Podle něj by umísťování výrobků obsahujících GMO do oddělených regálů umožnilo spotřebitelům snadněji rozpoznávat a rozlišovat různé druhy výrobků a rozhodovat o nákupu na základě lepší znalostí všech skutečností.
7. Připomínky k oznámení Kyperské republiky lze předkládat Komisi.
Případné připomínky předložené po uplynutí třiceti dnů od data zveřejnění tohoto oznámení nebudou brány v úvahu.
8. Další informace týkající se žádosti Kyperské republiky lez získat na této adrese:
Mr George Perdikis, MP
The House of Representatives
CY-1402 Nicosia
Telefon: (357-22) 40 72 42
Fax: (357-22) 51 27 10
E-mail: gperdikes@parliament.cy
Kontaktní místo v rámci Komise:
Commission européenne
Directorate General Health and Consumer Protection
Mme Céline Valero, Unité A2 – affaires juridiques
Rue Belliard 232 5/25
B-1040 Bruxelles
Tel: (32-2) 99 83 50
Fax: (32-2) 95 93 37
E-mail: celine.valero@cec.eu.int
[1] Úř. věst.
L 268, 18.10.2003, s. 1.
[2] Úř. věst.
L 268, 18.10.2003, s. 8.
--------------------------------------------------
Informační procedura – Technické předpisy
(2005/C 324/09)
(Text s významem pro EHP)
Směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/34/ES ze dne 22. června 1998 o postupu při poskytování informací v oblasti norem a technických předpisů a pravidel pro služby informační společnosti. (Úř. věst.
L 204, 21.7.1998, s. 37; Úř. věst.
L 217, 5.8.1998, s. 18).
Oznámení o návrzích národních technických předpisů, které obdržela Komise
Reference _BAR_ Název _BAR_ Konec tříměsíčního období pozastavení prací _BAR_
2005/0634/HU _BAR_ Zákon č. z roku 2006 o změně zákona XXVII z roku 1998 o genové technologii _BAR_ 15. 2.
2005/0637/HU _BAR_ Nařízení č. FVM (...) z .../2006 ministra zemědělství a rozvoje venkova o souběžném pěstování geneticky upravených plodin s plodinami pěstovanými tradičním a ekologickým způsobem _BAR_ 15. 2. 2006 _BAR_
2005/0650/E _BAR_ Návrh královského dekretu, jímž se pozměňuje královský dekret 2064/2004, z 15. října, který upravuje prvotní prodej rybářských produktů _BAR_ 23. 2. 2006 _BAR_
2005/0651/E _BAR_ Stanovené radioelektrické rozhraní IR – 15, vztahující se k systémům pevného bezdrátového přístupu (LMDS/FWA) ve vlnovém rozsahu od 27,5 do 29,5 GHz _BAR_ 24. 2. 2006 _BAR_
2005/0652/F _BAR_ Návrh dekretu, týkajícího se výrobků složených z cukrářských produktů a nepoživatelných prvků, které jsou s nimi podávány v okamžiku konzumace _BAR_ _BAR_
2005/0653/UK _BAR_ Nařízení z roku 2006 Tabákové výrobky a spotřební zboží (pozměňovací návrh) _BAR_ 27. 2. 2006 _BAR_
2005/0654/NL _BAR_ Rádiová rozhraní NL _BAR_ 2. 3. 2006 _BAR_
2005/0655/NL _BAR_ Úprava obsahující změnu úpravy pro podání žádostí a udělení povolení pro použití frekvenčního prostoru _BAR_ 27. 2. 2006 _BAR_
2005/0656/NL _BAR_ Úprava obsahující změnu úpravy o použití frekvenčního prostoru bez povolení _BAR_ 27. 2. 2006 _BAR_
2005/0657/SI _BAR_ Předpis o doplnění předpisu o rádiových frekvencích, které se mohou používat bez rozhodnutí o přidělení rádiových frekvencí _BAR_ 27. 2. 2006 _BAR_
2005/0658/SI _BAR_ Předpis o měřicích přístrojích, pro které platí nařízení Evropského parlamentu a směrnice 2004/22/ES ze dne 31. března 2004 _BAR_ 27. 2. 2006 _BAR_
2005/0659/SI _BAR_ Nařízení o technických normách a podmínkách pro projektování silničních tunelů
Oznámení o žádosti podle článku 30 směrnice 2004/17/ES – Prodloužení lhůty
Žádost členského státu
(2005/C 325/02)
Dne 8. listopadu 2005 Komise obdržela žádost podle čl. 30 odst. 4 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/17/ES ze dne 31. března 2004 o koordinaci postupů při zadávání zakázek subjekty působícími v odvětví vodního hospodářství, energetiky, dopravy a poštovních služeb [1].
Žádost, kterou podalo Spojené království, se týká výroby elektřiny v této zemi, s výjimkou Severního Irska (týká se tedy výroby elektřiny
Informace ke stížnosti č. 2005/4347
(2005/C 325/06)
Dne 18. října 2005 Komise zaslala Itálii dopis, aby jí úřední cestou uvědomila o výše uvedené stížnosti týkající se vodohospodářské správy v oblasti Lago d'Idro. Ve stížnosti se odkazuje na dotčenou lokalitu definovanou ve směrnici Rady 92/43/EHS ze dne 21. května 1992 o ochraně přírodních stanovišť, volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin.
Toto řízení pro porušení právních předpisů se netýká nedodržení ustanovení směrnice 92/43/EHS v konkrétním případě, nýbrž nedodržení článku 10 Smlouvy o ES, a sice nedostatečné spolupráce Itálie s Komisí při poskytování informací požadovaných Komisí.
--------------------------------------------------
Oznámení Komise o pravidlech pro přístup do spisu Komise v případech podle článků 81 a 82 Smlouvy o ES, článků 53, 54 a 57 Dohody o EHP a nařízení Rady (ES) č. 139/2004
(2005/C 325/07)
(Text s EHP závažností)
I. ÚVOD A PŘEDMĚT OZNÁMENÍ
1. Přístup do spisu Komise je jednou z procesních záruk, jejímž cílem je uplatňování zásady rovných možností a ochrana práva na obhajobu. Nahlížení do spisu je upraveno v čl. 27 odst. 1 a 2 nařízení Rady (ES) č. 1/2003 [1], v čl. 15 odst. 1 nařízení Komise (ES) č. 773/2004 ("prováděcí nařízení") [2], čl. 18 odst. 1 a 3 nařízení Rady (ES) č. 139/2004 ("nařízení o spojování podniků") [3] a čl. 17 odst. 1 nařízení Komise (ES) č. 802/2004 ("prováděcí nařízení o spojování podniků") [4]. V souladu s těmito ustanoveními je Komise před přijetím rozhodnutí na základě ustanovení článků 7, 8, 23 a čl. 24 odst. 2 nařízení č. 1/2003 a čl. 6 odst. 3, čl. 7 odst. 3, čl. 8 odst. 2 až 6, a článků 14 a 15 nařízení o spojování podniků povinna umožnit příslušným osobám, podnikům či sdružením podniků uplatnit, dle povahy věci, jejich stanoviska k námitkám, které vůči nim byly vzneseny, a umožnit jim nahlédnout do spisů Komise, aby bylo plně zachováno jejich právo na obhajobu. Toto oznámení upravuje rámec pro výkon práva stanoveného v těchto ustanoveních. Toto oznámení neupravuje možnost poskytnutí dokumentů v rámci jiných řízení. Tímto oznámením není dotčen způsob, jakým soudy Společenství tato ustanovení vykládají. Zásady uvedené v tomto oznámení se rovněž použijí v případech, kdy Komise zajišťuje uplatňování zásad uvedených v článcích 53, 54 a 57 Dohody o EHP [5].
2. Shora uvedené zvláštní právo je odlišné od obecného práva na přístup k dokumentům podle nařízení č. 1049/2001 [6], pro nějž jsou stanovena jiná kritéria a výjimky a které sleduje odlišný cíl.
3. Pojmem přístup do spisu se v tomto oznámení rozumí výhradně přístup umožněný osobám, podnikům či sdružením podniků, jimž Komise určila své námitky.
Toto oznámení objasňuje kdo má do spisu přístup za tímto účelem.
4. Ve shora citovaných nařízeních je stejný pojem anebo pojem přístup k dokumentům používán též ve vztahu ke stěžovatelům a jiným zúčastněným stranám.
Takové situace jsou však odlišné od situací osob, jimž bylo prohlášení o námitkách určeno, a tyto související situace jsou pojednány ve zvláštním oddílu tohoto oznámení.
5. Toto oznámení též vysvětluje, k jakým informacím má být přístup umožněn a kdy, a stanoví postupy pro přístup do spisu..
6. Okamžikem svého zveřejnění toto oznámení nahrazuje předchozí oznámení Komise o přístupu do spisu z roku 1997 [7].
Nová pravidla zohledňují právní předpisy platné od 1. května 2004, tj. výše uvedené nařízení č.
1/2003, nařízení o spojování podniků, prováděcí nařízení a prováděcí nařízení o spojování podniků a rozhodnutí Komise ze dne 23. května 2001 o mandátu úředníků pro slyšení v některých řízeních ve věcech hospodářské soutěže [8].
Bere též v potaz judikaturu Soudního dvora Evropských společenství a Soudu první instance Evropských společenství z poslední doby [9] jakož i postupy, které Komise uplatňovala od přijetí oznámení z roku 1997.
II. ROZSAH PŘÍSTUPU DO SPISU
A. Kdo je oprávněn k přístupu do spisu?
7. Přístup do spisu dle pravidel uvedených v odstavci 1 má umožnit účinný výkon práv na obhajobu proti námitkám vzneseným Komisí.
Za tímto účelem v případech podle článků 81 a 82 Smlouvy o ES a v případech podle nařízení o spojování podniků je přístup do spisu na žádost umožněn podnikům nebo, dle povahy věci, sdružením podniků [10], jimž Komise určila své námitky [11] ("strany").
B. K jakým dokumentů je umožněn přístup?
1. Obsah spisů Komise
8. "Spis Komise" z vyšetřování případů v oblasti hospodářské soutěže (dále jen "spisy") se sestává z veškerých dokumentů [12], jež byly získány, vypracovány a/nebo shromážděny Generálním ředitelstvím pro hospodářskou soutěž během šetření.
9. Během šetření podle článků 20, 21 a čl. 22 odst. 2 nařízení č. 1/2003 a článků 12 a 13 nařízení o spojování podniků může Komise shromáždit řadu dokumentů, přičemž u některých z nich může po podrobnějším hodnocení vyjít najevo, že s předmětem daného případu nesouvisejí. Takové dokumenty mohou být vráceny podnikům, od nichž byly získány. Vrácením přestávají být součástí spisu.
2. Přístupné dokumenty
10. Stranám musí být umožněno seznámit se s informacemi obsaženými ve spise Komise, aby na jejich základě mohly účinně vyjádřit své stanovisko k předběžným závěrům, k nimž Komise ve svých námitkách dospěla.
Za tímto účelem jim bude umožněn přístup k veškerým dokumentům tvořícím spis Komise, jak je definován v odstavci 8, s výjimkou vnitřních dokumentů, obchodního tajemství jiných podniků či jiných důvěrných informací [13].
11. Výsledky studie vypracované v souvislosti s příslušným řízením jsou dostupné spolu s mandátem a metodikou studie.
Odpovídající opatření mohou však být učiněna k ochraně práv duševního vlastnictví.
3. Nepřístupné dokumenty
3.1.
Vnitřní dokumenty
3.1.1 Obecné zásady
12. Vnitřní dokumenty nemohou mít usvědčující ani osvobozující účinky [14].
Nejedná se o součást důkazů, z nichž Komise může vycházet při posouzení věci.
Stranám proto nebude umožněn přístup. k vnitřním dokumentům obsaženým ve spise Komise [15] Vzhledem k tomu, že nemají důkazní hodnotu, není vyloučení přístupu k vnitřním dokumentům dotčen řádný výkon práv stran na obhajobu [16].
13. Oddělení Komise nejsou povinna vypracovávat žádné zápisy z jednání [17] s jakýmikoli osobami či podniky.
Pokud se Komise rozhodne vypracovat zápis z takových jednání, představují tyto dokumenty její vlastní výklad vyjádření učiněných na daném jednání a jsou tudíž považovány za vnitřní dokumenty.
Pokud však dotčená osoba či podnik zápis schválí, bude po vyloučení jakéhokoli obchodního tajemství a jiných důvěrných informací též zpřístupněn.
Tento odsouhlasený zápis je součástí důkazů, o něž se Komise při posuzování věci může opírat.
[18]
14. Pokud jde o studie vypracované v souvislosti s daným řízením korespondence mezi Komisí a její smluvní stranou, která obsahuje hodnocení práce smluvní strany nebo se týká finančních aspektů studie, se považuje za vnitřní dokument, a není proto přístupná.
3.1.2 Korespondence s jinými orgány veřejné moci
15. Zvláštním případem vnitřních dokumentů Komise je korespondence s jinými veřejnými orgány a vnitřní dokumenty obdržené od takových orgánů (z členských států ES ("členské státy") i nečlenských států).
Mezi tyto nepřístupné dokumenty náleží:
- korespondence mezi Komisí a orgány pro ochranu hospodářské soutěže členských států nebo mezi těmito orgány [19];
- korespondence mezi Komisí a jinými orgány veřejné moci členských států [20];
- korespondence mezi Komisí, Kontrolním úřadem ESVO a orgány veřejné moci států ESVO; [21]
- korespondence mezi Komisí a veřejnými orgány nečlenských států, včetně tamních orgánů pro ochranu hospodářské soutěže, zejména pokud Společenství a příslušný třetí stát uzavřely dohodu o důvěrném charakteru sdělovaných informací [22].
16. V určitých výjimečných případech je možný přístup k dokumentům pocházejícím z členských států, Kontrolního úřadu ESVO nebo států ESVO po vynětí všech obchodních tajemství či jiných důvěrných informací.
Před zpřístupněním dokumentu bude Komise konzultovat osobu, která dokument poskytla za účelem určení zda dokument obsahuje obchodní tajemství anebo jiné důvěrné informace.
Jedná se o případy, kdy jsou v dokumentech pocházejících z členských států uvedena obvinění vůči stranám, která je Komise povinna přezkoumat, nebo pokud jsou tyto dokumenty součástí důkazního materiálu v šetření obdobně i j dokumenty získané od soukromých stran.
Tyto důvody platí, zejména jedná-li se o:
- dokumenty a informace vyměňované podle článku 12 nařízení č. 1/2003 a informace sdělované Komisi podle čl. 18 odst. 6 nařízení č. 1/2003;
- stížnosti předložené členským státem podle čl. 7 odst. 2 nařízení č. 1/2003.
Přístup bude též umožněn k dokumentům pocházejícím z členských států nebo z Kontrolního úřadu ESVO, do té míry v jaké souvisejí s obhajobou stran ve vztahu k výkonu pravomoci Komise. [23].
3.2.
Důvěrné informace
17. Spisy Komise mohou též zahrnovat dokumenty obsahující dvě kategorie informací, tj. obchodní tajemství a jiné důvěrné informace, k nimž může být přístup zcela či zčásti vyloučen [24].
Je-li to možné, bude umožněn přístup ke znění původních dokumentů, které neobsahují důvěrné informace.
Pokud lze důvěrné informace chránit pouze formou shrnutí relevantních informací, bude stranám umožněn přístup k takovému shrnutí.
Veškeré ostatní dokumenty jsou přístupné v původní verzi.
3.2.1 Obchodní tajemství
18. Pokud by zveřejnění informací o obchodní činnosti podniku mohlo daný podnik vážně poškodit, představují takové informace obchodní tajemství [25].
Informace, jež mohou být kvalifikovány jako obchodní tajemství, zahrnují: technické a/nebo finanční informace týkající se know-how daného podniku, způsoby stanovení nákladů, výrobní tajemství a postupy, informace o zdrojích dodávek, objemu výroby a prodeje a podílech na trhu, seznamy zákazníků a distributorů, marketingové plány, nákladovou a cenovou strukturu a prodejní strategii.
3.2.2 Jiné důvěrné informace
19. Kategorie "jiné důvěrné informace" zahrnuje jiné informace než obchodní tajemství, jež mohou být považovány za důvěrné, pokud by jejich zveřejnění vážně poškodilo dotčenou osobu či podnik.
V závislosti na zvláštních okolnostech každého případu se toto ustanovení může vztahovat na informace poskytnuté třetími stranami o podnicích, jež jsou schopny vyvinout velmi podstatný hospodářský či obchodní tlak na své soutěžitele nebo obchodní partnery, zákazníky či dodavatele.
Soud prvního stupně a Soudní dvůr uznaly, že je možné takovým podnikům oprávněně odmítnout sdělit obsah určitých dopisů obdržených od jejich zákazníků, neboť jejich zveřejněním by mohli být jejich autoři vystaveni riziku odvetných opatření [26].
Pojem jiné důvěrné informace tudíž může zahrnovat informace, jejichž prostřednictvím by strany mohly identifikovat stěžovatele či jiné třetí strany, které mají oprávněný zájem na utajení totožnosti.
20. Do kategorie jiných důvěrných informací spadají též vojenská tajemství.
3.2.3 Kritéria pro vyhovění žádosti o nakládání s informacemi jako s důvěrnými
21. Informace bude klasifikována jako důvěrná, pokud o to dotčená osoba či podnik požádají, a pokud Komise takové žádosti vyhoví [27].
22. Žádost o zachování důvěrnosti informací se musí týkat informací spadajících do rámce obchodního tajemství či jiných důvěrných informací vymezených shora uvedenými definicemi.
Důvody, proč má být daná informace považována za obchodní tajemství či jinou důvěrnou informaci, musejí být opodstatněné [28].
Žádosti o zachování důvěrnosti informací se zásadně vztahují pouze na informace, jež Komise obdržela od dané osoby či podniku, nikoli na informace získané z jakéhokoli jiného zdroje.
23. Informaci týkající se podniku, jež je však známa i mimo něj (v případě skupiny mimo tuto skupinu) nebo mimo sdružení, jemuž ji dotčený podnik sdělil, nelze obvykle považovat za důvěrnou [29].
Informace, jež pozbyla svůj obchodní význam, např. z důvodu uplynutí času, nemůže být nadále považována za důvěrnou.
Komise obecně nepovažuje informace o obratu, tržbách a podílu jednotlivých stran na trhu a obdobné informace starší 5 let za informace důvěrné [30].
24. V řízení podle článků 81 a 82 Smlouvy o ES nebrání označení informace jako důvěrné jejímu zveřejnění, pokud je nezbytné pro prokázání údajného porušení předpisů ("usvědčující dokument"), nebo může být nutné k tomu, aby byla daná strana zproštěna obvinění ("zprošťující dokument").
V takovém případě může potřeba zajistit práva stran na obhajobu zpřístupněním spisů Komise v co největším rozsahu převážit zájem na ochranu důvěrných informací o jiných stranách [31].
Komise posoudí, zda se takovéto okolnosti vztahují na jednotlivé konkrétní případy.
V takovém případě je nutné posoudit veškeré relevantní prvky, včetně:
- relevance dané informace pro zjištění, zda došlo k porušení předpisů či nikoli, a její důkazní hodnotu;
- zda je informace nezbytná;
- stupeň citlivosti příslušné informace (v jakém rozsahu by byly jejím zveřejněním poškozeny zájmy dotčené osoby či podniku)
- předběžné posouzení závažnosti údajného porušení předpisů.
Obdobná ustanovení platí pro řízení podle nařízení o spojování podniků, pokud Komise považuje zveřejnění informace pro účely řízení za nezbytné [32].
25. Hodlá-li Komise takovou informaci zveřejnit, musí být dotčené osobě či podniku umožněno předložit znění dokumentů, které obsahuje předmětnou informaci, není důvěrné a má stejnou důkazní hodnotu jako původní dokumenty [33].
C. Kdy je přístup do spisu umožněn?
26. Před tím než Komise oznámí prohlášení o námitkách dle ustanovení zmíněných v odstavci 1, nemají strany nárok na přístup do spisu.
1. V antitrustovém řízení podle článků 81 a 82 Smlouvy o ES
27. Přístup do spisů bude umožněn na žádost, a to obvykle pouze jednou, poté, co Komise oznámí stranám své námitky, aby byla zaručena zásada rovných možností a ochrana práva stran na obhajobu.
Obecně tedy platí, že nebude umožněn přístup k odpovědím ostatních stran na námitky Komise.
Straně bude však umožněn přístup k dokumentům obdrženým po oznámení námitek v pozdějším stádiu správního řízení pokud takové dokumenty mohou představovat nový důkaz – ať již usvědčující nebo osvobozující povahy – vztahující se k obvinění týkající se takové strany v prohlášení Komise o námitkách.
Tento postup se uplatní zejména pokud Komise zamýšlí opřít se o tyto nové důkazy.
2. V řízení podle nařízení o spojování podniků
28. V souladu s čl. 18 odst. 1 a 3 nařízení o spojování podniků a čl. 17 odst. 1 prováděcího nařízení o spojování podniků bude oznamujícím stranám na žádost umožněn přístup do spisů Komise ve všech stádiích řízení po oznámení námitek Komise do zahájení konzultace s poradním výborem. Toto sdělení však neupravuje možnost přístupu k dokumentům před oznámením námitek Komise podnikům dle nařízení o spojování podniků [34].
III. NĚKTERÉ OTÁZKY TÝKAJÍCÍ SE STĚŽOVATELŮ A JINÝCH ZÚČASTNĚNÝCH STRAN
29. Následující oddíl se týká situací, kdy Komise může nebo musí umožnit přístup k určitým dokumentům obsaženým ve spise stěžovatelům v antitrustovém řízení a jiným zúčastněným stranám v řízení o spojování podniků.
Bez ohledu na znění příslušných ustanovení prováděcích nařízení o antitrustovém řízení a o spojování podniků [35] jsou tyto dvě situace odlišné – co do rozsahu, lhůt a práv – od přístupu do spisu definovaného v předchozím oddílu tohoto oznámení.
A. Poskytování dokumentů stěžovatelům v antitrustovém řízení
30. Soud prvního stupně rozhodl [36], že stěžovatelé nemají stejná práva a záruky jako strany, proti nimž je vedeno vyšetřování.
Stěžovatelé proto nemohou uplatňovat právo na přístup do spisu zaručené stranám.
31. Stěžovatel, jenž byl podle čl. 7 odst. 1 prováděcího nařízení informován, že Komise hodlá jeho stížnost zamítnout [37], však může požádat o přístup k dokumentům, na jejichž základě Komise provedla předběžné posouzení případu [38]. Stěžovateli bude umožněn přístup k takovým dokumentům jednou, a to po vyhotovení dopisu, v němž Komise informuje stěžovatele o zamýšleném zamítnutí jeho stížnosti.
32. Stěžovatelé nemají právo na přístup k obchodnímu tajemství ani jiným důvěrným informacím, jež Komise získala během šetření [39].
B. Poskytování dokumentů jiným zúčastněným stranám v řízení o spojování podniků
33. V souladu s čl. 17, odst. 2 prováděcího nařízení o spojování podniků musí být též na žádost umožněn přístup do spisu v řízení o spojování podniků jiným zúčastněným stranám, které byly o námitkách informovány, a to v míře nezbytné pro účely přípravy jejich připomínek.
34. Tyto jiné zúčastněné strany jsou strany navrhovaného spojení, které nejsou oznamujícími stranami, například prodávající a podnik, který je předmětem spojení [40].
IV. POSTUP PRO UMOŽNĚNÍ PŘÍSTUPU KE SPISU
A. Přípravný postup
35. Jakákoli osoba, jež sděluje informace či předkládá připomínky v jakékoli ze situací uvedených v tomto dokumentu nebo následně poskytuje Komisi další informace ve stejném řízení, je povinna zřetelně s uvedením důvodů označit veškeré materiály, jež považuje za důvěrné, a poskytnout ve lhůtě stanovené Komisí zvláštní znění dokumentů, jež není důvěrné,: [41]
a) V antitrustovém řízení
- subjekt, jemuž je určeno prohlášení o námitkách Komise, vyjádří své stanovisko k námitkám [42];
- stěžovatel vyjádří své stanovisko k prohlášení o námitkách Komise [43];
- jakákoli jiná fyzická či právnická osoba, jež žádá o vyslechnutí a prokáže dostatečný zájem, nebo kterou Komise vyzve, aby se k případu vyjádřila, vyjádří své stanovisko písemně nebo při ústním slyšení [44];
- stěžovatel vyjádří své stanovisko k dopisu, v němž jej Komise informuje o úmyslu zamítnou jeho stížnost [45].
b) V řízení o spojování podniků
- oznamující strany či jiné zúčastněné strany vyjádří svá stanoviska k námitkám Komise vzneseným s cílem rozhodnout o žádosti o výjimku z odkladu uskutečňování spojení podniků, jež nepříznivě ovlivňuje jednu či více takových stran, či k předběžnému rozhodnutí vydanému v této věci [46];
- oznamující strany, jimž je určeno oznámení o námitkách Komise, jiné zúčastněné strany, jež byly o těchto námitkách informovány, či strany, jimž Komise zaslala námitky s cílem uložit pokutu či penále, vyjádří k oznámeným námitkám připomínky [47];
- třetí osoby, jež žádají o vyslechnutí, nebo jakákoli jiná fyzická či právnická osoba, kterou k tomu Komise vyzvala, vyjádří své stanovisko písemně nebo při ústním slyšení [48];
- jakákoli osoba, jež sděluje informace podle článku 11 nařízení o spojování podniků.
36. Komise může navíc vyzvat podniky [49] ve všech případech, kdy předkládají či předložily dokumenty, aby označily dokumenty či jejich části, jež podle jejich názoru obsahují jejich obchodní tajemství či jiné důvěrné informace, a označily podniky, ve vztahu k nimž mají být takové dokumenty považovány za důvěrné [50].
37. Pro účely rychlého projednání žádostí o zachování důvěrnosti informací, jež jsou popsány v odstavci 36 výše, může Komise stanovit lhůtu, v níž jsou podniky povinny: i) odůvodnit svou žádost o zachování důvěrnosti informací ve vztahu ke každému jednotlivému dokumentu či jeho části; ii) předložit zvláštní znění daného dokumentu, z něhož jsou odstraněny části obsahující důvěrné informace [51].
V antitrustovém řízení jsou podniky též povinny předložit ve stanovené lhůtě stručný popis každé odstraněné informace [52].
38. Znění dokumentů, která neobsahují důvěrné informace, a popis odstraněných informací musejí být vypracovány tak, aby každá strana, jež má do spisu přístup, byla schopna určit, zda může být odstraněná informace relevantní pro její obhajobu a zda může být dostatečným důvodem pro předložení žádosti Komisi o umožnění přístupu k informaci, která je označena za důvěrnou.
B. Nakládání s důvěrnými informacemi
39. Pokud podniky v antitrustovém řízení nesplní své povinnosti stanovené v odstavcích 35 až 37 výše, může Komise předpokládat, že příslušné dokumenty či prohlášení důvěrné informace neobsahují [53].
Komise může následně předpokládat, že podnik nemá proti zveřejnění předložených dokumentů či prohlášení v celém rozsahu námitky.
40. Pokud v antitrustovém řízení i v řízení podle nařízení o spojování podniků dotčená osoba či podnik splní podmínky stanovené v odstavcích 35 až 37 výše, a to v rozsahu, v němž jsou použitelné, Komise buď:
- předběžně vyhoví žádostem, jež se jeví jako opodstatněné.; nebo
- sdělí dotčené osobě či podniku, že zamítá žádost o zachování důvěrnosti informací nebo její část, pokud je zřejmé, že není odůvodněná.
41. Komise je oprávněna později zcela či z části změnit svůj předběžný souhlas k žádosti o zachování důvěrnosti informací.
42. Nesouhlasí-li Generální ředitelství pro hospodářskou soutěž se žádostí o zachování důvěrnosti informací od samého počátku nebo domnívá-li se, že je třeba předběžný souhlas s takovou žádostí změnit, a rozhodne se proto předmětnou informaci zveřejnit, umožní dotčené osobě či podniku vyjádřit stanovisko.
V takových případech oznámí Generální ředitelství pro hospodářskou soutěž písemně dotčené osobě či podniku, že hodlá předmětnou informaci zveřejnit, uvede důvody takového rozhodnutí a stanoví lhůtu, v níž může dotčená osoba či podnik vyjádřit své stanovisko.
Pokud po předložení takového stanoviska Komise nadále nesouhlasí s žádostí o zachování důvěrnosti informací, projedná tuto záležitost úředník pro slyšení podle platného mandátu Komise pro úředníky pro slyšení [54].
43. Hrozí-li, že podnik, který je schopen vyvinout velmi podstatný hospodářský či obchodní tlak na své soutěžitele nebo na své obchodní partnery, zákazníky či dodavatele, proti nim přijme odvetná opatření v důsledku jejich spolupráce při šetření vedeném Komisí [55], utají Komise totožnost autorů tím, že umožní přístup ke znění původních dokumentů, které neobsahuje důvěrné informace, nebo k souhrnu příslušných odpovědí [56].
Žádosti o utajení totožnosti za takových okolností a žádosti o utajení totožnosti podle bodu 81 oznámení Komise o vyřizování stížností [57] budou projednány v souladu s odstavci 40 až 42 výše.
C. Zajištění přístupu ke spisu
44. Komise může určit, že přístup do spisu bude zajištěn jedním z níže uvedených způsobů, přičemž se náležitě zohlednění technické možnosti stran:
- prostřednictvím CD-ROM či jakéhokoli jiného zařízení pro ukládání dat v elektronické podobě, která jsou nebo budou k dispozici;
- zasláním kopií dokumentů z přístupného spisu v tištěné podobě poštou;
- vyzvou stranám k prostudování přístupného spisu v prostorách Komise.
Komise může zvolit jakoukoli kombinaci uvedených způsobů.
45. Za účelem důvodu usnadnění přístupu do spisu obdrží strany seznam dokumentů tvořících obsah spisu Komise, jak je definován v odstavci 8 výše.
46. Přístup je zaručen k důkazům obsaženým ve spise Komise v jejich původní verzi: Komise není povinna zajišťovat překlad dokumentů ve spise [58].
47. Pokud strana poté, co jí byl umožněn přístup do spisu, usoudí, že pro svou obhajobu potřebuje znát určité nepřístupné informace, může v této věci předložit odůvodněnou žádost Komisi.
Pokud dotčené straně nevyhoví odbory Generálního ředitelství pro hospodářskou soutěž a pokud s tímto názorem dotčená strana nesouhlasí věc bude rozhodnuta úředníkem pro slyšení v souladu s platným mandátem úředníků pro slyšení [59].
48. Přístup do spisu podle tohoto oznámení je umožněn za podmínky, že takto získané informace budou využity výhradně pro účely soudního či správního řízení pro uplatnění příslušných pravidel Společenství týkajících se hospodářské soutěže v souvisejících správních řízeních [60].
Pokud by se na použití takové informace k jinému účelu kdykoliv podílel externí právní poradce, může Komise takový incident oznámit advokátní komoře, které je takový poradce členem, aby přijala příslušná disciplinární opatření.
49. S výjimkou odstavců 45 a 47 se oddíl C vztahuje jak na umožnění přístupu k dokumentům stěžovatelům (v antitrustovém řízení), tak jiným zúčastněným stranám (v řízení o spojování podniků).
[1] Nařízení Rady (ES) č. 1/2003 ze dne 16. prosince 2002 o provádění pravidel hospodářské soutěže stanovených v článcích 81 a 82 Smlouvy, Úř. věst.
L 1, 4.1.2003, s. 1-25.
[2] Nařízení Komise (ES) č. 773/2004 ze dne 7. dubna 2004 o průběhu řízení Komise podle článků 81 a 82 Smlouvy o ES, Úř. věst.
L 123, 27.4.2004, s. 18-24.
[3] Nařízení Rady (ES) č. 139/2004 ze dne 20. ledna 2004 o kontrole spojování podniků, Úř. věst.
L 24, 29.1.2004, s. 1-22.
[4] Nařízení Komise (ES) č. 802/2004 ze dne 21. dubna 2004, kterým se provádí nařízení Rady (ES) č. 139/2004 o kontrole spojování podniků, Úř. věst. L 133, 30.4.2004, str. 1-39. opraveno v Úř. věst. L 172, 6.5.2004, s. 9.
[5] Odkazy na články 81 a 82 v tomto oznámení se tedy týkají i článků 53 a 54 Dohody o EHP.
[6] Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001 ze dne 30. května 2001 o přístupu veřejnosti k dokumentům Evropského parlamentu, Rady a Komise, Úř. věst. L 145, 31.5.2001, s. 43. Viz např. věc T-2/03, Verein für Konsumenteninformation v. Komise, rozsudek z 13. dubna 2005 dosud nezveřejněn.
[7] Sdělení Komise o vnitřním jednacím řádu pro zacházení s žádostmi o nahlédnutí do spisů v případech použití článků 85 a 86 [nyní 81 a 82] Smlouvy o ES, článků 65 a 66 Smlouvy o ESUO a nařízení Rady (EHS) č. 4064/89, Úř. věst.
C 23, 23.1.1997, s. 3.
[8] Úř. věst.
L 162, 19.6.2001, s. 21.
[9] Zejména rozhodnutí ve spojených věcech T-25/95 a spol., Cimenteries CBR SA a kol. v. Komise, [2000] Recueil II-0491.
[10] V následující části oznámení pojem "podnik" zahrnuje jak podniky tak i sdružení podniků Pojem "osoba" zahrnuje fyzické i právnické osoby.
Řada subjektů je zároveň podnikem i právnickou osobou, v takovém případě se na ně vztahují oba pojmy.
Totéž platí i v případě, že je fyzická osoba podnikem ve smyslu článků 81 a 82.
Pro účely řízení o spojování podniků musí být rovněž vzaty v úvahu osoby zmíněné v článku 3 odst. 1 písm. (b) nařízení o spojování podniků a to i v případě, že se jedná o osoby fyzické.
V případě, že jsou dotčeny řízením ve věcech hospodářské soutěže osoby bez právní subjektivity, které zároveň nejsou podniky, Komise bude dle povahy věci přiměřeně aplikovat zásady stanovené v tomto oznámení.
[11] Srov. čl. 15 odst. 1 prováděcího nařízení, čl. 18 odst. 3 nařízení o spojování podniků a čl. 17 odst. 1 prováděcího nařízení o spojování podniků.
[12] V tomto oznámení se pojem "dokument" užívá pro veškeré formy podkladů bez ohledu na jejich formu.
Patří sem též informace zaznamenané na zařízeních pro ukládání dat v elektronické podobě, která jsou nebo budou k dispozici.
[13] Srov. čl. 27 odst.
2 nařízení č. 1/2003, čl.
16 odst. 1 prováděcího nařízení a čl.
17 odst. 3 prováděcího nařízení o spojování.
Tyto výjimky jsou uvedeny též ve věci T-7/89, Hercules Chemicals v. Komise, [1991] Recueil II-1711, bod 54. Soudní dvůr rozhodl, že Komise nemůže sama rozhodnout, které dokumenty obsažené ve spisech mohou být užitečné pro účely obhajoby (srov. věc T-30/91 Solvay v. Komise, [1995] Recueil II-1775, body 81-86, a věc T-36/91 ICI v. Komise, [1995] Recueil II-1847, body 91-96).
[14] Mezi vnitřní dokumenty patří např. návrhy, stanoviska, memoranda či záznamy oddělení Komise či jiných příslušných veřejných orgánů.
[15] Srov. čl. 27 odst. 2 nařízení č. 1/2003, čl. 15 odst. 2 prováděcího nařízení, a čl. 17 odst. 3 prováděcího nařízení o spojování podniků.
[16] Srov. odstavec 1 výše.
[17] Srov. rozsudek ze dne 30.9.2003 ve spojených věcech T-191/98 a T-212/98 až T-214/98 Atlantic Container Line a ostatní v. Komise (TACA), [2003] Recueil II-3275, body 349-359.
[18] Výpovědi zaznamenané podle článku 19 nebo čl. 20 odst. 2 písm. e) nařízení 1/2003 nebo čl. 12 odst. 2 písm. e) nařízení o spojování budou také běžně patřit k přístupným dokumentům (viz výše uvedený odstavec 10).
[19] Srov. čl. 27 odst. 2 nařízení č. 1/2003, čl. 15 odst. 2 prováděcího nařízení, čl. 17 odst. 3 prováděcího nařízení o spojování podniků.
[20] Srov. příkaz Soudu prvního stupně ve věcech T-134/94 a souv.
NMH Stahlwerke a ostatní v. Komise [1997] Recueil II-2293, bod 36, a ve věci T-65/89, BPB Industries a British Gypsum [1993] Recueil II-389, bod 33.
[21] V tomto oznámení termín "státy ESVO" zahrnuje státy ESVO, které jsou smluvními stranami Dohody o EHP.
[22] Např. článek VIII.2 Dohody mezi Evropskými společenstvími a vládou Spojených států amerických o používání jejich právních předpisů o hospodářské soutěži (Úř. věst. L 95, 27.4.1995, s.
47) stanoví, že informace poskytnuté důvěrně podle citované dohody musejí být chráněny "v nejvyšší možné míře". Z uvedeného článku vyplývá povinnost stanovená mezinárodním právem, jež je pro Komisi závazná.
[23] V oblasti kontroly spojování podniků toto může platit především pro podání členských států dle článku 9 odst. 2 nařízení o kontrole spojování podniků týkající se postoupení případu.
[24] Srov. čl. 16 odst.
1 prováděcího nařízení a čl.
17 odst. 3 prováděcího nařízení o spojování; věc T-7/89 Hercules Chemicals NV v. Komise, [1991] Recueil II-1711, bod 54; věc T-23/99, LR AF 1998 A/S v. Komise, [2002] Recueil II-1705, bod 170.
[25] Rozsudek ze dne 18.
9. 1996 ve věci T-353/94, Postbank NV v. Komise, [1996] ECR II-921, bod 87.
[26] V této otázce vydaly rozhodnutí soudy Společenství v případech údajného zneužití dominantního postavení (článek 82 Smlouvy o ES) (věc T-65/89, BPB Industries a British Gypsum [1993] Recueil II-389; a věc C-310/93P, BPB Industries a British Gypsum [1995] Recueil I-865), a ve věcech spojování podniků (věc T-221/95 Endemol v. Komise [1999] Recueil II-1299, bod 69, a věc T-5/02 Laval v. Komise [2002] Recueil II-4381, bod 98 a násl.).
[27] Viz odstavec 40 níže.
[28] Viz odstavec 35 níže.
[29] Obchodní tajemství či jiné důvěrné informace, jež sdělí obchodnímu či profesnímu sdružení jeho členové, však nadále zůstávají důvěrné ve vztahu ke třetím stranám, a nesmějí být proto sděleny stěžovatelům.
Srov. spojené věci 209 až 215 a 218/78, Fedetab, [1980] Recueil 3125, bod 46.
[30] Viz odstavce 35-38 níže o povinnosti podniků označit důvěrné informace.
[31] Srov. čl. 27 odst. 2 nařízení č. 1/2003 a čl. 15 odst. 3 prováděcího nařízení.
[32] Ustanovení čl. 18 odst. 1 prováděcího nařízení o spojování podniků.
[33] Srov. odstavec 42 níže.
[34] Tato otázka je upravena v dokumentu Generálního ředitelství pro hospodářskou soutěž "Osvědčené postupy Generálního ředitelství pro hospodářskou soutěž pro vedení řízení ES při kontrole spojování podniků" ("DG COMP Best Practices on the conduct of EC merger control proceedings"), který je dostupný na internetové stránce Generálního ředitelství pro hospodářskou soutěž: http://europa.eu.int/comm/competition/index_en.html
[35] Srov. čl. 8. odst. 1 prováděcího nařízení, v němž se hovoří o "přístupu" stěžovatelů "k dokumentům" a čl. 17 odst. 2 prováděcího nařízení o spojování, který upravujíce "přístup do spisu" jiných zúčastněných stran, "v míře nezbytné pro účely přípravy jejich připomínek".
[36] Viz věc T-17/93 Matra-Hachette SA v. Komise, [1994] Recueil II-595, bod 34.
Soud rozhodl, že práva třetích stran stanovená v článku 19 nařízení Komise č.
17 ze dne 6.2.1962 (nyní nahrazeného článkem 27 nařízení č. 1/2003) jsou omezena na právo účasti ve správním řízení.
[37] Prostřednictvím dopisu vyhotoveného v souladu s čl. 7 odst. 1 prováděcího nařízení.
[38] Viz čl. 8 odst. 1 prováděcího nařízení.
[39] Viz čl. 8 odst. 1 prováděcího nařízení.
[40] Viz čl. 11 písm. b) prováděcího nařízení o spojování podniků.
[41] Srov. čl. 16 odst. 2 prováděcího nařízení a čl. 18 odst. 2 prováděcího nařízení o spojování podniků.
[42] podle čl. 10 odst. 2 prováděcího nařízení.
[43] podle čl. 6 odst. 1 prováděcího nařízení.
[44] podle čl. 13 odst. 1 a 3 prováděcího nařízení.
[45] podle čl. 7 odst. 1 prováděcího nařízení.
[46] článek 12 prováděcího nařízení o spojování podniků.
[47] článek 13 prováděcího nařízení o spojování podniků.
[48] podle článku 16 prováděcího nařízení o spojování podniků.
[49] V řízení o spojování platí zásady uvedené v tomto odstavci a v následujících odstavcích též pro osoby uvedené v čl. 3 odst. 1 písm. b) nařízení o spojování podniků.
[50] Srov. čl. 16 odst. 3 prováděcího nařízení a čl. 18 odst. 3 prováděcího nařízení o spojování podniků. To se týká i dokumentů shromážděných Komisí během kontroly podle článku 13 nařízení o spojování podniků a článků 20 a 21 nařízení č. 1/2003.
[51] Srov. čl. 16 odst. 3 prováděcího nařízení a čl. 18 odst. 3 prováděcího nařízení o spojování podniků.
[52] Srov. čl. 16 odst. 3 prováděcího nařízení.
[53] Srov. článek 16 prováděcího nařízení.
[54] Srov. článek 9 rozhodnutí Komise ze dne 23.5. 2001 o mandátu úředníků pro slyšení v určitých řízeních ve věcech hospodářské soutěže, Úř. věst. L 162 19.6. 2001, s. 21.
[55] Srov. odstavec 19 výše.
[56] Srov. věc T-5/02, Tetra Laval v. Komise, [2002] Recueil II-4381, body 98, 104 a 105.
[57] Sdělení Komise o jejím vyřizování stížností podle článků 81 a 82 Smlouvy o ES, Úř. věst.
C 101, 27.4.2004, s. 65.
[58] Srov. věc T-25/95 et al.
Cimenteries, bod 635.
[59] Srov. článek 8 Rozhodnutí Komise ze dne 23. května 2001 o mandátu úředníku pro slyšení v určitých řízeních ve věcech hospodářské soutěže, Úř. věst. L 162 19. 6. 2001, s. 21.
[60] Srov. čl. 15 odst. 4, resp. čl. 8 odst. 2 prováděcího nařízení a čl. 17 odst. 4 prováděcího nařízení o spojování podniků.
--------------------------------------------------
Oznámení o zahájení částečného prozatímního přezkumu antidumpingových opatření použitelných na dovoz syntetických polyesterových střižových vláken pocházejících z Čínské lidové republiky, Saúdské Arábie, Běloruska, Austrálie, Indonésie, Thajska, Korejské republiky a Indie
(2005/C 325/10)
Komise rozhodla z vlastní iniciativy zahájit částečný prozatímní přezkum podle čl. 11 odst. 3 nařízení Rady (ES) č. 384/96 o ochraně před dumpingovými dovozy ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství (dále jen "základní nařízení") [1]. Tento přezkum je omezen na definici výrobku, pokud jde o vyloučení polyesterových střižových vláken (PSV) s nízkým bodem tání ("low melt").
1. Výrobek
Přezkoumávaným výrobkem jsou syntetická polyesterová střižová vlákna, nemykaná, nečesaná ani jinak nezpracovaná pro spřádání, pocházející z Čínské lidové republiky, Saúdské Arábie, Běloruska, Austrálie, Indonésie, Thajska, Korejské republiky a Indie (dále jen "dotčený výrobek"), který v současnosti spadá do kódu KN 55032000.
Obecně se uvádějí jako polyesterová střižová vlákna nebo PSV.
Tento kód KN je uveden pouze pro informaci.
2. Stávající opatření
V současné době je platným opatřením konečné antidumpingové clo uložené nařízením Rady (ES) č. 1522/2000 [2] týkajícím se dovozů pocházejících z Austrálie, Indonésie a Thajska, nařízením (ES) č. 2852/2000 [3] týkajícím se dovozů pocházejících z Korejské republiky a Indie, nařízením Rady (ES) č. 1799/2002 [4] týkajícím se dovozů pocházejících z Běloruska a nařízením Rady (ES) č. 428/2005 [5] týkajícím se dovozů pocházejících z Čínské lidové republiky a Saúdské Arábie. Dne 14. července 2005 [6] byl na základě čl. 11 odst. 2 základního nařízení zahájen přezkum stávajících opatření týkajících se dovozů pocházejících z Austrálie, Indonésie, a Thajska.
3. Odůvodnění přezkumu
Z informací, které má Komise k dispozici, vyplývá, že polyesterová střižová vlákna s nízkým bodem tání by měla být vyloučena z definice dotčeného výrobku, vzhledem k tomu, že vyšlo najevo, že mají odlišné základní a chemické vlastnosti a koncové užití v porovnání s ostatními druhy polyesterových střižových vláken.
Polyesterová střižová vlákna s nízkým bodem tání mají inherentní vazbové vlastnosti, které se liší od ostatních polyesterových střižových vláken.
4. Postup
Po konzultaci s poradním výborem Komise uznala, že existují dostatečné důkazy opravňující zahájení částečného prozatímního přezkumu, a zahajuje tímto přezkum v souladu s čl. 11 odst.
3 základního nařízení. Šetření vyhodnotí nutnost změny rozsahu stávajících opatření.
a) Dotazníky
S cílem získat informace, které pro své šetření považuje za nezbytné, zašle Komise dotazníky dovozcům, uživatelům, výrobním odvětvím Společenství, vyvážejícím výrobcům v Čínské lidové republice, Saúdské Arábii, Bělorusku, Austrálii, Indonésii, Thajsku, Korejské republice a Indii a orgánům všech dotčených zemí.
Tyto informace a podpůrné důkazy musí být Komisi doručeny ve lhůtě stanovené v odst. 5 písm. a).
b) Shromažďování informací a pořádání slyšení
Všichni účastníci řízení se tímto vyzývají, aby oznámili svá stanoviska, předložili kromě odpovědí na dotazník další informace a poskytli příslušné důkazy.
Komise musí tyto informace a důkazy obdržet ve lhůtě stanovené v odst. 5 písm. a).
Komise může kromě toho účastníky řízení vyslechnout, pokud o to požádají a doloží konkrétní důvody takového slyšení.
Tato žádost musí být učiněna ve lhůtě stanovené v odst. 5 písm. b).
5. Lhůty
a) Pro účastníky řízení za účelem přihlášení se a předložení odpovědí na dotazník a jiných informací
Všichni účastníci řízení, mají-li být jejich stanoviska při šetření zohledněna, se musejí přihlásit, a to tak, že se obrátí na Komisi, a musejí předložit svá stanoviska a odpovědi na dotazník nebo jakékoli jiné informace do 40 dnů ode dne zveřejnění tohoto oznámení v Úředním věstníku Evropské unie, není-li stanoveno jinak.
Je třeba věnovat pozornost skutečnosti, že výkon většiny procesních práv uvedených v základním nařízení závisí na tom, zda se účastník řízení přihlásí ve výše uvedené lhůtě.
b) Slyšení
Všichni účastníci řízení mohou Komisi v uvedené lhůtě 40 dnů rovněž požádat o slyšení.
6. Písemná podání, odpovědi na dotazník a korespondence
Veškeré informace a žádosti od účastníků řízení musejí být předloženy písemně (nikoli v elektronické podobě, není-li stanoveno jinak) a musí v nich být uveden název, poštovní a e-mailová adresa a telefonní a faxová čísla účastníka řízení. Veškerá písemná podání, včetně informací vyžadovaných tímto oznámením, odpovědí na dotazník a korespondence, jež účastníci řízení poskytují jako důvěrné, se označí poznámkou "Limited". [7] a v souladu s čl. 29 odst. 2 základního nařízení je doprovází verze, která není důvěrná a je označena poznámkou "for inspection by interested parties"
Korespondenční adresa Komise, generálního ředitelství pro obchod, ředitelství B:
European Commission
Directorate General for Trade
Directorate B
Office: J-79 5/16
B-1049 Brusel
Fax (32-2) 295 65 05
7. Nedostatečná spolupráce
Pokud účastník řízení odmítne umožnit přístup k nezbytným informacím nebo je neposkytne v příslušné lhůtě nebo pokud závažným způsobem šetření ztěžuje, mohou podle článku 18 základního nařízení prozatímní nebo konečná pozitivní nebo negativní zjištění vycházet z dostupných údajů.
Pokud se zjistí, že účastník řízení předložil nepravdivé nebo zavádějící informace, nepřihlédne se k nim a bude se vycházet z dostupných údajů.
Pokud jakýkoli účastník řízení nespolupracuje nebo spolupracuje pouze částečně, a zjištění se proto podle článku 18 základního nařízení zakládají na dostupných údajích, může být výsledek pro dotčeného účastníka méně příznivý, než kdyby spolupracoval.
[1] Úř. věst. L 56, 6.3.96, s. 1. Nařízení naposledy pozměněné nařízením Rady (ES) č. 461/2004 (Úř. věst. L 77, 13.3.2004, s. 12).
[2] Úř. věst.
L 175, 14.7.2000, s. 10.
[3] Úř. věst. L 332, 28.12.2000, s. 17. Nařízení naposledy pozměněné nařízením Rady (ES) č. 428/2005 (Úř. věst. L 71, 17.3.2005, s. 1).
[4] Úř. věst.
L 274, 11.10.2002, s. 1.
[5] Úř. věst. L 71, 17.3.2005, s. 1. Nařízení naposledy pozměněné nařízením Rady (ES) č. 1333/2005 (Úř. věst. L 211, 13.8.2005, s. 1).
[6] Úř. věst.
C 174, 14.7.2005, s. 15.
[7] Rozumí se tím, že dokument je určen pouze pro interní použití. Je chráněn podle článku 4 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001 (Úř. věst. L 145, 31.5.2001, s. 43). Jde o důvěrný dokument podle článku 19 nařízení Rady (ES) č. 384/96 (Úř. věst. L 56, 6.3.1996, s. 1) a článku 6 Dohody WTO o provádění článku VI Všeobecné dohody o clech a obchodu z roku 1994 (antidumpingová dohoda).
--------------------------------------------------
Sdělení Komise členským státům o změně sdělení podle čl. 93 odst. 1 Smlouvy o ES o užití článků 92 a 93 Smlouvy o ES na pojištění krátkodobých vývozních úvěrů
(2005/C 325/11)
I. Úvod
Sdělení Komise členským státům podle čl. 93 odst. 1 Smlouvy o ES k užití článků 92 a 93 Smlouvy o ES na pojištění krátkodobých vývozních úvěrů [1] (dále jen "sdělení z roku 1997") bylo přijato v roce 1997 a mělo vstoupit v platnost dnem 1. ledna 1998 na období pěti let od 1. ledna 1998 do 31. prosince 2002.
V roce 2001 přijala Komise novelu sdělení z roku 1997 [2] (dále jen "novela z roku 2001"), jež se týkala definice "obchodovatelných" rizik, která nemohou být kryta pojistiteli vývozních úvěrů s podporou státu.
Novela z roku 2001 zároveň prodloužila platnost sdělení z roku 1997 do 31. prosince 2004.
Platnost sdělení z roku 1997 byla dále prodloužena do 31. prosince 2005 sdělením přijatým Komisí v roce 2004. [3]
Podle bodu 2.6 sdělení z roku 1997 ve znění novely z roku 2001:
"Kapacita soukromého trhu zajištění kolísá.
To znamená, že definice obchodovatelných rizik není neměnná a může se v průběhu času měnit.
Definice může být tudíž přepracována, zejména po uplynutí doby platnosti tohoto sdělení dne 31. prosince 2004.
Komise provede ohledně jejího přepracování konzultace s členskými státy a jinými zainteresovanými stranami.
[4]. Nakolik to bude nutné, vezme změna definice na zřetel právní předpisy Společenství o pojištění vývozních úvěrů, aby se zamezilo případné kolizi norem nebo vytvoření stavu právní nejistoty."
V úvodu novely z roku 2001 se rovněž uvádí, že:
"Komise touto cestou informuje členské státy a zainteresované strany, že v roce 2003 zamýšlí provést další studii za účelem ověření kapacity soukromého trhu zajištění, aby mohla být přijata rozšířená definice obchodovatelného rizika s cílem pokrýt širší škálu obchodních rizik, případně i rizik ve všech zemích světa.
Pokud výsledky této studie a konzultace s členskými státy potvrdí, že je takové krytí možné, změní Komise v roce 2004 v rámci obecného přezkoumání sdělení z roku 1997 příslušným způsobem i definici obchodovatelného rizika."
Po ukončení studie situace na soukromém trhu zajištění, po provedení konzultací s členskými státy, a to jak v rámci skupiny "vývozní kredity" a na multilaterální schůzce o státní podpoře, tak i s ostatními zainteresovanými stranami, se Komise rozhodla ponechat definici "obchodovatelných rizik" obsaženou v novele z roku 2001 beze změn.
Malým podnikům s omezeným objemem vývozu však soukromí podnikatelé ve většině členských států buďto vůbec nenabízejí krytí pojištění vývozních úvěrů, anebo je nabízejí jen v míře velmi omezené, což je způsobováno velmi nízkou nebo nulovou ziskovostí odrážející nedostatečné rozpětí přijímacích zemí a/nebo zahraničních zákazníků i malé zkušenosti a znalosti těchto podniků ohledně složitých souvislostí pojištění vývozního úvěru a s tím spojených zprostředkovatelských a zpracovatelských nákladů; Komise je tudíž ochotna považovat vývozní rizika těchto podniků v členských státech, kde chybí adekvátní nabídka soukromého trhu, prozatím za "neobchodovatelná", též s ohledem na potřebu komerčních pojistitelů přizpůsobit se zvětšení trhu v důsledku rozšíření EU.
Toto nové ustanovení bude platit od 1. ledna 2006 do 31. prosince 2010.
Komise však vyhodnotí situaci malých a středních podniků s omezeným obratem vývozu zaznamenaným v tříletém období.
Pokud se ukáže, že je nabídka pojištění vývozního úvěru pro tyto malé a střední podniky na soukromém trhu dostatečná, pozmění Komise toto sdělení tak, aby byla jejich rizika považována za "obchodovatelná".
Komise rovněž rozhodla prodloužit platnost sdělení z roku 1997 do 31. prosince 2010.
Komise tímto informuje členské státy a zainteresované strany, že v roce 2010 opět přezkoumá kapacitu soukromého trhu zajištění, aby mohla v případě potřeby přijmout odpovídající definici "obchodovatelných" rizik, zejména vzhledem k nové situaci, jež by vedla ke vzniku "neobchodovatelných" rizik.
II. Změny sdělení z roku 1997
Dnem 1. ledna 2006 vstoupí v platnost tyto změny sdělení z roku 1997 provedené novelou z roku 2001:
1.
V bodu 2.5 se za odstavec 1 vkládá nový odstavec, který zní:
"Aniž by byla dotčena definice "obchodovatelných" rizik obsažená v první větě předchozího odstavce, pokud v daném členském státě neexistuje soukromý trh pojištění, anebo v míře, v níž v něm existuje, se hospodářská a politická rizika veřejných a neveřejných dlužníků se sídlem v zemích, jejichž výčet je podán v příloze, přechodně považují za neobchodovatelná, pokud je podstoupí malé a střední podniky spadající pod příslušnou definici EU [5], jejichž celkový roční obrat vývozu nepřesáhne 2 miliony EUR [6].V těchto případech přizpůsobí státní nebo státem podporovaní pojistitelé vývozních úvěrů své pojistné sazby pro tato "neobchodovatelná" rizika v nejvyšší možné míře sazbám běžně účtovaným pro obdobná rizika a vezmou mimo jiné v úvahu omezený rozptyl zahraničních odběratelů, charakteristické rysy pojištěných podniků a související náklady.
Členské státy, které hodlají předložit Komisi oznámení o uplatnění této doložky, podléhají postupu a podmínkám stanoveným v níže uvedeném bodě 4.4 pro uplatnění únikové doložky.
Komise si vyhrazuje právo zrušit po konzultaci s členskými státy platnost této doložky nebo změnit podmínky jejího uplatnění, jestliže zjistí, že se v době platnosti tohoto sdělení změnila kapacita soukromého trhu pojištění v tomto segmentu".
2.
Bod 2.6 se nahrazuje tímto odstavcem:
"Kapacita soukromého trhu zajištění kolísá.
To znamená, že definice obchodovatelných rizik není neměnná a může být během času přizpůsobena konkrétním podmínkám.
Definice může být tudíž přepracována, zejména poté, co toto sdělení pozbude platnosti.
Komise hodlá ohledně takovýchto změn konzultovat zástupce členských států, kteří mají relevantní zkušenosti v dané oblasti, a ostatní zainteresované strany.
Bude-li to nutné, změny definice zohlední rozsah působnosti právních předpisů Společenství o pojištění vývozních úvěrů s cílem zabránit kolizi právních norem nebo stavu právní nejistoty."
3.
Bod 4.5 zní takto
"Toto sdělení platí do 31. prosince 2010".
[1] Úř. věst.
C 281, 17.9.1997, s. 4.
[2] Úř. věst.
C 217, 2.8.2001, s. 2.
[3] Úř. věst.
C 307, 11.12.2004, s. 12.
[4] Komise mimo jiné požádá o pomoc Radu (například její skupinu vývozních úvěrů).
[5] Doporučení Komise 2003/361/ES ze dne 6. května 2003 o definici malých a středních podniků, Úř. věst.
L 124, 20.5.2003, s. 36, ve znění pozdějších předpisů.
[6] Příslušný roční objem vývozů se vypočítá podle článku 4 přílohy I doporučení Komise 2003/361/EC ze dne 6. května 2003, ve znění pozdějších předpisů. Ustanovení čl.
4 odst. 2 přílohy se přiměřeně použijí pro roční objem vývozu daného podniku.
--------------------------------------------------
Informace sdělené členskými státy o státních podporách poskytovaných podle nařízení Komise (ES) č. 70/2001 ze dne 12. ledna 2001 o použití článků 87 a 88 Smlouvy o ES na státní podpory malým a středním podnikům
(2005/C 327/07)
(Text s významem pro EHP)
Podpora č. _BAR_ XS 7/04 _BAR_
Členský stát _BAR_ Spojené království _BAR_
Region _BAR_ Severovýchodní Anglie _BAR_
Název režimu podpory nebo název podniku, který je příjemcem jednotlivé podpory _BAR_ Cramlington Land Partnership _BAR_
Právní základ _BAR_ Industrial Development Act 1982 Sections 7 & 11 Section 2 Local Government Act 2000 _BAR_
Roční výdaje plánované v rámci režimu podpory nebo celková částka jednotlivé podpory poskytnuté podniku _BAR_ Režim podpory _BAR_ Celková roční částka _BAR_ _BAR_
Zajištěné půjčky _BAR_ _BAR_
Jednotlivá podpora _BAR_ Celková částka podpory _BAR_ 297260 GBP _BAR_
Zajištěné půjčky _BAR_ _BAR_
Maximální míra podpory _BAR_ V souladu s čl. 4 odst. 2 až 6 a článkem 5 nařízení _BAR_ Ano _BAR_ _BAR_
Datum uskutečnění _BAR_ 5.2.2004 _BAR_
Doba trvání režimu podpory nebo poskytování jednotlivé podpory _BAR_ Do 30.4.2005 _BAR_
Cíl podpory _BAR_ Podpora malým a středním podnikům _BAR_ Ano _BAR_ _BAR_
Dotčená hospodářská odvětví _BAR_ Všechna odvětví způsobilá pro státní podpory malým a středním podnikům _BAR_ Ano _BAR_
Název a adresa orgánu poskytujícího podporu. _BAR_ Název: Government Office for the North East European Programmes Secretariat _BAR_
adresa: Wellbar House Gallowgate Newcastle upon Tyne NE1 4TD _BAR_
Jednotlivé podpory velké výše _BAR_ V souladu s článkem 6 nařízení Opatření vylučuje poskytování podpor, popř. předpokládá předchozí oznámení Komisi o poskytnutí podpory, a)jestliže celková výše způsobilých nákladů je nejméně 25 milionů EUR ahrubá míra podpory činí nejméně 50 %,v regionech, ve kterých mohou být poskytovány regionální podpory, činí čistá míra podpory nejméně 50 %, nebob)jestliže celková hrubá částka podpory je nejméně 15 milionů EUR _BAR_ — _BAR_ _BAR_
Podpora č. _BAR_ XS 10/05 _BAR_
Členský stát _BAR_ Rakousko _BAR_
Region _BAR_ Rakousko, celé spolkové území _BAR_
Název režimu podpory nebo název podniku, který je příjemcem jednotlivé podpory _BAR_ Inovační program "Program impulsů pro kreativní hospodářství" _BAR_
Právní základ _BAR_ Beschluss des Stiftungsrates der Nationalstiftung für Forschung, Technologie und Entwicklung vom 24.6.2004 Vereinbarung zwischen der Nationalstiftung für Forschung, Technologie und Entwicklung und der Austria Wirtschaftsservice GmbH vom 18.10.2004 Richtlinien zum Innovationsprogramm "Impulsprogramm Kreativwirtschaft" vom 18.10.2004 _BAR_
Roční výdaje plánované v rámci režimu podpory nebo celková částka jednotlivé podpory poskytnuté podniku _BAR_ Režim podpory _BAR_ Celková roční částka _BAR_ 1,2 milionů EUR _BAR_
Zajištěné půjčky _BAR_ _BAR_
Jednotlivá podpora _BAR_ Celková výše podpory _BAR_ 0,4 milionů EUR _BAR_
Zajištěné půjčky _BAR_ _BAR_
Maximální míra podpory _BAR_ V souladu s čl. 4 odst. 2 až 6 a článkem 5 nařízení _BAR_ Ano _BAR_ _BAR_
Datum uskutečnění _BAR_ 18.10.2004 _BAR_
Doba trvání režimu podpory nebo poskytování jednotlivé podpory _BAR_ Do 31.12.2005 (ukončení směrnic, k vyplacení může dojít také později v závislosti na době trvání jednotlivých projektů). _BAR_
Cíl podpory _BAR_ Podpora malým a středním podnikům _BAR_ Ano _BAR_ _BAR_
Dotčená hospodářská odvětví _BAR_ Všechna hospodářská odvětví způsobilá pro státní podpory malým a středním podnikům _BAR_ Ano _BAR_
Název a adresa orgánu poskytujícího podporu _BAR_ Název: Austria Wirtschaftsservice Gesellschaft m.b.H. im Auftrag der Nationalstiftung für Forschung, Technologie und Entwicklung _BAR_
adresa: Ungargasse 37, A-1030 Wien, office@awsg.at _BAR_
Jednotlivé podpory velké výše _BAR_ V souladu s článkem 6 nařízení _BAR_ Ano _BAR_
Podpora č. _BAR_ XS 21/04 _BAR_
Členský stát _BAR_ Španělsko _BAR_
Region _BAR_ Katalánsko _BAR_
Název režimu podpory nebo název podniku, který je příjemcem jednotlivé podpory _BAR_ "Podpora rodinným podnikům při uskutečňování plánů nástupnictví" _BAR_
Právní základ _BAR_ Resolución TIC/1223/2003, de 22 de abril, por la que se abre la convocatoria de ayudas a empresas familiares para la realización de planes de sucesión (DOGC 3877 de 06/05/03) modificada por la Resolución TRI/141/2004, de 15 de enero, por la que se modifica la Resolución TIC/1223/2003, de 22 de abril (DOGC 4070 de 13.2.2004) _BAR_
Roční výdaje plánované v rámci režimu podpory nebo celková částka jednotlivé podpory poskytnuté podniku _BAR_ Režim podpory _BAR_ Celková roční částka _BAR_ 0,4 milionů EUR _BAR_
Zajištěné půjčky _BAR_ _BAR_
Jednotlivá podpora _BAR_ Celková výše podpory _BAR_ _BAR_
Zajištěné půjčky _BAR_ _BAR_
Maximální míra podpory _BAR_ V souladu s čl. 4 odst. 2 až 6 a s článkem 5 nařízení _BAR_ Ano _BAR_ _BAR_
Datum uskutečnění _BAR_ Od 7. 5. 2003 _BAR_
Doba trvání podpory nebo poskytování jednotlivé podpory _BAR_ Do 31. 12. 2006 _BAR_
Cíl podpory _BAR_ Podpora malým a středním podnikům _BAR_ Ano _BAR_ _BAR_
Dotčená hospodářská odvětví _BAR_ Všechna odvětví způsobilá pro státní podpory malým a středním podnikům _BAR_ Ano _BAR_
Název a adresa orgánu poskytujícího podporu _BAR_ Název: Sr. Agustí Segarra i Blasco Director del Centro de Innovación y Desarrollo Empresarial (CIDEM) Departamento de Trabajo e Industria _BAR_
Adresa: Passeig de Gràcia, 129 E-08008 Barcelona _BAR_
Jednotlivé podpory velké výše _BAR_ V souladu s článkem 6 nařízení Opatření vylučuje poskytnutí podpory nebo udělení podpory musí být Komisi předem oznámeno, a)pokud celkové způsobilé náklady činí alespoň 25000000 EUR ahrubá míra podpory činí alespoň 50 %,v oblastech způsobilých pro regionální podporu činí čistá míra podpory alespoň 50 %, nebob)pokud celková hrubý výše podpory činí alespoň 15000000 EUR _BAR_ Ano _BAR_ _BAR_
Podpora č. _BAR_ XS 21/05 _BAR_
Členský stát _BAR_ Spojené království _BAR_
Region _BAR_ West Wales & The Valleys – region cíle 1 _BAR_
Název režimu podpory nebo název podniku, který je příjemcem jednotlivé podpory _BAR_ Savari Research Trust _BAR_
Právní základ _BAR_ (1)Industrial Development Act 1982Regulation 1260/99Regulation 2000/906Structural Funds (National Assembly For Wales) Designation 2000(2)Welsh Development Act 1975Revenue GuidelinesProgramme October 2003 _BAR_
Roční výdaje plánované v rámci režimu podpory nebo celková částka jednotlivé podpory poskytnuté podniku _BAR_ Režim podpory _BAR_ Celková roční částka _BAR_ _BAR_
Zajištěné půjčky _BAR_ _BAR_
Jednotlivá podpora _BAR_ Celková výše podpory _BAR_ 458801 GBP _BAR_
Zajištěné půjčky _BAR_ _BAR_
Maximální míra podpory _BAR_ V souladu s čl. 4 odst. 2 až 6 a článkem 5 nařízení _BAR_ Ano _BAR_ _BAR_
Datum uskutečnění _BAR_ Od 1.1.2005 _BAR_
Doba trvání režimu podpory nebo poskytování jednotlivé podpory _BAR_ Do 31.12.2006 Pozn. Grant byl udělen před 31. prosincem 2006 (viz výše).
Udělené prostředky se budou pravděpodobně vyplácet až do 31. prosince 2007 (v souladu s N + 2). _BAR_
Cíl podpory _BAR_ Podpora malým a středním podnikům _BAR_ Ano _BAR_ _BAR_
Dotčená hospodářská odvětví _BAR_ Podpora omezená na určitá odvětví _BAR_ Ano _BAR_
Ostatní služby (výzkum a vývoj) _BAR_ Ano _BAR_
Název a adresa orgánu poskytujícího podporu _BAR_ Název: (1)National Assembly For Wales(2)Welsh Developmemt Agency _BAR_
Adresa: (1)C/O Welsh European Funding Office Cwm Cynon Business Park, Mountain Ash CF45 4ER (2)North Wales Division Unit 7, Ffordd Richard Davies, St. Asaph Business Park, St Asaph, North Wales LL17 OL, United Kingdom _BAR_
Jednotlivé podpory velké výše _BAR_ V souladu s článkem 6 nařízení _BAR_ Ano _BAR_ _BAR_
Podpora č. _BAR_ XS 23/05 _BAR_
Členský stát _BAR_ Spojené království _BAR_
Region _BAR_ Merseyside _BAR_
Název režimu podpory nebo název podniku, který je příjemcem jednotlivé podpory _BAR_ Motor Waste _BAR_
Právní základ _BAR_ The National Lottery Act 1993 _BAR_
Roční výdaje plánované v rámci režimu podpory nebo celková částka jednotlivé podpory poskytnuté podniku _BAR_ Režim podpory _BAR_ Celková roční částka _BAR_ _BAR_
Zajištěné půjčky _BAR_ _BAR_
Jednotlivá podpora _BAR_ Celková výše podpory _BAR_ 0,3 milionu GBP _BAR_
Zajištěné půjčky _BAR_ _BAR_
Maximální míra podpory _BAR_ V souladu s čl. 4 odst. 2 až 6 a článkem 5 nařízení _BAR_ Ano _BAR_ _BAR_
Datum uskutečnění _BAR_ Od 22.12.2004 _BAR_
Doba trvání režimu podpory nebo poskytování jednotlivé podpory _BAR_ Do 31.12.2006 (Grant byl udělen před 31. prosincem 2006.
Udělené prostředky se budou pravděpodobně vyplácet až do 22. prosince 2007). _BAR_
Cíl podpory _BAR_ Podpora malým a středním podnikům _BAR_ Ano _BAR_ _BAR_
Dotčená hospodářská odvětví _BAR_ Všechna odvětví způsobilá pro státní podpory malým a středním podnikům _BAR_ Ano _BAR_
Název a adresa orgánu poskytujícího podporu _BAR_ Název: Big Lottery Fund [CRED Programme] _BAR_
Adresa: 1 Plough Place, London EC4A 1DE [Administer by RSWT, The Kiln, Waterside, Mather Road, Newark, Nottinghamshire, NG24 1WT] _BAR_
Jednotlivé podpory velké výše _BAR_ V souladu s článkem 6 nařízení _BAR_ Ano _BAR_ _BAR_
Podpora č.: _BAR_ XS 43/04 _BAR_
Členský stát _BAR_ Spojené království _BAR_
Region _BAR_ Wales _BAR_
Název režimu podpory nebo název podniku, který je příjemcem jednotlivé podpory _BAR_ Accelerate Wales – Clusters _BAR_
Právní základ _BAR_ Welsh Development Agency Act 1975, as amended _BAR_
Roční výdaje plánované v rámci režimu podpory nebo celková částka jednotlivé podpory poskytnuté podniku _BAR_ Režim podpory _BAR_ Celková roční částka _BAR_ 878592 GBP _BAR_
Zajištěné půjčky _BAR_ _BAR_
Jednotlivá podpora _BAR_ Celková částka podpory _BAR_ _BAR_
Zajištěné půjčky _BAR_ _BAR_
Maximální míra podpory _BAR_ V souladu s čl. 4 odst. 2 až 6 a článkem 5 nařízení _BAR_ Ano _BAR_ _BAR_
Datum uskutečnění _BAR_ Od 1.6.2004. _BAR_
Doba trvání režimu podpory nebo poskytování jednotlivé podpory _BAR_ Od 31.5.2007 _BAR_
Cíl podpory _BAR_ Podpora malým a středním podnikům _BAR_ Ano _BAR_ _BAR_
Dotčená hospodářská odvětví _BAR_ Všechna odvětví způsobilá pro státní podpory malým a středním podnikům _BAR_ _BAR_
Podpora omezená na určitá odvětví _BAR_ Ano _BAR_
Motorová vozidla _BAR_ Ano _BAR_
Název a adresa orgánu poskytujícího podporu. _BAR_ Název: Welsh Development Agency _BAR_
Adresa: Principality House, The Friary, Cardiff, CF10 3FE _BAR_
Jednotlivé podpory velké výše _BAR_ V souladu s článkem 6 nařízení _BAR_ Ano _BAR_ _BAR_
--------------------------------------------------
Výtah z reorganizačního opatření, o kterém bylo rozhodnuto podle článku 3, odst. 1 a 2 směrnice 2001/24/ES Evropského parlamentu a Rady ze dne 4. dubna 2001 o reorganizaci a likvidaci úvěrových institucí
(2005/C 327/08)
Mimořádné opatření ("Noodregeling") podle čl. 71 odst. 2 zákona o bankách z roku 1992 (Wet toezicht kredietwezen 1992)
Ve svém rozhodnutí přijatém dne 22. září 2005 ve 12:00 hod. soud 's Hertogenbosch na základě článku 71 zákona o bankách z roku 1992 prohlásil ve věci:
společnosti Uveco Groep B.V.,
se sídlem v Veghel,
na adrese 5461 JV Veghel, Stationsstraat 20, Nederland, s poštovní adresou 5460 AE Veghel, Postbus 223, Nederland
zapsané u Obchodní komory v Eindhoven pod číslem 16077590
a
společnosti Hampsink Holding B.V.,
se sídlem v Veghel,
na adrese 5709 PD Helmond, Waterleliesingel 24, Nederland
zapsané u Obchodní komory v Eindhoven pod číslem 16076066,
že uvedené úvěrové instituce jsou v takové situaci, která vyžaduje přijmout zvláštní opatření v zájmu orgánu věřitelů,
a že jmenuje pana F.H.E. Boerma, člena tohoto soudu, příslušným soudcem a pana A.A.M. Deterinka, notáře a advokáta se sídlem na adrese 5600 AA Eindhoven, Nederland, Postbus 3, telefon (040) 262 66 00, správcem.
Délka trvání zvláštního opatření je stanovena na jeden a půl roku, tj. od 22. září 2005 do 22. března 2007.
Výkon mimořádného opatření ("Noodregeling") se řídí nizozemským právem.
Proti tomuto rozhodnutí lze podat opravný prostředek do čtrnácti dnů ode dne jeho vydání, tj. nejpozději do 7. října 2005, u Nejvyššího soudu Nizozemska se sídlem na adrese 2514 CV 's-Gravenhage, Kazernestraat 52 nebo zaslat na jeho poštovní adresu 2500 EH 's-Gravenhage, Postbus 20303, Nederland.
Zrušení mimořádného opatření ("Noodregeling") podle čl. 71 odst. 2 zákona o bankách z roku 1992
Ve svém rozhodnutí přijatém dne 9. listopadu 2005 soud 's Hertogenbosch na základě článku 78 zákona o bankách z roku 1992 zrušil ve věci:
společnosti Uveco Groep B.V.,
se sídlem
Informace sdělené členskými státy o státních podporách poskytovaných podle nařízení Komise (ES) č. 68/2001 ze dne 12. ledna 2001 o použití článků 87 a 88 Smlouvy o ES na podpory na vzdělávání
(2005/C 327/10)
(Text s významem pro EHP)
Podpora č. : XT 30/02
Členský stát : Itálie
Region : Molise
Název režimu podpory : Další vzdělávání (zákon č. 236/93)
Právní základ : DGR n. 1927, 10 settembre 2001 "Avviso pubblico — Formazione continua art.
9 L 236/93 circolare ministero del Lavoro e P.S: 92/2000, 29 dicembre 2000"
Celková částka jednotlivé podpory poskytnuté podniku : Maximálně 47514 EUR
Druh podniku _BAR_ Specifické vzdělávání _BAR_ Obecné vzdělávání _BAR_
Pracovníci, kteří nejsou znevýhodněni _BAR_ Znevýhodnění pracovníci _BAR_ Pracovníci, kteří nejsou znevýhodněni _BAR_ Znevýhodnění pracovníci _BAR_
Malé podniky _BAR_ 45 % _BAR_ 55 % _BAR_ 70 % _BAR_ 80 % _BAR_
Střední podniky _BAR_ 45 % _BAR_ 55 % _BAR_ 70 % _BAR_ 80 % _BAR_
Velké podniky _BAR_ 35 % _BAR_ 45 % _BAR_ 50 % _BAR_ 60 % _BAR_
Maximální míra podpory Datum uskutečnění : 26. únor 2002
Doba trvání režimu podpory : Dvanáct měsíců od data schválení
Cíl podpory : Poskytnutá podpora se týká jak obecného tak specifického vzdělávání
Dotčená hospodářská odvětví : Veškerá hospodářská odvětví
Název a adresa orgánu poskytujícího podporu Regione Basilicata
Dipartimento Cultura Formazione Lavoro e Sport
Corso Umberto, 28
I–85100 Potenza
Podpora č. : XT 88/04
Členský stát : Nizozemsko
Region : Provincie Flevoland
Název podniku, který je příjemcem jednotlivé podpory : Center Parcs Europe N.V.
Právní základ : Subsidieverordening ESF doelstelling 1
Celková částka jednotlivé podpory poskytnuté podniku : 650000 EUR.
Center Parcs Europe N.V. se podílí na financování
Maximální míra podpory : 50 %
Datum uskutečnění : 5. října 2004
Doba poskytování jednotlivé podpory : do 31. prosince 2004 včetně
Cíl podpory :
Školení pracovníků.
Obecné vzdělávání.
V rámci EPD 2000 – 2006 předložil Sociální fond pro pobytovou rekreaci (SFV) žádost ESF pro projekt s názvem "Upgradingsprogramma De Eemhof 2003-2004" (program modernizace De Eemhof pro roky 2003-2004).
Tento projekt se uskutečnil v rekreačním parku De Eemhof u Zeewolde, jenž je součástí Center Parcs Europe N.V.
(CPE).
Kvalita nabídky rekreačních služeb CPE do značné míry závisí na kvalitě zaměstnanců.
Hrají zásadní roli v následujících oblastech: zlepšování konkurenční pozice, inovace a růst, řízení nákladů a řízení jakosti, stoupající očekávání ze strany hostů a zaměstnanců, zvyšující se důraz na bezpečnost, pracovní podmínky a životní prostředí a v neposlední řadě dynamický trh práce.
To vyžaduje dodatečné úsilí, pokud jde o vývoj a investice do zaměstnanců, přičemž cílem jsou kvalifikovaní a silně motivovaní zaměstnanci, kteří pracují efektivně, odvětví denní rekreace pokládají za plně perspektivní a v CPE vidí zaměstnavatele, který je připraven investovat do budoucnosti svého personálu (tím, že je k sobě připoutá a zabrání tak jejich odchodu).
Velká část účastníků má nízkou úroveň vzdělání.
Nově vytvořené obory odborného vzdělávání (BBL Housekeeping úroveň 1 a 2) jim umožní získat obecně uznávanou profesní kvalifikaci.
Ostatní obory odborného vzdělávání a školení se soustředí mimo jiné na funkce v ubytovacích a restauračních službách, v prodeji, v telefonických centrech, při provozování koupališť a na vedoucí funkce.
Školení se týká zhruba 1200 zaměstnanců
Dotčená hospodářská odvětví : Všechny služby, odvětví rekreace
Název a adresa orgánu : Provincie Flevoland, Postbus 55, 8200 AB, Lelystad, Nederland
--------------------------------------------------
Informace členských států o státních podporách poskytovaných podle nařízení Komise (ES) č. 68/2001 ze dne 12. ledna 2001 o použití článků 87 a 88 Smlouvy o ES na podpory na vzdělávání
(2005/C 327/13)
(Text s významem pro EHP)
Číslo podpory _BAR_ XT 04/04 _BAR_
Členský stát _BAR_ Itálie _BAR_
Region _BAR_ Marce _BAR_
Název režimu podpory nebo při jednotlivé podpoře jméno společnosti, jež je příjemcem podpory _BAR_ Regionální operační program Marche 3 ESF 2000-06, priorita D, opatření 1 – veřejné oznámení pro předložení projektů na vzdělávání mladých podnikatelů zabývajících se zemědělstvím _BAR_
Právní základ _BAR_ Decreto del Dirigente del Servizio Formazione professionale e problemi del lavoro n. 13/FPR del 22.1.2004 _BAR_
Plánované roční výdaje v rámci režimu podpory nebo celková částka jednotlivé podpory udělené společnosti _BAR_ Režim podpory _BAR_ Roční celková částka _BAR_ 78750 EUR _BAR_
Úvěry se zárukou _BAR_ _BAR_
Jednotlivá podpora _BAR_ Celková částka podpory _BAR_ _BAR_
Úvěry se zárukou _BAR_ _BAR_
Maximální míra podpory _BAR_ V souladu s čl. 4 odst. 2 – 6 nařízení _BAR_ Ano _BAR_ _BAR_
Datum uskutečnění _BAR_ Od 22.1.2004 _BAR_
Trvání režimu nebo vyplacení jednotlivé podpory _BAR_ Do 31.12.2004 _BAR_
Účel podpory _BAR_ Obecné vzdělávání _BAR_ Ano _BAR_
Specifické vzdělávání _BAR_ _BAR_
Dotčená hospodářská odvětví _BAR_ Všechna odvětví způsobilá pro podporu v oblasti vzdělávání _BAR_ _BAR_
Omezeno na konkrétní odvětví _BAR_ Ano _BAR_
—Zemědělství _BAR_ Ano _BAR_
—Rybolov a akvakultura _BAR_ _BAR_
—Těžba uhlí _BAR_ _BAR_
—Veškerá zpracovatelská odvětví _BAR_ _BAR_
Nebo _BAR_ _BAR_
Ocelářství _BAR_ _BAR_
Lodní stavitelství _BAR_ _BAR_
Syntetická vlákna _BAR_ _BAR_
Motorová vozidla _BAR_ _BAR_
Jiná zpracovatelská odvětví _BAR_ _BAR_
—Veškeré služby _BAR_ _BAR_
Nebo _BAR_ _BAR_
Námořní doprava _BAR_ _BAR_
Jiné dopravní služby _BAR_ _BAR_
Finanční služby _BAR_ _BAR_
Jiné služby _BAR_ _BAR_
Název a adresa orgánu poskytujícího podporu _BAR_ Název: Regione Marche – Servizio Formazione professionale e problemi del lavoro _BAR_
Adresa: Via Tiziano, 44 I-60100 Ancona _BAR_
Jednotlivé podpory velké výše _BAR_ V souladu s článkem 5 nařízení Opatření vylučuje poskytnutí podpor, popř. poskytnutí podpor musí být Komisi předem oznámeno, pokud výše podpory poskytnutá na jeden vzdělávací projekt jednomu podniku překročí 1 milion EUR _BAR_ Ano _BAR_ _BAR_
--------------------------------------------------
Povolení státních podpor v rámci ustanovení článků 87 a 88 Smlouvy o ES
Případy, k nimž Komise nevznáší námitku
(2005/C 329/02)
(Text s významem pro EHP)
Datum přijetí rozhodnutí : 27.7.2005
Členský stát : Litva
Podpora č. : N 44/2005
Titul : Snížení spotřební daně na biopaliva
Cíl : Ochrana životního prostředí. Daňové zvýhodnění pro výrobce biopaliv
Právní základ - Lietuvos Respublikos akcizų įstatymas (Žin., 2001, Nr. 98-3482; 2004, Nr. 26-802);
- Lietuvos Respublikos biokuro, biodegalų ir bioalyvų įstatymas (Žin., 2000, 64-1940; 2004, Nr. 28-870);
Rozpočet : 72000000 EUR (250000000 LTL) na období let 2006-2010
Doba trvání : 5 let
Závazné jazykové znění (závazná jazyková znění) rozhodnutí bez důvěrných údajů lze nalézt na této internetové stránce:
http://europa.eu.int/comm/secretariat_general/sgb/state_aids/
Datum přijetí rozhodnutí : 20.10.2005
Členský stát : Rakousko
Podpora č. : N 263/2005
Název : Širokopásmové služby pro spolkovou zemi Korutany
Cíl : Podpořit poskytování základních a rozšířených širokopásmových služeb v některých oblastech spolkové země Korutany, které v současnosti k těmto službám nemají přístup a pro které není pokrytí v blízké budoucnosti plánováno, a to za obdobných podmínek jako v městských oblastech
Právní základ : Opatření spočívá na dokumentaci k nabídkovému řízení na vydání licence od spolkové země Korutany na poskytování širokopásmových služeb a je spojeno s obecnou rozvojovou politikou země Korutany a národní strategií Rakouska pro širokopásmové služby
Celkový rozpočet : Maximální částka veřejných prostředků činí […] [1] EUR
Míra podpory : bude známa až po podpisu smlouvy na veřejnou zakázku
Doba trvání projektu : 3 roky s možným prodloužením o 1 rok
Další informace : Vybraní poskytovatelé budou povinni poskytnout nediskriminační a otevřený přístup k síti dalším provozovatelům
Závazné jazykové znění (závazná jazyková znění) rozhodnutí bez důvěrných údajů lze nalézt na této internetové stránce:
http://europa.eu.int/comm/secretariat_general/sgb/state_aids/
[1] Důvěrné informace
--------------------------------------------------
Informace sdělené členskými státy o státních podporách poskytovaných podle nařízení Komise (ES) č. 68/2001 ze dne 12. ledna 2001 o použití článků 87 a 88 Smlouvy o ES na podpory na vzdělávání
(2005/C 329/03)
(Text s významem pro EHP)
Podpora č. _BAR_ XT 77/04 _BAR_
Členský stát _BAR_ Itálie _BAR_
Region _BAR_ Veneto _BAR_
Název režimu podpory nebo název podniku, který je příjemcem jednotlivé podpory _BAR_ Zákon 53/2000 článek 6 – mezirezortní dekret č.
136/V/2004.
Financování projektů vypracovaných na základě smluvních dohod, které stanovují zkrácení pracovní doby _BAR_
Právní základ _BAR_ L. 53/2000 art.
6 — D.I. n. 136/V/2004 _BAR_
Roční výdaje plánované v rámci režimu podpory nebo celková částka jednotlivé podpory poskytnuté podniku _BAR_ Režim podpory _BAR_ Celková roční částka _BAR_ 1282297,06 EUR bez podílu ze soukromých zdrojů. Tato částka zahrnuje rovněž podíl na základě režimu podle nařízení (ES) č. 69/2001 _BAR_
Zajištěné půjčky _BAR_ _BAR_
Jednotlivá podpora _BAR_ Celková částka podpory _BAR_ _BAR_
Zajištěné půjčky _BAR_ _BAR_
Maximální míra podpory _BAR_ V souladu s čl. 4 odst. 2 až 6 nařízení _BAR_ Ano _BAR_ _BAR_
Datum uskutečnění _BAR_ Od 25.10.2004 _BAR_
Doba trvání režimu podpory nebo poskytování jednotlivé podpory _BAR_ Do 31.12.2006 _BAR_
Cíl podpory _BAR_ Obecné vzdělávání _BAR_ Ano _BAR_
Specifické vzdělávání _BAR_ Ano _BAR_
Dotčená hospodářská odvětví _BAR_ Všechna odvětví způsobilá pro státní podpory na vzdělávání _BAR_ Ano _BAR_
Název a adresa orgánu poskytujícího podporu _BAR_ Název: Regione del Veneto – Giunta Regionale _BAR_
Adresa: Dorsoduro 3901 I-30100 Venezia _BAR_
Jednotlivé podpory velké výše _BAR_ V souladu s článkem 5 nařízení opatření vylučuje poskytnutí jednotlivých podpor nebo poskytnutí podpor musí být Komisi předem oznámeno, pokud výše podpory poskytnutá na jeden vzdělávací projekt jednomu podniku překročí 1 milion EUR _BAR_ Ano _BAR_ _BAR_
Podpora č. _BAR_ XT 95/04 _BAR_
Členský stát _BAR_ Estonsko _BAR_
Region _BAR_ Estonsko _BAR_
Název režimu podpory nebo název podniku, který je příjemcem jednotlivé podpory _BAR_ Estonský národní plán rozvoje pro využívání strukturálních fondů Evropské unie – jednotný programový dokument na léta 2004–2006; Opatření 2.3 "Podpora výzkumu, rozvoje a inovace", část "Program pro podniky při zahájení činnosti" _BAR_
Právní základ _BAR_ Majandus- ja Kommunikatsiooniministri määrus nr.
198 (2004) 28.10.2004.a. _BAR_
Roční výdaje plánované v rámci režimu podpory nebo celková částka jednotlivé podpory poskytnuté podniku _BAR_ Režim podpory _BAR_ Celková roční částka _BAR_ Estonsko: 0,14 mil. EUR Evropský fond pro regionální rozvoj: 0,41 mil. EUR Celkový rozpočet: 0,55 mil. EUR _BAR_
Zajištěné půjčky _BAR_ _BAR_
Jednotlivá podpora _BAR_ Celková výše podpory _BAR_ _BAR_
Zajištěné půjčky _BAR_ _BAR_
Maximální míra podpory _BAR_ V souladu s čl. 4 odst. 2 až 7 nařízení _BAR_ Ano _BAR_ _BAR_
Datum uskutečnění _BAR_ Listopad 2004 _BAR_
Doba trvání režimu podpory nebo poskytování jednotlivé podpory _BAR_ Do 31.12.2006 _BAR_
Cíl podpory _BAR_ Obecné vzdělávání _BAR_ Ano _BAR_
Specifické vzdělávání _BAR_ _BAR_
Dotčená hospodářská odvětví _BAR_ Podpora omezená na určitá odvětví _BAR_ Ano _BAR_
—Zemědělství _BAR_ Ano _BAR_
—Rybolov a akvakultura _BAR_ Ano _BAR_
—Těžba uhlí _BAR_ _BAR_
—Veškerá zpracovatelská odvětví _BAR_ Ano _BAR_
—Všechny služby _BAR_ Ano _BAR_
Název a adresa orgánu poskytujícího podporu _BAR_ Název: Ettevõtluse Arendamise Sihtasutus _BAR_
Sdresa: Liivalaia 13/15 EE-10118 Tallinn _BAR_
Jednotlivé podpory velké výše _BAR_ V souladu s článkem 5 nařízení _BAR_ Ano _BAR_ _BAR_
--------------------------------------------------
Informace sdělené členskými státy o státních podporách poskytovaných podle nařízení Komise (ES) č. 70/2001 ze dne 12. ledna 2001 o použití článků 87 a 88 Smlouvy o ES na státní podpory malým a středním podnikům
(2005/C 329/04)
(Text s významem pro EHP)
Podpora č : XS69/03
Členský stát : Spojené království
Region: : Jihovýchodní Wales
Název režimu podpory nebo název podniku, který je příjemcem jednotlivé podpory : Režim finanční pomoci malým a středním podnikům
Právní základ : Section 2 Local Government Act 2000
_BAR_ 2003 _BAR_ 2004 _BAR_ 2005 _BAR_ 2006 _BAR_ Celkem _BAR_
Podnikatelský grant _BAR_ 37500 _BAR_ 50000 _BAR_ 50000 _BAR_ 12500 _BAR_ 150000 _BAR_
Technologický fond _BAR_ 75000 _BAR_ 100000 _BAR_ 100000 _BAR_ 25000 _BAR_ 300000 _BAR_
Roční výdaje plánované v rámci režimu podpory nebo celková částka jednotlivé podpory poskytnuté podniku Maximální míra podpory : Do výše 25 % investičních nákladů v oblastech podle čl. 87 odst. 3 písm. c)
Datum uskutečnění : Duben 2003
Doba trvání režimu podpory nebo poskytování jednotlivé podpory : Do 31. prosince 2006
Cíl podpory - Podnikatelský grant – poskytnutí částky do výše 5000 GBP na podporu růstu nových podniků;
- Technologický fond – na podporu rychlého růstu malých a středních podniků
Projekt se zaměří na obvody cíle 2 měst Grangetown, Butetown, Splott, Adamsdown, Riverside, Canton, Ely, Caerau, Rumney a Trowbridge.
Má se za to, že od roku 2003 projekt potrvá 3 roky.
Dotčená hospodářská odvětví : Zvláštní pravidla nařízení a směrnic týkající se státní podpory v některých odvětvích zůstávají zachována.
Název a adresa orgánu poskytujícího podporu Roy Edwards
Cardiff Council
County Hall
Atlantic Wharf
Cardiff
CF10 4UW
United Kingdom
Podpora č. _BAR_ XS 109/03 _BAR_
Členský stát _BAR_ Spojené království Velké Británie a Irská republika _BAR_
Region: _BAR_ Celý ostrov Irsko (32 hrabství ) _BAR_
Název režimu podpory nebo název podniku, který je příjemcem jednotlivé podpory _BAR_ InterTradeIreland Acumen Consultancy Programme (Program pro poradenské služby InterTradeIreland Acumen) _BAR_
Právní základ _BAR_ British/Irish Agreement Act 1999, Section 2.3 (Part 7 of Annex 2 of the Act empowers InterTradeIreland to invest, lend or grant aid for the purposes of its function) _BAR_
Roční výdaje plánované v rámci režimu podpory nebo celková částka jednotlivé podpory poskytnuté podniku _BAR_ Maximální náklady na společnost 2003/04: GBP 30002004/05: GBP 30002005/06: GBP 3000Celková maximální výše prostředků podpory 2003/04: (30 x GBP 3000) GBP 900002004/05: (45 x GBP 3000) GBP 1350002005/06: (45 x GBP 3000) GBP 135000Celková výše podpory na poradenské služby za 3 roky = GBP 360000 představuje 50 tiprocentní grant. Financování se provádí jednorázově během lhůty 52 týdnů, tj. podniky nejsou způsobilé k tomu, aby financování v následujících letech opakovaly _BAR_
Maximální míra podpory _BAR_ Maximálně do výše 3000 GBP podpory na podnik, což činí 50 % podpory. _BAR_
Datum uskutečnění _BAR_ Navrhovaný režim: od listopadu 2003 po dobu 3 let Konkrétní podniky budou způsobilé k tomu, aby podporu využívaly nejvýše po dobu 52 týdnů. _BAR_
Doba trvání režimu podpory nebo poskytování jednotlivé podpory _BAR_ Režim potrvá od listopadu 2003 do prosince 2006 _BAR_
Cíl podpory _BAR_ Poskytnout malým a středním podnikům poradenské služby s cílem pomoci rozvoji a růstu přeshraničního obchodu rozvinutím tržní kompetence, zkušeností a znalostí z oblasti výzkumu _BAR_
Dotčená hospodářská odvětví _BAR_ Veškerá odvětví _BAR_
Název a adresa orgánu poskytujícího podporu _BAR_ Inter TradeIreland The Old Gasworks Business Park Kilmorey Street Newry BT34 2DE Tel.: (028) 30 83 41 09 _BAR_
--------------------------------------------------
Sdělení Komise v rámci zavádění směrnice Komise 95/12/ES
(2005/C 329/05)
(Text relevantní pro EHP)
Uveřejnění názvů a označení harmonizovaných norem vztahujících se ke směrnici
Evropská normalizační organizace _BAR_ Označení a název normy (Referenční dokument) _BAR_ Odkaz na nahrazovanou normu _BAR_ Datum ukončení používání nahrazované normy Poznámka 1 _BAR_
CENELEC _BAR_ EN 60456:1999 Pračky pro domácnost – Metody měření funkce (IEC 60456:1998 (Modifikovaná)) _BAR_ EN 60456:1994 +A11:1995 Poznámka 2.1 _BAR_ Datum ukončení platnosti ( 1.10.1999) _BAR_
Změna A11:2001 k EN 60456:1999 _BAR_ Poznámka 3 _BAR_ Datum ukončení platnosti ( 1.8.2001) _BAR_
Změna A13:2003 k EN 60456:1999 _BAR_ Poznámka 3 _BAR_ Datum ukončení platnosti ( 1.6.2003) _BAR_
Změna A12:2001 k EN 60456:1999 _BAR_ Poznámka 3 _BAR_ Datum ukončení platnosti ( 1.2.2004) _BAR_
CENELEC _BAR_ EN 60456:2005 Pračky pro domácnost – Metody merení funkce (IEC 60456:2003 (Modifikovaná) _BAR_ EN 60456:1999 a její změny Poznámka 2.1 _BAR_ 1.10.2007 _BAR_
Poznámka 1: Obecně datem ukončení používání bude datum zrušení ("dow") stanovené evropskou normalizační organizací, ale uživatelé těchto norem se upozorňují, že v určitých výjimečných případech tomu může být jinak .
Poznámka 2.1: Nová (nebo změněná ) norma má stejnou oblast působnosti jako nahrazovaná norma.
K uvedenému datu nahrazovaná norma přestává poskytovat předpoklad shody se základními požadavky směrnice.
Poznámka 3: V případě změn je uvedena norma EN CCCCC: YYYY, její předchozí změny, pokud existují, a nově citovaná změna.
Nahrazovaná norma (sloupec 3) se proto skládá z EN CCCCC:YYYY a jejích předchozích změn, pokud existují, ale bez nově citované změny.
K uvedenému datu nahrazovaná norma již nemůže být používána v kontextu se směrnicí.
Příklad: U EN 60456:1999 platí:
CENELEC _BAR_ EN 60456:1999 Pračky pro domácnost – Metody měření funkce (IEC 60456:1998 (změněná)) [Příslušná norma je EN 60456:1999] _BAR_ EN 60456:1994 a její změny Poznámka 2.1 [Nahrazovaná norma je EN 60456:1994+A11:1995 k EN 60456:1994] _BAR_ Datum ukončení platnosti ( 1.10.1999) _BAR_
Změna A11:2001 k EN 60456:1999 [Příslušná norma je EN 60456:1999 + A11:2001 k EN 60456:1999] _BAR_ Poznámka 3 [Nahrazovaná norma je EN 60456:1999] _BAR_ Datum ukončení platnosti ( 1.8.2001) _BAR_
Změna A13:2003 k EN 60456:1999 [Příslušná norma je EN 60456:1999 + A11:2001 k EN 60456:1999 + A13:2003 k EN 60456:1999] _BAR_ Poznámka 3 [Nahrazovaná norma je EN 60456:1999 + A11:2001 k EN 60456:1999] _BAR_ Datum ukončení platnosti ( 1.6.2003) _BAR_
Změna A12:2001 k EN 60456:1999 [Příslušná norma je EN 60456:1999 + A11:2001 k EN 60456:1999 + A13:2003 k EN 60456:1999 + A12:2001 k EN 60456:1999] _BAR_ Poznámka 3 [Nahrazovaná norma je EN 60456:1999 + A11:2001 k EN 60456:1999 + A13:2003 k EN 60456:1999] _BAR_ Datum ukončení platnosti ( 1.2.2004) _BAR_
--------------------------------------------------
Sdělení Komise v rámci zavádění směrnice Komise 95/13/ES
(2005/C 329/06)
(Text relevantní pro EHP)
Uveřejnění názvů a označení harmonizovaných norem vztahujících se ke směrnici
Evropská normalizační organizace _BAR_ Označení a název normy (Referenční dokument) _BAR_ Odkaz na nahrazovanou normu _BAR_ Datum ukončení používání nahrazované normy Poznámka 1 _BAR_
CENELEC _BAR_ EN 61121:1999 Bubnové sušičky pro domácnost – Metody měření funkce (IEC 61121:1997 (Modifikovaná)) _BAR_ EN 61121:1993 +A11:1995 Poznámka 2.1 _BAR_ Datum ukončení platnosti ( 1.10.1999) _BAR_
Změna A11:2000 k EN 61121:1999 _BAR_ Poznámka 3 _BAR_ Datum ukončení platnosti ( 1.1.2001) _BAR_
CENELEC _BAR_ EN 61121:2005 Bubnové sušičky pro domácnost – Metody merení funkce (IEC 61121:2002 (Modifikovaná)) _BAR_ EN 61121:1999 a její změna Poznámka 2.1 _BAR_ 1.12.2007 _BAR_
Poznámka 1: Obecně datem ukončení používání bude datum zrušení ("dow") stanovené evropskou normalizační organizací, ale uživatelé těchto norem se upozorňují, že v určitých výjimečných případech tomu může být jinak .
Poznámka 2.1: Nová (nebo změněná ) norma má stejnou oblast působnosti jako nahrazovaná norma.
K uvedenému datu nahrazovaná norma přestává poskytovat předpoklad shody se základními požadavky směrnice.
Poznámka 3: V případě změn je uvedena norma EN CCCCC: YYYY, její předchozí změny, pokud existují, a nově citovaná změna.
Nahrazovaná norma (sloupec 4) se proto skládá z EN CCCCC:YYYY a jejích předchozích změn, pokud existují, ale bez nově citované změny.
K uvedenému datu nahrazovaná norma již nemůže být používána v kontextu se směrnicí.
Příklad: U EN 61121:1999 platí:
CENELEC _BAR_ EN 61121:1999 Bubnové sušičky pro domácnost – Metody měření funkce (IEC 61121:1997 (změněna)) [Příslušná norma je EN 61121:1999] _BAR_ EN 61121:1993 a její změny Poznámka 2.1 [Nahrazovaná norma je EN 61121:1993+A11:1995 k EN 61121:1993] _BAR_ Datum ukončení platnosti ( 1.10.1999) _BAR_
Změna A11:2000 k EN 61121:1999 [Příslušná norma je EN 61121:1999+A11:2000 k EN 61121:1999] _BAR_ Poznámka 3 [Nahrazovaná norma je EN 61121:1999] _BAR_ Datum ukončení platnosti ( 1.1.2001) _BAR_
--------------------------------------------------
Zveřejnění žádosti o zápis podle čl. 6 odst. 2 nařízení (EHS) č. 2081/92 o ochraně zeměpisných označení a označení původu
(2005/C 329/08)
Toto zveřejnění zakládá právo podávat námitky podle článků 7 a 12d uvedeného nařízení.
Jakákoli námitka proti této žádosti musí být podána do 6 měsíců ode dne tohoto zveřejnění prostřednictvím příslušného orgánu členského státu, členského státu Světové obchodní organizace (WTO) nebo třetí země uznané podle čl. 12 odst.
Zveřejnění je odůvodněno následujícími skutečnostmi, uvedenými zejména pod bodem 4.6, díky kterým se žádost považuje za odůvodněnou podle nařízení (EHS) č. 2081/92.
SOUHRNNÝ PŘEHLED
NAŘÍZENÍ RADY (EHS) č. 2081/92
"CHOURIÇO DE ABÓBORA DE BARROSO – MONTALEGRE"
Č. ES: PT/00240/ 16.05.2005
CHOP ( ) CHZO ( X )
Tento přehled byl vypracován pro informační účely.
Veškeré údaje, zejména pro producenty produktů s dotyčným CHOP a CHZO, lze nalézt v úplném znění specifikace, které je možné získat na vnitrostátní úrovni nebo od příslušných útvarů Evropské komise [1].
1. Příslušný orgán členského státu:
Název: _BAR_ Instituto de Desenvolvimento Rural e Hidráulica _BAR_
Adresa: _BAR_ Av.
Afonso Costa, n.o 1949-002 P-Lisboa _BAR_
Telefon: _BAR_ (351-21) 844 22 00 _BAR_
Fax: _BAR_ (351-21) 844 22 02 _BAR_
E-mail: _BAR_ idrha@idrha.min-agricultura.pt _BAR_
2. Žadatel:
Název : Cooperativa Agrícola dos Produtores de Batata para Semente de Montalegre, CRL
Adresa Rua General Humberto Delgado P-5470 – 247 Montalegre
Telefon: (351) 276 512 253
Fax: (351) 276 512 528
E-mail: quadrimonte@iol.pt
Složení : producenti/zpracovatelé (x) ostatní ( )
3. Druh produktu:
třída 1.2 – Masné výrobky
4. Specifikace:
(přehled požadavků podle čl. 4 odst. 2)
Název : "Chouriço de Abóbora de Barroso – Montalegre"
Popis : Salám vyrobený z masa a tuku prasat rasy bísara nebo kříženců této rasy (s alespoň 50 % podílem krve bísara) a z dýně částečně zbavené vody. Hmota je měkká a suchá, jsou v ní patrné malé kousky (masová vlákna) a je plněná do vepřového tlustého střeva.
Vepřové maso a tuk jsou ochuceny solí, česnekem, červeným nebo bílým vínem, ostrou paprikou (označovanou v dané oblasti "pimento") a sladkou paprikou (neboli "pimentão").
Barva je oranžová až tmavě hnědá, s mramorováním, salám má tvar válce o průměru asi 6 cm, s hrbolatým povrchem.
Střevo je na každém konci zavázáno na dva jednoduché uzly pomocí téhož bavlněného provázku, což dává produktu tvar podkovy.
Zeměpisná oblast : Vzhledem k specifičnosti výroby těchto produktů, jejich organoleptickým vlastnostem, dovednostem obyvatelstva a klimatickým podmínkám regionu je zeměpisná oblast zpracování a balení přirozeně vymezena obcí Montalegre v okrese Vila Real.
S ohledem na tradiční způsob krmení prasat a stávající zemědělskou výrobu je zeměpisná oblast produkce masa a tuku přirozeně vymezena obcemi Boticas, Chaves a Montalegre v okrese Vila Real.
Území tvořené těmito třemi obcemi je známé a označované jako Barroso.
Důkaz původu : Zemědělské podniky, zařízení pro porážku, bourání a zpracování musí být držiteli licence, mutí být schváleny sdružením producentů na základě stanoviska soukromého subjektu pro kontrolu a certifikaci a nacházet se v dané oblasti produkce nebo zpracování uvedené výše.
Celý výrobní proces, od zemědělského podniku produkujícího surovinu až po místo prodeje produktu, je podroben přísnému systému kontroly, který umožňuje úplnou vysledovatelnost produktu.
Prasata jsou chována v zemědělsko-pasteveckých podnicích, jež disponují prostorem srovnatelným s tradičními, poloextenzívními systémy výroby a jsou schopny produkovat tradiční krmivo pro zvířata.
Certifikační značka na každé uzenině má vlastní číslo, podle něhož lze provést úplnou vysledovatelnost až k zemědělskému podniku, z něhož produkt pochází.
Důkaz původu lze získat v jakémkoli okamžiku a během celého výrobního procesu prostřednictvím sériového čísla, jež tvoří povinný prvek certifikační značky.
Způsob produkce : Používají se tučná masa (prorostlé maso, odřezky z plece a kýty, někdy také plíce) nakrájená na malé kousky.
Dýně se rozkrojí vejpůl, očistí se, dužnina se vyškrábe pomocí lžíce a nechá se 2 dny odkapat na kusu látky, aby se zbavila nadbytečné vody.
Maso je ochuceno solí, červeným nebo bílým vínem pocházejícím z regionu a česnekem. Nechá se uležet až 5 dnů při teplotě nepřekračující 10 °C a na místě s nízkou vlhkostí, poté se přidá ostrá a sladká paprika a později dýně v asi 20 % poměru k masu.
Následuje postupné plnění do vepřových tlustých střev.
Po naplnění se konce zaváží bavlněným provázkem a potřebná délka se odřízne.
Oba konce se pak sváží dohromady dvěma obyčejnými uzly a produkt tak získá tvar podkovy.
Uzení probíhá na mírném ohni v udící komoře nebo v tradiční udírně a trvá asi 30 dnů.
Kouř vzniká přímým spalováním dřeva, především dubového, pocházejícího z regionu.
Produkt přichází na trh v celku a vždy v původním obalu.
Povaha a složení produktu neumožňují jeho rozřezání nebo nakrájení na plátky.
V případě dalšího balení produktu se používá vhodný neškodný a inertní materiál a balí se v normální nebo kontrolované atmosféře nebo ve vakuu.
Tyto operace se mohou uskutečnit pouze v zeměpisné oblasti zpracování, přičemž nesmí dojít k omezení vysledovatelnosti nebo možnosti kontroly ani ke změně chuťových a mikrobiologických vlastností produktu.
Souvislost : Vzhledem ke klimatickým, zeměpisným a sociálně-ekonomickým podmínkám a k obtížným stykům se zbytkem země pocházela strava v oblasti Barroso z místní produkce, tvořené zejména chlebem, brambory a vepřovým masem.
Tradice a význam chovu prasat jsou doloženy zmínkami v různých spisech, např. v listině z Montalegre, které se týkají poplatků za prasata a produktů z nich.
Aby mohlo být vepřové maso konzumováno po celý rok, byly vynalezeny různé způsoby jeho uchování, které brzy nabyly formy starobylého umění předávaného z generace na generaci.
Příprava těchto produktů vychází a značně závisí na chladném a suchém klimatu tohoto regionu, kvůli němuž se vždy v každém domě udržoval stálý oheň, což poskytuje jedinečné podmínky pro postupné uzení na mírném kouři.
Potřeba využít a uchovat vepřové maso pocházející z tradičních "zabijaček" dala vzniknout řadě uzenin různých tvarů, složení, barev a chutí, ale vyplývajících vždy z místních zvláštností spojených s daným krajem a lidmi.
Spojení tohoto produktu se zeměpisnou oblastí zkrátka vychází z domácí rasy zvířat, jejich krmení místními produkty, z dovedností spojených s výběrem kusů masa, procesem uzení na dřevě pocházejícím z regionu a zráním ve velmi chladném a suchém prostředí, jež je vhodné ke konzervaci produktů.
Název: _BAR_ Tradição e Qualidade — Associação Interprofissional para Produtos Agro-Alimentares de Trás-os-Montes _BAR_
Adresa: _BAR_ Av.
25 de Abril, 273 S/L 5370 Mirandela _BAR_
Telefon: _BAR_ (351-278) 261 410 _BAR_
Fax: _BAR_ (351-278) 261 410 _BAR_
E-mail: _BAR_ tradicao-qualidade@clix.pt _BAR_
Kontrolní subjekt :
Subjekt "Tradição e Qualidade" byl uznán jako splňující požadavky normy 45011:2001.
+++++ TIFF +++++
Označování :
Na etiketě je povinně uveden nápis "Chouriço de abóbora de Barroso – Montalegre – Indicação Geográfica Protegida", případně logo Společenství a logo producentů z oblasti Barroso-Montalegre, jehož vzor je uveden níže a které je doplněno slovy "Montalegre" a "Chouriço de abóbora".
Dále je nutno uvést certifikační značku, která povinně obsahuje název produktu a příslušný nápis, název kontrolního subjektu a číslo série (numerický nebo abecedně numerický kód, jenž umožňuje vysledování produktu).
Vnitrostátní požadavky : —
[1] Evropská komise, Generální ředitelství pro zemědělství – Oddělení pro politiku jakosti zemědělských produktů, B-1049 Brusel.
--------------------------------------------------
Zveřejnění žádosti o zápis podle čl. 6 odst. 2 nařízení (EHS) č. 2081/92 o ochraně zeměpisných označení a označení původu
(2005/C 331/02)
Toto zveřejnění zakládá právo podávat námitky podle článků 7 a 12d uvedeného nařízení.
Jakákoli námitka proti této žádosti musí být podána do 6 měsíců ode dne tohoto zveřejnění prostřednictvím příslušného orgánu členského státu, členského státu Světové obchodní organizace (WTO) nebo třetí země uznané podle čl. 12 odst.
Zveřejnění je odůvodněno následujícími skutečnostmi, uvedenými zejména pod bodem 4.6, díky kterým se žádost považuje za odůvodněnou podle nařízení (EHS) č. 2081/92.
SUMÁŘ
NAŘÍZENÍ RADY (EHS) č. 2081/92
"PATATAS DE PRADES" nebo "PATATES DE PRADES"
ES č.: ES/00232/ 25.04.2002
CHOP ( ) CHZO ( X )
Tento přehled byl vypracován pro informační účely.
Pro další informace je pro zájemce a zejména pro výrobce produktů s dotyčným CHZO k dispozici úplné znění specifikace, které je dostupné u vnitrostátních orgánů nebo u příslušných útvarů Evropské komise [1].
1. Příslušný orgán členského státu:
Název: _BAR_ Subdirección General de Denominaciones de Calidad y Relaciones Interprofesionales y Contractuales.
Dirección General de Alimentación.
Subsecretaria de Agricultura, Pesca y Alimentación del Ministerio de Agricultura, Pesca y Alimentación _BAR_
Adresa: _BAR_ Po Infanta Isabel, 1 — E-28071 Madrid _BAR_
Telefon: _BAR_ (34-91) 347 53 94 _BAR_
Fax: _BAR_ (34-91) 347 54 10 _BAR_
e-mail: _BAR_ sgcaproagro@mapya.es _BAR_
2. Skupina žadatelů:
Název: _BAR_ Pere Casals i Rofes, on behalf of the Cooperativa Agrícola y Caixa Agrària de Prades, S. Coop.
C. R. Ltda, Ricard Alabart i Gabriel C/Verge de l'Abellera, 24 de Prades Antonio Anselmo i Pons of C/Verge de l'Abellera, 7 de Prades, Ramon Puigdengoles i Clivillé, C/Mayor, 10 de Prades Baldomero Casals i Musté C/Sant Llorenç, 14 de Prades Joaquim Salvadó i Pocurull, representing the producers C/Verge de l'Abellera, 8 de Prades _BAR_
Adresa: _BAR_ C/Sant Roc, 10, 1er- 2a, E-43364 Prades (Tarragona) _BAR_
Telefon: _BAR_ — _BAR_
Fax: _BAR_ — _BAR_
e-mail: _BAR_ — _BAR_
Složení: _BAR_ producenti/zpracovatelé (X) ostatní ( ) _BAR_
3. Druh produktu:
Brambory.
Třída 1.6.
Ovoce, zelenina a obiloviny, zpracované nebo v přirozeném stavu.
4. Specifikace:
(přehled požadavků podle čl. 4 odst. 2)
Název : "Patatas de Prades" nebo "Patates de Prades"
Popis :
Chráněný produkt je popsán jako hlízy druhu Solanum tuberosum L pěstované odrůdy "Kennebec" určené pro lidskou spotřebu o průměru 40 a 80 mm, ve výjimečných případech až 100 mm.
Tyto brambory mají velmi hladkou, tvrdou a pevnou slupku.
Dužina je světlá s pevnou a moučnou strukturou, má sladkou a trvalou chuť a lehce kaštanovou vůni.
Zeměpisná oblast :
Oblast produkce brambor chráněných označením původu "Patatas de Prades" je tvořena územím obcí Prades, Capafonts, La Febró a Arbolí, patřících do regionu Baix Camp v provincii Tarragona samosprávné oblasti Katalánsko.
Oblast zpracování je shodná s oblastí produkce.
Důkaz původu :
Brambory pocházejí z polí v oblastech produkce a jsou vybírány, tříděny a baleny v podnicích nacházejících se v oblasti produkce a zapsaných v příslušném rejstříku regulační rady.
Brambory jsou podrobeny fyzickým a organoleptickým analýzám a pouze ty, které úspěšně projdou celým kontrolním postupem, se dále balí a jsou uváděny na trh pod chráněným zeměpisným označením s etiketou, zadní etiketou nebo očíslovanou značkou jakosti udělenou regulační radou.
Způsob produkce :
Každá rostlina má kolem sebe prostor o rozměrech přibližně 0,5 m × 0,7 m, přičemž z jedné rostliny se získá pět až deset hlíz. Průměrná hustota je 28000 rostlin na hektar.
Proces pěstování začíná získáním ověřené sadby odrůdy "Kennebec".
Jedná se o vysoce jakostní odrůdu, ovšem s malým výnosem.
Sadba začíná v dubnu a sází se do brázd.
Ty se potom zaorají a pod nahrnutou půdou se začne rostlina vyvíjet.
Sběr se provádí ručně nejdříve na začátku září, kdy rostlina přirozeně odumře.
Brambory se sbírají velmi opatrně přibližně dva týdny po přirozeném odumření rostliny, aby se umožnilo přiměřené dozrání bramborové slupky, čímž se zamezí zhoršení jakosti a zvýší se její odolnost proti možným nárazům, kterým by mohla být vystavena během balení. Rovněž se tak zvyšuje její přirozená schopnost konzervace.
Po sběru musejí brambory projít následujícími procesy: kontrola vnější jakosti a třídění; balení do prodyšných papírových pytlů po 2 a 5 kg opatřených značkou CHZO; uskladnění ve vhodných prostorách za přirozených teplotních a vlhkostních podmínek a označení etiketou na vnější straně pytle spolu s logem.
Souvislosti Historické:
V této chráněné oblasti je tradice pěstování brambor velmi dlouhá, jak potvrzuje Emili Morera Llauradó ve svém díle z konce XIX. století, kde dává do souvislosti jakost hlíz se zvláštním podnebím a s nadmořskou výškou území, kde se pěstují.
José Ruy Fernández (1920) píše o Villa de Prades doslova: "jejím přírodním bohatstvím jsou brambory; mají nejvyšší jakost, a tudíž jsou nejvíce ceněné, a to nejen na území Katalánska, ale na celém našem španělském poloostrově, neboť kromě toho, že úroda bývá velice kvalitní, vyznačují se brambory znamenitou chutí a moučnatým charakterem, takže jejich cena na trzích je vyšší než cena všech ostatních".
Zeměpisné:
Výjimečná poloha pohoří Montañas de Prades s výrazným zeměpisným charakterem, nacházející se ve výšce 1000 metrů nad mořem, plodné písčité půdy křemičitého charakteru s lehce kyselým pH, málo dešťů, poměrně nízké teploty a vlhký vítr od moře, to vše příznivě ovlivňuje jakost těchto hlíz.
Vlivem všech těchto faktorů:
je vegetační cyklus rostliny delší; sklízí se jen jednou do roka, čímž se docílí pevnějších hlíz s vyšším podílem sušiny;
brambory pěstované v této oblasti mají velmi hladkou slupku bez deformací, což umožňuje jasně odlišit brambory z Prades od brambor stejné odrůdy pěstovaných v jiných oblastech.
Hlízy se uchovávají v přirozeném stavu ve schválených skladech bez nutnosti použití prostředků proti klíčení i dalších produktů, které by měly vliv na proces přirozené konzervace brambor.
Z výše uvedeného proto vyplývá, že díky horopisným podmínkám (zejména výšce), vlastnostem půdy (důležitý faktor při pěstování tohoto druhu plodin) a podnebí v této oblasti spolu s pěstovatelkou tradicí a se zkušenostmi zemědělců vykazují brambory "Patatas de Prades" vlastnosti, které mají pouze ty nejkvalitnější hlízy.
Název: _BAR_ CALITAX _BAR_
Adresa: _BAR_ Tuset, 10. E-08006 Barcelona _BAR_
Telefon: _BAR_ (34-93) 217 27 03 _BAR_
Fax: _BAR_ (34-93) 218 51 95 _BAR_
e-mail: _BAR_ calitax@arrakis.es _BAR_
Kontrolní orgán :
Společnost Calitax splňuje normu EN 45011 pro brambory.
Označování :
Chráněné brambory uváděné na trh budou opatřeny etiketami, na kterých bude kromě obecných údajů podle platných právních předpisů povinně a zřetelně vytištěn název chráněného zeměpisného označení, logo a obchodní název.
Všechny druhy balení, ve kterých se brambory určené ke spotřebě budou uvádět na trh, budou opatřeny očíslovanou etiketou nebo zadní etiketou, která bude kontrolována, vydána a poskytnuta regulační radou v souladu s normami uvedenými v příručce jakosti.
Uvedená značka se ve všech případech na balení umístí před odesláním brambor a to tak, aby se zamezilo jejímu opětovnému použití.
Vnitrostátní požadavky :
Zákon č. 25/1970 ze dne 2. prosince 1970, Ustanovení pro vinice, víno a alkoholické nápoje
Vyhláška č. 835/1972 ze dne 23. března 1972, kterou se schvalují prováděcí předpisy zákona č. 25/1970
Nařízení ze dne 25. ledna 1994, kterým se upřesňuje vztah mezi právními předpisy Španělska a nařízením (EHS) č. 2081/92 o ochraně zeměpisných označení a označení původu zemědělských produktů a potravin
Královská vyhláška č. 1643/99 ze dne 22. října 1999, kterou se stanoví postup pro podávání žádostí o zápis do rejstříku Společenství chráněných označení původu a chráněných zeměpisných označení
[1] Evropská komise, Generální ředitelství pro zemědělství, Oddělení jakosti zemědělských produktů, B-1049 Brusel.
--------------------------------------------------
Výzva k podávání žádostí o povolení k vyhledávání uhlovodíků v bloku L3 nizozemského kontinentálního šelfu
(2005/C 331/06)
(Text s významem pro EHP)
Ministr hospodářství Nizozemského království sděluje, že byla obdržena žádost o povolení k vyhledávání uhlovodíků v bloku L3 na mapě, která je přiložena jako příloha 3 vyhlášky o těžbě (úřední věstník (Staatscourant) 2002, č. 245).
S odvoláním na čl. 3 odst. 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 94/22/ES ze dne 30. května 1994 o podmínkách udělování a užívání povolení k vyhledávání, průzkumu a těžbě uhlovodíků a na zveřejnění popsané v článku 15 zákona o těžbě (sbírka zákonů (Staatsblad) 2002, č. 542) vyzývá ministr hospodářství zúčastněné subjekty k podávání žádostí o povolení k vyhledávání uhlovodíků v bloku L3.
Žádosti je možné podávat po dobu 13 týdnů od zveřejnění této výzvy
Výzva k podávání žádostí o povolení k vyhledávání uhlovodíků v bloku Q14 nizozemského kontinentálního šelfu
(2005/C 331/07)
(Text s významem pro EHP)
Ministr hospodářství Nizozemského království sděluje, že byla obdržena žádost o povolení k vyhledávání uhlovodíků v bloku Q14 na mapě, která je přiložena jako příloha 3 vyhlášky o těžbě (úřední věstník (Staatscourant) 2002, č. 245).
S odvoláním na čl. 3 odst. 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 94/22/ES ze dne 30. května 1994 o podmínkách udělování a užívání povolení k vyhledávání, průzkumu a těžbě uhlovodíků a na zveřejnění popsané v článku 15 zákona o těžbě (sbírka zákonů (Staatsblad) 2002, č. 542) vyzývá ministr hospodářství zúčastněné subjekty k podávání žádostí o povolení k vyhledávání uhlovodíků v bloku Q14.
Ministr hospodářství představuje příslušný orgán pro udělování povolení. Kritéria, podmínky a požadavky stanovené v čl. 5 odst. 1, čl. 5 odst. 2 a v čl. 6 odst. 2 dané směrnice jsou uvedeny v zákonu o těžbě (sbírka zákonů (Staatsblad) 2002, č. 542).
Žádosti je možné podávat po dobu 13 týdnů od zveřejnění této výzvy
Výzva k podávání žádostí o povolení k těžbě uhlovodíků v oblasti Oosterwolde na nizozemském území
(2005/C 331/08)
(Text s významem pro EHP)
Ministr hospodářství Nizozemského království sděluje, že byla obdržena žádost o povolení k těžbě uhlovodíků pro oblast Oosterwolde.
Oblast ohraničují tyto body propojené přímkami:
A. _BAR_ x = 214665 _BAR_ y = 550806 _BAR_
B. _BAR_ x = 217620 _BAR_ y = 550551 _BAR_
C. _BAR_ x = 217476 _BAR_ y = 549132 _BAR_
D. _BAR_ x = 214513 _BAR_ y = 549373 _BAR_
Tyto souřadnice jsou uvedeny v souladu s vnitrostátním zeměměřičským systémem (Rijks Driehoeksmeting).
S odvoláním na čl. 3 odst. 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 94/22/ES ze dne 30. května 1994 o podmínkách udělování a užívání povolení k vyhledávání, průzkumu a těžbě uhlovodíků a na zveřejnění popsané v článku 15 zákona o těžbě (sbírka zákonů (Staatsblad) 2002, č. 542) vyzývá ministr hospodářství zúčastněné subjekty k podávání žádostí o povolení k těžbě uhlovodíků v v oblasti Oosterwolde.
Žádosti je možné podávat po dobu 13 týdnů od zveřejnění této výzvy
Výzva k podávání žádostí o povolení k vyhledávání uhlovodíků v bloku P8 nizozemského kontinentálního šelfu
(2005/C 331/09)
(Text s významem pro EHP)
Ministr hospodářství Nizozemského království sděluje, že byla obdržena žádost o povolení k vyhledávání uhlovodíků v bloku P8 na mapě, která je přiložena jako příloha 3 vyhlášky o těžbě (úřední věstník (Staatscourant) 2002, č. 245).
S odvoláním na čl. 3 odst. 2 směrnice 94/22/ES Evropského parlamentu a Rady ze dne 30. května 1994 o podmínkách udělování a užívání povolení k vyhledávání, průzkumu a těžbě uhlovodíků a na zveřejnění popsané v článku 15 zákona o těžbě (sbírka zákonů (Staatsblad) 2002, č. 542) vyzývá ministr hospodářství zúčastněné subjekty k podávání žádostí o povolení k vyhledávání uhlovodíků v bloku P8.
Ministr hospodářství představuje příslušný orgán pro udělování povolení. Kritéria, podmínky a požadavky stanovené v čl. 5 odst. 1, čl. 5 odst. 2 a v čl. 6 odst. 2 dané směrnice jsou uvedeny v zákonu o těžbě (sbírka zákonů (Staatsblad) 2002, č. 542).
Žádosti je možné podávat po dobu 13 týdnů od zveřejnění této výzvy
Výzva k podávání žádostí o povolení k vyhledávání uhlovodíků v bloku P5 nizozemského kontinentálního šelfu
(2005/C 331/10)
(Text s významem pro EHP)
Ministr hospodářství Nizozemského království sděluje, že byla obdržena žádost o povolení k vyhledávání uhlovodíků v bloku P5 na mapě, která je přiložena jako příloha 3 vyhlášky o těžbě (úřední věstník (Staatscourant) 2002, č. 245).
S odvoláním na čl. 3 odst. 2 směrnice 94/22/ES Evropského parlamentu a Rady ze dne 30. května 1994 o podmínkách udělování a užívání povolení k vyhledávání, průzkumu a těžbě uhlovodíků a na zveřejnění popsané v článku 15 zákona o těžbě (sbírka zákonů (Staatsblad) 2002, č. 542) vyzývá ministr hospodářství zúčastněné subjekty k podávání žádostí o povolení k vyhledávání uhlovodíků v bloku P5.
Ministr hospodářství představuje příslušný orgán pro udělování povolení. Kritéria, podmínky a požadavky stanovené v čl. 5 odst. 1, čl. 5 odst. 2 a v čl. 6 odst. 2 dané směrnice jsou uvedeny v zákonu o těžbě (sbírka zákonů (Staatsblad) 2002, č. 542).
Žádosti je možné podávat po dobu 13 týdnů od zveřejnění této výzvy
Výzva k podávání žádostí o povolení k vyhledávání uhlovodíků v bloku P4 nizozemského kontinentálního šelfu
(2005/C 331/11)
(Text s významem pro EHP)
Ministr hospodářství Nizozemského království sděluje, že byla obdržena žádost o povolení k vyhledávání uhlovodíků v bloku P4 na mapě, která je přiložena jako příloha 3 vyhlášky o těžbě (úřední věstník (Staatscourant) 2002, č. 245).
S odvoláním na čl. 3 odst. 2 směrnice 94/22/ES Evropského parlamentu a Rady ze dne 30. května 1994 o podmínkách udělování a užívání povolení k vyhledávání, průzkumu a těžbě uhlovodíků a na zveřejnění popsané v článku 15 zákona o těžbě (sbírka zákonů (Staatsblad) 2002, č. 542) vyzývá ministr hospodářství zúčastněné subjekty k podávání žádostí o povolení k vyhledávání uhlovodíků v bloku P4.
Ministr hospodářství představuje příslušný orgán pro udělování povolení. Kritéria, podmínky a požadavky stanovené v čl. 5 odst. 1, čl. 5 odst. 2 a v čl. 6 odst. 2 dané směrnice jsou uvedeny v zákonu o těžbě (sbírka zákonů (Staatsblad) 2002, č. 542).
Žádosti je možné podávat po dobu 13 týdnů od zveřejnění této výzvy
Výzva k podávání žádostí o povolení k vyhledávání uhlovodíků v bloku M11 nizozemského kontinentálního šelfu
(2005/C 331/12)
(Text s významem pro EHP)
Ministr hospodářství Nizozemského království sděluje, že byla obdržena žádost o povolení k vyhledávání uhlovodíků v bloku M11 na mapě, která je přiložena jako příloha 3 vyhlášky o těžbě (úřední věstník (Staatscourant) 2002, č. 245).
S odvoláním na čl. 3 odst. 2 směrnice 94/22/ES Evropského parlamentu a Rady ze dne 30. května 1994 o podmínkách udělování a užívání povolení k vyhledávání, průzkumu a těžbě uhlovodíků a na zveřejnění popsané v článku 15 zákona o těžbě (sbírka zákonů (Staatsblad) 2002, č. 542) vyzývá ministr hospodářství zúčastněné subjekty k podávání žádostí o povolení k vyhledávání uhlovodíků v bloku M11.
Ministr hospodářství představuje příslušný orgán pro udělování povolení. Kritéria, podmínky a požadavky stanovené v čl. 5 odst. 1, čl. 5 odst. 2 a v čl. 6 odst. 2 dané směrnice jsou uvedeny v zákonu o těžbě (sbírka zákonů (Staatsblad) 2002, č. 542).
Žádosti je možné podávat po dobu 13 týdnů od zveřejnění této výzvy
Výzva k podávání žádostí o povolení k vyhledávání uhlovodíků v bloku M10 nizozemského kontinentálního šelfu
(2005/C 331/13)
(Text s významem pro EHP)
Ministr hospodářství Nizozemského království sděluje, že byla obdržena žádost o povolení k vyhledávání uhlovodíků v bloku M10 na mapě, která je přiložena jako příloha 3 vyhlášky o těžbě (úřední věstník (Staatscourant) 2002, č. 245).
S odvoláním na čl. 3 odst. 2 směrnice 94/22/ES Evropského parlamentu a Rady ze dne 30. května 1994 o podmínkách udělování a užívání povolení k vyhledávání, průzkumu a těžbě uhlovodíků a na zveřejnění popsané v článku 15 zákona o těžbě (sbírka zákonů (Staatsblad) 2002, č. 542) vyzývá ministr hospodářství zúčastněné subjekty k podávání žádostí o povolení k vyhledávání uhlovodíků v bloku M10.
Ministr hospodářství představuje příslušný orgán pro udělování povolení. Kritéria, podmínky a požadavky stanovené v čl. 5 odst. 1, čl. 5 odst. 2 a v čl. 6 odst. 2 dané směrnice jsou uvedeny v zákonu o těžbě (sbírka zákonů (Staatsblad) 2002, č. 542).
Žádosti je možné podávat po dobu 13 týdnů od zveřejnění této výzvy
Výzva k podávání žádostí o povolení k vyhledávání uhlovodíků v bloku M8 nizozemského kontinentálního šelfu
(2005/C 331/14)
(Text s významem pro EHP)
Ministr hospodářství Nizozemského království sděluje, že byla obdržena žádost o povolení k vyhledávání uhlovodíků v bloku M8 na mapě, která je přiložena jako příloha 3 vyhlášky o těžbě (úřední věstník (Staatscourant) 2002, č. 245).
S odvoláním na čl. 3 odst. 2 směrnice 94/22/ES Evropského parlamentu a Rady ze dne 30. května 1994 o podmínkách udělování a užívání povolení k vyhledávání, průzkumu a těžbě uhlovodíků a na zveřejnění popsané v článku 15 zákona o těžbě (sbírka zákonů (Staatsblad) 2002, č. 542) vyzývá ministr hospodářství zúčastněné subjekty k podávání žádostí o povolení k vyhledávání uhlovodíků v bloku M8.
Ministr hospodářství představuje příslušný orgán pro udělování povolení. Kritéria, podmínky a požadavky stanovené v čl. 5 odst. 1, čl. 5 odst. 2 a v čl. 6 odst. 2 dané směrnice jsou uvedeny v zákonu o těžbě (sbírka zákonů (Staatsblad) 2002, č. 542).
Žádosti je možné podávat po dobu 13 týdnů od zveřejnění této výzvy
Výzva k podávání žádostí o povolení k vyhledávání uhlovodíků v části bloku nizozemského pevninského šelfu označené L1b
(2005/C 331/15)
(Text s významem pro EHP)
Ministr hospodářství Nizozemského království sděluje, že byla obdržena žádost o povolení k vyhledávání uhlovodíků v části bloku L1 označené L1b na mapě, která je přiložena jako příloha 3 vyhlášky o těžbě (úřední věstník (Staatscourant) 2002, č. 245).
S odvoláním na čl. 3 odst. 2 směrnice 94/22/ES Evropského parlamentu a Rady ze dne 30. května 1994 o podmínkách udělování a užívání povolení k vyhledávání, průzkumu a těžbě uhlovodíků a na zveřejnění popsané v článku 15 zákona o těžbě (sbírka zákonů (Staatsblad) 2002, č. 542) vyzývá ministr hospodářství zúčastněné subjekty k podávání žádostí o povolení k vyhledávání uhlovodíků v části bloku označené L1b.
Žádosti je možné podávat po dobu 13 týdnů od zveřejnění této výzvy
Výzva k podávání žádostí o povolení k vyhledávání uhlovodíků v bloku F14 nizozemského kontinentálního šelfu
(2005/C 331/16)
(Text s významem pro EHP)
Ministr hospodářství Nizozemského království sděluje, že byla obdržena žádost o povolení k vyhledávání uhlovodíků v bloku F14 na mapě, která je přiložena jako příloha 3 vyhlášky o těžbě (úřední věstník (Staatscourant) 2002, č. 245).
S odvoláním na čl. 3 odst. 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 94/22/ES ze dne 30. května 1994 o podmínkách udělování a užívání povolení k vyhledávání, průzkumu a těžbě uhlovodíků a na zveřejnění popsané v článku 15 zákona o těžbě (sbírka zákonů (Staatsblad) 2002, č. 542) vyzývá ministr hospodářství zúčastněné subjekty k podávání žádostí o povolení k vyhledávání uhlovodíků v bloku F14.
Žádosti je možné podávat po dobu 13 týdnů od zveřejnění této výzvy
Výzva k podávání žádostí o povolení k vyhledávání uhlovodíků v bloku F18 nizozemského kontinentálního šelfu
(2005/C 331/17)
(Text s významem pro EHP)
Ministr hospodářství Nizozemského království sděluje, že byla obdržena žádost o povolení k vyhledávání uhlovodíků v bloku F18 na mapě, která je přiložena jako příloha 3 vyhlášky o těžbě (úřední věstník (Staatscourant) 2002, č. 245).
S odvoláním na čl. 3 odst. 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 94/22/ES ze dne 30. května 1994 o podmínkách udělování a užívání povolení k vyhledávání, průzkumu a těžbě uhlovodíků a na zveřejnění popsané v článku 15 zákona o těžbě (sbírka zákonů (Staatsblad) 2002, č. 542) vyzývá ministr hospodářství zúčastněné subjekty k podávání žádostí o povolení k vyhledávání uhlovodíků v bloku F18.
Žádosti je možné podávat po dobu 13 týdnů od zveřejnění této výzvy
Státní podpora – Nizozemsko
Státní podpora C 33/2005 (ex N 277/2004)
Podpora pro projekt Marktpassageplan
Výzva k podání připomínek podle čl. 88 odst. 2 Smlouvy o ES
(2005/C 333/02)
(Text s významem pro EHP)
Dopisem ze dne 21. září 2005, jehož závazné znění je přiloženo k tomuto shrnutí, oznámila Komise Nizozemsku své rozhodnutí zahájit řízení podle čl. 88 odst. 2 Smlouvy o ES ohledně výše uvedeného opatření.
Účastníci řízení mohou zaslat své připomínky k opatření, ohledně něhož Komise zahajuje řízení, ve lhůtě jednoho měsíce ode dne zveřejnění tohoto shrnutí a přiloženého dopisu na adresu generálního ředitelství pro hospodářskou soutěž:
European Commission
Directorate-General for Competition
State Aid Greffe
SPA 3, 6/5
B-1049 Brussels
Číslo faxu: (32-2) 296 12 42
Připomínky budou sděleny Nizozemsku.
Zúčastněné strany, které připomínky podávají, mohou písemně a s uvedením důvodů požádat o zachování důvěrnosti ohledně své totožnosti.
SHRNUTÍ
1. POPIS
Projekt
(1) Obecní rada Haaksbergenu v provincii Overijssel poblíž německých hranic chce oživit zanedbané centrum města už od počátku 90tých let.
Šest stavebních společností, které se spojily, získalo koncem 90tých let příslušné pozemky, ale protože to nepovažovaly za výnosné, navrhly obecní radě, aby podpořila jejich projekt sestávající z výstavby 58 bytů a 11 maloobchodních prodejen.
Finanční podpora ze strany veřejných orgánů
(2) Orgán místní správy souhlasil, že s pomocí částečného spolufinancování z prostředků vyššího územního celku (provincie) pokryje očekávanou ztrátu z projektu vyčíslenou na základě předpokládaných nákladů a výnosů.
Veřejná podpora bude mít hlavně podobu dotace ve výši 2,98 milionu EUR a bezplatného převodu třech parcel ve vlastnictví obce v hodnotě 233295 EUR.
Orgán místní správy navíc ponese odpovědnost za 35 % nákladů, které by mohly vyplynout ze žalob o náhradu škody podaných po skončení projektu [1].
Rovněž se zdá, že místní okresní orgán prodá jednu parcelu stavebním společnostem nikoli za tržní, nýbrž za účetní hodnotu.
Jelikož obec dostane bezplatně zpátky určité pozemky, jež mají sloužit jako veřejné prostranství, její čistý příspěvek bude poněkud nižší, než je součet čtyř výše zmíněných opatření.
Příslušní příjemci a trhy
(3) Na projektu se podílí těchto šest stavebních společností: Rabo Vastgoed B.V., odpovídá za 25 % projektu, RoTij Bouwontwikkeling Oost B.V., Besathij B.V., Bouwbedrijf Assink Eibergen B.V., Bouwbedrijf Deeterink B.V. a Bouwburo Jan Scharenborg B.V., z nichž každá odpovídá za 15 % projektu.
Tyto společnosti podnikají na trhu s výstavbou a prodejem bytových prostor jakož i výstavbou a pronájmem prostor pro maloobchodní prodejny.
Rabo Vastgoed je součástí jedné finanční skupiny.
3. POSOUZENÍ
Existence podpory
(4) Zvýhodnění společností vyplývá z toho, že bude-li skutečná ztráta z projektu nižší, než se předpokládá a podle níž byla vypočtena výše podpory, budou muset vrátit obci pouze padesát procent rozdílu oproti kalkulované ztrátě.
Stavební společnosti si tak budou moci ponechat zbývajících padesát procent dotace, které nedopovídají realizované ztrátě.
Navíc jak se zdá, ustanovení o částečné náhradě se týká pouze dotace ve výši 2,98 milionu a nikoli třech dalších podpůrných opatření, jež tedy tvoří jednorázově vyplacenou částku.
(5) Selektivní charakter opatření je zřejmý, jelikož se omezuje jen na šest zainteresovaných společností.
(6) Jelikož určité společnosti podnikají na mezinárodní úrovni a jelikož určité zahraniční společnosti pracují
Informace sdělené členskými státy o státních podporách poskytovaných podle nařízení Komise (ES) č. 2204/2002 ze dne 12. prosince 2002 o použití článků 87 a 88 Smlouvy o ES na státní podpory zaměstnanosti
(2005/C 333/04)
(Text s významem pro EHP)
Podpora č. : XE 07/04
Členský stát : Francie
Region : Rhône-Alpes
Název režimu podpory : Režim podpory zaměstnanosti v regionu Rhône-Alpes podle cíle 2 jednotného programového dokumentu na základě nařízení Komise (ES) č. 2204/2002
Právní základ :
Nařízení Komise (ES) č. 2204/2002 ze dne 12. prosince 2002 o použití článků 87 a 88 Smlouvy o ES na státní podpory zaměstnanosti
Circulaires interministérielles de gestion des fonds structurels du 15 juillet, 19 août, 27 novembre et 24 décembre 2002
Roční výdaje plánované v rámci režimu podpory : 1,5 milionů EUR
Maximální míra podpory - V souladu s článkem 4: nařízení (ES) č. 2204/2002: "Jsou-li pracovní místa vytvořena v oblastech nebo v odvětvích, na které se nevztahují regionální podpory podle čl. 87 odst. 3 písm. a) a c) v době poskytnutí dotyčné podpory, nesmí hrubá intenzita podpory přesáhnout v případě malých podniků 15 % a v případě středních podniků 7,5 %. Naopak v případě malých a středních podniků, nestanoví-li pro ně uvedená mapa něco jiného, se uvedený strop zvyšuje v oblastech spadajících pod čl. 87 odst. 3 písm. c) o 10 hrubých procentních bodů, pokud celková čistá intenzita podpory nepřesahuje 30 % a v oblastech spadajících pod čl. 87 odst. 3 písm. a) o 15 hrubých procentních bodů, pokud celková čistá intenzita podpory nepřesahuje 75 %";
- V souladu s článkem 5: nařízení (ES) č. 2204/2002: "u znevýhodněných pracovníků 50 % a u zdravotně postižených pracovníků 60 %";
- V souladu s článkem 6: nařízení (ES) č. 2204/2002: Podpora ve spojení s každou podporou poskytnutou podle článku 5 nesmí přesáhnout částku nezbytnou k vyrovnání jakéhokoli snížení produktivity, které vyplývá ze zdravotního postižení pracovníků nebo z nákladů na přizpůsobení provozu, nákladů na zaměstnání asistentů za dobu odpracovanou výhradně formou pomoci zdravotně postiženým pracovníkům a náklady na přizpůsobení nebo na pořízení zařízení, které mají používat tito pracovníci
Datum uskutečnění : 13. října 2003
Doba trvání režimu podpory : Do 31. prosince 2006
Cíl podpory - Článek 4: Stimulovat podniky, aby zvyšovaly svou úroveň zaměstnanosti v oblastech s největšími hospodářskými obtížemi
- Článek 5: Stimulovat podniky, aby zvyšovaly svou úroveň zaměstnanosti, zejména nábor znevýhodněných pracovníků. Podporovat začleňování osob, které mají problémy na trhu práce
- Článek 6: Stimulovat podniky, aby nabíraly zdravotně postižené pracovníky, přičemž jim bude vyrovnáno jakékoli snížení produktivity, které vyplývá z náboru zdravotně postižených pracovníků
Dotčená hospodářská odvětví : Všechna odvětví Evropského společenství s výjimkou odvětví staveb lodí a ostatních odvětví, na která se vztahují zvláštní pravidla v rámci nařízení nebo směrnic řídících režim státní podpory v těchto odvětvích
Název a adresa orgánu poskytujícího podporu M. le Préfet de la région Rhône-Alpes
Secrétariat Général pour les Affaires Régionales
31, rue Mazenod F-69426 Lyon Cedex 03
Service responsable de la mise en oeuvre de ce régime: Direction Régionale du Travail, de l'Emploi et de la Formation Professionnelle
Další informace : Tento režim je spolufinancován z Evropského sociálního fondu na základě jednotného programového dokumentu regionu Rhône-Alpes
--------------------------------------------------
Informace sdělené členskými státy o státních podporách poskytovaných podle nařízení (ES) č. 68/2001 ze dne 12. ledna 2001 o použití článků 87 a 88 Smlouvy o ES na podpory na vzdělávání, ve znění nařízení (ES) č. 363/2004 ze dne 25. února 2004
(2005/C 333/05)
(Text s významem pro EHP)
Podpora č. _BAR_ XT 91/04 _BAR_
Členský stát _BAR_ Polsko _BAR_
Region _BAR_ Všech 16 vojvodství _BAR_
Název režimu podpory nebo název podniku, který je příjemcem jednotlivé podpory _BAR_ Pomoc nebo platby orgánům, které podporují nebo organizují vzdělávání, a to s ohledem na krytí nákladů na účast na školeních podnikatelů nebo jimi vybraných pracovníků _BAR_
Právní základ _BAR_ Art. 6b ust.
10 ustawy z dnia 9 listopada 2000 r. o utworzeniu Polskiej Agencji Rozwoju Przedsiębiorczości (Dz.
U. z dnia 13 grudnia 2000 r., Nr 109, poz.
1158 z późn. zm.)
Rozporządzenie Ministra Gospodarki i Pracy z dnia 16 września 2004 r. w sprawie udzielania przez Polską Agencję Rozwoju Przedsiębiorczości pomocy finansowej w ramach Sektorowego Programu Operacyjnego — Rozwój Zasobów Ludzkich 2004 — 2006 (Dz.
U. z dnia 22 września 2004 r., Nr 207, poz.
2115) _BAR_
Plánované roční výdaje v rámci režimu podpory nebo celková částka jednotlivé podpory udělené společnosti _BAR_ Režim podpory _BAR_ Celková roční částka _BAR_ 2004 – 59,19 milionů EUR 2005 – 84,57 milionů EUR 2006 – 109,57 milionů EUR Celkem – 253,33 milionů EUR _BAR_
Zajištěné půjčky _BAR_ _BAR_
Jednotlivá podpora _BAR_ Celková výše podpory _BAR_ _BAR_
Zajištěné půjčky _BAR_ _BAR_
Maximální míra podpory _BAR_ V souladu s čl. 4 odst. 2 až 7 nařízení _BAR_ Ano _BAR_
Datum uksutečnění _BAR_ 22. 9. 2004 – den, kdy vyhláška nabyla účinnosti _BAR_
Doba trvání režimu podpory nebo poskytování jednotlivé podpory _BAR_ Uzavírání smluv do 31. 12. 2006 _BAR_
Cíl podpory _BAR_ Obecné vzdělávání _BAR_ Ano _BAR_
Specifické vzdělávání _BAR_ Ano _BAR_
Dotčená hospodářská odvětví _BAR_ Všechna odvětví způsobilá pro státní podpory na vzdělávání _BAR_ Ano _BAR_
Název a adresa orgánu poskytujícího podporu _BAR_ Název: Prezes Polskiej Agencji Rozwoju Przedsiębiorczości _BAR_
Adresa: Ul.
Pańska 81/83 PL-00-834 Warszawa _BAR_
Jednotlivé podpory velké výše _BAR_ V souladu s článkem 5 nařízení _BAR_ Ano _BAR_ _BAR_
Podpora č. _BAR_ XT 92/04 _BAR_
Členský stát _BAR_ Spolková republika Německo _BAR_
Region _BAR_ Land Niedersachsen _BAR_
Název režimu podpory nebo název podniku, který je příjemcem jednotlivé podpory _BAR_ Zásady na podporu programu "Individuální další vzdělávání" z prostředků země Dolní Sasko a Evropského sociálního fondu v rámci cíle 3 _BAR_
Právní základ _BAR_ § 44 der Niedersächsischen Landeshaushaltsordnung (LHO) _BAR_
Roční výdaje plánované v rámci režimu podpory nebo celková částka jednotlivé podpory poskytnuté podniku _BAR_ Režim podpory _BAR_ Celková roční částka _BAR_ 4,5 milionu EUR _BAR_
Zajištěné půjčky _BAR_ _BAR_
Jednotlivá podpora _BAR_ Celková výše podpory _BAR_ _BAR_
Zajištěné půjčky _BAR_ _BAR_
Maximální míra podpory _BAR_ V souladu s čl. 4 odst. 2 až 7 nařízení _BAR_ Ano _BAR_ _BAR_
Datum uskutečnění _BAR_ Od 1. 11. 2004 _BAR_
Doba trvání režimu podpory nebo poskytování jednotlivé podpory _BAR_ Vypršení platnosti dne 31. 12. 2006 _BAR_
Cíl podpory _BAR_ Obecné vzdělávání _BAR_ Ano _BAR_
Specifické vzdělávání _BAR_ Ano _BAR_
Dotčená hospodářská odvětví _BAR_ Všechna odvětví způsobilá pro státní podpory na vzdělávání _BAR_ Ano _BAR_
Název a adresa orgánu poskytujícího podporu _BAR_ Název: Investitions- und Förderbank Niedersachsen GmbH (NBank) _BAR_
Adresa: Günther-Wagner-Allee 12-14 D-30177 Hannover Tel.: 0511/30031 – 0 info@nbank.de _BAR_
Jednotlivé podpory velké výše _BAR_ V souladu s článkem 5 nařízení _BAR_ Ano _BAR_ _BAR_
--------------------------------------------------
Informace sdělené členskými státy o státních podporách poskytovaných podle nařízení Komise (ES) č. 70/2001 ze dne 12. ledna 2001 o použití článků 87 a 88 Smlouvy o ES na státní podpory malým a středním podnikům
(2005/C 333/06)
(Text s významem pro EHP)
Podpora č. _BAR_ XS 22/04 _BAR_
Členský stát _BAR_ Německo _BAR_
Region _BAR_ Německo _BAR_
Název režimu podpory nebo název podniku, který je příjemcem jednotlivé podpory _BAR_ ERP- Kapitál pro růst _BAR_
Právní základ _BAR_ Gesetz über die Feststellung des Wirtschaftsplanes des ERP Sondervermögens für das Jahr 2004 _BAR_
Roční výdaje plánované v rámci režimu podpory nebo celková částka jednotlivé podpory poskytnuté podniku _BAR_ Režim podpory _BAR_ Celková roční částka _BAR_ 800 milionů EUR _BAR_
Zajištěné půjčky _BAR_ _BAR_
Jednotlivá podpora _BAR_ Celková výše podpory _BAR_ _BAR_
Zajištěné půjčky _BAR_ _BAR_
Maximální míra podpory _BAR_ V souladu s článkem 4 odst. 2 až 6 a článkem 5 nařízení _BAR_ Ano _BAR_ _BAR_
Datum uskutečnění _BAR_ od 1. března 2004 _BAR_
Doba trvání režimu podpory nebo poskytování jednotlivé podpory _BAR_ do 31. 12. 2006 podle délky trvání platnosti osvobozujícího nařízení pro malé a střední podniky _BAR_
Cíl podpory _BAR_ Podpora malých a středních podniků _BAR_ Ano _BAR_ _BAR_
Dotčená hospodářská odvětví _BAR_ Všechna odvětví způsobilá pro státní podpory pro malé a střední podniky _BAR_ Ano _BAR_
Název a adresa orgánu poskytujícího podporu _BAR_ Název: KfW _BAR_
Adresa: D-60325 Frankfurt _BAR_
Jednotlivé podpory velké výše _BAR_ V souladu s článkem 6 nařízení Opatření vylučuje udělení podpory nebo udělení podpory musí být Komisi předem oznámeno, a)pokud celkové způsobilé náklady činí alespoň 25 milionů EUR acelkové způsobilé náklady činí alespoň 50 % nebov oblastech způsobilých pro regionální podporu činí čistá míra podpory alespoň 50 % nebob)pokud celková hrubá výše podpory činí alespoň 15 milionů EUR _BAR_ Ano _BAR_ _BAR_
Podpora č. _BAR_ XS 24/04 _BAR_
Členský stát _BAR_ Španělsko _BAR_
Region _BAR_ Murcia _BAR_
Název režimu podpory nebo název podniku, který je příjemcem jednotlivé podpory _BAR_ Podpora malým a středním podnikům regionu Murcia na financování projektů týkajících se služeb informační společnosti a elektronického obchodu _BAR_
Právní základ _BAR_ Orden de 19 de enero de 2004 de la Consejería de Economía, Industria e Innovación, reguladora de las bases y convocatoria de las ayudas a proyectos de servicios de sociedad de la información y de comercio electrónico para la pequeña y mediana empresa para el ejercicio 2004 _BAR_
Roční výdaje plánované v rámci režimu podpory nebo celková částka jednotlivé podpory poskytnuté podniku _BAR_ Režim podpory _BAR_ Celková roční částka _BAR_ 0,5 milionů EUR _BAR_
Zajištěné půjčky _BAR_ _BAR_
Jednotlivá podpora _BAR_ Celková výše podpory _BAR_ _BAR_
Zajištěné půjčky _BAR_ _BAR_
Maximální míra podpory _BAR_ V souladu s čl. 4 odst. 2 až 6 a s článkem 5 nařízení _BAR_ Ano _BAR_ _BAR_
Datum uskutečnění _BAR_ Od 6. 3. 2004 _BAR_
Doba trvání podpory nebo poskytování jednotlivé podpory _BAR_ Do 5. 6. 2004 _BAR_
Cíl podpory _BAR_ Podpora malým a středním podnikům _BAR_ Ano _BAR_ _BAR_
Dotčená hospodářská odvětví _BAR_ Všechna odvětví způsobilá pro státní podpory malým a středním podnikům _BAR_ Ano _BAR_
Název a adresa orgánu poskytujícího podporu _BAR_ Název: Patricio Valverde Megías _BAR_
Adresa: Consejería de Economía, Industrias e Innovación San Cristóbal, 6 – E-30071 Murcia _BAR_
Jednotlivé podpory velké výše _BAR_ V souladu s článkem 6 nařízení Opatření vylučuje poskytnutí podpory nebo udělení podpory musí být Komisi předem oznámeno, a)pokud celkové způsobilé náklady činí alespoň 25000000 EUR ahrubá míra podpory činí alespoň 50 %,v oblastech způsobilých pro regionální podporu činí čistá míra podpory alespoň 50 %, nebob)pokud celková hrubá výše podpory činí alespoň 15000000 EUR _BAR_ Ano _BAR_ _BAR_
Číslo podpory _BAR_ XS 30/04 _BAR_
Členský stát _BAR_ Itálie _BAR_
Region _BAR_ Campania _BAR_
Název režimu podpory nebo při jednotlivé podpoře jméno společnosti, jež je příjemcem podpory _BAR_ Podpora rozvoje podnikání v oblasti kulturního bohatství _BAR_
Právní základ _BAR_ POR Campania 2000-2006 Complemento di Programmazione misura 2.2 Disciplinare degli aiuti alle piccole imprese concessi in applicazione della misura 2.2 del P.O.R. Campania 2000 — 2006 (aiuti esentati dalla notificazione in conformità al reg.
Ce n. 70/01) approvato con Delibera di Giunta Regionale 147/04 _BAR_
Plánované roční výdaje v rámci režimu podpory nebo celková částka jednotlivé podpory udělené společnosti _BAR_ Režim podpory _BAR_ Roční celková částka _BAR_ 116,2 milionů EUR _BAR_
Úvěry se zárukou _BAR_ _BAR_
Jednotlivá podpora _BAR_ Celková částka podpory _BAR_ _BAR_
Úvěry se zárukou _BAR_ _BAR_
Maximální míra podpory _BAR_ V souladu s čl. 4 odst. 2 – 6 a čl. 5 nařízení _BAR_ Ano _BAR_ _BAR_
Datum uskutečnění _BAR_ 10. 3. 2004 _BAR_
Trvání režimu nebo vyplacení jednotlivé podpory _BAR_ Do 31. 12. 2006 _BAR_
Účel podpory _BAR_ Podpora malým a středním podnikům _BAR_ Ano _BAR_ _BAR_
Dotčená hospodářská odvětví _BAR_ Všechna odvětví způsobilá pro podporu pro malé a střední podniky _BAR_ Ano _BAR_
Název a adresa orgánu poskytujícího podporu _BAR_ Název: Regione Campania Area Generale di Coordinamento Gestione del territorio, Tutela Beni Paesistico, Ambientali e Culturali Settore Tutela Beni Paesistici, Ambientali e Culturali _BAR_
Adresa: Centro Direzionale di Napoli isola A/6 I-80143 Naples Telefon: 081 796 5012, Fax 081 796 6012 e-mail: ilvapizzorno@regione.campania.it _BAR_
Jednotlivé podpory většího rozsahu _BAR_ V souladu s článkem 6 nařízení Opatření vylučuje udělení podpory nebo udělení podpory musí být Komisi předem oznámeno, a)pokud celkové způsobilé náklady činí alespoň 25000000 EUR ahrubá intenzita podpory činí alespoň 50 %,v oblastech způsobilých pro regionální podporu činí čistá intenzita podpory alespoň 50 %; nebob)pokud celková hrubá výše podpory činí alespoň 15000000 EUR _BAR_ Ano _BAR_ _BAR_
Podpora č. _BAR_ XS 33/04 _BAR_
Členský stát _BAR_ Spojené království _BAR_
Region _BAR_ Cornwall and the Isles of Scilly (cíl 1) _BAR_
Název režimu podpory nebo název podniku, který je příjemcem jednotlivé podpory _BAR_ Eden Supply Chain Development _BAR_
Právní základ _BAR_ Section 2 of the Local Government Act 2000 _BAR_
Roční výdaje plánované v rámci režimu podpory nebo celková částka jednotlivé podpory poskytnuté podniku _BAR_ Režim podpory _BAR_ Celková roční částka _BAR_ 130000 GBP _BAR_
Zajištěné půjčky _BAR_ _BAR_
Jednotlivá podpora _BAR_ Celková výše podpory _BAR_ _BAR_
Zajištěné půjčky _BAR_ _BAR_
Maximální míra podpory _BAR_ V souladu s čl. 4 odst. 2 až 6 a článkem 5 nařízení _BAR_ Ano _BAR_ _BAR_
Datum uskutečnění _BAR_ Od 1. května 2004 _BAR_
Doba trvání režimu podpory nebo poskytování jednotlivé podpory _BAR_ Do 30. dubna 2007 _BAR_
Cíl podpory _BAR_ Podpora malým a středním podnikům _BAR_ Ano _BAR_ _BAR_
Dotčená hospodářská odvětví _BAR_ Všechna odvětví způsobilá pro státní podpory malým a středním podnikům _BAR_ Ano _BAR_
Název a adresa orgánu poskytujícího podporu _BAR_ Název: Government Office for the South West _BAR_
Adresa: Mast House Shepherd's Wharf 24 Sutton Road Plymouth Devon PL4 0HJ United Kingdom _BAR_
Jednotlivé podpory velké výše _BAR_ V souladu s článkem 6 nařízení Opatření vylučuje poskytování podpor, popř. předpokládá předchozí oznámení Komisi o poskytnutí podpory, a)jestliže celková výše způsobilých nákladů je nejméně 25 milionů EURhrubá míra podpory činí nejméně 50 %,v regionech, ve kterých mohou být poskytovány regionální podpory, činí čistá míra podpory nejméně 50 %, nebob)jestliže celková hrubá částka podpory je nejméně 15 milionů EUR _BAR_ Ano _BAR_ _BAR_
Podpora č. _BAR_ XS 114/03 _BAR_
Členský stát _BAR_ Španělsko _BAR_
Region _BAR_ Katalánsko _BAR_
Název režimu podpory nebo název podniku, který je příjemcem jednotlivé podpory _BAR_ Podpory pro inovace v oblastech výroby a logistiky _BAR_
Právní základ _BAR_ Resolución TIC/422/2003, de 12 de febrero, por la que se abre la convocatoria y se aprueban las bases para el otorgamiento de ayudas para la promoción de la innovación en producción y logística (DOGC núm.
3833 de 28.2.2003).
Modificada por Resolución TIC/4050/2003, de 11 de diciembre, por la cual se abre la convocatoria y se aprueban las bases para el otorgamiento de ayudas para la promoción de la innovación en producción y logística (DOGC 4050 de 16.1.2004). _BAR_
Roční výdaje plánované v rámci režimu podpory nebo celková částka jednotlivé podpory poskytnuté podniku _BAR_ Režim podpory _BAR_ Celková roční částka _BAR_ 0,6 milionů EUR _BAR_
Zajištěné půjčky _BAR_ _BAR_
Jednotlivá podpora _BAR_ Celková částka podpory _BAR_ _BAR_
Zajištěné půjčky _BAR_ _BAR_
Maximální míra podpory _BAR_ V souladu s čl. 4 odst. 2 až 6 a článkem 5 nařízení _BAR_ Ano _BAR_ _BAR_
Datum uskutečnění _BAR_ Od 29. 2. 2003 _BAR_
Doba trvání režimu podpory nebo poskytování jednotlivé podpory _BAR_ Do 31. 12. 2006 _BAR_
Cíl podpory _BAR_ Podpora malým a středním podnikům _BAR_ Ano _BAR_ _BAR_
Dotčená hospodářská odvětví _BAR_ Všechna odvětví způsobilá pro státní podpory malým a středním podnikům _BAR_ Ano _BAR_
Název a adresa orgánu poskytujícího podporu _BAR_ Název: Antoni Gurgui i Ferrer Director General de Industria (generální ředitel průmyslu) Departamento de Trabajo, Comercio y Turismo (odbor pro práci, obchod a cestovní ruch) _BAR_
Adresa: Pg. de Grácia, 129 E-08037 Barcelona _BAR_
Jednotlivé podpory velké výše _BAR_ V souladu s článkem 6 nařízení Opatření vylučuje poskytování podpor, popř. předpokládá předchozí oznámení Komisi, že existuje záměr poskytnout pomoc, a)jestliže celková výše způsobilých nákladů celého projektu je nejméně 25 milionů EUR ahrubá míra podpory činí nejméně 50 % nebov regionech, ve kterých mohou být poskytovány regionální podpory, činí čistá míra podpory nejméně 50 % nebob)jestliže celková hrubá částka podpory je nejméně 15 milionů EUR _BAR_ Ano _BAR_ _BAR_
--------------------------------------------------
Shrnutí rozhodnutí Společenství o registraci léčivých přípravků ode dne 1. listopadu 2005 do dne 19. listopadu 2005
(Rozhodnutí přijatá podle článku 34 směrnice 2001/83/ES [1] nebo článku 38 směrnice 2001/82/ES [2])
(2005/C 334/07)
Vydání, zachování nebo změna vnitrostátní registrace
Datum rozhodnutí _BAR_ Název (názvy) léčivého přípravku _BAR_ Držitel (Držitelé) registrace _BAR_ Dotyčný členský stát _BAR_ Datum oznámení _BAR_
7. 11. 2005 _BAR_ Coversyl _BAR_ Viz příloha _BAR_ Viz příloha _BAR_ 24. 11. 2005 _BAR_
[1] Úř. věst.
L 311, 28.11.2001, s. 67.
[2] Úř. věst.
L 311, 28.11.2001, s. 1.
--------------------------------------------------
Souhrn rozhodnutí Společenství o registraci léčivých přípravků od 20. listopadu 2005 do 30. listopadu 2005
(Rozhodnutí přijatá podle článku 34 směrnice 2001/83/ES [1] nebo článku 38 směrnice 2001/82/ES [2])
(2005/C 334/08)
Vydání, zachování nebo změna vnitrostátní registrace
Datum rozhodnutí _BAR_ Název léčivého přípravku nebo přípravků _BAR_ Držitel nebo držitelé registrace _BAR_ Příslušný členský stát _BAR_ Datum oznámení _BAR_
28. 11. 2005 _BAR_ Celocoxib _BAR_ viz příloha I _BAR_ viz příloha I _BAR_ 29. 11. 2005 _BAR_
28. 11. 2005 _BAR_ Etoricoxib _BAR_ viz příloha II _BAR_ viz příloha II _BAR_ 29. 11. 2005 _BAR_
28. 11. 2005 _BAR_ Lumiracoxib _BAR_ viz příloha III _BAR_ viz příloha III _BAR_ 29. 11. 2005 _BAR_
[1] Úř. věst.
L 311, 28.11.2001, s. 67.
[2] Úř. věst.
L 311, 28.11.2001, s. 1.
--------------------------------------------------
Zveřejnění žádosti o zápis podle čl. 6 odst. 2 nařízení (EHS) č. 2081/92 o ochraně zeměpisných označení a označení původu
(2005/C 334/10)
Toto zveřejnění zakládá právo podávat námitky podle článků 7 a 12d uvedeného nařízení.
Jakákoli námitka proti této žádosti musí být podána do 6 měsíců ode dne tohoto zveřejnění prostřednictvím příslušného orgánu členského státu, členského státu Světové obchodní organizace (WTO) nebo třetí země uznané podle čl. 12 odst.
Zveřejnění je odůvodněno následujícími skutečnostmi, uvedenými zejména pod bodem 4.6, díky kterým se žádost považuje za odůvodněnou podle nařízení (EHS) č. 2081/92.
SOUHRNNÝ PŘEHLED
NAŘÍZENÍ RADY (EHS) č. 2081/92
"SANGUEIRA DE BARROSO – MONTALEGRE"
Č. ES: PT/00236/ 16.05.2002
CHOP ( ) CHZO ( X )
Tento přehled byl vypracován pro informační účely.
Veškeré údaje, zejména pro producenty produktů s dotyčným CHOP a CHZO, lze nalézt v úplném znění specifikace, které je možné získat na vnitrostátní úrovni nebo od příslušných útvarů Evropské komise [1].
1. Příslušný orgán členského státu:
Název: _BAR_ Instituto de Desenvolvimento Rural e Hidráulica _BAR_
Adresa: _BAR_ Av.
Afonso Costa, n.o 1949 — P-002 Lisboa _BAR_
Telefon: _BAR_ (351-21) 844 22 00 _BAR_
Fax: _BAR_ (351-21) 844 22 02 _BAR_
E-mail: _BAR_ idrha@idrha.min-agricultura.pt _BAR_
2. Žadatel:
Název : Cooperativa Agrícola dos Produtores de Batata para Semente de Montalegre, CRL
Adresa Rua General Humberto Delgado 5470 – P-247 Montalegre
Telefon: (351-276) 512 253
Fax: (351-276) 512 528
E-mail: quadrimonte@iol.pt
Složení : producenti/zpracovatelé (x) ostatní ( )
3. Druh produktu:
třída 1.2 – Masné výrobky
4. Specifikace:
(přehled požadavků podle čl. 4 odst. 2)
Název : "SANGUEIRA DE BARROSO – MONTALEGRE"
Popis : Salám vyrobený z masa, tuku a krve prasat rasy bísara nebo kříženců této rasy (s alespoň 50 % podílem krve bísara) a z pšeničného chleba. Hmota je měkká a suchá, jsou v ní patrné kousky masa a je plněná do vepřového tenkého střeva.
Ingredience jsou ochuceny solí, česnekem, červeným nebo bílým vínem z regionu Trás-os-Montes, ostrou paprikou (označovanou v dané oblasti "pimento") a sladkou paprikou (neboli "pimentão"), petrželkou, cibulí a olivovým olejem z Trás-os-Montes.
Salám má tmavou barvu, hrbolatý povrch, tvar válce o průměru asi 3 cm, na každém konci je zavázán na dva jednoduché uzly týmž bavlněným provázkem, což mu dává tvar podkovy.
Zeměpisná oblast : Vzhledem k specifičnosti výroby těchto produktů, jejich organoleptickým vlastnostem, dovednostem obyvatelstva a klimatickým podmínkám regionu je zeměpisná oblast zpracování a balení přirozeně vymezena obcí Montalegre v okrese Vila Real.
S ohledem na tradiční způsob krmení prasat a stávající zemědělskou výrobu je zeměpisná oblast produkce masa a tuku přirozeně vymezena obcemi Boticas, Chaves a Montalegre v okrese Vila Real.
Území tvořené těmito třemi obcemi je známé a označované jako Barroso.
Důkaz původu : Zemědělské podniky, zařízení pro porážku, bourání a zpracování musí být držiteli licence, musí být schváleny sdružením producentů na základě stanoviska soukromého subjektu pro kontrolu a certifikaci a nacházet se v dané oblasti produkce nebo zpracování uvedené výše.
Celý výrobní proces, od zemědělského podniku produkujícího surovinu až po místo prodeje produktu, je podroben přísnému systému kontroly, který umožňuje úplnou vysledovatelnost produktu.
Prasata jsou chována v zemědělsko-pasteveckých podnicích, jež disponují prostorem srovnatelným s tradičními, poloextenzívními systémy výroby a jsou schopny produkovat tradiční krmivo pro zvířata.
Certifikační značka na každé uzenině má vlastní číslo, podle něhož lze provést úplnou vysledovatelnost až k zemědělskému podniku, z něhož produkt pochází.
Důkaz původu lze získat v jakémkoli okamžiku a během celého výrobního procesu prostřednictvím sériového čísla, jež tvoří povinný prvek certifikační značky.
Způsob produkce : Tučná masa jsou nakrájena na malé kousky.
Krev získaná z prasat se smíchá s vodou, dobře se zamíchá, aby se zabránilo sražení, ochutí se solí a česnekem a nechá se odstát.
Pšeničný chléb se nakrájí na tenké plátky.
Maso je ochuceno solí, červeným nebo bílým vínem z regionu a česnekem a nechá se až 3 dny odležet na chladném a nepříliš vlhkém místě.
Po smíchání masové směsi (která je místně nazývána "sorsa") s chlebem a krví se přidá ostrá a/nebo sladká paprika, nadrobno nakrájená petrželka a cibule a surový olivový olej.
Následuje postupné plnění do vepřových tenkých střev.
Po naplnění se konce zaváží bavlněným provázkem a potřebná délka se odřízne.
Oba konce se pak sváží dohromady dvěma obyčejnými uzly a produkt tak získá tvar podkovy.
Uzení probíhá na mírném ohni v udící komoře nebo v tradiční udírně a trvá asi 3 až 4 dny.
Kouř vzniká přímým spalováním dřeva, především dubového, pocházejícího z regionu.
Produkt přichází na trh v celku a vždy v původním obalu.
Povaha a složení produktu neumožňují jeho rozřezání nebo nakrájení na plátky.
V případě dalšího balení produktu se používá vhodný neškodný a inertní materiál a balí se v normální nebo kontrolované atmosféře nebo ve vakuu.
Tyto operace se mohou uskutečnit pouze v zeměpisné oblasti zpracování, přičemž nesmí dojít k omezení vysledovatelnosti nebo možnosti kontroly ani ke změně chuťových a mikrobiologických vlastností produktu.
Souvislost : Vzhledem ke klimatickým, zeměpisným a sociálně-ekonomickým podmínkám a k obtížným stykům se zbytkem země pocházela strava v oblasti Barroso z místní produkce, tvořené zejména chlebem, brambory a vepřovým masem.
Tradice a význam chovu prasat jsou doloženy zmínkami v různých spisech, např. v listině z Montalegre, které se týkají poplatků za prasata a produktů z nich.
Aby mohlo být vepřové maso konzumováno po celý rok, byly vynalezeny různé způsoby jeho uchování, které brzy nabyly formy starobylého umění předávaného z generace na generaci.
Příprava těchto produktů vychází a značně závisí na chladném a suchém klimatu tohoto regionu, kvůli němuž se vždy v každém domě udržoval stálý oheň, což poskytuje jedinečné podmínky pro postupné uzení na mírném kouři.
Potřeba využít a uchovat vepřové maso pocházející z tradičních "zabijaček" dala vzniknout řadě uzenin různých tvarů, složení, barev a chutí, ale vyplývajících vždy z místních zvláštností spojených s daným krajem a lidmi.
Spojení tohoto produktu se zeměpisnou oblastí zkrátka vychází z domácí rasy zvířat, jejich krmení místními produkty, z dovedností spojených s výběrem kusů masa, procesem uzení na dřevě pocházejícím z regionu a zráním ve velmi chladném a suchém prostředí, jež je vhodné ke konzervaci produktů.
Název: _BAR_ Tradição e Qualidade — Associação Interprofissional para Produtos Agro-Alimentares de Trás-os-Montes _BAR_
Adresa: _BAR_ Av.
25 de Abril, 273 S/L P-5370 Mirandela _BAR_
Telefon: _BAR_ (351-278) 26 14 10 _BAR_
Fax: _BAR_ (351-278) 26 14 10 _BAR_
E-mail: _BAR_ tradicao-qualidade@clix.pt _BAR_
Kontrolní subjekt :
Subjekt "Tradição e Qualidade" byl uznán jako splňující požadavky normy 45011:2001.
+++++ TIFF +++++
Označování :
Na etiketě je povinně uveden nápis "Sangueira de Barroso – Montalegre – Indicação Geográfica Protegida", případně logo Společenství a logo producentů z oblasti Barroso-Montalegre, jehož vzor je uveden níže a které je doplněno slovy "Montalegre" a "Sangueira".
Dále je nutno uvést certifikační značku, která povinně obsahuje název produktu a příslušný nápis, název kontrolního subjektu a číslo série (numerický nebo abecedně numerický kód, jenž umožňuje vysledování produktu).
Vnitrostátní požadavky : —
[1] Evropská komise, Generální ředitelství pro zemědělství – Oddělení pro politiku jakosti zemědělských produktů, B-1049 Brusel.
--------------------------------------------------
Informace sdělené členskými státy ohledně státní podpory udělované podle nařízení Komise (ES) č. 70/2001 ze dne 12. ledna 2001 o použití článků 87 a 88 Smlouvy o ES na státní podpory malým a středním podnikům ve znění nařízení Komise (ES) č. 364/2004 ze dne 25. února 2004
(2005/C 336/03)
(Text s významem pro EHP)
Podpora č. _BAR_ XS 72/2004 _BAR_
Členský stát _BAR_ Španělsko _BAR_
Region _BAR_ Katalánsko _BAR_
Název režimu podpory nebo název podniku, který je příjemcem jednotlivé podpory _BAR_ Podpora na vypracování hodnocení či odůvodněných zpráv v souvislosti s daňovým zvýhodněním u projektů v oblasti výzkumu, vývoje a inovačních technologií _BAR_
Právní základ _BAR_ Orden TRI/235/2004, de 21 de junio, por la que se aprueban las bases para el otorgamiento de ayudas para la solicitud de acuerdos previos de valoración o de informes motivados en relación con la deducción fiscal de proyectos de R+D+IT y se abre la convocatoria para el año 2004.
(DOGC 4174 de 14/07/04) _BAR_
Roční výdaje plánované v rámci režimu podpory nebo celková částka jednotlivé podpory poskytnuté podniku _BAR_ Režim podpory _BAR_ Celková částka za rok _BAR_ 0,3 milionu EUR _BAR_
Zajištěné půjčky _BAR_ _BAR_
Jednotlivá podpora _BAR_ Celková výše podpory _BAR_ _BAR_
Zajištěné půjčky _BAR_ _BAR_
Maximální míra podpory _BAR_ V souladu s čl. 4 odst. 2 až 6 a s čl. 5 nařízení _BAR_ Ano _BAR_ _BAR_
Datum uskutečnění _BAR_ 15. 7. 2004 _BAR_
Doba trvání režimu podpory nebo poskytování jednotlivé podpory _BAR_ Do 31. 12. 2006 _BAR_
Cíl podpory _BAR_ Podpora malým a středním podnikům _BAR_ Ano _BAR_ _BAR_
Dotčená hospodářská odvětví _BAR_ Všechná odvětví způsobilá pro státní podpory malým a středním podnikům _BAR_ Ano _BAR_
Název a adresa orgánu poskytujícího podporu _BAR_ Název: Centro de Innovación y Desarrollo Empresarial _BAR_
Adresa: Passeig de Gràcia, 129, 6a planta E-08008 Barcelona _BAR_
Jednotlivé podpory velkého rozsahu _BAR_ V souladu s článkem 6 nařízení _BAR_ Ano _BAR_ _BAR_
Podpora č. _BAR_ XS 82/04 _BAR_
Členský stát _BAR_ Itálie _BAR_
Region _BAR_ Piemont _BAR_
Název režimu podpory nebo název podniku, který je příjemcem jednotlivé podpory _BAR_ Zásah ve prospěch projektů průmyslového výzkumu a vývoje před hospodářskou soutěží _BAR_
Právní základ _BAR_ Deliberazione della Giunta Regionale n 63 — 13094 del 19 luglio 2004 attuativa ed integrativa a livello regionale del regime d'aiuto previsto dall'art.
11 della Legge 598/84 e s.m.i già approvato dalla Commissione con Decisione C(2002)691cor. del 05.3.02 _BAR_
Roční výdaje plánované v rámci režimu podpory nebo celková částka jednotlivé podpory poskytnuté podniku _BAR_ Režim podpory _BAR_ Celková roční částka _BAR_ 100 milionů EUR _BAR_
Zajištěné půjčky _BAR_ _BAR_
Jednotlivá podpora _BAR_ Celková výše podpory _BAR_ _BAR_
Zajištěné půjčky _BAR_ _BAR_
Maximální míra podpory _BAR_ V souladu s čl. 4 odst. 2 až 6 a článkem 5 nařízení _BAR_ Ano _BAR_ _BAR_
Datum uskutečnění _BAR_ 13. 10. 2004 _BAR_
Doba trvání režimu podpory nebo poskytování jednotlivé podpory _BAR_ Do 31. 12. 2006 _BAR_
Cíl podpory _BAR_ Podpora malým a středním podnikům _BAR_ Ano _BAR_ _BAR_
Dotčená hospodářská odvětví _BAR_ Všechna odvětví způsobilá pro státní podpory malým a středním podnikům _BAR_ Ano _BAR_
Název a adresa orgánu poskytujícího podporu _BAR_ Název: Regione Piemonte – Assessorato all'Industria, Lavoro e Bilancio – Direzione Industria _BAR_
Adresa: Regione Piemonte Direzione Industria Via Pisano, 6 – I-10152 Torino Tel.
01 14 32 14 61 – Fax 01 14 32 34 83 e-mail: direzione16@regione.piemonte.it _BAR_
Jednotlivé podpory velké výše _BAR_ V souladu s článkem 6 nařízení _BAR_ Ano _BAR_ _BAR_
Podpora č. _BAR_ XS 85/04 _BAR_
Členský stát _BAR_ Spojené království _BAR_
Region _BAR_ Region cíle 1 West Wales & the Valleys _BAR_
Název režimu podpory nebo název podniku, který je příjemcem jednotlivé podpory _BAR_ Welsh Highland Railway Ltd. _BAR_
Právní základ _BAR_ Industrial Development Act 1982 _BAR_
Roční výdaje plánované v rámci režimu podpory nebo celková částka jednotlivé podpory poskytnuté podniku _BAR_ Režim podpory _BAR_ Celková roční částka _BAR_ _BAR_
Zajištěné půjčky _BAR_ _BAR_
Jednotlivá podpora _BAR_ Celková výše podpory _BAR_ 3728735 GBP (náklady na rekonstrukci tratí ve smyslu odstavce 13 nařízení č. 70/2001) _BAR_
Zajištěné půjčky _BAR_ _BAR_
Maximální míra podpory _BAR_ V souladu s čl. 4 odst. 2 až 6 a článkem 5 nařízení _BAR_ Ano _BAR_ _BAR_
Datum uskutečnění _BAR_ Od 26. 8. 2004 _BAR_
Doba trvání režimu podpory nebo poskytování jednotlivé podpory _BAR_ Do 31. 12.
2006 Pozn.: Grant byl udělen před 31. prosincem 2006 (viz výše). Udělené prostředky se budou pravděpodobně vyplácet do 30. června 2008 (v souladu s N+2) _BAR_
Cíl podpory _BAR_ Podpora malým a středním podnikům _BAR_ Ano _BAR_ _BAR_
Dotčená hospodářská odvětví _BAR_ Všechna odvětví způsobilá pro státní podpory malým a středním podnikům _BAR_ Ne _BAR_
Podpora omezená na určitá odvětví _BAR_ Ano _BAR_
Ostatní služby (cestovní ruch: infrastruktura) _BAR_ Ano _BAR_
Název a adresa orgánu poskytujícího podporu _BAR_ Název: Welsh European Funding Office _BAR_
Adresa: Cwm Cynon Business Park Mountain Ash CF45 4ER, United Kingdom _BAR_
Jednotlivé podpory velké výše _BAR_ V souladu s článkem 6 nařízení _BAR_ Ano _BAR_ _BAR_
Podpora č. _BAR_ XS 90/04 _BAR_
Členský stát _BAR_ Spojené království _BAR_
Region _BAR_ West Wales and the Valleys oblast cíle 1 _BAR_
Název režimu podpory nebo název podniku, který je příjemcem jednotlivé podpory _BAR_ Broadlands Industrial Park Ltd. _BAR_
Právní základ _BAR_ Industrial Development Act 1982 _BAR_
Roční výdaje plánované v rámci režimu podpory nebo celková částka jednotlivé podpory poskytnuté podniku _BAR_ Režim podpory _BAR_ Celková roční částka _BAR_ _BAR_
Zajištěné půjčky _BAR_ _BAR_
Jednotlivá podpora _BAR_ Celková výše podpory _BAR_ 229375 GBP _BAR_
Zajištěné půjčky _BAR_ _BAR_
Maximální míra podpory _BAR_ V souladu s čl. 4 odst. 2 až 6 a článkem 5 nařízení _BAR_ Ano _BAR_ _BAR_
Datum uskutečnění _BAR_ Od 1. 11. 2004 _BAR_
Doba trvání režimu podpory nebo poskytování jednotlivé podpory _BAR_ Do 31. 3. 2005 _BAR_
Cíl podpory _BAR_ Podpora malým a středním podnikům _BAR_ Ano _BAR_ _BAR_
Dotčená hospodářská odvětví _BAR_ Všechna odvětví způsobilá pro státní podpory malým a středním podnikům _BAR_ Ano _BAR_
Název a adresa orgánu poskytujícího podporu _BAR_ Název: Welsh European Funding Office _BAR_
Adresa: Cwm Cynon Business Park Mountain Ash CF45 4ER, United Kingdom _BAR_
Jednotlivé podpory velké výše _BAR_ V souladu s článkem 6 nařízení _BAR_ Ano _BAR_ _BAR_
Podpora č. _BAR_ XS 92/04 _BAR_
Členský stát _BAR_ Spojené království _BAR_
Region _BAR_ Region cíle 1 West Wales & the Valleys _BAR_
Název režimu podpory nebo název podniku, který je příjemcem jednotlivé podpory _BAR_ Recreating Pride in Cardigan (Obnova hrdosti na Cardigan) _BAR_
Právní základ _BAR_ Industrial Development Act 1982 _BAR_
Roční výdaje plánované v rámci režimu podpory nebo celková částka jednotlivé podpory poskytnuté podniku _BAR_ Režim podpory _BAR_ Celková roční částka _BAR_ 640000 GBP _BAR_
Zajištěné půjčky _BAR_ _BAR_
Jednotlivá podpora _BAR_ Celková výše podpory _BAR_ _BAR_
Zajištěné půjčky _BAR_ _BAR_
Maximální míra podpory _BAR_ V souladu s čl. 4 odst. 2 až 6 a článkem 5 nařízení _BAR_ Ano _BAR_ _BAR_
Datum uskutečnění _BAR_ Od 1. 9. 2004 _BAR_
Doba trvání režimu podpory nebo poskytování jednotlivé podpory _BAR_ Do 31. 12.
2006 Pozn.: Grant byl udělen před 31. prosincem 2006 (viz výše). Udělené prostředky se budou pravděpodobně vyplácet do 31. srpna 2007 (v souladu s N+2) _BAR_
Cíl podpory _BAR_ Podpora malým a středním podnikům _BAR_ Ano _BAR_ _BAR_
Dotčená hospodářská odvětví _BAR_ Všechna odvětví způsobilá pro státní podpory malým a středním podnikům _BAR_ Ano _BAR_
Název a adresa orgánu poskytujícího podporu _BAR_ Název: Welsh European Funding Office _BAR_
Adresa Cwm Cynon Business Park Mountain Ash CF45 4ER, United Kingdom _BAR_
Jednotlivé podpory velké výše _BAR_ V souladu s článkem 6 nařízení _BAR_ Ano _BAR_ _BAR_
Podpora č. _BAR_ XS 135/04 _BAR_
Členský stát _BAR_ Polsko _BAR_
Region _BAR_ Všech 16 vojvodství _BAR_
Název režimu podpory nebo název podniku, který je příjemcem jednotlivé podpory _BAR_ Finanční pomoc poskytovaná podnikům ve formě nenávratné finanční pomoci za účelem konzultací _BAR_
Právní základ _BAR_ Art. 6 ustawy z dnia 9 listopada 2000 r. o utworzeniu Polskiej Agencji Rozwoju Przedsiębiorczości. § 5 punkt 1 c, d, e Rozporządzenia Ministra Gospodarki i Pracy z dnia 17 sierpnia 2004 w sprawie udzielania przez Polską Agencję Rozwoju Przedsiębiorczości pomocy finansowej niezwiązanej z programami operacyjnymi _BAR_
Plánované roční výdaje v rámci režimu podpory nebo celková částka jednotlivé podpory udělené společnosti _BAR_ Režim podpory _BAR_ Celková roční částka _BAR_ 0,43 milionů EUR _BAR_
Zajištěné půjčky _BAR_ _BAR_
Jednotlivá podpora _BAR_ Celková výše podpory _BAR_ _BAR_
Zajištěné půjčky _BAR_ _BAR_
Maximální míra podpory _BAR_ V souladu s čl. 4 odst. 2 až 6 a článkem 5 nařízení _BAR_ Ano _BAR_
Datum uskutečnění _BAR_ 28. 8. 2004 – den, kdy vyhláška nabyla účinnosti _BAR_
Doba trvání režimu podpory nebo poskytovní jednotlivé podpory _BAR_ do 30. 11. 2005 _BAR_
Cíl podpory _BAR_ Podpora malým a středním podnikům _BAR_ Ano _BAR_ _BAR_
Dotčená hospodářská odvětví _BAR_ Všechna odvětví způsobilá pro státní podpory malým a středním podnikům _BAR_ Ano _BAR_
Název a adresa orgánu poskytujícího podporu _BAR_ Název: Polska Agencja Rozwoju Przedsiębiorczości _BAR_
Adresa: Ul.
Pańska 81/83 PL-00-834 Warszawa _BAR_
Jednotlivé podpory velké výše _BAR_ V souladu s článkem 6 nařízení _BAR_ Ano _BAR_ _BAR_
Podpora č. _BAR_ XS 150/04 _BAR_
Členský stát _BAR_ Česká republika _BAR_
Region _BAR_ Česká republika _BAR_
Název režimu podpory nebo název společnosti, která přijímá jednotlivou podporu _BAR_ dotace na zvýšení konkurenceschopnosti malých a střdních podniků _BAR_
Právní základ _BAR_ Zákon č.
47/2002 Sb., o podpoře malého a středního podnikání _BAR_
Roční výdaje plánované v rámci režimu podpory nebo celková výše jednotlivé podpory poskytnuté společnosti _BAR_ Režim podpory dotace _BAR_ Celková roční částka _BAR_ 1,6 milión(ů) EUR _BAR_
Zajištěné půjčky _BAR_ _BAR_
Jednotlivá podpora _BAR_ Celková výše podpory _BAR_ 0,03 milion(ů) EUR Jedná se o částku vypočtenou na základě odhadovaného počtu příjemců _BAR_
Zajištěné půjčky _BAR_ _BAR_
Maximální míra podpory _BAR_ V souladu s čl. 4 odst. 2 – 6 a článkem 5 nařízení _BAR_ Ano _BAR_ _BAR_
Datum uskutečnění _BAR_ 1. 1. 2005 _BAR_
Doba trvání režimu podpory nebo poskytování jednotlivé podpory _BAR_ Do 31. 12. 2006 _BAR_
Cíl podpory _BAR_ Podpora malým a středním podnikům _BAR_ Ano _BAR_ _BAR_
Dotčená hospodářská odvětví _BAR_ Všechna odvětví způsobilá pro státní podpory malým a středním podnikům _BAR_ Ano _BAR_
Název a adresa orgánu poskytujícího podporu _BAR_ Název: Ministerstvo průmyslu a obchodu _BAR_
Adresa: Na Františku 32 CZ-110 15 Praha 1 _BAR_
Jednotlivé podpory velké výše _BAR_ V souladu s článkem 6 nařízení _BAR_ Ano _BAR_ _BAR_
Podpora č. _BAR_ XS 151/04 _BAR_
Členský stát _BAR_ Česká republika _BAR_
Region _BAR_ Česká republika _BAR_
Název režimu podpory nebo název společnosti, která přijímá jednotlivou podporu _BAR_ dotace na designérské poradenské služby _BAR_
Právní základ _BAR_ Zákon č.
47/2002 Sb., o podpoře malého a středního podnikání _BAR_
Roční výdaje plánované v rámci režimu podpory nebo celková výše jednotlivé podpory poskytnuté společnosti _BAR_ Režim podpory dotace _BAR_ Celková roční částka _BAR_ 0,32 milión(ů) EUR _BAR_
Zajištěné půjčky _BAR_ _BAR_
Jednotlivá podpora _BAR_ Celková výše podpory _BAR_ 0,005 milion(ů) EUR Jedná se o částku vypočtenou na základě odhadovaného počtu příjemců _BAR_
Zajištěné půjčky _BAR_ _BAR_
Maximální míra podpory _BAR_ V souladu s čl. 4 odst. 2 – 6 a článkem 5 nařízení _BAR_ Ano _BAR_ _BAR_
Datum uskutečnění _BAR_ 1. 1. 2005 _BAR_
Doba trvání režimu podpory nebo poskytování jednotlivé podpory _BAR_ Do 31. 12. 2006 _BAR_
Cíl podpory _BAR_ Podpora malým a středním podnikům _BAR_ Ano _BAR_ _BAR_
Dotčená hospodářská odvětví _BAR_ Všechna odvětví způsobilá pro státní podpory malým a středním podnikům _BAR_ Ano _BAR_
Název a adresa orgánu poskytujícího podporu _BAR_ Název: Ministerstvo průmyslu a obchodu _BAR_
Adresa: Na Františku 32 CZ-110 15 Praha 1 _BAR_
Jednotlivé podpory velké výše _BAR_ V souladu s článkem 6 nařízení _BAR_ Ano _BAR_ _BAR_
Podpora č. _BAR_ XS 152/04 _BAR_
Členský stát _BAR_ Česká republika _BAR_
Region _BAR_ Česká republika _BAR_
Název režimu podpory nebo název společnosti, která přijímá jednotlivou podporu _BAR_ dotace na vzdělávání a poradenské služby _BAR_
Právní základ _BAR_ Zákon č.
47/2002 Sb., o podpoře malého a středního podnikání _BAR_
Roční výdaje plánované v rámci režimu podpory nebo celková výše jednotlivé podpory poskytnuté společnosti _BAR_ Režim podpory poradenství _BAR_ Celková roční částka _BAR_ 1,0 milión(ů) EUR _BAR_
Zajištěné půjčky _BAR_ _BAR_
Jednotlivá podpora _BAR_ Celková výše podpory _BAR_ 0,002 milion(ů) EUR Jedná se o částku vypočtenou na základě odhadovaného počtu příjemců _BAR_
Zajištěné půjčky _BAR_ _BAR_
Maximální míra podpory _BAR_ V souladu s čl. 4 odst. 2 – 6 a článkem 5 nařízení _BAR_ Ano _BAR_ _BAR_
Datum uskutečnění _BAR_ 1. 1. 2005 _BAR_
Doba trvání režimu podpory nebo poskytování jednotlivé podpory _BAR_ Do 31. 12. 2006 _BAR_
Cíl podpory _BAR_ Podpora malým a středním podnikům _BAR_ Ano _BAR_ _BAR_
Dotčená hospodářská odvětví _BAR_ Všechna odvětví způsobilá pro státní podpory malým a středním podnikům _BAR_ Ano _BAR_
Název a adresa orgánu poskytujícího podporu _BAR_ Název: Ministerstvo průmyslu a obchodu _BAR_
Adresa: Na Františku 32 CZ-110 15 Praha 1 _BAR_
Jednotlivé podpory velké výše _BAR_ V souladu s článkem 6 nařízení _BAR_ Ano _BAR_ _BAR_
Podpora č. _BAR_ XS 153/04 _BAR_
Členský stát _BAR_ Česká republika _BAR_
Region _BAR_ Česká republika _BAR_
Název režimu podpory nebo název společnosti, která přijímá jednotlivou podporu _BAR_ podřízený zvýhodněný úvěr _BAR_
Právní základ _BAR_ Zákon č.
47/2002 Sb., o podpoře malého a středního podnikání _BAR_
Roční výdaje plánované v rámci režimu podpory nebo celková výše jednotlivé podpory poskytnuté společnosti _BAR_ Režim podpory úvěry _BAR_ Celková roční částka _BAR_ 7,09 milión(ů) EUR _BAR_
Zajištěné půjčky _BAR_ _BAR_
Jednotlivá podpora _BAR_ Celková výše podpory _BAR_ 0,81 milion(ů) EUR Jedná se o částku vypočtenou na základě odhadovaného počtu příjemců _BAR_
Zajištěné půjčky _BAR_ _BAR_
Maximální míra podpory _BAR_ V souladu s čl. 4 odst. 2 – 6 a článkem 5 nařízení _BAR_ Ano _BAR_ _BAR_
Datum uskutečnění _BAR_ 1. 1. 2005 _BAR_
Doba trvání režimu podpory nebo poskytování jednotlivé podpory _BAR_ Do 31. 12. 2006 _BAR_
Cíl podpory _BAR_ Podpora malým a středním podnikům _BAR_ Ano _BAR_ _BAR_
Dotčená hospodářská odvětví _BAR_ Všechna odvětví způsobilá pro státní podpory malým a středním podnikům _BAR_ Ano _BAR_
Název a adresa orgánu poskytujícího podporu _BAR_ Název: Ministerstvo průmyslu a obchodu _BAR_
Adresa: Na Františku 32 CZ-110 15 Praha 1 _BAR_
Jednotlivé podpory velké výše _BAR_ V souladu s článkem 6 nařízení _BAR_ Ano _BAR_ _BAR_
Podpora č. _BAR_ XS 155/04 _BAR_
Členský stát _BAR_ Česká republika _BAR_
Region _BAR_ Česká republika _BAR_
Název režimu podpory nebo název společnosti, která přijímá jednotlivou podporu _BAR_ záruky za bankovní úvěry, záruky za kapitálový vstup, záruky za návrh do obchodní veřejné soutěže _BAR_
Právní základ _BAR_ Zákon č.
47/2002 Sb., o podpoře malého a středního podnikání _BAR_
Roční výdaje plánované v rámci režimu podpory nebo celková výše jednotlivé podpory poskytnuté společnosti _BAR_ Režim podpory záruky _BAR_ Celková roční částka _BAR_ 24,3 milión(ů) EUR _BAR_
Zajištěné půjčky (objem) _BAR_ 92,3 milión(ů) EUR _BAR_
Jednotlivá podpora – cenové zvýhodnění záruky _BAR_ Celková výše podpory _BAR_ 0,04 milión(ů) EUR Jedná se o částku vypočtenou na základě odhadovaného počtu příjemců _BAR_
Zajištěné půjčky – až _BAR_ 0,14 milión(ů) EUR _BAR_
Maximální míra podpory _BAR_ V souladu s čl. 4 odst. 2 – 6 a článkem 5 nařízení _BAR_ Ano _BAR_ _BAR_
Datum uskutečnění _BAR_ 1. 1. 2005 _BAR_
Doba trvání režimu podpory nebo poskytování jednotlivé podpory _BAR_ Do 31. 12. 2006 _BAR_
Cíl podpory _BAR_ Podpora malým a středním podnikům _BAR_ Ano _BAR_ _BAR_
Dotčená hospodářská odvětví _BAR_ Všechna odvětví způsobilá pro státní podpory malým a středním podnikům _BAR_ Ano _BAR_
Název a adresa orgánu poskytujícího podporu _BAR_ Název: Ministerstvo průmyslu a obchodu _BAR_
Adresa: Na Františku 32 CZ-110 15 Praha 1 _BAR_
Jednotlivé podpory velké výše _BAR_ V souladu s článkem 6 nařízení _BAR_ Ano _BAR_ _BAR_
--------------------------------------------------
Haagský program: posílení svobody, bezpečnosti a práva v Evropské unii
(2005/C 53/01)
I. ÚVOD
Evropská rada v reakci na hlavní oblast zájmu občanů států sdružených v Unii znovu zdůrazňuje prioritu, kterou přikládá rozvoji prostoru svobody, bezpečnosti a práva.
Evropská unie v minulých letech posílila svoji roli při zajišťování policejní, celní a soudní spolupráce a při tvorbě koordinované politiky pro oblasti azylu, přistěhovalectví a kontroly na vnějších hranicích.
Tento vývoj bude pokračovat prostřednictvím pevnějšího zakotvení společného prostoru svobody, bezpečnosti a práva Smlouvou o Ústavě pro Evropu podepsanou v Římě dne 29. října 2004.
Tato smlouva a předcházející Maastrichtská, Amsterodamská a Niceská smlouva postupně vytvořily společný právní rámec v oblasti spravedlnosti a vnitřních věcí a integraci této oblasti politiky s ostatními oblastmi politiky Unie.
Od Evropské rady v Tampere v roce 1999 se politika Unie v oblasti spravedlnosti a vnitřních věcí tvořila v rámci všeobecného programu.
I když ne všechny původní cíle byly splněny, bylo dosaženo dalekosáhlého a koordinovaného pokroku.
Evropská rada vítá výsledky, kterých bylo v prvním pětiletém období dosaženo: byly položeny základy společné azylové a přistěhovalecké politiky, byla připravena harmonizace hraničních kontrol, zlepšila se policejní spolupráce a značně pokročily přípravné práce v oblasti soudní spolupráce na základě zásady vzájemného uznávání soudních rozhodnutí a rozsudků.
Bezpečnost Evropské unie a jejích členských států získala nový rozměr naléhavosti, zejména ve světle teroristických úroků ve Spojených státech dne 11. září 2001 a v Madridu dne 11. března 2004.
Evropští občané od Evropské unie oprávněně očekávají účinnější společný přístup k přeshraničním problémům, jako jsou ilegální migrace, nedovolený obchod s lidmi a převaděčství, terorismus a organizovaná trestná činnost, a k jejich prevenci, přičemž bude zaručeno respektování základních práv a svobod.
Zejména v oblasti bezpečnosti roste význam koordinace a souvislosti mezi vnitřním a zahraničním rozměrem a je třeba o ně nadále intenzívně usilovat.
Pět let po zasedání Evropské rady v Tampere nastal čas pro novou agendu, která Unii umožní navázat na dosažené výsledky a účinně se vypořádat s novými výzvami, kterým bude čelit.
Za tímto účelem Evropská rada přijala tento nový víceletý program, nazvaný Haagský program.
Program odráží cíle vyjádřené ve Smlouvě o Ústavě pro Evropu a přispívá k přípravě Unie na vstup této smlouvy v platnost.
Zohledňuje hodnocení Komise [1] uvítané Evropskou radou v červnu 2004, jakož i doporučení přijaté Evropským parlamentem dne 14. října 2004 [2], zejména ve vztahu k přechodu na rozhodování kvalifikovanou většinou a spolurozhodovacím postupem podle čl. 67 odst.
Cílem Haagského programu je zlepšit všeobecnou schopnost Unie a jejích členských států zaručit základní práva, minimální procesní záruky a přístup ke spravedlnosti, poskytovat potřebným osobám ochranu v souladu s Ženevskou úmluvou o uprchlících a jinými mezinárodními smlouvami, regulovat migrační toky a kontrolovat vnější hranice Unie, bojovat proti organizované mezinárodnímu trestné činnosti a potlačovat hrozbu terorismu, využívat potenciál Europolu a Eurojustu, dále prohloubit vzájemné uznávání soudních rozhodnutí a osvědčení v občanských i trestních věcech a odstraňovat právní a soudní překážky soudních sporů v občanských a rodinných věcech s přeshraničními dopady.
Jedná se o cíl, kterého musí být dosaženo v zájmu našich občanů prostřednictvím vytvoření společného azylového systému, zlepšení přístupu k soudům, praktické policejní a soudní spolupráce, sbližování právních předpisů a tvorbou společných politik.
Klíčovým prvkem v blízké budoucnosti bude předcházení a potlačování terorismu.
Společný postoj v této oblasti by měl vycházet ze zásady, že při ochraně národní bezpečnosti by měly členské státy plně přihlížet k bezpečnosti Unie jako celku.
Dále bude Evropské radě v prosinci 2004 předložena ke schválení nová evropská protidrogová strategie na období 2005 – 2012, která bude do tohoto programu doplněna.
Evropská rada se domnívá, že společný projekt posilování prostoru svobody, bezpečnosti a práva je nezbytným předpokladem pro zajištění bezpečných společenství, vzájemné důvěry a právního státu v celé Unii.
Svoboda, právo, kontrola na vnějších hranicích, vnitřní bezpečnost a předcházení terorismu by měly být od nynějška považovány v rámci Unie jako celku za vzájemně neoddělitelné.
Optimální úroveň ochrany prostoru svobody, bezpečnosti a práva vyžaduje od příslušných donucovacích orgánů, zejména policie, celní správy a pohraniční stráže, víceoborovou a vzájemně sladěnou činnost jak na úrovni EU, tak na vnitrostátní úrovni.
V souvislosti s tímto programem Evropská rada vyzývá Komisi, aby v roce 2005 předložila Radě akční plán, ve kterém budou jeho cíle a priority převedeny do konkrétních opatření.
Plán bude zahrnovat časový harmonogram pro přijetí a provedení všech opatření.
Evropská rada vyzývá Radu, aby zajistila dodržení časového harmonogramu u všech opatření.
Komise se vyzývá, aby předkládala Radě výroční zprávu o provádění Haagského programu ("vysvědčení").
II. VŠEOBECNÉ SMĚRY
1. Obecné zásady
Cílem níže uvedeného programu je reagovat na uvedenou výzvu a na očekávání našich občanů.
Je založen na pragmatickém přístupu a vychází z pokračující práce vyplývající z tamperského programu, současných akčních plánů a vyhodnocení opatření první generace.
Je rovněž založen na všeobecných zásadách subsidiarity, proporcionality a solidarity a respektování různých právních systémů a tradic členských států.
Smlouva o Ústavě pro Evropu (dále jen "Ústavní smlouva") sloužila jako vodítko pro stanovené cíle, avšak až do doby, kdy nabude účinku, jsou právním základem činnosti Rady stávající smlouvy.
V souladu s tím byly přezkoumány různé oblasti politik, aby bylo určeno, zda již mohou začít přípravné práce nebo studie tak, aby opatření obsažená v Ústavní smlouvě mohla být přijata, jakmile tato smlouva vstoupí v platnost.
Základní práva, jak jsou zaručena Evropskou úmluvou o lidských právech a Listinou základních práv v části II Ústavní smlouvy včetně vysvětlení, a rovněž Ženevskou úmluvou o uprchlících, musí být plně respektována.
Současně je cílem programu skutečný a podstatný pokrok v posílení vzájemné důvěry a v podpoře společných politik ve prospěch všech našich občanů.
2. Ochrana základních práv
Začlenění Listiny do Ústavní smlouvy a přistoupení k Evropské úmluvě o ochraně lidských práv a základních svobod bude pro Unii včetně jejích orgánů znamenat právní závazek zajistit, aby ve všech oblastech její činnosti byla základní práva nejen dodržována, ale i aktivně podporována.
V této souvislosti Evropská rada, připomínajíc svůj pevný závazek postavit se proti jakékoli formě rasismu, antisemitismu a xenofobie vyjádřený v prosinci roku 2003, vítá sdělení Komise o rozšíření mandátu Evropského střediska pro sledování rasismu a xenofobie na Agenturu pro lidská práva.
3. Provádění a hodnocení
Hodnocení tamperského programu [3] Komisí ukázalo jasnou potřebu odpovídajícího a včasného provádění a hodnocení všech druhů opatření v oblasti prostoru svobody, bezpečnosti a práva.
Je nezbytné, aby Rada v roce 2005 vypracovala praktické metody usnadňující včasné provádění ve všech oblastech politik: opatření vyžadující zdroje vnitrostátních orgánů by měla být doprovázena řádnými plány zajišťujícími účinnější provádění a délka prováděcího období by měla být v užším vztahu k složitosti dotyčného opatření.
Pravidelné zprávy o pokroku, předkládané Komisí Radě během prováděcího období, by měly být pobídkou pro akce v členských státech.
Hodnocení provádění programu a dopadu všech opatření má podle názoru Evropské rady zásadní význam pro účinnost unijních opatření.
Hodnocení prováděná počínaje 1. červencem 2005 musejí být systematická, objektivní, nestranná a účinná a nesmí pro vnitrostátní orgány a Komisi představovat příliš velkou administrativní zátěž.
Jejich cílem by mělo být zhodnotit fungování opatření a navrhnout řešení problémů zjištěných při jejich provádění nebo uplatňování.
Komise by měla pro informaci Evropského parlamentu a vnitrostátních parlamentů připravit výroční hodnotící zprávu o opatřeních a předložit ji Radě.
Evropská komise se vyzývá, aby připravila návrhy týkající se úlohy Evropského parlamentu a národních parlamentů při hodnocení činnosti Eurojustu a přezkumu činnosti Europolu, a předložila je ihned po vstupu Ústavní smlouvy v platnost.
4. Přezkum
Protože program bude prováděn v období, ve kterém vstoupí v platnost Ústavní smlouva, považuje se za vhodné přezkoumat jeho provádění.
Za tímto účelem se Komise vyzývá, aby po vstupu Ústavní smlouvy v platnost ( 1. listopadu 2006) předložila Evropské radě zprávu o dosaženém pokroku a aby navrhla nezbytné doplnění programu s ohledem na měnící se právní základ, jako důsledek jejího vstupu v platnost.
III. KONKRÉTNÍ SMĚRY
1. Posílení svobody
1.1 Občanství Unie
Ústředním právem občanství Unie je právo všech občanů Unie svobodně se pohybovat a usazovat na území členských států.
Praktický význam občanství Unie bude prohlouben plným provedením směrnice 2004/38 [4], která kodifikuje právo Společenství v této oblasti a přináší srozumitelnost a jednoduchost.
Komise se vyzývá, aby v roce 2008 předložila Radě a Evropskému parlamentu zprávu doprovázenou v případě potřeby návrhy, které občanům EU umožní pohyb uvnitř Evropské unie za podobných podmínek, za jakých se občané členského státu pohybují nebo stěhují ve své vlastní zemi, v souladu se zavedenými zásadami práva Společenství.
Evropská rada vybízí orgány Unie, aby v rámci svých pravomocí vedly otevřený, transparentní a pravidelný dialog s reprezentativními sdruženími a občanskou společností a aby podporovaly a usnadňovaly účast občanu na veřejném životě.
Evropská rada zejména vyzývá Radu a Komisi, aby věnovaly zvláštní pozornost boji proti antisemitismu, rasismu a xenofobii.
1.2 Azylová, migrační a pohraniční politika
Mezinárodní migrace bude pokračovat.
Je třeba komplexního přístupu, který zahrnuje všechny fáze migrace a který se týká jejích prvotních příčin a politik pro vstup a přijímání a pro integraci a navracení.
Aby byl takový přístup zajištěn, Evropská rada vybízí Radu, členské státy a Komisi, aby usilovaly o nastolení koordinovaných, pevných a účinných pracovních vztahů mezi subjekty odpovědnými za migrační a azylovou politiku a subjekty odpovědnými za ostatní politické oblasti důležité pro tuto problematiku.
Pokračující rozvoj evropské azylové a migrační politiky by měl být založen na společné analýze jevů migrace ze všech jejich hledisek.
Klíčový význam má posílení sběru, poskytování, výměny a účinného využívání aktuálních informací a údajů o veškerém důležitém vývoji v oblasti přistěhovalectví.
Druhá fáze tvorby společné politiky v oblasti azylu, migrace a hranic začala dne 1. května 2004.
Měla by být založena na solidaritě, na spravedlivém sdílení odpovědnosti včetně jejích finančních dopadů a na užší praktické spolupráci mezi členskými státy: technické pomoci, odborné přípravě a výměně informací, kontrole odpovídajícího a včasného provádění a uplatňování nástrojů a další harmonizaci právních předpisů.
Evropská rada, berouce v úvahu hodnocení Komise a vyhraněné názory vyjádřené Evropským parlamentem v jeho doporučení [5], žádá Radu, aby přijala rozhodnutí založené na čl. 67 odst. 2 Smlouvy o ES ihned po formální konzultaci s Evropským parlamentem a nejpozději do 1. dubna 2005, kterým se na všechna opatření hlavy IV k posílení svobody uplatní postup podle článku 251 Smlouvy o ES, s výhradou Niceské smlouvy, s výjimkou legální migrace.
1.3 Společný evropský azylový systém
Cílem druhé fáze společného evropského azylového systému bude stanovení společného azylového postupu a jednotného statusu pro ty, kdo získali azyl nebo podpůrnou ochranu.
Bude založen na plném uplatňování Ženevské úmluvy o uprchlících a jiných příslušných smluv a bude vystavěn na základě pečlivého a úplného hodnocení právních nástrojů přijatých v první fázi.
Evropská rada vybízí členské státy, aby neprodleně zcela provedly první fázi. Z tohoto hlediska by měla Rada co nejdříve v souladu s čl.
67 odst. 5 jednomyslně přijmout směrnici o azylových postupech.
Komise se vyzývá, aby dokončila hodnocení právních nástrojů první fáze v roce 2007 a aby předložila nástroje a opatření druhé fáze Radě a Evropskému parlamentu s cílem jejich přijetí do konce roku 2010.
V tomto rámci vyzývá Evropská rada Komisi, aby předložila studii o vhodnosti, možnostech a obtížích, jakož i o právních a praktických důsledcích společného zpracování žádostí o azyl v Unii.
Samostatná studie, prováděná za intenzivních konzultací s Úřadem vysokého komisaře OSN pro uprchlíky, by měla dále prozkoumat výhody, vhodnost a proveditelnost společného zpracování žádostí o azyl mimo území EU, jako doplněk společného evropského azylového systému a v souladu s příslušnými mezinárodními normami.
Evropská rada vyzývá Radu a Komisi, aby za účelem usnadnění praktické a plodné spolupráce vytvořila v roce 2005 příslušné struktury se zapojením vnitrostátních azylových orgánů členských států.
Členským státům tak bude poskytnuta pomoc mimo jiné při dosažení jednotného postupu pro posuzování žádostí o mezinárodní ochranu, při společném shromažďování, vyhodnocování a používání informací o zemích původu, jakož i při řešení konkrétních přetížení azylového systému a přijímací kapacity, mimo jiné v důsledku zeměpisné polohy.
Poté, co bude zaveden společný azylový postup, by tyto struktury měly být na základě vyhodnocení transformovány na evropský podpůrný úřad pro všechny formy spolupráce mezi členskými státy v oblasti společného evropského azylového systému.
Evropská rada vítá zřízení nového Evropského fondu pro uprchlíky na období 2005 – 2010 a zdůrazňuje naléhavou potřebu, aby si členské státy do zavedení společného azylového postupu zachovaly dostatečné azylové systémy a přijímací zařízení.
Vyzývá Komisi, aby vyčlenila stávající prostředky Společenství na pomoc členským státům při zpracování žádostí o azyl a přijímání kategorií státních příslušníků třetích zemí.
Vyzývá Radu, aby určila tyto kategorie na základě návrhu, který předloží Komise v roce 2005.
1.4 Legální migrace a boj proti nezákonnému zaměstnávání
Legální migrace bude hrát důležitou roli v posilování znalostní ekonomiky v Evropě, podporování hospodářského rozvoje, a přispěje tak k provádění Lisabonské strategie.
Mohla by rovněž hrát roli v partnerství se třetími zeměmi.
Evropská rada zdůrazňuje, že stanovení počtu přijímaných migrujících pracovníků spadá do oblasti působnosti členských států.
S ohledem na výsledky diskuse o Zelené knize o pracovní migraci, na nejlepší postupy v členských státech a jejich význam pro provádění Lisabonské strategie vyzývá Evropská rada Komisi, aby do konce roku 2005 předložila plán politiky pro oblast legální migrace včetně postupů pro přijímání, které umožní rychle reagovat na proměnlivé požadavky trhu práce na migrující pracovní síly.
Protože šedá ekonomika a nezákonné zaměstnávání mohou působit jako faktor zesilující nedovolené přistěhovalectví a mohou vést k vykořisťování, Evropská rada vyzývá členské státy, aby splnily cílové hodnoty pro snižování podílu šedé ekonomiky stanovené v evropské strategii zaměstnanosti.
1.5 Integrace státních příslušníků třetích zemí
Stabilita a soudržnost v rámci našich společností těží z úspěšné integrace oprávněně pobývajících státních příslušníků třetích zemí a jejich potomků.
Ke splnění tohoto cíle je nezbytné vytvořit účinné politiky a předcházet izolaci určitých skupin.
Proto je nezbytný souhrnný přístup zahrnující zúčastněné strany na místní, regionální a vnitrostátní úrovni a na úrovni EU.
Evropská rada, uznávajíc pokrok, jakého již bylo dosaženo ve vztahu ke spravedlivému zacházení se státními příslušníky třetích zemí oprávněně pobývajících v EU, vyzývá k vytvoření rovných příležitostí pro plné začlenění do společnosti.
Překážky integrace je třeba aktivně odstraňovat.
Evropská rada zdůrazňuje potřebu větší koordinace národních integračních politik a iniciativ EU v této oblasti.
Z tohoto hlediska by měly být stanoveny společné základní zásady jakožto základ soudržného evropského integračního rámce.
Tyto zásady, propojující všechny oblasti politik týkající se integrace, by měly zahrnovat nejméně hlediska vyjmenovaná níže.
Integrace:
- je průběžný dvousměrný proces mezi oprávněně pobývajícími státními příslušníky třetích zemí a hostitelskou společností;
- zahrnuje antidiskriminační politiku, avšak nejen ji;
- předpokládá respekt k základním hodnotám Evropské unie a základním lidským právům;
- vyžaduje základní dovednosti pro zapojení do společnosti;
- spoléhá na častou interakci a interkulturní dialog mezi všemi členy společnosti v rámci společných fór a činností za účelem zlepšení vzájemného porozumění;
- zahrnuje různorodé oblasti politik včetně zaměstnanosti a vzdělání.
Rámec založený na těchto základních zásadách položí základy pro budoucí iniciativy v EU, které budou vycházet z jasných cílů a způsobů hodnocení.
Evropská rada vyzývá členské státy, Radu a Komisi, aby podporovaly strukturovanou výměnu zkušeností a informací o integraci, podpořenou vytvořením všeobecně přístupné internetové stránky.
1.6 Zahraniční rozměr azylu a migrace
1.6.1 Partnerství se třetími zeměmi
Azyl a migrace jsou ze své povahy mezinárodními záležitostmi.
Cílem politiky EU by měla být pomoc třetím zemím, za podmínek plného partnerství, v jejich úsilí o zlepšení jejich kapacit pro řízení migrace a ochrany uprchlíků, předcházení nedovolenému přistěhovalectví a boj proti němu, informování o zákonných způsobech migrace, řešení situací uprchlíků poskytováním lepšího přístupu k trvalým řešením, výstavbu kapacit pro kontrolu na hranicích, zvýšené zabezpečení dokumentů a řešení problémů s navracením, popřípadě s využitím stávajících prostředků Společenství.
Evropská rada uznává, že nedostatečně řízené migrační toky mohou vyústit v humanitární katastrofy.
Přeje si vyjádřit své hluboké znepokojení nad lidskými tragédiemi, ke kterým dochází ve Středomoří při pokusech o nezákonný vstup do EU.
Vyzývá všechny státy k zesílení jejich spolupráce při předcházení dalším ztrátám na životech.
Evropská rada vyzývá Radu a Komisi, aby pokračovaly v procesu plného začlenění migrace do stávajících a budoucích vztahů EU se třetími zeměmi.
Vyzývá Komisi, aby do jara roku 2005 dokončila začlenění migrace do státních a regionálních strategických dokumentů pro všechny příslušné třetí země.
Evropská rada potvrzuje potřebu, aby EU v duchu sdílené odpovědnosti přispívala k přístupnějšímu, spravedlivějšímu a účinnějšímu mezinárodnímu systému ochrany v rámci partnerství se třetími zeměmi a aby byl v co nejranější fázi umožněn přístup k ochraně a trvalým řešením.
Bude podpořeno úsilí zemí regionů původu a průjezdu o posílení kapacity na ochranu uprchlíků.
V tomto ohledu Evropská rada vyzývá všechny třetí země, aby přistoupily k Ženevské úmluvě o uprchlících a aby tuto úmluvu dodržovaly.
1.6.2 Partnerství se zeměmi a regiony původu
Evropská rada vítá sdělení Komise o zlepšení přístupu k trvalým řešením [6] a vyzývá Komisi, aby spolu s dotčenými třetími zeměmi a na základě intenzivních konzultací s Vysokým komisařem OSN pro uprchlíky a v úzké spolupráci s ním vypracovala ochranné programy EU-regiony.
Tyto programy budou stavět na zkušenostech získaných v pilotních programech, které budou zahájeny do konce roku 2005.
Tyto programy budou obsahovat škálu příslušných nástrojů, zaměřených zejména na budování kapacit, a budou zahrnovat společný program znovuusídlení pro členské státy, které se takového programu chtějí zúčastnit.
Politiky propojující migraci, rozvojovou spolupráci a humanitární pomoc by měly být soudržné a měly by být rozvíjeny na základě partnerství a dialogu se zeměmi a regiony původu.
Evropská rada vítá pokrok, kterého již bylo dosaženo, vyzývá Radu, aby vypracovala tyto politiky, se zvláštním důrazem na prvotní příčiny, faktory podněcující k migraci a zmírnění chudoby a vybízí Komisi, aby předložila konkrétní a pečlivě připravené návrhy do jara roku 2005.
1.6.3.
Partnerství se zeměmi a regiony průjezdu
Pokud jde o země průjezdu, Evropská rada zdůrazňuje potřebu hlubší spolupráce a budování kapacit na jižních i východních hranicích EU, aby tyto země mohly lépe řídit migraci a poskytovat uprchlíkům odpovídající ochranu.
Těm zemím, které prokáží opravdový úmysl plnit své povinnosti podle Ženevské úmluvy o uprchlících, bude poskytnuta pomoc při budování kapacit vnitrostátních azylových systémů, kontrole na hranicích a širší spolupráci v oblasti migrace.
Návrh nařízení o vytvoření nástroje evropského sousedství a partnerství [7] poskytuje strategický rámec pro posílení spolupráce a dialogu o azylu a migraci se sousedními zeměmi, kromě jiného se zeměmi Středomoří, a pro vznik nových opatření.
Evropská rada v této souvislosti požaduje zprávu o pokroku a dosažených výsledcích do konce roku 2005.
1.6.4 Návratová a readmisní politika
Migranti, kteří nemají nebo kteří ztratili právo oprávněně pobývat v EU, se musí dobrovolně nebo v případě nutnosti povinně vrátit.
Evropská rada vyzývá k vypracování účinné politiky pro vyhošťování a dobrovolný návrat založené na společných normách pro navracení osob humánním způsobem a při plném respektování jejich lidských práv a důstojnosti.
Evropská rada považuje za nezbytné, aby Rada zahájila počátkem roku 2005 jednání o minimálních normách pro návratové postupy, včetně minimálních norem na podporu úsilí o účinné navracení na vnitrostátní úrovni.
Návrh by měl rovněž zohlednit zvláštní obavy, pokud jde o ochranu veřejného pořádku a bezpečnosti.
Soudržnost mezi návratovou politikou a všemi ostatními hledisky vnějších vztahů Společenství se třetími zeměmi je nezbytná, stejně jako zvláštní důraz na problém státních příslušníků těchto třetích zemí, kteří nemají cestovní pasy nebo jiné identifikační doklady.
Evropská rada vyzývá k:
- užší spolupráci a vzájemné technické pomoci;
- zahájení přípravné fáze Evropského návratového fondu;
- vytvoření společných integrovaných návratových programů, konkrétních pro každou zemi a region;
- vytvoření Evropského návratového fondu do roku 2007 s přihlédnutím k hodnocení přípravné fáze;
- včasnému uzavření readmisních dohod mezi Společenstvím a třetími zeměmi;
- urychlenému jmenování Komisí zvláštního zástupce pro společnou readmisní politiku.
1.7 Řízení migračních toků
1.7.1 Kontroly na hranicích a boj proti nedovolenému přistěhovalectví
Evropská rada zdůrazňuje význam rychlého odstranění kontrol na vnitřních hranicích, dalšího postupného tvoření integrovaného systému řízení vnějších hranic a posílení kontroly a ostrahy vnějších hranic Unie.
V tomto ohledu se zdůrazňuje nutnost, aby mezi členskými státy existovala solidarita a spravedlivé sdílení odpovědnosti, včetně jejích finančních dopadů.
Evropská rada vybízí Radu, Komisi a členské státy, aby přijaly veškerá nezbytná opatření umožňující odstranění kontrol na vnitřních hranicích co možná nejdříve, pokud budou splněny všechny požadavky na uplatňování schengenského acquis a poté, co v roce 2007 začne fungovat Schengenský informační systém (SIS II).
Za účelem dosažení tohoto cíle by hodnocení provádění acquis nesouvisejícího s SIS II mělo začít v první polovině roku 2006.
Evropská rada vítá zřízení Evropské agentury pro řízení operativní spolupráce na vnějších hranicích dne 1. května 2005.
Žádá Komisi, aby do konce roku 2007 předložila Radě hodnocení agentury.
Hodnocení by mělo obsahovat přezkum úkolů agentury a posouzení, zda by se agentura měla zabývat dalšími stránkami řízení hranic, včetně posílené spolupráce s celními službami a dalšími příslušnými orgány pro otázky bezpečnosti týkající se zboží.
Kontrola a ostraha vnějších hranic spadají do oblasti působnosti vnitrostátních pohraničních orgánů.
Avšak za účelem podpory členských států se zvláštními nároky na kontrolu a ostrahu dlouhých nebo obtížně střežitelných úseků vnějších hranic a v případech, kdy členské státy čelí zvláštním a nepředvídaným okolnostem způsobeným výjimečným migračním náporem na tyto hranice, Evropská rada:
- vyzývá Radu, aby zřídila týmy národních odborníků, které mohou poskytnout žádajícím členským státům rychlou technickou a operativní pomoc, po řádné analýze rizik provedené agenturou pro řízení hranic a v jejím rámci, a to na základě návrhu Komise na vhodné pravomoci a způsob financování takových týmů, který bude předložen v roce 2005;
- vyzývá Radu a Komisi, aby nejpozději do konce roku 2006 zřídila Fond pro řízení hranic Společenství;
- vyzývá Komisi, aby ihned po dokončení odstraňování kontrol na vnitřních hranicích předložila návrh na doplnění stávajících schengenských postupů pro vyhodnocování kontrolním mechanismem, který zajistí plnou účast odborníků členských států, včetně neohlášených inspekcí.
Součástí výše uvedeného přezkumu úkolů agentury a zejména hodnocení fungování týmů národních odborníků by měla být proveditelnost vytvoření evropského systému pohraniční stráže.
Evropská rada vyzývá členské státy, aby prohloubily svoji společnou analýzu migračních tras a praktik obchodu s lidmi a převaděčství a zločineckých sítí působících v této oblasti, mimo jiné v rámci agentury pro řízení hranic a v těsné spolupráci s Europolem a Eurojustem.
Rovněž vyzývá Radu a Komisi, aby zajistily pevné navázání styčných sítí v oblasti přistěhovalectví s příslušnými třetími zeměmi.
V této souvislosti Evropská rada vítá iniciativy členských států spolupracovat na dobrovolném základě na moři, zejména při záchranných operacích, v souladu s vnitrostátními a mezinárodními právními předpisy, včetně možnosti spolupracovat v budoucnosti se třetími zeměmi.
Evropská rada vyzývá Radu a Komisi, aby vypracovaly v roce 2005 plán s cílem vytvořit společné normy, nejlepší postupy a mechanismy k předcházení a potírání obchodu s lidmi.
1.7.2 Biometrické a informační systémy
Řízení migračních toků včetně boje proti nedovolenému přistěhovalectví by mělo být posíleno stanovením navazujících bezpečnostních opatření, která účinně propojí postupy pro žádost o vízum s postupy pro vstup a výstup na přechodech vnějších hranic.
Tato opatření jsou rovněž významná pro předcházení a potírání trestné činnosti, zejména terorismu.
K dosažení tohoto cíle je nezbytný soudržný přístup a řešení biometrických identifikátorů a údajů harmonizovaných na úrovni EU.
Evropská rada žádá Radu, aby přezkoumala, jak lze co nejvíce zvýšit účinnost a interoperabilitu informačních systémů EU v boji proti nedovolenému přistěhovalectví a při zlepšování kontrol na hranicích, jakož i řízení těchto systémů, na základě sdělení Komise o interoperabilitě mezi Schengenským informačním systémem (SIS II), vízovým informačním systémem (VIS) a systémem EURODAC, které bude zveřejněno v roce 2005, a zohlednila potřebu nalezení správné rovnováhy mezi potřebami prosazování práva a ochranou základních práv jednotlivců.
Evropská rada vyzývá Radu, Komisi a členské státy, aby neprodleně pokračovaly ve svém úsilí o začlenění biometrických identifikátorů do cestovních dokumentů, víz, povolení k pobytu, cestovních pasů občanů EU a informačních systémů a aby se připravily na vytvoření minimálních norem pro vnitrostátní občanské průkazy, s přihlédnutím k normám ICAO.
1.7.3 Vízová politika
Evropská rada zdůrazňuje potřebu dalšího rozvoje společné vízové politiky jakožto součásti mnohovrstevného systému zaměřeného na usnadnění oprávněného cestování a na boj proti nedovolenému přistěhovalectví prostřednictvím další harmonizace vnitrostátních právních předpisů a způsobů zpracování na místních konzulárních úřadech.
V dlouhodobém výhledu by měly být zřízeny společné vízové úřady, s ohledem na jednání o zřízení evropského útvaru pro vnější činnost.
Evropská rada vítá iniciativu jednotlivých členských států, které dobrovolně spolupracují při sdružování personálu a prostředků určených k vydávání víz.
Evropská rada:
- vyzývá Komisi, aby jakožto první krok navrhla nezbytné změny k dalšímu zlepšení vízové politiky, aby v roce 2005 předložila návrh na zřízení společných středisek pro podávání žádostí, se zaměřením zejména na možnou součinnost v oblasti vytváření VIS, aby přezkoumala Společné konzulární instrukce a aby předložila odpovídající návrh nejpozději začátkem roku 2006;
- zdůrazňuje význam rychlého zavedení VIS, počínaje začleněním mimo jiné alfanumerických údajů a fotografií do roku 2006 a biometrických identifikátorů nejpozději do konce roku 2007;
- vyzývá Komisi, aby neprodleně předložila nezbytný návrh za účelem dodržení dohodnutého časového rámce pro provádění VIS;
- vyzývá Komisi, aby pokračovala ve svém úsilí zajistit co nejdříve občanům všech členských států možnost cestovat bez krátkodobého víza do všech třetích zemí, jejichž státní příslušníci mohou cestovat do EU bez víza;
- vyzývá Radu a Komisi, aby za účelem vytvoření společného přístupu přezkoumaly, zda by v kontextu readmisní politiky ES bylo vhodné usnadnit v jednotlivých případech vydávání krátkodobých víz státním příslušníkům třetích zemí, bude-li to možné a na základě reciprocity, jakožto součást skutečného partnerství ve vnějších vztazích včetně otázek migrace.
2. POSÍLENÍ BEZPEČNOSTI
2.1 Zlepšení výměny informací
Evropská rada je přesvědčena, že posílení svobody, bezpečnosti a práva vyžaduje nový přístup k přeshraniční výměně informací z oblasti vynucování práva.
Pouhá skutečnost, že informace překračuje hranici, by již neměla být významná.
S účinností ode dne 1. ledna 2008 by se výměna takových informací měla řídit níže uvedenými podmínkami s ohledem na zásadu dostupnosti, což znamená, že kdekoliv v Unii úředník donucovacího orgánu v jednom členském státě, který potřebuje pro výkon svých povinností určitou informaci, ji může získat z jiného členského státu, a že donucovací orgán druhého členského státu, který tuto informaci má k dispozici, mu ji pro uvedený účel poskytne, berouc přitom v úvahu požadavky probíhajícího vyšetřování v uvedeném státě.
Aniž je dotčena probíhající práce [8], Komise se vyzývá, aby nejpozději do konce roku 2005 předložila návrhy na zavedení zásady dostupnosti, ve kterém budou přísně dodrženy tyto klíčové podmínky:
- výměna se může uskutečnit pouze za účelem provedení právních úkonů;
- musí být zaručena neporušenost vyměňovaných údajů;
- potřeba chránit zdroje informací a zabezpečit utajení údajů ve všech fázích výměny a po ní;
- musí být uplatněny společné normy pro přístup k údajům a všeobecné technické normy;
- musí být zajištěn dohled nad dodržováním ochrany údajů a řádná kontrola před výměnou a po ní;
- jednotlivci musejí být chráněni před zneužitím údajů a musí mít možnost žádat o opravu nesprávných údajů.
Metody výměny informací by měly plně využívat nové technologie a musejí být přizpůsobeny každému typu informace, ve vhodných případech prostřednictvím vzájemného přístupu k národním databázím nebo interoperability národních databází nebo přímého (online) přístupu, včetně přístupu pro Europol, do stávajících ústředních databází EU, jako je SIS.
Nové centralizované evropské databáze by měly být vytvářeny pouze na základě studií, které prokázaly svoji přidanou hodnotu.
2.2 Terorismus
Evropská rada zdůrazňuje, že účinné předcházení terorismu a boj proti němu, při plném respektování základních práv, vyžaduje od členských států, aby neomezovaly svoji činnost na zachování vlastní bezpečnosti, ale aby se rovněž zaměřily na bezpečnost Unie jako celku.
Jakožto cíl to znamená, že členské státy:
- využívají svých zpravodajských a bezpečnostních služeb nejen k boji proti hrozbám jejich vlastní bezpečnosti, avšak případně i na ochranu vnitřní bezpečnosti ostatních členských států;
- neprodleně uvědomí příslušné orgány ostatních členských států o informacích, které mají jejich služby k dispozici a které se týkají ohrožení vnitřní bezpečnosti těchto ostatních členských států;
- v případech, kdy jsou osoby nebo zboží sledovány bezpečnostními službami v souvislosti s hrozbou terorismu, zajistí, aby nedocházelo k přerušení jejich sledování v důsledku překročení státní hranice.
- V krátkodobém výhledu musí být nadále plně prováděny všechny části prohlášení Evropské rady ze dne 25. března 2004 a akčního plánu EU pro boj proti terorismu, zejména by měl být stále více využíván Europol a Eurojust, a protiteroristický koordinátor EU se vybízí, aby podpořil pokrok v této oblasti.
V této souvislosti Evropská rada připomíná svoji výzvu Komisi, aby předložila návrh společného přístupu EU k používání údajů cestujících pro účely bezpečnosti na hranicích a v letecké dopravě a pro další účely související s vynucováním práva [9].
Je nutno udržet vysokou úroveň výměny informací mezi bezpečnostními službami.
Úroveň výměny informací by však měla být dále zvýšena, vzhledem k všeobecné zásadě dostupnosti popsané výše v bodě 2.1 a s přihlédnutím ke zvláštním okolnostem, které se vztahují na pracovní metody bezpečnostních služeb, např. potřebě zabezpečit metody shromažďování informací, informační zdroje a pokračující utajení údajů po jejich výměně.
S účinností ode dne 1. ledna 2005 bude situační centrum (SITCEN) poskytovat Radě strategické analýzy hrozby terorismu na základě zpravodajství poskytnutého zpravodajskými a bezpečnostními službami členských států a ve vhodných případech na základě informací poskytnutých Europolem.
Evropská rada zdůrazňuje význam opatření pro boj proti financování terorismu.
Očekává přezkoumání jednotného celkového přístupu, který jí předloží generální tajemník/vysoký představitel a Komise na svém zasedání v prosinci 2004.
Tato strategie by měla navrhnout způsoby, jak zdokonalit účinnost stávajících nástrojů, jako je sledování podezřelých finančních toků a zajištění majetku a navrhnout nové nástroje pro oblast hotovostních transakcí a institucí do nich zapojených.
Komise se vyzývá, aby předložila návrhy ke zdokonalení bezpečného uchovávání a přepravy výbušnin, jakož i k zajištění sledovatelnosti průmyslových a chemických prekurzorů.
Evropská rada rovněž zdůrazňuje potřebu zajistit odpovídající ochranu a pomoc obětem terorismu.
Rada by měla do konce roku 2005 vypracovat dlouhodobou strategii pro řešení problémů, které přispívají k radikalizaci a k náboru pro teroristickou činnost.
Všechny nástroje, které má Evropská unie k dispozici, by měly být využívány konzistentním způsobem tak, aby klíčovému úkolu – boji proti terorismu – byla věnována maximální pozornost.
Z tohoto důvodu by vedoucí úlohu měli vykonávat ministři pro spravedlnost a vnitřní věci zasedající v Radě, s přihlédnutím k úkolu Rady ve složení pro všeobecné záležitosti a vnější vztahy.
Komise by měla přezkoumat právní předpisy Společenství dostatečně včas, aby je mohla upravit souběžně s opatřeními přijímanými za účelem boje proti terorismu.
Evropská unie dále posílí své současné úsilí v oblasti zahraničního rozměru prostoru svobody, bezpečnosti a práva směrem k boji proti terorismu.
V této souvislosti se Rada vyzývá, aby spolu s Europolem a evropskou pohraniční agenturou vytvořila síť národních odborníků pro předcházení a boj proti terorismu a pro kontrolu na hranicích, kteří budou k dispozici na žádost členských států pro technickou pomoc a výcvik a školení jejich orgánů.
Evropská rada vybízí Komisi, aby navýšila financování pro projekty budování kapacit pro boj proti terorismu ve třetích zemích a aby zajistila dostatečné odborné kapacity pro účinné provádění takových projektů.
Rada rovněž vyzývá Komisi, aby zajistila, že v navrhované revizi stávajících nástrojů, kterými se řídí zahraniční pomoc, budou zahrnuta vhodná ustanovení umožňující rychlou, pružnou a cílenou protiteroristickou pomoc.
2.3 Policejní spolupráce
Účinný boj proti mezinárodní organizované trestné činnosti, jiné závažné trestné činnosti a proti terorismu vyžaduje intenzivní konkrétní spolupráci mezi policejními a celními orgány členských států a s Europolem a lepší využívání stávajících nástrojů v této oblasti.
Evropská rada vybízí členské státy, aby umožnily Europolu hrát ve spolupráci s Eurojustem klíčovou roli v boji proti závažné mezinárodní (organizované) trestné činnosti a proti terorismu tím, že:
- ratifikují a účinně zavedou nezbytné právní nástroje do konce roku 2004 [10];
- poskytnou Europolu včas všechny nezbytné vysoce kvalitní informace;
- podpoří dobrou spolupráci mezi svými příslušnými vnitrostátními orgány a Europolem.
S účinkem ode dne 1. ledna 2006 musí Europol nahradit své "zprávy o stavu trestné činnosti" ročním "posouzením hrozeb" vážných forem organizované trestné činnosti, založeným na informacích poskytnutých členskými státy a příspěvcích Eurojustu a pracovní skupiny policejních ředitelů.
Rada by měla tyto analýzy využít ke stanovení strategických priorit na každý rok, které budou sloužit jako vodítko pro další činnost.
To by měl být další krok směrem k vytvoření a zavedení metodiky pro vynucování práva na úrovni EU na základě zpravodajství.
Členské státy by měly ve smyslu Ženevské úmluvy z roku 1929 určit Europol jakožto ústřední úřad Unie pro padělky eur.
Rada by měla přijmout evropský zákon o Europolu podle článku III-276 Ústavní smlouvy co nejdříve po vstupu Ústavní smlouvy v platnost a nejpozději do 1. ledna 2008, s přihlédnutím ke všem úkolům, které byly Europolu svěřeny.
Do té doby musí Europol zlepšit svoji práci tím, že plně využije dohody o spolupráci s Eurojustem.
Europol a Eurojust by měly každoročně předkládat Radě zprávu o své společné činnosti a o jejích konkrétních výsledcích.
Europol a Eurojust by měly dále podpořit využívání společných vyšetřovacích týmů členských států a svoji účast v těchto týmech.
Zkušenosti členských států s využíváním společných vyšetřovacích týmů jsou omezené.
Za účelem podpory využívání těchto týmů a výměny zkušeností o nejlepších postupech by každý členský stát měl určit národního odborníka.
Rada by měla na základě společných zásad rozvinout přeshraniční policejní a celní spolupráci.
Evropská rada vyzývá Komisi, aby předložila návrhy na další rozvoj schengenského acquis v oblasti přeshraniční operativní policejní spolupráce.
Členské státy by se s pomocí Europolu měly zabývat zlepšením kvality svých údajů z oblasti vynucování práva.
Europol by měl dále radit Radě o způsobech zlepšení kvality údajů.
Měl by být neprodleně zřízen informační systém Europolu.
Rada se vyzývá, aby podpořila výměnu nejlepších postupů pro vyšetřovací techniky jakožto první krok tvorby společných metod vyšetřování, které předpokládá článek III-257 Ústavní smlouvy, zejména v oblastech forenzních šetření a zabezpečení informačních technologií.
Policejní spolupráce mezi členskými státy je často účinnější a efektivnější díky usnadnění spolupráce mezi dotyčnými členskými státy v určitém okruhu témat, ve vhodných případech pomocí vytvoření společných vyšetřovacích týmů a, je-li to nezbytné, s podporou Europolu a Eurojustu.
V určitých pohraničních oblastech je užší spolupráce a lepší koordinace jediným způsobem, jak čelit trestné činnosti a hrozbám veřejné a národní bezpečnosti.
Posilování policejní spolupráce vyžaduje věnovat zvýšenou pozornost vzájemné důvěře a jejímu budování.
V rozšířené Evropské unii by mělo být vynaloženo výrazné úsilí na lepší porozumění způsobům činnosti právních systémů a organizací členských států.
Rada a členské státy by do konce roku měly ve spolupráci s Evropskou policejní akademií vytvořit normy a moduly školících programů pro vnitrostátní policejní důstojníky v oblasti praktických hledisek spolupráce donucovacích orgánů v EU.
Komise se vyzývá, aby v úzké spolupráci s EPA a do konce roku 2005 vypracovala pro policejní orgány programy systematické výměny zaměřené na lepší porozumění způsobům fungování právních systémů a organizací členských států.
Rovněž by se měly vzít v úvahu zkušenosti z policejních operací v zahraničí s cílem zlepšit v Evropské unii vnitřní bezpečnost.
2.4 Řešení krizí uvnitř Evropské unie s přeshraničními účinky
Evropská rada přijala dne 12. prosince 2003 evropskou bezpečnostní strategii, která stanovuje globální výzvy, hlavní hrozby, strategické cíle a koncepční důsledky pro bezpečnou Evropu v lepším světě.
Základní složkou této strategie je zajištění vnitřní bezpečnosti uvnitř Evropské unie, zejména pokud jde o případné velké vnitřní krize s přeshraničními účinky zasahující naše občany, kritickou infrastrukturu a veřejný pořádek a bezpečnost.
Jenom tehdy může být zajištěna optimální ochrana evropských občanů a kritické infrastruktury, například v případě chemického, biologického, radiačního nebo nukleárního ohrožení.
Účinné řízení přeshraničních krizí uvnitř EU vyžaduje nejen posílení současné činnosti v oblasti civilní ochrany a kritické infrastruktury, avšak rovněž účinné řešení hledisek veřejného pořádku a bezpečnosti v těchto krizích a koordinaci mezi těmito oblastmi.
Evropská rada proto vyzývá Radu a Komisi, aby v rámci svých stávajících struktur a při plném respektování vnitrostátních pravomocí zavedly opatření EU pro integrované a koordinované řešení krizí uvnitř EU s přeshraničními účinky, které by mělo být provedeno nejpozději do 1. července 2006.
Toto opatření by mělo řešit nejméně tyto otázky: hlubší posouzení možností členských států, vytváření zásob, odbornou přípravu, společná cvičení a operativní plány pro řešení civilních krizí.
2.5 Operativní spolupráce
Musí být zajištěna koordinace operativních činností donucovacích orgánů a jiných subjektů ve všech částech prostoru svobody, bezpečnosti a práva a kontrola strategických priorit stanovených Radou.
Za tím účelem se Rada vyzývá, aby připravila zřízení Výboru pro vnitřní bezpečnost, předpokládaného článkem III-261 Ústavní smlouvy, zejména stanovením jeho oblastí činnosti, úkolů, pravomocí a složení, s cílem jeho zřízení co nejdříve po vstupu Ústavní smlouvy v platnost.
Aby byla do té doby získána praktická zkušenost s koordinací, Rada se vyzývá, aby každých šest měsíců organizovala společné zasedání předsedů Strategického výboru pro přistěhovalectví, hranice a azyl (SCIFA), Výboru článku 36 (CATS) a zástupců Komise, Europolu, Eurojustu, Evropské pohraniční agentury, pracovní skupiny policejních ředitelů a situačního centra.
2.6 Prevence trestné činnosti
Prevence trestné činnosti je nezbytnou součástí práce na vytvoření prostoru svobody, bezpečnosti a práva.
Unie proto potřebuje účinný nástroj na podporu úsilí členských států v prevenci trestné činnosti.
Za tím účelem by měla být profesionalizována a posílena Evropská síť pro předcházení trestné činnosti.
Protože oblast působnosti prevence je velice široká, je nezbytné zaměřit se na opatření a priority, které jsou pro členské státy nejpřínosnější.
Evropská síť pro předcházení trestné činnosti by měla Radě a Komisi poskytovat odborné rady a znalosti při tvorbě politiky účinné prevence trestné činnosti.
Z tohoto hlediska Evropská rada vítá iniciativu Komise k vytvoření evropských nástrojů pro sběr, analýzu a porovnávání informací o trestné činnosti a viktimizaci a trendech jejich vývoje v členských státech, s využitím vnitrostátních statistik a dalších zdrojů informací jako dohodnutých ukazatelů.
Eurostat by měl byl pověřen úkolem tyto údaje určit a shromáždit od členských států.
Je důležité chránit veřejné organizace a soukromé společnosti před organizovanou trestnou činností prostřednictvím administrativních a dalších opatření.
Zvláštní pozornost by měla být věnována systematickému vyšetřování majetkového vlastnictví jakožto nástroji v boji proti organizované trestné činnosti.
Nezbytným nástrojem je partnerství veřejného a soukromého sektoru.
Komise se vyzývá, aby v roce 2006 předložila návrhy za tímto účelem.
2.7 Organizovaná trestná činnost a korupce
Evropská rada vítá vypracování strategické koncepce s ohledem na řešení přeshraničního organizované trestné činnosti na úrovni EU a žádá Radu a Komisi, aby tuto koncepci dále rozpracovaly a převedly do praktické roviny, ve spolupráci s dalšími partnery jako je Europol, Eurojust, pracovní skupina policejních ředitelů, EUCPN a EPA.
V této souvislosti by měly být posouzeny otázky týkající se korupce a jejího spojení s organizovanou trestnou činností.
2.8 Evropská protidrogová strategie
Evropská rada zdůrazňuje význam, jaký má řešení drogového problému v komplexním, vyváženém a víceoborovém přístupu k politice prevence, pomoci a léčení drogové závislosti, politice boje proti nedovolenému obchodu s drogami a jejich prekurzory a proti legalizaci výnosů z trestné činnosti a posílení mezinárodní spolupráce.
Evropská protidrogová strategie na období 2005 – 2012 bude doplněna do programu po jejím přijetí Evropskou radou v prosinci roku 2004.
3. POSÍLENÍ PRÁVA
Evropská rada zdůrazňuje potřebu dále pracovat na budování Evropy pro občany a významnou úlohu, kterou v tomto ohledu bude mít vytvoření evropského prostoru práva.
Řada opatření již byla provedena.
Je třeba vynaložit další úsilí, aby byl umožněn přístup k právní a soudní spolupráci, jakož i plné využívání vzájemného uznávání.
Je zejména důležité, aby hranice mezi evropskými zeměmi již nepředstavovaly překážku řešení občanskoprávních sporů nebo zahájení soudního řízení a výkonu rozhodnutí v občanských věcech.
3.1 Evropský soudní dvůr
Evropská rada zdůrazňuje význam Evropského soudního dvora v relativně novém prostoru svobody, bezpečnosti a práva a je spokojena s tím, že Ústavní smlouva významně zvyšuje jeho pravomoci v této oblasti.
Aby bylo v zájmu evropských občanů a fungování prostoru svobody, bezpečnosti a práva zajištěno rychlé řešení právních otázek předložených Soudnímu dvoru, je nezbytné, aby mu bylo umožněno rychle reagovat, jak požaduje článek III-369 Ústavní smlouvy.
V této souvislosti a s ohledem na Ústavní smlouvu by měla být věnována pozornost otázce, zda by měl být vytvořen postup pro urychlené a řádné vyřizování žádostí o rozhodnutí v předběžných otázkách, které se týkají prostoru svobody, bezpečnosti a práva, v případě potřeby prostřednictvím změny statutu Soudního dvora.
Komise se vyzývá, aby po konzultaci se Soudním dvorem předložila návrh v tomto smyslu.
3.2 Budování vzájemné důvěry
Soudní spolupráce v trestních a občanských věcech může být dále prohloubena posílením vzájemné důvěry a postupným rozvojem evropské soudní kultury založené na rozmanitosti právních systémů členských států a jednotnosti evropského práva.
V rozšířené Evropské unii by měla být vzájemná důvěra založena na jistotě, že všichni evropští občané mají přístup k soudnímu systému, který splňuje požadavky vysoké kvality.
Za účelem usnadnění plného uplatňování zásady vzájemného uznávání je třeba zřídit systém, který poskytuje objektivní a nestranné hodnocení provádění politik EU v oblasti práva a který přitom plně respektuje nezávislost soudů a plně odpovídá všem stávajícím evropským mechanismům.
Posílení vzájemné důvěry vyžaduje výrazné úsilí o zlepšení vzájemného porozumění mezi soudními orgány a různými právními systémy.
V tomto ohledu by Unie měla podporovat sítě soudních organizací a orgánů, jako Síť soudních rad, Evropskou síť nejvyšších soudů a Evropskou soudní síť pro další vzdělávání.
Výměnné programy pro soudní orgány usnadní spolupráci a napomohou rozvoji vzájemné důvěry.
Do dalšího vzdělávání soudních orgánů by měl být systematicky včleňován prvek EU.
Komise se vyzývá, aby co nejdříve připravila návrh, jehož cílem je vytvořit na základě stávajících struktur účinnou Evropskou síť pro další vzdělávání soudních orgánů v občanských i trestních věcech, jak předpokládají články III-269 a III-270 Ústavní smlouvy.
3.3 Soudní spolupráce v trestních věcech
Zlepšení by mělo být dosaženo prostřednictvím omezování stávajících právních překážek a posilování koordinace vyšetřování.
Zvláštní pozornost by měla být věnována možnosti soustředit trestní stíhání přeshraničních mnohostranných záležitostí v jednom členském státě, aby byla zvýšena účinnost trestního stíhání při současném zaručení řádného výkonu spravedlnosti.
Pro poskytnutí odpovídající návaznosti na vyšetřování donucovacích orgánů členských států a Europolu je nezbytný další rozvoj soudní spolupráce v trestních věcech.
Evropská rada v této souvislosti připomíná potřebu neprodleně ratifikovat a účinně provádět právní nástroje na zlepšení soudní spolupráce v trestních věcech, jak je již uvedeno v odstavci o policejní spolupráci.
3.3.1 Vzájemné uznávání
Je třeba dokončit souhrnný program opatření k uplatňování zásady vzájemného uznávání soudních rozhodnutí v trestních věcech, který zahrnuje soudní rozhodnutí ve všech fázích trestního řízení nebo rozhodnutí, která se k tomuto řízení vztahují, jako o shromažďování a přípustnosti důkazů, kompetenčních sporech, zásadě "ne bis in idem" (zákaz nového stíhání obviněného pro tentýž skutek) a výkonu konečných rozsudků o odnětí svobody nebo o jiných (alternativních) trestech [11], a je třeba se dále zabývat dalšími návrhy v této oblasti.
Další uplatňování vzájemného uznávání jakožto základu soudní spolupráce znamená vytváření rovnocenných norem pro procesní práva v trestním řízení, založených na studiích stávající úrovně ochrany v členských státech a na patřičném respektování jejich právních tradic.
Z tohoto důvodu by měl být do konce roku 2005 přijat návrh rámcového rozhodnutí o některých procesních právech v trestním řízení v rámci Evropské unie.
Rada by měla do konce roku 2005 přijmout rámcové rozhodnutí o Evropském příkazu k zajištění důkazů [12].
Komise se vyzývá, aby do prosince 2004 předložila své návrhy na prohloubení výměny informací z vnitrostátní evidence odsouzení a zákazů činnosti, zejména ohledně pachatelů sexuálních trestných činů, aby je Rada mohla přijmout do konce roku 2005.
Poté by v březnu 2005 měl následovat další návrh na počítačový systém výměny informací.
3.3.2 Sbližování právních předpisů
Evropská rada připomíná, že smlouvy předpokládají stanovení minimálních pravidel týkajících se některých hledisek procesního práva, aby bylo usnadněno vzájemné uznávání rozsudků a soudních rozhodnutí a policejní a soudní spolupráce v trestních věcech s přeshraničním rozměrem.
Sbližování trestního práva hmotného splňuje stejný účel a týká se oblastí zvláště závažné trestné činnosti s mezinárodním rozměrem.
Měly by se upřednostnit ty oblasti trestné činnosti, které jsou ve smlouvách výslovně zmíněny.
Ministři spravedlnosti a vnitra by spolu s Radou měli zodpovídat za všeobecné vymezení trestných činů a stanovení sankcí, aby bylo zajištěno účinnější uplatňování v rámci vnitrostátních systémů.
3.3.3 Eurojust
Účinný boj proti mezinárodní organizované trestné činnosti a jiné závažné trestné činnosti a proti terorismu vyžaduje spolupráci a koordinaci vyšetřování a v případě potřeby soustředěné trestní stíhání Eurojustem, ve spolupráci s Europolem.
Evropská rada vybízí členské státy, aby umožnily Eurojustu vykonávat jeho úkoly tím, že:
- účinně provedou rozhodnutí Rady o Eurojustu do konce roku 2004 [13] a zvláštní pozornost budou přitom věnovat soudní pravomoci svěřené jejich národním členům; a
- zajistí plnou spolupráci mezi svými příslušnými vnitrostátními orgány a Eurojustem.
Po vstupu Ústavní smlouvy v platnost, avšak nejpozději do 1. ledna 2008, by Rada měla podle článku III-273 Ústavní smlouvy přijmout na základě návrhu Komise evropský zákon o Eurojustu, s přihlédnutím ke všem úkolům, které byly Eurojustu svěřeny.
Do té doby Eurojust zlepší svoji práci tím, že se zaměří na koordinaci multilaterálních, závážných a složitých případů.
Eurojust by měl do své výroční zprávy Radě zahrnout výsledky a kvalitu své spolupráce s členskými státy.
Eurojust by měl maximálně využívat dohody o spolupráci s Europolem a měl by pokračovat ve spolupráci s Evropskou soudní sítí a dalšími příslušnými partnery.
Evropská rada vyzývá Radu, aby na základě návrhu Komise posoudila další vývoj Eurojustu.
3.4 Soudní spolupráce v občanských věcech
3.4.1 Usnadnění přeshraničního občanskoprávního řízení
Občanské právo včetně rodinného práva se dotýká běžného života občanů.
Evropská rada proto přikládá velký význam pokračujícímu rozvoji soudní spolupráce v občanských věcech a úplnému splnění programu vzájemného uznávání, který byl přijat v roce 2000.
Hlavní cílem politiky v této oblasti je, aby hranice mezi evropskými zeměmi již nepředstavovaly překážku řešení občanskoprávních sporů nebo zahájení soudního řízení a výkonu rozhodnutí v občanských věcech.
3.4.2 Vzájemné uznávání rozhodnutí
Vzájemné uznávání rozhodnutí je účinným prostředkem ochrany práv občanů a zajištění vynucování těchto práv bez ohledu na hranice mezi evropskými zeměmi.
Pokračující provádění programu vzájemného uznávání [14] proto musí být v nadcházejících letech hlavní prioritou, aby bylo zajištěno jeho dokončení do roku 2011.
Je třeba aktivně pokračovat v práci na těchto projektech: kolize právních předpisů o mimosmluvních závazcích ("Řím II") a smluvních závazcích ("Řím I"), Evropský platební rozkaz a nástroje pro alternativní řešení sporů a nástroje týkající se bagatelních sporů.
Při tvorbě časového harmonogramu dokončení těchto projektů je třeba náležitě přihlédnout k současně probíhajícím pracím v souvisejících oblastech.
Účinnost stávajících nástrojů vzájemného uznávání je třeba zvýšit prostřednictvím standardizace postupů a dokumentů a vytvořením minimálních norem pro aspekty procesního práva, jako jsou doručování soudních a mimosoudních dokumentů, zahájení řízení, výkon rozhodnutí a transparentnost nákladů.
Pokud jde o rodinné a dědické právo, Komise se vyzývá, aby předložila tyto návrhy:
- v roce 2005 návrh nástroje o uznávání a výkonu rozhodnutí o výživném včetně předběžných opatření a předběžné vykonatelnosti;
- v roce 2005 Zelenou knihu o kolizi právních předpisů v dědických věcech včetně otázek příslušnosti, vzájemného uznávání a výkonu rozhodnutí v této oblasti, evropského osvědčení o dědictví a mechanismů umožňujících přesné určení existence posledních vůlí a závětí občanů Evropské unie; a
- v roce 2006 Zelenou knihu o kolizi právních předpisů ve věcech vlastnických vztahů v manželství, včetně otázky soudní příslušnosti a vzájemného uznávání;
- v roce 2005 Zelenou knihu o kolizi právních předpisů ve věcech týkajících se rozvodu (Řím III).
Nástroje v těchto oblastech by měly být dokončeny v roce 2011.
Tyto nástroje by měly zahrnovat otázky mezinárodního soukromého práva a neměly by být založeny na harmonizovaných pojmech "rodina", "manželství" nebo dalších pojmech.
Pravidla jednotného hmotného práva by měla být zavedena pouze jako doprovodné opatření v případech, kdy je třeba vzájemně uznávat rozhodnutí nebo prohlubovat soudní spolupráci v občanských věcech.
Provádění programu vzájemného uznávání by mělo být doprovázeno pečlivým přezkumem fungování nástrojů, které již byly přijaty.
Výsledek těchto přezkumů by měl poskytnout nezbytný základ pro přípravu nových opatření.
3.4.3 Posílení spolupráce
Je třeba žádat členské státy, aby stanovily styčné soudce nebo jiné příslušné orgány sídlící v jejich vlastní zemi, aby bylo dosaženo hladkého fungování nástrojů, jejichž součástí je spolupráce soudních nebo jiných orgánů.
Ve vhodných případech by mohly využít jejich národní kontaktní místo v rámci Evropské soudní sítě v občanských věcech.
Komise se vyzývá, aby organizovala pracovní semináře EU na téma uplatňování právních předpisů EU a aby podporovala spolupráci mezi členy právních profesí (jako soudních úředníků a notářů) za účelem vytvoření nejlepších postupů.
3.4.4 Zajišťování spojitosti a kvality právních předpisů EU
Kvalita stávajících a budoucích právních předpisů Společenství v oblasti smluvního práva by měla být prohloubena prostřednictvím konsolidace, kodifikace a racionalizace platných právních nástrojů a vytvořením společného referenčního rámce.
Je třeba vytvořit rámec pro posouzení možností, pokud jde o stanovení standardních náležitostí a podmínek smluvního práva v EU, které by mohly využívat společnosti a profesní sdružení v Unii.
Je třeba přijmout opatření, která by umožnila Radě provádět systematičtější kontrolu kvality a spojitosti všech právních nástrojů Společenství, které se týkají spolupráce v občanských věcech.
3.4.5 Mezinárodní právní řád
Komise a Rada se vybízejí, aby zajistily spojitost mezi právním řádem EU a mezinárodním právním řádem a aby pokračovaly v prohlubování vztahů a spolupráce s mezinárodními organizacemi, jako je Haagská konference o mezinárodním právu soukromém a Rada Evropy, zejména za účelem koordinace iniciativ a maximalizace synergií mezi činnostmi a nástroji těchto organizací a nástroji EU.
Přistoupení Společenství k Haagské konferenci je třeba uzavřít co nejdříve.
4. VNĚJŠÍ VZTAHY
Evropská rada považuje za stále významnější prioritu rozvoj jednotného zahraničního rozměru politiky Unie v oblasti svobody, bezpečnosti a práva.
Kromě otázek, které již byly probrány v předchozích kapitolách, Evropská rada vyzývá Komisi a generálního tajemníka, vysokého představitele, aby do konce roku 2005 předložili Radě strategii pokrývající veškerá vnější hlediska politiky Unie v oblasti svobody, bezpečnosti a práva, založenou na opatřeních vypracovaných v rámci tohoto programu.
Tato strategie by měla odrážet zvláštní vztahy Unie s třetími zeměmi a skupinami zemí a regionů, a měla by být zaměřena na zvláštní potřeby spolupráce s těmito zeměmi v oblasti spravedlnosti a vnitřních věcí.
Všechny možnosti, které má Unie k dispozici, včetně vnějších vztahů, by měly být využívány integrovaným a důsledným způsobem, aby byl vytvořen prostor svobody, bezpečnosti a práva.
Je třeba vzít v úvahu tyto principy [15]: existenci vnitřních politik jako hlavní důvod pro vnější akci; potřebu přidané hodnoty u projektů prováděných členskými státy; příspěvek k obecným politickým cílům zahraničních politik Unie; možnost dosáhnout cílů v přiměřené době; možnost dlouhodobé akce.
[1] KOM(2004) 401 v konečném znění.
[2] P6_TA-PROV (2004) 0022 A6-0010/2004.
[3] KOM(2004) 401 v konečném znění.
[4] Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/38/ES ze dne 29. dubna 2004 o právu občanů Unie a jejich rodinných příslušníků volně se pohybovat a pobývat na území členských států, kterou se mění nařízení (EHS) č. 1612/68 a kterou se ruší směrnice 64/221/EHS, 68/360/EHS, 72/194/EHS, 73/148/EHS, 75/34/EHS, 75/35/EHS, 90/364/EHS, 90/365/EHS a 93/96/EHS. (Úř. věst. L 158, 30.4.2004, s. 77).
[5] P6_TA-PROV (2004) 0022 A6-0010/2004.
[6] KOM (2004) 410 v konečném znění.
[7] KOM(2004) 628 v konečném znění.
[8] Návrh rámcového rozhodnutí o zjednodušení výměny informací a zpráv mezi donucovacími orgány členských států Evropské unie, zejména pokud jde o závažné trestné činy, včetně teroristických akcí, dok.
KOM(2004) 221 v konečném znění.
[9] Prohlášení o boji proti terorismu přijaté dne 25. března 2004, dok.
7906/04 bod 6.
[10] Protokoly k Úmluvě o Europolu: protokol, kterým se mění článek 2 a příloha Úmluvy o Europolu ze dne 30. listopadu 2000, Úř. věst. C 358, 13.12.2000, s.
1, protokol o výsadách a imunitách Europolu, členů jeho orgánů, náměstků ředitele a zaměstnanců Europolu ze dne 28. února 2002, Úř. věst. C 312, 16.12.2002, s.
1 a protokol, kterým se mění Úmluva o Europolu ze dne 27. listopadu 2003, Úř. věst. C 2, 6.1.2004, s.
3. Úmluva ze dne 29. května 2000 o vzájemné spolupráci v trestních věcech mezi členskými státy, Úř. věst.
C 197, 12.7.2000, s. 1 a přiložený protokol ze dne 16. října 2001, Úř. věst.
C 326, 21.11.2001, s. 2, a rámcové rozhodnutí 2002/465/SVV ze dne 13. června 2002 o společných vyšetřovacích týmech, Úř. věst.
L 162, 20.6.2002, s. 1.
[11] Úř. věst.
C 12, 15.1.2001, s. 10 – 22.
[12] KOM(2003) 688.
[13] Úř. věst.
L 63, 6.3.2002, s. 1 – 3.
[14] Úř. věst.
C 12, 15.1.2001, s. 1 – 9.
[15] Vypracované na zasedání Evropské rady ve Feiře v roce 2000.
--------------------------------------------------
Závěry Rady
ze dne 21. února 2005
týkající se vzdělávání a odborné přípravy v rámci hodnocení Lisabonské strategie v polovině období
(2005/C 85/01)
RADA EVROPSKÉ UNIE
s ohledem na
1. Nový strategický cíl, který pro Evropskou unii stanovila Evropská rada na zasedání v Lisabonu ve dnech 23. – 24. března 2000 a který Evropská rada potvrdila na zasedání ve Stockholmu ve dnech 23. – 24. března 2001, stát se "nejkonkurenceschopnější a nejdynamičtější znalostní ekonomikou na světě, schopnou udržitelného hospodářského růstu, s více a lepšími pracovními místy a větší sociální soudržností".
2. Významný příspěvek celoživotního učení, které zahrnuje všechny způsoby získávání znalostí a všechny úrovně a rozměry vzdělávání a odborné přípravy, ke všem těmto cílům a k dosažení udržitelného rozvoje, jak na svém lisabonském zasedání uznala sama Evropská rada.
3. Skutečnost, že přibližně 33 milionů lidí v Evropské unii není výdělečně činných, evropská pracovní síla stárne a 32 % populace v aktivním věku (78 milionů) má nízkou kvalifikaci.
Avšak v příštích pěti letech bude pouze 15 % nově vytvořených pracovních míst určeno pro osoby se základním vzděláním, zatímco 50 % nově vytvořených pracovních míst bude vyžadovat vysoce kvalifikované pracovníky.
4. Pokrok dosažený zejména v rámci pracovního programu "Vzdělávání a odborná příprava 2010" na vnitrostátní a evropské úrovni.
5. Sdělení Komise pro jarní zasedání Evropské rady v roce 2005 ("Společně k růstu a zaměstnanosti – nový začátek Lisabonské strategie") a potřebu určit oblasti, v nichž by Evropská rada mohla podpořit další pokrok.
ZDŮRAZŇUJE, ŽE
6. Znalostní společnost má pro Lisabonskou strategii klíčový význam.
Z tohoto důvodu je nesmírně důležitý přínos vzdělávání a odborné přípravy, neboť vytvářejí nezbytnou kvalifikační základnu a tvůrčí potenciál.
- Lisabonských cílů týkajících se konkurenceschopnosti a hospodářského růstu lze dosáhnout pouze tehdy, pokud mladí lidé přicházející na trh práce budou dostatečně připraveni díky kvalitnímu vzdělávání a odborné přípravě, které odpovídají stupni rozvoje společnosti.
- Účinnější investice do vzdělávání a odborné přípravy obecně vedou k významnému růstu národního produktu země a přispívají k budoucímu příjmu účastníků vzdělávání.
- Lepší kvalita vzdělávání a odborné přípravy, jakož i lepší přístup a vyšší účast nejen umožňují většímu počtu lidí dosáhnout osobního rozvoje, avšak přispívají také k udržitelnému hospodářskému růstu, sociální soudržnosti a k vytváření většího počtu a lepších pracovních míst.
- Rostoucí účast na základním vzdělání a odborné přípravě, jakož i rostoucí počet osob dokončujících toto vzdělání a přípravu budou mít kladný vliv na kvalitu pracovní síly, zlepší zaměstnatelnost lidí a v důsledku toho sníží veřejné výdaje.
- Oblast vysokoškolského vzdělávání je průsečíkem výzkumu, vzdělávání a inovace a z tohoto důvodu je klíčem ke konkurenceschopnosti Evropské unie.
- Žádná vyspělá ekonomika nemůže přežít bez trvalého zvyšování kvalifikace lidí, a to bez ohledu na jejich věk.
Celoživotní učení je tedy nezbytné a musí mít podporu ve všech členských státech.
Zvyšuje celkovou úroveň kvalifikace pracovních sil, umožňuje lidem přizpůsobit se rychle se měnícím potřebám trhu práce a novým technologiím a zlepšuje podmínky pro profesní a geografickou mobilitu.
V tomto ohledu je nesmírně důležité, aby se všem lidem dostalo základního vzdělání v oblasti informačních a komunikačních technologií (digitální gramotnost).
7. Pokud jde o otázku udržitelného růstu a "většího počtu a lepších pracovních míst", vzdělávání a odborná příprava jsou předpokladem pro vytváření kvalitnějších pracovních míst a udržitelný růst.
To platí dvojnásobně pro znalostní společnosti a ekonomiky.
- Více pracovních míst může být vytvořeno pouze v důsledku lepšího hospodářského růstu vyžadujícího větší zaměstnanost; to však znamená, že pracovní síly musí mít takovou kvalifikaci a schopnosti, které potřebují podnikatelé a společnosti.
- Kvalitnější pracovní místa předpokládají vyšší úroveň schopností pracovníka, již lze získat prostřednictvím většího osobního rozvoje na všech úrovních celoživotního vzdělávání a odborné přípravy, s přihlédnutím k demografickým změnám.
Prostředky, kterými toho lze dosáhnout, jsou vzdělávání a odborná příprava, neformální a informální učení.
- Vzdělávání a odborná příprava zvyšují povědomí mladých lidí o environmentálním rozměru a pomáhají jim pochopit, že udržitelný hospodářský růst nesmí při řešení potřeb současných generací ohrozit potřeby generací budoucích.
8. Pokud jde o otázku "větší sociální soudržnosti", vzdělávání a odborná příprava podporují porozumění a toleranci.
Kromě toho umožňují všem lidem spravedlivější start do života.
- Vzdělávání od raného věku představuje nejlepší možnost, jak rozvinout sociální dovednosti u dětí, jak je připravit na stále více multikulturní svět, v němž žijeme, a zejména jak lépe připravit na školu děti, které mají méně příležitostí.
- Výchova k občanství v nejširším slova smyslu, včetně možností účastnit se života občanské společnosti, je doplňkovým způsobem, jak bojovat proti kulturnímu a sociálnímu vyloučení a jak usnadnit mladým lidem a lidem se zvláštními potřebami, aby se začlenili do společnosti.
PŘIPOMÍNÁ, ŽE:
9. V souladu se závěry z Lisabonu Rada schválila ucelený a jednotný pracovní program, nyní nazývaný "Vzdělávání a odborná příprava 2010".
Rada a Komise ve své společné průběžné zprávě určené pro Evropskou radu a přijaté v únoru roku 2004 zdůraznily tři prioritní oblasti, v nichž je třeba neprodleně přijmout další opatření:
- zaměřit reformy a investice na oblasti klíčové pro znalostní společnost;
- vytvořit podmínky pro to, aby se celoživotní učení stalo realitou;
- vytvořit evropský prostor vzdělávání a odborné přípravy.
10. Bylo dosaženo dohody ohledně Europassu, jakož i dalších klíčových otázek jako je identifikace a validace neformálního a informálního učení, zajištění kvality v odborném vzdělávání a přípravě a celoživotní poradenství.
Nyní je nutné se přednostně věnovat provádění těchto dohod na vnitrostátní úrovni.
Budoucí priority v oblasti reforem a investic do odborného vzdělávání a přípravy jsou definovány v závěrech Rady, které byly přijaty dne 15. listopadu 2004 a které se staly základem pro Maastrichtské komuniké přijaté dne 14. prosince 2004.
11. Díky impulsu Boloňského procesu bylo dosaženo pokroku, pokud jde o podporu kurikulární reformy vysokoškolského vzdělávání v celé Evropě.
Kromě toho byl v prosinci roku 2003 přijat program Erasmus Mundus s cílem propagovat na celém světě Evropskou unii jako centrum s vynikající úrovní vzdělávání.
Avšak více opatření a podpory ze strany EU by institucím vysokoškolského vzdělávání umožnilo, aby při plnění Lisabonských cílů hrály klíčovou úlohu, která jim přísluší.
12. Za účelem sledování výsledků dosahovaných v rámci uvedeného pracovního programu přijala Rada v květnu roku 2003 řadu kritérií pro EU jako celek.
Všechna kritéria jsou pro Lisabonskou strategii velmi důležitá a měla by být proto splněna do roku 2010.
13. Na vnitrostátní úrovni probíhá modernizace systémů vzdělávání a odborné přípravy, avšak stále ještě zbývá mnoho práce, aby byly provedeny nezbytné reformy.
DOPORUČUJE, ABY:
14. V rámci přípravy příští společné zprávy Rady a Komise, která bude předložena Evropské radě v roce 2006, byla přijata další opatření na evropské a vnitrostátní úrovni, s ohledem na hodnocení Lisabonské strategie v polovině období v souladu s prioritami pracovního programu "Vzdělávání a odborná příprava 2010", které byly stanoveny ve společné průběžné zprávě z roku 2004, zejména pokud jde o opatření zaměřená na rozvoj lidského kapitálu:
- Zaměřit reformy a investice na oblasti klíčové pro znalostní společnost:
- splnit Lisabonský cíl týkající se podstatného nárůstu a účinného využívání veřejných a soukromých investic do vzdělávání a odborné přípravy;
- vytvořit kulturu vynikající úrovně, jakož i systémy hodnocení, které zajistí, že systémy vzdělávání a odborné přípravy v EU se stanou celosvětovým měřítkem kvality;
- zlepšit řízení na vnitrostátní úrovni tím, že se do něj zapojí všechny dotyčné subjekty, včetně sociálních partnerů, a že se zlepší koordinace mezi dotyčnými veřejnými orgány;
- posílit synergii a komplementaritu mezi opatřeními v oblasti vzdělávání a opatřeními v jiných oblastech, jako je zaměstnanost, výzkum a inovace a makroekonomická politika.
- Vytvořit podmínky pro to, aby se celoživotní učení stalo realitou:
Cílem vnitrostátních strategií v oblasti celoživotního učení by mělo být zajistit, aby všichni občané získali nezbytné schopnosti, které potřebují ve znalostní společnosti, a aby byly vytvořeny otevřené, atraktivní a přístupné vzdělávací možnosti.
K dosažení těchto cílů mohou přispět kromě jiného tato opatření:
- zvýšit počet možností celoživotního učení, například prostřednictvím distančního studia, zejména s využitím informačních a telekomunikačních technologií;
- podpořit zájem o celoživotní učení pomocí opatření, jež umožní soulad mezi rodinným a pracovním životem;
- stanovit modely dalšího vzdělávání založené na sdílení nákladů (zaměstnavatelé, zaměstnanci a veřejná služba);
- vypracovat vnitrostátní strategie, jejichž cílem by kromě jiného bylo odstranit rozdíly, které v současné době existují mezi velkými a malými společnostmi a mezi vysoce kvalifikovanými a málo kvalifikovanými lidmi, pokud jde o přístup k možnostem celoživotního učení;
- přijmout budoucí integrovaný akční program v oblasti celoživotního učení.
- Vytvořit evropský prostor vzdělávání a odborné přípravy:
- Posílit otevřenou metodu koordinace, například:
- formou společného vzájemného učení ve skupinách (tzv. "peer learning"), které členským státům umožní zaměřit se na své prioritní oblasti;
- zlepšením obsahu, přesnosti a spolehlivosti statistiky v oblasti vzdělávání a odborné přípravy;
- určením ukazatelů v nových oblastech a jejich zavedením do praxe, jak předpokládá společná průběžná zpráva, včetně ukazatele znalostí cizích jazyků, který požadovala Evropská rada na zasedání v Barceloně v březnu roku 2002.
- Přijmout společná kritéria na evropské úrovni v oblastech jako jsou klíčové schopnosti a vzdělávání učitelů a školitelů.
- V rámci Lisabonské strategie posílit roli institucí vysokoškolského vzdělávání a zlepšit kvalitu vysokoškolského vzdělávání s cílem zvýšit jeho přitažlivost na mezinárodní úrovni, jakož i mobilitu studentů a zaměstnanců.
- Zlepšit synergii a komplementaritu mezi vysokoškolským vzděláváním a výzkumem s cílem podpořit inovaci a zaměstnanost prostřednictvím mobility mladých výzkumných pracovníků a vytvářením vazeb mezi centry vynikající úrovně.
- Do konce roku 2006 vytvořit evropský rámec kvalifikací, který bude sloužit jako společné základní kritérium pro odborné vzdělávání a přípravu, jakož i pro všeobecné vzdělávání (středoškolské a vysokoškolské), a který bude vycházet ze schopností a pedagogických výsledků.
VYZÝVÁ EVROPSKOU RADU, ABY:
15. Znovu potvrdila, že celoživotní učení je a nadále bude podmínkou sine qua non pro splnění Lisabonských cílů.
V této souvislosti je nezbytné úspěšně provádět pracovní program "Vzdělávání a odborná příprava 2010", aby docházelo k rozvoji znalostí a inovace a k vytváření většího počtu a lepších pracovních míst.
16. Využila impulsu, který přináší hodnocení v polovině období a prioritně se zaměřila na:
- vytvoření ucelených a komplexních strategií v oblasti celoživotního učení v členských státech do roku 2006, které se budou týkat všech úrovní a rozměrů vzdělávání a odborné přípravy za účelem rozvoje potřebných dovedností a schopností, za účasti všech dotyčných stran;
- prosazování vynikající kvality na všech úrovních systémů vzdělávání a odborné přípravy za účelem podpory zaměstnanosti a růstu, jakož i sociální soudržnosti;
- provádění pracovního programu "Vzdělávání a odborná příprava 2010" v členských státech, včetně nezbytného zvýšení a účinnějšího využívání investic do vzdělávání a odborné přípravy;
- zvýšenou evropskou spolupráci v oblasti vzdělávání a odborné přípravy s cílem povzbudit a podpořit zavádění reforem, zejména prostřednictvím
- společného vzájemného učení ve skupinách (tzv. peer learning), které více odpovídá potřebám členských států;
- zlepšování kvality sledování dosahovaných výsledků;
- zvýšení přínosu odborného vzdělávání a přípravy, vysokoškolského vzdělávání a výzkumu pro Lisabonskou strategii;
- rozvoje a provádění Evropského rámce kvalifikací.
17. Vyzvala Radu ve složení pro vzdělávání, mládež a kulturu, aby v rámci mechanismů podávání zpráv stanovených
Závěry Rady
ze dne 21. února 2005
týkající se mládeže v rámci hodnocení Lisabonské strategie v polovině období
(2005/C 85/02)
RADA EVROPSKÉ UNIE
s ohledem na:
1. cíl, který Evropská rada stanovila na zasedání v Lisabonu ve dnech 23. – 24. března 2000 a který potvrdila na zasedání ve Stockholmu ve dnech 23. – 24. března 2001, aby se Evropská unie stala "nejkonkurenceschopnější a nejdynamičtější znalostní ekonomikou na světě, schopnou udržitelného hospodářského růstu, s větším počtem pracovních míst, s lepšími pracovními místy a větší sociální soudržností";
2. Bílou knihu nazvanou "Nový impuls pro evropskou mládež", kterou přijala Komise dne 21. listopadu 2001 a která uvádí, že "tato strategie stanoví nové cíle pro různé oblasti politiky úzce související s mládeží jako je vzdělávání, zaměstnanost, sociální začlenění, informační a občanská společnost";
3. usnesení Rady ze dne 27. června 2002, kterým byla na základě uvedené Bílé knihy přijata otevřená metoda koordinace jako nový rámec pro spolupráci v oblasti mládeže a které navrhuje, aby otázky týkající se mládeže byly zahrnuty do dalších politik a programů;
4. závěry ze zasedání Evropské rady ve dnech 4. – 5. listopadu 2004, které berou na vědomí dopis hlav států nebo předsedů vlád Francie, Německa, Španělska a Švédska, v němž se poukazuje na význam demografických faktorů při formování budoucího hospodářského a sociálního rozvoje Evropy a vyzývá k vypracování "Evropského paktu pro mládež";
5. sdělení Komise pro jarní zasedání Evropské rady v roce 2005 ("Společně k růstu a zaměstnanosti – nový začátek Lisabonské strategie") týkající se hodnocení Lisabonské strategie v polovině období, které uvádí, že "stále potřebujeme vizi společnosti, jež dokáže začleňovat staré i mladé" a zdůrazňuje "potřebu rychle jednat".
ZDŮRAZŇUJE
6. význam mládežnické perspektivy v Lisabonské strategii s ohledem na demografický, hospodářský, sociální a politický vývoj Evropské unie, a zejména na její stárnoucí obyvatele;
7. přínos, který z hlediska konkurenceschopnosti, udržitelného růstu a sociální soudržnosti představuje inovační schopnost mládeže, její iniciativnost a podnikavost, mobilita a schopnost multikulturní integrace;
8. význam společné, ucelené a průřezové politiky zaměřené na mladé lidi;
9. význam, který v tomto ohledu má Bílá kniha o mládeži, zejména otevřená metoda koordinace a začlenění otázek mládeže do jiných politik, jakož i potřebu posílit synergii a komplementaritu mezi jednotlivými politikami a programy, jež se dotýkají mládeže;
10. že lepší pochopení mladých lidí a jejich životních podmínek je předpokladem pro stanovení účinných opatření vedoucích mladé lidi k tomu, aby v co největší míře využívali svého potenciálu;
11. že má-li být Lisabonská strategie úspěšná, potřebuje podporu mladých lidí.
SDÍLÍ
12. v tomto ohledu přesvědčení vyjádřené Komisí, že Lisabonská strategie musí "zajistit, aby navrhované reformy přispěly k tomu, že mladí lidé dostanou svou první šanci v životě a získají schopnosti, jež budou potřebovat po celý život";
13. názor vyjádřený Komisí v jejím Sdělení pro jarní zasedání Evropské rady v roce 2005, že otázka mladých lidí by měla být řešena v rámci některých klíčových oblastí jako je zaměstnanost, soulad mezi rodinným a profesním životem, investice do lidského kapitálu a výzkum a rozvoj.
DOMNÍVÁ SE, ŽE
14. na základě stávajících nástrojů a mechanismů by taková koncepce zaměřená na mladé lidi měla být účinně začleněna do politik stanovených v Lisabonské strategii;
15. zvláštní úsilí ve prospěch mladých lidí musí brát v úvahu rovnost žen a mužů a musí být bez rozdílu zaměřeno na mladé lidi, kteří mají méně příležitostí, zejména v oblasti vzdělávání, zaměstnanosti, začlenění do společnosti a mobility;
16. aktivní účast mladých lidí na životě společnosti je současně cílem i metodou, jež zajistí účast evropských občanů na plnění lisabonských cílů a přispěje k osobnímu rozvoji mladých lidí, jejich začlenění do společnosti a sociální soudržnosti obecně. Z tohoto důvodu představuje další faktor důležitý pro úspěch Lisabonské strategie.
VYZÝVÁ EVROPSKOU RADU, ABY
17. do rámce hodnocení Lisabonské strategie v polovině období a diskusí o sdělení Komise pro jarní zasedání Evropské rady v roce 2005 začlenila iniciativu Evropského paktu pro mládež, zahrnujícího zejména oblast zaměstnanosti, sociální soudržnosti, vzdělávání, odborné přípravy, mobility, jakož i soulad mezi rodinným a profesním životem;
18. vypracovala obecné zásady pro konkrétní opatření nezbytná pro provádění této iniciativy ve všech dotyčných odvětvích;
19. vzala na vědomí záměr Komise přijmout sdělení o této iniciativě;
20. pověřila Komisi a členské státy úkolem zajistit plnou účast mladých lidí a mládežnických organizací na této koncepci, kromě jiného prostřednictvím "Evropského fóra mládeže";
21. aby prostřednictvím mechanismů podávání zpráv stanovených
Čtvrtá výroční zpráva
o provádění společné akce EU ze dne 12. července 2002 o příspěvku Evropské unie k boji proti destabilizujícímu hromadění a šíření ručních palných a lehkých zbraní (2002/589/SZBP)
(2005/C 109/01)
ÚVOD
1. Dne 26. června 1997 přijala Rada EU pro obecné záležitosti program EU pro prevenci a potírání nedovoleného obchodu s konvenčními zbraněmi a dne 12. července 2002 přijala Evropská rada společnou akci o příspěvku Evropské unie k boji proti destabilizujícímu hromadění a nekontrolovanému šíření ručních palných a lehkých zbraní a o zrušení společné akce 1999/34/SZBP.
2. Kandidátské země Bulharsko, Rumunsko a Turecko a země, které jsou členy ESVO (Island, Lichtenštejnsko a Norsko), se k tomuto programu a společné akci připojily.
3. Za účelem dosažení cílů společné akce hrála EU aktivní roli na konferenci OSN o nedovoleném obchodu s ručními palnými a lehkými zbraněmi ve všech aspektech (New York, 9. až 20. července 2001), která skončila přijetím akčního programu OSN, a rovněž na prvním bienálním zasedání, které se konalo v New Yorku ve dnech 7.— 11. července 2003.
EU se rovněž aktivně podílela na jednáních o Protokolu proti nedovolené výrobě a obchodu se střelnými zbraněmi, jejich částmi a komponenty a střelivem, který doplňuje Úmluvu Organizace spojených národů proti nadnárodní organizované trestné činnosti a který přijalo Valné shromáždění OSN dne 31. května 2001.
EU se rovněž plně podílela na zasedání otevřené pracovní skupiny pro sledování ručních palných a lehkých zbraní, které se konalo v New Yorku ve dnech 14. až 25. června 2004.
4. Dne 23. června 2003 přijala Evropská unie společný postoj 2003/468/SZBP o kontrole zprostředkování obchodu se zbraněmi, který od členských států vyžaduje, aby za tímto účelem vydaly právní předpisy k účinné kontrole činnosti zprostředkovatelů.
5. Tato zpráva je rozdělena na tři části.
Část I se zabývá úsilím členských států při řešení problémů souvisejících s ručními palnými a lehkými zbraněmi, např. spolupráce mezi orgány, nově vydané právní předpisy a podpora příslušného výzkumu.
Část II se zabývá mezinárodními opatřeními, např. podpora projektů prováděných mezinárodními, regionálními nebo nevládními organizacemi, pomoc dotčeným státům a organizování mezinárodních konferencí.
Do části II je zahrnuta rovněž spolupráce EU s ostatními státy.
Konečně v části III jsou projednány priority pro systematičtější přístup k pomoci EU v oblasti ručních palných a lehkých zbraní a rovněž ponaučení ze zkušeností, které EU a její členské státy v této oblasti získaly.
6. Zpráva se zabývá společnou akcí i programem EU pro prevenci a potírání nedovoleného obchodu s konvenčními zbraněmi.
Zpráva se v zásadě vztahuje na rok 2003.
Informace o předchozích aktivitách EU při uplatňování společné akce a programu EU lze nalézt v první, druhé a třetí výroční zprávě a rovněž v publikaci Evropské komise o ručních palných a lehkých zbraních ("Small Arms and Light Weapons: the Response of the European Union").
7. Projekty související s ručními palnými a lehkými zbraněmi v rámci společné akce Rady jsou financovány z rozpočtu SZBP na základě zvláštního článku "nešíření zbraní a odzbrojení".
Projekty SZBP realizuje Evropská komise.
Pokud jde o poradenství a další informace o postupech v případě projektů souvisejících s ručními palnými a lehkými zbraněmi financovaných z rozpočtu SZBP, případní žadatelé by se měli obrátit na Evropskou komisi nebo alternativně na národní kontaktní místa.
V připojené příloze jsou uvedena národní kontaktní místa pro ruční palné a lehké zbraně v EU.
I. PROVÁDĚNÍ V JEDNOTLIVÝCH ČLENSKÝCH STÁTECH V ROCE 2003
I.A Spolupráce, koordinace a výměna informací mezi správními a donucovacími orgány
8. V roce 2003 se třikrát sešla italská dočasná pracovní skupina pro ruční palné a lehké zbraně koordinovaná ministerstvem zahraničních věcí, která byla zřízena v roce 2000 a která se skládá ze zástupců příslušných ministerstev, donucovacích orgánů a zainteresovaných národních průmyslových sdružení.
Diskuse se zaměřily hlavně na přípravu na bienální zasedání v roce 2003 těch států, které se podílejí na akčním programu OSN proti nedovolenému obchodu s ručními palnými a lehkými zbraněmi z roku 2001.
Pozornost byla věnována rovněž diskusi na jiných příslušných vícestranných fórech (OBSE, wassenaarské ujednání, G8) a rovněž otázce zprostředkovatelských činností, zejména s ohledem na přijetí společného postoje EU k této záležitosti.
I.B Nově vydané právní předpisy, přezkum uplatňování stávajících právních předpisů v praxi
9. V roce 2003 vydala řada členských států nové právní předpisy nebo přezkoumávala stávající předpisy.
Podrobněji:
RAKOUSKO
10. V roce 2003 byl zahájen proces novely a úpravy rakouského zákona o zahraničním obchodu (právní základ pro vývoz vyjma válečného materiálu), který nadále pokračuje.
11. Již před přijetím společného postoje Rady o kontrole zprostředkování obchodu se zbraněmi ze dne 23. června 2003 byla podle rakouského zákona ke zprostředkování prodeje nutná licence.
Podle novely zákona o válečném materiálu z roku 2001 (Spolkový věstník č. 57/2001) bylo ke zprostředkování obchodu se zbraněmi nutné řádné povolení.
Paragraf 1 odstavec 4 zákona o válečném materiálu ve znění pozdějších předpisů definuje zprostředkování obchodu s válečným materiálem jako transakci, při které osoba s trvalým bydlištěm nebo sídlem v Rakousku povolí nebo zařídí transfer zboží, které se nachází mimo celní území Evropské unie, do jiné země mimo celní území Evropské unie.
Licence se vydává za stejných podmínek jako při žádostech o vývoz.
12. Podle části 6 rakouského zákona o zahraničním obchodu je nutná licence pro jakékoli zprostředkování obchodu se zbožím vyjma válečného materiálu podle přílohy 1 (společný kontrolní seznam), které se nachází mimo celní území Evropské unie, do jiné země mimo celní území Evropské unie.
Licence se vydává za stejných podmínek jako při žádostech o vývoz.
BELGIE
13. Zákonem ze dne 26. března 2003 (vyhlášen dne 7. července 2003) o zpřísnění pravidel pro udělování vývozních nebo tranzitních licencí začlenila Belgie do svých vnitrostátních právních předpisů pravidla a operativní ustanovení Evropského kodexu o vývozu zbraní.
Od tohoto dne se žádost o vývozní nebo tranzitní licenci s ohledem na zemi určení zamítá, pokud se ukáže, že:
- vývoz nebo tranzit přispěje k zjevnému porušování lidských práv, - existuje jednoznačné riziko, že vývoz přispěje k vnitřní represi, nebo pokud se zjistí, že do pravidelných ozbrojených sil jsou najímání dětští vojáci,
- země podporuje nebo podněcuje mezinárodní organizovanou trestnou činnost a terorismus,
- existuje vážné riziko zneužití zařízení v zemi určení nebo pokud se prokázalo, že země nedodržuje doložku o zákazu zpětného vývozu.
14. Kromě toho je nutno přihlédnout k technickým a hospodářským možnostem země určení, oprávněným potřebám státu, pokud jde o bezpečnost a obranu, a skutečnosti, že je žádoucí, aby státy reagovaly na tyto požadavky vyčleněním minimálních lidských a hospodářských zdrojů na zbrojení.
15. S cílem zabývat se mezerami v zákoně a právním vakuem, pokud jde o povolání obchodníků/zprostředkovatelů v oblasti zákonného obchodu s lehkými zbraněmi, přijala Belgie legislativní opatření.
To zahrnuje zákon ze dne 25. května 2003, který vstoupil v platnost dne 17. července 2003.
V článku 10 tohoto zákona, kterým se mění zákon ze dne 5. srpna 1991 o dovozu, vývozu a tranzitu zbraní, munice a materiálu určeného výhradně k vojenskému použití a souvisejících technologií, se stanoví:
- žádný belgický občan nebo cizinec s trvalým pobytem v Belgii nebo provozující obchod v Belgii nesmí zprostředkovat obchod, vyvážet nebo dodávat do zahraničí nebo držet za tímto účelem zbraně, munici nebo zařízení určené výhradně k vojenskému použití nebo související technologie nebo vystupovat jako zprostředkovatel takovýchto transakcí bez licence vydané za tímto účelem ministrem spravedlnosti,
- za zprostředkovatele se považuje osoba, která za úplatu nebo zdarma vytvoří předpoklady pro uzavření smlouvy o zprostředkování, vývozu nebo dodání do zahraničí zbraní, munice nebo materiálu výhradně určeného pro vojenské použití nebo souvisejících technologií nebo jejich držení za tímto účelem, bez ohledu na původ nebo určení zboží a bez ohledu na to, zda toto zboží vstupuje na belgické území, nebo osoba, která takovou smlouvu uzavře v případě přepravy uskutečňované třetí osobou.
ČESKÁ REPUBLIKA
16. Česká republika vydala zákon o střelných zbraních a střelivu č.
119/2002, který nabyl účinnosti dne 1. ledna 2003. Jeho účelem je plně sladit české právní předpisy s acquis EU, pokud jde o výrobu, nabývání a držení zbraní a střeliva.
Zákon o střelných zbraních se zakládá na předchozích právních předpisech a přebírá základní prvky zákona č. 288/1995 o střelných zbraních a střelivu ve znění pozdějších předpisů (včetně vydávání licencí k držení zbraní, registrace zbraní a zbrojních průvodních listů).
17. Při vypracovávání návrhu zákona o střelných zbraních přihlédla Česká republika k hlavním právním předpisům ES o zbraních a střelivu, včetně směrnice Rady 91/477/EHS o kontrole nabývání a držení zbraní, směrnice Rady 93/15/EHS o harmonizaci předpisů týkajících se uvádění na trh a dozoru nad výbušninami pro civilní použití, doporučení Komise 93/216/EHS o Evropském průkazu pro střelné zbraně doplněného doporučením 96/129/ES a Evropské úmluvy o kontrole nabývání a držení střelných zbraní jednotlivci.
18. Zákon o střelných zbraních rozděluje zbraně do čtyř kategorií podle smrtonosnosti a možnosti zneužití.
Do kategorie A patří zakázané zbraně, včetně vojenských zbraní a vojenských ručních palných a lehkých zbraní.
Do kategorie B patří zbraně podléhající registraci, do kategorie C patří zbraně, jejichž držení podléhá ohlášení a do kategorie D patří všechny ostatní zbraně.
Na převod a skladování zbraní a střeliva určeného pro nevojenské účely dohlíží ministerstvo vnitra a policie České republiky.
19. Zákon o střelných zbraních nově definuje kompetence Českého úřadu pro zkoušení zbraní a střeliva, pokud jde o problémy související se zařazením zbraní do určité kategorie.
Zavádí rovněž deset skupin zbrojních licencí, které nahrazují zbrojní povolení.
Zbrojní licence je veřejná listina, která fyzickou osobu nebo právnickou osobu zabývající se obchodem nebo podobnými činnostmi opravňuje k nabývání vlastnictví a přechovávání zbraní a střeliva v rozsahu oprávnění stanovených pro jednotlivé skupiny zbrojní licence. Dalším dokumentem, který povoluje nabývání a přechovávání zbraní je zbrojní průkaz.
Podle zákona o střelných zbraních a střelivu lze vydávat šest druhů zbrojních průkazů. Obdržení zbrojní licence nebo zbrojního průkazu je jednou ze základních podmínek pro zacházení se zbraněmi kategorie A až C.
20. Zákon o střelných zbraních upravuje rovněž informační systémy o zbraních, střelivu a střelnicích, včetně zveřejňování těchto informací.
227/2003, kterým se mění zákon č. 156/2000 o ověřování střelných zbraní, střeliva a pyrotechnických předmětů, který nabyl účinnosti dne 1. října 2003.
Zákon provádí ustanovení dokumentu OBSE o ručních palných a lehkých zbraních, pokud jde o označování nově vyrobených vojenských ručních palných zbraní, které nejsou určeny pro použití armádou České republiky.
Podle nového zákona je Český úřad pro zkoušení zbraní a střeliva oprávněn opatřit příslušnou zkušební značkou vyrobené a vyvezené zbraně, které neslouží ozbrojeným silám České republiky, jiným bezpečnostním sborům, ozbrojeným složkám celní správy a zpravodajským službám.
DÁNSKO
22. V Dánsku byl v květnu 2001 pod záštitou Ministerstva spravedlnosti zřízen meziministerský výbor.
Výbor byl pověřen přezkumem stávajících právních předpisů o zbraních a výbušninách, zejména co se týče vývozu zbraní.
V roce 2003 dokončil výbor zprávu o přepravě zbraní mezi třetími zeměmi.
Na základě této zprávy dánský parlament přijal dne 6. května 2004 zákon, kterým se zavádějí pravidla pro přepravu zbraní mezi třetími zeměmi.
Tato pravidla zakazují dopravu zbraní do zemí, na které se vztahuje zbrojní embargo OSN, EU nebo OBSE.
Dále je zakázána doprava mezi třetími zeměmi, které nevydaly potřebné vývozní a dovozní licence.
V současné době výbor zvažuje nové právní předpisy, mimo jiné o zprostředkování obchodu se zbraněmi.
ESTONSKO
23. V Estonsku nabyl dne 5. února 2004 účinnosti zákon o strategickém zboží.
Zákon upravuje vývoz strategického zboží a jeho tranzit přes Estonsko, dovoz vojenského zboží a vývoz služeb souvisejících s vojenským zbožím a zajištění kontroly dovozu a konečného použití strategického zboží.
Zákon zakazuje vývoz a tranzit vojenského zboží do zemí, na něž se vztahují příslušné sankce, jimiž je Estonsko vázáno a které byly vydány institucí uvedenou v zákonu o mezinárodních sankcích bez ohledu na zvláštní povolení.
Odchýlení se od plánovaného určení zboží podléhajícího státní kontrole dovozu a konečného použití strategického zboží bez písemného povolení Komise pro strategické zboží a zpětný dovoz tohoto zboží bez zvláštního povolení; vývoz a tranzit zbraní hromadného ničení, materiálu, technického a programového vybavení a technologií používaných k výrobě zbraní hromadného ničení a vývoz a tranzit protipěchotních min a souvisejících služeb bez ohledu na zemi určení; dovoz, vývoz a tranzit zboží používaného k porušování lidských práv a poskytování služeb souvisejících s tímto zbožím bez ohledu na zemi určení, není-li toto zboží vystaveno v muzeích jako předměty historické hodnoty; vývoz a tranzit ostatního strategického zboží, dovoz jiného vojenského zboží a služeb, který je zakázán mezinárodními dohodami, jimiž je Estonsko vázáno.
FINSKO
24. Finský parlament přijal koncem roku 2003 právní předpisy o amnestii na střelné zbraně, které vstoupily v platnost dne 1. ledna 2004.
Účelem těchto právních předpisů je snížit počet nelegálních a neregistrovaných zbraní ve Finsku.
Od vstupu těchto právních předpisů v platnost je možné odevzdat nelegální ruční palné zbraně, střelivo a výbušniny policii bez jakýchkoli právních následků, pokud tyto nebyly použity při trestném činu.
Majitelé nelegálních střelných zbraní mohou požádat o licenci k držení střelné zbraně, nebo ji prostřednictvím policie postoupit jinému držiteli licence.
Pokud si majitel zbraně nechce zbraň ponechat ani ji postoupit jinému držiteli licence, jsou dotyčné zbraně deaktivovány a odevzdány státu.
Policie je pak může prodat v úřední veřejné dražbě sběratelům nebo jiným držitelům zbrojní licence.
25. V roce 2003 finské ministerstvo vnitra připravovalo provedení Protokolu OSN o střelných zbraních, včetně zprostředkování obchodu se zbraněmi týkajícího se civilních střelných zbraní a střeliva.
Očekává se, že návrhy budou parlamentu předloženy v druhé polovině roku 2004.
FRANCIE
26. Dne 18. března 2003 Francie vydala zákon č.
2003-239 o vnitřní bezpečnosti obsahující hlavu II "Ustanovení o zbraních a munici", kterou se mění ustanovení vládního nařízení ze dne 18. dubna 1939, kterým se stanoví režim pro boj s válečným materiálem, zbraněmi a municí, a dále se zpřísňují podmínky, za nichž mohou soukromé osoby nabývat a držet zbraně za účelem obrany, sportovní činnosti a lovu.
Článek 84 tohoto zákona dále mění trestní ustanovení na základě vládního nařízení ze dne 18. dubna 1939 a stanoví, že po dobu jednoho roku od vyhlášení zákona nesmějí být osoby, které odevzdají zbraně, jež přechovávají v rozporu s předpisy o nabývání a držení zbraní, vystaveny trestnímu stíhání.
Toto opatření má umožnit občanům, kteří nezákonně přechovávají zbraně, tuto situaci napravit, a orgánům získat zbraně, které byly někdy přechovávány po velmi dlouhou dobu, a proto je lze obtížně vysledovat.
27. Po vyhlášení předpisu č. 2002-23 ze dne 3. ledna 2003, který rozšířil systém administrativní kontroly použitelný na výrobce zbraní a obchodníky se zbraněmi i na zprostředkovatele činné v obchodu se zbraněmi, byl postupně zaveden kontrolní systém: vydání (nebo zamítnutí) licence osobám, které chtějí působit jako zprostředkovatelé, vedení zvláštního registru oprávněnými osobami, prvotní kontroly držitelů licencí pro zprostředkovatele prováděné všeobecnými kontrolními orgány ozbrojených sil (SIA/MD).
ŘECKO
28. Stávající právní předpisy v Řecku týkající se držení brokovnic byly pozměněny zákonem 3169/2003 s tím, že každá osoba, která chce dovážet brokovnice, obchodovat s nimi nebo držet brokovnici musí získat předchozí policejní povolení.
Před vydáním tohoto povolení se kontroluje trestní rejstřík žadatele.
MAĎARSKO
29. V Maďarsku byly zavedeny nové kontroly nabývání a držení zbraní civilními osobami.
Zákon o střelných zbraních a střelivu č. 24/2004, který nabyl účinnosti dne 1. května 2004, je založen na zásadách a ustanoveních uvedených ve směrnicích Rady 91/477/EHS a 93/15/EHS a doporučeních Komise 93/216/EHS a 96/129/ES a je s nimi zcela v souladu.
30. Dne 1. května 2004 vstoupil v Maďarsku v platnost rovněž nový vládní výnos č.
16/2004 o kontrolách vývozu zbraní. Tento výnos se vztahuje na všechny položky společného seznamu vojenského zboží EU a činnosti, které usnadňují opatřování nebo dodávání zboží (např. zprostředkování obchodu, tranzit), a technickou pomoc.
Podle nového předpisu se Kodex EU o vývozu zbraní stává součástí vnitrostátních právních předpisů, a tudíž je právně závazným nástrojem.
Na základě tohoto kodexu se posuzují všechny žádosti o licence.
IRSKO
31. Podle současných irských právních předpisů musí být dovoz a vývoz ručních palných zbraní z/do zemí EU povolen v souladu se zákony o střelných zbraních z roku 1925 a 1964 a příslušnými předpisy ES o nabývání a držení zbraní a střeliva z roku 1993.
Vývozy střelných zbraní do všech zemí podléhají také zákonu o kontrolách vývozu z roku 1983 a nařízením vydaným na základě tohoto zákona a rovněž mezinárodním závazkům a povinnostem vyplývajícím z členství v OSN, EU, OBSE a jiných organizacích, které zahrnují regulaci vývozu, např. wassenaarské ujednání.
V souladu s rostoucím mezinárodním zaměřením se na význam zpřísnění předpisů o kontrole strategických vývozů přijímá Irsko v současné době opatření k zajištění toho, aby jeho kontroly vývozu byly v souladu s nejvyššími mezinárodními standardy.
V této souvislosti zadalo ministerstvo podnikání, obchodu a zaměstnanosti přezkum irských strategických kontrolních systémů s cílem doporučit, jak by bylo možno tyto systémy modernizovat a posílit, zaměřit se na zjištění mezer a zajistit plné dodržování mezinárodních závazků Irska.
První fáze přezkumu, která se zaměřila na přezkum dotčené široké problematiky a na určení toho, jak při přezkumu co nejlépe postupovat, skončila v červnu 2003 a druhá fáze, která představuje podrobnější přezkum, je již téměř dokončena.
32. Irsko doufá, že bude s to tento rok přistoupit k Protokolu o nedovolené výrobě a obchodu se střelnými zbraněmi, jejich částmi a komponenty a střelivem, který doplňuje Úmluvu OSN o nadnárodní organizované trestné činnosti.
ITÁLIE
33. Pokud jde o vývoz zbraní pro vojenské použití, v roce 2003 byla v Itálii zákonem č. 148 (přijatým dne 17. června 2003) pozměněna příslušná ustanovení zákona č. 185/1990, a sice takto:
- Potřebné vývozní povolení (články 11 — 15 zákona č. 185/1990) může být nahrazeno "globální licencí projektu" vydávanou jednotlivým hospodářským subjektům.
Tato licence se musí vztahovat na transfer vojenského zboží v rámci společných mezivládních nebo průmyslových programů výzkumu, vývoje nebo výroby, které jsou prováděny s podniky z členských států EU nebo NATO.
Tyto společné programy musí být upraveny zvláštními dohodami, kterými je zajištěno, že se vývoz vojenského zboží uskutečňuje v souladu se zásadami italského zákona č. 185/1990.
Tyto dohody musí obsahovat rovněž ustanovení podobná ustanovením uvedeným v rámcové dohodě mezi Francií, Německem, Itálií, Španělskem, Švédskem a Spojeným královstvím o opatřeních k usnadnění restrukturalizace a činnosti evropského obranného průmyslu, která byla uzavřena ve Farnborough dne 27. července 2000.
- Toutéž globální licencí projektu může být povolena dodávka vojenského zboží — vyvinutého nebo vyrobeného v rámci společných programů — do výše uvedených zemí k vojenskému použití.
- Globální licence projektu je platná po dobu nejvýše tří let a lze ji prodloužit.
- Žádost o globální licenci projektu by měla obsahovat:
a) popis společného programu s uvedením vojenského zboží, které se má vyrábět;
b) údaje o společnostech — jsou-li již stanoveny — ve vyvážející nebo dovážející zemi.
Pokud tyto společnosti nejsou dosud určeny, musí být ministerstvo zahraničních věcí informováno do 90 dnů po jejich určení;
c) určení konečných uživatelů (vládní orgány, schválené veřejné nebo soukromé společnosti) v rámci společného programu.
Osoby, které obdrží globální licenci projektu, musí ministerstvu zahraničních věcí poskytovat každý rok podrobnou zprávu o činnostech prováděných podle vydané licence, včetně údajů o všech provedených operacích.
U dodávek souvisejících s globální licencí projektu musí společnost uchovávat po dobu pěti let dokumentaci související s dodaným zbožím, kterou lze prokázat doručení výše uvedeného zboží na místo určení.
I nadále platí ostatní příslušná ustanovení zákona č. 185/1990.
LOTYŠSKÁ REPUBLIKA
34. Za účelem úpravy záležitostí týkajících se zbraní v souladu s mezinárodními požadavky a k harmonizaci vnitrostátních právních předpisů v této oblasti, které stanoví práva a povinnosti fyzických a právnických osob, co se týče oběhu zbraní, jejich části, střeliva, výbušnin, výbušných zařízení, zvláštních zařízení a pyrotechnických předmětů v Lotyšské republice a klasifikaci tohoto zboží za účelem zajištění osobní a veřejné bezpečnosti, byl v Lotyšské republice vydán dne 6. června 2002 zákon o oběhu zbraní, který nabyl účinnosti dne 1. ledna 2003.
35. Kromě toho byla v letech 2003 a 2004 na základě tohoto zákona vydána řada normativních aktů, které přísně regulují oběh zbraní v Lotyšsku, a to předpis ministerského kabinetu č.
167 ze dne 15. dubna 2004, "Postup pro společný registr střelných zbraní a těžkých vzduchových zbraní", který stanoví postup vedení společného registru střelných zbraní a těžkých vzduchových zbraní ve vlastnictví fyzických a právnických osob v Lotyšské republice (je nutno poznamenat, že se tento předpis nevztahuje na zbraně národních ozbrojených sil) a předpis ministerského kabinetu č. 538 ze dne 23. září 2003, "Předpisy o klasifikaci a používání zbraní, střeliva, zvláštních zařízení, výbušnin, výbušných zařízení a pyrotechnických předmětů".
Důležitým prvkem lotyšských právních předpisů pro kontrolu vývozu je rovněž předpis ministerského kabinetu č. 647 ze dne 11. listopadu 2003, "Předpisy o koupi, registraci, dokumentaci, skladování, dopravě, zasílání, nošení, prodeji a sbírání zbraní, střeliva a plynových pistolí (revolverů) a předpisy týkající se jejich prezentace".
36. Dne 1. května 2004 vstoupil v platnost zákon o oběhu strategického zboží, který má zajistit kontrolu nad oběhem strategického zboží v souladu s vnitrostátními a mezinárodními zájmy a mezinárodními požadavky na monitorování vývozu, dovozu a tranzitu tohoto zboží.
LITVA
37. V Litvě byl v souladu se směrnicí 91/477/EHS o kontrole zbraní a střeliva připraven nový zákon o zbraních a střelivu, který vstoupil v platnost dne 1. července 2003.
Zákon obsahuje ustanovení o zařazení zbraní a střeliva do kategorií, konsoliduje právní základ pro oběh a kontrolu zbraní a střeliva a obsahuje rovněž ustanovení o zprostředkování obchodu se zbraněmi.
Stanoví společné požadavky na výměnu informací a reguluje dovoz, vývoz a tranzit zbraní (jejichž držení není omezeno licencí, např. lovecké a sportovní pušky) používaných civilním obyvatelstvem.
38. V Litevské republice byl kromě toho v roce 2003 vydán zákon, kterým se mění zákon o kontrole vývozu, dovozu a tranzitu strategického zboží a technologií za účelem regulace vývozu a dovozu zbraní a střeliva (včetně ručních palných a lehkých zbraní).
39. Nedávno (v roce 2004) vstoupil v Litevské republice v platnost nový zákon o kontrole strategického zboží.
Tento zákon upravuje mimo jiné zprostředkovatelskou činnost.
40. V roce 2003 zavedl litevský zbrojní fond přísnější systém registrace osvědčení konečných uživatelů a byly zahájeny práce na státním registru zbraní (rozšiřující centrální databázi o informace požadované podle ustanovení Protokolu OSN o střelných zbraních).
41. Vládní nařízení Litvy o státním registru zbraní (které bylo schváleno dne 21. srpna 2003) definuje požadavky na údaje a způsob, jakým mají být informace poskytovány, ukládány a uchovávány.
Informace se budou shromažďovat v databázi od okamžiku, kdy se zbraň objeví ve státě (výroba nebo dovoz).
Registr předchází snadnému výskytu nelegálních zbraní a je velmi důležitým nástrojem ke sledování zbraní.
42. Rovněž trestní zákoník, který vstoupil v Litvě v platnost dne 1. května 2003, rozšířil oblast působnosti stávajících právních předpisů a zavedl samostatnou kapitolu, která se týká trestných činů souvisejících s nedovolenou výrobou, nezákonným držením a skladováním zbraní a nedovoleným obchodem se zbraněmi.
LUCEMBURSKO
43. V Lucembursku nebyly v roce 2003 vydány žádné nové právní předpisy, ale probíhá přezkum stávajících předpisů.
V současné době představuje právní základ v této oblasti zákon ze dne 15. března 1983 o zbraních a munici a nařízení velkovévodství ze dne 31. října 1995 o dovozu, vývozu a tranzitu zbraní, munice a zařízení výhradně určeného pro vojenské použití a souvisejících technologií.
Tyto jsou zveřejněny v Memorialu, úředním věstníku Lucemburska.
MALTA
44. Malta přijala opatření, kterými má být zajištěno, že její kontroly vývozu jsou v souladu s mezinárodními systémy kontrol vývozu a mezinárodními závazky a povinnostmi plynoucími z členství v OSN, EU a OBSE.
Podle stávajících maltských právních předpisů podléhá dovoz, vývoz, tranzit a překládka ručních palných a lehkých zbraní dovozním a vývozním licencím v souladu s předpisy o kontrole dovozu (právní oznámení 242 z roku 2004) a předpisy o kontrole vývozu vojenského zařízení (právní oznámení 269 z roku 2001).
Zprostředkovatelská činnost související s transferem ručních palných a lehkých zbraní mezi Maltou a jinými zeměmi se řídí (pozměněnými) předpisy o kontrole vývozu vojenského zařízení (právní oznámení 376 z roku 2003).
Dne 1. ledna 2002 se Malta připojila ke Kodexu EU o vývozu zbraní.
Společná kritéria uvedená v kodexu týkající se vydávání vývozních licencí slouží pro příslušné maltské úřady jako vodítko při provádění kontrol vývozu.
K těmto kritériím se přihlíží při vydávání vývozních povolení pro zbraně a jiná vojenská zařízení.
45. Transfer zbraní a střeliva mezi členskými státy Evropské unie se na Maltě řídí předpisy o střelných zbraních a střelivu (pohyb v členských státech a ostatní záležitosti) (právní oznámení 56 z roku 2004).
Tyto předpisy vstoupily v platnost dne 1. května 2004.
POLSKO
46. V roce 2003 uskutečnilo Polsko v souvislosti s budoucím členstvím v Evropské unii řadu legislativních iniciativ a některé tyto iniciativy pokračovaly i v roce 2004.
Tato opatření byla zaměřena na zajištění úplného provedení příslušného acquis do 1. května 2004, tj. dne přistoupení k EU.
V oblasti zbraní byla zvláštní pozornost věnována směrnici Rady 91/477/EHS o kontrole nabývání a držení zbraní a provedení zásad uvedených v Kodexu o vývozu zbraní, tímto byly splněny podmínky uvedené v rozhodnutí Rady 1999/34/SZBP.
Dne 14. února byl zákon ze dne 21. května 1999 o střelných zbraních a střelivu (sbírka zákonů č. 53 položka 549 s pozdějšími změnami) pozměněn zákonem ke změně zákona o střelných zbraních a střelivu a zákonem o úřadu na ochranu vlády (konsolidovaný text — sbírka zákonů č.
52 položka 451) harmonizujícími stávající ustanovení polského zákona s acquis communautaire. Byla pozměněna řada záležitostí, včetně postupů při nekomerční přepravě zbraní na území Polské republiky, jejich dovozu a vývozu pro soukromé účely, postupů při deaktivaci střelných zbraní, předpisů o držení zbraní cizinci.
Obsahuje rovněž ustanovení, která zavazují vrchního velitele policie informovat orgány ostatních členských států EU o druzích střelných zbraní, jejichž držení je na polském území povoleno nebo zakázáno.
48. Výše uvedený zákon je základem pro tyto prováděcí předpisy:
- vyhláška ministra hospodářství, práce a sociálních věcí ze dne 7. března 2003 o druzích střeliva, jejichž oběh je na území Polska povolen na základě povolení ministra příslušného pro hospodářské záležitosti (sbírka zákonů č. 52 položka 456), která vstoupila v platnost dnem přistoupení Polska k EU,
- vyhláška ministra infrastruktury ze dne 6. listopadu 2003 o pravidlech a podmínkách zasílání zbraní hospodářskými subjekty, které se zabývají dopravou a doručováním poštovních zásilek (sbírka zákonů č. 198 položka 1926), popisuje zásady transferu zbraní od schválených zahraničních podnikatelů na fyzické osoby, které jsou držiteli povolení pro zvláštní druhy zbraní,
- vyhláška ministerstva vnitra a správy ze dne 22. prosince 2003 o vzorech průkazů totožnosti držitelů zbraní, povolení k nákupu zbraní, průkazů totožnosti pro osoby, které mají povolení držet zbraně, a registračních karet zbraní (sbírka zákonů č. 225 položka 2233) zavádí do polského právního systému instituci Evropského průkazu pro střelné zbraně, zásady registrace vzduchových zbraní atd.
SLOVENSKO
Dne 23. dubna 2003 schválil slovenský parlament nový zákon č. 190/2003 o střelných zbraních a střelivu.
Tento zákon nabyl účinnosti dne 1. ledna 2004 vyjma některých článků, které vstoupily v platnost dne 1. května 2004.
Zákon o střelných zbraních stanoví kategorie střelných zbraní a střeliva, podmínky jejich nabývání, držení, nošení a používání, práva a povinnosti držitelů, podmínky pro vývoz, dovoz a přepravu.
Stanoví rovněž podmínky pro zřizování a provozování střelnic, vystavování střelných zbraní a střeliva, fungování informačních systémů v této oblasti a sankce za porušení povinností stanovených tímto zákonem.
50. Po výše uvedeném zákonu následovaly dva výnosy ministerstva vnitra:
- výnos č. 555/2003 nabyl účinnosti dne 1. ledna 2004.
Stanoví podmínky pro rozsah a způsob zkoumání způsobilosti žadatele držet průkaz pro střelné zbraně, vedení dokumentace, podmínky pro držení a skladování střelných zbraní a střeliva a podmínky zabezpečení střelných zbraní proti ztrátě, zneužití nebo krádeži,
- výnos č. 208/2004 nabyl účinnosti dne 1. května 2004.
Zavádí vzor Evropského průkazu pro střelné zbraně a potřebné údaje.
51. Zákon č. 190/2003 o střelných zbraních a střelivu společně s oběma výnosy ministerstva vnitra č. 555/2003 a č. 208/2004 jsou založeny na zásadách a ustanoveních směrnic Rady 91/477/EHS a 93/15/EHS a doporučení Komise 93/216/EHS a 96/129/ES a jsou s nimi plně v souladu.
ŠPANĚLSKO
52. Ve Španělsku nevstoupily v roce 2003 v platnost žádné nové předpisy.
Podle platných předpisů je nutné pro veškeré vývozy ručních palných a lehkých zbraní v případě citlivého adresáta nebo při tranzitu, kromě střelných zbraní určených ke sportu nebo lovu, získat osvědčení konečného uživatele, aby se španělské orgány ujistily, že konečný uživatel je součástí ozbrojených nebo bezpečnostních sil nebo jiných vládních subjektů pověřených otázkami bezpečnosti; v zemích, ve kterých neexistují soukromé subjekty zajišťující bezpečnost, musí být konečný uživatel jedním z výše uvedených subjektů.
S ohledem na nejnovější politiky EU v této oblasti mají brzy vstoupit v platnost nové vnitrostátní právní předpisy o kontrole zbraní.
53. Nový návrh královského výnosu k nařízení o kontrole zahraničního obchodu s obranným materiálem, jiným materiálem a výrobků a technologií dvojího použití bude zahrnovat zprostředkovatelskou činnost a technickou pomoc související se zbraněmi, včetně ručních palných a lehkých zbraní.
ŠVÉDSKO
54. V roce 2003 byl ve Švédsku zahájen přezkum zákona o zbraních s ohledem na určité specifické otázky, včetně postupů označování ručních palných a lehkých zbraní, který nadále pokračuje.
V roce 2003 začal ve Švédsku rovněž přezkum právních předpisů o vojenském zboží.
Přezkum zahrnuje přezkoumání nástrojů, které se používají ke kontrolám vývozu, a případně budou navrženy nezbytné změny.
Tento přezkum dosud pokračuje.
SPOJENÉ KRÁLOVSTVÍ
55. Dne 31. října 2003 předložila vláda Spojeného království parlamentu dvě nařízení v rámci zákona o kontrole vývozu z roku 2002 s cílem napomoci jeho provedení.
Tato nařízení zavádějí nové kontroly, které vstoupily v platnost dne 1. května 2004.
56. Nařízení o kontrole obchodu se zbožím z roku 2003 rozšiřuje kontroly, takže ty se vztahují nejen na jednoduchý vývoz ze Spojeného království, ale také na obchod (nedovolené obchodování a zprostředkování obchodu) s vojenským zbožím přímo mezi zámořskými zeměmi.
Tyto kontroly se vztahují na obchod s vojenským zbožím mezi zámořskými zeměmi, pokud se určitá část obchodní činnosti uskutečňuje ve Spojeném království.
To platí pro jakoukoli činnost, která se uskutečňuje ve Spojeném království, bez ohledu na to, zda se jedná o osobu ze Spojeného království (jednotlivce nebo společnost) nebo o zahraničního návštěvníka.
Nařízení o obchodu s kontrolovaným zbožím (do míst určení, na něž se vztahuje embargo) z roku 2004 bylo parlamentu předloženo dne 11. února 2004 a vstoupilo v platnost dne 3. března 2004.
Toto nařízení zavádí kontroly mimo území Spojeného království u obchodu s vojenským zbožím pro devět míst určení, na něž se v současné době vztahuje úplné zbrojní embargo, které uložilo Spojené království, EU nebo OBSE.
Tyto kontroly již existovaly pro místa určení, na něž se vztahuje zbrojní embargo OSN.
I.C Odborná příprava správních, donucovacích a soudních orgánů
ŠPANĚLSKO
57. Španělské donucovací orgány organizovaly stejně jako v minulých letech kurzy o trestněprávních opatřeních pro střelné zbraně a výbušniny a o používání výpočetní techniky při kontrole zbraní a výbušnin.
Tyto semináře se pořádají pravidelně a jejich cílem je obnovit a aktualizovat znalosti úředníků příslušných orgánů v této oblasti.
I.D Ostatní iniciativy nebo činnosti
DÁNSKO
58. V roce 2003 přispělo Dánsko ke studii o provádění směrnice Rady 91/477/EHS ze dne 18. června 1991 o nabývání a držení zbraní.
Cílem studie bylo zlepšit systém výměny informací podle směrnice 91/477/EHS.
59. V roce 2003 začala dánská policie používat národní počítačový registr zbraní, který obsahuje záznamy o všech zbrojních povoleních vydaných policií a rovněž záznamy o majitelích zbraní a o ztracených zbraních.
Do registru lze zaznamenat veškeré relevantní informace o určité zbrani, např. charakter zbraně, typ, tovární značka, vzor, sériové číslo, kalibr, osobní značka a jiné zvláštní znaky.
60. Plánuje se, že všichni obchodníci, dovozci a výrobci budou muset aktualizovat registr zbraní poskytováním informací o zbraních, které jsou uvedeny v jejich rejstřících nebo seznamech zbraní, dosud však k tomu nedošlo.
Stejně tak se plánuje sloučit seznam střeleckých klubů s novým centrálním policejním registrem.
FRANCIE
61. V roce 2003 Francie zveřejnila zprávu ministra obrany pro parlament o francouzském vývozu v roce 2001.
62. V souvislosti s vnitrostátními postupy při kontrole vývozu bojového materiálu a podobného zboží se Francie snaží předejít šíření ručních palných a lehkých zbraní, zejména v oblastech konfliktu.
Důsledně uplatňuje restriktivní ustanovení evropského kodexu a přísně kontroluje konečné místo určení zboží a riziko jeho použití v rozporu se zásadami a cíli mezinárodního společenství, a zejména zahraniční a bezpečnostní politiky Evropské unie.
NĚMECKO
63. Německé spolkové ozbrojené síly zničily v roce 2003 více než 150000 ručních palných a lehkých zbraní.
ŘECKO
64. Řecko vytvořilo elektronickou databázi, v níž jsou registrovány všechny legálně dovezené a držené ruční palné a lehké zbraně.
Tato databáze se neustále aktualizuje pomocí nových záznamů a vymazáváním starých záznamů.
Kromě možnosti mít kdykoli okamžitě k dispozici informace týkající se vlastníků zbraní legálně držených v zemi existuje rovněž možnost vysledovat zbraň od jejího vstupu do země až k jejímu současnému majiteli.
V databázi jsou registrovány všechny zabavené a zkonfiskované zbraně a rovněž ztracené a nalezené zbraně.
65. Řecko důsledně provádí ustanovení zákona 2168/93 a následná ministerská rozhodnutí, takže legálně držené střelné zbraně se nedostávají na nelegální trh.
Byly uloženy kontroly u každého podniku nebo obchodníka se zbraněmi nejméně jednou za měsíc.
Policejním ředitelstvím bylo nařízeno vyhotovit úplné seznamy všech druhů zbraní a příslušného střeliva, které byly nalezeny v podnicích obchodujících se zbraněmi.
Údaje z těchto kontrol jsou křížově kontrolovány s údaji v centrální databázi, aby se předešlo nezákonným transakcím.
66. Řecká policie úzce spolupracuje s ostatními příslušnými orgány, a to pobřežní hlídkou, celníky atd.
Dochází rovněž k výměně informací mezi řeckou policií a příslušnými orgány zemí původu ručních palných a lehkých zbraní.
LITVA
67. Prostřednictvím svého Zbrojního fondu Litva v roce 2003 zničila 767 kusů ručních palných a lehkých zbraní.
LUCEMBURSKO
68. Pokud jde o ničení zbraní, Lucembursko (lucemburské ozbrojené síly, policie velkovévodství a celní správa) používá metodu, která spočívá v rozřezání těchto zbraní na kousky.
Ničení zbraní provádí zbrojnice příslušných orgánů.
Rozřezaný kov je uložen do kontejneru a dopraven orgány zbrojnice do ocelárny, kde je za přítomnosti svědků tento materiál roztaven v elektrických tavicích pecích.
Poté se vyhotoví zpráva.
NIZOZEMSKO
69. Nizozemsko podporovalo projekt "Biting the Bullet" realizovaný organizacemi Saferworld, International Alert and Basic (Londýn), Institute for Security Studies (ISS) v Prétorii a Small Arms Survey (Ženeva).
POLSKO
70. V roce 2003 zabavila polská pohraniční stráž 45 zbraní a 3034 nábojů a polská policie 2750 zbraní a 157143 nábojů.
SLOVENSKO
71. V Haagu se ve dnech 17.— 21. března 2003 uskutečnily dvoustranné slovensko-nizozemské rozhovory expertů.
Pořad jednání schůzky se zaměřil na vzájemnou výměnu informací v oblasti kontroly vývozu konvenčních zbraní.
V současné době se v Bratislavě připravuje schůzka, která na tyto rozhovory navazuje.
ŠPANĚLSKO
72. Ve Španělsku byla zavedena nová operativní politika s cílem posílit kontrolní činnosti, uplatňovat během kontrolních činností společná kritéria a provádět účinnější kontrolu závodů a zařízení spojených se střelnými zbraněmi a výbušninami.
Proto byly vydány pokyny, které nařizují, aby se tyto závody a zařízení kontrolovaly nejméně třikrát ročně.
73. Španělské orgány shromáždily celkem 231880 střelných zbraní různých druhů a typů (pod celní uzávěrou, zabavených nebo zkonfiskovaných).
17768 střelných zbraní bude vydraženo a dalších 27141 zničeno.
Příslušné španělské orgány, které jsou koordinovány Centrální inspekcí pro zbraně a výbušniny při Guardia Civil, zabavily v roce 2003 dalších 215 nelegálních střelných zbraní.
74. V roce 2003 provedly španělské orgány 17841 kontrol zařízení, ve kterých se vyrábějí nebo skladují střelné zbraně a/nebo výbušniny (včetně továren, obchodů, sportovních střelnic, soukromých bezpečnostních služeb atd.); z toho bylo 10099 kontrol provedeno v zařízeních souvisejících se střelnými zbraněmi a 7742 kontrol v zařízeních, v nichž se vyrábějí nebo skladují výbušniny.
Kromě toho španělští celní a daňoví úředníci v rámci programu pro boj proti pašování zbraní několikrát zkontrolovali přístavy a letiště.
ŠVÉDSKO
75. Švédská Vysoká škola národní obrany provádí široký program pro odzbrojení, demobilizaci a znovuzačlenění (disarmament, demobilisation and reintegration (DDR)), který zahrnuje odbornou přípravu na vnitrostátní i mezinárodní úrovni.
SPOJENÉ KRÁLOVSTVÍ
76. Ministerstvo obrany Spojeného království zničilo v roce 2003 více než 24000 ručních palných a lehkých zbraní.
V roce 2003 položilo Spojené království základ významné mezinárodní iniciativě ke kontrole dodávek a ke snížení poptávky po ručních palných a lehkých zbraních.
Poptávka po ručních palných a lehkých zbraních plyne částečně z hospodářské nejistoty a pocitu osobního ohrožení.
Spojené království se domnívá, že snížením chudoby a podporou trvale udržitelného rozvoje můžeme čelit tomu, aby lidé pociťovali potřebu vlastnit ruční palné zbraně.
Prostřednictvím iniciativy proti ozbrojenému násilí a chudobě se Spojené království zaměří na poptávku po ručních palných zbraních tím, že opatření ke snížení počtu ručních palných zbraní a ozbrojeného násilí budou zařazena do širších programů rozvojové pomoci.
Během konzultací v roce 2002/2003 bylo zjevné, že máme-li úspěšně zapojit rozvojové společenství, potřebujeme více důkazů o dopadu zbraní a ozbrojeného násilí na chudobu.
Ministerstvo pro mezinárodní rozvoj zadalo výzkum týkající se této problematiky a pracuje se skupinou dárců na tom, aby se v roce 2005 tyto výsledky využily jako základ pro vypracování zásad OECD pro zbraně a chudobu.
II. ÚSILÍ VYNALOŽENÉ V ROCE 2003 NA PROVÁDĚNÍ NA MEZINÁRODNÍ ÚROVNI
II.A Opatření k boji proti hromadění a šíření ručních palných a lehkých zbraní a k prevenci nedovoleného obchodu s konvenčními zbraněmi
II.A.1 Finanční, technická a jiná pomoc pro příslušné programy a projekty OSN, Mezinárodního výboru Červeného kříže (ICRC) a jiných mezinárodních nebo regionálních a nevládních organizací
II.A.1.1 Akce a projekty podporované Evropskou unií
77. Prostřednictvím rozpočtu na Společnou zahraniční a bezpečnostní politiku (SZBP) Evropská unie v roce 2003 spolufinancovala čtyři projekty v celkové výši 3256953 EUR. K těmto projektům patří:
- Kambodža: rozhodnutí Rady 2003/806/SZBP ze dne 17. listopadu 2003: Tento projekt byl zahájen v roce 1999 a čtyřikrát byl upraven a prodloužen.
V roce 2003 představovaly finanční prostředky částku ve výši 1436953eur.
Jedná se o integrovaný program, který zahrnuje právní pomoc při vypracování zákona o zbraních, vybírání a ničení zbraní, budování bezpečných skladišť a program "zbraně za rozvoj".
Je to jediný projekt týkající se ručních palných a lehkých zbraní, který provádí a řídí EU, tento projekt má plnou podporu kambodžské vlády.
V roce 2001 byl projekt vyhodnocen a ověřen.
- Albánie: rozhodnutí Rady 2003/276/SZBP ze dne 14. dubna 2003 o ničení střeliva pro ruční palné a lehké zbraně: od podepsání dohody se značně změnilo složení prostředků určených pro projekt.
Projekt nyní dostává příspěvek EU ve výši 820000eur a další příspěvek USA ve výši 500000 USD a Spojeného království ve výši 400000 GBP.
Všechny tyto prostředky byly určeny pro první dva roky projektu.
Organizace NATO pro údržbu a zásobování (NAMSA) se nyní vrací k původnímu plánu instalovat vysokokapacitní spalovnu výbušných odpadů ve formě pancéřované otočné pece.
- Lima, Latinská Amerika a Karibik, DDA/UN-LIREC: rozhodnutí Rady 2003/543/SZBP ze dne 21. července 2003 o dalším příspěvku Evropské unie k boji proti destabilizujícímu hromadění a šíření ručních palných a lehkých zbraní v Latinské Americe: v roce 2003 přispěla EU na tento projekt částkou ve výši 700000eur.
- Bělehrad (UNDP-SEESAC): rozhodnutí Rady 2003/807/SZBP ze dne 17. listopadu 2003 o dalším příspěvku na provozní náklady Paktu stability/Regionálního střediska pro ruční palné a lehké zbraně v rámci rozvojového programu OSN: v roce 2003 přispěla EU na tento projekt částkou 300000eur.
78. Další čtyři projekty s částkou v celkové výši 48760000 EUR týkající se vybírání ručních palných a lehkých zbraní a odzbrojení, demobilizace a znovuzačlenění (DDR) byly provedeny v afrických, karibských a tichomořských zemích (AKT) prostřednictvím dvoustranných dohod uzavřených s Evropskou komisí a financovány z Evropského rozvojového fondu (ERF) a rozpočtu ES:
- Tanzanie: v období tří let byla z rozpočtu ERF tanzanskému akčnímu plánu pro kontrolu zbraní a odzbrojení poskytnuta podpora ve výši 2000000 EUR.
- Pobřeží slonoviny: EU poskytla zvláštní podporu ve výši 5000000 EUR z rozpočtu ERF na DDR na Pobřeží slonoviny v rámci širšího programu k odstranění následků konfliktu.
- Libérie: EU poskytla z rozpočtu ERF 40000000 EUR na podporu DDR v Libérii v rámci širšího programu k odstranění následků konfliktu.
- Sierra Leone: podpora ve výši 1760000 EUR poskytnutá EU z rozpočtu ES Komisi pro pravdu a usmíření a zvláštnímu soudu pro Sierra Leone zahrnuje rovněž DDR a právní pomoc při vypracování zákona o zbraních.
II.A.1.2 Spolupráce EU s ostatními státy
Schůzka trojky EU a USA dne 7. července 2003, New York
79. Tato schůzka byla z velké části věnována otázkám spojeným s prvním bienálním zasedáním států.
Široké shody názorů bylo dosaženo u většiny otázek, např. označování a sledování ručních palných a lehkých zbraní a právní předpisy o zprostředkování obchodu.
Pokud jde o ruční palné a lehké zbraně, USA upozornily, že důraz by se měl klást na provedení předpisů ne vnitrostátní úrovni a na kontrolu vývozu.
USA sdílejí názor EU, že by se měl dohodnout nástroj ke sledování a označování zbraní.
Předsednictví podtrhlo, že EU a USA zaujímaly přední místo v otázce zprostředkování obchodu.
USA se aktivně podílí na řešení problému kontroly nadměrného počtu přenosných protivzdušných systémů (MANPADS) v třetích zemích.
Schůzka trojky EU a Kanady dne 7. listopadu 2003
80. Předsednictví připomnělo společné prohlášení EU a Kanady, které znovu potvrdilo společný závazek bojovat proti šíření ručních palných a lehkých zbraní.
Kanada společně s EU podporuje právně závazný nástroj ke sledování a označování zbraní a zprostředkování obchodu se zbraněmi.
Kanadská delegace akční plán uvítala a vysvětlila, že Kanada má v oblasti ručních palných a lehkých zbraní stejné priority jako EU.
K prioritám Kanady patří bezpečnost lidí, otázky provedení a rovněž vybírání a ničení zbraní.
K této záležitosti Kanada zaujala přístup zaměřený na člověka (děti v ozbrojených konfliktech, reforma bezpečnosti na úrovni místních společenství, zejména v Africe).
Kanada se přimlouvala za mnohem užší spolupráci s EU v této oblasti.
II.A.2 Finanční, technická a jiná pomoc členských států projektům týkajícím se ručních palných a lehkých zbraní
81. Stejně jako projekty financované Evropskou komisí poskytovala řada členských států finanční podporu širokému okruhu projektů týkajících se ručních palných a lehkých zbraní.
K příkladům takovéhoto financování patří:
BELGIE
82. Na podporu projektů na převýchovu a znovuzačlenění bývalých bojovníků a vybírání nelegálních ručních palných a lehkých zbraní Belgie přispěla částkou ve výši 3000000 EUR na projekt v rámci rozvojového programu OSN (UNDP) "obnova společenství, znovuzačlenění bývalých bojovníků a vybírání, skladování a ničení ručních palných zbraní" v Konžské demokratické republice.
ESTONSKO
83. V letech 2002 — 2003 přispělo Estonsko finančně na projekt svěřeneckého fondu Partnerství pro mír, Albánie II: Zničení střeliva pro ruční palné a lehké zbraně v Albánii.
FINSKO
84. Finsko přispělo finančně na program "režim transparentnosti a kontroly ručních palných zbraní (SATCRA)" v Africe.
Projekt se zaměřuje na posílení způsobilosti státu při prevenci šíření ručních palných zbraní, a to rozvíjením metod sledování a označování zbraní, vynakládáním úsilí na harmonizaci právních předpisů o ručních palných zbraních, lepším skladováním a rozvíjením monitorování a ověřování k dodržení shody.
Projekt spravuje Středisko OSN pro mír a odzbrojení v Africe.
85. Finsko poskytuje rovněž finanční podporu programu UNDP pro kontrolu zbraní v Albánii a přidělilo odborníka na ruční palné zbraně jako mezinárodního technického experta pro program na léta 2002 — 2003.
Program zahrnoval zvyšování informovanosti veřejnosti, rozvojové projekty, logistickou podporu pro týmy vybírající zbraně a pilotní projekt databáze ke kontrole zbraní.
86. Finsko podporuje projekt pro kontrolu ručních palných zbraní v Guatemale, který realizuje IEPADES — Instituto de Enseñanza para el Desarrollo Sostenible.
Cílem programu je upevnit národní program kontroly zbraní za účasti vládních aktérů a zainteresovaných skupin z řad občanské společnosti.
87. Finsko rovněž přidělilo odborníka na ruční palné zbraně pro průzkum ručních palných zbraní uskutečňovaný v rámci programu pro strategické studie a studie mezinárodní bezpečnosti Ústavu pro vysokoškolská studia v Ženevě a podílelo se na financování programu v roce 2003.
NĚMECKO
88. Německo podporuje řadu programů pro znovuzačlenění, včetně programu, kterému se poskytuje finanční pomoc ve dvou fázích (1996 — 2003 a 2003 — 2006) s cílem napomáhat při sociálním a hospodářském znovuzačlenění bývalých bojovníků a jejich rodin v Angole.
Za účelem znovuzačlenění byly posíleny kapacity místních vlád a správy k rozvoji a provedení konceptů znovuzačlenění a rozvoje venkova.
Znovuzačlenění bývalých bojovníků se podporuje rovněž na místní úrovni pomocí projektů sociálně-ekonomického rozvoje.
89. Německo podporuje znovuzačlenění bývalých bojovníků v Burundi prostřednictvím projektu, který běží od roku 2003 do roku 2004.
Projekt se skládá se čtyř hlavních prvků: posílení komunálních struktur pro znovuzačlenění, obnovení zemědělské výroby, vytváření příjmů a obnovení infrastruktury.
90. V úzké spolupráci s misí OSN v Konžské demokratické republice (MONUC) Německo podporuje návrat bývalých rwandských bojovníků z východního Konga prostřednictvím projektu, který běží od roku 2003 do roku 2004.
Plánují se další projekty.
91. Německo podporuje mnohonárodní program pro demobilizaci a znovuzačlenění pro oblast Velkých jezer prostřednictvím čtyřletého programu (2003 až 2006).
Kromě dvoustranné technické spolupráce v rámci mnohonárodního programu poskytuje Německo zvláštní příspěvky na opatření k budování kapacit (např. workshop o informačních systémech pro monitorování, vyhodnocování a řízení v rámci DDT pro partnerské subjekty podílející se na mnohonárodním programu).
92. Německo podporuje rwandskou Komisi pro demobilizaci a znovuzačlenění (poradenské služby) a proces znovuzačleňování prostřednictvím čtyřletého projektu (2003 až 2006).
93. Německo podporuje svěřenecký fond Světové banky pro program demobilizace v Sierra Leone prostřednictvím dvouletého projektu (2003 až 2004); tento doplňují dvoustranné projekty pro znovuzačlenění bývalých bojovníků v Sierra Leone.
94. Německá vláda souhlasila s podpořením sekretariátu Východoafrického společenství v jeho úsilí zastavit nedovolené šíření ručních palných a lehkých zbraní.
95. V Ugandě Německo podporuje národní kontaktní místo pro ruční palné zbraně.
V souladu s akčním programem OSN pro ruční palné zbraně a dalšími regionálními dohodami zřídila ugandská vláda úřad pro koordinaci kontroly ručních palných zbraní.
Německá vláda podpořila proces budování a zařizování kanceláře úřadu pro kontrolu ručních palných zbraní.
96. Německá vláda má řadu osvětových programů, včetně programu, který podporuje projekt asistenčních služeb Mezinárodního střediska pro přeměnu v Bonnu (BICC) v jeho úsilí zlepšit úroveň znalostí o problematice ručních palných a lehkých zbraní a zvýšit informovanost obyvatelstva.
97. V Angole německá vláda podporovala místní projekt uskutečňovaný angolskou nevládní organizací, Angola 2000, společně s další nevládní organizací SaferAfrica.
Tento projekt se zaměřuje na zvyšování informovanosti o nutnosti snížit negativní účinky dostupnosti ručních palních zbraní ve společnosti.
Dosud byla provedena tato opatření:
- výcvik místních aktérů v oblasti kontroly zbraní a praktického odzbrojení,
- výcvik místních aktérů v technikách průzkumu a analýze kvantitativních údajů,
- provádění průzkumu o bezpečnosti lidí ve vybraných oblastech,
- seminář k šíření výsledků,
- přesvědčovací práce na vnitrostátní úrovni k vypracování národního akčního plánu.
98. V Kambodži se místní nevládní organizace Pracovní skupina pro snížení počtu zbraní zabývá vzděláváním ostatních místních nevládních organizací v oblasti kampaní ke zvýšení informovanosti.
Tyto aktivity rovněž financuje německá vláda.
Dosud provedené činnosti:
- posouzení potřeb nevládních organizací v Kampong Thom,
- uskutečnění workshopů o školicích manuálech,
- návrh příručky a školicích manuálů na podporu práce místních nevládních organizací v oblasti ručních palných zbraní,
- finanční pomoc a podpora místních nevládních organizací při práci v oblasti ručních palných zbraní a uspořádávání dalších workshopů a
- vyhodnocení pilotního projektu.
99. V Gruzii podporuje německá vláda Kavkazský ústav pro mír, demokracii a rozvoj (CIPDD).
Společně s ostatními gruzínskými nevládními organizacemi se CIPDD snaží zlepšit poznatky o problémech souvisejících s ručními palnými a lehkými zbraněmi ve vybraných gruzínských regionech a zlepšit způsobilost aktérů z řad občanské společnosti a vládních orgánů na místní i vnitrostátní úrovni zvýšit bezpečnost obyvatel.
100.
V Malawi podporuje německá vláda vytvoření informační základny a strategie pro kontrolu ručních palných zbraní.
Německo zde úzce spolupracuje s vládou Spojeného království.
Německo pomáhalo nejen při hodnocení situace v oblasti ručních palných zbraní v Malawi, ale podporovalo rovněž zřízení národního kontaktního místa.
101.
V Salvadoru podporuje Německo úsilí o zvýšení informovanosti žáků, rodičů a učitelů o ozbrojeném násilí na školách a úsilí o přijetí opatření, která mají toto násilí potlačit.
IRSKO
102.
Irsko přispělo částkou ve výši 100000 EUR na projekt vedený Kanadou ke zničení střeliva pro ruční palné a lehké zbraně v Albánii.
Irsko přislíbilo rovněž 30000 EUR na projekt vedený Nizozemskem v Srbsku a Černé Hoře.
Irsko se zavázalo přispět v roce 2004 částkou ve výši 90000 EUR na nový projekt organizace SaferAfrica, "Sustaining Action", který poběží od 1. dubna 2004 do 31. prosince 2006.
Projekt má za cíl poskytovat pomoc těm, kteří se podílejí na boji proti nedovolenému obchodu s ručními palnými a lehkými zbraněmi a jeho vymýcení.
LUCEMBURSKO
103.
V roce 2003 přispělo Lucembursko na vnitrostátní úrovni částkou ve výši 105000 EUR na program NATO Partnerství pro mír k provedení projektu "zničení střeliva pro ruční palné a lehké zbraně v Albánii", který realizuje NAMSA.
NIZOZEMSKO
104.
Nizozemská vláda poskytla v roce 2003 v rámci svého Fondu pro ruční palné a lehké zbraně příspěvky ve výši 2,27 milionů EUR na projekty související s těmito zbraněmi:
- UNDP Jihovýchodoevropské regionální středisko pro ruční palné zbraně, Bělehrad,
- program Regionálního střediska UN-LIREC týkající se střeliva pro střelné zbraně a výbušniny v Latinské Americe a Karibiku,
- zničení ručních palných a lehkých zbraní v Srbsku a Černé Hoře (NAMSA),
- zničení střeliva pro ruční palné a lehké zbraně v Albánii (NAMSA),
- návrh na kontrolu zbraní a odzbrojení organizace SaferAfrica: iniciativy k omezení šíření nezákonných ručních palných a lehkých zbraní v regionech jako jižní Afrika, východní Afrika a Africký roh,
- zničení ručních palných a lehkých zbraní v Afghánistánu (HALO Trust),
- projekt EU-ASAC na registraci a skladování ručních palných a lehkých zbraní ve vojenském regionu 4 v Kambodži,
- program pro ruční palné zbraně, VIVA RIO, Brazílie.
POLSKO
105.
V rámci Rady euro-atlantického partnerství NATO (NATO-EAPC) přispělo Polsko v roce 2003 částkou ve výši 10000 USD na mezinárodní fond pro zničení nadbytečného střeliva v Albánii.
Projekt se uskutečňuje v rámci svěřeneckého fondu Partnerství pro mír a koordinuje ho NAMSA.
ŠPANĚLSKO
106.
Španělská Agentura pro mezinárodní spolupráci (AECI) financuje od roku 2002 v hlavním městě Kolumbie v Bogotě projekt zaměřený na potírání problému násilí ve městě a nastartování procesu dobrovolného odzbrojení prostřednictvím výměny střelných zbraní za potraviny.
Toto je doprovázeno řadou veřejných diskusí, workshopů a schůzek, které se zabývají problematikou snížení násilí a kriminality v Bogotě společně s prevencí zneužívání narkotických látek.
Příspěvek AECI na tento projekt představoval v roce 2002 částku 24000 EUR a v roce 2003 pak 35000 EUR.
ŠVÉDSKO
107.
V roce 2003 podporovalo Švédsko různé programy související s ručními palnými a lehkými zbraněmi, včetně těchto:
- zničení střeliva pro ruční palné a lehké zbraně v Albánii, Partnerství pro mír NATO (NAMSA),
- DDR a budování kapacit nevládních organizací v oblasti ručních palných a lehkých zbraní v Latinské Americe (UN-LIREC),
- regionální program pro ruční palné a lehké zbraně v Latinské Americe (nadace Arias),
- regionální program pro ruční palné a lehké zbraně v Latinské Americe, včetně podpory "parlamentní iniciativy ke směně střelných zbraní" (SweFOR),
- regionální projekt západní Afrika (Sierra Leone, Guinea, Libérie) (Světová konference o náboženství a míru),
- podpora ročenky 2003 "Small Arms Survey" a
- podpora Mezinárodní akční sítě pro ruční palné zbraně (IANSA); publikace "Provádění akčního programu 2003" (Implementing the Programme of Action 2003).
SPOJENÉ KRÁLOVSTVÍ
108.
Jako jeden z největších dárců pro projekty na boj proti šíření a zneužívání ručních palných zbraní Spojené království dále rozdělovalo prostředky z částky ve výši 19,5 milionů liber, kterou se zavázalo vynaložit v období let 2001 — 2004.
Tyto výdaje směřují na projekty vedené agenturami OSN, regionálními organizacemi, vládami a nevládními organizacemi.
Projekty podporované Spojeným královstvím zahrnují vybírání zbraní, programy na kontrolu a ničení zbraní; pomoc při účinném provádění existujících regionálních dohod; rozvoj národních akčních plánů pro ruční palné zbraně a podporu občanské společnosti.
Spojené království pokračovalo v práci na posílení stávajících regionálních iniciativ k boji proti šíření a zneužívání ručních palných a lehkých zbraní, včetně jižní, východní a západní Afriky a Střední a Jižní Ameriky.
II.A.3 Koordinace praktických opatření s ostatními členskými státy a Evropskou komisí
109.
Problematika ručních palných a lehkých zbraní byla v roce 2003 projednávána na schůzkách trojky COARM, CODUN a CONOP s Ruskou federací, Ukrajinou, Kanadou, Spojenými státy, Čínou a Jižní Koreou a rovněž v rámci společných pracovních skupin pro ruční palné a lehké zbraně mezi EU a USA a Kanadou.
II.A.4 Účast na mezinárodních seminářích a konferencích nebo jejich pořádání
MAĎARSKO
110.
Maďarsko ve spolupráci s americkým ministerstvem zahraničních věcí, odborem pro nešíření zbraní, oddělením pro spolupráci při kontrolách vývozu (Bureau of Non-proliferation, Office of Export Control Co-operation) uspořádalo v Budapešti v Maďarsku ve dnech 15.— 17. září 2003 pátou mezinárodní konferenci o kontrolách vývozu (jednalo se o pátou konferenci v řadě akcí, které se nazývají rovněž "Oxfordským procesem").
Konference se zúčastnilo více než 180 úředníků provádějících vývozní kontroly z více než 40 zemí a zástupci vícestranných režimů vývozních kontrol a rovněž průmyslu a nestátních organizací.
Jedním z hlavních témat konference byla diskuse o nových přístupech při kontrolách konvenčních zbraní, zejména některých typů ručních palných a lehkých zbraní jako MANPADS.
111.
Na regionální úrovni Maďarsko společně s americkým Ministerstvem zahraničních věcí, odborem pro nešíření zbraní, oddělením pro spolupráci při kontrolách vývozu uspořádalo v Maďarsku v Szegedu v červnu 2003 seminář o vývozních kontrolách pro země jihovýchodní Evropy.
Konference představila základní součásti účinného systému vývozních kontrol a poskytla příležitost projednat regionální přístupy a záležitosti, které se týkaly zejména otázky, jak řešit problémy regionu související s ručními palnými a lehkými zbraněmi.
ITÁLIE
112.
V roce 2003 se Itálie aktivně podílela na několika regionálních i celosvětových akcích zaměřených na výměnu informací o vnitrostátních postupech a stanovení společných řešení problémů souvisejících s nedovoleným obchodem s ručními palnými a lehkými zbraněmi.
113.
Itálie se účastnila zejména těchto akcí:
- konference o kontrolách vývozu ručních palných a lehkých zbraní (Londýn, 14.— 15. ledna 2003),
- seminář OBSE o regionálním provádění akčního programu OSN proti nedovolenému obchodu s ručními palnými a lehkými zbraněmi (Bukurešť, 24.— 26. února 2003), na uspořádání tohoto semináře Itálie poskytla příspěvek ve výši 22000 EUR,
- seminář o provádění akčního programu OSN z roku 2001 proti nedovolenému obchodu s ručními palnými a lehkými zbraněmi v jihovýchodní Evropě (Lublaň, 11.— 12. března 2003),
- seminář o regionálních režimech kontrol vývozu (Skopje, 20.— 22. března 2003),
- konference o "dalších krocích ke zlepšení mezinárodní spolupráce při prevenci, potírání a vymýcení nedovoleného zprostředkování obchodu s ručními palnými a lehkými zbraněmi" (Oslo, 22.— 24. dubna 2003),
- seminář o "provádění akčního programu přijatého v roce 2001 na konferenci Organizace spojených národů o nedovoleném obchodu s ručními palnými a lehkými zbraněmi ve střední Africe" (Brazzaville, 12.— 14. května 2003),
- seminář o ohrožení bezpečnosti v souvislosti s nadměrnými zásobami výbušnin a střeliva v regionu OBSE (Vídeň, 27.— 28. května 2003),
- workshop "spolupráce mezi EU a Běloruskem ke zvýšení bezpečnosti v rozšířené EU" (Varšava, 24.— 25. listopadu 2003),
- konference o "provádění akčního programu OSN proti nedovolenému obchodu s ručními palnými a lehkými zbraněmi arabskými státy" (Káhira, 16.— 18. prosince 2003).
LITVA
114.
Litva podpořila a přispěla ke zprávě o tranzitním obchodu se zbraněmi v pobaltském regionu, ve které byly posouzeny systémy kontrol tranzitu a opatření k boji proti nedovolenému obchodování v Estonsku, Lotyšsku, Litvě, Polsku a ruském regionu Kaliningrad.
115.
Během konference v Lancaster House, kterou uspořádalo Spojené království v lednu 2003, patřila Litva k těm státům, které uznaly význam účinných kontrol zprostředkování obchodu s ručními palnými a lehkými zbraněmi a nutnost zvýšit úsilí při plnění příslušných závazků obsažených v akčním programu OSN.
Litva podporovala vypracování odpovídajících vnitrostátních právních předpisů týkajících se zprostředkování obchodu s ručními palnými a lehkými zbraněmi a další kroky ke zlepšení mezinárodní spolupráce při prevenci, potírání a vymýcení nedovoleného obchodu s ručními palnými a lehkými zbraněmi.
116.
Litevští odborníci se aktivně zúčastnili schůzek v lednu 2003 v Londýně a v červnu 2003 v Praze v rámci poradní skupiny pro ruční palné a lehké zbraně, jejichž cílem bylo napomoci úplnému provedení a dalšímu rozvoji akčního programu dohodnutého na konferenci OSN o nedovoleném obchodu s ručními palnými a lehkými zbraněmi ve všech aspektech, tak aby byla provedena účinná opatření k prevenci a omezení šíření a zneužívání ručních palných a lehkých zbraní.
117.
Litva rovněž předložila zprávu pro francouzsko-švýcarský workshop o "sledovatelnosti ručních palných a lehkých zbraní: sledování, označování a vedení záznamů" a souhlasí s rozvojem právně závazného nástroje, který umožní včasné a spolehlivé vysledování ručních palných a lehkých zbraní.
NIZOZEMSKO
118.
Nizozemsko uskutečnilo tyto činností:
- uspořádání a spolufinancování "nizozemsko-norské konference o dalších krocích ke zlepšení mezinárodní spolupráce při prevenci, potírání a vymýcení nedovoleného zprostředkování obchodu s ručními palnými a lehkými zbraněmi" (Oslo, 22.— 24. března 2003),
- příspěvek na konferenci jordánského Ústavu diplomacie o provádění akčního programu OSN o nedovoleném obchodu s ručními palnými a lehkými zbraněmi v arabském regionu, (Amán, 23.— 24. června 2003),
- příspěvek ke konferenci OSN/OBSE o ručních palných a lehkých zbraních v Lublani ( 11.— 12. března 2003),
- jako úřadující předseda OBSE v roce 2003 Nizozemsko uspořádalo v Praze ekonomické fórum OBSE o nedovoleném obchodu s ručními palnými a lehkými zbraněmi, drogami a lidmi ( 20.— 23. května 2003),
- Nizozemsko bylo účastníkem skupiny expertů OSN pro studii realizovatelnosti mezinárodního nástroje pro označování a sledování ručních palných a lehkých zbraní,
- vedlejší schůzka k nizozemsko-norské iniciativě k boji proti nedovolenému zprostředkování obchodu (výsledky konference v Oslo o zprostředkování obchodu) na bienálním zasedání OSN k provádění akčního programu OSN o nedovoleném obchodu s ručními palnými a lehkými zbraněmi ve všech aspektech, červenec 2003,
- konzultace s regionálními organizacemi (ECOWAS, SADC, ASEAN, Pacifické fórum, OAS) o dalších krocích ke zlepšení regionální spolupráce v boji proti nedovolenému zprostředkování obchodu (New York, červenec 2003)
a
- první konzultační schůzky s misemi OBSE ve Vídni o zavedení nástroje OBSE pro nedovolené zprostředkování obchodu (nizozemsko-norská iniciativa společně s Německem).
POLSKO
119.
V dubnu 2003 uspořádali polští experti z ministerstva hospodářství, práce a sociálních věcí a z ministerstva zahraničních věcí seminář pro vládní experty z Bosny a Hercegoviny o zásadách polského řešení kontrol dovozu/vývozu zbraní a zboží dvojího použití, včetně ručních palných a lehkých zbraní, tento seminář navazoval na jejich návštěvu v Polsku.
120.
Ve dnech 24.— 25. listopadu 2003 se ve Varšavě uskutečnil seminář o "spolupráci mezi EU a Běloruskem ke zvýšení bezpečnosti v rozšířené EU" ve spolupráci s britskými a běloruskými orgány a nevládními organizacemi Saferworld a Voluntas.
121.
Polští experti se rovněž aktivně podíleli na seminářích a workshopech v Londýně, Bukurešti, Oslu, Lublani, Minsku a jinde věnovaných otázkám kontroly ručních palných zbraní a střeliva, jejich vývozu, ničení a ochraně skladů.
ŠPANĚLSKO
122.
V roce 2003 byla španělská Guardia Civil nápomocna policii v Andorrském knížectví při vypracování nového předpisu o střelných zbraních podle norem EU a obě podepsaly protokol o spolupráci.
123.
V květnu se Španělsko zúčastnilo první schůzky Stálého parlamentního fóra pro ruční palné a lehké zbraně, složeného z členů španělského a švédského parlamentu a parlamentů zemí střední Ameriky, která se uskutečnila v Panamě.
Tato první schůzka je součásti procesu zaměřeného na zlepšení právních předpisů o zbraních v zemích střední Ameriky prostřednictvím výměny zkušeností mezi členy jednotlivých parlamentů; nedílnou součástí projektu je rovněž prosazování všeobecného uplatňování příslušných mezinárodních smluv.
II.A.5 Ostatní iniciativy
ESTONSKO
124.
Estonsko podpořilo a přispělo ke zprávě o tranzitním obchodu se zbraněmi v pobaltském regionu, ve které byly posouzeny systémy kontroly tranzitu a opatření k boji proti nedovolenému obchodování v Estonsku, Lotyšsku, Litvě, Polsku a ruském regionu Kaliningrad.
FRANCIE
125.
Francie se podílí na práci národní skupiny expertů, kteří se zabývají směrnicí Rady 91/477/EHS ze dne 18. června 1991 o nabývání a držení střelných zbraní.
Současná práce, kterou podporuje Komise, se zaměřuje na revizi směrnice s cílem začlenit ustanovení Protokolu o střelných zbraních ze dne 8. června 2001, zejména ustanovení týkající se označování a registrace zbraní a ustanovení týkající se neutralizace a definice starobylých zbraní.
POLSKO
126.
Polsko od počátku aktivně vystupovalo v Task Force pro organizovanou trestnou činnost v pobaltském regionu.
Vzhledem k tomu, že hranice Polska se od 1. května 2004 stanou hranicemi rozšířené EU, byla jednou z hlavních priorit Polska v rámci této skupiny spolupráce celních orgánů a pohraniční stráže v boji proti nedovolenému obchodu, zahrnující zejména obchod se střelnými zbraněmi, střelivem a výbušninami.
II.B Účast na práci mezinárodních organizací a regionálních ujednání v oblasti konvenčních zbraní, zejména ručních palných a lehkých zbraní
II.B.1 Organizace spojených národů
127.
Evropská unie vystupovala na tomto fóru velmi aktivně.
Níže jsou uvedeny některé podrobné údaje o práci a iniciativách řady členských států.
FRANCIE
128.
Francie se podílela na odzbrojení v rámci mírové operace OSN (operace Artemis v Konžské demokratické republice, červen — září 2003) a/nebo regionálních organizací (ECOWAS: operace Unicorn na Pobřeží slonoviny od června 2003) a rovněž na Balkánu (KFOR) a v Afghánistánu (ISAF).
129.
Francouzští odborníci byli účastníky skupiny vládních expertů, kteří vyhotovili zprávu o možnosti vypracování mezinárodního nástroje pro identifikaci a rychlé a spolehlivé vysledování nezákonných lehkých zbraní, která byla předložena Valnému shromáždění OSN v červenci 2003.
NĚMECKO
130.
Německo podpořilo a přispělo k regionální konferenci o ručních palných a lehkých zbraních, kterou uspořádala OSN a Arabská liga v Káhiře v prosinci 2003.
Cílem konference bylo prohloubit pochopení pro akční program OSN v regionu a podporovat regionální konsenzus o významných aspektech kontroly ručních palných a lehkých zbraní.
Německo rovněž podpořilo konferenci o kontrole ručních palných zbraní v jihovýchodní Evropě v Lublani, kterou uspořádala OSN a OBSE.
MAĎARSKO
131.
Maďarsko se aktivně podílelo na práci mezinárodních organizací a regionálních ujednání v oblasti ručních palných a lehkých zbraní.
Při přípravě prvního bienálního zasedání OSN k provádění akčního programu OSN se Maďarsko zúčastnilo konference v Lancaster House v Londýně v lednu 2003 o posílení kontrol vývozu ručních palných a lehkých zbraní a semináře o zprostředkování obchodu v Oslo v dubnu 2003.
Obě konference byly zaměřeny na pokročení práce stanovené v akčním programu OSN z roku 2001.
132.
Maďarsko rovněž podpořilo a finančně přispělo na konferenci o kontrolách ručních palných zbraní v jihovýchodní Evropě v Lublani ve Slovinsku, kterou uspořádala OSN a OBSE.
LITVA
133.
Litva se podílí na práci OSN a OBSE v oblasti ručních palných a lehkých zbraní.
Litevští experti byli aktivními účastníky diskusí o Dodatečném protokolu o střelných zbraních k Úmluvě OSN o nadnárodní organizované trestné činnosti, tzv. Vídeňském protokolu.
Litevští experti se rovněž zúčastnili prvního bienálního zasedání států k provádění akčního programu OSN, které se uskutečnilo v červenci 2003 v New Yorku.
MALTA
134.
Malta prostřednictvím vnitrostátních právních předpisů plně uplatňuje a provádí předpisy o zbrojním embargu, o němž rozhodla Rada bezpečnosti OSN, a podporuje usnesení Valného shromáždění OSN týkající se konvenčních zbraní, nedovoleného obchodu s ručními palnými a lehkými zbraněmi, transparentnosti v oblasti zbrojení a transparentnosti vojenských výdajů.
Malta rovněž každoročně předkládá zprávu v souladu s usnesením Valného shromáždění OSN o transparentnosti v oblasti zbrojení.
NIZOZEMSKO
135.
Nizozemsko se aktivně podílelo (člen předsednictva) na bienálním zasedání států k provádění akčního programu OSN v červenci 2003 v New Yorku.
ŠPANĚLSKO
136.
Také Španělsko se zúčastnilo bienálního zasedání OSN v červenci 2003 a v prosinci 2003 předložilo OSN svou první zprávu o provádění akčního programu.
V roce 2003 se španělské ozbrojené síly a Guardia Civil podílely na mezinárodní spolupráci v souvislosti s ručními palnými a lehkými zbraněmi a jejich účinnou kontrolou společně nebo pod záštitou OSN nebo NATO v těchto zemích: Afghánistán, Bosna a Hercegovina, Konžská demokratická republika, Eritrea, Etiopie, Gruzie, Guatemala, Kuvajt, Bývalá jugoslávská republika Makedonie a srbská provincie Kosovo.
SPOJENÉ KRÁLOVSTVÍ
137.
V návaznosti na konferenci v Lancaster House v lednu 2003 o posílení kontrol vývozu se Spojené království aktivně podílelo na zvyšování informovanosti a dosahování konsenzu mezi státy, co se týče potřeby posílit kontroly transferu ručních palných a lehkých zbraní.
V červenci 2003 uspořádalo Spojené království dvě úspěšné vedlejší schůzky v rámci bienálního zasedání států k přezkumu provádění akčního programu OSN pro ruční palné zbraně.
Přibližně třicet spolugarantů a mnoho dalších zainteresovaných států projednalo způsoby, jak posílit mezinárodní kontroly transferu ručních palných zbraní.
Na schůzkách bylo zjištěno, že existuje značná podpora, pokud jde o dosažení regionálního konsenzu o společném přístupu ke kontrolám transferu v souladu se stávajícími závazky obsaženými v akčním programu OSN.
V důsledku toho Spojené království zahájilo iniciativu ke kontrole transferu zbraní.
Tato je v rámci akčního programu OSN zaměřena na prevenci nezodpovědných transferů zbraní, které mohou přispět k nestabilitě, konfliktu nebo represi.
Tato iniciativa zahrnuje nejen kontroly vývozu, ale rovněž kontroly dovozu a kontroly při překládce.
Rozmanité bezpečnostní obavy znamenají, že různé regiony přistupují k tomuto problému z různých hledisek.
Mnoho zemí se nyní se Spojeným královstvím a klíčovými partnery konstruktivně podílí na regionálním procesu s cílem dosáhnout pokroku pomocí řady regionálních workshopů v Latinské Americe, východní a západní Africe a jihovýchodní Asii.
To jsou regiony, ve kterých představují ruční palné zbraně akutní problém.
Spojené království usiluje o to, prosadit na zasedání OSN k přezkumu akčního programu pro ruční palné zbraně v roce 2006 minimální společné mezinárodní kontroly transferu ručních palných a lehkých zbraní v rámci akčního programu OSN.
138.
V roce 2003 přidělilo Spojené království odborníka pro skupinu vládních expertů OSN pro označování a sledování ručních palných a lehkých zbraní, která předložila svou zprávu v červenci na bienálním zasedání států.
Spojené království podpořilo rovněž rozhodnutí obsažené v usnesení o ručních palných a lehkých zbraních 58/241 z prosince 2003 zřídit otevřenou pracovní skupinu pro vypracování mezinárodního nástroje k označování a sledování a v souladu s tím dá k dispozici jednoho odborníka.
V říjnu 2003 Spojené království aktivně podpořilo usnesení o ručních palných zbraních přijatá Valným shromážděním OSN.
Spojené království se aktivně zasazovalo rovněž o registr OSN pro konvenční zbraně v oblasti ručních palných a lehkých zbraní.
139.
V roce 2003 Spojené království podporovalo skupinu vládních expertů pro registr a dalo jí k dispozici jednoho odborníka.
Poprvé od vytvoření registru v roce 1992 bylo dosaženo dohody o významných technických úpravách kategorií, včetně snížení prahu pro ohlašování dělostřeleckých systémů ze 100 mm na 75 mm, a o připojení MANPADS jako dílčí kategorie v rámci stávající kategorie "raketové střely a raketová odpalovací zařízení".
Členské státy mohou nyní ve svých výročních zprávách pro registr zaznamenávat také transfery ručních palných a lehkých zbraní jako součást doplňkových základních informací.
II.B.2 První výbor Valného shromáždění OSN
140.
Členské státy zaujaly následující postoje k usnesením týkajícím se problematiky ručních palných zbraní, která přijal První výbor 58. Valného shromáždění OSN:
- usnesení 58/28 "Objektivní informace o vojenských záležitostech, včetně transparentnosti vojenských výdajů", předloženo Německem, podporováno společně všemi zeměmi EU,
- usnesení 58/39 "Kontrola konvenčních zbraní na regionální a subregionální úrovni", předloženo Pákistánem za podpory Bangladéše, Běloruska, Německa, Itálie, Nepálu, Peru, Španělska, Ukrajiny a Bývalé jugoslávské republiky Makedonie, přijato hlasováním, podporováno všemi zeměmi EU,
- usnesení 58/42 "Vnitrostátní právní předpisy o transferu zbraní, vojenského zařízení a zboží a technologií dvojího použití", předloženo Nizozemskem, podporováno všemi zeměmi EU,
- usnesení 58/54 "Transparentnost v oblasti zbrojení", předloženo Nizozemskem, přijato hlasováním, podporováno společně všemi zeměmi EU,
- usnesení 58/55 "Podpora akčního programu OSN o nedovoleném obchodu s ručními palnými a lehkými zbraněmi ve všech aspektech na regionální úrovni v rámci Organizace pro bezpečnost a spolupráci v Evropě", předloženo Francií a Nizozemskem, podporováno společně všemi zeměmi EU,
- usnesení 58/58 "Pomoc státům při omezování nedovoleného obchodu s ručními palnými a lehkými zbraněmi", předloženo Mali, podporováno všemi zeměmi EU,
- usnesení 58/70 "Posílení bezpečnosti a spolupráce ve středomořském regionu", předloženo Alžírskem, podporováno všemi zeměmi EU,
- usnesení 58/241 "Nedovolený obchod s ručními palnými a lehkými zbraněmi ve všech aspektech", předloženo Kolumbií, Japonskem a Jižní Afrikou, přijato hlasováním, podporováno všemi zeměmi EU, a
- rozhodnutí 58/519 "Upevňování míru pomocí praktických opatření v oblasti odzbrojení", předloženo Německem, podporováno všemi zeměmi EU.
II.B.3 OBSE
FINSKO
141.
Finsko přispělo k práci OBSE v oblasti ručních palných a lehkých zbraní řadou opatření:
- přidělilo úředníka pro podporu FSC v oblasti ručních palných zbraní do Střediska pro předcházení konfliktů při OBSE,
- přispělo kapitolou o kontrolách vývozu do příručky OBSE o ručních palných a lehkých zbraních, která má být praktickým nástrojem pro zúčastněné státy a mezinárodní organizace,
- přispělo odbornými znalostmi k programu OBSE pro pohraniční kontroly s ohledem na boj proti nedovolenému obchodu s ručními palnými zbraněmi ve střední Asii,
- přispělo do dobrovolného fondu spravovaného misí OBSE v Moldavsku.
Účelem fondu je poskytovat pomoc při ničení nadbytečných zbraní a střeliva v Moldavsku,
- přispělo do dobrovolného fondu při misi OBSE v Gruzii.
Účelem fondu je poskytovat pomoc při ničení nadbytečných zbraní a střeliva v Gruzii,
- přispělo do fondu rychlé reakce při misi OBSE v Gruzii.
Účelem fondu je poskytovat pomoc komunitám, které dobrovolně odevzdají zbraně.
FRANCIE
142.
Francie se podílela na iniciativě týkající se vytvoření "Příručky osvědčených postupů při označování, registraci a sledování ručních palných a lehkých zbraní" v rámci OBSE, která byla zveřejněna v listopadu 2003.
NĚMECKO
143.
V rámci OBSE se Německo aktivně podílelo na rozvíjení nástrojů ke kontrole ručních palných a lehkých zbraní.
V roce 2003 Německo mimo jiné přispělo ke dvěma kapitolám příručky OBSE o osvědčených postupech v oblasti ručních palných a lehkých zbraní a předložilo společně s Nizozemskem a Norskem iniciativu k harmonizaci předpisů o zprostředkování obchodu.
MAĎARSKO
144.
Maďarsko spolupodporovalo návrh rozhodnutí OBSE vytvořit standardní prvky osvědčení konečných uživatelů a postupy ověřování, které mají doplnit a posílit dokument OBSE o ručních palných a lehkých zbraních.
Jako součást provádění dokumentu OBSE o ručních palných zbraních předložilo Maďarsko údaje o vnitrostátních opatřeních ke kontrole vývozu, výrobě, označování a ničení ručních palných a lehkých zbraní.
Člen maďarské mise OBSE ve Vídni působí ve fóru OBSE pro spolupráci v oblasti bezpečnosti jako koordinátor pro žádosti podané na základě dokumentu OBSE o ručních palných a lehkých zbraních.
ITÁLIE
145.
V roce 2003 Itálie nadále aktivně prováděla dokument OBSE o ručních palných a lehkých zbraních přijatý v listopadu 2000.
V této souvislosti Itálie předložila na základě výše uvedeného dokumentu OBSE aktualizované údaje k výměně informací o hlavních aspektech ručních palných a lehkých zbraní (výroba, označování, kontroly vývozu, zprostředkování obchodu, techniky ničení).
146.
Itálie přispěla rovněž k přijetí příručky OBSE o osvědčených postupech v oblasti ručních palných a lehkých zbraní.
Dále Itálie přispěla k přijetí rozhodnutí č. 7/03 fóra OBSE pro spolupráci v oblasti bezpečnosti, které bylo přijato dne 23. července 2003, o nutnosti stanovit a uplatňovat přísná kritéria pro vývozní kontroly v případě transferu přenosných systémů protivzdušné obrany (MANPADS).
MALTA
147.
Malta předkládá výroční zprávy v rámci výměny informací OBSE o ručních palných a lehkých zbraních v souladu s dokumentem OBSE o ručních palných a lehkých zbraních a rovněž zprávy v rámci výměny informací OBSE o transferu konvenčních zbraní a výměny vojenských informací.
ŠPANĚLSKO
148.
Španělsko významně přispělo k příručce OBSE o osvědčených postupech v oblasti ručních palných a lehkých zbraní, která byla předložena na jedenáctém zasedání Rady ministrů v prosinci 2003.
Španělsko bylo spoluautorem kapitoly o vnitrostátních postupech k řízení a zabezpečení skladů a prostřednictvím některých návrhů se podílelo aktivně rovněž na dalších kapitolách příručky.
NIZOZEMSKO
149.
Nizozemsko se v červnu 2003 zúčastnilo druhé výměny informací OBSE.
Podílelo se rovněž na realizaci příručky OBSE o osvědčených postupech v oblasti ručních palných a lehkých zbraní a jejím předložení OSN na schůzce ministrů OBSE v Maastrichtu.
Nizozemsko přispělo ke kapitole o vnitrostátních postupech k ničení ručních palných a lehkých zbraní.
ŠVÉDSKO
150.
Švédsko přispělo k příručce OBSE o osvědčených postupech v oblasti ručních palných a lehkých zbraní sepsáním kapitoly o ručních palných a lehkých zbraní v procesech DDR.
SPOJENÉ KRÁLOVSTVÍ
151.
Spojené království významně přispělo k příručce OBSE o osvědčených postupech v oblasti ručních palných a lehkých zbraní zveřejněné v září 2003.
Spojené království bylo spoluautorem kapitoly o řízení a zabezpečení skladů a přispělo rovněž ke kapitolám o zprostředkování obchodu, kontrolách vývozu a označování a sledování.
Záměrem je, aby tato příručka ovlivnila tvorbu národní politiky s důrazem na podněcování všech zúčastněných států k rozvíjení vyšších společných standardů pro praxi.
Spojené království podporovalo v souladu s akčním programem OSN pro ruční palné a lehké zbraně snahy o dohodnutí nástroje OBSE pro zprostředkování obchodu jako příklad pro ostatní regionální organizace.
II.B.4 NATO
NIZOZEMSKO
152.
Nizozemsko bylo účastníkem dočasné pracovní skupiny pro ruční palné a lehké zbraně v rámci NATO/EAPC.
POLSKO
153.
V roce 2003 se polské vojenské kontingenty zúčastnily řady iniciativ zaměřených na omezení nekontrolovaného šíření a destabilizujícího hromadění zbraní (zejména ručních palných a lehkých zbraní).
K těmto iniciativám patřily operace Cordon and Search, Active Harvest a další, které se uskutečnily v rámci mandátu mezinárodních sil pod záštitou OSN nebo NATO v Afghánistánu, Albánii, Bosně a Hercegovině a bývalé jugoslávské republice Makedonii.
PORTUGALSKO
154.
Stejně jako ostatní spojenci NATO se Portugalsko podílí v rámci mandátu OSN na mírových silách SFOR a KFOR v Bosně a Hercegovině, kde pomáhá snižovat zásoby ručních palných a lehkých zbraní, které vlastní civilní obyvatelstvo.
Portugalsko pokračovalo v účasti v rámci OSN, wassenaarského ujednání, OBSE a EAPC.
II.B.5 ECOWAS
155.
V rámci programu koordinace a podpory bezpečnosti a rozvoje (PCASED) Francie v roce 2003 podpořila moratorium na dovoz, vývoz a výrobu ručních palných a lehkých zbraní Hospodářského společenství západoafrických států (ECOWAS) finanční částkou ve výši 200000 EUR.
156.
Nizozemsko uskutečnilo v Abuji (společně s Norskem) konzultace se sekretariátem ECOWAS o dalších krocích k posílení kontroly zprostředkování obchodu v západní Africe.
Uskutečnilo rovněž konzultace s regionálními organizacemi, včetně ECOWAS, v rámci bienálního zasedání států OSN v červenci 2003.
II.B.6 Wassenaarské ujednání
157.
O členství ve wassenaarském ujednání požádal Kypr, Estonsko, Lotyšsko, Litva, Malta a Slovinsko.
EU je pevně přesvědčena, že začlenění všech členských států EU zajistí vysoký stupeň účinné kontroly v rámci wassenaarského ujednání i v rámci Unie.
158.
Francie se aktivně podílela na přípravě wassenaarského dokumentu o kontrole vývozu MANPADS pro wassenaarské plénum v prosinci 2003 ve Vídni.
159.
Na wassenaarském plénu v roce 2003 Itálie přispěla k přijetí společných "prvků kontroly vývozu přenosných systémů protivzdušné obrany", které zavazují zúčastněné státy, aby na vývoz MANPADS uplatňovaly přísné vnitrostátní kontroly.
160.
Německo aktivně přispělo k úspěšnému dokončení vyhodnocení wassenaarského ujednání v roce 2003.
Německo podporovalo zejména přijetí účinnějších kontrol vývozu MANPADS, nových kategorií ohlašování pro ruční palné a lehké zbraně, včetně MANPADS, a prvků vnitrostátních právních předpisů o zprostředkování obchodu se zbraněmi.
161.
Polsko jakožto smluvní strana mezinárodního režimu vývozních kontrol se zvlášť podílí na práci v rámci wassenaarského ujednání v oblasti kontrol vývozu konvenčních zbraní a zboží a technologií dvojího použití.
Polsko považuje ujednání za významný nástroj, který zajistí větší transparentnost a odpovědnost při transferu konvenčních zbraní a prevenci jejich nekontrolovaného šíření.
V roce 2003 se Polsko společně se zeměmi wassenaarského ujednání dohodlo na opatřeních ke zvýšení transparentnosti při transferu ručních palných a lehkých zbraní.
162.
V rámci wassenaarského ujednání se Spojené království aktivně podílelo na úsilí pléna dohodnout přísné předpisy pro vývoz MANPADS.
Na základě wassenaarského ujednání o kontrole MANPADS je vyvážející stát povinen ujistit se, zda je přijímající stát s to tyto zbraně zajistit.
Plénum se rovněž dohodlo, že v budoucnu budou státy wassenaarského ujednání oznamovat všechny transfery ručních palných a lehkých zbraní, včetně MANPADS.
Byly rovněž dohodnuty nižší prahy pro ohlašování u transferu dělostřeleckých systémů.
II.B.7 Jihoafrické rozvojové společenství (SADC)
163.
Německá vláda má řadu programů pro budování kapacit, z nichž jeden podporuje členské státy Jihoafrického rozvojového společenství při harmonizaci jejich politik na základě Protokolu SADC o kontrole střelných zbraní, střeliva a ostatních souvisejících materiálů ze dne 14. srpna 2001.
Cílem projektu je zřídit regionální kontaktní místo, jak se předpokládá v akčním programu OSN, zajistit odbornou přípravu pro donucovací orgány v oblasti ručních palných a lehkých zbraní a podporovat snahy o budování kapacit v rámci regionální policejní organizace SARPCCO.
164.
V roce 2003 přispělo Irsko částkou ve výši 65000 EUR na projekt SaferAfrica týkající se technické pomoci pro SADC.
165.
Nizozemsko uskutečnilo konzultace s regionálními organizacemi, včetně SADC, o dalších krocích ke zlepšení regionální spolupráce v boji proti nedovolenému zprostředkování obchodu (New York, červenec 2003).
II.B.8 Ostatní
166.
Skupina G8 přijala v Evianu v červnu 2003 za francouzského předsednictví akční plán pro bezpečnost dopravy a kontrolu přenosných systémů protivzdušné obrany (MANPADS).
Přenosné systémy protivzdušné obrany (MANPADS) představují v rukou teroristů zvláštní hrozbu, pokud jsou použity proti civilnímu letectví. Akční plán G8 pro bezpečnost dopravy zahrnoval řadu opatření v oblasti kontrol vývozu a zprostředkování obchodu s MANPADS.
V návaznosti na to předložila dne 18. listopadu vláda Spojeného království parlamentu písemné ministerské prohlášení, ve kterém je vysvětlena politika vlády na podporu akčního plánu G8 pro vývoz MANPADS pro nestátní subjekty.
V prohlášení je uveden závazek Spojeného království předcházet tomu, aby se tyto zbraně dostaly do špatných rukou.
V roce 2003 Spojené království společně s partnery skupiny G8 sledovalo pravidelně pokrok, pokud jde o závazky z Evianu, a dále zkoumalo další způsoby, jak minimalizovat hrozbu, kterou představují MANPADS, přičemž se zaměřilo na osvědčené postupy k řízení a zabezpečení skladů a snahy zničit celosvětově nadbytečné zásoby.
III. JINÉ POZNÁMKY, PŘIPOMÍNKY A RELEVANTNÍ INFORMACE
167.
Litva poskytuje právní pomoc a spolupracuje s ostatními zeměmi v oblasti nedovoleného obchodu s ručními palnými a lehkými zbraněmi ve všech aspektech na základě dvoustranných dohod.
Litevská pobočka Interpolu úzce spolupracuje s generálním sekretariátem Interpolu a pobočkami Interpolu v jednotlivých státech prostřednictvím dotazů k identifikaci zbraní nebo odhalování osob podílejících se na nedovoleném obchodu se zbraněmi.
168.
V roce 2003 byla zveřejněna šestá výroční zpráva Spojeného království, která obsahuje rozhodnutí o udělení licencí přijatá v roce 2002 a podrobné údaje o politickém vývoji v posledním roce.
Výroční zprávy se mezinárodně považují za měřítko otevřenosti.
Spojené království je na předním místě, pokud jde o poskytování podrobných informací o každém transferu zbraní, a podněcuje ostatní země, aby poskytovaly informace o jednotlivých transferech zbraní na stejné úrovni.
Německo zveřejnilo v roce 2003 obsáhlou výroční zprávu za rok 2002 o vývozu zbraní se zvláštním zaměřením na větší transparentnost a otevřenost, pokud jde o vývoz ručních palných zbraní.
Zpráva obsahuje mimo jiné podrobné informace o jednotlivých vývozních licencích pro ruční palné zbraně a příslušné střelivo, např. země určení, typ zbraně, číslo položky na společném seznamu vojenského zboží, hodnota a počet kusů.
III.A Kritéria posuzování žádostí o financování EU pro projekty v oblasti ručních palných a lehkých zbraní
III.A.1 Prioritní zásady
169.
EU bude i nadále usilovat o vymýcení problémů způsobených destabilizujícím a nekontrolovaným šířením ručních palných a lehkých zbraní.
Jak se uvádí v evropském programu pro předcházení konfliktům, který schválila Evropská rada (Göteborg, 15. až 16. června 2001), práce na odstranění tohoto zdroje destabilizace a konfliktu bude velkým příspěvkem k prevenci budoucích konfliktů.
Opatření, která EU již přijala, představují v tomto ohledu významné kroky a mělo by je následovat rozhodné úsilí zaměřené stejným směrem.
Přijetí akčního programu pro prevenci, potírání a vymýcení nedovoleného obchodu s ručními palnými a lehkými zbraněmi ve všech aspektech, který byl přijat na konferenci OSN o nedovoleném obchodu s ručními palnými a lehkými zbraněmi ve všech aspektech, doplňuje závazek, který již dříve přijala EU prostřednictvím společné akce pro ruční palné zbraně.
Tento závazek by byl splněn tím, kdyby EU zvážila možnost pravidelného financování projektů ke sledování konečných cílů akčního programu OSN.
Ke zlepšení a prohloubení provádění společné akce a programu členské státy stanovily řadu zásad pro tyto záležitosti, o nichž by mělo být v blízké budoucnosti rozhodnuto, nebo jimž by měla být věnována pozornost.
Tyto zásady budou samozřejmě pravidelně přezkoumávány na základě zkušeností získaných při provádění projektů EU.
III.A.1.1 Potřeba komplexního přístupu
170.
Ačkoli se široce uznává, že je nutno přijmout další mezinárodní opatření k řešení problémů ručních palných a lehkých zbraní, existuje mnoho složitých faktorů a procesů, k nimž je nutno přihlédnout, např. mezinárodní a vnitřní bezpečnost, obchod, civilně-vojenské vztahy a úloha zbraní ve společnosti.
Tyto problémy nelze řešit obratem ruky.
Je nutno je řešit prostřednictvím komplexního přístupu, který se zabývá různými aspekty tohoto problému — jež se mohou v jednotlivých regionech lišit — a je nutno hledat řešení pomocí širokého spektra dohodnutých opatření.
Členské státy se dohodly, že toto úsilí by se mělo zaměřit jak na snížení současného destabilizujícího hromadění zbraní, tak i na prevenci dalšího nekontrolovaného šíření těchto zbraní.
Poskytováním pomoci je možno posílit místní způsobilost zabývat se těmito otázkami.
171.
Co se týče finanční podpory pro projekty související s ručními palnými a lehkými zbraněmi, cílem EU bude zvýšit úsilí o snížení dostupnosti a dodávek ručních palných a lehkých zbraní do oblastí konfliktu nebo možného konfliktu, pomoci při rozvíjení řady mezinárodních opatření ke snížení poptávky po ručních palných a lehkých zbraních v těchto oblastech a pomoci vládám vypořádat se s problémy, které tyto zbraně způsobují.
Tato opatření budou přijata na úrovni EU nebo na úrovni jednotlivých členských států a prostřednictvím příslušných regionálních nebo celosvětových institucí.
Členské státy a Komise budou usilovat o komplementaritu a vyjadřují odhodlání zabývat se různými aspekty problematiky ručních palných a lehkých zbraní na vnitrostátní, subregionální, regionální a globální úrovni.
172.
Projekty, které byly vybrány pro financování EU, by měly zajistit skutečné a hmatatelné přínosy pro příjemce projektu.
Významná část financí by se měla zaměřit na pečlivě připravené projekty provedené EU.
Proto je nezbytné, aby byl stanoven řádný rámec pro provedení a aby projekt mohl fungovat v plánovaném kontextu technicky i politicky.
Podle stavu rozpočtu by se mohlo zvážit rovněž financování projektu širším spektrem zemí a regionů, přičemž je nutno mít na paměti nutnost optimalizovat dopad a udržitelnost iniciativ EU a zohlednit potřebu "přidané hodnoty" a hmatatelných přínosů prostředků EU na základě dohodnutých kritérií.
173.
Zvláštní pozornost by se měla věnovat rovněž užší koordinaci s úsilím již vynaloženým na mnohostranné úrovni (tj. UNDP, regionální střediska OSN, NATO, EAPC a další) a usilovat o synergii i na bilaterální úrovni.
III.A.1.2 Potřeba cílené akce
174.
Země, ve kterých existuje vysoká míra nejistoty a násilí, nemohou rozvojovou pomoc efektivně využít.
Proto by se měla zemím nebo regionům náchylným ke konfliktům poskytnout pomoc na podporu bezpečnosti, odzbrojení, demobilizace a znovuzačlenění bývalých bojovníků do společnosti jakožto nedílná součást programů sociálního a hospodářského rozvoje.
175.
V případě, že místní vlády aktivně usilují o snížení přítoku ručních palných a lehkých zbraní do jejich regionu a oběhu těchto zbraní v jejich regionech, měla by EU s nimi na tomto úkolu spolupracovat.
V praxi nemusí mít vlády, které jsou příjemci pomoci, dostatečnou kapacitu, aby provedly vlastní kontrolní programy.
176.
EU je proto připravena zvážit poskytování praktické pomoci iniciativám jako budování kapacit a odborná příprava, zvyšování informovanosti atd.
Upřednostnit by se měly projekty, které zlepšují schopnost státu kontrolovat tok zbraní (kontrola vývozu/dovozu, schopnost sledování zbraní) a programům pro vybírání zbraní a jejich ničení po skončení konfliktu.
Vzhledem k velikosti některých projektů, zejména v oblasti ničení střeliva pro ruční palné a lehké zbraně, může být žádoucí, aby EU spojila své síly s partnery mimo EU (např. projekty EAPC).
III.B Získané ponaučení
177.
S přihlédnutím k minulým akcím EU v oblasti ručních palných a lehkých zbraní a na základě zkušeností z předchozího posuzování, provádění a vyhodnocování projektů týkajících se ručních palných a lehkých zbraní je nutno při výběru projektů vzít v úvahu toto:
- uspořádávat co půl roku schůzky expertů CODUN k problematice ručních palných a lehkých zbraní a příslušných projektů se osvědčilo a mělo by pokračovat,
- o přidělení prostředků na příští rok musí být rozhodnuto nejpozději na podzimní schůzce expertů CODUN pro ruční palné a lehké zbraně, aby bylo možno projekty řádně připravit a optimálně využít prostředky v rozpočtu Společenství.
Rozhodnutí Rady o jednotlivých projektech budou přijímána od počátku následujícího roku s výhradou dostupných vyčleněných prostředků v rozpočtu,
- je důležité obdržet včas informace o budoucích projektech v oblasti ručních palných a lehkých zbraní, zejména o těch, které mají být financovány z rozpočtu SZBP, včetně uvedení obecných cílů, plánovaných činností, očekávaných výsledků a podrobného rozpisu odhadovaných nákladů.
Tyto údaje umožní partnerům navržené projekty důkladné prozkoumat a obsáhle o nich diskutovat, čímž by se mohlo usnadnit jejich schválení,
- úsilí by se mělo zaměřit na omezený počet rozsáhlých projektů.
Zapojení EU by se mělo lépe analyzovat a provádět.
Při podpoře projektů třetích stran musí být zajištěna viditelnost příspěvků EU,
- je nutno vzít v úvahu včasnou a důkladnou přípravu "prohlášení o akci". Je nutno popsat kontext a obsah základního projektu a jeho částí, které mají být financovány,
- měl by existovat jasný obrázek o způsobu provedení, včetně hodnocení prováděcího subjektu nebo orgánu/nevládní organizace, se kterou se pro akci počítá, a jejich způsobilosti provést akci uspokojivým způsobem,
- spolupráce na projektech s dárci z třetích států je politicky užitečná, ale je velmi těžké ji v praxi zorganizovat kvůli rozdílným politickým prioritám, rozpočtovým postupům, pracovním metodám atd.
Patřičnou pozornost je nutno věnovat praktickému organizování této spolupráce,
- měla by se zlepšit spolupráce mezi úsilím EU a jednotlivých členských států,
- více úsilí je nutno zaměřit na zapojení nevládních organizací a soukromého sektoru.
178.
Je nezbytné, aby se projekt uskutečnil v úzké spolupráci s vládou hostitelského státu, která se zavázala k omezení držení a používání ručních palných a lehkých zbraní ve společnosti.
Projekt by měl být zároveň dostatečně nezávislý na vládě, aby bylo možno sledovat cíle stanovené v rozhodnutí Rady.
V ideálním případě by měl projekt spočívat na integrovaném, vícerozměrném přístupu, přičemž dopad každého prvku programu je individuálně posílen provedením ostatních prvků, čímž se vytvoří účinný integrovaný celek.
Takový program by mohl zahrnovat mimo jiné tyto prvky (příklad projektu EU-ASAC v Kambodži):
- pomoc při vypracování a provedení zákona o zbraních,
- registrace zbraní a jejich bezpečné skladování,
- programy "zbraně za rozvoj", ve kterých je místní obyvatelstvo podněcováno, aby odevzdalo policii nezákonné zbraně výměnou za projekt rozvoje místního společenství,
- ničení zbraní,
- osvětové kampaně,
- země potřebuje právní rámec, který jednoznačně upravuje držení a používání ručních palných a lehkých zbraní ve společnosti.
Jakmile existuje zákon o zbraních, je důležité, aby byla policie vyškolena, pokud jde o výklad a uplatňování zákona, a aby veřejnost byla informována o důsledcích zákona.
Pomoc projektu je cenná jak ve fázi vypracování zákona, tak i jeho provádění,
- podpora na registraci zbraní a jejich bezpečné skladování pomáhá vládám snížit nejistotu, pokud jde o počet, typ, místo a bezpečnost zbraní v jejich vlastnictví.
Zkušenosti ukázaly, že když byly registrovány všechny zbraně v daném vojenském regionu, mohly se vojenské orgány přesvědčit, že mají více zbraní, než potřebují, a že jejich přebytek je možno zničit.
Zřízení bezpečných skladů je relativně málo nákladné a zároveň zvlášť důležité v chudých zemích s velkým počtem zbraní,
- projekty "zbraně za rozvoj" jsou úspěšnější, pokud zahrnují podporu na zlepšení výkonnosti místní policie.
Venkovské obyvatelstvo neodevzdá své zbraně, pokud se domnívá, že jeho osobní bezpečnost je dosud ohrožena.
Jednicové náklady na jednu odevzdanou zbraň jsou relativně vysoké, ale projekty "zbraně za rozvoj" přinášejí společnostem hodnotu bezpečnosti, kterou lze penězi jen stěží vyčíslit,
- ničení nezákonně držených zbraní, které byly odevzdány, a vojenských a policejních nadbytečných zbraní v rámci "plamenů míru" může mít vysokou symbolickou hodnotu a podávat obraz o společnosti na cestě k míru.
Menší ceremonie ničení jsou zvlášť vhodné v oblastech, ve kterých se uskutečňují projekty "zbraně za rozvoj", což posiluje důvěru, že zbraně, které venkovské obyvatelstvo odevzdá, jsou skutečně zničeny a nebudou použity proti němu,
- přeshraniční nezákonný obchod s ručními palnými a lehkými zbraněmi brzdí úsilí o řešení problému ručních palných a lehkých zbraní v dané zemi.
Oblastí, ve které by se v budoucnu měla zvážit podpora EU, je zvýšení pohraničních kontrol,
- viditelnost EU v oblasti ručních palných a lehkých zbraní se zvyšuje provedením pečlivě připravených projektů EU a ne poskytováním malých příspěvků na projekty uskutečňované jinými aktéry.
III.B.1 Kritéria přidělování prostředků
179.
V současné době EU rozvíjí systematičtější přístup s ohledem na možné projekty podpory, zejména pokud jde o výběr projektu a jeho vypracování.
Byla stanovena níže uvedená kritéria, na jejichž základě provádí EU předběžné posouzení žádostí.
180.
Pomoc EU v oblasti ručních palných a lehkých zbraní musí být založena na skutečné politické vůli v přijímajícím státu.
Měla by být poskytnuta jednoznačná odpověď na otázku, zda je navržená akce vyjádřením jasné politické, tématické nebo geografické vize nebo strategie, nebo se jedná akci ad hoc, která má vědomě a prokazatelně sloužit jiným účelům.
181.
Navržené projekty musí zvýšit místní, vnitrostátní nebo regionální bezpečnost v přijímajícím státu/regionu (např. přispět ke kontrole ručních palných zbraní, opatřením k posilování důvěry, usmíření, regionální stabilitě).
To vyžaduje posouzení ex ante politické situace a skutečného dopadu projektu na plánovaný celkový cíl, např. předcházení konfliktu, vytváření mírového prostředí atd.
182.
Pomoc v oblasti ručních palných a lehkých zbraní by měla být součástí celkové rozvojové a bezpečnostní strategie s ohledem na přijímající zemi.
Pokud to není možné, měl by návrh projektu uvádět, jak tato činnost přispěje k začlenění politiky v oblasti ručních palných a lehkých zbraní do širší bezpečnostní a rozvojové politiky.
183.
Je nutno zajistit soudržnost s minulými/současnými/budoucími akcemi v témže státě nebo témže regionu.
184.
Projekty pomoci budou založeny na úzké spolupráci s orgány v přijímajícím státu a je nutno definovat roli různých aktérů.
185.
V projektech, které zahrnují vybírání zbraní, by měly být všechny vybrané zbraně v zásadě zničeny.
186.
U každého projektu musí být stanoveny jasné cíle a orientační body a lhůty, aby bylo možno posoudit dopad projektu.
Měly by se posoudit praktické potřeby konečného příjemce. Vezmou se v úvahu výsledky a ponaučení získané z minulých podobných zkušeností.
187.
V žádostech o pomoc by se mělo jednoznačně uvádět, jak bude navržený projekt podporovat cíle společné akce EU.
188.
V žádostech o pomoc by se mělo jednoznačně uvádět, jak navržený projekt zvýší způsobilost příjemce splnit stávající regionální nebo mezinárodní závazky.
189.
Je-li to možné, mělo by se vynaložit více úsilí na zapojení nevládních organizací a soukromého sektoru.
190.
Při posuzování projektu je nutno vzít v úvahu jeho udržitelnost.
191.
Musí být zajištěna spolupráce mezi EU a členskými státy.
192.
Výše uvedená kritéria jsou z velké části založena na výsledcích provedeného vyhodnocení a zkušeností, které Komise získala při provádění rozpočtů SZB.
III.B.2 Nutnost důkladného posouzení a vyhodnocení
193.
Je nezbytné obdržet včas informace o budoucích projektech v oblasti ručních palných a lehkých zbraní — zejména projektech, které mají být financovány z rozpočtu SZBP — včetně uvedení obecných cílů, plánovaných činností, očekávaných výsledků a podrobného rozpisu odhadovaných nákladů.
Tyto údaje umožní partnerům navržené projekty důkladné prozkoumat a obsáhle o nich diskutovat, čímž by se mohlo usnadnit jejich schválení.
194.
Je důležité, aby projekty financované z prostředků EU byly důkladně posouzeny a vyhodnoceny.
Opatření k dosažení tohoto zahrnují:
195.
Provedení projektů by mělo být v souladu se zásadami řádné finanční správy.
196.
Na konci projektu bude předána závěrečná zpráva, ve které budou shrnuty dosažené výsledky.
Provede se vyhodnocení, aby se zjistilo, zda bylo dosaženo cílů projektů a jestli jsou zapotřebí následná opatření.
Toto posouzení se provede nejméně ke konci projektu.
Projekty, které se uskutečňují po dlouhou dobu nebo na něž Evropská unie poskytuje značný příspěvek, se posuzují rovněž během provádění projektu.
197.
Komise zváží vytvoření srovnatelných vzorů pro vyhodnocení podporovaných projektů a pro posouzení nových návrhů projektů.
198.
Posouzení organizuje Komise v rámci své příslušnosti k provedení rozpočtu a provádí je nezávislý expert.
Bude předloženo příslušné pracovní skupině EU nebo Komisi v úzké koordinaci s předsednictvím.
O přidělení prostředků na příští rok je nutno rozhodnout včas nejpozději na podzimní schůzce CODUN expertů pro ruční palné a lehké zbraně a další úsilí by se mělo vynaložit na včasnou a pečlivou přípravu prohlášení o akci pro projekty.
Přidělení prostředků se provádí s tím, že rozhodnutí Rady o jednotlivých projektech budou přijímána od počátku následujícího roku s výhradou dostupných vyčleněných částek v rozpočtu Společenství; závěrečná zpráva a posouzení se použije rovněž k vyvození ponaučení pro budoucí projekty.
Navrhuje se, aby Komise prováděla posouzení na základě výše uvedených kritérií.
III.C Národní kontaktní místa
RAKOUSKO
Spolkové ministerstvo zahraničních věcí
Odbor pro odzbrojení, kontrolu zbraní a jejich nešíření
Minoritenplatz 3
A-1014 Vídeň
Tel.: (43) 50 11 50 33 56
Fax: (43) 50 11 50228
E-mail: abtii8@bmaa.gv.at
BELGIE
Federální veřejná služba pro zahraniční věci
Odbor mezinárodní bezpečnosti
Ředitelství pro nešíření zbraní, odzbrojení a kontrolu zbraní
15, rue des Petits Carmes
B-1000 Brusel
Tel.: (32-2) 501 37 11
Fax: (32-2) 501 38 22
E-mail: werner.bauwens@diplobel.fed.be
DÁNSKO
John Kierulf
Ředitel oddělení pro odzbrojení a nešíření zbraní
2, Asiatisk Plads
DK-1448 Kodaň K
Tel.: (45) 33 92 06 78
Fax: (45) 33 92 18 04
E-mail: jokier@um.dk
FINSKO
Národní kontaktní místo:
Ministerstvo zahraničních věcí
Politický odbor
Oddělení pro kontrolu zbraní, odzbrojení a nešíření zbraní
P.O. Box 176
FIN-00161 Helsinky
Tel.: (358-9) 16 05 61 85
Fax: (358-9) 16 05 60 66
E-mail: POL-05@formin.fi
FRANCIE
Ministerstvo zahraničních věcí
Ředitelství pro strategické záležitosti, bezpečnost a odzbrojení
Odbor pro chemické a biologické odzbrojení a kontrolu konvenčních zbraní
Tel.: (33-1) 43 17 40 70
Fax: (33-1) 43 17 49 52
E-mail: Jean-Francois.Guillaume@diplomatie.gouv.fr
NĚMECKO
Spolkové ministerstvo zahraničí
Odbor kontroly konvenčních zbraní
Werderscher Markt 1
10117 Berlín
Tel.: (49-30) 50 00 14 65
Fax: (49-30) 50 00 51465
E-mail: 241-1@diplo.de
ŘECKO
Ministerstvo zahraničních věcí
Ředitelství Organizace spojených národů a mezinárodních organizací
Oddělení pro nešíření zbraní, odzbrojení a kontrolu zbraní
GR-Atény
Tel.: (30) 210368 22 50
Fax: (30) 210368 22 39
E-mail: D01@MFA.GR
MAĎARSKO
Ministerstvo zahraničních věcí
Odbor kontroly zbraní a jejich nešíření
1027 Budapešť
Nagy Imre tér 4.
Tel.: (36-1) 458 11 90, 458 11 19
Fax: (36-1) 202 01 20
E-mail: Titkarsag.febi@kum.hu
IRSKO
Oddělení pro odzbrojení a nešíření zbraní
Ministerstvo zahraničních věcí
80, St Stephen's Green
Dublin 2
Irsko
Tel.: (353-1) 478 08 22
Fax: (353-1) 408 23 83
ITÁLIE
Rada Paolo Cuculi
Odbor pro odzbrojení a nešíření zbraní
Generální ředitelství pro vícestranné politické záležitosti a lidská práva Italské Ministerstvo zahraničních věcí
Piazzale della Farnesina 1
I-00194 Řím
Tel.: (39-06) 36 91 40 00
Fax: (39-06) 323 59 27
E-mail: paolo.cuculi@esteri.it
LUCEMBURSKO
Ministerstvo zahraničních věcí, ředitelství pro politické záležitosti
5, rue Notre-Dame
L-2240 Lucemburk
P.François Berg
Tel.: (352) 478 24 69
Fax: (352) 22 19 89
E-mail: francois.berg@mae.etat.lu
MALTA
P.Andrew Seychell
Náměstek policejního komisaře
Hlavní ředitelství policejních sil
Floriana
Malta
Tel.: (356-21) 24 78 00
Fax: (356-21) 24 79 22
E-mail: andrew.seychell@gov.mt
NIZOZEMSKO
Referent pro ruční palné a lehké zbraně Nizozemské Ministerstvo zahraničních věcí
Odbor politiky vývozu zbraní a kontroly zbraní (DVB/WW)
P.O. Box 20061
2500 EB Haag, Nizozemsko
Tel.: (31-70) 348 55 62
Fax: (31-70) 348 54 79
POLSKO
Ministerstvo zahraničních věcí
Odbor bezpečnostní politiky
Zástupce ředitele odboru: p. Andrzej BRAITER
Tel.: (48-22) 523 92 02
Fax: (48-22) 628 58 41
E-mail: dpb@msz.gov.pl nebo andrzej.braiter@msz.gov.pl
PORTUGALSKO
Odbor pro obranné a bezpečnostní organizace
Ministerstvo zahraničních věcí
Largo do Rilvas
P-1399-030 Lisabon
Tel.: (351-21) 394 62 95/79
Fax: (351-21) 394 60 37
E-mail: dsd@g.mne.gov.pt
SLOVENSKO
Ministerstvo zahraničních věcí
Odbor pro OBSE a odzbrojení
Hlboká cesta 2
833 36 Bratislava
Tel.: (421-2) 59 78 31 41
Fax: (421-2) 59 78 31 49
E-mail: obod@foreign.gov.sk
ŠPANĚLSKO
Ministerio de Asuntos Exteriores y de Cooperación
Dirección General de Asuntos Internacionales de Terrorismo, Seguridad y Desarme
Subdirección General de Asuntos Internacionales de Desarme
Luis Gómez Nogueira, referent
C/Padilla, 46
E-28006 Madrid
Tel.: (34-91) 379 17 59
Fax: (34-91) 576 12 45
E-mail: luis.gomez@mae.es
ŠVÉDSKO
Referent pro ruční palné a lehké zbraně
Ministerstvo zahraničních věcí
Odbor globální bezpečnosti
S-103 39 Stockholm
Tel.: (46-8) 405 10 00
Fax: (46-8) 723 11 76
SPOJENÉ KRÁLOVSTVÍ
Simon Johnson
Referent pro ruční palné a lehké zbraně
Odbor pro nešíření zbraní
Ministerstvo zahraničních věcí
King Charles Street
Londýn SW1A 2AH
Tel.: (44-20) 70 08 22 51
Fax: (44-20) 70 08 28 60
E-mail: Simon.Johnson@fco.gov.uk
--------------------------------------------------
Společný vojenský seznam Evropské unie
(vybavení, na které se vztahuje Kodex chování Evropské unie pro vývoz zbraní) přijatý Radou dne 25. dubna 2005
(kterým se aktualizuje a nahrazuje Společný vojenský seznam Evropské unie přijatý Radou dne 17. listopadu 2003)
(2005/C 127/01)
VŠEOBECNÁ POZNÁMKA K CHEMICKÝM LÁTKÁM
Chemické látky jsou v seznamu uváděny podle názvu a čísla CAS.
Chemické látky se shodným vzorcem složení (včetně hydrátů) podléhají kontrole, bez ohledu na název nebo číslo CAS.
Čísla CAS jsou uváděna jako pomůcka při zjišťování, zda konkrétní chemikálie nebo směs podléhá kontrole, a to bez ohledu na nomenklaturu.
Čísla CAS nelze používat jako jediné identifikátory, jelikož některé z forem chemických látek zapsaných v seznamu mají odlišná čísla CAS, a rovněž u směsí obsahujících některou z uvedených látek může být číslo CAS odlišné.
ML1 Zbraně s hladkým vývrtem a ráží menší než 20 mm, další zbraně a samočinné zbraně s ráží 12,7 mm (ráže 0,50 palce) nebo menší, příslušenství a rovněž pro ně speciálně určené součásti:
a) Pušky, karabiny, revolvery, pistole, samopaly a kulomety.
Poznámka Kontrole podle bodu ML1 a) nepodléhají:
1. muškety, pušky a karabiny vyrobené před rokem 1938,
2. repliky mušket, pušek a karabin, jejichž originály byly vyrobeny před rokem 1890,
3. revolvery, pistole a kulomety vyrobené před rokem 1890 a jejich repliky;
b) Zbraně s hladkým vývrtem:
1. zbraně s hladkým vývrtem, určené speciálně pro vojenské použití;
2. ostatní zbraně s hladkým vývrtem, konkrétně:
a) samočinné,
b) samonabíjecí nebo systému pump action (s posuvným předpažbím).
c) Zbraně využívající beznábojnicové střelivo.
d) Tlumiče, speciální zbraňové podpěry, příchytky, zbraňová mířidla a tlumiče plamene pro kontrolované zbraně podle bodů ML1 a), ML1 b) a ML1 c).
Poznámka 1 Kontrole podle bodu ML1 nepodléhají zbraně s hladným vývrtem používané pro lovecké a sportovní účely. Tyto zbraně nesmějí být určeny speciálně pro vojenské použití, ani nesmějí umožňovat více než jeden výstřel na jedno stisknutí spouště.
Poznámka 2 Kontrole podle bodu ML1 nepodléhají střelné zbraně konstruované pro atrapy střeliva a zbraně neschopné střelby s žádným střelivem podléhajícím kontrole.
Poznámka 3 Kontrole podle bodu ML1 nepodléhají zbraně používající střelivo s okrajovým zápalem, které neumožňují více výstřelů na jedno stisknutí spouště.
ML2 Zbraně s hladkým vývrtem a ráží od 20 mm, další zbraně a výzbroj s ráží větší než 12,7 mm (ráže 0,50 palce), vrhací zařízení a příslušenství, a rovněž pro ně speciálně určené součásti:
a) Děla, houfnice, kanóny, minomety, protitankové zbraně, raketomety, vojenské plamenomety, bezzákluzové pušky a jejich speciálně konstruované součásti.
Poznámka Bod ML2 a) zahrnuje vstřikovače, měřicí zařízení, zásobní nádrže a další součásti speciálně určené pro použití s kapalinovými hnacími náplněmi pro kterékoli ze zařízení podléhajících kontrole podle bodu ML2 a).
b) Vojenská zařízení k vrhání nebo výrobě kouře, plynu nebo pyrotechnických produktů.
Poznámka Kontrole podle bodu ML2 b) nepodléhají signální pistole.
c) Zbraňová mířidla.
ML3 Střelivo a zařízení k zážehu rozněcovačů a pro ně speciálně určené součásti:
a) Střelivo pro zbraně podléhající kontrole podle bodů ML1, ML2 a ML12.
b) Zařízení k zážehu rozněcovačů speciálně určená pro střelivo kontrolované podle bodu ML3 a).
Poznámka 1 Součásti se speciálním určením zahrnují:
a) kovové nebo plastové kovadlinky iniciátorů, držáky střel, nábojové pásky, otočné zásobníky a kovové části munice;
b) zajišťovací a odjišťovací zařízení, zapalovače, senzory a iniciační zařízení;
c) energetické zdroje s vysokým jednorázovým provozním výkonem;
d) spalovací pláště náloží;
e) submunice včetně pumiček, malých min a projektilů s koncovým naváděním.
Poznámka 2 Kontrole podle bodu ML3 a) nepodléhá znehodnocené střelivo bez střely a atrapy nábojů s provrtanou komorou na střelný prach.
Poznámka 3 Odstavec ML3 a) nestanoví kontrolu nábojů speciálně určených pro účely:
a) signalizace;
b) plašení ptactva; nebo
c) zažíhání unikajícího ložiskového plynu na ropných vrtech.
ML4 Bomby, torpéda, rakety, raketové střely, další výbušná zařízení a nálože a příslušné vybavení a příslušenství, speciálně určené pro vojenské použití a součásti speciálně pro ně určené:
Odkaz Naváděcí a navigační zařízení, viz bod ML11, pozn. 7.
a) Bomby, torpéda, granáty, kouřové zásobníky, rakety, raketové střely, hlubinné nálože, demoliční nálože, demoliční zařízení a demoliční soupravy, signální střelivo, náboje a simulátory (tj. vybavení, které napodobuje vlastnosti kterékoli z těchto položek).
Poznámka Bod ML4 a) zahrnuje:
1. kouřové granáty, ohňové bomby, zápalné bomby a výbušná zařízení;
2. trysky raketových střel a špiček návratových modulů.
b) Vybavení speciálně určené pro zacházení, kontrolu, aktivaci, napájení proudem s vysokým jednorázovým provozním výkonem, vypouštění, kladení, odstraňování, odpalování, odlákání, rušení, detonaci nebo zjištění předmětů podléhajících kontrole podle bodu ML4 a).
Poznámka Bod ML4 b) zahrnuje:
1. mobilní vybavení na zkapalňování plynu schopné vyrobit denně 1000 kg a více plynu v kapalné podobě;
2. plovoucí elektrické vodicí kabely vhodné pro odstraňování magnetických min.
Technická poznámka Příruční a kapesní přístroje, které jsou svým určením omezené na detekci kovových předmětů a nejsou schopné rozlišovat miny od jiných kovových předmětů, nejsou pokládány za přístroje speciálně určené k detekci položek kontrolovaných podle bodu ML4 a).
ML5 Vybavení sloužící k řízení střelby a s tím spojená poplašná a varovná zařízení, a dále související systémy a vybavení pro testování, směrování a protiopatření, speciálně určené pro vojenské použití a součásti a příslušenství pro ně speciálně určené:
a) Zbraňová mířidla, bombardovací zaměřovače, vybavení k zaměřování a zbraňové řídicí systémy.
b) Systémy sloužící ke zjišťování a označení cíle, k určování vzdálenosti, pozorování nebo sledování cíle; zařízení pro pátrání, skládání pořízených dat, rozeznávání a identifikaci; a zařízení pro sběr dat ze senzorů.
c) Zařízení pro protiopatření pro položky podléhající kontrole podle bodů ML5 a) nebo ML5 b).
d) Polní testovací nebo směrovací zařízení určené speciálně pro položky podléhající kontrole podle bodů ML5 a) nebo ML5 b).
ML6 Pozemní vozidla a jejich součásti:
Odkaz Naváděcí a navigační zařízení, viz bod ML11, pozn. 7.
a) Pozemní vozidla a jejich součásti, speciálně určené nebo upravené pro vojenské použití.
Technická poznámka Pro účely bodu ML6 a) zahrnuje označení "pozemní vozidla" přívěsy a návěsy.
b) Vozidla s náhonem na všechna kola, schopná použití v terénu, která byla vyrobena nebo vystrojena materiály tak, aby poskytovala balistickou ochranu až do úrovně III (NIJ 0108.01, září 1985, popř. srovnatelný národní standard) nebo vyšší.
Odkaz Viz rovněž bod ML13 a).
Poznámka 1 Bod ML6 a) zahrnuje:
a) tanky a další vojenská ozbrojená vozidla a vojenská vozidla vybavená nosiči zbraní nebo vybavením pro kladení min nebo k odpalování střeliva podléhajícího kontrole podle bodu ML4;
b) obrněná vozidla;
c) obojživelná vozidla a vozidla schopná hlubokého brodění;
d) vyprošťovací a záchranná vozidla a vozidla pro vlečení nebo přepravu střeliva nebo zbraňových systémů a související manipulační zařízení pro nakládku a vykládku.
Poznámka 2 Úprava pozemního vozidla pro vojenské použití kontrolované podle bodu ML6 a) znamená úpravu konstrukce, elektrických nebo mechanických částí vozidla, při které je použita jedna nebo více součástí určených speciálně pro vojenské použití.
Mezi takové součásti patří:
a) pláště pneumatik speciálních typů, konstruované jako neprůstřelné nebo schopné další jízdy i po úniku tlaku;
b) systémy řízení tlaku v pneumatikách, ovládané z interiéru jedoucího vozidla;
c) pancéřová ochrana velmi důležitých částí (např. palivových nádrží nebo kabin vozidel);
d) speciální výztuže a podpěry pro umístění zbraní;
e) vnější osvětlení v obvykle neviditelné části spektra.
Poznámka 3 Bodu ML6 nepodléhají civilní automobily nebo nákladní vozy konstruované nebo upravené pro převoz peněz nebo cenných předmětů, které jsou pancéřovány nebo neprůstřelně chráněny.
ML7 Chemické nebo biologické toxické látky, "látky k potlačení nepokojů", radioaktivní materiály, související vybavení, součásti a materiály:
a) Biologické látky a radioaktivní materiály "přizpůsobené pro válečné použití" tak, aby působily ztráty na lidech nebo zvířatech, znehodnocovaly výzbroj a výstroj nebo poškozovaly úrodu či životní prostředí, a dále bojové chemické látky:
1. bojové nervově paralytické látky:
a) o-alkyl (C1–C10 včetně cycloalkylu), alkyl (methyl, ethyl, n-propyl nebo isopropyl) – fosfonofluoridáty, například:
sarin (GB): O-Isopropyl-methylfosfonofluoridát (CAS 107-44-8); a
soman (GD): (3,3-Dimethybutan-2-yl)-methylfosfonofluoridát (CAS 96-64-0);
b) o-alkyl (C1–C10, včetně cykloalkylu), N,N-dialkyl (methyl, ethyl, n-propyl nebo isopropyl) (fosforamido)kyanidáty, například:
tabun (GA):O-Ethyl-(dimethylfosforamido)kyanidát (CAS 77-81-6);
c) o-alkyl (H, nebo C1–C10, včetně cycloalkylu)-S-[2-dialkyl (methyl, ethyl, n-propyl nebo isopropyl)-amino)ethyl-alkylfosfonothioáty, kde alkyl je methyl, ethyl, propyl nebo isopropyl, a odpovídající alkylované a protonované soli, například:
VX: S-[2-(diisopropylamino)ethyl]-O-ethyl-methylfosfonothioát (CAS 50782-69-9);
2. bojové puchýřotvorné látky:
a) Sirné yperity, například:
1. (2-Chlorethyl)(chlormethyl)sulfid (CAS 2625-76-5);
2. bis(2-chlorethyl)sulfid (CAS 505-60-2);
3. bis[(2-chlorethyl)sulfanyl]methan (CAS 63869-13-6);
4. 1,2-bis[(2-chlorethyl)sulfanyl]ethan (CAS 3563-36-8);
5. 1,3-bis[(2-chlorethyl)sulfanyl]propan (CAS 63905-10-2);
6. 1,4-Bis[(2-chlorethyl)sulfanyl]butan (CAS 142868-93-7);
7. 1,5-bis[(2-chlorethyl)sulfanyl]pentan (CAS 142868-94-8);
8. bis[(2-chlorethyl)sulfanyl]methylether (CAS 63918-90-1);
9. bis2-[(2-chlorethyl)sulfanyl]ethyl ether (CAS 63918-89-8);
b) lewisity, například:
1. dichlor(2-chlorvinyl)arsan (CAS 541-25-3);
2. tris(2-chlorvinyl)arsan (CAS 40334-70-1);
3. chlorbis(2-chlorvinyl)arsan (CAS 40334-69-8);
c) dusíkaté yperity, například:
1. HN1: bis(2-chlorethyl)ethylamin (CAS 538-07-8);
2. HN2: bis(2-chlorethyl)methylamin (CAS 51-75-2);
3. HN3: tris(2-chlorethyl)amin (CAS 555-77-1);
3. bojové zneschopňující (paralyzující) látky, například:
a) chinuklidin-3-yl-difenyl(hydroxy)acetát (CAS 6581-06-2);
4. bojové látky – defolianty, například:
a) butyl 2-chlor-4-fluorfenoxyacetát (LNF),
b) 2,4,5-trichlorfenoxyacetátová kyselina smíšená s 2,4-dichlorfenoxyacetátovou kyselinou (Agent Orange).
b) Binární prekurzory a klíčové prekurzory bojových látek:
1. alkylfosfonoyldifluoridy, kde alkyl je methyl, ethyl, propyl nebo isopropyl, například: DF: methylfosfonyldifluorid (CAS 676-99-3);
2. alkyl(H, nebo C1–C10)- nebo cykloalkyl (C1–C10)- 2 – (dialkylamino) ethylalkylfosfonity, kde alkyl je methyl, ethyl, propyl nebo isopropyl, a odpovidající alkylované a protonované soli, například: QL: 2-(Diisopropylamino)ethyl-ethyl-methylfosfonit (CAS 57856-11-8);
3. chlorsarin: isopropyl-methylfosfonochloridát (CAS 1445-76-7);
4. chlorsoman: (3;3-Dimethylbutan-2-yl)-methylfosfonochloridát (CAS 7040-57-5).
c) "Látky k potlačení nepokojů", aktivní složky chemikálií a jejich kombinace včetně:
1. α-bromobenzenacetonitril, bromobenzyl kyanid (CA) (CAS 5798-79-8);
2. o-chlorbenzylidenemalononitril (o-chlorbenzalmalononitril) (CS) (CAS 2698-41-1);
3. 2-chloro-1 fenylethanon, ω-chloroacetofenon (CN) (CAS 532-27-4);
4. dibenz-(b,f)-1,4-oxazepin (CR) (CAS 257-07-8).
Poznámka 1 Kontrole podle bodu ML7 c) nepodléhají "látky k potlačení nepokojů" balené individuálně pro účely sebeobrany.
Poznámka 2 Kontrole podle bodu ML7 c) nepodléhají aktivní složky chemikálií a jejich kombinace identifikované a balené pro potravinářskou výrobu nebo pro zdravotnické účely.
d) Vybavení speciálně určené nebo přizpůsobené pro vojenské použití, k šíření některé z níže uvedených položek nebo pro ně speciálně určené součásti:
1. materiály a látky podléhající kontrole podle bodu ML7 a) nebo c); nebo
2. bojové látky vyrobené z prekurzorů podléhajících kontrole podle bodu ML7 b).
e) Ochranné a dekontaminační vybavení, pro ně speciálně určené součásti, a dále chemické směsi se speciálním složením:
1. vybavení speciálně určené nebo přizpůsobené pro vojenské použití, pro obranu před materiály podléhající kontrole podle bodu ML7 a) nebo c) a pro ně speciálně určené součásti;
2. vybavení speciálně určené nebo přizpůsobené pro vojenské použití, pro dekontaminaci předmětů kontaminovaných materiály podléhající kontrole podle bodu ML7 a) a pro ně speciálně určené součásti;
3. chemické směsi speciálně vyvinuté/složené pro dekontaminaci předmětů kontaminovaných materiály podléhajícími kontrole podle bodu ML7 a).
Poznámka Bod ML7 e)1. zahrnuje:
a) klimatizační jednotky speciálně určené nebo upravené pro jadernou, biologickou nebo chemickou filtraci;
b) ochranné oděvy.
Odkaz Civilní plynové masky, ochranné a dekontaminační vybavení jsou též předmětem položky 1A004 seznamu EU zboží dvojího užití.
f) Vybavení speciálně určené nebo přizpůsobené pro vojenské použití, pro detekci nebo identifikaci materiálů podléhajících kontrole podle bodu ML7 a) nebo c) a součásti pro ně speciálně určené.
Poznámka Kontrole podle bodu ML7 f) nepodléhají osobní dozimetry pro sledování radiace.
Odkaz Viz též položku 1A004 seznamu EU zboží dvojího užití.
g) "Biopolymery" určené nebo zpracované speciálně pro detekci nebo identifikaci chemických bojových látek podléhajících kontrole podle bodu ML7 a) a dále konkrétní buněčné kultury používané k jejich výrobě.
h) "Biokatalyzátory" pro dekontaminaci nebo degradaci bojových chemických látek a s nimi související biologické systémy:
1. "biokatalyzátory" speciálně určené pro dekontaminaci nebo degradaci bojových chemických látek podléhajících kontrole podle bodu ML7 a), které jsou výsledkem řízeného laboratorního výběru nebo genetické manipulace biologických systémů;
2. biologické systémy: "vektory exprese", viry nebo buněčné kultury obsahující genetické informace specifické pro produkci "biokatalyzátorů" podléhajících kontrole podle bodu ML7 h) l.
Poznámka 1 Kontrole podle bodů ML7 a) a ML7 c) nepodléhají:
a) chlorkyan (CAS 506-77-4).
Viz položku 1C450 a) 5. seznamu EU zboží dvojího užití;
b) kyanovodík (CAS 74-90-8);
c) chlór (CAS 7782-50-5);
d) karbonyldichlorid (fosgen) (CAS 75-44-5), viz položku 1C450 a) 4. seznamu EU zboží dvojího užití;
e) difosgen (trichlormethy chloroformat) (CAS 503-38-8);
f) zrušeno;
g) xylylbromid, ortho: (CAS 89-92-9), meta: (CAS 620-13-3), para: (CAS 104-81-4);
h) benzylbromid (CAS 100-39-0);
i) benzyljodid (CAS 620-05-3);)
j) bromaceton (CAS 598-31-2);
k) bromkyan (CAS 506-68-3);
l) brommethylethylketon (CAS 816-40-0);
m) chloaceton (CAS 78-95-5);
n) ethyljodacetát (CAS 623-48-3);
o) jodaceton (CAS 3019-04-3);
p) chlorpikrin (CAS 76-06-2), viz položku 1C450 a) 7. seznamu EU zboží dvojího užití.
Poznámka 2 Buněčné kultury a biologické systémy vyjmenované v bodech ML7 g) a ML7 h) 2. jsou exkluzivní a uvedené podbody nestanovují kontrolu buněčných kultur a biologických systémů pro civilní použití, například v odvětví zemědělství, farmaceutiky, lékařství, veterinářství, životního prostředí, nakládání s odpady, nebo potravinářství.
ML8 "Energetické materiály" a příbuzné látky:
Odkaz Viz položku 1C011 seznamu EU zboží dvojího užití.
Technické poznámky
1. Pro účely této položky se pojmem směs rozumí kompozice složená ze dvou a více látek, z nichž nejméně jedna látka je vyjmenována v podbodech ML8.
2. Libovolná látka vyjmenovaná v podbodech ML8 podléhá kontrole podle tohoto seznamu, a to i tehdy, je-li využita pro jiné než vyznačené uplatnění. (Například triaminoguanidinnitrát TAGN se používá především jako výbušnina, avšak může být použit také jako palivo nebo okysličovadlo.)
a) "Výbušniny" a jejich směsi:
1. ADNBF (aminodinitrobenzofuroxan, čili 7-amino-4,6-dinitrobenzofurazan-1-oxid) (CAS 97096-78-1);
2. BNCP(cis-bis (5-nitrotetrazolát) tetraaminokobalt (III) perchlorečnan) (CAS 117412-28-9);
3. CL-14 (diaminodinitrobenzofuroxan, čili 5,7-diamino-4,6-dinitrobenzofurazan-1-oxid) (CAS 117907-74-1);
4. CL-20 (HNIW, čili hexanitrohexaazaisowurtzitan) (CAS 135285-90-4); klatráty CL-20 (viz též jeho "prekurzory" pod ML8 g) 3. a g) 4.);
5. CP (2-(5-kyanotetrazolát) pentaminkobalt (III) perchlorečnan) (CAS 70247-32-4);
6. DADE (1,1-diamino-2,2-dinitroethylen, FOX7);
7. DATB (diamonotrinitrobenzol) (CAS 1630-08-6);
8. DDFP (1,4-dinitrodifurazanopiperazine);
9. DDPO (2,6-diamino-3,5-dinitropyrazine-1-oxide, PZO) (CAS 194486-77-6);
10. DIPAM (diaminohexanitrodifenyl) (CAS17215-44-0);
11. DNGU (DINGU, čili dinitroglykoluril) (CAS 55510-04-8);
12. furazany:
a) DAAOF (diaminoazoxyfurazan);
b) DAAzF (diaminoazofurazan) (CAS 78644-90-3);
13. HMX a deriváty (viz také jeho "prekurzory" pod ML8 g) 5.):
a) HMX (cyklotetramethylentetranitramin, oktahydro-1,3,5,7-tetranitro-1,3,5,7-tetrazine 1,3,5,7-tetranitro-1,3,5,7-tetrazacyklooktan, oktogen) (CAS 2691-41-0);
b) difluoroaminované analogy HMX;
c) K-55 (2,4,6,8-tetranitro-2,4,6,8-tetraazabicyklo (3,3,0)-oktanon-3; tetranitrosemiglykuril čili keto-bicyklická HMX (CAS 130256-72-3);
14. HNAD (hexanitroadamantan) (CAS 143850-71-9);
15. HNS (hexanitrostilben) (CAS 20062-22-0);
16. imidazoly:
a) BNNII (Octahydro-2,5-bis(nitroimino)imidazo [4,5-d]imidazol);
b) DNI (2,4-dinitroimidazol) (CAS 5213-49-0);
c) FDIA (1-fluoro-2,4-dinitroimidazol);
d) NTDNIA (N-(2-nitrotriazolo)-2,4-dinitroimidazol);
e) PTIA (1-picryl-2,4,5-trinitroimidazol);
17. NTNMH (1-(2-nitrotriazolo)-2-dinitromethylen hydrazin);
18. NTO (ONTA, čili 3-nitro-1,2,4-triazol-5) (CAS 932-64-9);
19. polynitrokubany s více než čtyřmi nitro skupinami;
20. PYX (2,6-Bis(picrylamino)-3,5-dinitropyridine) (CAS 38082-89-2);
21. RDX a deriváty:
a) RDX (cyklotrimethylentrinitramin, cyklonit, T4, hexahydro-1,3,5-trinitro-1,3,5-triazin, 1,3,5-trinitro-1,3,5-triaza-cyklohexan, hexogen or hexogene) (CAS 121-82-4);
b) keto-RDX (K-6, čili 2,4,6-trinitro-2,4,6-triazacyklohexanon) (CAS 115029-35-1);
22. TAGN (triaminoguanidinnitrát) (CAS 4000-16-2);
23. TATB (triaminotrinitrobenzen) (CAS 3058-38-6) (viz též jeho "prekurzory" pod bodem ML8 g) 7.);
24. TEDDZ (3,3,7,7-tetrabis(difluoroamin) octahydro-1,5-dinitro-1,5-diazocine);
25. tetrazoly:
a) NTAT (nitrotriazol aminotetrazol);
b. NTNT (1-N-(2-nitrotriazolo)-4-nitrotetrazol);
26. tetryl (trinitrofenylmethylnitramin) (CAS 479-45-8);
27. TNAD (1,4,5,8-tetranitro-1,4,5,8-tetraazadecalin) (CAS 135877-16-6) (viz též jeho "prekurzory" pod bodem ML8 g) 6.;
28. TATB (triaminotrinitrobenzen) (CAS 97645-24-4) (viz též jeho "prekurzory" pod bodem ML8 g) 2.);
29. TNGU (SORGUYL nebo tetranitroglykoluril) (CAS 55510-03-7);
30. TNP (1,4,5,8-tetranitro-pyridazino[4,5-d]pyridazin) (CAS 229176-04-9);
31. triaziny:
a) DNAM (2-oxy-4,6-dinitroamino-s-triazin) (CAS 19899-80-0);
b) NNHT (2-nitroimino-5-nitro-hexahydro-1,3,5-triazine) (CAS 130400-13-4);
32. triazoly:
a) 5-azido-2-nitrotriazol;
b) ADHTDN (4-amino-3,5-dihydrazino-1,2,4-triazol dinitramid);
c) ADNT (1-amino-3,5-dinitro-1,2,4-triazol);
d) BDNTA ([bis-dinitrotriazol]amin);
e) DBT (3,3'-dinitro-5,5-bi-1,2,4-triazol) (CAS 30003-46-4);
f) DNBT (dinitrobistriazol) (CAS 70890-46-9);
g) NTDNA (2-nitrotriazol 5-dinitramid) (CAS 75393-84-9);
h) NTDNT (1-N-(2-nitrotriazolo) 3,5-dinitrotriazol);
i) PDNT (1-picryl-3,5-dinitrotriazol);
j) TACOT (tetranitrobenzotriazolobenzotriazol) (CAS 25243-36-1);
33. veškeré jinde pod bodem ML8 a) neuvedené výbušniny s detonační rychlostí převyšující 8700 m/s při maximální hustotě či detonačním tlaku přesahujícím 34 GP a (340kbar);
34. další organické výbušniny neuvedené jinde pod bodem ML8 a) uvolňující detonační tlaky minimálně 25 GPa (250 kbar), které si uchovávají stabilitu při teplotách 523 K (250 °C) a vyšších po dobu minimálně 5 minut.
b) "Pohonné hmoty":
1. veškeré pevné "pohonné hmoty" třídy 1.1 podle klasifikace OSN s teoretickým specifickým impulsem (za standardních podmínek) více než 250 sekund pro nekovové směsi, nebo více než 270 sekund pro hliníkové směsi;
2. veškeré pevné "pohonné hmoty" třídy 1.3 podle klasifikace OSN s teoretickým specifickým impulsem (za standardních podmínek) více než 230 sekund pro nehalogenované, 250 sekund pro nekovové, nebo více než 266 sekund pro kovové směsi;
3. "pohonné hmoty" se silovou konstantou větší než 1200 kJ/kg;
4. "pohonné hmoty" s lineárním průběhem ustáleného hoření rychlostí vyšší než 38 mm/s za standardních podmínek při tlaku 6,89 Mpa (6,89 bar) a teplotě 294 K (21 °C);
5. elastomerem upravené, slévané "pohonné hmoty" na dvojité bázi (EMCDB) s rozpínavostí při maximálním zatížení větším než 5 % při teplotě 233 K (–40 °C);
6. veškeré "pohonné hmoty" obsahující látky uvedené v bodě ML8 a).
c) "Pyrotechnické slože", paliva a související látky a jejich směsi:
1. letecká paliva se speciálním složením pro vojenské použití;
2. alan (hydrid hliníku) (CAS 7784-21-6);
3. karborany; dekarboran (CAS 17702-41-9); pentaborany (CAS 19624-22-7 a 18433-84-6) a jejich deriváty;
4. hydrazin a deriváty (viz též deriváty oxidujícího hydrazinu v bodě ML8 d) 8. a d) 9):
a) hydrazin (CAS 302-01-2) v koncentraci 70 % nebo vyšší;
b) monomethylhydrazin (CAS 60-34-4);
c) symetrický dimethylhydrazin (CAS 540-73-8);
d) nesymetrický dimethylhydrazin (CAS 57-14-7);
5. kovová paliva s částicemi v kulové, rozprášené, kuličkové, vločkové nebo mleté formě, vyráběná z materiálu s 99 % nebo vyšším obsahem některé z těchto položek:
a) kovy a jejich směsi:
1. beryllium (CAS 7440-41-7) s velikostí částic méně než 60 μm;
2. železný prach (CAS 7439-89-6) s velikostí částic 3 μm a méně vyráběný redukcí oxidu železa s vodíkem;
b) směsi obsahující některou z těchto položek:
1. zirkonium (CAS 7440-67-7), hořčík (CAS 7439-95-4) a jejich slitiny s velikostí částic méně než 60 μm;
2. bórová (CAS 7440-42-8) nebo bórkarbidová (CAS 12069-32-8) paliva s čistotou 85 % nebo vyšší a s velikostí částic méně než 60 μm;
6. vojenské materiály obsahující zahušťovadla pro hydrokarbonová paliva, se speciálním složením pro plamenomety nebo zápalné munice, jako kovové stearany nebo palmitáty (oktal) (CAS 637-12-7) a M1, M2, M3 zahušťovadla;
7. perchlorečnany, chlorečnany a chromany složené s použitím práškového kovu nebo jiných složek vysoce výkonných paliv;
8. kuličkový prášek hliníku (CAS 7429-90-5) s velikostí částic 60 μm nebo méně, vyráběný z materiálu s 99 % nebo vyšším obsahem hliníku;
9. titansubhybrid (TiHn) se stechiometrií n= 0,65-1,68.
Poznámka 1 Letecká paliva podléhající kontrole podle bodu ML8 c) 1. jsou finální výrobky, nikoli jejich složky.
Poznámka 2 Kontrole podle bodu ML8 c) 4. a) nepodléhají hydrazinové směsi se speciálním složením pro potlačení koroze.
Poznámka 3 Výbušniny a paliva s obsahem kovů a slitin vyjmenované v bodě ML c) 5. podléhají kontrole bez ohledu na to, zda jsou kovy či slitiny zapouzdřené v hliníku, magnéziu, zirkoniu nebo berylliu.
Poznámka 4 Kontrole podle bodu ML8 c) 5. b) 2. nepodléhají bór a bórkarbid obohacený bórem-10 (celkový obsah bóru-10 je 20 % nebo více).
d) Okysličovadla a jejich směsi:
1. ADN (moniumdinitramid nebo SR 12) (CAS 140456-78-6);
2. AP (amoniumperchlorečnan) (CAS 7790-98-9);
3. sloučeniny složené z fluoru a libovolné z následujících položek:
a) ostatní halogeny;
b) kyslík; nebo
c) dusík;
Poznámka 1 Kontrole podle bodu ML8 d) 3. nepodléhá chlortrifluorid.
Viz položku 1C238 seznamu EU zboží dvojího užití.
Poznámka 2 Kontrole podle bodu ML8 d) 3. nepodléhá fluorid dusitý v plynném skupenství.
4. DNAD (1,3-dinitro-1,3-diazetidin) (CAS 78246-06-7);
5. HAN (hydroxylamoniumnitrat) (CAS 13465-08-2);
6. HAP (hydroxylamoniumperchlorečnan) (CAS 15588-62-2);
7. HNF (hydrazin nitroformat) (CAS 20773-28-8);
8. nydrazinnitrat (CAS 37836-27-4);
9. hydrazinnitrat (CAS 27978-54-7);
10. kapalná okysličovadla složená z (nebo s obsahem) inhibované červené dýmavé kyseliny dusičné (IRFNA) (CAS 8007-58-7).
Poznámka Kontrole podle bodu ML8 d)10 nepodléhá neinhibitovaná dýmavá kyselina dusičná.
e) Pojiva, plastifikátory, monomery, polymery:
1. AMMO (azidomethyl methyloxetan a jeho polymery) (CAS 90683-29-7) (viz též jeho "prekurzory" uvedené pod bodem ML8 g) 1.;
2. BAMO (bisazidomethyloxetan a jeho polymery) (CAS 17607-20-4) (viz též jeho "prekurzory" uvedené pod bodem ML8 g) 1.;
3. BDNPA (bis (2,2-dinitropropyl)acetal) (CAS 5108-69-0);
4. BDNPF (bis (2,2-dinitropropyl)formal) (CAS 5917-61-3);
5. BTTN (butantrioltrinitrát) (CAS 6659-60-5) (viz též jeho "prekurzory" pod bodem ML8 g) 8.);
6. energetické monomery, plastifikátory a polymery s obsahem nitro, azido, nitrát, nitraza nebo difluoroamino skupin, se speciálním složením pro vojenské použití;
7. FAMAO (3-difluoroaminomethyl-3-azidomethyl oxetan) a jeho polymery;
8. FEFO (bis-(2-fluoro-2,2-dinitroethyl)formal) (CAS 17003-79-1);
9. FPF-1 (poly-2,2,3,3,4,4-hexafluoropentan-1,5-diol formal) (CAS 376-90-9);
10. FPF-3 (poly-2,4,4,5,5,6,6-heptafluoro-2-tri-fluoromethyl-3-oxaheptan-1,7-diol formal);
11. GAP (glycidylazidpolymer) (CAS 143178-24-9) a jeho deriváty;
12. HTPB (hydroxylem zakončený polybutadien (HTPB) s účinností hydroxylu rovnající se nebo větší než 2,2 a menší nebo rovnající se 2,4, s hodnotou hydroxylu menší než 0,77 meq/g a s viskozitou při 30 °C menší než 47 (CAS 69102-90-5);
13. poly(epichlorhydrin) nízké molekulární váhy (méně než 10000) s fungujícími alkoholovými skupinami, poly(epichlorhydrindiol) a triol;
14. NENAs (sloučeniny nitratoethylnitraminu) (CAS 17096-47-8, 85068-73-1, 82486-83-7, 82486-82-6 a 85954-06-9);
15. PGN (poly-GLYN, polyglicidylnitrát nebo poly(nitratomethyloxiran) (CAS 27814-48-8);
16. poly-NIMMO (poly-nitratomethylmethyloxetan) nebo poly-NMMO (poly [3-nitratomethyl, 3-methyloxetan]) (CAS 84051-81-0);
17. polynitroortokarbonáty;
18. TVOPA (1,2,3-tris[1,2-bis(difluoroamino)etoxy]propan, čili tris vinoxy propan adduct) CAS 53159-39-0).
f) Aditiva:
1. základní měděný salicylát (CAS 62320-94-9);
2. BHEGA (bis-(2-hydroxyethyl) glykolamid) (CAS 17409-41-5);
3. BNO (butadiennitriloxid) (CAS 9003-18-3);
4. ferocenové deriváty:
a) butacen (CAS 125856-62-4);
b) katocen ((2,2-bis-ethylferocenylpropan) (CAS 37206-42-1);
c) kyseliny ferocenkarbonové;
d) n-butylferocen (CAS 31904-29-7);
e) ostatní aditované polymerní ferocenové deriváty;
5. beta-resorcyklát olova (CAS 20936-32-7);
6. citrát olova (CAS 14450-60-3);
7. olovo-měděné chelátové sloučeniny beta-resorcylátu nebo salicylátů (CAS 68411-07-4);
8. maleát olova (CAS 19136-34-6);
9. salicylát olova (CAS 15748-73-9);
10. stannát olova (CAS 12036-31-6);
11. MAPO (tris-1-(2-methyl)aziridinylfosfinoxid) )(CAS 57-39-6); BOBBA 8 (bis(2-methylatiridinyl) 2-(2-hydroxypropanoxy)-propylaminofosfinoxid) a další MAPO deriváty;
12. Methyl BAPO (bis-(2-methylaziridinyl) methylaminofosfinoxid) (CAS 85068-72-0);
13. N-methyl-p-nitroanilin (CAS 100-15-2);
14. 3-nitraza-1,5-pentandissokyanát (CAS 7406-61-9);
15. organicko-kovové spojovací látky:
a) neopentyl (diallyl) oxy, tri (dioktyl) titanfosfát (CAS 103850-22-2); známý také jako titanium IV, 2,2(bis 2-propenolatomethyl, butanolat, tris (dioctyl) fosfát) (CAS 110438-25-0); nebo LICA 12 (CAS 103850-22-2);
b) titanium IV, (2-propenolat-1) methyl, n-propanolatomethyl) butanolat-1, tris(dioktyl)pyrofosfát, nebo KR 3538;
c) titanium IV, ((2-propenolato-1)methyl, n-propanolatomethyl) butanolato-1, tris(dioktyl)fosfát;
16. polykyanodifluoroaminoethylenoxid;
17. polyfunkční aziridinamidy s isophtal- trimesin- butylenimintrimesamidisokyanur- (BITA) nebo trimethyladipinové vodicí struktury a 2-methyl nebo 2-ethylové substituce na aziridinovém prstenci;
18. propylenmin, 2-methylaziridin (CAS 75-55-8);
19. supertenký oxid železa (Fe2O3 hematit) se specifickou povrchovou plochou větší než 250 m2/g a s průměrnou velikostí částic 3,0 nm nebo menší;
20. TEPAN (tetraethylenepentaamineacrylonitrile) (CAS 68412-45-3); kyanoethylové polyaminy a jejich soli;
21. TEPANOL (tetraethylenpentaminakrylonitrileglycidol) (CAS 68412-46-4); kyanoethylové polyaminy aditované gylcidolem a jeho solemi;
22. TPB (trifenylbismut) (CAS 603-33-8).
g) "Prekurzory":
Odkaz V bodě ML8 g) jsou odkazy na kontrolované "energetické materiály", vyráběné z těchto látek.
1. BCMO (bischloromethyloxetan) (CAS 142173-26-0) (viz též bod ML8 e) 1. and e)2.);
2. dinitroazetidin-t-butylová sůl (CAS 125735-38-8) (viz též bod ML8 a) 28.);
3. HBIW (hexabenzylhexaazaisowurtzitan) (CAS 124782-15-6) (viz též ML8 a) 4.);
4. TAIW (tetraacetyldibenzylhexaazaisowurtzitan) (viz též bod ML8 a) 4.);
5. TAT (1,3,5,7-tetraacethyl-1,3,5,7-tetraazacyklooktan (CAS 41378-98-7) (viz též bod ML8 a) 13);
6. 1,4,5,8-tetraazadekalin (CAS 5409-42-7) (viz též bod ML8 a) 27.);
7. 1,3,5-trichlorobenzen (CAS 108-70-3) (viz též bod ML8 a) 23.);
8. 1,2,4-trihydroxybutan (1,2,4-butantriol) (CAS 3068-00-6) (viz též bod ML8 e) 5).
Poznámka 5 Náplně a zařízení viz bod ML4.
Poznámka 6 Kontrole podle bodu ML8 nepodléhají následující látky, pokud nejsou ve sloučenině nebo směsi s "energetickým materiálem" uvedeným v bodě ML8 a) nebo s práškovými kovy podle bodu ML8 c):
a) amoniumpikrát;
b) černý prach;
c) hexanitrodifenylamin;
d) difluoramin;
e) nitroškrob;
f) nitrát draselný;
g) tetranitronaftalin;
h) trinitroanisol;
i) trinitroanftalin;
j) trinitrooxylen;
k) N-pyrrolidinon; 1-methyl-2-pyrrolidinon;
l) dioktylmaleát;
m) etylhexylakrylát;
n) triethylaluminium (TEA), trimethylaluminium (TMA) a další pyroforové kovové alkyly a aryly lithia, sodíku, hořčíku, zinku a bóru;
o) nitrocelulóza;
p) nitroglycerin (nebo glyceroltrinitrát) (NG);
q) 2,4,6-trinitrotoluene (TNT);
r) ethylendiamindinitrát (EDDN);)
s) pentaerytritoltetranitrát (PETN);
t) azid olovnatý, běžný a základní styfnát olova, primární výbušniny nebo rozbušné kompozice obsahující azidy nebo sloučeniny s azidy;
u) triethylenglykoldinitrát (TEGDN);
v) 2,4,6-trinitroresorcinol (kyselina styfnová);
w) diethyldifenyl urea; diethyldifenyl urea; methylethyldifenyl urea (centrality);
x) N,N-difenylurea (nesymetrická difenyl urea);
y) methyl-N,N-difenylurea (methyl nesymetrická defenylurea);
z) ethyl-N,N-difenylurea (ethyl nesymetrická difenylurea);
aa) 2-nitrodifenylamin (2-NDPA);
bb) 4-nitrodifenylamin (4-NDPA);
cc) 2,2-dinitropropanol;
dd) Nitroguanidin (viz položku 1C011 d) seznamu EU zboží dvojího užití).
ML9 Válečná plavidla, speciální námořní výzbroj a výstroj a příslušenství, jejich součásti určené speciálně pro vojenské použití:
Odkaz Naváděcí a navigační zařízení, viz bod ML11, pozn. 7.
a) Bojová plavidla a plavidla (hladinová a podmořská) zvláště určená nebo upravená pro útočné a obranné operace, přičemž nerozhoduje, zda jsou upravena pro nevojenské účely, jaký je jejich současný stav údržby nebo provozuschopnosti, a zda jsou vybavena systémy pro dopravu nebo pancéřováním, dále trupy nebo části trupů takových plavidel.
b) Motory:
1. zážehové motory speciálně určené pro ponorky, splňující tyto dvě vlastnosti:
a) výkon 1,12 MW (1500 k) a vyšší a
b) rychlost otáčení 700 ot./min. a vyšší;
2. elektrické motory speciálně určené pro ponorky, splňující všechny tyto vlastnosti:
a) výkon vyšší než 0,75 MW (1000 k);
b) rychlé reverzování chodu;
c) chlazení kapalinou a
d) zcela uzavřený plášť;
3. nemagnetické zážehové motory speciálně určené pro vojenské účely s výkonem 37,3 kW (50 k) a vyšším a s nemagnetickým obsahem přesahujícím 75 % celkové hmoty.
c) Podvodní detekční zařízení určená speciálně pro vojenské účely a jejich ovládací systémy.
d) Protiponorkové a protitorpédové sítě.
e) Nepoužívá se.
f) Penetrátory a konektory trupu určené speciálně pro vojenské účely, které umožňují interakci se zařízením vně plavidla.
Poznámka Bod ML9 f) zahrnuje konektory pro plavidla jednovodičová, mnohovodičová, koaxiální nebo vlnovodná, dále zařízení pro vnikání do trupu, která jsou obojí schopná odolat prosakování z venku a zachovat si požadované vlastnosti v podmořské hloubce přesahující 100 m; dále konektory z optických vláken a optická zařízení pro vnikání do trupu, určená speciálně pro přenos "laserových" paprsků bez ohledu na podmořskou hloubku.
Uvedený bod nestanoví kontrolu běžných penetrátorů (pohonných hřídelí apod.).
g) Tichá ložiska s magnetickým nebo plynovým závěsem, aktivní kontrolní systémy potlačení vibrací a maskování, a vybavení obsahující tato ložiska, určené speciálně pro vojenské účely.
ML10 "Letadla", bezpilotní vzdušné prostředky, letecké motory a výzbroj a výstroj letadel, související vybavení a součásti, speciálně určené nebo upravené pro vojenské použití:
Odkaz Naváděcí a navigační zařízení, viz bod ML11, pozn. 7.
a) Bojová "letadla" a pro ně speciálně určené součásti.
b) Ostatní "letadla" speciálně určená nebo upravená pro vojenské použití, včetně vojenského průzkumu, útoku, vojenského výcviku, přepravy a výsadku vojsk nebo shozu vojenské výbavy či výstroje, logistické podpory a pro ně speciálně určené součásti.
c) Bezpilotní vzdušné prostředky a příslušné vybavení speciálně určené nebo upravené pro vojenské použití a pro ně speciálně určené součásti:
1. bezpilotní vzdušné prostředky včetně dálkově pilotovaných vzdušných prostředků a autonomních programovatelných prostředků a prostředků "lehčích vzduchu";
2. příslušná startovací zařízení a pozemní vybavení;
3. příslušné řídící a kontrolní vybavení;
d) Letecké motory speciálně určené nebo upravené pro vojenské použití a pro ně speciálně určené součásti.
e) Vybavení letadel, včetně palubního tankovacího vybavení, určené speciálně pro "letadla" podléhající kontrole podle bodů ML10 a) a ML10 b), nebo letecké motory podléhající kontrole podle bodu ML10 d) a pro ně speciálně určené součásti.
f) Tlakové nádrže pro doplňování paliva a tlakové tankovací zařízení, vybavení speciálně určené k usnadnění operací v omezených prostorech a pozemní vybavení speciálně vyvinuté pro "letadla" podléhající kontrole podle bodů ML10 a) a ML10 b), nebo letecké motory podléhající kontrole podle bodu ML10 d).
g) Vojenské ochranné přilby a ochranné masky a pro ně speciálně určené součásti, tlakové dýchací přístroje a částečně tlakové obleky pro použití v "letadlech", anti-g obleky, konvektory kapalného kyslíku používané v "letadlech" nebo raketových střelách, katapulty a odpalovací zařízení sloužící k nouzovému úniku osob z "letadla".
h) Padáky a příslušné vybavení používané pro bojové mužstvo, shoz nákladu nebo zpomalení "letadla" a pro ně speciálně určené součásti:
1. padáky pro:
a) přesné výsadky příslušníků jednotek zvláštního určení,
b) výsadky parašutistů;
2. nákladní padáky;
3. paraglidy, brzdicí padáky, stabilizační padáky sloužící ke stabilizaci a řízení letové polohy shazovaných předmětů za letu (např. záchranných vzduchotěsných vystřelovacích kabin, vystřelovacích sedaček, bomb);
4. stabilizační padáky pro použití s katapultážními systémy sedaček, které slouží k řízení rozvinutí a nafouknutí nouzových padáků;
5. záchranné/návratové padáky pro řízené raketové střely, bezpilotní a vesmírné prostředky;
6. přibližovací padáky a přistávací brzdicí padáky;
7. ostatní vojenské padáky;
8. vybavení speciálně určené pro výsadek parašutistů ve velké výšce, (např. obleky, speciální přilby, dýchací systémy, navigační zařízení).
i) Automatické pilotní systémy pro náklady shazované padákem; vybavení speciálně určené nebo upravené pro vojenské použití při řízených úvodních seskocích z libovolné výšky, včetně kyslíkových přístrojů.
Poznámka 1 Kontrole podle bodu ML10 b) nepodléhají "letadla" nebo varianty "letadel" speciálně určené pro vojenské využití, které:
a) nejsou konfigurovány pro vojenské použití a nejsou vybaveny výstrojí či výzbrojí nebo doplňky speciálně určenými pro vojenské použití a
b) byly úřadem civilního letectví signatářské země Wassenaarské dohody schváleny k civilnímu provozu.
Poznámka 2 Kontrole podle bodu ML10 d) nepodléhají:
a) letecké motory určené nebo upravené k vojenským účelům, které byly úřadem civilního letectví signatářské země Wassernaarské dohody schváleny pro použití v "civilních letadlech", nebo pro ně speciálně určené součásti;
b) pístové motory nebo pro ně speciálně určené součásti, s výjimkou těch, které jsou speciálně určeny pro bezpilotní letecké prostředky.
Poznámka 3 Kontrola podle bodů ML10 b) a ML10 d) ve vztahu k součástem se speciálním určením a příslušnému vybavení pro nevojenská "letadla" nebo letecké motory upravené pro vojenské použití platí pouze pro takové vojenské součásti a příslušné vojenské vybavení, které jsou potřebné pro úpravy na vojenské použití.
ML11 Elektronické vybavení a speciálně určené součásti nepodléhající kontrole podle jiných bodů Společného vojenského seznamu EU:
a) Elektronické vybavení speciálně určené pro vojenské použití a pro ně speciálně určené součásti.
Poznámka Bod ML11 zahrnuje:
1. vybavení pro elektronická protiopatření a elektronická následná protiopatření (tj. vybavení, které slouží k vysílání cizích a klamných signálů do radarů nebo radiokomunikačních přijímačů nebo k jinému narušování příjmu, provozu nebo účinnosti nepřátelských elektronických přijímačů včetně jejich protiopatřovacího vybavení) včetně rušicích a protirušicích zařízení;
2. rychlofrekvenční trubice;
3. elektronické systémy nebo vybavení určené buď pro stálé pozorování a monitorování elektromagnetického spektra pro vojenskou výzvědnou službu nebo pro účely bezpečnosti nebo pro maření takového pozorování a monitorování;
4. podvodní protiopatření zahrnující akustické a magnetické rušičky a klamné cíle, vybavení určené k vysílání cizích nebo klamných signálů do zvukových přijímačů;
5. šifrovací vybavení pro zabezpečení zpracování dat, informací a přenosových a signalizačních kabelů;
6. vybavení sloužící k identifikaci, autentizaci a vkládání klíčů a vybavení sloužící ke správě, tvorbě a distribuci klíčů;
7. naváděcí a navigační vybavení.
b) Rušicí zařízení globálních družicových navigačních systémů.
ML12 Zbraňové systémy využívající kinetickou energii o vysoké rychlosti, příslušné vybavení a pro ně speciálně určené součásti:
a) Zbraňové systémy využívající kinetickou energii, konstruované speciálně pro ničení nebo přerušení úkolu ničení cíle.
b) Speciálně konstruovaná testovací a vyhodnocovací zařízení a testovací modely, včetně diagnostických přístrojů a cílů, sloužící ke zkouškám projektilů a systémů využívajících kinetickou energii.
Odkaz Pokud jde o zbraňové systémy používající malorážní střelivo nebo využívající pouze chemický pohon a pokud jde o pro ně určené střelivo, viz body ML1 až ML4.
Poznámka 1 Bod ML12 zahrnuje tyto položky, pokud jsou speciálně určené pro zbraňové systémy využívající kinetickou energii:
a) odpalovací pohonné systémy schopné urychlení hmot větších než 0,1 g na rychlosti převyšující 1,6 km/s v režimu jednotlivé i rychlé palby;
b) vybavení k výrobě prvotní energie, vytvoření elektrického pancíře, akumulaci energie, k řízení teploty a klimatizaci, přepínání, nebo k hospodaření s palivem; a elektrická rozhraní mezi funkcemi dodávky proudu a elektrickým ovládáním střelných zbraní a dalších pohonů ve střelecké věži;
c) systémy sloužící k zaměření a sledování cíle, řízení palby a vyhodnocení způsobených škod;
d) pohonné systémy (příčného zrychlení) pro vyhledávání navádění, samonavádění nebo změny směru střel.
Poznámka 2 Kontrole podle bodu ML12 podléhají zbraňové systémy, pro něž se využívá jakákoli z následujících metod pohonu:
a) elektromagnetická;
b) elektrotermální;
c) plazmová;
d) lehký plyn; nebo
e) chemická (pokud je použita v kombinaci s některou z výše uvedených).
ML13 pancéřové a ochranné vybavení, konstrukce a součásti:
a) Pancéřové pláty:
1. vyrobené v souladu s vojenskými standardy nebo specifikacemi; nebo
2. vhodné pro vojenské použití.
b) Konstrukce z kovových a nekovových materiálů a jejich kombinací, speciálně určené k balistické ochraně vojenských systémů a pro ně speciálně určené součásti.
c) Vojenské přilby.
d) Pancéřované a ochranné obleky vyrobené podle vojenských standardů nebo specifikací nebo mající stejné vlastnosti a pro ně speciálně určené součásti.
Odkaz Pokud jde o "vláknité materiály" používané pro výrobu ochranných oděvů, viz položku 1C010 seznamu EU zboží dvojího užití.
Poznámka 1 Bod ML13 b) zahrnuje materiály konstruované speciálně tak, aby vznikl reaktivní pancíř, a ke stavbě vojenských krytů.
Poznámka 2 Kontrole podle bodu ML13 c) nepodléhají konvenční ocelové přilby, neupravené ani nekonstruované tak, aby mohly nést některý druh doplňkových zařízení nebo jím byly přímo vybaveny.
Poznámka 3 Kontrole podle bodu ML13 d) nepodléhají pancéřované ani ochranné oděvy, pokud svému uživateli slouží pro jeho vlastní osobní ochranu.
Odkaz Viz též položku 1A005 seznamu EU zboží dvojího užití.
ML14 Specializované vybavení pro vojenský výcvik nebo pro simulaci vojenských operací, simulátory speciálně určené pro výcvik v používání jakékoliv palné zbraně nebo zbraně podléhající kontrole podle ML1 nebo ML2 a pro ně speciálně určené součásti a doplňky.
Technická poznámka Pojem "specializované vybavení pro vojenský výcvik" zahrnuje vojenské typy trenažérů útoku, trenažérů bojových letů, trenažérů radarových cílů, generátorů radarových cílů, přístrojů k výcviku dělostřelby, protiponorkových válečných trenažérů, letových simulátorů (včetně trenažérů odstředivé síly pro výcvik pilotů nebo kosmonautů), radarových trenažérů, trenažérů navigačních letů, navigačních trenažérů, trenažérů odpalování raketových střel, vybavení k vizualizaci cíle, bezpilotních "letadel", trenažérů výzbroje, trenažérů bezpilotních "letadel", mobilní výcvikové jednotky a výcviková zařízení pro pozemní vojenské operace.
Poznámka 1 Bod ML14 zahrnuje systémy tvorby zobrazení a interaktivního prostředí pro simulátory, pokud jsou speciálně určeny pro vojenské použití.
Poznámka 2 Kontrole podle bodu ML14 nepodléhá vybavení určené speciálně pro výcvik v používání loveckých a sportovních zbraní.
ML15 Zobrazovací vybavení nebo vybavení pro protiopatření, určené speciálně pro vojenské účely a speciálně pro ně určené součásti a příslušenství:
a) Nahrávací zařízení a zařízení pro zpracování obrazu.
b) Kamery a fotopřístroje, fotografické vybavení a vybavení ke zpracování filmů.
c) Vybavení k zesilování obrazu.
d) Infračervené nebo tepelné zobrazovací vybavení.
e) Zobrazovací radarové senzorové vybavení.
f) Vybavení sloužící k protiopatření a proti-protiopatření pro vybavení podléhající kontrole podle bodů ML15 a) až ML15 e).
Poznámka Bod ML15 f) zahrnuje vybavení určené ke znehodnocování provozu nebo efektivnosti vojenských zobrazovacích systémů nebo k minimalizaci takových znehodnocujících účinků.
Poznámka 1 Označení "speciálně určené součásti" zahrnuje tyto položky, pokud jsou speciálně určeny k vojenskému použití:
a) trubice (elektronky, klíčové prvky) konvertorů infračervených zobrazení;
b) trubice zesilovače obrazu (jiné než první generace);
c) desky s mikrokanály;
d) trubice televizních kamer pro slabé osvětlení;
e) sady detektorů (včetně elektronických propojovacích a čtecích systémů);
f) trubice pyroeletrických televizních kamer;
g) chladicí systémy pro zobrazovací systémy;
h) fotochromité nebo elektrooptické elektricky spouštěné závěrky s rychlostí závěrky menší než 100 μs, s výjimkou závěrek, které tvoří základní součást vysokorychlostních kamer;
i) obrazové invertory z optických vláken;
j) složené polovodičové fotokatody.
Poznámka 2 Kontrole podle bodu ML15 nepodléhají "trubice zesilovače obrazu první generace" ani vybavení speciálně určené pro osazení "trubicemi zesilovače obrazu první generace".
Odkaz Status mířidel zbraní využívajících "trubic zesilovače obrazu první generace", viz body ML1, ML2, a ML5 a).
Odkaz Viz též položky 6A002 a) 2. a 6A002 b) seznamu EU zboží dvojího užití.
ML16 Výkovky, odlitky a další nedokončené výrobky, jejichž použití v kontrolovaném výrobku je možné zjistit podle složení materiálu, geometrie nebo funkce a které jsou speciálně určeny pro některý z produktů podléhajících kontrole podle bodů ML1 až ML4, ML6, ML9, ML10, ML12 nebo ML19.
ML17 Různé vybavení, materiály a knihovny a pro ně speciálně určené součásti:
a) Samostatné přístroje pro potápění a podvodní plavání:
1. přístroje s uzavřeným nebo polouzavřeným okruhem (recyklující vzduch) určené speciálně pro vojenské použití (např. konstruované speciálně jako nemagnetické);
2. součásti určené speciálně pro použití při přestavbě přístroje s otevřeným okruhem pro vojenské použití;
3. předměty určené výhradně pro vojenské použití se samostatným potápěcím a podvodním plovacím přístrojem.
b) Stavební zařízení určené speciálně pro vojenské použití.
c) Příslušenství, povlaky (nátěry) povrchů a úpravy sloužící k maskování určené speciálně pro vojenské použití.
d) Polní ženijní vybavení určené speciálně pro použití v bojovém pásmu.
e) "Roboty", "robotické" ovladače a "koncové efektory robotů", které splňují některou z těchto vlastností:
1. jsou speciálně určeny pro vojenské použití;
2. obsahují prostředky k ochraně hydraulického vedení proti vnějšímu proražení způsobenému úlomky střel (např. samotěsnící vedení) a používají hydraulické kapaliny s body vznícení vyššími než 839 K (566 °C); nebo
3. jsou speciálně určeny nebo vyčleněny k provozu v prostředí elektromagnetických impulsů.
f) Knihovny (parametrické odborné databáze) určené speciálně pro vojenské použití s vybavením podléhajícím kontrole podle Společného vojenského seznamu EU.
g) Vybavení k výrobě jaderné energie nebo pohonné systémy, včetně "jaderných reaktorů", určené speciálně k vojenskému použití a jejich součásti speciálně určené nebo upravené k vojenskému použití.
h) Vybavení nebo materiál s potaženým povrchem nebo úpravou pro maskování, určený speciálně pro vojenské použití, jiný než podléhající kontrole podle jiných bodů Společného vojenského seznamu EU.
i) Simulátory speciálně určené pro vojenské "jaderné reaktory".
j) Mobilní opravárenské dílny speciálně určené nebo upravené pro opravy a údržbu vojenské výstroje a výzbroje.
k) Polní generátory speciálně určené nebo upravené pro vojenské použití.
l) Kontejnery speciálně určené nebo upravené pro vojenské použití.
m) Trajekty nepodléhající kontrole podle jiných bodů Společného vojenského seznamu EU, mosty a pontony speciálně určené pro vojenské použití.
n) Testovací modely speciálně určené pro "vývoj" položek podléhajících kontrole podle bodů ML4, ML6, ML9 nebo ML10.
Technické poznámky
1.
Pro účely bodu ML17 se slovem "knihovna" (parametrická odborná databáze) rozumí sbírka odborných informací vojenské povahy, s jejichž pomocí se může zvýšit výkon vojenského vybavení nebo systémů.
2.
Pro účely bodu ML17 se slovem "upravený" rozumí změna konstrukční, elektrické, mechanické nebo jiné povahy, jež nevojenskému předmětu dodává vojenské schopnosti ekvivalentní předmětu, který je speciálně určen pro vojenské použití.
ML18 Vybavení a technologie k výrobě výrobků, které jsou uvedeny ve Společném vojenském seznamu EU:
a) Speciálně určené nebo upravené výrobní zařízení sloužící k výrobě výrobků zahrnutých v seznamu a pro ně speciálně určených součástí.
b) Speciálně určená zařízení pro testy prostředí a pro ně speciálně určené vybavení, sloužící k certifikaci, kvalifikaci nebo testování výrobků podléhajících kontrole podle Společného vojenského seznamu EU.
Technická poznámka Pro účely bodu ML18 zahrnuje slovo "výroba" konstrukci, posouzení, zhotovení, testování a kontrolu.
Poznámka 1 Body ML18 a) a ML18 b) zahrnují následující vybavení:
a) průběžné nitrátory;
b) odstředivé testovací přístroje nebo vybavení, která mají některou z těchto vlastností:
1. pohon motorem nebo motory s celkovým jmenovitým výkonem větším než 298 kW (400 k);
2. schopnost nést užitečné zatížení minimálně 113 kg; nebo
3. schopnost vyvinout odstředivé zrychlení minimálně 8 g s minimálním užitečným zatížením 91 kg;
c) dehydratační lisy;
d) šnekové vytlačovací stroje speciálně určené nebo upravené k lisování vojenských výbušnin;
e) řezací stroje ke kalibraci slisovaných pohonných hmot;
f) čisticí bubny s průměrem minimálně 1,85 m a s kapacitou větší než 227 kg;
g) průběžné míchače pevných pohonných hmot;
h) kapalinou poháněné mlýny pro mletí a drcení složek vojenských výbušnin;
i) zařízení sloužící k dosažení kulovitého tvaru a shodné velikosti částic práškových kovů vyjmenovaných v bodě ML8 c) 8.;
j) konverenční měniče proudu pro přeměnu materiálů vyjmenovaných v bodě ML8 c) 3.
a) Označení "výrobky zařazené do Společného vojenského seznamu EU" zahrnuje:
1. výrobky nepodléhající kontrole, pokud jsou jejich koncentrace nižší než stanovené:
a) hydrazin (viz bod ML8 c) 4.);
b) "výbušniny" (viz bod ML8);
2. výrobky nepodléhající kontrole, pokud jsou jejich objemy nižší než stanovené technické limity (tj. "supravodivé" materiály nepodléhající kontrole podle položky 1C005 seznamu EU zboží dvojího užití; "supravodivé" elektromagnety nepodléhající kontrole podle položky 3A001 e) 3. seznamu EU zboží dvojího užití; "supravodivé" elektrické vybavení vyňaté z kontroly podle bodu ML20 b);
3. kovová paliva a okysličovadla skladovaná od plynné fáze v laminární formě (viz bod ML8 c) 5.).
b) Označení "výrobky zařazené do Společného vojenského seznamu EU" nezahrnuje:
1. signální pistole (viz bod ML2 b));
2. látky vyňaté z kontroly podle poznámky 3 k bodu ML7;
3. osobní dozimetry pro sledování radiace (viz bod ML7 f)) a masky na ochranu proti konkrétním pracovním rizikům, viz též seznam EU zboží dvojího užití;
4. difluoroamin a práškový nitrát draselný (viz poznámka 6 k bodu ML8);
5. letecké motory vyňaté z kontroly podle ML10;
6. konvenční ocelové přilby nevybavené žádným druhem doplňkových zařízení, ani neupravené a nekonstruované tak, aby je mohly nést (viz poznámka 2 k bodu ML13);
7. zařízení vybavená průmyslovými stroji, které nepodléhají kontrole, např. potahovací/nátěrové stroje, které nejsou specifikovány jinde, a zařízení pro odlévání umělých hmot;
8. muškety, pušky a karabiny vyrobené před rokem 1938, repliky mušket, pušek a karabin datovaných před rokem 1890, revolvery, pistole a kulomety datované před rokem 1890 a jejich repliky.
Poznámka 3 Poznámka 2 b) 8. k bodu ML18 nezprošťuje kontroly výrobní zařízení pro nestarožitné ruční zbraně, a to i pokud jsou využívána k výrobě replik starožitných ručních zbraní.
ML19 Zbraňové systémy se směrovým vyzařováním energie, příslušná protiopatřovací vybavení a testovací modely, a dále pro ně speciálně určené součásti:
a) "Laserové" systémy určené speciálně pro ničení nebo znemožnění splnění úkolu cíle.
b) Systémy vyzařující paprsek částic, schopné ničení nebo znemožnění splnění úkolu cíle.
c) Vysokovýkonné radiofrekvenční systémy schopné ničení nebo znemožnění splnění úkolu cíle.
d) Vybavení speciálně určené pro odhalování a identifikaci systémů, nebo pro obranu před systémy podléhajícími kontrole podle bodu ML19 a) až ML19 c).
e) Modely fyzického testování a příslušné výsledky testů systémů, vybavení a součástek, které podléhají kontrole podle této položky.
f) "Laserové" systémy na bázi kontinuálních vln a impulzní "laserové" systémy určené speciálně ke způsobení trvalé slepoty pro nepodpořený zrak, tj. nekryté oko nebo oko vybavené korekčními pomůckami vidění.
Poznámka 1 Zbraňové systémy se směrovým vyzařováním energie podléhající kontrole podle bodu ML19 zahrnují systémy, jejichž schopnost je odvozena od řízeného uplatňování:
a) "laserů" s dostatečným výkonem kontinuálních vln nebo impulzů ke způsobení destrukce způsobem podobným konvenčnímu střelivu;
b) urychlovačů částic, které s destruktivní silou vrhají paprsek nabitých nebo neutrálních částic;
c) vysokofrekvenční vysílače vysoce impulzní energie nebo vysoce průměrné energie, které vytvářejí dostatečně silná pole schopná zneškodnit elektronické okruhy vzdáleného cíle.
Poznámka 2 Bod ML19 zahrnuje tyto položky, pokud jsou speciálně určené pro zbraňové systémy se směrovým vyzařováním energie:
a) vybavení k výrobě prvotní energie, akumulaci energie, k přepínání, modulaci výkonu nebo k hospodaření s palivem;
b) systémy pro zaměření a sledování cíle;
c) systémy schopné vyhodnocení škod způsobených na cíli, zničení cíle nebo zrušení úkolu;
d) vybavení pro manipulaci s paprskem, jeho šíření a zaměřování;
e) vybavení umožňující rychlé obracení paprsku pro potřeby operací proti skupině cílů;
f) adaptivní optika a zařízení pro fázový posun;
g) proudové injektory paprsků záporných iontů vodíku;
h) součásti urychlovačů "způsobilé pro nasazení v kosmu";
i) vybavení k zužování paprsků záporných iontů;
j) vybavení pro řízení a obracení vysokoenergetického paprsku iontů;
k) fólie "způsobilé pro nasazení v kosmu," které slouží k neutralizaci paprsků se zápornými izotopy vodíku.
ML20 Kryogenické a "supravodivé" vybavení a pro něj speciálně určené součásti a doplňky:
a) Vybavení speciálně určené nebo konfigurované pro instalaci v dopravním prostředku určeném pro vojenské pozemní, námořní, vzdušné nebo kosmické nasazení, které je schopné provozu za pohybu a je schopné vytvářet nebo udržovat teploty nižší než 103 K (-170 °C).
Poznámka Bod ML20 a) zahrnuje mobilní systémy, které mají zabudovaná příslušenství nebo součásti vyrobené z nekovových nebo elektricky nevodivých látek, jako jsou plasty, případně látky impregnované epoxidovou pryskyřicí, nebo jich využívají.
b) "Supravodivé" elektrické vybavení (otáčivé stroje a transformátory) speciálně určené nebo konfigurované pro instalaci v dopravním prostředku určeném pro vojenské pozemní, námořní, vzdušné nebo kosmické použití, které je schopno provozu za pohybu.
Poznámka Kontrole podle bodu ML20 b) nepodléhají hybridní homopolární stejnosměrné generátory, které mají jednopólové armatury z běžného kovu, jež rotují v magnetickém poli vytvářeném supravodivými cívkami, za předpokladu, že tyto cívky jsou jedinou supravodivou součástí v generátoru.
ML21 "Programové vybavení":
a) "Programové vybavení" speciálně určené nebo upravené pro "vývoj", "výrobu" nebo "použití" zařízení nebo látek podléhajících kontrole podle Společného vojenského seznamu EU.
b) Specifické "programové vybavení":
1. "programové vybavení" speciálně určené pro:
a) modelování, simulaci a vyhodnocování vojenských zbraňových systémů;
b) "vývoj", sledování, údržbu nebo aktualizaci "programového vybavení" zabudovaného do vojenských zbraňových systémů;
c) modelování a simulaci scénářů vojenských operací, nepodléhající kontrole podle bodu ML14;
d) aplikace Velení, komunikace, řízení a zpravodajství (C3I) a Velení, komunikace, řízení, počítače a zpravodajství (C4I);
2. "programové vybavení" pro stanovení účinků konvenčních, nukleárních, chemických a biologických válečných zbraní;
3. "programové vybavení" nepodléhající kontrole podle bodů ML21 a), b) 1. nebo b) 2. speciálně určené nebo upravené tak, aby vybavení nepodléhajícímu kontrole podle Společného vojenského seznamu EU umožňovalo plnit vojenské funkce, jaké plní vybavení podléhající kontrole podle bodů ML5, ML7 f), ML9 c), ML9 e), ML10 e), ML11, ML14, ML15, ML17 i) a ML18.
ML22 "Technologie":
a) "Technologie" výslovně neuvedená v bodu ML22 b), která je "určená" pro "vývoj", "výrobu" nebo "použití" položek podléhajících kontrole podle Společného vojenského seznamu EU.
b) "Technologie":
1. "technologie" "určená" pro konstrukci, montáž součástek, provoz, údržbu a opravy reprodukčních instalačních celků pro položky podléhající kontrole na základě Společného vojenského seznamu EU, a to i v tom případě, že součásti takových výrobních zařízení kontrole nepodléhají;
2. "technologie""určená" pro "vývoj" a "výrobu" ručních zbraní, a to i pokud je využívána k výrobě replik starožitných ručních zbraní;
3. "technologie""určená" pro "vývoj", "výrobu" nebo "použití" toxikologických prostředků, příslušných zařízení nebo součástek podléhajících kontrole podle bodů ML7 a) až ML7 f);
4. "technologie""určená" pro "vývoj", "výrobu" nebo "použití""biopolymerů" nebo specifických buněčných kultur podléhajících kontrole podle bodu ML7 g);
5.
"Technologie""určené" výhradně pro začlenění "biokatalyzátorů" podléhajících kontrole podle bodu ML7 h) 1. do vojenských nosných látek nebo vojenského materiálu.
Poznámka 1 "Technologie""určené" pro "vývoj", "výrobu" nebo "použití" položek podléhajících kontrole na základě seznamu bojových prostředků zůstávají pod kontrolou i v případě, kdy se použijí pro nějakou položku nepodléhající kontrole.
Poznámka 2 Kontrole podle bodu ML22 nepodléhá technologie:
a) která je minimálně nutná pro instalaci, provoz, údržbu (kontrolu) a opravy položek nepodléhajících kontrole nebo takových, jejichž vývoz byl povolen;
b) která je "ve veřejném užívání", představuje "základní vědecký výzkum" či minimum informací nezbytných pro přihlašování patentů;
c) pro magnetickou indukci sloužící k nepřetržitému pohonu civilních dopravních zařízení.
--------------------------------------------------
Závěry Rady
ze dne 24. května 2005,
o nových ukazatelích v oblasti vzdělávání a odborné přípravy
(2005/C 141/04)
RADA
s ohledem na:
1. nový strategický cíl, který pro Evropskou unii stanovilo zasedání Evropské rady v Lisabonu ve dnech 23. a 24. března 2000 a který potvrdilo zasedání Evropské rady ve Stockholmu ve dnech 23. a 24. března 2001, a to cíl stát se "nejkonkurenceschopnější a nejdynamičtější znalostní ekonomikou na světě schopnou udržitelného hospodářského růstu s větším počtem pracovních míst, s lepšími pracovními místy a větší sociální soudržností";
2. závěry zasedání Evropské rady na jaře 2005, v nichž se zdůrazňuje, že "lidský kapitál je nejdůležitější předností Evropy" [1];
3. prohlášení zasedání Evropské rady v Lisabonu, že je třeba evropské systémy vzdělávání a odborné přípravy přizpůsobovat požadavkům znalostní společnosti i potřebě vyšší úrovně zaměstnanosti a kvality zaměstnání. S tím souvisí mandát udělený zasedáním Evropské rady v Lisabonu Radě pro vzdělávání, aby "provedla celkovou reflexi ohledně konkrétních budoucích cílů vzdělávacích systémů se zaměřením na společné zájmy a priority při respektování národní rozmanitosti s cílem přispět k lucemburskému a cardiffskému procesu" [2];
4. závěry zasedání Evropské rady v Barceloně ve dnech 15. a 16. března 2002 [3], které potvrdily pracovní program [4] včetně seznamu ukazatelů, jež se mají používat při posuzování pokroku při provádění třinácti konkrétních cílů pomocí otevřené metody koordinace, s cílem zajistit, aby se evropské systémy vzdělávání a odborné přípravy staly "do roku 2010 známkou světové kvality", a které požadovaly stanovení ukazatele jazykových schopností;
5. opětovné potvrzení stěžejní úlohy ukazatelů a pěti referenčních úrovní při stanovování pokynů a při posuzování pokroku v oblasti vzdělávání a odborné přípravy pro dosažení lisabonských cílů [5];
6. Společnou průběžnou zprávu z února 2004, [6] která zdůraznila potřebu zlepšování kvality a srovnatelnosti stávajících ukazatelů, především v oblasti celoživotního učení, a její požadavek, aby stálá skupina pro ukazatele a kritéria a veškeré stávající pracovní skupiny do konce roku 2004 navrhly omezený seznam nových ukazatelů, jež je třeba vypracovat;
7. první reakci Komise na tuto žádost, nastiňující možné krátkodobé, střednědobé a dlouhodobé strategie v devíti oblastech ukazatelů [7];
ZNOVU POTVRZUJE, že
8. pravidelné sledování vykonané práce a pokroku za použití ukazatelů a kritérií je podstatnou součástí lisabonského procesu, jež umožňuje rozpoznání silných a slabých stránek za účelem poskytování strategického vedení a řízení krátkodobých i dlouhodobých opatření strategie "Vzdělávání a odborná příprava 2010";
UZNÁVÁ, že
9. je žádoucí vytvořit soudržný rámec ukazatelů a kritérií ke sledování vykonané práce a pokroku v oblasti vzdělávání a odborné přípravy;
10. vytvoření nezbytných údajů ke stanovení nových ukazatelů může být dlouhodobou záležitostí a v některých případech může trvat 5 až 10 let;
11. posílené spolupráce v oblasti vzdělávání a odborné přípravy by bylo možno využít pro zavedení soudržného rámce ukazatelů opírajícího se o vhodné zdroje údajů, který může přesahovat horizont roku 2010 stanovený v Lisabonu;
12. vytvoření "výzkumné jednotky pro celoživotní učení" ve Společném výzkumném středisku v Ispře může významně zvýšit výzkumnou kapacitu Komise, pokud jde o vytváření nových ukazatelů;
ZDŮRAZŇUJE, že
13. by se mělo plně využít stávajících údajů a ukazatelů a že by se současně mělo vynaložit další úsilí ke zlepšování jejich srovnatelnosti, závažnosti a aktuálnosti;
14. při vytváření nových ukazatelů se plně respektuje odpovědnost členských států za organizaci jejich vzdělávacích systémů a příslušné organizaci a institucím by se nemělo ukládat nepřiměřené administrativní či finanční zatížení, ani by to nemělo nevyhnutelně vést k většímu počtu ukazatelů používaných ke sledování pokroku;
15. je třeba nadále posilovat spolupráci s jinými mezinárodními organizacemi působícími v této oblasti (např. OECD, UNESCO, IEA), zvláště za účelem zlepšení mezinárodní soudržnosti údajů.
VYZÝVÁ Komisi, aby,
16. pokud jde o oblasti ukazatelů, v nichž již existuje sběr údajů nebo se v nich plánují studie na úrovni EU, dále vypracovávala a předkládala Radě strategie v oblastech ukazatelů jako např. efektivnost investic, informační a komunikační technologie, mobilita, vzdělávání dospělých, učitelé a instruktoři, odborné vzdělávání a odborná příprava, sociální začlenění a občanská angažovanost.
17. pokud jde o oblasti ukazatelů, kde žádné srovnatelné údaje neexistují, Radě předložila podrobné návrhy studií za účelem vytvoření nových ukazatelů v těchto oblastech:
- osvojování schopnosti učit se;
- jazykové znalosti;
a v kterékoli jiné oblasti, kde by nové studie mohly ukázat jako důležité;
18. pokud jde o oblasti ukazatelů, pro něž mezinárodní organizace (např. OECD, UNESCO, IEA) plánují nové studie, spolupracovala s těmito mezinárodními organizacemi s cílem uspokojit potřebu informací, kterou má EU například v oblasti informačních a komunikačních technologií, kvalifikace dospělých a odborného růstu učitelů, kde již jiné mezinárodní organizace projednávají možnost provedení studií;
19. při vypracovávání takových strategií a nových nástrojů pro shromažďování informací a při spolupráci s mezinárodními organizacemi:
- v případě potřeby analyzovala jejich politickou důležitost i s ohledem na vztah mezi rozvojem lidského kapitálu a integrovanými politikami vzdělávání a zaměstnanosti;
- předložila podrobný technický popis těchto navrhovaných nových studií;
- přiložila časový harmonogram nezbytné vývojové práce;
- přiložila odhad nákladů, které dotyčným členským státům a Komisi pravděpodobně vzniknou, jakož i infrastruktury, kterou budou potřebovat pro takovou vývojovou práci a následný sběr údajů;
- v souladu s časovým harmonogramem blíže určila vhodné řídící struktury umožňující členským státům zapojit se do metodické a vývojové práce a činit nezbytná rozhodnutí, což dovolí vytváření příslušných a kvalitních údajů.
20. za účelem poskytnutí zpětné zprávy Radě, kterou je třeba podat nejpozději do konce roku 2006, aby:
- zmapovala iniciativy přijaté v jiných sledovaných oblastech, včetně dopadu informačních a komunikačních technologií na výuku a učení, dopadu mobility na trh práce a na sociální zázemí vysokoškolských studentů;
- posoudila pokrok dosažený na cestě k vytvoření soudržného rámce ukazatelů a kritérií ke sledování lisabonských cílů v oblasti vzdělávání a odborné přípravy včetně opětovného zvážení vhodnosti stávajících ukazatelů používaných v procesu sledování dosaženého pokroku.
[1] Dok.
7619/05, odstavec 34.
[2] Dok.
SN 100/1/00 REV 1, odstavec 27.
[3] SN 100/1/02 REV 1.
[4] "Podrobný pracovní program týkající se kroků navazujících na zprávu o konkrétních cílech systémů vzdělávání a odborné přípravy" schválený Radou pro vzdělávání dne 14. února 2002.
[5] Závěry Rady o kritériích přijaté dne 5. května 2003.
[6] "Vzdělávání a odborná příprava 2010" – Úspěch lisabonské strategie závisí na naléhavých reformách přijatých společně Radou a Komisí dne 26. února 2004.
[7] Pracovní kniha zaměstnanců Komise "Nové ukazatele v oblasti vzdělávání a odborné přípravy" (SEK(2004), 1524).
--------------------------------------------------
Závěry Rady
ze dne 13. června 2005
o úředním používání dalších jazyků v Radě a případně v jiných orgánech a institucích Evropské unie
(2005/C 148/01)
1. Tyto závěry se týkají jazyků jiných než těch, které jsou uvedeny v nařízení č. 1/1958 Rady, jejichž statut je uznán ústavou členského státu na celém nebo na části jeho území a jejichž používání coby národních jazyků je stanoveno zákonem.
2. Rada se domnívá, že v rámci úsilí vyvíjeného za účelem přiblížení Unie ke svým občanům by mělo být více zohledněno bohatství její jazykové rozmanitosti.
3. Rada považuje možnost občanů používat další jazyky ve svých vztazích s orgány za důležitý činitel pro posílení jejich identifikace s politickým projektem Evropské unie.
4. Úřední používání jazyků uvedených v bodě 1 bude schváleno Radou na základě správní dohody uzavřené mezi Radou a žádajícím členským státem, případně jiným orgánem nebo institucí Unie na základě obdobné správní dohody.
5. Tyto dohody budou uzavřeny v souladu se Smlouvou, jakož i s ustanoveními přijatými za účelem jejího uplatňování a budou muset splňovat níže uvedené podmínky.
Přímé a nepřímé náklady na provádění těchto správních dohod orgány a institucemi Evropské unie ponese žádající členský stát.
a) Zveřejňování aktů přijatých Evropským parlamentem a Radou v rámci spolurozhodovacího postupu.
Vláda členského státu bude moci zaslat Evropskému parlamentu a Radě ověřený překlad aktů přijatých spolurozhodovacím postupem v jednom z jazyků uvedených v bodě 1.
Rada uloží tento překlad do svých archívů a na požádání poskytne jeho kopii.
Rada zajistí zveřejnění těchto překladů na svých internetových stránkách.
V obou případech se upozorňuje na to, že dotyčné překlady nemají právní účinek.
b) Projevy na zasedání Rady a případně jiných orgánů nebo institucí Unie
Vláda členského státu bude podle potřeby moci požádat Radu a případně jiné orgány nebo instituce (Evropský parlament nebo Výbor regionů) o povolení používat jeden z jazyků uvedených v bodě 1 při projevech (pasivní tlumočení) jednoho ze členů dotyčného orgánu nebo instituce na zasedání.
Rada zpravidla tuto žádost schválí, pokud bude předložena v rozumné lhůtě před zasedáním a budou k dispozici nezbytné prostředky, pokud jde o personál a materiál.
c) Písemná sdělení orgánům a institucím Unie
Členské státy budou moci přijmout právní akt, který stanovuje, že přeje-li si jeden z jejich občanů zaslat orgánu nebo instituci Unie sdělení v jednom z jazyků uvedených v bodě 1, zašle toto sdělení orgánu určenému vládou tohoto členského státu.
Tento orgán předá dotyčnému orgánu nebo instituci text sdělení spolu s jeho překladem v jazyku členského státu stanoveném nařízením Rady č. 1/1958.
Stejný postup se obdobně použije na odpověď dotyčného orgánu nebo instituce.
Pokud mají orgány nebo instituce Unie na odpověď určitou lhůtu, tato lhůta počíná dnem, ve kterém dotyčný orgán nebo instituce obdržel od členského státu překlad v jednom z jazyků, které jsou uvedeny v nařízení Rady č.
1/1958. Tato lhůta končí dnem zaslání odpovědi v tomto jazyce příslušnému orgánu členského státu orgánem nebo institucí Unie.
Rada vyzývá ostatní orgány, aby uzavřely správní dohody na tomto základě.
--------------------------------------------------
Oznámení České republiky ohledně vzájemnosti v otázce víz [1]
(2005/C 163/01)
24. května 2005
Ref. č.: 3647/2005
Stálé zastoupení České republiky při EU vyjadřuje své uznání Radě Evropské unie a dovoluje si opětovně vyslovit své díky za pokračující spolupráci a podporu v nejrůznějších záležitostech souvisejících s plněním každodenních úkolů stálého zastoupení.
Vzhledem k přátelskému ovzduší pracovních vztahů mezi Radou EU a stálým zastoupením by stálé zastoupení rádo využilo této příležitosti k tomu, aby Evropskou komisi upozornilo na následující otázku.
Česká republika se rozhodla učinit oficiální oznámení ohledně zemí, které navzdory skutečnosti, že Česká republika je od 1. května 2004 členským státem EU, vůči českým občanům nadále uplatňují jednostranný vízový režim, a v jejichž případech nepřinesla ani intenzivní dvoustranná jednání ani setkání v Bruselu na úrovni EU konkrétní výsledky.
Na základě čl. 1 odst. 4 písm. a) nařízení Rady č. 539/2001 ze dne 15. března 2001, kterým se stanoví seznam třetích zemí, jejichž státní příslušníci musejí mít při překračování vnějších hranic vízum, jakož i seznam třetích zemí, jejichž státní příslušníci jsou od této povinnosti osvobozeni, oznamuje Česká republika, že Brazílie jednostranně uplatňuje vízový režim vůči státním příslušníkům České republiky.
Vzhledem k tomu, že otázka vzájemnosti týkající se víz je na politické úrovni považována za velmi citlivý problém, vychází Česká republika z toho, že na základě doložky solidarity obsažené ve výše uvedeném nařízení budou okamžitě přijata vhodná opatření zajišťující, že pro občany EU na straně jedné a občany Brazílie na straně druhé bude při přecházení příslušných hranic platit vízový režim založený na rovnosti a vzájemnosti.
Stálé zastoupení České republiky při Evropské unii využívá této příležitosti, aby Radu Evropské unie opětovně ujistilo o své nejhlubší úctě a přátelství.
Javier Solana
generální tajemník, vysoký představitel
generální sekretariát Rady Evropské unie
Rada Evropské unie
Luc Frieden
ministr spravedlnosti, ministr pro státní finance a rozpočet, ministr obrany
Lucembursko
Franco Frattini
místopředseda
komisař pro otázky spravedlnosti, svobody a bezpečnosti
24. května 2005
Ref. č.: 3647/2005
Stálé zastoupení České republiky při EU vyjadřuje své uznání Radě Evropské unie a dovoluje si opětovně vyslovit své díky za pokračující spolupráci a podporu v nejrůznějších záležitostech souvisejících s plněním každodenních úkolů stálého zastoupení.
Vzhledem k přátelskému ovzduší pracovních vztahů mezi Radou EU a stálým zastoupením by stálé zastoupení rádo využilo této příležitosti k tomu, aby Evropskou komisi upozornilo na následující otázku.
Česká republika se rozhodla učinit oficiální oznámení ohledně zemí, které navzdory skutečnosti, že Česká republika je od 1. května 2004 členským státem EU, vůči českým občanům nadále uplatňují jednostranný vízový režim, a v jejichž případech nepřinesla ani intenzivní dvoustranná jednání ani setkání v Bruselu na úrovni EU konkrétní výsledky.
Na základě čl. 1 odst. 4 písm. a) nařízení Rady č. 539/2001 ze dne 15. března 2001, kterým se stanoví seznam třetích zemí, jejichž státní příslušníci musejí mít při překračování vnějších hranic vízum, jakož i seznam třetích zemí, jejichž státní příslušníci jsou od této povinnosti osvobozeni, oznamuje Česká republika, že Brunej jednostranně uplatňuje vízový režim vůči státním příslušníkům České republiky.
Vzhledem k tomu, že otázka vzájemnosti týkající se víz je na politické úrovni považována za velmi citlivý problém, vychází Česká republika z toho, že na základě doložky solidarity obsažené ve výše uvedeném nařízení budou okamžitě přijata vhodná opatření zajišťující, že pro občany EU na straně jedné a občany Bruneje na straně druhé bude při přecházení příslušných hranic platit vízový režim založený na rovnosti a vzájemnosti.
Stálé zastoupení České republiky při Evropské unii využívá této příležitosti, aby Radu Evropské unie opětovně ujistilo o své nejhlubší úctě a přátelství.
Javier Solana
generální tajemník, vysoký představitel
generální sekretariát Rady Evropské unie
Rada Evropské unie
Luc Frieden
ministr spravedlnosti, ministr pro státní finance a rozpočet, ministr obrany
Lucembursko
Franco Frattini
místopředseda
komisař pro otázky spravedlnosti, svobody a bezpečnosti
24. května 2005
Ref. č.: 3647/2005
Stálé zastoupení České republiky při EU vyjadřuje své uznání Radě Evropské unie a dovoluje si opětovně vyslovit své díky za pokračující spolupráci a podporu v nejrůznějších záležitostech souvisejících s plněním každodenních úkolů stálého zastoupení.
Vzhledem k přátelskému ovzduší pracovních vztahů mezi Radou EU a stálým zastoupením by stálé zastoupení rádo využilo této příležitosti k tomu, aby Evropskou komisi upozornilo na následující otázku.
Česká republika se rozhodla učinit oficiální oznámení ohledně zemí, které navzdory skutečnosti, že Česká republika je od 1. května 2004 členským státem EU, vůči českým občanům nadále uplatňují jednostranný vízový režim, a v jejichž případech nepřinesla ani intenzivní dvoustranná jednání ani setkání v Bruselu na úrovni EU konkrétní výsledky.
Na základě čl. 1 odst. 4 písm. a) nařízení Rady č. 539/2001 ze dne 15. března 2001, kterým se stanoví seznam třetích zemí, jejichž státní příslušníci musejí mít při překračování vnějších hranic vízum, jakož i seznam třetích zemí, jejichž státní příslušníci jsou od této povinnosti osvobozeni, oznamuje Česká republika, že Kanada jednostranně uplatňuje vízový režim vůči státním příslušníkům České republiky.
Vzhledem k tomu, že otázka vzájemnosti týkající se víz je na politické úrovni považována za velmi citlivý problém, vychází Česká republika z toho, že na základě doložky solidarity obsažené ve výše uvedeném nařízení budou okamžitě přijata vhodná opatření zajišťující, že pro občany EU na straně jedné a občany Kanady na straně druhé bude při přecházení příslušných hranic platit vízový režim založený na rovnosti a vzájemnosti.
Stálé zastoupení České republiky při Evropské unii využívá této příležitosti, aby Radu Evropské unie opětovně ujistilo o své nejhlubší úctě a přátelství.
Javier Solana
generální tajemník, vysoký představitel
generální sekretariát Rady Evropské unie
Rada Evropské unie
Luc Frieden
ministr spravedlnosti, ministr pro státní finance a rozpočet, ministr obrany
Lucembursko
Franco Frattini
místopředseda
komisař pro otázky spravedlnosti, svobody a bezpečnosti
[1] Výbor stálých zástupců se na svém zasedání dne 21. června 2005 dohodl na zveřejnění těchto oznámení, v souladu s čl. 1 odst. 4 písm. a) nařízení (ES) č. 539/2001 ze dne 15. března 2001 (Úř. věst. L 81, 21.3.2001, s.1) naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 851/2005 ze dne 2. června 2005 (Úř. věst. L 141, 4.6.2005, s. 3).
--------------------------------------------------
Protidrogový akční plán EU (2005 – 2008)
(2005/C 168/01)
Úvod
Fenomén drog je jednou z otázek, které nejvíce trápí evropské občany, a zároveň významnou hrozbou pro bezpečnost a zdraví evropské společnosti.
V EU jsou až dva miliony problémových uživatelů drog.
Užívání drog, zvláště mezi mladými lidmi, dosahuje nejvyšší úrovně v historii.
Stále větší obavy v řadě členských států vyvolává i výskyt HIV/AIDS mezi uživateli drog.
Důležitost zaujetí pevného postoje vůči nedovolenému obchodu s drogami na všech úrovních a potřeba nadnárodního a soudržného přístupu v boji proti nedovolenému obchodu s drogami se odráží v přijetí rámcového rozhodnutí, kterým se stanoví minimální ustanovení týkající se znaků skutkových podstat trestných činů a sankcí v oblasti nedovoleného obchodu s drogami [1].
S ohledem na globální povahu drogového problému přijímá EU opatření za využití řady politických nástrojů, například dialogu o drogách s různými regiony světa.
Nalezení reálné a účinné reakce na tento celosvětový problém zůstává politickou prioritou Evropské unie.
V prosinci roku 2004 schválila Evropská rada protidrogovou strategii EU (2005 – 2012), která stanoví rámec, cíle a priority pro dva po sobě následující čtyřleté akční plány, jež má předložit Komise.
Tato strategie je nedílnou součástí víceletého "Haagského programu" pro posílení svobody, bezpečnosti a práva v EU [2].
Strategie má řadu hlavních cílů:
- dosáhnout vysoké úrovně ochrany zdraví, blahobytu a sociální soudržnosti doplněním opatření členských států v oblasti prevence a snižování užívání drog, drogové závislosti a poškození lidského zdraví a škody způsobené společnosti v souvislosti s užíváním drog,
- s náležitým ohledem na úspěchy a hodnoty EU v oblasti základních práv a svobod zajistit pro širokou veřejnost vysokou úroveň bezpečnosti přijetím opatření proti výrobě drog, nedovolenému přeshraničnímu obchodu s drogami a zneužívání prekurzorů a posílením preventivních opatření proti trestné činnosti související s drogami prostřednictvím účinné spolupráce zakotvené ve společném přístupu,
- posílit koordinační mechanismy EU pro zajištění toho, aby se opatření přijatá na vnitrostátní, regionální a mezinárodní úrovni vzájemně doplňovala a přispívala k účinnosti protidrogových politik v rámci EU i v jejích vztazích s ostatními mezinárodními partnery.
Tento aspekt vyžaduje jasněji vymezený evropský postoj v mezinárodních fórech, jako je OSN a její specializované agentury, který by odrážel vedoucí postavení EU jako dárce v této oblasti.
Strategie se soustředí na dva hlavní rozměry protidrogové politiky, a to snížení poptávky a snížení nabídky.
Pokrývá též řadu průřezových témat: mezinárodní spolupráci, výzkum, informace a hodnocení.
Akční plán navrhovaný Komisí a přijatý Radou s některými změnami přihlíží ke konečnému vyhodnocení protidrogové strategie EU a protidrogového akčního plánu EU (2000 – 2004) vypracovanému Komisí [3].
Zaměřuje se především na oblasti, u kterých hodnocení zdůraznilo potřebu dosáhnout dalšího pokroku.
Znovu zdůrazňuje řadu základních cílů, kterých nebylo v rámci minulého akčního plánu dosaženo.
Komise též uskutečnila úvodní konzultaci se zástupci občanské společnosti o budoucí politice prostřednictvím vyhrazených internetových stránek.
Tyto konzultace Komise v průběhu akčního plánu významně rozšíří, aby se do dialogu o tom, jak nejlépe řešit problémy související s drogami, zapojila celá řada zástupců občanské společnosti z celé EU.
Z hlediska konečného cíle je třeba, aby bylo jasné, že strategie a akční plán nejsou samoúčelné; i kdyby se dosáhlo všech jejich cílů, musíme konstatovat, že neuspěly, pokud výsledkem nebude měřitelné zmírnění drogového problému v naší společnosti.
Občané Evropy to očekávají.
Konečným cílem akčního plánu je významné snížení výskytu užívání drog mezi obyvatelstvem a zmenšení škod způsobených společnosti, jakož poškození zdraví, která jsou důsledkem užívání nedovolených drog a obchodování s nimi.
Usiluje o poskytnutí rámce pro vyvážený přístup ke snižování nabídky i poptávky prostřednictvím řady konkrétních opatření.
Ta byla zvolena na základě těchto kritérií:
- Opatření na úrovni EU musí nabídnout jednoznačnou přidanou hodnotu a výsledky musí být reálné a měřitelné.
- Opatření musí být efektivní z hlediska vynaložených nákladů a přímo přispívat k dosažení alespoň jednoho z cílů nebo priorit uvedených ve strategii.
- Počet opatření v jednotlivých oblastech musí být cílený a reálný.
Pokud jde o metodiku, Komise a Rada navrhly tento akční plán nikoliv jako statický seznam politických cílů, nýbrž jako dynamický politický nástroj.
Tento nástroj se řídí strukturou a cíli strategie a zaměřuje se na konkrétní výsledky ve specifických prioritních oblastech.
Pro každé opatření byly zavedeny nástroje hodnocení a ukazatele.
Ty byly navrženy ve spolupráci s Evropským monitorovacím centrem pro drogy a drogovou závislost (EMCDDA) a Europolem, které Komisi pomohou sledovat provádění akčního plánu.
Na tomto základě Komise vypracuje výroční zprávu a v případě potřeby navrhne úpravy.
V plánu je jasně stanovena odpovědnost za provádění opatření i příslušné termíny.
Aby se dodržel časový plán provádění, budou cíle, které nebyly splněny v termínu nebo jejichž splnění je nepravděpodobné, podléhat doporučením týkajícím se jejich provádění, případně stanovení toho, že provedení nebylo úspěšné.
S ohledem na návrh druhého akčního plánu pro období let 2009 – 2012 provede Komise v roce 2008 hodnocení dopadu.
Konečné vyhodnocení strategie a akčního plánu provede Komise v roce 2012.
Tato hodnocení přesáhnou přísný rámec akčního plánu a na základě práce EMCDDA a Europolu zahrnou i obecný pohled na vývoj drogové situace v Evropě.
Tento akční plán si klade náročné cíle, odpovídá však závažnému charakteru problémů, kterým čelí občané EU.
Respektuje zásady subsidiarity a proporcionality a ponechává zcela volný prostor pro místní, regionální, vnitrostátní a nadnárodní opatření, přičemž zároveň povzbuzuje všechny zúčastněné strany, aby hledaly způsoby, jak by se tato opatření mohla vzájemně podporovat a přispívat k dosažení cílů protidrogové strategie EU.
Identifikovatelný výsledek:Koordinace je klíčová pro zavedení a provádění úspěšné protidrogové strategie.
Koordinace protidrogové politiky na úrovni EU by měla probíhat prostřednictvím horizontální pracovní skupiny pro drogy (HDG).
HDG by měla pravidelně věnovat pozornost vnějších aspektům protidrogové politiky.
Vnitrostátní orgány odpovědné za koordinaci protidrogových otázek a politik budou přispívat k praktickému provádění akčních plánů EU v rámci provádění vnitrostátních programů.(Související priority strategie 17, 18, 19, 20, 21) _BAR_
Cíl _BAR_ Opatření _BAR_ Časový plán _BAR_ Odpovědná strana _BAR_ Nástroj hodnocení/ukazatel _BAR_
1.Zajistit vyvážený multidisciplinární přístup _BAR_ Členské státy, s náležitým ohledem na své vnitrostátní právní předpisy a správní strukturu, přijmou celkovou národní protidrogovou strategii a jeden nebo více protidrogových akčních plánů a zajistí, aby národní strategie/akční plány byly v souladu se strategií/akčními plány EU _BAR_ 2007 _BAR_ ČS _BAR_ Výroční zpráva o národních strategiích/akčních plánech vypracovaná KOM, ve spolupráci s EMCDDA _BAR_
2.Účinná koordinace na úrovni EU a úrovni členských států _BAR_ Členské státy a Komise vytvoří plně funkční protidrogový koordinační mechanismus a určí osobu, oddělení nebo subjekt pověřený funkcí protidrogového koordinátora _BAR_ 2007 _BAR_ ČSKOM _BAR_ ČS podají KOM zprávu o stávajících vnitrostátních koordinačních strukturáchVýroční zpráva o vnitrostátních strukturách vypracovaná KOM, ve spolupráci s EMCDDA _BAR_
3.Posílit zapojení občanské společnosti _BAR_ 1.Komise vydá Zelenou knihu o způsobech účinné spolupráce s občanskou společností _BAR_ 2006 _BAR_ KOM _BAR_ Zelená kniha KOM _BAR_
2.Členské státy poskytnou občanské společnosti příležitost vyjádřit svůj názor _BAR_ 2007 _BAR_ ČS _BAR_ ČS podají HDG zprávu do roku 2008 _BAR_
4.Účinná koordinace v Radě _BAR_ 1.HDG zaměří svou činnost na sledování provádění akčního plánu EU _BAR_ Probíhá _BAR_ Rada _BAR_ Výroční zpráva KOM o dosaženém pokroku _BAR_
2.HDG bude hlavním fórem v Radě pro koordinaci protidrogových činností v EU.
Účinná koordinace mezi HDG a ostatními pracovními skupinami Rady, které se zabývají drogovou problematikou, včetně vnějších vztahů (např. pracovní skupina pro policejní spolupráci, pracovní skupina pro celní spolupráci, multidisciplinární skupina pro organizovanou trestnou činnost, pracovní skupina pro veřejné zdraví atd.) _BAR_ Probíhá _BAR_ PŘEDRada _BAR_ Zpráva ostatních pracovních skupin Rady (nebo PŘED) pro HDG o otázkách souvisejících s drogamiZpráva o výsledcích jednání HDG o drogových otázkách souvisejících s vnějšími vztahy předána příslušným pracovním skupinám a naopak _BAR_
5.Systematické začleňování protidrogové politiky do vztahů a dohod s příslušnými třetími zeměmi _BAR_ 1.Zajistit, aby akční plány EU pro různé regiony byly přijímány pouze tehdy, jsou-li pro jejich provádění přiděleny dostatečné zdroje _BAR_ Probíhá _BAR_ Rada _BAR_ Zpráva KOM do roku 2008 _BAR_
2.Zahrnout konkrétní ustanovení o protidrogové spolupráci do nových dohod se třetími zeměmi/regiony.
HDG by měla být informována o zahájení příslušných jednání _BAR_ Ročně _BAR_ RadaKOM _BAR_ Počet nových dohod s konkrétním ustanovením o drogách _BAR_
6.Podporovat pravidelné fórum pro koordinaci v EU _BAR_ Subjektům odpovědným za protidrogovou koordinaci poskytne předsednictví příležitost setkávat se za účelem výměny informací o vývoji uvnitř států, přezkum možností užší spolupráce a zaměření se na provádění akčního plánu EU _BAR_ Dvakrát ročně _BAR_ PŘEDČSKOM _BAR_ Výsledek zasedání _BAR_
Identifikovatelný výsledek:Měřitelné snížení užívání drog, drogové závislosti a zdravotních a sociálních rizik spojených s užíváním drog prostřednictvím rozvoje a zlepšení účinného a uceleného obsáhlého systému snižování poptávky na základě znalostí, včetně prevence, včasného zásahu, léčby, snižování škodlivých účinků a opatření vedoucích k rehabilitaci a opětovnému začlenění do společnosti v rámci členských států EU.
Opatření vedoucí k snižování poptávky po drogách musí brát v úvahu zdravotní a sociální problémy způsobené užíváním nedovolených psychoaktivních látek a užíváním různých typů drog ve spojení s legálními psychoaktivními látkami, jako jsou tabák, alkohol a léky.Související priority strategie 23, 24 a 25) _BAR_
Cíl _BAR_ Opatření _BAR_ Časový plán _BAR_ Odpovědná strana _BAR_ Nástroj hodnocení/ukazatel _BAR_
7.Zvětšit rozsah opatření na snížení poptávky po drogách, zvýšit počet osob majících přístup k těmto opatřením a zlepšit účinnost těchto opatření _BAR_ Zvětšit rozsah programů na snížení poptávky po drogách, zvýšit počet osob majících přístup k těmto programům, zlepšit kvalitu a hodnocení těchto programů a zajistit účinné rozšiřování vyhodnocených osvědčených postupůÚčinnější využívání a pravidelná aktualizace databáze EDDRA (Exchange on Drug Demand Reduction Action – Výměna údajů o opatřeních na snížení poptávky po drogách) spravovaná EMCDDA i dalších databází _BAR_ 2007 _BAR_ ČSEMCDDA _BAR_ Kvantitativní a kvalitativní analýza přístupu k opatřením v oblasti poptávky po drogách a jejich účinnosti (ukazatele poptávky po léčbě dle EMCDDA, analýza údajů EDDRA)Užívání drog a vnímání rizika souvisejícího s drogami mezi obyvatelstvem a studie ve školách (EMCDDA) _BAR_
8.Zlepšit přístup k programům prevence na školách v souladu s vnitrostátními právními předpisy a zvýšit jejich účinnost _BAR_ 1.Zajistit, aby komplexní účinné a vyhodnocené programy prevence týkající se legálních i nedovolených psychoaktivních látek, jakož i užívání více druhů drog byly zahrnuty do školních osnov anebo byly prováděny v nejširší možné míře _BAR_ 2007 _BAR_ ČS _BAR_ Počet ČS, které zavedly komplexní účinné programy prevence užívání psychoaktivních látek na školách; procento žáků oslovených těmito programy _BAR_
2.Podpořit provádění a rozvoj společných programů prevence organizovaných subjekty veřejných služeb, školami a příslušnými nevládními organizacemi _BAR_ 2007 _BAR_ ČS _BAR_ Totéž _BAR_
9.Vytvořit, rozvinout a zlepšit selektivní prevenci a nové způsoby oslovování cílových skupin, např. využíváním různých sdělovacích prostředků a nových informačních technologií _BAR_ Vypracovat a zlepšit programy prevence pro vybrané cílové skupiny (např. terénní pracovníci, sociálně znevýhodněné skupiny, sociálně vyloučené děti a ohrožené rodiny, mládež v mimoškolních oblastech) a konkrétní situace (např. drogy a řízení motorových vozidel, drogy na pracovišti, drogy jako součást zábavy), s přihlédnutím k rozdílům mezi pohlavími _BAR_ 2008 _BAR_ ČSKOM _BAR_ Míra dostupnosti programů prevence pro konkrétní cílové skupiny (EMCDDA)Studie KOM o vlivu alkoholu, drog a léků na schopnost řídit motorová vozidla – vypracovat do roku 2008Počet členských států, které zavedly programy na pracovišti.Počet a rozsah projektů pro prevenci užívání drog jako zábavy a vyhodnocení účinnosti těchto projektů (EMCDDA) _BAR_
10.Zlepšit metody včasného odhalování rizikových faktorů a včasného zásahu _BAR_ 1.Odhalování rizikových faktorů souvisejících s užíváním drog různými cílovými skupinami, zejména mladými lidmi, a jejich rozšiřování ve prospěch programů včasného zásahu a vyškolení odborníků _BAR_ Probíhá _BAR_ ČS _BAR_ ČS podají zprávu o rizikových faktorech souvisejících s užíváním drog různými cílovými skupinami, zejména mladými lidmi _BAR_
2.Zajistit vyškolení příslušných odborníků, kteří přicházejí do styku s potenciálními uživateli drog, zejména s mladými lidmi _BAR_ Probíhá _BAR_ ČS _BAR_ ČS podají zprávu o odhadovaném procentu odborníků, kteří projdou takovým školením do roku 2008Věk při prvním užití drogy/první žádosti o léčbu (EMCDDA) _BAR_
3.Provádění programů včasného zásahu, včetně opatření souvisejících zejména s experimentálním užíváním psychoaktivních látek _BAR_ Probíhá _BAR_ ČS _BAR_ Počet provedených programů včasného zásahu (EMCDDA)Odhadovaný počet osloveného obyvatelstva (EMCDDA) _BAR_
11.Zajistit dostupnost cílené a diverzifikované léčby a rehabilitačních programů a přístup k nim _BAR_ 1.Možnosti léčby vycházející z důkazů a zahrnující různorodé psychosociální a farmakologické přístupy, které mají být k dispozici a odpovídají poptávce po léčbě _BAR_ Probíhá _BAR_ ČS _BAR_ Poptávka po léčbě a ukazatele dostupnosti léčby (EMCDDA) _BAR_
2.Zavést strategie a zásady pro rozšiřování dostupnosti služeb a přístupu ke službám pro uživatele drog, k nimž stávající služby nepronikly _BAR_ Probíhá _BAR_ ČS _BAR_ Poptávka po léčbě a ukazatele dostupnosti léčby (EMCDDA) _BAR_
3.Zlepšit přístup k rehabilitačním programům a programům pro opětovné začlenění do společnosti a zlepšit rozsah těchto programů, se zvláštní pozorností věnovanou specializovaným (sociálním, psychologickým, lékařským) službám pro mladé lidi užívající drogy _BAR_ Probíhá _BAR_ ČS _BAR_ Počet lidí zahrnutých v těchto programech (EMCDDA) _BAR_
4.Organizovat a podporovat rozšiřování informací o dostupnosti léčby a rehabilitačních programů _BAR_ Probíhá _BAR_ ČS _BAR_ Počet vnitrostátních a místních kampaní (EMCDDA) _BAR_
12.Zlepšit kvalitu služeb v oblasti léčby _BAR_ Podpořit rozvoj znalostí o léčbě drogové závislosti a současně pokračovat v rozvoji a podpoře výměny osvědčených postupů v této oblasti _BAR_ 2008 _BAR_ RadaKOM _BAR_ Zpráva KOM do roku 2007 _BAR_
13.Dále rozvíjet alternativy k trestu vězení pro uživatele drog a služby související s drogami pro osoby ve vězení, s řádným přihlédnutím k vnitrostátním právním předpisům _BAR_ 1.Účinně využívat alternativy k trestu vězení pro uživatele drog a rozvíjet další alternativy _BAR_ Probíhá _BAR_ ČS _BAR_ Zprávy ČS předané HDG do roku 2008 _BAR_
2.Rozvíjet služby prevence, léčby a zmírnění újmy osob ve vězení, služby pomáhající propuštěným vězňům zařadit se zpět do společnosti a metody sledování/analýzy užívání drog mezi vězni _BAR_ Probíhá _BAR_ ČSKOM _BAR_ Návrh KOM na doporučení do roku 2007 _BAR_
14.Prevence zdravotních rizik souvisejících s užíváním drog _BAR_ Provádění doporučení Rady o prevenci a zmírnění poškození zdraví v souvislosti s drogovou závislostí _BAR_ Probíhá _BAR_ ČS _BAR_ Zpráva KOM do roku 2006 _BAR_
15.Dostupnost služeb v oblasti zmírnění poškození a přístup k nim _BAR_ Zlepšit přístup závislých osob ke všem příslušným službám a možnostem léčby určeným ke snížení poškození, s řádným přihlédnutím k vnitrostátním právním předpisům _BAR_ Probíhá _BAR_ ČS _BAR_ Poptávka po léčbě a ukazatele dostupnosti léčby (EMCDDA)Analýza různých typů služeb pro snížení poškození a škod, které jsou dostupné v ČS (EMCDDA) _BAR_
16.Prevence šíření HIV/AIDS, žloutenky typu C, dalších infekcí a nemocí přenášených krví _BAR_ Zajistit provádění komplexních a koordinovaných vnitrostátních nebo regionálních programů v oblasti HIV/AIDS, žloutenky typu C a jiných nemocí přenášených krví.
Tyto programy by měly být začleněny do obecných sociálních služeb a služeb zdravotní péče _BAR_ Probíhá _BAR_ ČSKOM _BAR_ Ukazatele výskytu HIV, žloutenky typu C a dalších infekcí (EMCDDA) _BAR_
17.Snížení počtu úmrtí souvisejících s drogami _BAR_ Zahrnout snížení počtu úmrtí souvisejících s drogami jako zvláštní cíl na všech úrovních zásahů určených zvláště pro tento účel, jako je podpora informačních činností, například práce terénních jednotek, prostřednictvím kvalitně vyškolených subjektů v oblasti zdravotní péče _BAR_ Probíhá _BAR_ ČS _BAR_ Ukazatel počtu úmrtí souvisejících s drogami (EMCDDA) _BAR_
Identifikovatelný výsledek:Měřitelné zlepšení účinnosti, výkonnosti a vědomostní základny zásahů a činnosti EU a jejích členských států v oblasti vymáhání práva zaměřených proti výrobě drog a obchodu s nimi, zneužívání prekurzorů, včetně zneužívání syntetických prekurzorů drog dovážených do EU, obchodování s drogami a financování terorismu, praní peněz pocházejících z drogové trestné činnosti.
Toho se má docílit soustředěním pozornosti na organizovaný zločin související s drogami za použití stávajících nástrojů a rámců, ve vhodných případech s využitím regionální nebo tematické spolupráce a hledáním způsobů, jak zesílit preventivní opatření proti trestné činnosti spojené s drogami.(Související priority strategie 27.1, 27.2, 27.3 a 27.4) _BAR_
Cíl _BAR_ Opatření _BAR_ Časový plán _BAR_ Odpovědná strana _BAR_ Nástroj hodnocení/ukazatel _BAR_
18.Posílit a rozvíjet spolupráci v oblasti vymáhání práva mezi členskými státy, případně s Europolem, Eurojustem, třetími zeměmi a mezinárodními ogranizacemi, proti mezinárodní organizované výrobě drog a obchodu s nimi _BAR_ 1.Provádět:operativní projekty v oblasti vymáhání práva, jako například společné vyšetřovací týmy, společné celní operace a společná vyšetřování.zpravodajské projekty v oblasti vymáhání práva s cílem zlepšit obraz zpravodajství i prováděné zásahy.
Do těchto projektů by měly být zapojeny alespoň 2 členské státy a projekty by se měly zaměřit na výrobu drog, nedovolený přeshraniční obchod a zločinecké sítě podílející se na těchto činnostech. _BAR_ Probíhá _BAR_ ČSEuropolEurojust _BAR_ Počet zahájených nebo dokončených operativních a zpravodajských projektů v oblasti vymáhání právaMnožství a hodnota zadržených prekurzorů a drogPočet narušených zločineckých skupinPočet rozebraných nedovolených laboratoří _BAR_
2.Usilovat o plné využití operativního a strategického potenciálu Europolu, vycházejíce ze stávající spolupráce mezi Europolem a národních jednotek Europolu a zlepšujíce obraz poskytování a předávání zpravodajských informací, těmito opatřeními:členské státy budou důsledněji předávat agentuře příslušné aktuální informace (informace uvedené v úvodních příkazech pracovních souborů analýzy) o skupinách zabývajících se obchodem s drogami a o trasách tohoto obchodu v souladu s ustanoveními Úmluvy o Europolu týkajícími se této výměny informací;členské státy budou důsledněji předávat Europolu údaje o zadržení;Europol zajistí, aby byly shromážděné informace dostupné pro operativní a strategické využití členskými státy;Europol na základě těchto údajů poskytne pravidelná strategická hodnocení hrozeb;hodnocení úspěchu a operativních důsledků cyklu shromažďování, analýzy a rozeslání zpravodajských informací a výsledného operativního opatření, a úsilí o zlepšení v takto odhalených oblastech. _BAR_ Probíhá _BAR_ ČSEuropol _BAR_ Zprávy Europolu _BAR_
3.Posílit kontrolu na vnějších hranicích EU s cílem zastavit příliv drog ze třetích zemí. _BAR_ Probíhá _BAR_ ČS _BAR_ Množství a hodnota prekurzorů a drog zadržených na vnějších hranicíchZprávy členských států o opatřeních přijatých službami v oblasti posílení kontrol na vnějších hranicích _BAR_
4.Provádět konkrétní opatření v boji proti přeshraničnímu obchodu s drogami uvnitř EU _BAR_ Probíhá _BAR_ ČS _BAR_ Zprávy členských států o konkrétních přijatých opatřeních _BAR_
5.Zhodnotit proveditelnost vypracování strategie pro využití výsledků forenzní profilace heroinu a kokainu ke strategickým a operativním účelům v oblasti vymáhání práva a vypracovat doporučení k této strategii _BAR_ 2006 _BAR_ ČS _BAR_ Dokončení zprávy o proveditelnosti, včetně doporučení _BAR_
19.Snížit výrobu heroinu, kokainu a konopí a přeshraniční obchod s nimi _BAR_ Provádět společné víceoborové operativní projekty a projekty shromažďování zpravodajských informací, vyměňovat si osvědčené postupy a zvýšit úsilí v boji proti omamným látkám.
Zaměřit toto úsilí na vnější země a regiony spojené s výrobou heroinu, kokainu a konopí, jejich přeshraničním obchodem a dovozem do EU _BAR_ Probíhá _BAR_ ČSEuropol _BAR_ Počet zahájených nebo dokončených operacíMnožství a hodnota zadrženého heroinu, kokainu a konopíPočet narušených zločineckých skupin _BAR_
20.Snížit výrobu a nabídku syntetických drog (ATS) _BAR_ 1.Vypracovat operace a projekty v oblasti shromažďování zpravodajských informací za účelem předcházení výrobě syntetických drog a obchodu s nimi a za účelem boje proti jejich výrobě a obchodu s nimi.
Do těchto operací by měly být zapojeny alespoň 2 členské státy.
V tomto ohledu by měl být plně využit projekt Synergy _BAR_ Probíhá _BAR_ ČSEuropol _BAR_ Počet zahájených nebo dokončených operací a projektů v oblasti shromažďování zpravodajských informacíMnožství a hodnota zadržených syntetických drog a prekurzorů syntetických drogPočet narušených zločineckých skupinPočet rozebraných nedovolených laboratoří _BAR_
2.Vypracovat dlouhodobé řešení na úrovni EU pro využívání výsledků forenzní profilace syntetických drog ke strategickým a operativním účelům v oblasti vymáhání práva.
Toto řešení by měly vypracovat donucovací orgány ve spolupráci s forenzními subjekty, vycházejíce ze zkušeností v této oblasti _BAR_ 2008 _BAR_ ČSKOMEuropol _BAR_ Zpráva o vypracování dlouhodobého řešení _BAR_
3.Plně provádět rozhodnutí Rady o výměně informací, hodnocení rizik a kontrole nových psychoaktivních látek _BAR_ Probíhá _BAR_ RadaČSKOMEuropolEMCDDAEvropská agentura pro hodnocení léčivých přípravků _BAR_ Výroční zpráva Europolu/EMCDDA Radě, Evropskému parlamentu a Komisi _BAR_
21.Bojovat proti závažné trestné činnosti v oblasti zneužívání chemických prekurzorů a pašování zesílením spolupráce v oblasti vymáhání práva mezi členskými státy, případně s Europolem, Eurojustem, třetími státy a mezinárodními organizacemi _BAR_ Provádět projekty v oblasti vymáhání práva, jako je například Evropská společná jednotka pro prekurzory.
Do těchto projektů by měly být zapojeny alespoň 2 členské státy. _BAR_ Probíhá _BAR_ ČSEuropolEurojust _BAR_ Počet zahájených nebo dokončených projektů v oblasti vymáhání právaMnožství a hodnota zadržených prekurzorů a drogPočet narušených zločineckých skupin _BAR_
22.Zabránit zneužívání prekurzorů, zvláště prekurzorů syntetických drog dovážených do EU _BAR_ 1.Provádět právní předpisy Společenství týkající se prekurzorů drog, zejména spolupráci členských států ve vztahu ke kontrolám dovozů prekurzorů syntetických drog.
Posílit kontroly na vnějších hranicích ze strany celních nebo jiných příslušných orgánů a posílit kontroly uvnitř Společenství. _BAR_ Probíhá _BAR_ ČSKOM _BAR_ Počet zadržených/zastavených zásilek _BAR_
2.Podpořit mezinárodní operace Výboru OSN pro mezinárodní kontrolu drog (INCB), zvláště projekt Prizma _BAR_ Probíhá _BAR_ ČSKOMEuropol _BAR_ Počet zadržených/zastavených zásilek _BAR_
3.Rozvíjet spolupráci mezi příslušnými orgány členských států odpovědnými za kontrolu prekurzorů a odvětví _BAR_ Probíhá _BAR_ ČSKOM _BAR_ Počet memorand o porozumění/obdobných ujednání s odvětvím nebo počet seminářů s odvětvímPočet oznámení a počet vyšetřování z nich vyplývajících _BAR_
23.Zaměřit se na praní peněz a zabavení majetku nashromážděného v souvislosti s drogovou trestnou činností _BAR_ 1.Provádět operativní projekty v oblasti vymáhání práva, jako napříkladi)projekty pro sledování organizací obchodujících s drogami, včetně souběžných hloubkových vyšetřování finančních prostředků a majetku (jakéhokoliv druhu) zločinců, za účelem maximalizace zpětného získání majetku a sestavení/sdílení souvisejících zpravodajských informací aii)projekty zaměřené na odhalování a narušování toků hotovosti pocházející z trestné činnosti v rámci EU a z EU do konkrétních vysoce rizikových míst určení mimo EU a zdrojové země.Do těchto operativních projektů v oblasti vymáhání práva by měly být zapojeny alespoň 2 členské státy. _BAR_ Probíhá _BAR_ ČSEuropolEurojust _BAR_ Počet zahájených nebo dokončených operativních projektů v oblasti vymáhání právaHotovost a majetek zadržené v důsledku vyšetřování souvisejících s drogamiHodnota zpětně získaného a propadlého majetku v poměru k počtu dokončených operativních projektů v oblasti vymáhání práva _BAR_
2.Rozvíjet spolupráci v oblasti výměny informací mezi finančními zpravodajskými jednotkami (FIU) využíváním sítě FIU jako prostředku k vzájemné výměně informací _BAR_ 2006 _BAR_ ČS _BAR_ Počet ČS využívajících síť FIU _BAR_
3.Zvážit možnost vytvoření vnitrostátních víceoborových jednotek pro odhalování a vyšetřování finančních prostředků a majetku zločinců _BAR_ 2008 _BAR_ ČSKOM _BAR_ Zpráva KOM o vytvoření těchto jednotek _BAR_
4.Určit a vyhodnotit osvědčené postupy v oblasti právních předpisů a postupů členských států týkajících se propadnutí majetku pocházejícího z trestné činnosti s přihlédnutím ke všem příslušným nástrojům EU _BAR_ 2007 _BAR_ KOM _BAR_ _BAR_
5.Prověřit osvědčené postupy v členských státech, které zřídily a zavedly národní fond určený k poskytování finančních prostředků na projekty v oblasti drog a financovaný ze zabaveného majetku získaného výrobou drog a obchodem s nimi. _BAR_ 2007 _BAR_ KOM _BAR_ Studie o osvědčených postupech v ČS, které zřídily a zavedly tento fond. _BAR_
24.Prověřit možná spojení mezi výrobou drog, obchodem s drogami a financováním terorismu _BAR_ Určit možné vazby mezi výrobou drog a obchodem s drogami a financováním terorismu a využívat tyto informace k podpoře nebo zahájení vyšetřování nebo opatření _BAR_ 2007 _BAR_ KOMEuropolČS _BAR_ Počet zahájených nebo dokončených vyšetřování nebo opatření _BAR_
25.Posílit činnost v oblasti prevence trestné činnosti související s drogami _BAR_ 1.Přijmout společnou definici výrazu "trestná činnost související s drogami" _BAR_ 2007 _BAR_ RadaKomise _BAR_ Návrh Komise na základě stávajících studií předložených EMCDDA _BAR_
2.Sdílet zkušenosti a osvědčené postupy v oblasti prevence distribuce drog na úrovni ulice a předkládat výsledky _BAR_ 2007 _BAR_ ČSRada _BAR_ Předložené výsledky _BAR_
3.Provést studii o postupech v oblasti prevence trestné činnosti související s drogami ve třetích zemích _BAR_ 2008 _BAR_ KOM _BAR_ Dokončení studie _BAR_
26.Vyvinout nové metody a osvědčené postupy pro boj proti trestné činnosti související s drogami a páchané pomocí informační technologie a pro prevenci takového zneužívání prekurzorů _BAR_ ČS shromáždí údaje o trestné činnosti související s drogami a páchané pomocí informační technologie a takového zneužívání prekurzorů za účelem vyvinutí nových metod a osvědčených postupů pro boj proti těmto jevům _BAR_ 2008 _BAR_ ČSRada _BAR_ Předložené výsledky _BAR_
27.Zvýšit výcvik donucovacích orgánů _BAR_ ČS a Evropská policejní akademie (CEPOL) v rámci svých pravomocí zahrnou do svých ročních pracovních (vzdělávacích) programů více výcvikových kursů pro důstojníky donucovacích orgánů, které se budou týkat konkrétně boje proti výrobě drog a obchodování s nimi _BAR_ 2006 _BAR_ ČSCEPOL _BAR_ Zahrnutí příslušného doplňkového výcviku do dotyčných ročních pracovních programů _BAR_
Identifikovatelný výsledek:Měřitelné zlepšení účinné a viditelnější koordinace mezi členskými státy a mezi členskými státy a Komisí při prosazování a podpoře vyrovnaného přístupu k problému drog a prekurzorů v rámci jednání s mezinárodními organizacemi, na mezinárodních fórech a s třetími zeměmi. To vše s cílem snížit výrobu drog a jejich přísun do Evropy a pomoci třetím zemím v prioritních oblastech při snižování poptávky po drogách jako nedílné součásti politické a rozvojové spolupráce.(Související priority strategie 27.5, 30.1, 30.2 a 30.3) _BAR_
Cíl _BAR_ Opatření _BAR_ Časový plán _BAR_ Odpovědná strana _BAR_ Nástroj hodnocení/ukazatel _BAR_
28.Přijímat společné postoje EU k drogám na mezinárodních fórech _BAR_ Postoje EU přednesené na mezinárodních zasedáních zabývajících se drogovou problematikou připraví HDG a další koordinační fóra.
Během zasedání Komise OSN pro narkotika (CND) a dalších zasedání se budou konat koordinační schůze EU _BAR_ Probíhá _BAR_ PŘEDČSKOM _BAR_ Počet postojů EU pro příslušná mezinárodní zasedání ve vztahu k počtu postojů jednotlivých států _BAR_
29.Jasně formulovat a prosazovat přístup EU ke drogové problematice _BAR_ Předsednictví nebo Komise zaujmou vedoucí úlohu ve formulování a prosazování vyváženého přístupu EU _BAR_ Probíhá _BAR_ PŘEDČSKOM _BAR_ Počet prohlášení EU ve vztahu k počtu prohlášení jednotlivých států _BAR_
30.Předkládat společná usnesení EU a podporovat jiné rezoluce _BAR_ V OSN, především v CND, předsednictví usiluje o předkládání rezolucí jako společných usnesení EU nebo o podporu jiných rezolucí ze strany EU _BAR_ Probíhá _BAR_ PŘEDČSKOM _BAR_ Počet společných usnesení EU a podporovaných rezolucí ve vztahu k celkovému počtu usneseníIndikátor sbližování (viz dokument 9099/05 CORDROGUE 27) _BAR_
31.Formulovat příspěvek EU ke konečnému hodnocení provádění výsledků zvláštního zasedání Valného shromáždění OSN v roce 1998 věnovaného problematice drog (UNGASS) _BAR_ 1.Zahájit iniciativu pro návrh společných kritérií EU v rámci Komise OSN pro narkotika za účelem konečného vyhodnocení provádění politického prohlášení, prohlášení o hlavních zásadách pro snížení poptávky po drogách a opatření pro posílení mezinárodní spolupráce v boji proti celosvětovému problému drog, které byly přijaty na zasedání UNGASS v roce 1998 _BAR_ 2006 _BAR_ KOMRadaPŘEDČS _BAR_ Návrh EU pro CND 2006 na základě iniciativy Komise _BAR_
2.Vypracovat společný postoj EU k výsledkům konečného vyhodnocení provádění politického prohlášení, prohlášení o hlavních zásadách pro snížení poptávky po drogách a opatření pro posílení mezinárodní spolupráce v boji proti celosvětovému problému drog, které byly přijaty na zasedání UNGASS v roce 1998 _BAR_ 2008 _BAR_ KOMRadaPŘEDČS _BAR_ Společný postoj EU na základě iniciativy Komise _BAR_
32.Podpořit kandidátské země a země zahrnuté do procesu stabilizace a přidružení _BAR_ Poskytnout nezbytnou technickou a jinou pomoc těmto zemím, aby se seznámily s acquis EU, a pomoci jim provádět požadovaná opatření _BAR_ 2008 _BAR_ ČSKOMEMCDDAEuropol _BAR_ Počet dokončených projektů; výdaje a procento celkových výdajů na pomoc těmto zemím _BAR_
33.Umožnit kandidátským zemím podílet se na práci EMCDDA, Europolu a Eurojustu _BAR_ Uzavřít dohody s kandidátskými zeměmi _BAR_ 2008 _BAR_ RadaKOM _BAR_ Počet uzavřených dohod o spolupráci _BAR_
34.Pomáhat evropským sousedům _BAR_ 1.Provádět protidrogové oddíly akčních plánů Evropské sousedské politiky _BAR_ 2008 _BAR_ ČSKOM _BAR_ Počet provedených protidrogových opatření _BAR_
2.Provádět protidrogové oddíly akčního plánu EU-Rusko proti organizované trestné činnosti a cestovní mapy k dosažení společného prostoru svobody, bezpečnosti a práva; prověřit prostor pro posílenou činnost ve spolupráci s Ruskem, zejména v této cestovní mapě, a s dalšími sousedícími zeměmi za účelem snížení rizika souvisejícího s drogami _BAR_ 2006 _BAR_ ČSKOM _BAR_ Počet provedených protidrogových opatření _BAR_
35.Zajistit, aby obavy související s drogami byly začleněny při stanovování priorit v rámci spolupráce EU se třetími zeměmi/regiony _BAR_ Začleňovat projekty v oblasti drog do spolupráce EU s třetími zeměmi/regiony, zejména těmi, kterých se drogová problematika dotýká.
Zvláštní pozornost by měla být věnována poskytování pomoci a spolupráci:se zeměmi na východní hranici EUs balkánskými státys Afghánistánem (zejména v souvislosti s plněním jeho protidrogového prováděcího plánu na rok 2005 a budoucích prováděcích plánů) a jeho sousedy; EU a členské státy by měly usilovat o zvýšení své pomocise zeměmi Latinské Ameriky a Karibikus Marokemse zeměmi ležícími na dalších drogových trasáchTato pomoc a spolupráce by měla navazovat na protidrogové akční plány přijaté EU u různých regionů a případně na protidrogové oddíly jiných akčních plánů s partnery EU _BAR_ 2008 _BAR_ ČSKOM _BAR_ Počet dokončených projektů; výdaje a procento celkových výdajů na pomoc těmto zemím/regionům _BAR_
36.Zesílení úsilí o vymáhání práva zaměřeného na třetí země, zejména země výroby a oblasti, kudy vedou cesty obchodu s drogami _BAR_ 1.Vytvořit nebo dále rozvíjet sítě styčných úředníků ČS.
Každá síť by se měla scházet alespoň každých šest měsíců za účelem zlepšení operativní spolupráce a koordinace akcí ČS ve třetích zemích _BAR_ Probíhá _BAR_ ČS _BAR_ Počet vytvořených nebo dále rozvinutých sítí styčných úředníků ČS.Počet uskutečněných schůzek _BAR_
2.Poskytnout příslušný výcvik pro styčné úředníky ČS _BAR_ Probíhá _BAR_ ČS _BAR_ Výcvik pro styčné úředníky ČS poskytnutý v rámci ročních (vzdělávacích) pracovních programů ČS _BAR_
3.Provádět, případně podporovat operativní projekty v oblasti vymáhání práva, sdílet osvědčené postupy a zvyšovat protidrogové úsilí v zemích/regionech uvedených v opatření 35 _BAR_ Probíhá _BAR_ ČS _BAR_ Počet zahájených nebo dokončených operativních projektů v oblasti vymáhání právaMnožství a hodnota zadržených prekurzorů a drogPočet narušených zločineckých skupinPočet rozebraných nedovolených laboratoří _BAR_
4.Poskytovat pomoc donucovacích orgánům zemí/regionů uvedených v opatření 35 v oblasti boje proti výrobě drog a obchodu s drogami a proti zneužívání prekurzorů.
Tato pomoc by měla zahrnovat pomoc v oblasti výcviku _BAR_ Probíhá _BAR_ ČSKOM _BAR_ Počet dokončených protidrogových projektů v oblasti vymáhání právaVýdaje na protidrogové projekty v oblasti vymáhání práva _BAR_
37.Pokračovat v aktivních politických závazcích EU vůči třetím zemím/regionům a rozvíjet tyto závazky _BAR_ 1.Využívat mechanismy, jako například mechanismus koordinace a spolupráce v oblasti drog mezi EU/zeměmi Latinské Ameriky a Karibiku, zvláštní dialog EU o drogách s Andským společenstvím a zasedání trojky o drogách, k uskutečňování aktivního politického dialogu s dotyčnými zeměmi a regiony _BAR_ Probíhá _BAR_ RadaKOM _BAR_ Výroční zpráva o využívání těchto mechanismů _BAR_
2.Přezkoumat činnosti a opatření, případně stanovit nové priority protidrogových akčních plánů, které EU přijala společně:se zeměmi Latinské Ameriky a Karibikuse Střední Asiíse zeměmi západního Balkánu _BAR_ 200620072008 _BAR_ RadaKOM _BAR_ Zprávy o přezkumu _BAR_
3.Plně se podílet na práci mezinárodních organizací a fór zabývajících se problematikou drog, jako například Rada Evropy (skupina Pompidou), UNODC, WHO a UNAIDS _BAR_ Probíhá _BAR_ RadaČSKOM _BAR_ Zpráva o činnostech EU v rámci těchto organizací a fór _BAR_
4.Plně využít Dublinské skupiny jako pružného, neformálního nástroje konzultací a koordinace pro celosvětové a regionální problémy a problémy jednotlivých zemí v oblasti nedovolené výroby drog, obchodování s nimi a poptávky po nich _BAR_ Probíhá _BAR_ RadaČSKomise _BAR_ Zpráva o činnostech EU v rámci Dublinské skupiny _BAR_
5.Zachovávat aktivní dialog se třetími zeměmi pro provedení doporučení dublinských miniskupin _BAR_ Probíhá _BAR_ RadaDublinská skupina _BAR_ Počet provedených doporučení Dublinské skupiny _BAR_
38.Zlepšit soudržnost, viditelnost a účinnost pomoci kandidátským zemím a třetím zemím/regionům _BAR_ 1.Výměna informací o projektech technické pomoci a operativních činnostech souvisejících s drogami, probíhajících v kandidátských zemích a třetích zemích/regionech, zejména za účelem stanovení duplicit a mezer v technické pomoci a operativních činnostech _BAR_ Ročně _BAR_ RadaKOM _BAR_ Výroční zpráva KOM RaděAktualizace databáze o projektech technické pomoci v kandidátských a třetích zemích, kterou provádí KOM na základě informací poskytnutých ČS. _BAR_
2.Zhodnotit protidrogové projekty ES a členských států zahrnuté do programů spolupráce _BAR_ 2008 _BAR_ ČSKOM _BAR_ Zprávy ČS a KOM předložené Radě _BAR_
Identifikovatelné výsledky:a)Lepší pochopení drogové problematiky a vypracování optimální odpovědi na ni prostřednictvím měřitelného a udržitelného zdokonalení vědomostní základny a vědomostní infrastruktury.b)Ukázat jasné přednosti a nedostatky současných opatření a činností na úrovni EU s tím, že hodnocení by mělo i nadále být nedílnou součástí přístupu EU k protidrogové politice.(Související priority strategie 31, 32) _BAR_
Cíl _BAR_ Opatření _BAR_ Časový plán _BAR_ Odpovědná strana _BAR_ Nástroj hodnocení/ukazatel _BAR_
39.Poskytnout spolehlivé a srovnatelné údaje o klíčových epidemiologických ukazatelích _BAR_ Plné zavedení pěti klíčových epidemiologických ukazatelů, případně doladění těchto ukazatelů _BAR_ 2008 _BAR_ ČSEMCDDA _BAR_ Zprávy z ČS, které určí možné problémy při zavádění _BAR_
40.Poskytnout spolehlivé informace o drogové situaci _BAR_ 1.Národní styčné body REITOX a národní protidrogové jednotky Europolu budou pokračovat v práci s cílem zajistit vypracování svých výročních standardizovaných zpráv o drogové situaci v jednotlivých členských státech _BAR_ Ročně _BAR_ ČS _BAR_ Předložené zprávy _BAR_
2.EMCDDA a Europol vypracují výroční zprávy o drogové problematice na úrovni EU _BAR_ Ročně _BAR_ EMCDDAEuropol _BAR_ Předložené zprávy _BAR_
41.Vypracovat jasné informace o nově vznikajících trendech a způsobech užívání drog a drogových trzích _BAR_ 1.Dosáhnout dohody o pokynech a mechanismech EU pro odhalování a sledování vznikajících trendů a reakci na ně _BAR_ 2008 _BAR_ RadaKOM _BAR_ Návrh KOM do roku 2007 ve spolupráci s EMCDDA a Europolem _BAR_
2.Komise zajistí průzkum provedený Eurobarometrem o postojích mládeže k drogám.
Výsledky Eurobarometru by měly být analyzovány ve spojení s údaji plynoucími z klíčového indikátoru "průzkumu mezi obyvatelstvem" provedeného EMCCDA _BAR_ 2008 _BAR_ KOM _BAR_ Předložená zpráva _BAR_
42.Předložit odhady veřejných výdajů na drogovou problematiku _BAR_ Členské státy a Komise za podpory EMCDDA zváží vypracování slučitelných metodik o přímých a nepřímých výdajích na opatření související s drogami _BAR_ 2008 _BAR_ ČSKOMEMCDDA _BAR_ Zpráva na základě této metodiky _BAR_
43.Podporovat výzkum v oblasti drog _BAR_ 1.Podporovat výzkum v rámci programu Společenství pro výzkum a vývoj a v rámci výzkumných programů členských státův oblasti biolékařských, psychosociálních a jiných faktorů přispívajících k užívání drog a drogové závislosti av dalších významných otázkách, jako je účinnost primárních kampaní pro zvyšování povědomí, účinné zásahy pro prevenci HIV/AIDS a žloutenka typu C a dlouhodobé účinky užívání extáze _BAR_ Probíhá _BAR_ ČSKOM _BAR_ Určení a zahrnutí témat do rámcového programu a pracovních programů, jakož i do národních výzkumných programůMnožství úspěšných uplatnění výzkumného programu v oblasti drog a počet projektů podporovaných na úrovni ČS _BAR_
2.Podporovat výzkum pro určení ochranných faktorů v zemích s nízkou mírou výskytu HIV/AIDS u uživatelů drog. _BAR_ 2007 _BAR_ ČSza podpory EMCDDA _BAR_ Předložená studie _BAR_
3.Plně využívat výzkumných kapacit Rady Evropy (skupina Pompidou) _BAR_ Probíhá _BAR_ ČSKOM _BAR_ Zpráva o výzkumných činnostech skupiny Pompidou _BAR_
44.Vytvořit sítě vynikající kvality ve výzkumu drog _BAR_ Podporovat výzkumné sítě, univerzity a odborníky v budování/vytváření sítí vynikající kvality pro optimální využití zdrojů a efektivní šíření výsledků výzkumu _BAR_ 2007 _BAR_ KOM _BAR_ Zpráva KOM o úrovni síťového propojení a zajištěném financování těchto sítí _BAR_
45.Průběžné a celkové hodnocení _BAR_ 1.Vypracovat konsolidovaný seznam ukazatelů a nástrojů hodnocení za účelem vyhodnocení protidrogové strategie EU a protidrogových akčních plánů EU _BAR_ Probíhá _BAR_ KOMEMCDDAEuropol _BAR_ Každoroční přezkum provedený KOM za podpory EMCDDA a Europolu _BAR_
2.Komise předloží Radě a Evropskému parlamentu zprávy o pokroku dosaženém při provádění akčního plánu, jakož i návrhy na řešení zjištěných mezer a případných nových problémů _BAR_ Ročně _BAR_ KOM _BAR_ Každoroční přezkum provedený KOM za podpory EMCDDA a Europolu _BAR_
3.Komise zorganizuje hodnocení dopadů v rámci přípravy návrhu nového akčního plánu pro období 2009 – 2012 _BAR_ 2008 _BAR_ KOM _BAR_ Hodnocení dopadů za podpory EMCDDA a Europolu _BAR_
46.Následná kontrola vzájemného hodnocení systémů pro vymáhání protidrogových zákonů v členských státech _BAR_ Rozsah provádění doporučení pro osvědčené postupy _BAR_ 2006 _BAR_ Rada _BAR_ Zpráva Rady a návrh doporučení _BAR_
[1] Úř. věst.
L 335, 11.11.2004, hodnotící zpráva, kterou má Komise předložit nejpozději 12. května 2009 v rámci Protidrogového akčního plánu EU na období let 2009 – 2012.
[2] Bod 2.8 Protidrogová strategie Evropské unie: "Evropská rada zdůrazňuje význam, jaký má řešení drogového problému v komplexním, vyváženém a víceoborovém přístupu k politice prevence, pomoci a léčení drogové závislosti, politice boje proti nedovolenému obchodu s drogami a jejich prekurzory a proti praní peněz, včetně posílení mezinárodní spolupráce.
Evropská protidrogová strategie na období let 2005 – 2012 bude doplněna do programu po jejím přijetí Evropskou radou v prosinci roku 2004".
[3] KOM(2004) 707 v konečném znění.
--------------------------------------------------
Prohlášení týkající se nařízení Rady č. 851/2005 ze dne 2. června 2005, kterým se mění nařízení č. 539/2001 ve věci mechanismu vzájemnosti [1]
(2005/C 172/01)
Rada a Komise zdůrazňují, že mechanismus stanovený v tomto nařízení, případně ve spojení s dočasným zavedením vízové povinnosti pro třetí zemi, která ukládá vízovou povinnost pro státní příslušníky jednoho nebo několika členských států, v žádném případě nebrání uplatňování jiných prozatímních opatření vůči této třetí zemi v jedné nebo několika oblastech (zejména v oblasti politické, hospodářské nebo obchodní) v souladu s náležitým právním základem nebo základy ve Smlouvách, jsou-li taková opatření považována za vhodná v rámci strategie, jejímž cílem je přimět třetí zemi, aby obnovila bezvízový styk pro státní příslušníky dotyčného členského státu nebo států.
Rada a Komise jsou toho názoru, že v případě některého z oznámení podle článků 1 a 2 tohoto nařízení by se na příslušných fórech měla náležitě posoudit vhodnost těchto jiných opatření.
[1] Úř. věst.
L 141, 4.6.2005, s. 3.
--------------------------------------------------
Závěry Rady
o rozvoji programu vnější politiky Společenství v oblasti letectví
(2005/C 173/01)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na sdělení Komise týkající se "Rozvoje programu vnější politiky Společenství v oblasti letectví" (KOM(2005) 79 v konečném znění),
Otázky obecné politiky
1. PŘIPOMÍNÁ dohodu o souboru opatření pro vnější politiku Společenství v oblasti letectví dosaženou na zasedání Rady ve složení pro dopravu, telekomunikace a energetiku konaném ve dnech 5. a 6. června 2003;
2. UZNÁVÁ,
- že letecká doprava hraje důležitou roli v evropském hospodářství a v mezinárodním obchodě a spolupráci a že odvětví letectví může významnou měrou přispět ke zlepšení konkurenceschopnosti evropského hospodářství, jak je uvedeno v Lisabonské agendě;
- že úspěchy na vnitřním trhu Společenství v oblasti letectví ve prospěch průmyslu a uživatelů v EU vytvořily velké výhody a důležité příležitosti pro spotřebitele a provozovatele, jež je možno posoudit v souvislosti se vztahy mezi Společenstvím a třetími zeměmi v oblasti letectví a jež mohou rovněž poskytnout užitečné odkazy pro třetí země;
- že jednání o nových nebo pozměněných dohodách v oblasti letectví se třetími zeměmi musí být vedena tak, aby se hledalo řešení prospěšné pro obě strany;
- že rozdíly v etapách vypracování dvoustranných dohod v oblasti letectví členských států se třetími zeměmi mohou mít v praxi za následek nerovnost příležitostí pro letecké dopravce Společenství na některých mezinárodních trzích;
- důležitou roli zúčastněných subjektů z oblasti průmyslu a spotřebitelů, zejména evropské letecké dopravy, při rozvíjení vnější politiky Společenství v oblasti letectví;
3. ZDŮRAZŇUJE důležité, vzájemně se doplňující role, jež členské státy a Společenství hrají při jednáních se třetími zeměmi;
4. VÍTÁ sdělení Komise, které uvádí jasný a souvislý přehled vize Komise týkající se dalšího vývoje vnější politiky Společenství v oblasti letectví a priority;
Dvoustranné dohody mezi členskými státy a třetími zeměmi
5. ZDŮRAZŇUJE, že dvoustranný systém dohod mezi členskými státy a třetími zeměmi zůstane alespoň prozatím hlavním základem pro mezinárodní vztahy v oblasti letectví.
Tyto dohody hrají zásadní roli při zajišťování kontinuity služeb pro uživatele a stabilního provozního prostředí pro průmysl ku prospěchu širšího hospodářství.
6. UZNÁVÁ, že tzv. soudní rozhodnutí o otevřeném nebi ("open skies") Evropského soudního dvora z 5. listopadu 2002 objasnila příslušné pravomoci členských států a Společenství ve vnějších vztazích v oblasti letectví;
7. PROTO ZDŮRAZŇUJE důležitost toho, aby členské státy a Komise i nadále posilovaly vzájemnou spolupráci a koordinaci a vzájemně si poskytovaly plnou podporu při dosahování společného cíle, co nejdříve uvést tyto dvoustranné dohody v oblasti leteckých služeb do souladu s právními předpisy Společenství, a tím obnovit právní jistotu pro letecké dopravce Společenství i třetích zemí na mezinárodních trasách;
8. ZDŮRAZŇUJE v této souvislosti, že je potřeba, aby Komise a členské státy spolupracovaly ve vzájemné shodě a při využívání všech dostupných prostředků za tím účelem, aby se zabránilo přerušení dohod mezi členskými státy a třetími zeměmi;
9. VÍTÁ
- výrazný pokrok dosažený v rámci "horizontálních" jednání, vedených Komisí, jež mají za následek parafování stále většího množství "horizontálních" dohod se třetími zeměmi;
- významné výsledky dosažené členskými státy v rámci jejich dvoustranných vztahů při uvádění jejich dvoustranných dohod do souladu s právními předpisy Společenství;
- dosaženou dohodu o vzorových doložkách Společenství, jež mají být podle nařízení (ES) 847/2004 začleněny do dvoustranných dohod v oblasti leteckých služeb;
10. DOSPÍVÁ K ZÁVĚRU, že ačkoliv bylo dosaženo dobrého pokroku, úprava velkého množství stávajících dvoustranných dohod podle právních předpisů Společenství bude ještě nějakou dobu trvat a že letečtí dopravci Společenství musí být schopni během této doby provozovat a rozvíjet svou mezinárodní obchodní činnost tak, aby nebylo jejich obchodní postavení ve vztahu ke konkurenci ohroženo;
11. PROTO ZDŮRAZŇUJE nezbytnost toho, aby členské státy a Komise uplatňovaly nařízení ES 847/2004, zejména články 1 a 4 tohoto nařízení, způsobem, který zajistí kontinuitu a umožní rozvoj leteckých služeb; v této souvislosti je nezbytné, aby se stejným způsobem zvážily dohody a ujednání uzavřené mezi členskými státy a třetími zeměmi po 5. listopadu 2002, avšak před přijetím nařízení ES 847/2004;
Obecné zásady pro dohody a jednání mezi Společenstvím a třetími zeměmi
12. VÍTÁ obecné zásady, které jsou základem sdělení Komise ohledně souhrnných dohod, to znamená, že vzájemně propojené dvojí cíle souhrnných dohod o otevřeném leteckém prostoru by měly na jedné straně otevírat trh, a tím vytvářet nové ekonomické a investiční možnosti, a na straně druhé podporovat sjednocování právních předpisů tak, aby byly v uspokojivé míře zajištěny spravedlivé a rovnocenné podmínky hospodářské soutěže;
13. ZDŮRAZŇUJE, že pro podniky a spotřebitele v EU je důležité, aby členské státy mohly i nadále jednat o přepravních právech a s tím souvisejících obchodních záležitostech se třetími zeměmi, a to současně s jednáními na úrovni Společenství během přechodného období do uzavření dohod o otevřeném leteckém prostoru nebo jiných dohod, a v této souvislosti zdůrazňuje, že je třeba, aby Komise v souladu s právními předpisy Společenství použila články 1 a 4 nařízení ES 847/2004 a přitom zohlednila potřebu členských států jednat o dodatečných přepravních právech a souvisejících obchodních záležitostech;
14. VYZÝVÁ Komisi, aby v souvislosti s jednáními se třetími stranami během celého jednání zajistila plnou informovanost a konzultace všech příslušných zúčastněných stran, zejména včetně evropských leteckých dopravců.
Stávající mandáty pro souhrnné dohody a jednání mezi Společenstvím a třetími zeměmi
15. NALÉHAVĚ VYZÝVÁ Komisi, aby co nejdříve úspěšně a ke vzájemné spokojenosti ukončila stávající jednání se Spojenými státy americkými s ohledem na diskuse vedené na zasedáních Rady ve složení pro dopravu, telekomunikace a energetiku konaných v červnu 2002, říjnu 2004 a dubnu 2005;
16. VÍTÁ rychlý a povzbuzující pokrok dosažený při vytváření širšího společného evropského leteckého prostoru do roku 2010 začleněním sousedních zemí EU, a to zejména:
- v rámci jednání o dohodě o společném evropském leteckém prostoru (ECAA) se zeměmi západního Balkánu a
- při jednáních o evropsko-středomořské dohodě v oblasti letectví s Marokem;
Další rozvíjení politiky při jednáních na úrovni Společenství se třetími zeměmi
17. ZDŮRAZŇUJE, že před udělením mandátu pro jednání o další souhrnné dohodě se třetími zeměmi je třeba v každém případě jasně prokázat přidanou hodnotu jakékoliv výsledné dohody na úrovni Společenství, zejména pokud jde o vyhlídky na získání významných nových příležitostí pro průmysl a uživatele v EU a pokud jde o dosažení vyšší míry sjednocení právních předpisů s cílem zajistit rovnocenné podmínky hospodářské soutěže.
18. ZDŮRAZŇUJE, že je především důležité zajistit v rámci přistoupení Ruské federace ke Světové obchodní organizaci uspokojivé řešení v otázce postupného zrušení poplatků za přelety nad Sibiří do dne 31. prosince 2013, jež bude obsahovat tyto prvky:
- potvrzení, že všechny stávající poplatky budou do dne 31. prosince 2013 zrušeny
- postupné snižování poplatků během přechodného období do roku 2013
- zásada neomezené četnosti přeletů;
což jsou nezbytné předběžné podmínky pro další pokrok v jednáních s Ruskou federací;
19. SE ZAVAZUJE se zájmem posoudit sdělení a odpovídající doporučení Komise týkající se rozvíjení vztahů v oblasti letectví mezi Společenstvím a Ruskou federací a mezi Společenstvím a Čínskou lidovou republikou, a to s ohledem na zásadu "přidané hodnoty" stanovenou v bodě 17 a aspekty stanovené v bodě 13; pokud jde o tyto země a všechny další třetí země, pro něž byl udělen nový mandát ke komplexním jednáním, je Rada toho názoru, že přijetí doložky Společenství v rámci dvoustranných jednání nebo jednání na úrovni Společenství by mělo být nezbytným výchozím bodem pro jednání Společenství;
20. Se zájmem BERE NA VĚDOMÍ další důležité třetí země uvedené ve sdělení Komise, včetně Austrálie, Nového Zélandu, Indie, Chile a Jihoafrické republiky, jako možné kandidáty budoucích požadavků o udělení mandátu ke komplexním jednáním a zdůrazňuje, že všechny takové žádosti vyhodnotí Rada na individuálním základě podle přidané hodnoty, jež by taková jednání Společenství mohla přinést.
--------------------------------------------------
Akční plán Rady a Komise, kterým se provádí Haagský program o posílení svobody, bezpečnosti a práva v Evropské unii
(2005/C 198/01)
1. VŠEOBECNÉ SMĚRY
Rada a Komise chtějí, aby tento akční plán byl referenčním rámcem pro jejich práci v příštích pěti letech, přičemž se rozumí, že plán:
- bude doplněn protidrogovým akčním plánem předloženým Radě a Evropské radě ke schválení (8652/1/05 REV 1 + COR 1), akčním plánem pro boj proti terorismu přijatým Evropskou radou na jejím zasedání ve dnech 17. a 18. června 2004 (10586/04) a strategií pro vnější aspekty prostoru svobody, bezpečnosti a práva, která bude předložena Evropské radě v prosinci roku 2005,
- si musí zachovat určitý stupeň pružnosti, například proto, aby v co největší míře zohledňoval požadavky vyplývající ze současných událostí,
- bude aktualizován na konci roku 2006, aby Evropská rada mohla stanovit legislativní a pracovní priority v oblasti spravedlnosti a vnitřních věcí,
- bude obsahovat seznam legislativních (psány kurzivou) a nelegislativních opatření, která Rada a Komise považují za nezbytná k uskutečnění obecných zásad uvedených v Haagském programu.
Přijetím tohoto seznamu není dotčena působnost ani obsah návrhů opatření, které budou dojednány v souladu s ustanoveními Smluv.
Pokud není uvedeno jinak, tento plán stanoví datum, do kterého by se Komise nebo členský stát měly ujmout iniciativy,
- se bude provádět pouze v souladu s právními základy stanovenými Smlouvami a se zásadami solidarity, subsidiarity a proporcionality,
- bude usilovat o zajištění lepší soudržnosti mezi právními nástroji; není v rozporu s právem zákonodárné iniciativy Komise v záležitostech uvedených v hlavě IV Smlouvy o založení Evropského společenství ani s právem zákonodárné iniciativy Komise a členských států v záležitostech uvedených v hlavě VI Smlouvy o Evropské unii,
- bere náležitý ohled na diskuse, které proběhly v Evropském parlamentu se zřetelem a v návaznosti na předložení sdělení Komise (8922/05), a nejsou jím dotčeny institucionální výsady Evropského parlamentu.do not
1.1 HODNOCENÍ
- Sdělení o vytvoření mechanismu pro hodnocení a návrh na vytvoření mechanismu pro hodnocení, jak je uvedeno v článku III-260 Ústavní smlouvy (2006)
1.2 DODRŽOVÁNÍ A AKTIVNÍ PROSAZOVÁNÍ ZÁKLADNÍCH PRÁV
a) Návrh rozhodnutí, kterým se stanoví zvláštní program pro občanství a základní práva (2005)
b) Návrh rozhodnutí, kterým se stanoví zvláštní program pro boj proti násilí (Daphne) a drogovou prevenci a informovanost o drogách (2005)
c) Návrh na rozšíření mandátu Evropského střediska pro sledování rasismu a xenofobie za účelem vytvoření Agentury pro základní práva (návrh v roce 2005)
d) Program Daphne II: pracovní program pro rok 2006 (2005)
e) Studie o preventivních opatřeních pro boj proti násilí na ženách (2006)
f) Sdělení o ochraně práv dítěte (2005)
g) Sdělení o opatřeních navazujících na pracovní program pro lepší provádění směrnice o ochraně údajů (2005)
h) Sdělení o technologiích na podporu ochrany soukromí (PET) (2005)
i) Návrh právních předpisů na ochranu osobních údajů v rámci policejní a soudní spolupráce v trestních věcech (viz bod 3.1 písm. c))
1.3 EVROPSKÝ SOUDNÍ DVŮR
a) Návrh prostředků, které by Evropskému soudnímu dvoru umožnily vyřizovat žádosti o rozhodnutí v předběžných otázkách, které se týkají prostoru svobody, bezpečnosti a práva (2006)
1.4 EVROPSKÁ PROTIDROGOVÁ STRATEGIE
a) Průběžné hodnocení protidrogového akčního plánu EU na období let 2005 — 2008 (jednou za rok)
b) Zelená kniha o úloze občanské společnosti při tvorbě politik pro oblast drog (2006)
c) Zpráva o provádění a uplatňování rámcového rozhodnutí o obchodu s drogami (2007)
d) Zpráva o pokroku v rámci protidrogového akčního plánu EU na období 2005 — 2008 (2008) a posouzení jeho dopadu
e) Sdělení o protidrogovém akčním plánu EU na období 2009 — 2012 (2009)
1.5 VNĚJŠÍ VZTAHY
- Sdělení o veškerých vnějších aspektech politiky Unie v oblasti svobody, bezpečnosti a práva (polovina roku 2005 — příspěvek ke strategii)
2. POSÍLENÍ SVOBODY
2.1 OBČANSTVÍ UNIE
a) Zprávy o uplatňování směrnic 90/364/EHS, 90/365/EHS a 93/96/EHS o právu pobytu pro důchodce, studenty a neaktivní osoby
b) Směrnice 93/109/ES o právu volit ve volbách do EP i v nových členských státech a případné návrhy na změnu této směrnice (2005 — 2006)
c) Návrh na usnadnění diplomatické a konzulární ochrany (2006)
d) Návrh ustanovení a podmínek nezbytných pro Evropskou občanskou iniciativu (2007)
e) Posouzení možných opatření k posílení a rozšíření práv stanovených v rámci ustanovení Smluv, která se týkají občanství (článek 22 Smlouvy o ES) (2008)
f) Kontrola převádění, dodržování a správného uplatňování směrnice 2004/38/ES o volném pohybu a pobytu (2006)
g) Zpráva o uplatňování směrnic 90/364/EHS, 90/365/EHS a 93/96/EHS o volném pohybu a pobytu a o postavení státních příslušníků nových členských států (2006)
h) Zpráva o uplatňování směrnice 2004/38/ES o volném pohybu a pobytu, a případné návrhy na změnu této směrnice (2008)
2.2 AZYLOVÁ, MIGRAČNÍ A POHRANIČNÍ POLITIKA
- Rámcový program "Solidarita a řízení migračních toků" v rámci nových finančních výhledů (2005)
a) Výroční zprávy o azylových a migračních statistikách (průběžně)
b) Přijetí rámcového nařízení EU o shromažďování statistických údajů o migraci a azylu (2005)
c) Zelená kniha o budoucí evropské migrační síti (2005), případně následovaná návrhem, kterým se zřizuje Evropské středisko pro sledování migrace (2006)
d) Návrh společného informačního systému pro otázky migrace (2005)
2.3 SPOLEČNÝ EVROPSKÝ AZYLOVÝ SYSTÉM
a) Přijetí směrnice o azylových postupech (2005)
b) Uzavření takzvaných "paralelních dohod" s Dánskem v rámci nařízení "Dublin II" a systému "Eurodac" (2005)
c) Sledování převádění a provádění nástrojů první fáze (průběžně od roku 2005)
d) Návrh na zavedení statusu dlouhodobě pobývajícího rezidenta pro osoby požívající mezinárodní ochrany (2005)
e) Předložení nástrojů a opatření druhé fáze Radě a Evropskému parlamentu (přijetí do konce roku 2010)
f) Studie společného zpracování žádostí o azyl v rámci Unie (2006)
g) Studie společného zpracování žádostí o azyl mimo území EU, jež má být vypracována na základě intenzivních konzultací s Vysokým komisařem OSN pro uprchlíky (UNHCR) (2006)
h) Zřízení struktur se zapojením vnitrostátních azylových orgánů členských států za účelem posílení spolupráce (sdělení — 2005)
i) Zřízení evropského podpůrného úřadu, který by na základě vyhodnocování odpovídal za všechny formy spolupráce v oblasti společného azylového systému
j) Závěrečná zpráva o Evropském fondu pro uprchlíky (2005)
k) Návrh na změnu rozhodnutí o Evropském fondu pro uprchlíky s cílem pomoci členským státům při přijímání některých kategorií státních příslušníků třetích zemí (2005)
l) Schválení víceletých vnitrostátních programů Evropského fondu pro uprchlíky (2005, 2008 a 2011)
2.4 LEGÁLNÍ MIGRACE VČETNĚ POSTUPŮ PRO PŘIJÍMÁNÍ
a) Posouzení a sledování převádění a provádění směrnic první fáze týkajících se legální migrace (od roku 2005)
b) Rozprava o Zelené knize o hospodářské migraci (2005)
c) Předložení plánu politiky v oblasti legální migrace, včetně postupů o přijímání, a to na základě výsledků veřejné diskuse o Zelené knize o hospodářské migraci (2005)
2.5 INTEGRACE STÁTNÍCH PŘÍSLUŠNÍKŮ TŘETÍCH STÁTŮ
a) Sdělení o evropském rámci pro integraci (2005)
b) Řízení přípravné činnosti INTI (2005 — 2006)
c) Výroční zprávy o přistěhovalectví a integraci (průběžně od roku 2005)
d) Příručka o integraci (druhé vydání v roce 2006, průběžně)
e) Vytvoření webové stránky na Internetu (2006)
2.6 BOJ PROTI NELEGÁLNÍMU PŘISTĚHOVALECTVÍ
a) Podíl na správě sítí pro spolupráci v oblasti přistěhovalectví v příslušných třetích zemích (od roku 2005)
b) Výroční zpráva o společné politice v oblasti nelegální migrace (od roku 2005)
c) Přijetí rozhodnutí Komise, kterým se zřizuje zabezpečená informační síť přístupná na internetu (ICONET) pro migrační orgány členských států (2005)
d) Návrh na uzavření a podepsání Úmluvy Rady Evropy o opatření proti obchodování s lidmi (CAHTEH) (2005)
e) Realizace cílů stanovených v evropské strategii zaměstnanosti a zaměřených na snížení stínové ekonomiky členskými státy
f) Předložení zprávy Komise zahrnující případně nástroje pro boj proti nelegální práci
g) Návrh návratových postupů (2005)
h) Zahájení přípravných činností ohledně finanční podpory pro řízení navracení (2005)
i) Jmenování zvláštního zástupce Komise pro společnou readmisní politiku (2005)
j) Uzavření readmisních dohod Společenství a správa stávajících dohod (ve vhodnou dobu)
2.7 VNĚJŠÍ ROZMĚR AZYLU A MIGRACE
a) Sdělení o migraci a rozvoji (2005)
b) Znění referenčního dokumentu programu AENEAS na období 2004 — 2006 revidované pro rok 2006 (2005) [2]
c) Dokončení začlenění otázky migrace do státních a regionálních strategických dokumentů pro všechny příslušné třetí země (2005)
d) Závěry pro zesílení spolupráce členských států při předcházení dalším ztrátám na životech v důsledku pokusů o nelegální vstup do EU, zejména ve Středomoří (2005)
e) Akční plán pro regionální programy EU na ochranu, včetně programu EU pro znovuosídlení (2005)
f) Zahájení pilotních programů na ochranu (2005)
g) Zpráva o pokroku a výsledcích v oblasti azylu a migrace v rámci Evropské sousedské politiky (2005)
2.8 ŘÍZENÍ HRANIC, BIOMETRICKÉ A INFORMAČNÍ SYSTÉMY A VÍZOVÁ POLITIKA
a) Návrh právních nástrojů pro SIS II (2005)
b) Začátek hodnocení provádění acquis nesouvisejícího se SIS II v nových členských státech (2006)
c) Hodnocení acquis souvisejícího se SIS II v nových členských státech (po uvedení SIS II do provozu — 2007)
d) Přijetí rozhodnutí Rady o zrušení kontrol na hranicích s novými členskými státy a mezi nimi, a to po splnění všech požadavků týkajících se uplatnění schengenského acquis a po uvedení Schengenského informačního systému do provozu (SIS II) (2007)
e) Návrh na doplnění stávajícího schengenského hodnotícího mechanismu kontrolním mechanismem (2007)
f) Návrh týkající se zřízení, pravomocí a financování týmů národních odborníků za účelem poskytnutí členským státům technické a operativní pomoci při kontrole a ostraze vnějších hranic v rámci agentury pro řízení hranic (2007)
g) "Příručka pro pohraniční stráž" (po přijetí kodexu Společenství o pravidlech upravujících přeshraniční pohyb osob)
h) Hodnotící zpráva o agentuře pro vnější hranice, která obsahuje přezkum úkolů agentury a posouzení, zda by se měla zabývat dalšími stránkami řízení hranic (včetně hodnocení činnosti týmů národních odborníků a proveditelnosti systému evropských pohraničních stráží) (2007)
i) Přijetí rozhodnutí Rady o částečném provádění schengenského acquis Irskem (2006)
j) Přijetí rozhodnutí Rady o částečném provádění schengenského acquis (SIS) Spojeným královstvím (2005)
k) Návrh, kterým se mění Společné konzulární instrukce týkající se norem a postupů pro získávání biometrických údajů, včetně povinnosti poskytnout tyto údaje a výjimek z této povinnosti (2005)
l) Příprava vypracování minimálních norem pro národní průkazy totožnosti (od roku 2005)
m) Příprava vypracování minimálních norem pro případné zvláštní průkazy totožnosti v určitých odvětvích (od roku 2005)
n) Všeobecné využívání biometrických identifikátorů, pokud jde o cestovní dokumenty, víza, povolení k pobytu, cestovní pasy občanů EU a informační systémy (od roku 2006) [3]
o) Sdělení o posílení součinnosti mezi systémy SIS II, VIS a Eurodac (2006)
2.9 VÍZOVÁ POLITIKA, VČETNĚ VYTVOŘENÍ VÍZOVÉHO INFORMAČNÍHO SYSTÉMU (VIS)
a) Jednání se třetími zeměmi, které jsou na seznamu zemí bez vízové povinnosti, o zajištění bezvízového styku pro občany členských států cestujících do těchto třetích zemí v souvislosti s novým mechanismem vzájemnosti, který bude brzy přijat (průběžně, ve spojení s přezkoumáním vízového seznamu)
b) Návrhy týkající se nezbytných změn v zájmu dalšího zlepšování vízových politik a zřízení společných středisek pro žádosti o vízum (2005)
c) Pravidelné přezkoumání vízového seznamu (nařízení (ES) č. 539/2001) (pravidelně)
d) Návrh postupů usnadňujících udělování víz členům olympijské rodiny — Turín 2006 (2005)
e) Zpráva o provádění nařízení (ES) č. 1295/2003 "o opatřeních k usnadnění postupů pro podávání žádostí o víza a udělování víz pro členy olympijské rodiny, kteří se účastní olympijských nebo paralympijských her 2004 v Aténách" (2005)
f) Návrh na změnu Společných konzulárních instrukcí ohledně vízových poplatků (2005)
g) Návrhy týkající se tranzitu (2005)
h) Doporučení k projednání směrnic o dohodách o bezvízovém styku mezi ES a třetími zeměmi, které se budou týkat podmínek volného pohybu v rámci Unie na období od tří do šesti měsíců (od roku 2005)
i) Přijetí návrhu, jímž se zavádí režim malého pohraničního styku (2005)
j) Zpráva o provozu tranzitního režimu pro Kaliningrad (2005)
k) Kaliningradský nástroj [4]
l) Schengenský nástroj pro sedm členských států
m) Zvláštní doporučení pro směrnice na jednání se třetími zeměmi v souvislosti s readmisní politikou ES o usnadnění udělování víz v jednotlivých případech, pokud je to možné, a na základě vzájemnosti, s cílem vytvoření skutečného partnerství v otázkách řízení migrace (2005 — 2009)
n) Návrh na přezkoumání Společných konzulárních instrukcí, zejména pokud jde o místní konzulární spolupráci (2006)
o) Technické provedení systému VIS začínající funkcemi pro zpracování alfanumerických údajů a fotografií (2006) a doplněné funkcemi pro biometrické údaje (2006)
p) Návrh na vytvoření společných vízových úřadů (2007)
3. POSILOVÁNÍ BEZPEČNOSTI
a) Návrh rozhodnutí, jímž se zavádí zvláštní program "Prevence trestné činnosti a boj proti ní" (2005)
b) Návrh rozhodnutí, jímž se zavádí zvláštní program "Prevence, připravenost k obraně proti terorismu a zvládání jeho následků" (2005)
3.1 VÝMĚNA INFORMACÍ MEZI DONUCOVACÍMI A SOUDNÍMI ORGÁNY A SNAHA O NALEZENÍ SPRÁVNÉ ROVNOVÁHY MEZI SOUKROMÍM A BEZPEČNOSTÍ
a) Přijetí právního nástroje pro zadržení údajů zpracovaných v souvislosti s poskytováním veřejně dostupných elektronických komunikačních služeb za účelem odhalování, vyšetřování a stíhání trestných činů (2005)
b) Návrh na stanovení zásady dostupnosti pro informace důležité pro vymáhání práva (2005)
c) Návrh na vytvoření odpovídajících záruk a účinných opravných prostředků pro předávání osobních údajů pro účely policejní a soudní spolupráce v trestních věcech (2005)
d) Přijetí návrhu rámcového rozhodnutí o zjednodušení výměny informací a poznatků mezi donucovacími orgány členských států EU (2005)
e) Návrh na zpřístupnění systému VIS donucovacím orgánům (2006)
f) Vytvoření informačního systému Europolu (2006)
g) Propojení systému SIS II a informačního systému Europolu (2007)
h) Provádění zásady dostupnosti v následujících oblastech:
- DNA (2005)
- otisky prstů (2006)
- balistika (2006)
- telefonní čísla (2006)
- registrace vozidel (2006)
- evidence občanů (2006)
i) Sdělení o posílení součinnosti mezi systémy SIS II, VIS a Eurodac (2006)
j) Návrh obecné architektury Společenství pro soudní a policejní databáze (2008)
k) Vymezení politiky pro ucelený přístup k vývoji informačních technologií na podporu shromažďování, uchovávání, zpracování, analýzy a výměny informací (2005)
l) Návrh týkající se společného přístupu EU k využívání údajů o cestujících k zajištění bezpečnosti na hranicích a v letecké dopravě a k jiným účelům vymáhání práva (2005)
m) Společné přezkoumání dohody o údajích o cestujících v letecké dopravě (PNR) s USA (2005)
n) Dokončení jednání o dohodách o PNR s Kanadou a Austrálií (2005) a v případě potřeby s dalšími zeměmi
o) Stanovení mezinárodních zásad pro zajišťování vysokého stupně ochrany soukromí pro přístup k údajům PNR v rámci Mezinárodní organizace pro civilní letectví (ICAO)
3.2 TERORISMUS
a) Další provádění akčního plánu EU pro boj proti terorismu
b) Činnost navazující na pilotní projekt ve prospěch obětí terorismu (2006)
c) Posilování spolupráce mezi příslušnými orgány pro boj proti terorismu prostřednictvím vytvoření specializovaných styčných míst v členských státech, která budou mít přístup ke všem potřebným informacím a zpravodajským poznatkům vztahujícím se k teroristickým činnostem, na nichž se podílejí osoby, skupiny nebo sdružení (2005)
d) Posouzení nezbytnosti a proveditelnosti zřízení Evropské sítě pro vynucování práva (LEN) pro boj s terorismem (2005) a případně návrh na její zřízení (2006).
e) Sdělení o zajištění větší bezpečnosti s ohledem na výbušniny a vybavení pro výrobu bomb (2005)
f) Sdělení Komise o násilné radikalizaci a strategie Rady pro otázky radikalizace a náboru (2005)
g) Návrh na zamezení zneužívání charitativních organizací pro financování terorismu (2006)
h) Sdělení o výsledcích mechanismu hodnocení v oblasti terorismu v 25 členských státech (2006 — 2007)
i) Stanovení potřeby a působnosti právních nástrojů, které by zajistily, aby všechny členské státy mohly zmrazit majetek určených osob za účelem prevence v souladu se zvláštními doporučeními finančního akčního výboru (2007)
j) Podíl na probíhajících jednáních o zamezení výroby a šíření chemických, jaderných a biologických zbraní (2007)
k) Vytvoření spolupráce v rámci ATLASu a jejího právního rámce (2006)
l) Budování kapacit pro boj s terorismem ve třetích zemích a začlenění příslušných doložek o boji proti terorismu v dohodách mezi, které EU/ES uzavře se třetími zeměmi
m) Rozvoj spolupráce veřejného a soukromého sektoru s cílem zlepšit předcházení terorismu a boj proti němu
n) Druhá zpráva na základě článku 11 rámcového rozhodnutí Rady ze dne 13. června 2002 o boji proti terorismu (2005) a vyhodnocení (2006)
3.3 PREVENCE ORGANIZOVANÉ TRESTNÉ ČINNOSTI A BOJ PROTI NÍ
a) Sdělení o vypracování strategie potírání organizované trestné činnosti (2005)
b) Sdělení o akčním plánu — Statistika EU o trestné činnosti (2005)
c) Pracovní dokument Komise o vynucování práva na základě zpravodajských informací o trestné činnosti (2005)
d) Doporučení pro standardní metodiku pro zjišťování slabých míst při prevenci trestných činů (2007)
e) Prezentace Evropské zprávy o trestné činnosti (2007)
f) Analýza hrozby organizované trestné činnosti vypracovaná Europolem (z roku 2006)
g) Vyhodnocování právních předpisů s ohledem na prevenci trestných činů a navrhování opatření pro prevenci trestných činů v oblasti výrobků a služeb (2005)
h) Zpráva o výsledcích studie navazující na usnesení Rady z roku 2001 o příspěvku občanské společnosti k pátrání po nezvěstných nebo sexuálně zneužívaných dětech (2005)
i) Akční plán o partnerství veřejného a soukromého sektoru s cílem chránit veřejné organizace a soukromé společnosti před organizovanou trestnou činností (2006)
j) Zlepšení evropské koordinace a spolupráce mezi jednotkami pro boj proti trestné činnosti v oblasti špičkových technologií v členských státech a soukromým sektorem (zpravodajská síť pro kyberkriminalitu), včetně vypracování evropské příručky o kyberkriminalitě (2006)
k) Sdělení o kyberkriminalitě a politice pro zajištění bezpečnosti na internetu (2006)
l) Posouzení potřeby kodexů chování týkajících se etiky a bezúhonnosti pro úředníky veřejné správy (2007)
m) Návrh, jímž se zavádí určité povinnosti pro některé kategorie úředníků, pokud jde o oznamování pokusů o uplácení a zveřejňování majetkových poměrů a podnikatelských zájmů (2009)
n) Iniciativy pro podporu využívání finančního vyšetřování jako postupu pro vymáhání práva a pro zavedení společných minimálních norem odborné přípravy (2005-2007):
o) Společný soubor norem odborné přípravy zaměřených na dovednosti v oblasti finančního vyšetřování (2005)
p) Doporučení pro memorandum o porozumění týkající se zpětné vazby jednotek finanční zpravodajské služby vůči orgánům oznamujícím podezřelé transakce (2006)
q) Doporučení nebo návrh na zvýšení transparentnosti právních subjektů za účelem větší odolnosti proti organizované trestné činnosti (2006)
r) Podpora zřízení jednotek zpravodajských služeb pro majetek získaný trestnou činností v členských státech EU (nepřetržitě)
s) Posouzení norem pro navracení propadlého majetku jako náhrady nebo odškodnění zjistitelným obětem trestné činnosti nebo charitativním organizacím (2008)
a) Přijetí rámcového rozhodnutí o účasti na organizované trestné činnosti (2006)
b) Legislativní balíček o boji proti padělání (2005)
c) Sdělení o obchodu s lidmi (2005)
d) Přezkoumání a případný další rozvoj stávajících právních předpisů týkajících se obchodu s lidmi, například za účelem zjednodušení spolupráce mezi veřejným a soukromým sektorem, koordinace na úrovni celé EU a zapojení Europolu (2006)
e) Přezkoumání a případný další rozvoj právního rámce týkajícího se prevence a potírání obchodu s lidskými orgány, tkáněmi a buňkami (2006)
f) Přezkoumání a případně posílení stávajících právních předpisů týkajících se propadnutí majetku získaného trestnou činností (2008)
g) Srovnávací studie pro vyhodnocení potřeby nástrojů boje proti organizované trestné činnosti ve spojení s daňovými podvody v rámci členských států EU a přistupujících a kandidátských zemí (2005)
h) Návrh právních předpisů v trestních věcech v oblasti organizované trestné činnosti spojené s daňovými podvody nebo návrh norem a nejlepších postupů za účelem zlepšení spolupráce v oblasti vymáhání práva, a to na základě této studie
i) Návrh týkající se krádeže identity a návrh opatření ohledně správy identity (2007)
j) Posouzení iniciativy pro potírání podvodů při zadávání veřejných zakázek (2006)
k) Studie a výzkum týkající se nutnosti dalšího sbližování právních předpisů, například v oblasti nedovoleného obchodu se zbraněmi, vydírání a vymáhání peněz za ochranu(2008)
l) Druhá zpráva založená na článku 6 rámcového rozhodnutí Rady ze dne 26. června 2001 o praní peněz, identifikaci, vysledování, zmrazení, zajištění a propadnutí nástrojů trestné činnosti a výnosů z ní (2005)
m) Druhá zpráva založená na článku 14 rámcového rozhodnutí Rady ze dne 28. května 2001 o potírání podvodů a padělání bezhotovostních platebních prostředků (2005)
n) Zpráva o provádění rámcovém rozhodnutí "Korupce v soukromém sektoru" (2005)
o) Zpráva o provádění rámcového rozhodnutí ze dne 27. ledna 2003 o trestně-právní ochraně životního prostředí (2005)
p) Zpráva o provádění rámcového rozhodnutí o propadnutí výnosů a majetku z trestné činnosti a nástrojů trestné činnosti (2007)
q) Hodnocení provádění celní spolupráce (úmluva Neapol II) členskými státy, včetně stavu ratifikace (2007)
r) Hodnocení politik členských států v oblasti boje proti korupci (2009)
s) Hodnocení opatření pro potírání finanční trestné činnosti (2010)
3.4 POLICEJNÍ A CELNÍ SPOLUPRÁCE
a) Provádění a hodnocení pracovního programu o celní spolupráci, který byl schválen Radou ve složení pro spravedlnost a vnitřní věci dne 30. března 2004 po usnesení Rady ze dne 2. října 2003 o strategii pro celní spolupráci (2004 — 2006)
b) Sdělení o boji proti nedovolenému přeshraničnímu obchodu s regulovaným nebo zakázaným zbožím (2007)
c) Návrh týkající se vývoje Europolu a úlohy Evropského parlamentu a vnitrostátních parlamentů při kontrole činnosti Europolu (má vstoupit v platnost nejpozději do 1. ledna 2008)
d) Sledování sdělení a návrh týkající se zlepšení spolupráce při vymáhání práva, a to zejména na vnitřních hranicích mezi členskými státy (2005)
e) Sdělení a návrh směrnice o vyšší bezpečnosti a lepším zabezpečení dopravy prostřednictvím vytvoření prostoru policejní a soudní spolupráce v oblasti transevropských dopravních sítí (2005)
f) Aktualizace příručky SIRENE (2005)
g) Další jednání o normách týkajících se policie (policejní etika, monitorovací programy) (2008)
h) Stanovení norem kvality soudních laboratoří (2008)
i) Přijetí návrhu o změně rozhodnutí o zřízení EPA (Evropské policejní akademie) jako subjektu Unie (2005)
j) Hodnocení EPA a případný další rozvoj (2006)
k) Vypracování společné metodiky a krátkodobých společných celních a policejních operací nebo společných multidisciplinárních týmů (nepřetržitě)
l) Vypracování minimálních norem pro přeshraniční využití vyšetřovacích postupů (2006)
m) Příručka osvědčených postupů pro větší využívání zvláštních forem spolupráce pro celní správy, jak je stanoveno v úmluvě Neapol II (2008)
n) Zlepšení evropské spolupráce mezi subjekty boje proti korupci a posouzení zřízení sítě mezi orgány boje proti korupci (včetně policie, soudních orgánů, státních zastupitelství a celních orgánů) (2007)
o) Vymezení politiky v oblasti vztahů mezi Europolem a Eurojustem (nejpozději do roku 2008)
p) Vymezení úlohy bezpečnostního výboru (COSI) (nejpozději do 1. listopadu 2006)
q) Posouzení a případný další rozvoj celních systémů informační technologie (nepřetržitě)
r) Provádění závěrů Rady z 19. listopadu 2004 o boji proti organizovanému zločinu v oblasti západního Balkánu
3.5 ŘEŠENÍ KRIZÍ V EVROPSKÉ UNII
a) Integrovaná opatření EU na řešení krizí (mají být zavedena do 1. července 2006)
b) Rozhodnutí Komise, kterým se zřizuje bezpečný všeobecný systém rychlého varování (ARGUS) a krizové středisko Komise pro koordinaci stávajících systémů varování (2005)
c) Návrh, kterým se zřizuje informační síť pro varování rozhodujících infrastruktur (CIWIN) (2005)
d) Plán ochrany rozhodujících infrastruktur (2005)
3.6 OBECNÁ PREVENCE TRESTNÉ ČINNOSTI
a) Posílení a zprofesionalizování prevence trestné činnosti, včetně využití Evropské sítě prevence trestné činnosti (2005)
b) Vytvoření evropských nástrojů pro sběr, analýzu a porovnávání informací o trestné činnosti a viktimizaci a trendech jejich vývoje v členských státech, s využitím vnitrostátních statistik a dalších zdrojů informací jako dohodnutých ukazatelů.
4. POSILOVÁNÍ SPRAVEDLNOSTI
a) Návrh rozhodnutí o zavedení zvláštního programu soudní spolupráce v občanských a obchodních věcech (2005)
b) Návrh rozhodnutí o zavedení zvláštního programu o soudní spolupráci v trestních věcech (2005)
4.1 BUDOVÁNÍ VZÁJEMNÉ DŮVĚRY
a) Systematické, objektivní a nestranné zhodnocení provádění politik EU v oblasti spravedlnosti s cílem posílit vzájemnou důvěru při plném dodržování nezávislosti soudní moci (sdělení — 2006)
b) Sdělení Komise o soudním vzdělávání v EU (2005), o rozvoji na základě pilotního projektu výměny úředníků (2005) a o přípravné akci (2006)
c) Vytvoření účinné evropské sítě odborné přípravy soudních orgánů v občanských i trestních věcech, a to na základě stávajících struktur (2007)
d) Pracovní semináře EU na podporu spolupráce mezi členy právních profesí za účelem zavedení nejlepších postupů (2006)
4.2 SOUDNÍ SPOLUPRÁCE V TRESTNÍCH VĚCECH
a) Sdělení o vzájemném uznávání rozhodnutí v trestních věcech a posilování vzájemné důvěry mezi členskými státy (2005)
b) Bílá kniha o výměně informací o odsouzeních a účinku těchto odsouzení v EU (2005)
c) Návrh na zohlednění odsouzení v členských státech Evropské unie v nových trestních řízeních (2005)
d) Návrh na předávání informací o odsouzeních za trestné činy členskému státu státní příslušnosti a o jejich uchování tímto státem (2005)
e) Sdělení o vytvoření seznamu státních příslušníků třetích zemí odsouzených v členském státě EU a legislativní návrh (2005)
f) Iniciativa týkající se evropského příkazu k výkonu rozhodnutí a předávání odsouzených osob mezi členskými státy EU (2005)
g) Návrh na vzájemné uznávání kontrolních nevazebních opatření vyšetřovacího řízení (2005)
h) Sdělení o zákazu činnosti (2005)
i) Zprávy o provádění rámcového rozhodnutí o evropském zatýkacím rozkazu a postupech předávání mezi členskými státy (2005)
j) Iniciativa týkající se uznávání a výkonu zákazů v Evropské unii vyplývajících z odsouzení za sexuální trestné činy spáchané na dětech (2005)
k) Návrh týkající se odebrání oprávnění k řízení motorových vozidel (2006)
l) Zpráva o provádění rámcového rozhodnutí ze dne 22. července 2003 o výkonu příkazů k zajištění majetku nebo důkazních prostředků v EU (2006)
m) Zpráva o provádění rámcového rozhodnutí o uplatňování zásady vzájemného uznávání peněžitých trestů a pokut (2007)
n) Návrh týkající se uznávání a výkonu alternativních trestů a podmíněných odsouzení (2007)
o) Návrh doplňující evropský důkazní příkaz (2007)
a) Zelená kniha o kompetenčních sporech a zásadě ne bis in idem (2005)
b) Zelená kniha o presumpci neviny (2005)
c) Druhá zpráva o provádění rámcového rozhodnutí ze dne 15. března 2001 o postavení obětí v trestním řízení (2005)
d) Třetí zpráva o provádění rámcového rozhodnutí ze dne 15. března 2001 o postavení obětí v trestním řízení (2006)
e) Návrh týkající se kompetenčních sporů a zásady ne bis in idem (2006)
f) Zelená kniha o nakládání s důkazy (2006)
g) Zelená kniha o kontumačních rozsudcích (2006)
h) Návrh minimálních norem týkajících se opatřování důkazů s cílem vzájemné přípustnosti (2007)
i) Návrh týkající se kontumačních rozsudků (2007)
j) Činnost navazující na Zelenou knihu o sbližování trestů za trestné činy a případný legislativní návrh (2008)
k) Analýza minimálních norem pro vazební řízení a obvyklých postupů pro pravidelné přezkoumání vazebních důvodů (2007)
a) Doporučení o minimálních normách pro shromažďování a výměnu elektronických důkazů (2006)
b) Návrh týkající se úmyslného ničení písemných důkazů (2007)
c) Návrh týkající se ochrany svědků a osob spolupracujících se soudní mocí (2007)
d) Iniciativa pro usnadnění stíhání dopravních přestupků (2005)
e) Hodnocení efektivity soudních orgánů specializovaných na vyšetřování případů se vztahem k organizované trestné činnosti (2009)
f) Další rozvoj evropské soudní sítě v trestních věcech (nepřetržitě)
g) Druhá zpráva o provedení rozhodnutí Rady ze dne 28. února 2002 o zřízení Evropské jednotky pro soudní spolupráci (Eurojust) (2005)
h) Návrh týkající se Eurojustu v souladu s článkem III-273 (má vstoupit v platnost nejpozději dne 1. ledna 2008)
i) Aktivní účast na činnostech Rady Evropy a jiných mezinárodních organizací a fór (G8, OSN, OECD, OBSE, FATF) v trestních věcech (2005 — 2009)
j) Přezkoumání dohod mezi EU a třetími zeměmi ohledně vydávání osob (2005 — 2009)
k) Přezkoumání dohod mezi EU a třetími zeměmi ohledně vzájemné právní pomoci (2005 — 2009)
l) Návrh, aby Rada Evropy jménem ES uzavřela a podepsala Úmluvu o praní špinavých peněz a financování terorismu (2005 — 2006)
m) Zařazení ustanovení o protiteroristické pomoci do navrhovaných revizí stávajících nástrojů, jimiž je upravena vnější pomoc (2006)
n) Návrh, aby jménem ES byla uzavřena Úmluva Organizace spojených národů proti korupci (2006)
o) Návrh, aby jménem ES byl uzavřen protokol Organizace spojených národů proti nedovolené výrobě střelných zbraní, jejich částí, dílů a střeliva, jakož i obchodování s nimi (2007)
4.3 SOUDNÍ SPOLUPRÁCE V OBČANSKÝCH VĚCECH
a) Zelená kniha o dědických věcech (2005)
b) Zelená kniha o kolizním právu a soudní příslušnosti v rozvodových věcech (Řím III) (2005)
c) Návrh kolizních norem týkajících se smluvních závazků (Řím I) (2005)
d) Návrh týkající se bagatelních sporů (2005)
e) Návrh o vyživovacích povinnostech (2005)
f) Přijetí návrhu "Řím II" o kolizním právu týkajícím se mimosmluvních závazků (2006)
g) Přijetí nařízení, kterým se zavádí evropský platební rozkaz (2006)
h) Přijetí směrnice o některých aspektech mediace v občanských a obchodních věcech (2006)
i) Zelená kniha o kolizním právu ve věcech vlastnických vztahů v manželství, včetně otázky soudní příslušnosti a vzájemného uznávání (2006)
j) Zelená kniha (Zelené knihy) o účinném výkonu soudních rozhodnutí (2006 — 2007)
k) Zelená kniha o minimálních normách některých aspektů procesního práva (2008)
l) Vyhodnocení možnosti dokončit zrušení doložky vykonatelnosti (2006 — 2010) a případné legislativní návrhy
m) Návrh na změnu nařízení (ES) č. 1348/2000 o doručování soudních i mimosoudních písemností ve věcech občanských a obchodních v členských státech (2005)
n) Zpráva o fungování evropské soudní sítě v občanských a obchodních věcech (2005) a případný pozměňovací návrh (2006)
o) Další rozvoj evropské soudní sítě v občanských věcech a databází judikatury týkající se evropských nástrojů (nepřetržitě)
p) Neustálá aktualizace a zlepšování evropského soudního atlasu (nepřetržitě)
q) Podpora EU pro sítě soudních organizací a institucí (nepřetržitě)
r) Pracovní semináře EU na podporu spolupráce mezi členy právních profesí za účelem určení nejlepších postupů (2006)
s) Každoroční oslava Evropského dne občanského soudnictví (nepřetržitě)
t) Zpráva o uplatnění nařízení (ES) č. 1206/2001 o dokazování a případný pozměňovací návrh (2007)
u) Zpráva o uplatňování nařízení "Brusel I" (2007) a případný pozměňovací návrh (nejpozději v roce 2009)
v) Zpráva o uplatnění směrnice 2004/80/ES o odškodnění obětí trestných činů
w) Závěrečná zpráva o výzkumu zahrnující návrh společného referenčního rámce v oblasti evropského smluvního práva (2007)
x) Přijetí společného referenčního rámce v oblasti evropského smluvního práva (2009)
a) Návrh na uzavření nové luganské úmluvy (2006)
b) Návrh na uzavření takzvaných paralelních dohod s Dánskem ohledně "Bruselu I" a doručování písemností (2005)
c) Uzavření jednání o úmluvě o volbě soudu (2005)
d) Přistoupení Společenství k Haagské konferenci o mezinárodním právu soukromém (2006)
e) Uzavření jednání o úmluvě o vyživovacích povinnostech (2007)
f) Ratifikace Haagské úmluvy z roku 1996 o pravomoci orgánů, použitelném právu, uznávání, výkonu a spolupráci ve věcech rodičovské odpovědnosti a opatření k ochraně dětí
g) Další jednání a uzavření mezinárodních dohod o soudní spolupráci v občanských věcech
[1] Dále se v rámci evropské strategie zaměstnanosti a v rámci procesu sociálního začlenění podniknou doplňující kroky.
[2] K posouzení v rámci nových finančních výhledů.
[3] Při zohlednění vývoje v oblasti ověřování, vydávání osvědčení, digitálních podpisů a elektronických služeb veřejné správy.
[4] Kaliningradský nástroj bude nahrazen zvláštními ustanoveními v rámci navrhovaného Fondu pro vnější hranice na období let 2007 — 2013 jako součásti rámcového programu "Solidarita a řízení migračních toků".
--------------------------------------------------
Závěry Rady o zlepšení evropských schopností civilní ochrany
(2005/C 304/01)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
1. S OHLEDEM NA:
- závěry Rady ze dne 7. ledna 2005 týkající se zemětřesení a tsunami v Indickém oceánu [1];
- akční plán Evropské unie ze dne 31. ledna 2005 týkající se zemětřesení a tsunami v Indickém oceánu [2];
- závěry Rady ze dne 4. října 2004 o posilování celkových možností civilní ochrany v Evropské unii [3];
- závěry Rady ze dne 25. listopadu 2004 o předcházení teroristickým útokům, připravenosti a reakci na ně [4];
- sdělení Komise ze dne 20. dubna 2005 o zlepšení mechanismu civilní ochrany Společenství [5];
- sdělení Komise ze dne 20. dubna 2005 o posílení schopnosti EU reagovat na katastrofy a krize ve třetích zemích [6];
- poznámku generálního tajemníka,vysokého představitele ze dne 20. dubna 2005 k činnosti navazující na akční plán EU týkající se zemětřesení a tsunami v Indickém oceánu [7];
- poznámku předsednictví ze dne 20. května 2005 k činnosti navazující na akční plán EU týkající na zemětřesení a tsunami v Indickém oceánu [8];
- závěry předsednictví ze zasedání Evropské rady v Bruselu ve dnech 16. a 17. června 2005, kde je vyjádřeno přání zaměřit se během druhé poloviny roku 2005 přednostně na posílení schopností civilní ochrany, zejména na lékařské zdroje, které jsou k dispozici pro případ bioteroristického útoku, a na rozvoj schopnosti rychlé reakce na základě modulů civilní ochrany členských států [9].
2. VZHLEDEM K TOMU, že finanční aspekty navrhovaných zlepšení, a zejména návrhu na zřízení nástroje rychlé reakce a připravenosti pro zvláště naléhavé případy, musí být slučitelné s finančním rámcem stanoveným pro období let 2007 – 2013 a musí dodržovat zásadu subsidiarity.
3. ZNOVU POTVRZUJE potřebu rozvinutí "schopnosti Evropské unie rychle reagovat" za účelem řešení přírodních nebo člověkem způsobených katastrof uvnitř Společenství nebo mimo ně, s využitím zdrojů členských států a skupin vyškolených pro společnou práci.
4. V zásadě VÍTÁ sdělení Komise o zlepšení mechanismu civilní ochrany Společenství, v němž se uvádí krátkodobé a střednědobé návrhy na posílení evropské spolupráce, pokud jde o mechanismus civilní ochrany.
5. VYZÝVÁ Komisi společně s členskými státy, aby v rámci svých pravomocí zlepšily spolupráci v oblasti evropské civilní ochrany, včetně posílení mechanismu Civilní ochrany Společenství, s cílem zajistit, že Evropská unie bude moci rychle a účinně poskytovat pomoc v oblasti civilní ochrany ve všech naléhavých případech uvnitř Unie i mimo ni.
6. ZDŮRAZŇUJE celkovou úlohu a odpovědnost Organizace spojených národů při koordinaci mezinárodní pomoci v oblasti civilní ochrany ve třetích zemích, v nichž je přítomna.
EU by měla podporovat schopnosti Organizace spojených národů koordinovat zásahy za účelem civilní ochrany ve třetích zemích.
V tomto ohledu by Evropská schopnost rychlé reakce mohla přispět k posílení budování kapacit OSN pro rychlou reakci ve vztahu k humanitárním katastrofám.
7. VYZÝVÁ Komisi společně s členskými státy, aby v rámci svých pravomocí dále rozvíjely modulární přístup prostřednictvím programu, který stanoví scénáře, hodnocení schopností, operační plány, výcvik a cvičení a společné metodiky pro hodnocení rizik podle přístupu zohledňujícího veškerá rizika, týkajícího se přírodních a člověkem způsobených katastrof, včetně terorismu.
Tento program by měl řídit činnost, a to podle zásad subsidiarity a doplňkovosti a podle zásady odpovědnosti jednotlivých států.
Tyto stanovené moduly civilní ochrany představují jednu z řady významných předností schopnosti EU rychle reagovat a budou moci fungovat nezávisle nebo ve spolupráci s dalšími orgány EU nebo mezinárodními institucemi či jako jejich podpora.
8. ZDŮRAZŇUJE, že základem pro rozhodnutí o zlepšení možnosti EU reagovat jsou celková hodnocení, v nichž se přihlíží k hodnocení rizik, analýzám deficitu a poznatkům získaným při řešení naléhavých případů, výcviku a cvičení.
9. VYZÝVÁ Komisi a členské státy, aby v krátkodobém horizontu přikročily k práci v následujících prioritních oblastech:
a) další posouzení kapacit civilní ochrany, který by si členské státy mohly navzájem poskytovat pro všechny druhy závažných katastrof;
b) rozvoj schopnosti rychlé reakce na základě modulů civilní ochrany členských států, a za tím účelem zavedení programu podle zásad subsidiarity a doplňkovosti, přičemž moduly mají být nezávislé, soběstačné jednotky, za jejichž práci odpovídají jednotlivé státy, a lze je použít samostatně nebo společně s dalšími příspěvky;
c) další rozvoj odborné přípravy, cvičení a výměny expertů v zájmu posílení možnosti spolupráce a podpory interoperability;
d) vedle označení jednotlivých států vytvořit nejpozději do 31. prosince 2005 společné označení EU pro osoby zasahující na místě, provádějící zde hodnocení a koordinaci;
e) další rozvoj civilně-vojenské spolupráce s Vojenským štábem EU, zejména s civilně-vojenskou skupinou;
f) posílení schopnosti hodnotit potřeby přímo na místě prostřednictvím vytvoření společné metodiky pro hodnocení, na základě mezinárodně schválené metodiky, pokud existuje, a posílením hodnotících kapacit;
g) posílení kapacit pro usnadnění koordinace mezi místem zásahu a ústředím, v rámci EU i mezi EU a příslušnými mezinárodními organizacemi;
h) větší propojení tohoto mechanismu a systémů včasného varování na úrovni EU a OSN;
i) další práce na usnadnění přepravy pomoci poskytované v oblasti civilní ochrany.
10. VÍTÁ nabídku Komise zpřístupnit Monitorovací a informační středisko (MIC) pro evropskou konzulární spolupráci za účelem podpory obětí katastrof ve třetích zemích z řad občanů EU.
11. VYZÝVÁ Komisi, aby co nejdříve předložila co nejúplnější návrhy na posílení preventivních opatření, které mají čerpat z podmínek akčního programu civilní ochrany [10], z rámce pro činnost v letech 2005 – 2016 z Hyogo [11] a z akčního plánu Evropské unie týkajícího se zemětřesení a tsunami v Indickém oceánu [12], a návrhy na zlepšení systémů včasného varování obecně, a to zejména v oblasti Středozemního moře a Atlantského oceánu.
12. VYZÝVÁ Komisi, aby co nejdříve, a nejpozději v říjnu 2005, předložila další zákonodárné návrhy na zlepšení spolupráce v oblasti civilní ochrany, včetně mechanismu Společenství, se zohledněním výše uvedených závěrů.
13. SE VRÁTÍ k celé otázce ohledně evropské schopnosti rychlé reakce do konce roku 2005.
[1] 5187/05.
[2] 5788/05.
[3] 11549/04.
[4] 15232/04.
[5] 8430/05 – KOM(2005) 137 v konečném znění.
[6] 8382/05 – KOM(2005) 153 v konečném znění.
[7] 8204/05.
[8] 8961/1/05 REV 1.
[9] 10255/05.
[10] Rozhodnutí Rady 1999/847/EC ze dne 9. prosince 1999 o zavedení akčního programu Společenství v oblasti civilní ochrany (Úř. věst.
L 327, 21.12.1999, s. 53), pozměněné rozhodnutím Rady 2005/12/ES ze dne 20. prosince 2004 (Úř. věst.
L 6, 8.1.2005, s. 7).
[11] Usnesení o rámci pro činnost v letech 2005 – 20015 z Hyogo: Budování odolnosti národů a společenství vůči katastrofám, přijaté dne 22. ledna 2005 světovou konferencí o omezování katastrof (A. CONF.206/6).
[12] 5788/05.
--------------------------------------------------
Plán EU týkající se osvědčených postupů, norem a způsobů práce pro boj proti obchodu s lidmi a jeho předcházení
(2005/C 311/01)
1. V oddílu 1.7.1. Haagského programu byly Rada a Komise vyzvány, aby v roce 2005 vypracovaly plán za účelem vytvoření společných norem, osvědčených postupů a mechanismů k předcházení a potírání obchodu s lidmi.
Obecné zásady pro provádění akčního plánu
Plán by měl být zaměřen na posílení závazku EU a členských států v oblasti předcházení obchodu s lidmi a boje proti němu, zaměřené na všechny podoby vykořisťování a na ochranu a podporu obětí obchodu s lidmi a jejich opětné začlenění do společnosti.
Plán by měl být založen na uznání toho, že pro účinné řešení problému obchodu s lidmi je zapotřebí jednotného přístupu, který staví na dodržování lidských práv a který bere ohled na komplexní povahu tohoto problému.
Tento přístup vyžaduje koordinovanou politickou reakci, především pokud jde o prostor svobody, bezpečnosti a práva, vnější vztahy, rozvojovou spolupráci, sociální věci a zaměstnanost, rovnost žen a mužů a nediskriminaci; měl by čerpat také z širšího dialogu mezi veřejným a soukromým sektorem.
Na výše uvedené byl brán ohled při vypracování přiloženého přehledu opatření.
Akční plán bude pravidelně přezkoumáván, revidován a aktualizován.
Provádění přehledu opatření se bude řídit obecnými zásadami a bude rovněž pravidelně přezkoumáváno a aktualizováno.
Obecné zásady (…) mohou být také pravidelně přezkoumávány, aby bylo zajištěno, že budou stále přesně odrážet postoj členských států při pokračování provádění akčního plánu.
2. Činnost EU by se měla zaměřit na zlepšení našeho společného porozumění dané problematice a na spojení našeho úsilí pro dosažení co největší možné účinnosti.
i) Činnost na úrovni EU vyžaduje neustálé zlepšování společné představy členských států a Komise o rozsahu a povaze obchodu s lidmi, včetně porozumění jeho nejzákladnějším příčinám v zemích původu stejně jako faktorům v cílových zemích, které usnadňují obchod s lidmi a s ním spojené druhy vykořisťování, zapojení konkrétních skupin, obětí a pachatelů a vazeb na jiné druhy trestné činnosti.
Tato představa je nezbytným základem pro vypracování strategie pro prevenci a potírání obchodu s lidmi.
Zkušenosti z praxe a závěry průzkumu by měly být ve velkém rozsahu vhodným způsobem sdíleny v celé EU.
V otázkách obchodu s lidmi by členské státy a Komise měly ve vztazích se třetími zeměmi a mezinárodními organizacemi v co největší možné míře zastávat přístup založený na prokázaných faktech.
3. EU uznává, že je důležité pokračovat v přístupu, který bere ohled především na lidská práva a na oběti.
i) Je nezbytné, aby členské státy EU zajistily, že lidská práva obětí obchodování jsou ve všech fázích procesu plně chráněna.
ii) Členské státy by měly zajistit, v potřebné míře a v souladu s vnitrostátní praxí a právními předpisy, existenci vhodných mechanismů pro předávání obětí obchodu s lidmi příslušným službám pomoci, které umožní brzké odhalení osob, jež jsou předmětem obchodování, a jejich předání těmto službám.
Členské státy by měly, v souladu s vnitrostátními tradicemi, podmínkami a praxí, pracovat na vytvoření příslušné státní koordinační struktury, jejímž posláním by bylo koordinovat a hodnotit vnitrostátní politiky a zajišťovat odpovídající nakládání s jednotlivci.
iii) Členské státy a Komise by měly aktivně provádět politiky posilující trestnost obchodu s lidmi, včetně ochrany (…) potenciálních obětí na vnitrostátní, regionální, evropské a širší mezinárodní úrovni.
Tyto politiky by měly zahrnovat, pokud je to vhodné a důležité, zvláštní strategie prevence týkající se ohrožených skupin jako jsou ženy a děti.
iv) Členské státy a Komise by měly posílit politický dialog se třetími zeměmi na dvoustranné a mnohostranné úrovni o aspektech politik boje proti obchodu s lidmi, které souvisí s lidskými právy, a pokračovat v nastolování této otázky na příslušných regionálních a mnohostranných fórech.
v) Členské státy a Komise by měly zajistit, aby politika EU pro boj proti obchodu s lidmi odrážela přístup zaměřený na práva dětí, který je založen na celosvětově uznávaných zásadách, dodržovala zejména zásady obsažené v Úmluvě OSN o právech dítěte a přihlížela k Akčnímu programu Rady Evropy týkajícímu se dětí a násilí (2006-2008).
Takový přístup musí být následně použit pro každou osobu mladší 18 let.
vi) Orgány EU a členské státy by měly podporovat strategie prevence zaměřené podle pohlaví jako klíčový prvek boje proti obchodu se ženami a dívkami.
To zahrnuje provádění zásad rovnosti žen a mužů a odstranění poptávky po všech podobách vykořisťování, včetně pohlavního vykořisťování a vykořisťování při práci v domácnosti.
vii) Členské státy by měly v případě potřeby urychlit transpozici směrnice 2004/81/ES a při rozpracovávání svých vnitrostátních strategií by měly přihlížet k právně závazným nástrojům, politickým závazkům a jiným příslušným dokumentům, zejména k nedávno uzavřené Úmluvě Rady Evropy o opatřeních proti obchodování s lidmi.
4. EU by měla posílit svoji operační reakci na obchod s lidmi.
i) Zvýšení operativní spolupráce by mělo být prioritou při posilování činností EU v boji proti obchodu s lidmi.
ii) Obchod s lidmi je závažným zločinem páchaným na lidech, jehož potírání musí být jasnou prioritou v oblasti vynucování práva.
Obchod s lidmi musí přestat být "pro organizovaný zločin vysoce výnosným podnikem s nízkým rizikem" a stát se vysoce riskantním a málo výnosným.
Trestní řízení musí používat všechny dostupné zdroje a kapacity, aby prosadilo zákaz obchodu s lidmi, zbavilo ho jakékoli ekonomické výhodnosti a v případě již vzniklého finančního zisku zastavilo a zabavilo majetek.
Vyšetřování obchodování s lidmi by měla být přikládána stejná priorita jako ostatním oblastem organizovaného zločinu a měly by v něm být používány odborné vyšetřovací postupy a strategie rozbíjení sítí.
iii) Členské státy by měly svým orgánům činným v trestním řízení poskytnout na účinné potírání obchodu s lidmi potřebné organizační struktury, odborný personál a odpovídající finanční zdroje.
Rada by měla vhodným způsobem a v úzké spolupráci s Komisí co nejvíce podporovat pravidelné sledování na základě jasných a měřitelných kritérií.
iv) Obchod s lidmi za účelem nucené práce vyžaduje nové druhy specializace a spolupráce s partnery, např. orgány zodpovědnými za kontrolu pracovních podmínek a finanční vyšetřování v oblasti nezákonné práce.
v) Strategie členských států v oblasti represe by případně měly zahrnovat opatření na konfiskaci výnosů z trestné činnosti.
vi) Měla by být nadále přijímána opatření, která umožní rychlejší odhalení potenciálních obětí obchodu s lidmi na hranicích EU.
Členské státy by měly zvážit přezkum svých politik pro nezletilé osoby bez doprovodu, aby byla tato zvláště ohrožená skupina chráněna.
vii) Jako součást vyváženého, účinného trestního stíhání by členské státy měly, vhodným způsobem a v souladu s vnitrostátními podmínkami a praxí, poskytovat ochranu a pomoc obětem.
Členské státy by měly dále rozvíjet proaktivní způsoby vyšetřování založené na zpravodajských informacích, které nejsou nezbytně závislé na svědectví obětí.
viii) Členské státy by měly zajistit, aby vnitrostátní orgány činné v trestním řízení pravidelně zapojovaly do výměny informací, společných operací a společných vyšetřovacích týmů Europol a aby využívaly potenciálu Eurojustu, což usnadní stíhání obchodníků s lidmi.
ix) Členské státy by měly boj proti obchodu s lidmi prosazovat jako prioritní otázku v rámci svých vztahů s třetími zeměmi v oblasti vynucování práva.
Měla by být posílena policejní spolupráce mezi zvláštními jednotkami pro boj proti obchodu s lidmi v členských státech a v zemích původu.
Měly by být vytvořeny společné projekty na posílení schopností zvláštních jednotek v zemích původu, aby boj proti obchodu s lidmi probíhal v souladu s normami EU.
x) Strategie pro boj proti korupci a na odstraňování chudoby by měly být nedílnou součástí strategií boje proti obchodování s lidmi.
5. Členské státy by měly nalézt další a intenzivnější způsoby spolupráce.
i) Členské státy by měly upevnit spolupráci veřejných orgánů s organizacemi občanské společnosti, pokud jde o ochranu obětí, prevenci a boj proti obchodování s lidmi, například stanovením oboustranně přijatelných pravidel na podporu vzájemného porozumění a důvěry.
Ve vhodných případech by do této spolupráce měly být zapojeny také organizace zaměstnavatelů, odbory a zástupci konkrétních průmyslových/hospodářských odvětví.
ii) Členské státy a orgány EU by měly pokračovat ve spolupráci s příslušnými mezinárodními organizacemi (např. OSN, OBSE a Rada Evropy) a na vnitrostátní úrovni by mělo dojít, vhodným způsobem a pokud je to nutné, k posílení a institucionalizování vztahů s příslušnými nevládními organizacemi a ke zlepšení schopností těchto organizací.
iii) Je nezbytné, aby na regionální úrovni byla nalezena řešení pro prevenci obchodu s lidmi, pro ochranu a pomoc osobám v nouzi a pro zajištění bezpečného návratu a účinného a bezpečného opětného začlenění obětí do společnosti.
Členské státy a Komise by měly nadále podporovat regionální iniciativy, které doplňují a podněcují širokou spolupráci na úrovni EU (mimo jiné Severobaltská zvláštní skupina pro boj proti obchodování s lidmi, Iniciativa pro spolupráci v jihovýchodní Evropě, Proces spolupráce v jihovýchodní Evropě, panevropský Budapešťský proces, "Dialog 5+5" mezi zeměmi západního Středomoří a Středomořský dialog o tranzitní migraci, "Aliance proti obchodu s lidmi", jakož i další fóra nebo organizace).
--------------------------------------------------
Společná konzulární instrukce k vízům pro diplomatické mise a konzulární úřady
(2005/C 326/01)
OBSAH
I. Obecná ustanovení
1. Oblast působnosti
2. Definice a druhy víz
2.1.
Jednotné vízum
2.1.1.
Letištní průjezdní vízum
2.1.2.
Průjezdní vízum
2.1.3.
Krátkodobé nebo cestovní vízum, vízum pro více vstupů
2.1.4.
Skupinové vízum
2.2.
Dlouhodobé vízum
2.3.
Vízum s omezenou územní platností
2.4.
Víza udělovaná na hranicích
2.5.
Doklady rovnocenné vízům, které opravňují k překročení vnějších hranic: FTD/FRTD
II. Příslušná diplomatická mise nebo konzulární úřad
1. Určení příslušného státu
1.1.
Stát příslušný rozhodnout o žádosti
1.2.
Stát zastupující příslušný stát
2. Žádosti o udělení víza vyžadující konzultaci vlastního ústředního orgánu nebo ústředního orgánu jedné či několika smluvních stran podle čl. 17 odst. 2
2.1.
Konzultace vlastního ústředního orgánu
2.2 Konzultace ústředního orgánu jedné či více smluvních stran
2.3.
Postup konzultací v rámci zastupování
3. Žádosti o udělení víza podané osobami, které nemají v zemi bydliště
4. Oprávnění udělovat jednotná víza
III. Přijímání žádostí
1. Formuláře žádosti o udělení víza. Počet formulářů
2. Povinné doklady
3. Záruky týkající se prostředků pro návrat a obživu
4. Osobní pohovor se žadatelem
IV. Právní základ
V. Posuzování žádostí a přijetí rozhodnutí
Základní kritéria pro posuzování žádostí
1. Posuzování žádostí o udělení víza
1.1.
Ověření žádosti o udělení víza
1.2.
Ověření totožnosti žadatele
1.3.
Ověření cestovního dokladu
1.4.
Ověření dalších dokladů podle druhu žádosti
– doklady prokazující účel cesty
– doklady prokazující způsob dopravy a návratu
– doklady prokazující prostředky pro obživu
– doklady prokazující ubytování
– další doklady podle potřeby
1.5.
Posouzení žadatele v dobré víře
2. Postup rozhodování o žádostech o udělení víza
2.1.
Volba druhu víza a počtu vstupů
2.2.
Správní odpovědnost jednajícího orgánu
2.3.
Postup v případech, kdy je nutná předchozí konzultace ústředních orgánů ostatních smluvních stran
a) Postup
b) Předávání žádostí vlastnímu ústřednímu orgánu
c) Informace předávané ústřednímu orgánu
d) Předávání žádostí mezi ústředními orgány
e) Lhůta pro odpovědi: prodloužení
f) Rozhodování na základě výsledků konzultace
g) Předávání zvláštních dokladů
2.4.
Odmítnutí posoudit žádost nebo udělit vízum
3. Víza s omezenou územní platností
VI. Způsob vyplňování vízového štítku
1. Oddíl pro společné údaje (Oddíl 8)
1.1.
Pole "PLATÍ PRO"
1.2.
Pole "OD ... DO"
1.3.
Pole "POČET VSTUPŮ"
1.4.
Pole "DÉLKA POBYTU ... DNŮ"
1.5.
Pole "UDĚLENO V ... DNE ..."
1.6.
Pole "ČÍSLO CESTOVNÍHO PASU"
1.7.
Pole "DRUH VÍZA"
1.8.
Pole "PŘÍJMENÍ A JMÉNO"
2. Oddíl pro vnitrostátní údaje (poznámky) (Oddíl 9)
3. Oddíl pro fotografii
4. Strojově čitelná zóna (Oddíl 5)
5. Další aspekty související s udělováním víz
5.1.
Podepisování víz
5.2.
Zneplatnění vyplněného vízového štítku
5.3.
Připojování vízových štítků do cestovních pasů
5.4.
Cestovní pasy a cestovní doklady, do nichž lze udělit jednotné vízum
5.5.
Otisk razítka diplomatické mise nebo konzulárního úřadu, který vízum udělil
VII. Správa a organizace
1. Organizace vízových oddělení
2. Archivace spisů
3. Vízové rejstříky
4. Poplatky vybírané za udělení víza
VIII. Konzulární spolupráce na místní úrovni
1. Rámec konzulární spolupráce na místní úrovni
2. Jak předcházet podávání více žádostí o udělení víza současně nebo opakovaně krátce po odmítnutí víza jednou osobou
3. Posouzení žadatele v dobré víře
4. Výměna statistických údajů
5. Žádosti o udělení víza vyřizované prostřednictvím soukromých zprostředkovatelských agentur, cestovních kanceláří a cestovních agentur
5.1.
Druhy zprostředkovatelské činnosti
5.2.
Harmonizace spolupráce se soukromými zprostředkovatelskými agenturami, cestovními kancelářemi a cestovními agenturami a jejich prodejci
PŘÍLOHY KE SPOLEČNÉ KONZULÁRNÍ INSTRUKCI K VÍZŮM
1. - Společný seznam třetích zemí, jejichž státní příslušníci podléhají vízové povinnosti v členských státech, které jsou vázány nařízením (ES) č. 539/2001 ve znění nařízení (ES) č. 2414/2001 a nařízení (ES) č. 453/2003
- Společný seznam třetích zemí, jejichž státní příslušníci jsou osvobozeni od vízové povinnosti v členských státech, které jsou vázány nařízením (ES) č. 539/2001, ve znění nařízení (ES) č. 2414/2001 a nařízení (ES) č. 453/2003
2. Předpisy pro cestování držitelů diplomatických, úředních a služebních pasů a držitelů průkazů, které vydávají svým úředníkům některé mezinárodní mezivládní organizace
3. Společný seznam států, jejichž státní příslušníci podléhají povinnosti letištních průjezdních víz, přičemž držitelé cestovních dokladů vydaných těmito státy rovněž podléhají této vízové povinnosti
4. Seznam dokladů opravňujících ke vstupu bez víza
5. Seznam žádostí o udělení víza, které vyžadují předchozí konzultaci ústředních orgánů podle čl. 17 odst. 2
6. Seznam honorárních konzulů zmocněných výjimečně a po přechodnou dobu udělovat jednotná víza
7. Orientační částky vyžadované při překročení hranic, které každoročně stanoví vnitrostátní orgány.
8. Jednotný vzor vízových štítků a informace o jejich technických a bezpečnostních specifikacích
9. Údaje, které smluvní strany případně zapisují do oddílu "poznámky"
10. Pokyny pro zapisování údajů do strojově čitelné zóny
11. Kritéria, na základě kterých lze do cestovních dokladů udělit vízum
12. Poplatky v eurech vybírané na pokrytí správních nákladů na zpracování žádosti o udělení víza
13. Pokyny pro vyplňování vízových štítků
14. Pokyny pro informování smluvních stran při udělování víz s omezenou územní platností, při prohlášení jednotného víza za neplatné od počátku, při jeho zrušení a při zkrácení doby jeho platnosti a při udělování vnitrostátních povolení k pobytu
15. Vzory jednotných formulářů, kterými se prokazuje pozvání, závazek převzetí finančních nákladů souvisejících s pobytem cizince a potvrzení o ubytování, vypracované smluvními stranami
16. Vzor harmonizované žádosti o udělení jednotného víza
17. Doklad k usnadnění průjezdu (FTD) a doklad k usnadnění průjezdu po železnici (FRTD)
18. Přehled zastoupení pro udělování jednotných víz
SPOLEČNÁ KONZULÁRNÍ INSTRUKCE
k vízům pro diplomatické mise a konzulární úřady smluvních stran schengenské úmluvy
VĚC: Podmínky pro udělování jednotných víz platných pro území všech smluvních stran
I. OBECNÁ USTANOVENÍ
1. Oblast působnosti
Tato společná ustanovení vycházející z kapitoly 3 (oddílů 1 a 2) úmluvy k provedení Schengenské dohody ze dne 14. června 1985 uzavřené mezi vládami států Hospodářské unie Beneluxu, Spolkové republiky Německo a Francouzské republiky o postupném odstraňování kontrol na společných hranicích podepsané v Schengenu dne 19. června 1990 (dále jen "úmluva"), ke které od té doby přistoupily Itálie, Španělsko, Portugalsko, Řecko a Rakousko, se vztahují na posuzování žádostí o udělení víz pro pobyt nepřesahující tři měsíce, včetně průjezdních víz, platných pro území všech smluvních stran.
[1]
Víza pro pobyt delší než tři měsíce podléhají i nadále vnitrostátním postupům a opravňují držitele k pobytu pouze na území daného státu. Držitelé těchto víz jsou však oprávněni projíždět přes území ostatních smluvních stran na území smluvní strany, která vízum udělila, pokud splňují podmínky vstupu uvedené v čl.
5 odst. 1 písm. a), d) a e) a nejsou uvedeni ve vnitrostátním seznamu osob, kterým má být odepřen vstup, smluvní strany, přes jejíž území chtějí projíždět.
2. Definice a druhy víz
2.1.
Jednotné vízum
Jednotné vízum je oprávnění nebo rozhodnutí udělené v podobě štítku, který smluvní strana vlepí do cestovního pasu, cestovního dokladu nebo jiného platného dokladu opravňujícího držitele k překročení hranic.
Umožňuje cizinci podléhajícímu vízové povinnosti, aby se dostavil na hraniční přechod na vnější hranici smluvní strany, která vízum udělila, nebo jiné smluvní strany a požadoval podle druhu víza průjezd nebo pobyt, pokud jsou splněny ostatní podmínky pro průjezd nebo vstup.
Skutečnost, že cizinec je držitelem jednotného víza, neznamená automaticky právo na vstup.
2.1.1.
Letištní průjezdní vízum
Vízum opravňuje cizince, kteří podléhají této vízové povinnosti, projít mezinárodními tranzitními zónami na letišti při mezipřistání nebo při přestupu mezi dvěma úseky mezinárodního letu, aniž by vstoupili na území dotyčné země.
Požadavek této vízové povinnosti je výjimkou z obecného práva na bezvízový průchod zmíněnou tranzitní zónou.
Tento typ víza je vyžadován pro státní příslušníky ze zemí uvedených v příloze 3 a pro osoby, které nejsou státními příslušníky těchto zemí, ale vlastní cestovní doklad vydaný jejich orgány.
Výjimky z povinnosti získat letištní průjezdní víza jsou upraveny v části III přílohy 3.
2.1.2.
Průjezdní vízum
Vízum opravňující cizince, kteří cestují z jednoho třetího státu do jiného třetího státu, k průjezdu přes území smluvních stran.
Toto vízum lze udělit pro jeden, dva nebo výjimečně více průjezdů za podmínky, že žádný z průjezdů nesmí být delší než pět dnů.
2.1.3.
Krátkodobé nebo cestovní vízum; vízum pro více vstupů
Vízum umožňující cizinci vstoupit na území smluvních stran z jiných důvodů, než je přistěhování, za účelem souvislého pobytu nebo několika pobytů, jejichž délka nepřesáhne tři měsíce během půl roku ode dne prvního vstupu.
Obecně lze toto vízum udělit pro jeden nebo více vstupů.
Cizincům, kteří potřebují často cestovat do jednoho nebo několika států Schengenu, například z důvodu obchodní cesty, lze udělit krátkodobé vízum pro několik pobytů za podmínky, že celková délka těchto pobytů nepřesáhne tři měsíce během půl roku.
Platnost tohoto víza pro více vstupů může být jeden rok a výjimečně pro některé kategorie osob delší než rok (viz V, 2, 2.1).
2.1.4.
Skupinové vízum
Jde o průjezdní vízum nebo vízum s platností omezenou na třicet dnů, které lze udělit, nestanoví-li vnitrostátní právní předpisy jinak, do hromadného cestovního pasu vydaného skupině cizinců, která byla vytvořena již před rozhodnutím cestovat, za podmínky, že členové skupiny vstoupí na území, budou na něm pobývat a opustí je společně.
Skupinová víza lze udělit skupinám 5 až 50 osob.
Osoba odpovědná za skupinu musí mít osobní cestovní pas, a je-li to nezbytné, vízum udělené na své jméno.
Odchylně od výše uvedených ustanovení lze skupinová víza udělovat námořníkům v souladu s nařízením Rady (ES) č. 415/2003 ze dne 27. února 2003 o udělování víz na hranicích včetně udělování takových víz projíždějícím námořníkům [2].
2.2.
Dlouhodobé vízum
Vízum pro pobyt delší než tři měsíce udělují vnitrostátní orgány každé smluvní strany v souladu s vlastními právními předpisy.
Toto vízum má však po dobu nejvýše tří měsíců od prvního dne platnosti zároveň platnost jednotného krátkodobého víza, bylo-li uděleno v souladu se společnými podmínkami a kritérii přijatými na základě nebo podle příslušných ustanovení kapitoly 3 oddílu 1 výše zmíněné úmluvy a jejich držitelé splňují podmínky uvedené v čl. 5 odst. 1 písm. a), c), d) a e) úmluvy a v části IV této instrukce. V opačném případě tato víza opravňují držitele pouze k průjezdu přes území ostatních smluvních stran až na území smluvní strany, která vízum udělila, pokud splňuje podmínky vstupu uvedené v čl. 5 odst. 1 písm. a), d) a e) nebo není uveden na vnitrostátním seznamu osob, jimž má být odepřen vstup, smluvní strany, přes jejíž území požaduje průjezd.
2.3.
Víza s omezenou územní platností
Vízum vyznačované ve výjimečných případech do cestovního pasu, cestovního dokladu nebo jiného dokladu opravňujícího držitele k překročení hranic, je-li pobyt povolen výlučně pro vnitrostátní území jedné nebo několika smluvních stran, za podmínky, že vstup i vycestování se uskuteční přes území této smluvní strany nebo těchto smluvních stran (viz V.3 této instrukce).
2.4.
Víza udělovaná na hranicích [3]
2.5.
Doklady rovnocenné vízům, které opravňují k překročení vnějších hranic: FTD/FRTD
K usnadnění průjezdu je možno vydat FTD nebo FRTD v souladu s nařízením Rady (ES) č. 693/2003 [4] a (ES) č. 694/2003 [5] (viz příloha 17).
II. PŘÍSLUŠNÁ DIPLOMATICKÁ MISE NEBO KONZULÁRNÍ ÚŘAD
Cizinci, kteří podléhají vízové povinnosti (viz příloha I) a kteří chtějí vstoupit na území smluvní strany, jsou povinni obrátit se na vízové oddělení příslušné diplomatické mise nebo konzulárního úřadu.
1. Určení příslušného státu
1.1.
Stát příslušný rozhodnout o žádosti
Pro posouzení žádostí o udělení jednotných krátkodobých nebo průjezdních víz jsou příslušné:
a) - smluvní strana, na jejímž území se nachází jediný nebo hlavní cíl cesty.
Průjezdní smluvní strana se nesmí za žádných okolností považovat za hlavní cíl.
Diplomatická mise nebo konzulární úřad, kterému je žádost podána, rozhodne v každém jednotlivém případě, která smluvní strana je hlavním cílem cesty, přičemž při svém posuzování bere v úvahu všechny skutečnosti, zejména účel cesty, trasu a délku pobytu.
Při posuzování těchto skutečností se mise nebo úřad zaměří hlavně na doklady předložené žadatelem.
- Jsou-li jeden nebo několik cílů přímým důsledkem jiného cíle nebo jej doplňují, soustředí se mise nebo úřad především na hlavní důvod nebo účel cesty.
- Není-li žádný cíl přímým důsledkem jiného cíle ani jej nedoplňuje, soustředí se mise nebo úřad především na nejdelší pobyt; má-li více pobytů stejnou délku, je rozhodující první cíl;
b) - smluvní strana prvního vstupu, pokud nelze určit smluvní stranu hlavního cíle cesty.
Smluvní stranou prvního vstupu se rozumí stát, přes jehož vnější hranice žadatel po kontrole svých dokladů vstupuje do schengenského prostoru.
- Nestanoví-li smluvní strana prvního vstupu pro žadatele vízovou povinnost, není povinna mu vízum udělit, a pokud neudělí vízum dobrovolně se souhlasem žadatele, je příslušnost přenesena na smluvní stranu prvního cíle cesty nebo na smluvní stranu prvního průjezdu, která stanoví pro držitele vízovou povinnost.
- Pro posuzování žádostí a pro udělování víz s omezenou územní platností (na území jedné smluvní strany nebo na území států Beneluxu) je příslušná dotčená smluvní strana nebo dotčené smluvní strany.
1.2.
Stát zastupující příslušný stát
a) Nemá-li příslušný stát v daném státě diplomatickou misi ani konzulární úřad, může jednotné vízum udělit diplomatická mise nebo konzulární úřad smluvní strany, která zastupuje zájmy příslušného státu.
Vízum se uděluje jménem zastoupené smluvní strany po jejím předchozím schválení, a je-li potřeba po konzultaci ústředních orgánů.
Má-li svou diplomatickou misi nebo konzulární úřad jeden ze států Beneluxu, zastupuje automaticky ostatní státy Beneluxu, ledaže dotčený stát Beneluxu ostatní státy Beneluxu ve skutečnosti zastupovat nemůže. V tomto případě mohou státy Beneluxu požádat jiný smluvní stát, aby je v dotyčné třetí zemi zastupoval ve vízových záležitostech.
b) I když má členský stát ve třetí zemi diplomatickou misi nebo konzulární úřad, může požádat jiný stát, který má v této zemi konzulární úřad, aby ho zastupoval.
Jednotné vízum se uděluje jménem státu, který je zastupován, s výhradou předchozího schválení a popřípadě konzultací mezi ústředními orgány.
c) Jsou-li udělována jednotná víza podle písmena a) a b), zastupovaný stát nebo státy a stát, který je zastupuje, dohodnou formu zastoupení a stanoví:
- dobu trvání takovéhoto zastoupení a podmínky jeho ukončení;
- a pro účely uplatňování písmena b) úpravy týkající se zajištění tohoto zastupování, včetně podmínek pro poskytnutí prostor zastupujícím státem nebo zaměstnanců zastupujícího a zastupovaného státu a možného finančního příspěvku zastupovaného státu na náklady související s udělováním víz, které vzniknou zastupujícímu státu.
d) Jsou-li udělována jednotná víza podle písmena a) a b), zastoupení musí být uvedeno v přehledu zastoupení pro udělování jednotných víz v příloze 18.
e) Postup pro udělování schengenských víz v případě zastoupení podle písmena a b) se řídí těmito zásadami:
- pravidla pro zastupování v rámci vyřizování žádostí o udělení víza se vztahují na jednotná letištní průjezdní víza, průjezdní víza a krátkodobá víza udělená v rámci Schengenské úmluvy a v souladu se Společnou konzulární instrukcí.
Zastupující stát je povinen uplatňovat ustanovení Společné konzulární instrukce stejně rychle jako při udělování vlastních víz stejného druhu a se stejnou dobou platnosti;
- nestanoví-li dvoustranná dohoda výslovně jinak, nevztahují se pravidla pro zastupování na víza udělená za účelem výkonu výdělečné činnosti nebo činnosti vyžadující předchozí schválení od státu, v němž má být vykonávána.
Žadatelé o tento druh víz se musí obrátit na akreditovaný konzulární úřad státu, ve kterém má být uvedená činnost vykonávána;
- státy Schengenu nemají povinnost být zastoupeny pro udělování víz ve všech třetích zemích.
Mohou rozhodnout, že žádosti o udělení víza podané v určitých třetích zemích nebo žádosti o udělení určitého druhu víz se musí podávat konzulárnímu úřadu nebo diplomatické misi státu, který je hlavním cílem cesty žadatele;
- zhodnocení rizika nedovoleného přistěhovalectví při podání žádosti o udělení víza zcela přísluší diplomatické misi nebo konzulárnímu úřadu, který vyřizuje žádost;
- zastoupené státy přijímají odpovědnost za vyřízení žádostí o azyl podaných držiteli víza uděleného zastupujícími státy jejich jménem, na kterém je uvedeno, že bylo uděleno v zastoupení;
- ve výjimečných případech mohou dvoustranné dohody stanovit, že zastupující stát předloží žádosti o udělení víza podané určitými kategoriemi cizinců orgánům zastoupeného státu, který je hlavním cílem cesty, nebo stálému konzulárnímu úřadu tohoto státu.
Tyto kategorie musí být vymezeny písemně, případně pro každou diplomatickou misi nebo konzulární úřad.
V takovém případě se má za to, že vízum bylo uděleno s povolením zastoupeného státu podle čl. 30 odst.
- dvoustranné dohody se mohou průběžně měnit na základě vnitrostátního hodnocení žádostí o azyl podaných v určitém období držiteli víz udělených v zastoupení a na základě dalších relevantních údajů týkajících se udělování víz.
Na základě získaných výsledků lze rozhodnout, že je možné v případě určitých diplomatických misí nebo konzulárních úřadů (a případně pro určité státní příslušnosti) od zastupování upustit;
- zastupování se vztahuje pouze na udělování víz.
Pokud nelze vízum udělit, neboť cizinec není schopen poskytnout dostatečné důkazy, že splňuje dané podmínky, musí být informován o možnosti podat svou žádost stálému konzulárnímu úřadu nebo diplomatické misi státu Schengenu, který je jeho hlavním cílem cesty;
- pravidla pro zastupování mohou být zdokonalena dalším rozvojem konzultační sítě na základě rozvoje programového vybavení, které umožní konzulárním úřadům a diplomatickým misím zastupujícího státu snadno konzultovat ústřední orgány zastupovaného státu;
- na místní úrovni diplomatické mise nebo konzulární úřady v rámci konzulární spolupráce zajistí, aby žadatelé o víza měli příslušné informace o povinnostech plynoucích z využití zastoupení podle písmena a) a b).
2. Žádosti o udělení víza vyžadující konzultaci vlastního ústředního orgánu nebo ústředního orgánu jedné či několika smluvních stran podle čl. 17 odst. 2
2.1.
Konzultace vlastního ústředního orgánu
Diplomatická mise nebo konzulární úřad posuzující žádost požaduje povolení od svého ústředního orgánu, konzultuje jej nebo jej uvědomí o rozhodnutí, které hodlá přijmout, v případech a v souladu s pravidly a lhůtami stanovenými vnitrostátními právními předpisy a zvyklostmi.
Případy, které vyžadují konzultaci vlastních orgánů, jsou uvedeny v příloze 5A.
2.2.
Konzultace ústředního orgánu jedné či více smluvních stran
Diplomatická mise nebo konzulární úřad, u kterého byla žádost podána, žádá o povolení vlastní ústřední orgán, který žádost předá příslušným ústředním orgánům jedné nebo více smluvních stran (viz V, 2, 2.3).
Dokud výkonný výbor neschválí konečný seznam případů, ve kterých je nutná konzultace, použije se seznam připojený jako příloha k této Společné konzulární instrukci (viz příloha 5B).
2.3.
Postup konzultací v rámci zastupování
a) Žádosti o udělení víza podané státními příslušníky zemí uvedených v příloze 5C u diplomatické mise nebo na konzulárním úřadě státu Schengenu, který zastupuje jiný stát Schengenu, jsou předmětem konzultací se zastoupeným státem.
b) U těchto žádostí o udělení víza se vyměňují stejné informace, jaké se v současné době vyměňují v rámci konzultací podle přílohy 5B.
Formulář však musí obsahovat povinný oddíl pro odkazy na území zastoupeného státu.
c) Pro lhůty, jejich prodlužování a způsob odpovědi platí stávající ustanovení Společné konzulární instrukce.
d) Konzultace stanovené v příloze 5B provádí zastoupený stát.
3. Žádosti o udělení víza podané osobami, které nemají v zemi bydliště
Je-li žádost podána ve státě, ve kterém nemá žadatel bydliště, a existují-li pochybnosti o jeho skutečných záměrech (zejména je-li zjištěno riziko nedovoleného přistěhovalectví), lze vízum udělit pouze po konzultaci diplomatické mise nebo konzulárního úřadu státu, kde má žadatel bydliště, nebo jeho ústředního orgánu.
4. Oprávnění udělovat jednotná víza
Oprávnění udělovat jednotná víza mají s výjimkou případů zmíněných v příloze 6 výlučně diplomatické mise nebo konzulární úřady smluvních stran.
III. PŘIJÍMÁNÍ ŽÁDOSTÍ
1. Formuláře žádosti o udělení víza – počet formulářů
Vyplňovat formulář žádosti o udělení jednotného víza jsou povinni rovněž cizinci. Žádosti o udělení jednotného víza je nutno podat na harmonizovaném formuláři, jehož vzor je uveden v příloze 16.
Musí být vyplněn nejméně jeden formulář žádosti, který bude možné použít při konzultacích ústředních orgánů.
Vyžadují-li to vnitrostátní správní postupy, mohou smluvní strany požadovat více vyhotovení žádosti.
2. Povinné doklady
Cizinci předkládají spolu s žádostí tyto doklady:
a) platný cestovní doklad, do nějž lze udělit vízum (viz příloha 11);
b) případně doklady prokazující účel a okolnosti zamýšleného pobytu.
Vyplývá-li z informací předložených diplomatické misi nebo konzulárnímu úřadu, že žadatel má dobrou pověst, mohou ho zaměstnanci odpovědní za udělování víz zbavit povinnosti předložit zmíněné doklady.
3. Záruky týkající se prostředků pro návrat a obživu
Cizinci musí přesvědčit diplomatickou misi nebo konzulární úřad, kterým podali svou žádost, že mají dostatečné prostředky pro svůj pobyt a návrat.
4. Osobní pohovor se žadatelem
Obecně musí být žadatel vyzván, aby se dostavil osobně a ústně zdůvodnil svou žádost, zejména existují-li pochybnosti o skutečném účelu pobytu nebo o úmyslu vrátit se do výchozí země.
Tuto zásadu lze opustit, je-li žadatel dobře znám nebo je-li vzdálenost k diplomatické misi nebo konzulárnímu úřadu příliš velká, a neexistují-li pochybnosti o jeho dobré víře, a v případě skupinového cestování, zaručí-li dobrou víru těchto osob vážený a důvěryhodný subjekt.
Část VIII.5 obsahuje podrobnější pravidla o žádostech o udělení víza vyřizovaných prostřednictvím soukromých zprostředkovatelských agentur, cestovních kanceláří a cestovních agentura jejich prodejců.
IV. PRÁVNÍ ZÁKLAD
Jednotná víza lze udělit, pouze jsou-li splněny podmínky vstupu stanovené v článcích 15 a 5 úmluvy. Tyto články znějí:
Článek 15
Víza podle článku 10 mohou být v zásadě udělována, pouze pokud cizinec splňuje podmínky vstupu uvedené v čl. 5 odst. 1 písm. a), c), d) a e).
Článek 5
1. Pro pobyt, který netrvá déle než tři měsíce, může být cizinci povolen vstup na území smluvních stran, pokud splňuje tyto podmínky:
a) má jeden nebo více platných dokladů umožňujících překročení hranice, které stanoví výkonný výbor;
b má platné vízum, je-li požadováno;
c) případně předloží doklady, které prokážou účel a podmínky předpokládaného pobytu, a má zajištěny dostatečné prostředky pro obživu jak na dobu předpokládaného pobytu, tak na návrat do země původu nebo na průjezd do třetího státu, ve kterém je zaručeno jeho přijetí, nebo je schopen si tyto prostředky legálním způsobem opatřit;
d) není veden jako osoba, které má být odepřen vstup;
e) nepředstavuje nebezpečí pro veřejný pořádek, bezpečnost státu nebo mezinárodní vztahy některé ze smluvních stran.
2. Cizinci, který nesplňuje všechny tyto podmínky, musí být vstup na území smluvních stran odepřen, ledaže smluvní strana pokládá z humanitárních důvodů nebo z důvodů národního zájmu nebo na základě mezinárodních závazků za nezbytné se od této zásady odchýlit.
V tom případě bude přijetí omezeno na území dotyčné smluvní strany, která o tom musí uvědomit ostatní smluvní strany.
Zvláštní ustanovení azylového práva a článek 18 nejsou dotčeny.
Víza s omezenou územní platností lze udělit, jsou-li splněny podmínky stanovené v čl. 11 odst.
2, čl. 14 odst.
1 a článku 16 ve spojení s čl.
5 odst.
2 (viz V.3).
Čl. 11 odst. 2
"2. Odstavec 1 nebrání smluvní straně, aby v případě potřeby v průběhu zmíněného půl roku udělila další vízum, jehož platnost bude omezena na její území."
Čl. 14 odst. 1
"1. Vízum nesmí být uděleno do cestovního dokladu, jestliže tento cestovní doklad není platný v žádné ze smluvních stran.
Je-li cestovní doklad platný jen pro jednu nebo pro několik smluvních stran, bude udělované vízum omezeno na tuto smluvní stranu nebo tyto smluvní strany."
Článek 16
"Pokládá-li některá ze smluvních stran za nezbytné odchýlit se z některého z důvodů uvedených v čl. 5 odst. 2 od zásady vymezené v článku 15 a udělit vízum cizinci, který nesplňuje všechny podmínky vstupu uvedené v čl. 5 odst. 1, bude platnost tohoto víza omezena na území této smluvní strany, která o tom musí uvědomit ostatní smluvní strany."
V. POSUZOVÁNÍ ŽÁDOSTÍ A PŘIJETÍ ROZHODNUTÍ
Diplomatická mise nebo konzulární úřad nejprve posoudí předložené doklady (1) a poté na základě těchto dokladů o žádosti o udělení víza rozhodne (2).
Základní kritéria pro posouzení žádostí
Při posuzování žádostí o udělení víza je třeba mít na paměti zejména: bezpečnost smluvních stran a boj proti nedovolenému přistěhovalectví i další stránky z mezinárodních vztahů.
V každé zemi může mít jedno z těchto hledisek větší váhu než jiné, žádné z nich však nelze nikdy zanedbat.
Pokud jde o bezpečnost, doporučuje se prověřit, zda byly provedeny nezbytné kontroly: prohlédnutí záznamů (vedených o osobách, kterým má být odepřen vstup) v Schengenském informačním systému, konzultace s ústředními orgány v zemích, kterých se tento postup týká.
Diplomatická mise nebo konzulární úřad plně odpovídají za vyhodnocení rizika přistěhovalectví.
Účelem posuzování žádostí je odhalit žadatele, kteří se chtějí usadit jako přistěhovalci na území smluvních stran a chtějí na ně vstoupit s vízem uděleným pro účely turistiky, služební cesty, studia, výdělečné činnosti nebo návštěvy rodiny.
Proto je nutná zvláštní bdělost u "rizikových kategorií", tj. nezaměstnaných, osob s nepravidelnými příjmy atd.
V této souvislosti má rozhodující význam pohovor se žadatelem, jehož účelem je zjistit účel cesty.
Je možné požadovat rovněž další doklady, které byly pokud možno sjednány v rámci konzulární spolupráce na místní úrovni.
Diplomatická mise nebo konzulární úřad musí rovněž využít konzulární spolupráce na místní úrovni, aby mohl lépe odhalit padělané nebo pozměněné doklady předložené k některým žádostem o udělení víza.
V případě jakékoli pochybnosti o pravosti předložených dokladů a doprovodných dokumentů, včetně pochybnosti o hodnověrnosti jejich obsahu, nebo o pravdivosti výpovědí během pohovoru, diplomatická mise nebo konzulární úřad vízum neudělí.
Naopak, pro žadatele v dobré víře budou usnadněny kontroly, pokud tak bylo zjištěno na základě výměny informací v rámci místní konzulární spolupráce.
1. Posuzování žádostí o udělení víza
1.1.
Ověření žádostí o udělení víza
- požadovaná délka pobytu musí odpovídat účelu pobytu,
- odpovědi na otázky ve formuláři musí být úplné a ve vzájemném souladu.
Součástí formuláře musí být fotografie totožnosti žadatele a musí v něm být pokud možno uveden hlavní cíl cesty.
1.2.
Ověření totožnosti žadatele a ověření, zda je o žadateli veden záznam v Schengenském informačním systému (SIS) jako o osobě, které má být odepřen vstup, nebo zda představuje jiné ohrožení (bezpečnosti), které je důvodem pro neudělení víza, nebo zda žadatel představuje riziko z hlediska přistěhovalectví, neboť při předchozím pobytu překročil povolenou délku pobytu.
1.3.
Ověření cestovního dokladu:
- ověření, zda je cestovní doklad v pořádku: musí být úplný, nesmí být padělaný ani pozměněný;
- ověření územní platnosti cestovního dokladu: musí být platný pro vstup na území smluvních stran;
- ověření doby platnosti cestovního dokladu: doba platnosti cestovního dokladu musí být o tři měsíce delší než doba platnosti víza (čl.
13 odst. 2 úmluvy);
- z naléhavých humanitárních důvodů nebo z důvodů národního zájmu nebo na základě mezinárodních závazků bude možné ve zcela výjimečných případech vyznačit vízum i do cestovního dokladu, jehož doba platnosti je kratší, než je uvedeno v předchozím odstavci (tři měsíce), pokud je doba platnosti tohoto dokladu delší než doba platnosti víza a pokud není ohrožena záruka návratu;
- ověření délky předchozích pobytů na území smluvních stran.
1.4.
Ověření dalších dokladů podle druhu žádosti:
Počet a povaha dalších požadovaných dokladů závisí na možném riziku nedovoleného přistěhování a na místní situaci (například směnitelnosti měny) a může se v jednotlivých zemích lišit.
Pokud jde o hodnocení dalších dokladů, mohou se diplomatické mise nebo konzulární úřady smluvních stran dohodnout na praktickém postupu přizpůsobeném místním podmínkám.
Další doklady se musí povinně týkat účelu cesty, způsobu dopravy a návratu, prostředků pro obživu a ubytování:
- dalšími doklady týkajícími se účelu cesty se rozumí např.:
- písemné pozvání,
- předvolání,
- organizovaný zájezd;
- dalšími doklady týkajícími se způsobu dopravy a návratu se rozumí např.:
- zpáteční jízdenka,
- devizy na benzín nebo pojištění vozidla;
- další doklady týkající se prostředků pro obživu:
Jako doklad, jímž se prokazují prostředky pro obživu, lze přijmout: hotové peníze ve volně směnitelné měně, cestovní šeky, šekové knížky k devizovému účtu, kreditní karty nebo jakékoli jiné prostředky zaručující devizové zdroje.
Výše prostředků pro obživu musí být úměrná délce a účelu pobytu a životním nákladům v navštíveném státě nebo státech Schengenu.
Pro tento účel stanoví vnitrostátní orgány smluvních stran každoročně referenční částky potřebné pro překročení hranic (viz příloha 7) [6].
Žadatel musí dále na podporu své žádosti o udělení krátkodobého nebo cestovního víza prokázat, že má přiměřené a platné individuální nebo hromadné cestovní pojištění na pokrytí nákladů, které mohou vzniknout v souvislosti s návratem do vlasti ze zdravotních důvodů, v souvislosti s neodkladnou lékařskou pomocí a/nebo neodkladným léčením v nemocnici.
Žadatel by měl v zásadě uzavřít pojištění ve státě, v němž má trvalé bydliště.
Není-li to možné, usiluje o získání pojistné ochrany v jiném státě.
Pokud pojištění uzavře pro žadatele hostitel, měl by tak učinit v místě svého trvalého bydliště.
Pojištění musí být platné na celém území členských států, které plně uplatňují schengenské acquis, a vztahovat se na celou dobu pobytu dotyčné osoby.
Minimální pojistné krytí činí 30000 EUR.
Doklad o pojištění se v zásadě předkládá při udělení víza.
Diplomatická mise nebo konzulární úřad příslušný pro posouzení žádosti o udělení víza může rozhodnout, že tento požadavek je splněn, pokud bylo zjištěno, že s ohledem na profesní postavení žadatele lze očekávat přiměřenou pojistnou ochranu.
Diplomatická mise nebo konzulární úřad mohou v jednotlivém případě rozhodnout o osvobození od tohoto požadavku u držitelů diplomatických, služebních nebo jiných úředních pasů nebo jsou-li tím chráněny národní zájmy v oblasti zahraniční politiky, rozvojové politiky nebo v jiné oblasti důležitého veřejného zájmu.
Osvobození od povinnosti předložit důkaz o uzavřeném cestovním pojištění je možno udělit rovněž tehdy, pokud se v rámci konzulární spolupráce na místní úrovni zjistí, že státní příslušníci některých třetích zemí takovéto pojištění nemohou uzavřít.
Při posuzování přiměřenosti pojistné ochrany mohou členské státy zjišťovat, zda by nároky vůči pojišťovně byly vymahatelné v členských státech, ve Švýcarsku nebo Lichtenštejnsku;
- další doklady týkající se ubytování:
Jako doklady, jimiž lze prokázat ubytování, lze mimo jiné přijmout:
a) rezervace v hotelu nebo v podobném zařízení;
b) doklady prokazující nájemní smlouvu nebo vlastnické právo na jméno žadatele k nemovitosti umístěné v zemi pobytu;
c) uvádí-li cizinec, že bude bydlet u jiné osoby nebo v nějakém zařízení, musí diplomatické mise a konzulární úřady ověřit, zda tam bude cizinec skutečně ubytován:
- buď ověřením u vnitrostátních orgánů, je-li to nutné;
- nebo požadavkem, aby žadatel předložil potvrzení závazku poskytnout ubytování v podobě jednotného formuláře vyplněného ubytovatelem a orazítkovaného příslušným orgánem smluvní strany v souladu s vnitrostátními právními předpisy.
Výkonný výbor může schválit vzor takového formuláře;
- nebo požadavkem, aby žadatel předložil osvědčení nebo úřední či veřejný dokument potvrzující závazek poskytnout ubytování, jehož podoba je v souladu s vnitrostátním právem dotčené smluvní strany a který je v souladu s ním ověřen.
Předložení dokladů potvrzujících závazek poskytnout ubytování, které jsou uvedeny ve dvou předchozích odrážkách, neznamená novou podmínku pro udělení víz.
Tyto doklady slouží praktickému účelu a mají prokázat existenci ubytování a případně prostředků pro obživu.
Pokud smluvní strana takový dokument používá, musí v každém případě obsahovat údaje o totožnosti ubytovatele a ubytovaného nebo ubytovaných, adresu místa ubytování, délku a účel pobytu, případné údaje o rodinných vztazích a údaj o řádnosti pobytu ubytovatele.
Po udělení víza vyznačí diplomatická mise nebo konzulární úřad na tento dokument své razítko a napíše na něj číslo víza, aby se zabránilo jeho opakovanému použití.
Účelem těchto kontrol je vyloučit falešná nebo podvodná pozvání nebo pozvání od cizinců, kteří v zemi pobývají nedovoleným nebo nejistým způsobem.
Před podáním žádosti o udělení jednotného víza může být žadatel zbaven povinnosti předložit doklady potvrzující ubytování, je-li schopen prokázat, že má dostatečné finanční prostředky pro pokrytí svých nákladů na obživu a ubytování ve státě nebo státech Schengenu, které hodlá navštívit;
- další doklady, které mohou být podle potřeby vyžadovány
- doklad o bydlišti a doklad o svazcích se zemí bydliště,
- souhlas rodičů v případě nezletilých,
- doklad o sociálním a profesním postavení žadatele.
Pokud vnitrostátní právo některého státu Schengenu vyžaduje pro doložení pozvání soukromých osob nebo pro služební cesty závazek převzetí finančních nákladů souvisejících s pobytem cizince nebo osvědčení o ubytování, použije se pro ně jednotný formulář.
1.5.
Posouzení žadatele v dobré víře
Při posuzování žadatele v dobré víře ověří diplomatická mise nebo konzulární úřad v rámci konzulární spolupráce na místní úrovni, zda je žadatel znám jako osoba jednající v dobré víře.
Kromě toho rovněž posoudí informace získané výměnou, jak je uvedeno v části VIII.3 této instrukce.
2. Postup rozhodování o žádostech o udělení víza
2.1.
Volba druhu víza a počtu vstupů
Jednotné vízum podle článku 11 může být:
- cestovní vízum platné pro jeden nebo více vstupů, přičemž délka nepřetržitého pobytu ani celková délka po sobě následujících pobytů nesmí přesáhnout tři měsíce během půl roku ode dne prvního vstupu;
- vízum s dobou platnosti jeden rok, které opravňuje k tříměsíčnímu pobytu během půl roku a k několika vstupům; toto vízum lze udělit osobám, které poskytnou nezbytné záruky a o které mají smluvní strany zvláštní zájem.
Výjimečně může být určitým kategoriím osob uděleno vízum opravňující k několika vstupům s dobou platnosti delší než jeden rok, nejvýše však pět let;
- průjezdní vízum, které opravňuje držitele, aby jednou, dvakrát nebo výjimečně vícekrát cestoval přes území smluvních stran na území třetího státu, přičemž doba průjezdu nesmí překročit pět dní, pokud je vstup cizince na území cílového třetího státu zaručen a pokud zvolená trasa obvykle vyžaduje průjezd územím smluvních stran.
2.2.
Správní odpovědnost jednajícího orgánu
Diplomatický zástupce nebo vedoucí konzulárního oddělení přejímají v souladu se svými vnitrostátními pravomocemi plnou odpovědnost za praktický postup při udělování víz na svých misích nebo úřadech a vzájemně se informují.
Diplomatická mise nebo konzulární úřad rozhoduje na základě všech údajů, které má k dispozici, a s ohledem na konkrétní situaci každého žadatele.
2.3.
Postup v případech, kdy je nutná předchozí konzultace ústředních orgánů ostatních smluvních stran
Smluvní strany se dohodly zavést systém, podle něhož budou provádět konzultace ústředních orgánů.
Dojde-li k selhání technického systému konzultací, lze na přechodnou dobu a podle situace přijmout tato opatření:
- omezení konzultovaných případů na ty, u kterých je konzultace považována za nevyhnutelnou,
- využití místní sítě velvyslanectví a konzulátů dotčených smluvních stran pro uskutečnění konzultací,
- využití sítě velvyslanectví smluvních stran a) v zemi, která si konzultaci vyžádala, b) v zemi, která konzultaci poskytuje,
- využití běžných způsobů komunikace mezi kontaktními místy: fax, telefon atd.,
- posílení ostražitosti ve společném zájmu.
Udělování jednotných víz a dlouhodobých víz platných současně jako krátkodobá víza žadatelům z kategorií uvedených v příloze 5B, u nichž je nutná konzultace ústředních orgánů – ministerstva zahraničních věcí nebo jiného orgánu – (čl. 17 odst. 2 úmluvy), se řídí postupem uvedeným níže.
Diplomatická mise nebo konzulární úřad, u kterého podá žádost osoba z některé z těchto kategorií, je povinna se nejprve ujistit, že o žadateli není veden záznam v Schengenském informačním systému za účelem odepření vstupu.
Poté následuje tento postup:
a) Postup
Postup podle písmene b) se nepoužije, je-li žadatel veden v Schengenském informačním systému jako osoba, které má být odepřen vstup.
b) Předávání žádostí vlastnímu ústřednímu orgánu
Diplomatická mise nebo konzulární úřad, kterému podá žádost osoba z kategorií, u nichž je nutné provádět konzultace, neprodleně zašle tuto žádost ústřednímu orgánu ve své zemi.
- Pokud se ústřední orgán rozhodne zamítnout žádost, pro kterou je daná smluvní strana příslušná, není nezbytné zahájit konzultační postup s ústředními orgány smluvních stran, které žádaly, aby byly konzultovány, ani v něm pokračovat.
- Pokud je žádost posuzována v zastoupení příslušného státu, předá ji ústřední orgán smluvní strany, které byla žádost podána, ústřednímu orgánu příslušného státu.
Pokud se ústřední orgán zastupovaného státu, nebo je-li to sjednáno v dohodě o zastupování, ústřední orgán zastupujícího státu rozhodne žádost o udělení víza zamítnout, není nezbytné zahájit konzultační postup s ústředními orgány jiných smluvních stran, které žádaly, aby byly konzultovány, ani v něm pokračovat.
c) Informace předávané ústřednímu orgánu
V rámci konzultace ústředních orgánů předávají diplomatické mise nebo konzulární úřady, kterým byla žádost podána, svému ústřednímu orgánu tyto informace:
1. diplomatická mise nebo konzulární úřad, kterému byla žádost podána,
2. příjmení a jména, datum a místo narození, a jsou-li známa, jména rodičů žadatele,
3. státní příslušnost žadatele (žadatelů), a jsou-li známy, předchozí státní příslušnosti,
4. druh a číslo předloženého cestovního dokladu (předložených cestovních dokladů), datum jejich vydání a datum konce platnosti,
5. délka a účel zamýšleného pobytu,
6. předpokládaný datum cesty,
7. bydliště, povolání a zaměstnavatel žadatele,
8. informace od členských států, zejména předchozí žádosti a pobyty ve státech Schengenu,
9. hranice, přes kterou má žadatel v úmyslu vstoupit na území Schengenu,
10. jiná jména (rodné příjmení, případně jméno po svatbě, aby byla totožnost doplněna v souladu s požadavky vnitrostátního práva smluvních stran a s vnitrostátním právem státu, jehož je žadatel státním příslušníkem),
11. další informace považované diplomatickou misí nebo konzulárním úřadem za nutné, například o manželovi nebo manželce nebo o nezletilých dětech doprovázejících dotyčnou osobu, o vízech udělených žadateli dříve a o žádostech o udělení víza pro stejný cíl cesty.
Tyto údaje jsou přebírány z formuláře žádosti o udělení víza v pořadí, v němž jsou na formuláři uvedeny.
Uvedené rubriky jsou základem pro informace, které se zasílají v rámci konzultace ústředních orgánů.
Smluvní strana, která konzultaci provádí, obecně odpovídá za způsob předávání těchto informací, přičemž datum a čas předání a přijetí ústředními orgány musí být jasně vyznačeny.
d) Předávání žádostí mezi ústředními orgány
Ústřední orgán smluvní strany, jejíž mise nebo úřad žádost obdržel, konzultuje ústřední orgán nebo orgány smluvní strany nebo stran, které o konzultaci požádaly.
Ústředními orgány jsou v tomto smyslu orgány, které smluvní strany určí.
Po provedení nutného ověření předají tyto orgány své hodnocení žádosti o udělení víza ústřednímu orgánu, který je konzultoval.
e) Lhůta pro odpovědi: prodloužení
Maximální lhůta pro odpověď dotázaných ústředních orgánů ústřednímu orgánu, který o konzultaci požádal, je sedm kalendářních dnů.
Tato první lhůta na odpověď se počítá od předání žádosti ústředním orgánem, který o konzultaci požádal.
Požádá-li během těchto sedmi dnů některý z konzultovaných ústředních orgánů o prodloužení lhůty, lze ji prodloužit o sedm dnů.
Ve výjimečných případech může konzultovaný ústřední orgán podat odůvodněnou žádost o prodloužení o více než sedm dnů.
Konzultované orgány dbají, aby v naléhavých případech byla odpověď zaslána co nejdříve.
Neposkytnutí odpovědi během původní lhůty nebo případně během prodloužené lhůty se považuje za souhlas a znamená to, že konzultovaná smluvní strana nebo konzultované smluvní strany nemají žádnou námitku proti udělení víza.
f) Rozhodování na základě výsledků konzultace
Po uplynutí původní nebo prodloužené lhůty může ústřední orgán smluvní strany, které byla žádost podána, pověřit svou diplomatickou misi nebo konzulární úřad udělením jednotného víza.
Nevydá-li vlastní ústřední orgán výslovné rozhodnutí, může diplomatická mise nebo konzulární úřad, kterému byla žádost podána, vízum udělit po uplynutí lhůty čtrnácti dnů od předání žádosti ústředním orgánem, který konzultaci poskytuje.
Každý ústřední orgán uvědomí své mise a úřady o začátku konzultační lhůty.
Je-li ústřednímu orgánu podána žádost o výjimečné prodloužení lhůty, uvědomí o tom misi nebo úřad, kterému byla žádost podána; ten nesmí o žádosti rozhodnout dříve, než obdrží od vlastního ústředního orgánu výsledné pokyny.
g) Předávání zvláštních dokladů
Ve výjimečných případech může velvyslanectví, kterému byla žádost o udělení víza podána, na žádost konzulárního úřadu státu konzultovaného v souladu s článkem 17 Schengenské úmluvy předat formulář žádosti o udělení víza (s místem pro fotografii).
Tento postup se uplatňuje pouze ve městech, kde jsou diplomatické mise nebo konzulární úřady konzultujícího i konzultovaného státu, a pouze pro osoby se státní příslušností uvedenou v příloze 5B.
Odpověď na konzultaci nebo žádost o prodloužení lhůty na odpověď se v žádném případě nesmějí předávat na místní úrovni, s výjimkou konzultací na místní úrovni konaných podle stávajících ustanovení přílohy 5B Společné konzulární instrukce k vízům.
V zásadě se vždy musí využít konzultační sítě pro výměny mezi ústředními orgány.
2.4.
Odmítnutí posoudit žádost nebo udělit vízum
V případech, kdy diplomatická mise nebo konzulární úřad smluvní strany odmítne posoudit žádost nebo udělit vízum, se řízení a možné opravné prostředky řídí právem dané smluvní strany.
Je-li žádost o udělení víza zamítnuta a stanoví-li vnitrostátní předpisy, že zamítnutí musí být odůvodněno, musí odůvodnění vycházet z tohoto znění:
"Vaše žádost o udělení víza byla zamítnuta podle článku 15 ve spojení s článkem 5 úmluvy k provedení Schengenské dohody ze dne 19. června 1990, neboť nesplňujete podmínky uvedené v čl. 5 odst.
1 písm. a), c), d), e) zmíněné úmluvy (odpovídající zakroužkujte), která stanoví (znění dotyčné podmínky nebo podmínek)."
Toto odůvodnění lze případně doplnit podrobnějšími údaji nebo může obsahovat jiné informace podle požadavků, které v této oblasti stanoví vnitrostátní právní předpisy států Schengenu.
Je-li diplomatická mise nebo konzulární úřad zastupující jiný stát Schengenu nucen přerušit posuzování žádosti o udělení víza, jsou povinny o tom žadatele uvědomit a informovat jej, že se může obrátit na nejbližší diplomatickou misi nebo na konzulární úřad státu, který je příslušný pro posouzení žádosti o udělení víza.
3. Víza s omezenou územní platností
Víza, jejichž územní platnost je omezena na výsostné území jedné nebo několika smluvních stran, lze udělit:
1) v případech, kdy diplomatická mise nebo konzulární úřad považuje za nezbytné odchýlit se od zásady uvedené v článku 15 úmluvy (článek 16) z některého z důvodů uvedených v čl. 5 odst. 2 (humanitární důvody, národní zájem nebo mezinárodní závazky);
2) v případě stanoveném v článku 14 úmluvy, podle něhož:
"1. Vízum nesmí být uděleno do cestovního dokladu, jestliže tento cestovní doklad není platný v žádné ze smluvních stran.
Je-li cestovní doklad platný jen pro jednu nebo pro několik smluvních stran, bude udělované vízum omezeno na tuto smluvní stranu nebo tyto smluvní strany.
2. Pokud jedna nebo několik smluvních stran neuznává cestovní doklad za platný, lze vízum udělit formou povolení, které vízum nahradí.";
3) v případě, kdy z důvodu naléhavosti (humanitární důvody, národní zájem nebo mezinárodní závazky) diplomatická mise nebo konzulární úřad nekonzultuje ústřední orgány nebo kdy tento postup vede k námitkám;
4) v případě, kdy diplomatická mise nebo konzulární úřad udělí, je-li to nezbytné, žadateli, který již v období šesti měsíců využil vízum platné tři měsíce, nové vízum pro pobyt během stejného pololetí.
V případech 1, 3 a 4 je platnost omezena na území jedné smluvní strany, států Beneluxu nebo dvou států Beneluxu, v případě 2 je omezena na území jedné nebo několika smluvních stran, států Beneluxu nebo dvou států Beneluxu.
Diplomatické mise nebo konzulární úřady ostatních smluvních stran musí být informovány o udělení těchto víz.
VI. ZPŮSOB VYPLŇOVÁNÍ VÍZOVÉHO ŠTÍTKU
Přílohy 8 a 13 obsahují: popis bezpečnostních prvků štítku (8); vyplněné vzory vízových štítků (13).
1. Oddíl pro společné údaje (oddíl 8)
1.1.
Pole "PLATÍ PRO"
V tomto poli se uvádí území, kam je držitel víza oprávněn cestovat.
Toto pole lze vyplnit pouze jedním z následujících čtyř způsobů:
a) státy Schengenu;
b) stát nebo státy Schengenu, na jehož nebo na jejichž území je platnost víza omezena (v tomto případě se používají tyto zkratky: F pro Francii, D pro Německo, E pro Španělsko, GR pro Řecko, P pro Portugalsko, I pro Itálii, L pro Lucembursko, NL pro Nizozemsko, B pro Belgii, A pro Rakousko);
c) Benelux;
d) stát Schengenu (s použitím zkratek uvedených v písmenu b)), který udělil vnitrostátní dlouhodobé vízum + státy Schengenu.
- Pokud se štítek použije pro udělení jednotného víza podle článků 10 a 11 úmluvy nebo pro udělení víza, jehož platnost není omezena na území smluvní strany, která je udělila, vyplní se pole "platí pro" slovy "státy Schengenu" v jazyce smluvní strany, která vízum udělila.
- Pokud se štítek použije pro udělení víz, která omezují vstup, pobyt a vycestování pouze na území jednoho státu, je v tomto poli v národním jazyce uveden název smluvní strany, na kterou je vstup, pobyt a vycestování držitele víza omezeno.
- Pokud se štítek použije pro udělení dlouhodobého vnitrostátního víza, které současně platí jako jednotné krátkodobé vízum po dobu nejvýše tří měsíců od prvního dne platnosti, vyplní se do toho pole členský stát, který dlouhodobé vnitrostátní vízum udělil, a poté slova "státy Schengenu".
- Podle článku 14 úmluvy se může omezená územní platnost vztahovat na území více smluvních stran; v takovém případě existují podle kódů členských států, které mají být vepsány do tohoto pole, tyto možnosti:
a) uvedení kódů dotčených členských států;
b) vepsání slov "státy Schengenu" v jazyce členského státu, který vízum udělil, po nichž následuje v závorce znak mínus a kódy členských států, pro jejichž území není vízum platné.
- Omezení územní platnosti se nemůže rovněž vztahovat na menší území, než je území některé smluvní strany.
1.2.
Pole "OD … DO"
V tomto poli je uvedeno období, během kterého může držitel víza uskutečnit povolený pobyt.
Za slovem "OD" je zapsán den, od kterého smí držitel vstoupit na území, pro které je vízum platné:
- den se zapisuje dvěma číslicemi, odpovídá-li den jednociferné číslici, je první z nich nula;
- spojovník;
- měsíc se zapisuje dvěma číslicemi, odpovídá-li měsíc jednociferné číslici, je první z nich nula;
- spojovník;
- rok se zapisuje dvěma číslicemi, které odpovídají posledním dvěma číslicím letopočtu;
- například: 15-04-94 = 15. dubna 1994.
Za slovem "DO" se píše poslední den období, během kterého může držitel víza uskutečňovat pobyt, ke kterému jej vízum opravňuje. Držitel víza musí území, pro které vízum platí, opustit do půlnoci uvedeného dne.
Toto datum se zapisuje stejným způsobem jako předchozí datum.
1.3.
Pole "POČET VSTUPŮ":
V tomto poli je uveden počet povolených vstupů držitele víza na území, pro které vízum platí; jinými slovy to znamená počet období pobytu, mezi které může rozdělit povolené dny pobytu uvedené v poli 1.4.
Počet vstupů může být jeden, dva nebo více. Číslo se zapisuje doprava do předtištěného pole a používá se číslic "01" nebo "02" nebo zkratky "MULT", opravňuje-li vízum k více než dvěma vstupům.
U průjezdního víza se povoluje pouze jeden nebo dva vstupy (zapíše se "01" nebo "02"). Více než dva vstupy (poznámka "MULT") se povolují pouze ve výjimečných případech.
Vízum pozbývá platnosti, jakmile se celkový počet vycestování držitele rovná počtu povolených vstupů, a to i v případě, že držitel nevyužil maximálně povolený počet dnů pobytu.
1.4.
Pole "DÉLKA POBYTU ... DNŮ":
V tomto poli je uveden počet dnů, po který může držitel pobývat na území, pro které vízum platí [7]. Tento pobyt lze uskutečnit vcelku nebo jej lze rozdělit podle počtu povolených dnů na několik úseků v období uvedeném v bodu 1.2 při zachování povoleného počtu vstupů podle bodu 1.3.
Počet povolených dnů pobytu se zapisuje na volné místo mezi slova "DÉLKA POBYTU" a slovo "DNŮ" dvěma číslicemi, z nichž první je nula v případě, že počet dnů je menší než 10.
Nejvyšší počet dnů, který může být v tomto poli zapsán, je 90 dnů za půl roku.
1.5.
Pole "UDĚLENO V ... DNE ...":
V tomto poli je uveden v jazyce smluvní strany, která vízum udělila, název města, ve kterém se nachází diplomatická mise nebo konzulární úřad, který vízum udělil.
Toto jméno se vpisuje mezi slova "V" a "DNE". Za slovo "DNE" se zapíše datum udělení víza.
Datum udělení víza se zapisuje stejným způsobem jako data popisovaná v bodu 1.2.
Totožnost orgánu, který vízum udělil, může být určena pomocí razítka, které se vyznačuje v poli 4.
1.6.
Pole "ČÍSLO CESTOVNÍHO PASU":
V tomto poli je uvedeno číslo cestovního pasu, do něhož je vyznačen vízový štítek.
Za tímto číslem následuje odkaz na nezletilé děti a manžela nebo manželku zapsané v cestovním pasu, které doprovázejí držitele (písmeno "X" pro děti, před kterým je uveden jejich počet (například 3X = tři děti) a písmeno "Y" pro manžela nebo manželku).
Pokud se kvůli neuznání cestovního dokladu použije k udělení víza jednotný formulář, diplomatická mise nebo konzulární úřad, který vízum uděluje, může buď použít stejný formulář k rozšíření platnosti víza na manžela nebo manželku a nezletilé děti, které držitele doprovázejí, nebo vystavit samostatné formuláře pro držitele, jeho manžela nebo manželku a každou vyživovanou osobu a příslušné vízum udělit na každý formulář zvlášť.
Číslo cestovního pasu je číslo série, které je předtištěno nebo perforováno na všech nebo téměř všech stránkách cestovního pasu.
Při udělování víza na jednotný formulář je číslem, které se vpisuje do tohoto pole, místo čísla cestovního pasu číslo vytištěné na formuláři skládající se ze šesti číslic, které mohou být případně doplněny písmenem nebo písmeny, jež byla přidělena členskému státu nebo skupině členských států, které vízum udělily.
1.7.
Pole "DRUH VÍZA":
Pro usnadnění práce kontrolních orgánů je v tomto poli pomocí písmen A, B, C a D upřesněn druh víza:
A : letištní průjezdní vízum,
B : průjezdní vízum,
C : krátkodobé vízum,
D : dlouhodobé vnitrostátní vízum,
D + C : dlouhodobé vnitrostátní vízum platné současně jako krátkodobé vízum.
Pro víza s omezenou územní platností a pro skupinová víza se používají písmena A, B nebo C podle konkrétního případu.
1.8.
Pole "PŘÍJMENÍ A JMÉNO":
První slovo v poli "příjmení", za nímž následuje první slovo v poli "jméno" cestovního pasu nebo cestovního dokladu držitele víza se zapíše v tomto pořadí.
Diplomatická mise nebo konzulární úřad ověří, zda příjmení a jméno, které jsou uvedeny v cestovním pasu nebo cestovním dokladu a které je nutno zapsat do tohoto pole a do strojově čitelné zóny, souhlasí s příjmením a jménem uvedeným v žádosti o udělení víza.
2. Oddíl pro vnitrostátní údaje ("POZNÁMKY") (oddíl 9)
Na rozdíl od oddílu 8 (společné a povinné údaje) je tento oddíl vyhrazen pro případné poznámky související s vnitrostátními předpisy.
Ačkoli smluvní strany mohou uvádět jakékoli poznámky, které považují za relevantní, jsou povinny o tom uvědomit své partnery, aby jim tyto poznámky byly srozumitelné (viz příloha 9).
3. Oddíl pro fotografii
Barevnou fotografii držitele víza je nutno připojit do prostoru vyhrazeného k tomuto účelu podle přílohy 8.
Fotografie, která má být vložena na vízový štítek, musí splňovat tyto požadavky.
Velikost hlavy od brady po temeno musí činit 70 % až 80 % vertikálního rozměru fotografie.
Minimální požadavky na rozlišení:
- pro skenování 300 pixelů na palec (ppi), bez komprese,
- pro barevný tisk fotografie 720 obrazových bodů na palec (dpi).
Není-li fotografie k dispozici, je nutno do tohoto oddílu vepsat slova "platné bez fotografie" ve dvou nebo ve třech jazycích (jazyk členského státu, který vízum udělil, angličtina a francouzština).
Tato poznámka je v zásadě natištěna a pouze ve výjimečném případě nanesena pomocí zvláštního razítka. V tomto případě musí razítko překrývat rovněž část hlubotiskového pole, jehož levá nebo pravá strana vyznačuje místo pro vložení fotografie.
4. Strojově čitelná zóna (oddíl 5)
O formátu vízového štítku i strojově čitelné zóny rozhodlo ICAO na návrh států Schengenu.
Tuto zónu tvoří dva řádky po 36 znacích (OCR B-10 cpi).
Způsob vyplnění tohoto oddílu popisuje příloha 10.
5. Další aspekty související s udělováním víz
5.1.
Podepisování víz
Pokud právo nebo zvyklosti smluvní strany vyžadují vlastnoruční podpis, podepisuje štítek vlepený do cestovního pasu k tomu příslušný úředník.
Podpis je umístěn na pravou stranu pole "POZNÁMKY" tak, aby část podpisu přesahovala na stránku cestovního pasu nebo cestovního dokladu, aniž by však zasahovala do strojově čitelné zóny.
5.2.
Zneplatnění vyplněného vízového štítku
Na vízovém štítku nesmí být přepisováno ani škrtáno.
Dojde-li při udělování víza k chybě, musí být štítek zneplatněn.
- Je-li chyba zjištěna dříve, než se štítek vlepí do cestovního pasu, štítek se zničí nebo úhlopříčně přestříhne na poloviny.
- Je-li chyba zjištěna po vlepení štítku do cestovního pasu, štítek se přeškrtne červeným křížem a vlepí se štítek nový.
5.3.
Připojování vízových štítků do cestovních pasů
Štítek se vyplní před vlepením do cestovního pasu.
Razítko a podpis se na štítek doplní po vlepení do cestovního pasu nebo cestovního dokladu.
Jakmile je vízový štítek správně vyplněn, vlepí se na první volnou stránku v cestovním pasu, na které nejsou žádné jiné údaje ani razítka – kromě identifikačního razítka žádosti.
Cestovní pasy, v nichž není dost volného místa k vlepení štítku, cestovní pasy, u nichž uplynula doba platnosti, a cestovní pasy, které neumožňují v době platnosti víza vycestování z daného území nebo návrat cizince do jeho země původu nebo vstup do třetí země (viz článek 13 úmluvy), se odmítnou.
5.4.
Cestovní pasy a cestovní doklady, do nichž lze udělit vízum
Kritéria pro rozhodování, do kterých cestovních dokladů lze udělit vízum v souladu s čl. 17 odst. 3 písm. a) úmluvy, jsou uvedena v příloze 11.
V souladu s článkem 14 nesmí být vízum uděleno do cestovního dokladu, jestliže tento cestovní doklad není platný v žádné ze smluvních stran.
Je-li cestovní doklad platný jen pro jednu nebo několik smluvních stran, bude udělené vízum omezeno na tuto smluvní stranu nebo tyto smluvní strany.
Pokud jedna nebo několik smluvních stran neuznává cestovní doklad za platný, vízum má pouze omezenou územní platnost.
Diplomatická mise nebo konzulární úřad členského státu musí použít jednotný formulář pro udělení víza držiteli cestovního dokladu, který členský stát, který formulář vystavuje, neuznává.
Toto vízum má pouze omezenou územní platnost.
5.5.
Oddíl pro otisk razítka diplomatické mise nebo konzulárního úřadu, který vízum udělil
Razítko diplomatické mise nebo konzulárního úřadu, který vízum udělil, se vyznačuje do oddílu "POZNÁMKY", přitom je třeba dbát na to, aby tím nebyla snížena čitelnost údajů, a aby razítko přesahovalo vízový štítek na straně cestovního pasu nebo cestovního dokladu.
Pouze v případě, kdy je nutné upustit od vyplnění strojově čitelné zóny, je možno razítko vyznačit do této zóny, aby byla nepoužitelná.
Velikost a obsah razítka a druh použitého inkoustu určují vnitrostátní předpisy smluvních stran.
Aby se zabránilo opětovnému použití vízového štítku vlepeného na jednotný formulář, vyznačí se razítko konzulárního úřadu, který vízum udělil, na pravé straně na štítku i na formuláři tak, aby tím nebyla snížena čitelnost polí a vyplnění údajů, a aby nezasahovalo do strojově čitelné zóny, je-li vyplněna.
VII. SPRÁVA A ORGANIZACE
1. Organizace vízových oddělení
Organizace vízových oddělení je v pravomoci každé smluvní strany.
Vedoucí diplomatické mise nebo konzulárního úřadu je povinen zajistit, aby oddělení příslušné pro udělování víz bylo organizováno způsobem, kterým se vyloučí jakékoli nedbalé jednání, které by mohlo usnadňovat krádeže nebo padělání.
- Zaměstnanci odpovědní za udělování víz nesmějí být žádným způsobem vystaveni tlakům na místní úrovni.
- Aby se zabránilo vytvoření "rutiny", která by mohla způsobit snížení bdělosti, musí být úředníci na svých místech pravidelně obměňováni.
- Uchovávání a používání vízových štítků musí podléhat obdobným bezpečnostním opatřením, jaká se používají pro jiné dokumenty vyžadující ochranu.
2. Archivace spisů
Každá smluvní strana odpovídá za archivaci žádostí o udělení víza včetně fotografií žadatelů u žádostí, které podléhaly konzultaci ústředních orgánů.
Žádosti o udělení víza se musí archivovat nejméně rok v případě udělení a nejméně pět let v případě neudělení víza.
Pro usnadnění nalezení žádostí jsou na ně při konzultacích a odpovědích na konzultace uváděna čísla kartotéky a archívu.
3. Vízové rejstříky
Každá smluvní strana registruje udělená víza v souladu se svými zvyklostmi.
Znehodnocené vízové štítky musí být rovněž registrovány.
4. Vybírané poplatky odpovídající správním nákladům na vyřízení žádosti o udělení víza
Vybírané poplatky odpovídající správním nákladům na vyřízení žádosti o udělení víza jsou uvedeny v příloze 12.
Žádné poplatky se však nevybírají za správní náklady na vyřizování žádostí státních příslušníků třetích zemí, kteří jsou rodinnými příslušníky občana Unie nebo státního příslušníka smluvního státu Dohody o EHP, kteří využívají své právo volného pohybu.
VIII. KONZULÁRNÍ SPOLUPRÁCE NA MÍSTNÍ ÚROVNI
1. Rámec konzulární spolupráce na místní úrovni
Konzulární spolupráce na místní úrovni se obecně zaměřuje na odhad rizika přistěhovalectví. Jejím cílem je zejména určit společná kritéria pro posuzování žádostí, výměna informací o používání padělaných dokladů, o případných trasách nedovoleného přistěhovalectví a o odmítnutých žádostech o udělení víza, pokud jsou zjevně bezdůvodné nebo podvodné.
Tato spolupráce by rovněž měla umožňovat výměnu informací o žadatelích v dobré víře a o společném poskytování informací veřejnosti o podmínkách pro podávání žádostí o udělení schengenského víza.
Konzulární spolupráce rovněž přihlíží k místním správním podmínkám a sociální a hospodářské struktuře.
Diplomatické mise a konzulární úřady pořádají pravidelná setkání v závislosti na okolnostech a tak často, jak považují za odpovídající; zprávy o těchto setkáních podávají ústředním orgánům.
Na žádost předsednictví předkládají všeobecnou pololetní zprávu.
2. Jak předcházet podávání více žádostí o udělení víza současně nebo opakovaně krátce po odmítnutí víza jednou osobou
Výměna informací mezi diplomatickými misemi a konzulárními úřady a identifikace žádostí razítkem nebo jiným způsobem slouží k vyloučení možnosti, aby jedna osoba podávala současně nebo opakovaně více žádostí o udělení víza buď během posuzování žádosti, nebo po jejím zamítnutí, u téže nebo u jiné diplomatické mise nebo konzulárního úřadu.
Aniž jsou dotčeny konzultace, které mohou probíhat mezi diplomatickými misemi či konzulárními úřady, a výměna informací mezi nimi, vyznačí diplomatická mise či konzulární úřad, kterým byla žádost podána, do cestovního pasu každého žadatele razítko, na kterém je uvedeno: "Žádost o udělení víza podána dne … v …".
Volné místo za slovem "dne" se vyplní šesti číslicemi (dvě pro označení dne, dvě pro měsíc a dvě pro rok); volné místo za slovem "v" je vyhrazeno pro údaj o dotčené diplomatické misi nebo konzulárním úřadě.
Dále se doplní kód druhu požadovaného víza.
O vyznačení razítka do diplomatických a služebních pasů rozhodne mise či úřad, kterým byla žádost podána.
Razítko lze vyznačit rovněž pro žádosti o udělení dlouhodobého víza.
Je-li vízum udělováno v zastoupení, je na razítku za kódem pro druh požadovaného víza uvedeno písmeno "R" následované kódem zastoupeného státu.
Je-li vízum uděleno, je vízový štítek pokud možno nalepen přes otisk tohoto identifikačního razítka.
Ve výjimečných případech, kdy nelze vyznačit razítko, uvědomí diplomatická mise nebo konzulární úřad vykonávající předsednictví příslušnou schengenskou pracovní skupinu a předloží jí ke schválení návrh náhradního řešení, například výměnu fotokopií cestovních pasů nebo seznamů zamítnutých žádostí o udělení víza s uvedením důvodů zamítnutí.
Vedoucí diplomatických misí nebo konzulárních úřadů rozhodnou z podnětu předsednictví nebo z vlastního podnětu, zda je nezbytné přijmout náhradní nebo doplňující preventivní opatření.
3. Posouzení žadatele v dobré víře
Pro usnadnění posouzení žadatelů v dobré víře o víza si mohou diplomatické mise nebo konzulární úřady v souladu s vnitrostátními právními předpisy vyměňovat informace na základě ujednání uzavřených na místní úrovni v rámci své spolupráce a v souladu s bodem 1 této kapitoly.
Pravidelně si mohou vyměňovat informace o osobách, jejichž žádost byla zamítnuta, neboť použily ukradené, ztracené nebo padělané doklady, nedodržely datum vycestování uvedené na předchozím vízu nebo existuje riziko pro bezpečnost, a zejména je-li důvod se domnívat, že jde o pokus o nedovolené přistěhování na území smluvních stran.
Společně vyměňované a vypracované informace slouží jako pracovní nástroj pro posouzení žádostí o udělení víza.
Nenahrazují však vlastní posouzení žádosti o udělení víza, ani vyhledávání v Schengenském informačním systému, ani konzultace dožadujících ústředních orgánů.
4. Výměna statistických údajů
4.1.
Statistické údaje o udělených krátkodobých vízech, průjezdních vízech a letištních průjezdních vízech a o formálně zamítnutých žádostech o taková víza se vyměňují každé tři měsíce.
4.2.
Aniž jsou dotčeny povinnosti vyplývající z článku 16 úmluvy, které jsou jasně vyloženy v příloze 14 Společné konzulární instrukce a podle kterých musí státy Schengenu ve lhůtě 72 hodin předat podrobné údaje o vízech s omezenou územní platností, jsou diplomatické mise a konzulární úřady států Schengenu povinny si každý měsíc vyměňovat statistické údaje o vízech s omezenou územní platností udělených v předchozím měsíci a předávat je svému vnitrostátnímu ústřednímu orgánu.
5. Žádosti o udělení víza vyřizované prostřednictvím soukromých zprostředkovatelských agentur, cestovních kanceláří a cestovních agentur
Základním pravidlem pro žádosti o udělení víza je možnost osobního pohovoru.
Ten však není nutný, pokud neexistují důvodné pochyby o dobré víře žadatele, skutečném účelu jeho cesty nebo žadatelově úmyslu vrátit se do výchozí země a důvěryhodný a finančně zajištěný subjekt, který organizuje hromadné zájezdy, doručí diplomatickému zastoupení nebo konzulárnímu úřadu nezbytné doklady a zaručí se s dostatečnou spolehlivostí za žadatelovu dobrou víru, účel pobytu a jeho úmysl vrátit se (viz III.4).
Je zároveň obvyklé a užitečné, zejména v rozlehlých zemích, aby soukromé zprostředkovatelské agentury, cestovní kanceláře a cestovních agentury jejich prodejci jednali za žadatele jako zmocnění zprostředkovatelé.
Činnost těchto obchodních zprostředkovatelů nemá jednotnou povahu, jelikož stupeň jejich závazku vůči klientovi, který je pověřuje vyřízením žádosti o udělení víza, není stejný; z toho důvodu je i požadovaný stupeň jejich finančního zajištění a důvěryhodnosti v zásadě přímo úměrný stupni jejich spoluodpovědnosti za celkové plánování cesty, ubytování, zdravotní a cestovní pojištění a za klientův návrat do země původu.
5.1. Druhy zprostředkovatelské činnosti
a) Nejjednodušší druh zprostředkování zajišťují soukromé zprostředkovatelské agentury, jejichž pomoc spočívá pouze v doručování dokladů totožnosti a dalších podkladů v zastoupení klienta.
b) Druhým příkladem obchodního subjektu jsou dopravní agentury nebo místní cestovní kanceláře, které jsou v některých případech napojeny na letecké dopravce, vnitrostátní nebo jiné, kteří se zabývají pravidelnou nebo charterovou osobní leteckou přepravou.
Jejich pomoc klientovi spočívá v doručování podkladů, případně v zajišťování letenek či jízdenek a hotelových rezervací.
c) Třetím druhem zprostředkovatele jsou organizátoři zájezdů nebo cestovní agentury, kteří jako fyzické nebo právnické osoby organizují souborné zájezdy na jiném než příležitostném základě (včetně přípravy cestovní dokumentace, dopravy, ubytování, dalších turistických služeb, které nejsou součástí výše uvedené nabídky, zdravotního a cestovního pojištění, vnitřní přepravy atd.), a uvedené souborné zájezdy prodávají nebo nabízejí k prodeji přímo nebo prostřednictvím prodejce nebo cestovní kanceláře, který je s cestovní agenturou smluvně propojen.
Pro cestovní agenturu a kancelář, která obchoduje se soubornými zájezdy, není žadatel o vízum ničím jiným, než odběratelem zařízené cesty, jejíž součástí je i nabídka na vyřízení žádosti o udělení víza.
Tento třetí, komplexní druh zprostředkovatelských služeb se skládá z několika fází a různých hledisek, které se mohou stát předmětem objektivního sledování: obchodní dokumentace, organizace, skutečná realizace a cíl zájezdu, ubytování a plánované skupinové příjezdy a odjezdy.
5.2 Harmonizace spolupráce se soukromými zprostředkovatelskými agenturami, cestovními kancelářemi, cestovními agenturami a jejich prodejci
a) Všechny diplomatické mise a konzulární úřady, které se nacházejí ve stejném městě, by měly na místní úrovni usilovat o harmonické používání níže uvedených pokynů vycházejících z druhu zprostředkovatelské činnosti vykonávané dotčenými agenturami.
Ačkoli každé diplomatická mise nebo konzulární úřad může sám rozhodnout, zda bude s agenturami spolupracovat či nikoli, musí si ponechat možnost odebrání schválení, kdykoli to praxe a zájmy společné vízové politiky vyžadují.
Rozhodne-li se diplomatická mise nebo konzulární úřad spolupracovat s agenturou, musí dodržovat pracovní zvyklosti a postupy stanovené v tomto oddíle.
- Konzulární úřady členských států musí být zvláště opatrné a musí vzájemně úzce spolupracovat při posuzování a výjimečném udělování pověření soukromým zprostředkovatelským agenturám. Posuzování žádostí o udělení víz, které jim tyto zprostředkovatelské agentury předloží, bude podrobeno co nejpřesnějšímu přezkoumání; kontroly se ve všech případech zaměří na podklady držitele víza a na doklady, které se týkají oprávnění a zápisu v obchodním rejstříku uvedené zprostředkovatelské agentury.
- Při hodnocení žádostí o udělení víz podaných dopravními agenturami nebo místními cestovními kancelářemi musí být zvláštní pozornost věnována situaci žadatele a individuálnímu ověření podkladů podle okolností.
Konzulární úřady musí úzce spolupracovat a posilovat své mechanismy k odhalování nesrovnalostí v činnosti agentur a přepravců samotných, a na posílení těchto mechanismů musí být všechny nesrovnalosti, kterých se agentury dopustí, oznámeny na místní i regionální úrovni v rámci konzulární spolupráce.
- Kritéria, podle nichž se řídí udělování pověření cestovním kancelářím (cestovním agenturám a prodejcům), budou mimo jiné brát zřetel i na: stávající licenci, obchodní rejstřík, stanovy společnosti, smlouvy s bankami, jejichž služeb používají, aktuální smlouvy s příjemci turistických služeb ze zemí Společenství, které musí zahrnovat všechny nezbytné součásti souborného zájezdu (souborné ubytovací a turistické služby), smlouvy s leteckými společnostmi, které musí obsahovat pevně stanovená a zaručená místa odletu a příletu, a požadované zdravotní a cestovní pojištění.
Žádosti o udělení víza podané těmito cestovními kancelářemi musí být pečlivě prověřeny.
b) V kontextu místní konzulární spolupráce budou diplomatické mise a konzulární úřady rovněž usilovat o harmonizaci pracovních zvyklostí a postupů, a také kritérií pro sledování řádného provozu obchodní činnosti soukromých zprostředkovatelských agentur, cestovních kanceláří a organizátorů zájezdů (cestovních agentur a prodejců).
Uvedené sledování musí obsahovat přinejmenším kontroly pověřovacích dokladů, které lze provádět kdykoli, namátkové kontroly zahrnující osobní nebo telefonické pohovory s žadateli, ověření zájezdu a ubytování a, je-li to možné, ověření dokladu o skupinovém návratu.
c) Musí být intenzívně vyměňovány informace o činnosti soukromých zprostředkovatelských agentur, cestovních kanceláří a organizátorů zájezdů (cestovní agentury a prodejci), oznamování odhalených nesrovnalostí, pravidelné výměně informací o zamítnutých žádostech o udělení víza, podávání zpráv o odhalených formách padělaných cestovních dokladů a neuskutečněných plánovaných zájezdech.
Spolupráce se soukromými zprostředkovatelskými agenturami, cestovními kancelářemi a organizátory zájezdů (cestovní agentury a prodejci) musí být projednána na pravidelných setkáních organizovaných v rámci společné konzulární spolupráce.
d) Na místní úrovni konzulární spolupráce musí být vyměňovány seznamy soukromých zprostředkovatelských agentur, cestovních kanceláří a organizátorů zájezdů (cestovní agentury a prodejci), kterým bylo uděleno pověření diplomatickou misí nebo konzulárním úřadem, nebo kterým bylo pověření odebráno, spolu s důvody odebrání.
e) Soukromé zprostředkovatelské agentury, cestovní kanceláře a organizátoři zájezdů (cestovní agentury a prodejci) musí diplomatickým misím a konzulárním úřadům, od nichž získali pověření, předložit jméno jednoho nebo několika svých zaměstnanců, kteří jsou zmocněni jednat jako zprostředkovatelé při podávání žádostí o udělení víza.
[1] Podle článku 138 úmluvy se tato ustanovení vztahují pro Francouzskou republiku a Nizozemské království pouze na jejich evropská území.
[2] Úř. věst.
L 64, 7.3.2003, s. 1.
[3] Ve výjimečných případech lze krátkodobá nebo průjezdní víza udělovat na hranicích v souladu s podmínkami vymezenými v části II v bodu 5 Společné příručky o kontrolách na vnějších hranicích.
[4] Úř. věst.
L 99, 17.4.2003, s. 8.
[5] Úř. věst.
L 99, 17.4.2003, s. 15.
[6] Tyto orientační částky se stanoví podle pravidel uvedených ve Společné příručce o vnějších hranicích v části I.
[7] U průjezdních víz nesmí délka průjezdu přesáhnout pět dnů.
--------------------------------------------------
Obecné zásady Evropské unie na podporu dodržování mezinárodního humanitárního práva
(2005/C 327/04)
I. ÚČEL
1. Účelem těchto obecných zásad je stanovit pracovní nástroje pro Evropskou unii, její orgány a instituce na podporu dodržování mezinárodního humanitárního práva.
Tyto zásady zdůrazňují závazek Evropské unie k viditelné a soustavné podpoře tohoto dodržování.
Obecné zásady jsou určeny všem, kdo v rámci Evropské unie vyvíjejí činnost v rozsahu, v němž tyto záležitosti spadají do oblasti jejich působnosti a pravomoci.
Tyto zásady doplňují zásady a další společné postoje, které již EU přijala ve vztahu k otázkám lidských práv, mučení a ochrany civilního obyvatelstva. [1]
2. Tyto zásady jsou v souladu se závazkem EU a členských států v oblasti mezinárodního humanitárního práva a usilují o zajištění dodržování mezinárodního humanitárního práva třetími státy a případně nestátními subjekty, které působí ve třetích státech.
I když totožný závazek se vztahuje i na opatření, která přijímá EU a členské státy za účelem zajištění dodržování mezinárodního humanitárního práva při jejich vlastním jednání, včetně opatření jejich vlastních sil, tyto zásady se na opatření takového druhu nevztahují [2].
II. MEZINÁRODNÍ HUMANITÁRNÍ PRÁVO
Úvod
3. Evropská unie je založena na zásadách svobody, demokracie, dodržování lidských práv a základních svobod a na zásadách právního státu.
To zahrnuje i cíl, kterým je podpora dodržování mezinárodního humanitárního práva.
4. Účelem mezinárodního humanitárního práva, známého rovněž pod názvem právo ozbrojených konfliktů nebo právo válečné, je zmírnit dopady ozbrojeného konfliktu prostřednictvím ochrany osob, které se neúčastní ozbrojeného konfliktu nebo se jej přestaly účastnit, jakož i prostřednictvím úpravy prostředků a způsobů vedení boje.
5. Státy mají povinnost dodržovat pravidla mezinárodního humanitárního práva, ke kterým se zavázaly na základě mezinárodní smlouvy nebo které jsou součástí mezinárodního zvykového práva.
Tato pravidla se mohou vztahovat i na nestátní subjekty.
Dodržování těchto pravidel je v mezinárodním zájmu.
Kromě toho utrpení a ničení, které vyplývá z porušení mezinárodního humanitárního práva, zhoršuje možnosti pro urovnání situace po skončení konfliktu.
Je zde proto politický i humanitární zájem zlepšit celosvětové dodržování mezinárodního humanitárního práva.
Vývoj a prameny mezinárodního humanitárního práva
6. Pravidla mezinárodního humanitárního práva vznikla sladěním vojenské nutnosti a humanitárních otázek.
Mezinárodní humanitární právo se skládá z pravidel, která usilují o ochranu osob, jež se nepřátelství přímo neúčastní nebo se jej přestaly účastnit, jako např. civilního obyvatelstva, válečných zajatců a jiných zadržovaných osob, zraněných a nemocných, jakož i z pravidel zaměřených na omezení prostředků a způsobů vedení boje, včetně taktiky a výzbroje, s cílem zabránit zbytečnému utrpení a ničení.
7. Stejně jako jiné oblasti mezinárodního práva má mezinárodní humanitární právo dva hlavní prameny: mezinárodní úmluvy (smlouvy) a mezinárodní zvykové právo.
Mezinárodní zvykové právo je tvořeno praxí uplatňovanou státy, kterou uznají za závaznou.
Soudní rozhodnutí a právní pojednání významných autorů jsou doplňujícími prostředky pro určení tohoto práva.
8. Hlavní úmluvy mezinárodního humanitárního práva jsou uvedeny v příloze těchto zásad.
Nejdůležitější jsou Haagská úmluva o pravidlech zákonů a obyčejů války pozemní z roku 1907, čtyři Ženevské úmluvy z roku 1949 a jejich dodatkové protokoly z roku 1977.
Haagská pravidla a většina Ženevských úmluv a dodatkových protokolů z roku 1977 je všeobecně uznávána za mezinárodní zvykové právo.
Oblast působnosti
9. Mezinárodní humanitární právo se vztahuje na veškeré ozbrojené konflikty, mezinárodní i vnitrostátní, bez ohledu na místo vzniku konfliktu.
Vztahuje se i na situace okupace, která nastane v důsledku ozbrojeného konfliktu.
Na mezinárodní ozbrojené konflikty mezi státy a na vnitrostátní ozbrojené konflikty probíhající v rámci jednoho státu se vztahují odlišné právní režimy.
10. Určení, zda se jedná o ozbrojený konflikt a zda jde o mezinárodní nebo vnitrostátní ozbrojený konflikt, je otázkou současně skutkovou i právní a odpověď na ni závisí na mnoha skutečnostech.
Při určování toho, zda se jedná o ozbrojený konflikt, na který se tudíž vztahuje mezinárodní humanitární právo, je třeba vždy vyhledat náležitou odbornou právní radu a získat dostatek informací o příslušných souvislostech.
11. Smluvní ustanovení o mezinárodních ozbrojených konfliktech jsou podrobnější a mají širší rozsah.
Vnitrostátní ozbrojené konflikty jsou upraveny ustanoveními článku 3, která jsou společná pro Ženevské úmluvy, a pokud je dotčený stát stranou, ustanoveními dodatkového protokolu II z roku 1977.
Pravidla mezinárodního zvykového práva se vztahují na mezinárodní i vnitrostátní ozbrojené konflikty, ale mezi oběma režimy opět existují rozdíly.
Mezinárodní právo v oblasti lidských práv a mezinárodní humanitární právo
12. Je důležité rozlišovat mezi mezinárodními právem v oblasti lidských práv a mezinárodním humanitárním právem.
Tvoří rozdílné části práva, a ačkoliv jsou obě zaměřeny zejména na ochranu jednotlivce, jsou mezi nimi významné rozdíly.
Mezinárodní humanitární právo se použije zejména během ozbrojeného konfliktu a okupace.
Naopak právo v oblasti lidských práv se použije na všechny osoby v rámci soudní příslušnosti dotyčného státu jak v dobách míru, tak i v době ozbrojeného konfliktu.
A proto, přestože jsou oba soubory pravidel odlišné, mohou se oba vztahovat na konkrétní situaci a někdy je tak nezbytné posoudit jejich vzájemný vztah.
Tyto zásady se však právem v oblasti lidských práv nezabývají.
Odpovědnost jednotlivce
13. Některá závažná porušení mezinárodního humanitárního práva se označují jako válečné zločiny.
K válečným zločinům může dojít za stejných okolností jako ke genocidě a zločinům proti lidskosti, ale na rozdíl od válečných zločinů nejsou genocida a zločiny proti lidskosti spojeny s existencí ozbrojeného konfliktu.
14. Jednotlivci nesou osobní odpovědnost za válečné zločiny.
Státy mají povinnost podle svého vnitrostátního práva zajistit, aby byli údajní pachatelé postaveni před své vnitrostátní soudy nebo předáni za účelem soudního řízení soudů jiného státu nebo mezinárodního trestního tribunálu, jako je např. Mezinárodní trestní soud [3].
III. PRACOVNÍ ZÁSADY
A. PODÁVÁNÍ ZPRÁV, HODNOCENÍ A DOPORUČENÍ TÝKAJÍCÍ SE AKCE
15. Akce v rámci výše uvedeného označení zahrnují:
a) Pro dosažení účinné akce je nutno neprodleně určit okolnosti, za kterých lze použít mezinárodní humanitární právo.
Odpovědné orgány EU, včetně příslušných pracovních skupin Rady, by měly v rámci oblastí, za něž odpovídají, sledovat situace, při kterých lze použít mezinárodní humanitární právo, a při tom se v případě potřeby řídit radami ohledně mezinárodního humanitárního práva a jeho použití.
Tyto orgány by měly v případě potřeby a podle těchto zásad určit a doporučit akci na podporu dodržování mezinárodního humanitárního práva.
Ve vhodných případech by se měly zvážit konzultace a výměna informací se subjekty znalými okolností, včetně Mezinárodního výboru červeného kříže a jiných příslušných organizací, jako např. OSN a regionální organizace.
V příslušných případech by se mělo vzít v úvahu i využití mezinárodní humanitární vyšetřovací komise (IHFFC) založené podle článku 90 dodatkového protokolu I k Ženevským úmluvám z roku 1949, která může svými vyšetřovacími schopnostmi a náležitým výkonem úřadu přispět k prosazování dodržování mezinárodního humanitárního práva.
b) V příslušných případech by vedoucí misí EU a příslušní zástupci EU, včetně vedoucích civilních operací EU, velitelů vojenských operací EU a zvláštních zástupců EU, měli do svých zpráv o dané zemi nebo konfliktu zahrnout hodnocení situace z pohledu mezinárodního humanitárního práva.
Zvláštní pozornost by měla být věnována informacím, ze kterých vyplývá, že mohlo dojít k závažnému porušení mezinárodního humanitárního práva.
Pokud je to uskutečnitelné, měly by tyto zprávy rovněž zahrnovat analýzu a návrhy na přijetí možných opatření ze strany EU.
c) Podkladové dokumenty pro zasedání EU by měly v příslušných případech obsahovat analýzu použitelnosti mezinárodního humanitárního práva a členské státy, které se těchto zasedání účastní, by měly rovněž zajistit, že v případě potřeby budou moci jednat na radu týkající se nastolených otázek mezinárodního humanitárního práva.
V situaci, kdy hrozí ozbrojený konflikt, by měla být informována Pracovní skupina Rady pro mezinárodní právo veřejné (COJUR) společně s dalšími příslušnými pracovními skupinami.
Pokud je to možné a proveditelné, mohl by být COJUR pověřen předložením návrhů budoucí akce EU příslušným orgánům EU.
B. PROSTŘEDKY PRO AKCE, KTERÝMI DISPONUJE EU V OBLASTI VZTAHŮ SE TŘETÍMI ZEMĚMI
16. Evropská unie má pro své akce k dispozici řadu prostředků.
Mezi ně patří kromě jiných prostředků zejména tyto:
a) Politický dialog: V příslušných případech by měla být otázka dodržování mezinárodního humanitárního práva součástí dialogu se třetími státy.
Toto je zvláště důležité v souvislosti s probíhajícími ozbrojenými konflikty, u kterých podle zpráv došlo k rozsáhlému porušování mezinárodního humanitárního práva.
EU by však rovněž měla v době míru vyzvat státy, které tak dosud neučinily, aby přistoupily k významným nástrojům mezinárodního humanitárního práva, jako jsou například Dodatkové protokoly z roku 1977 a Statut Mezinárodního trestního soudu, a aby je plně uplatňovaly.
Plné uplatňování zahrnuje přijetí veškerých nezbytných prováděcích právních předpisů a odbornou přípravu příslušných osob působících v oblasti mezinárodního humanitárního práva.
b) Prohlášení pro veřejnost: V prohlášeních pro veřejnost, která se týkají otázek mezinárodního humanitárního práva, by EU měla ve vhodných případech vždy zdůraznit nutnost zajistit dodržování mezinárodního humanitárního práva.
c) Demarše a veřejná prohlášení o konkrétních konfliktech: Pokud je hlášeno porušování mezinárodního humanitárního práva, měla by EU zvážit, zda učiní příslušné demarše nebo veřejná prohlášení, kterými odsoudí takové činy a v nichž bude požadovat, aby strany dodržely své závazky podle mezinárodního humanitárního práva a přijaly účinná opatření s cílem zabránit dalšímu porušování.
d) Omezující opatření/sankce: Účinným prostředkem na podporu dodržování mezinárodního humanitárního práva může být použití omezujících opatření (sankcí).
Tato opatření proti státu, nestátním stranám konfliktu, jakož i jednotlivcům by proto měla být zvážena v případě, že jsou v souladu s mezinárodním právem a příslušné pro danou situaci.
e) Spolupráce s jinými mezinárodními subjekty: EU by měla v příslušných případech spolupracovat s OSN a příslušnými regionálním organizacemi v oblasti prosazování dodržování mezinárodního humanitárního práva.
O dosažení tohoto cíle by členské státy EU měly rovněž ve vhodných případech usilovat jakožto členové jiných organizací, včetně OSN.
V oblasti prosazování dodržování mezinárodního humanitárního práva má Mezinárodní výbor červeného kříže vzhledem ke svému postavení, které je založeno na mezinárodní smlouvě a je všeobecně uznávané a dlouhodobé, úlohu nestranné a nezávislé humanitární organizace.
f) Operace pro řešení krizí: Při navrhování mandátů operací EU pro řešení krizí by se měl vzít v příslušných případech v úvahu význam, který mohou mít třetí strany při předcházení a potlačování porušení mezinárodního humanitárního práva.
Toto může v příslušných případech zahrnovat shromažďování informací, které mohou být využity Mezinárodním trestním soudem [4] nebo při jiném vyšetřování válečných zločinů.
g) Odpovědnost jednotlivce: I když je za situace po skončení konfliktu někdy obtížné sladit celkový cíl týkající se nastolení míru s nutností bojovat proti beztrestnosti, měla by Evropská unie zajistit, aby se v případě válečných zločinů neuplatňovala beztrestnost.
Stíhání válečných zločinů musí být viditelné a mělo by se v rámci možností konat ve státě, ve kterém došlo k porušení mezinárodního humanitárního práva, aby mělo náležitý odrazující účinek v průběhu ozbrojeného konfliktu.
EU by proto měla vyzvat třetí státy, aby přijaly vnitrostátní trestněprávní předpisy k potrestání případů porušení mezinárodního humanitárního práva.
V této souvislosti by měla být rovněž zohledněna podpora EU Mezinárodnímu trestnímu soudu a podpora opatření pro stíhání válečných zločinců.
h) Odborná příprava: K zajištění dodržování mezinárodního humanitárního práva v době ozbrojeného konfliktu je nutná odborná příprava v oblasti mezinárodního humanitárního práva.
Odborná příprava a vzdělávání musí rovněž probíhat v době míru.
To se týká veškerého obyvatelstva, i když zvláštní pozornost je třeba zaměřit na patřičné skupiny, jako např. pracovníky orgánů činných v trestním řízení.
Dodatečné povinnosti se vztahují k odborné přípravě vojenského personálu.
EU by měla zvážit poskytnutí nebo financování odborné přípravy a vzdělávání v oblasti mezinárodního humanitárního práva ve třetích zemích, včetně v rámci širších programů zaměřených na prosazování právního státu.
i) Vývoz zbraní: Evropský kodex chování pro vývoz zbraní [5] stanovuje, že před udělením licence na vývoz do určité země by se mělo posoudit, zda dovážející země dodržuje mezinárodní humanitární právo.
[1] Viz obecné zásady EU pro dialogy o lidských právech (Rada ve složení pro hospodářské a finanční věci, dne 13. prosince 2001); Obecné zásady pro politiku EU vůči třetím zemím týkající se mučení a jiného krutého, nelidského či ponižujícího zacházení nebo trestání (Rada ve složení pro obecné záležitosti, dne 9. dubna 2001); Obecné zásady EU týkající se dětí a ozbrojených konfliktů (Rada ve složení pro obecné záležitosti, dne 8. prosince 2003); Společný postoj Rady 2003/444/SZBP ze dne 16. června 2003 o Mezinárodním trestním soudu (ICC) (Úř. věst. L 150, 18.6.2003).
[2] Všechny členské státy EU jsou smluvními stranami Ženevských úmluv a jejich dodatkových protokolu, a proto mají povinnost dodržovat jejich ustanovení.
[3] Viz. Společný postoj Unie k Mezinárodnímu trestnímu soudu (2003/444/SZBP) a akční plán EU, který se týká Mezinárodního trestního soudu.
Viz. dále rozhodnutí Rady (2002/494/SVV) ze dne 13. června 2002 o vytvoření evropské sítě kontaktních míst týkajících se osob odpovědných za genocidium, zločiny proti lidskosti a válečné zločiny; rámcové rozhodnutí (2002/584/SVV) o evropském zatýkacím rozkazu a postupech předávání mezi členskými státy; rozhodnutí (2003/335/SVV) ze dne 8. května 2003 o vyšetřování a trestním stíhání genocidy, zločinů proti lidskosti a válečných zločinů.
[4] Viz. Dohoda o spolupráci a pomoci mezi Evropskou unií a Mezinárodním trestním soudem.
[5] Přijatý dne 8. června 1998, dokument 8675/2/98 REV 2.
--------------------------------------------------
Text přijatý na XXXIV.
Konferenci výborů pro evropské záležitosti (COSAC)
Výhledová zpráva Výboru regionů k "Provádění směrnice o skládkování odpadů (1999/31/ES) na regionální a místní úrovni"
(2006/C 115/21)
VÝBOR REGIONŮ
s ohledem na žádost Evropské komise ze dne 10. prosince 2004 o vypracování stanoviska k tématu provádění směrnice o skládkování odpadů (1999/31/ES) na regionální a místní úrovni, v souladu s článkem 265(1) Smlouvy zakládající Evropské společenství;
s ohledem na protokol o spolupráci ze září 2001 uzavřený Evropskou komisí a Výborem regionů, který Výbor vyzývá k "vypracování strategických dokumentů posuzujících záležitosti, které Komise považuje za podstatné; tyto" výhledové zprávy "hlouběji analyzují problémy v oblastech, kde má Výbor regionů vhodné místní informační zdroje";
s ohledem na rozhodnutí svého předsedy ze dne 20. ledna 2005 pověřit Komisi pro trvale udržitelný rozvoj vypracováním výhledové zprávy k tomuto tématu;
s ohledem na směrnici Rady 1999/31/ES ze dne 26. dubna 1999 o skládkování odpadu;
s ohledem na zprávu Komise Radě a Evropskému parlamentu o národních strategiích omezování skládkování biologicky rozložitelného odpadu podle článku 5(1) směrnice 1999/31/ES o skládkování odpadu (KOM(2005)105 v konečném znění);
s ohledem na směrnici Rady z 15. července 1975 o odpadech (75/442/EHS) (Rámcová směrnice o odpadech) ve znění úprav směrnicemi 91/156/EHS, 91/692/EHS a rozhodnutími 76/431/EHS, 94/3/ES a 96/350/ES;
s ohledem na své stanovisko ke sdělení Komise k "tématické strategii prevence a recyklování odpadu" (KOM(2003) 301 v konečném znění – CdR 239/2003 [1]);
s ohledem na výsledky průzkumu provádění směrnice o skládkování odpadů (1999/31/ES) na regionální a místní úrovni, vyžádaného Výborem regionů [2];
s ohledem na návrh výhledové zprávy (CdR 254/2005) přijaté dne … Komisí pro trvale udržitelný rozvoj (zpravodaj: pan Wim van Gelder, Commissaris van de Koningin, provincie Zeeland (Nizozemsko/ELS));
VZHLEDEM K TĚMTO DŮVODŮM:
1) Během posledních desetiletí značně vzrostlo množství odpadu, který se v Evropě tvoří.
Prevence tvoření odpadu a jeho zpracování a ukládání patří k hlavním enviromentálním úkolům EU.
Šestý akční program EU pro životní prostředí proto považuje prevenci tvoření odpadu a nakládání s odpady za jednu z hlavních priorit.
2) Skládkování dosud v mnoha částech EU patří k převládajícímu způsobu zpracování odpadu.
Skládkování při nízké úrovni environmentálních standardů je často hrozbou pro lidské zdraví a životní prostředí, protože znečišťuje ovzduší, vodu a půdu a jako zdroj skleníkových plynů se podílí na globálnímu oteplování.
3) Z hlediska takzvané hierarchie odpadu by mělo být zpracování odpadu posledním východiskem.
Přednostně by se měla věnovat pozornost prevenci vytváření odpadu, jeho opětovnému využívání a recyklaci.
4) Jako úhelné kameny politik zacházení s odpady v EU byly definovány princip blízkosti a cíl soběstačnosti v nakládání s odpady.
na svém 62. plenárním zasedání, které se konalo 16. a 17. listopadu 2005 (zasedání ze dne 17. listopadu) jednohlasně schválil následující výhledovou zprávu:
1. Názory Výboru regionů
VÝBOR REGIONŮ
Všeobecné poznámky
1.1 vítá požadavek Evropské komise na vypracování stanoviska jako první svého druhu v zavádění směrnice EU k environmentální politice na regionální a místní úrovni, čímž se prohlubuje spolupráce Komise a Výboru regionů;
1.2 vítá silnou účast regionálních a místních orgánů v průzkumu zavádění směrnice o skládkování na regionální a místní úrovni, jež dokládá význam této směrnice pro regionální a místní úroveň;
1.3 upozorňuje, že v důsledku odlišných demografických a geografických poměrů, odlišných organizačních struktur a systémů nakládání s odpady v různých členských státech a jejich regionech a obcích se v zemích evropské pětadvacítky liší i obraz uplatňování směrnice o skládkování na regionální a místní úrovni;
1.4 zdůrazňuje, že místní a regionální orgány evropské pětadvacítky jsou odpovědné za aplikaci podstatné části environmentální politiky EU; jedním z jejích nejvýznamnějších aspektů je nakládání s odpady.
Obecně leží zodpovědnost za udělování povolení ke skládkování, schvalování projektů skládek, postupů uzavírání a kontrolní a inspekční činnost nejčastěji na bedrech regionálních orgánů, zatímco místní orgány většinou hrají podstatnou úlohu v umisťování skládek a zodpovídají za infrastrukturu sběru domovního odpadu.
To ukazuje na potřebu těsné spolupráce všech úrovní správy při uplatňování této směrnice;
1.5 zdůrazňuje, že přechod od prostého ukládání odpadu ke strategiím zaměřeným na udržitelnost, které se soustředí na prevenci, opětovné využívání a recyklaci, vyžaduje další lidské a finanční zdroje na úrovni regionálních a místních orgánů;
1.6 uzavírá, že účinky politik nakládání s odpady obecně a zejména politik skládkování jsou nejsilněji pociťovány na místní úrovni, a vyžadují tedy zvláštní míru zapojení místních subjektů.
Většina regionálních a místních orgánů se zajímá o názor místního obyvatelstva na plánované umístění skládek a povolovací postupy.
Asi v polovině případů se mohou vyjádřit nevládní organizace; místní podniky jsou přizvány zřídka;
Implementační úsilí/současná úroveň uplatňování
1.7 shledává, že ve většině členských států byly na národní a regionální úrovni učiněny kroky pro transpozici směrnice o skládkování do národních nebo oblastních právních předpisů.
Řada členských států však nerespektovala termín [3] pro vytvoření národní strategie omezení skládkování biologicky rozložitelného odpadu a zaostává za cíleným snižováním;
1.8 konstatuje, že odpovědi respondentů a další studie dokládají příkré rozdíly v úrovni implementace této směrnice v EU.
Mnohé členské státy, a tím pádem i značný počet místních a regionálních úřadů, mají potíže při plnění této směrnice, zatímco jiné se jejím požadavkům přizpůsobují bez významných problémů;
1.9 připomíná, že podle regionálních a místních orgánů se věnuje značné úsilí tomu, aby prostory skládek odpovídaly technickým požadavkům.
V řadě členských států však bude zapotřebí v této oblasti zvýšit nasazení.
Podle průzkumu významná většina existujících skládek již odpovídá požadavkům směrnice nebo budou do roku 2007 upraveny tak, aby jí odpovídaly; ostatní skládky budou uzavřeny;
1.10 poznamenává, že v současné době existující skládky v nových členských státech všeobecně vykazují menší míru shody s požadavky směrnice o skládkování než skládky ve starých členských státech; je tomu tak především proto, že je v nich jen krátká tradice řešení problémů odpadu a teprve nedávno zde byly vypracovány národní strategie hospodaření s odpady;
1.11 lituje, že pokud se týká transpozice legislativy a následného zavádění v příslušných členských státech, shledává většina místních a regionálních orgánů, že nebyly dostatečně informovány ani přizvány ke konzultaci.
Obecně je častější konzultace ve starých členských státech a vyšší informovanost v nových členských státech;
1.12 vítá skutečnost, že směrnice o skládkování se v několika zemích, zejména nových členských státech, podílela na zvýšení zodpovědnosti za řešení skládek na regionální a místní orgány; lituje však, že tento přenos byl jen zřídka provázen přesunem finančních a personálních zdrojů k plnění těchto nových úkolů a je tak břemenem, které dále zatěžuje regionální a místní orgány;
1.13 potvrzuje, že v důsledku zavádění směrnice o skládkování se snížilo množství biologicky rozložitelného odpadu, který se vyváží na skládky.
Výraznější pokles je možné zaznamenat v oblastech, kde regionální a místní orgány přijaly opatření ke snížení objemu skládkovaného biologicky rozložitelného odpadu již předtím, než směrnice o skládkování vstoupila v platnost; zejména zvyšováním informovanosti obyvatelstva, budováním samostatné sběrné infrastruktury nebo právními nástroji (například vyhláškami o tříděném sběru odpadů);
1.14 zdůrazňuje, že směrnice stanoví cíle pouze v oblasti přesměrování odpadu ze skládek, nevytyčuje cíle pro využívání jiných systémů nakládání s odpadem, například stanovením cíleného stupně recyklace, jak tomu bylo např. u směrnice pro odpad z elektrotechnických a elektronických zařízení (směrnice WEE, waste of electrical and electronical equipment);
Význam skládkování odpadu
1.15 opakovaně připomíná, že mezi státy EU jsou veliké rozdíly z hlediska tvorby odpadu a nakládání s ním, zejména ve významnosti skládkování.
Některým členským státům se podařilo oddělit tvorbu odpadu od hospodářského růstu, významně snížily objem skládkovaného biologicky rozložitelného odpadu a již v současné době se jim daří plnit budoucí cílová omezení, která směrnice stanoví.
V jiných členských státech však objem vytvořeného odpadu neustále roste a skládkování nadále převažuje;
1.16 připomíná, že v budoucnosti je na území EU možné očekávat pokles významu skládkování, přinejmenším odpadu obecního.
Přes prevenci tvorby odpadu a recyklační iniciativy však bude nadále zapotřebí ukládat nespalitelný odpad a nerecyklovatelné zbytky; skládkování odpadu bude tedy nadále mít své místo v řetězci odpadového hospodářství;
Hlavní implementační problémy
1.17 identifikuje následující témata jako hlavní problémy, kterým místní a regionální orgány musí čelit při provádění směrnice:
a. Plnění cílového omezení skládkování biologicky rozložitelného odpadu: Regionální a místní orgány, zejména v nových členských státech, kde dosud nebyla přijata národní strategie snižování odpadu biologického původu, případně byla přijata teprve nedávno, považují tuto otázku za kritickou.
Často to v těchto zemích souvisí s nedostatečně rozvinutým trhem pro opakované používání biologicky rozložitelného odpadu.
Dalším problémem je nedostatek účinných nástrojů pro omezení biologicky rozložitelného odpadu v národní strategii.
b. Projektování a provoz skládek a následná péče o tato území: Většina regionálních a místních orgánů považuje projektování a provoz skládek a následnou péči o tato území za obtížnou nebo obtížnou v některých případech; jeví se, že nejzávažnější obtíže působí následná péče.
Někdy působí obtíže rigidita technických požadavků, které neponechávají prostor specifické úpravě na základě geologických podmínek, inovativních technologií a vývoje znalostí.
c. Nedostatek prostředků a lidských zdrojů: Změna hospodaření s odpadem, přechod od ukládání k technikám více zaměřeným na udržitelný rozvoj, vyžaduje podstatné finanční a personální zdroje.
Většina regionálních a místních orgánů, zejména v nových členských státech, zejména při dosahování stanovených cílů pro biologicky rozložitelný odpad, považuje nedostatek takových zdrojů za jeden z hlavních problémů.
d. Nedostatečná informovanost veřejnosti: Mnoho regionálních a místních orgánů usiluje o zvýšení veřejné informovanosti a motivuje občany a podniky ke spolupráci v systému odděleného sběru odpadu.
e. Složitý postup: V důsledku vstoupení v platnost směrnice o skládkování, zejména v zemích bez vlastní strategie skládkování, se stávají povolovací procedury složitější a delší.
f. Divoké skládky: Skládkování bylo často levným způsobem, jak nakládat s odpadem.
Se zvyšováním poplatků za skládkování se často rozmáhají divoké skládky, proti nimž je nutné přísně zasahovat.
g. Přeprava odpadu: V důsledku směrnice o skládkování se četné místní skládky uzavírají a nové skládky obsluhují rozsáhlejší oblasti.
To často vede k vyšší intenzitě dopravy, která má své náklady a negativní dopady na životní prostředí.
Tento problém pociťují hlavně řídce osídlené oblasti.
h. Neexistují rovné podmínky pro všechny: Vzhledem k různým časovým rozvrhům implementace, různým normám životního prostředí, různým nákladům na ukládání odpadu a částečně odlišným definicím recyklace neexistují dosud rovné podmínky pro různé členské státy (a často ani rovné vnitrostátní podmínky).
Důsledkem je, že často působí silné finanční podněty vyvážet – legálně či ilegálně – odpad do sousedních zemí, což je proti principu blízkosti a smyslu cílené soběstačnosti v nakládání s odpady.
Kromě toho se tím zvyšuje intenzita dopravy odpadu na dlouhé vzdálenosti.
i. Nebezpečí příliš úzkého pohledu: Je nebezpečné, že směrnice dává podněty pouze k redukci obecního odpadu a zanedbává jiné kategorie odpadu, kde je redukce rovněž velmi důležitá, např. kategorii průmyslového odpadu.
j. Chybějící hlavní směry: Možná bude obtížné prosazovat oddělený sběr biologicky rozložitelného odpadu a tvořit trh opětovného používání tohoto odpadu, když v této oblasti neexistují hlavní směry nebo reference.
Náklady a výnosy
1.18 uzavírá, že regionální a místní orgány hlásí nárůst nákladů skládkování odpadu v důsledku zavádění této směrnice.
Hlavní břemeno však nenesou tyto orgány, ale provozovatelé skládkování, občané a podniky, na které provozovatelé přenášejí růst vlastních nákladů;
1.19 uzavírá, že jen menšina místních a regionálních orgánů je příjemcem specifických fondů, které by částečně nebo plně kryly náklady implementace směrnice o skládkování; ty orgány, které získaly dodatečné fondy, mají všeobecně méně obtíží při zavádění této směrnice;
1.20 zdůrazňuje pozitivní dopad směrnice na životní prostředí: podle očekávání velké většiny regionálních a místních orgánů má zavádění směrnice kladný dopad na životní prostředí.
Tyto pozitivní účinky snížení skládkování se projevují v oblasti povrchových vod, podzemních vod, půdy, ovzduší a lidského zdraví.
Kromě toho může přispět ke snížení produkce skleníkových plynů.
Orgány, které soudí, že tento kladný účinek neexistuje nebo je jen malý, působí často ve členských státech, kde již byla uplatňována legislativa podobného typu, jako je tato směrnice;
1.21 připomíná, že v důsledku zavádění směrnice o skládkování se v budoucnosti očekává snížení celkových nákladů na odstraňování znečištění půdy a podzemních vod v oblasti skládek;
1.22 podtrhuje, že většina místních a regionálních orgánů pokládá zavádění směrnice o skládkování za přínosné v prosazování pokročilejších technologií skládkování ve srovnání se situací v minulosti a tím pádem přinášející výnosy v oblasti životního prostředí i financí, např. získáváním skládkového plynu pro výrobu energie.
Směrnice však neponechává prostor pro používání inovativních technologií a nepodporuje tedy další vývoj po prvotních technologických zlepšeních;
1.23 připomíná, že zavedení směrnice pro skládkování může přispět k tvorbě nových pracovních příležitostí v oblasti zpracování odpadu, pokud přispěje k diversifikaci systémů nakládání s odpadem;
1.24 poznamenává, že velká většina regionálních a místních orgánů uvádí, že poplatky vybírané provozovateli skládek zcela pokrývají náklady skládkování a tak odpovídají požadavkům směrnice o skládkování; varuje, že skládky, které tyto požadavky neplní a které nabízejí ukládání odpadu za ceny nižší, pravděpodobně přispívají k tomu, že odpad se exportuje.
Kromě toho nízké poplatky za skládkování nepodněcují dostatečně způsoby nakládání s odpadem, které jsou výhodnější z hlediska udržitelnosti;
1.25 uzavírá, že směrování trhu nakládání s odpady prostřednictvím využití finančních nástrojů, jako je zdanění skládkování nebo dotace, může stimulovat preferovaný přístup k odstraňování odpadů alternativními metodami;
1.26 poznamenává, že ve většině členských států se vybírá daň ze skládkování a že sazby této daně jsou velmi odlišné.
Více než třetina regionálních a místních orgánů však neuplatňuje daň ze skládkování ani jiné finanční nástroje, které by redukovaly objem biologicky rozložitelného odpadu, který se vyváží na skládky.
Ve většině členských států, kde daň ze skládkování existuje, je tato daň součástí všeobecných daňových fondů, ale v některých případech je příjmem specificky zaměřených fondů pro životní prostředí, např. k podpoře prevence tvorby odpadů nebo financování systémů recyklace;
Faktory úspěchu
1.27 uzavírá, že pro úspěšné zavedení směrnice o skládkování je možné jako nezbytné identifikovat následující faktory úspěchu:
a. Proaktivní přístup: Je zjevné, že některé členské státy pokročily k provádění budoucí směrnice o skládkování již v první polovině 90. let, ne-li dříve.
Díky tomuto proaktivnímu přístupu se mnoha regionálním a místním orgánům podařilo relativně snadno vyhovět lhůtám po transpozici směrnice do národních či regionálních právních předpisů.
b. Uplatnění směrnice v širším kontextu: Zavádění směrnice nesmí být chápáno jako izolované politické opatření.
Odstraňování odpadů je součástí řízení surovinových zdrojů a musí být chápáno v tomto politickém kontextu.
Je tedy důležité vyvinout integrovanou národní, regionální a lokální strategii, která navazuje nejen na další systémy nakládání s odpadem, ale i na jiné politické oblasti, např. na politiku veřejných zakázek a politiku účinnosti zdrojů.
c. Regionální a místní orgány musí dostat prostředky, aby mohly dostát své odpovědnosti: Zavedení nových systémů recyklace a jiných alternativních způsobů zpracování odpadu, kampaně ke zvýšení veřejné informovanosti, modernizace skládek atd., to vše vyžaduje na úrovní regionálních a místních orgánů znalostní, personální a finanční zdroje.
Přesun fondů z vyšších úrovní státní správy nebo možnost územních orgánů zavést daňové mechanismy je tedy často nutnou podmínkou dosažení záměrů směrnice o skládkování.
d. Spolupráce všech úrovní správy a výměna informací: Jelikož je zavedení směrnice do praxe téměř ve všech členských státech úkolem různých úrovní správy, je pro správnou implementaci nezbytná spolupráce všech těchto úrovní.
To zahrnuje výměnu poznatků, jak splnit tyto nové, přísnější požadavky na budování, provozování a uzavírání skládek a následnou péči o jejich území a jak uvést do praxe alternativní způsoby nakládání s odpadem.
Kromě toho musí politika odpadového hospodářství často překonávat administrativní překážky kladené sousedícími obcemi a regiony, např. při zakládání společných zařízení ke zpracování odpadu nebo recyklačních systémů.
e. Finanční podněty: Podniky jednají především podle logiky hospodárnosti, takže je důležité na ně působit finančními podněty ke snižování objemu odpadu, který se vyváží na skládky, tedy zvýšením ceny skládkování, například formou daně ze skládkování.
f. Podpůrné alternativy: Aby bylo možné odklonit tok odpadu směřující na skládky, musí jeho producenti dostat ekonomicky přijatelná alternativní řešení nakládání s odpadem.
Pokud takové alternativy neexistují nebo nedostačují, je nutné je stimulovat.
Aby se zabránilo zvyšování intenzity dopravy odpadu, je třeba podpořit lokální řešení, jako je domácí kompostování nebo zařízení ke zpracovávání odpadu uvnitř podniků.
g. Boj proti divokým skládkám: Zvyšování cen zpracování odpadu může vést ke zvýšení podílu nelegálně ukládaného odpadu.
Ilegálním způsobům ukládání odpadu může zabránit kombinace preventivních a sankčních opatření.
Tato opatření vyžadují, aby se alespoň po přechodnou dobu tomuto úkolu věnovaly dodatečné personální zdroje.
h. Zvyšování informovanosti veřejnosti a konzultace se zúčastněnými stranami: K tomu, aby se snížil objem produkovaného a skládkovaného odpadu, je nutná aktivní účast občanů a podniků.
Proto jsou nezbytné informační kampaně a konzultace se zúčastněnými stranami, kombinované s účinnými opatřeními v oblasti infrastruktury.
Osvědčené postupy
1.28 zdůrazňuje, že v celé EU existují četné případy osvědčených postupů zavádění směrnice o skládkování.
Týkají se inovativních technologií i politických opatření, která se osvědčila v praxi.
Několik příkladů osvědčených postupů je uvedeno níže:
a) Kampaň zvyšující veřejné povědomí
Devon Authorities Recycling Partnership, (Devonské partnerství samospráv pro recyklaci), naplánovalo a uskutečnilo v celém hrabství šestiměsíční kampaň ke zvýšení povědomí a informování o odpadech.
Na základě veřejné soutěže toto partnerství samospráv získalo 1,119 milionu liber na informační a analytickou činnost od ministerstva pro životní prostředí, potravinářství a záležitosti venkova (DEFRA).
Kampaň měla tyto cíle:
- zvýšit podíl recyklovaného materiálu, zejména větší účastí na recyklačních programech a změnou kvality a kvantity materiálu, který se třídí,
- získat informace o užívání stávajících recyklačních zařízení, zjistit, proč se veřejnost účastní či neúčastní existujících recyklačních programů, a účast podpořit,
- získané informace využít k tomu, aby budoucí publicita byla účinná ve zvyšování veřejného povědomí.
Kampaň se skládala ze čtyř hlavních směrů: analýzy odpadu, monitorování účasti, průzkumu v domácnostech a působení v médiích a vzdělávání.
Hlavní výsledky kampaně byly tyto:
- obyvatelé mají k recyklaci kladný postoj a mají zájem se na ní podílet;
- nedostatečná účast není důsledkem nezájmu, ale má většinou praktické důvody, jako je nevybavenost pouličními kontejnery, chybějící přepravní prostředky nebo nedostatečný prostor pro skladování;
- upřednostňovanou formou recyklace je vytřídění do pouličních kontejnerů;
- hmotnost recyklovaných materiálů z kontejnerového pouličního sběru vykázala v loňském roce prudký nárůst o 31 %;
- meziroční nárůst skládkovaného zbytkového odpadu se snížil v letech 2002/03 na 0,88 % oproti 3,3 % v letech 2001/02;
- veřejnost by si přála recyklovat lepenku a plasty; tam, kde se tyto materiály netřídí do pouličních kontejnerů, si veřejnost přeje jejich tříděný sběr;
- nejúčinnějším médiem se ukazuje být televizní publicita.
b) Boj proti divokým skládkám
Ve slovenském městě Pezinok se po uzavření obecních skládek a zvýšení poplatků za skládkování rozšířily divoké skládky.
Byla tedy přijata tato opatření:
- zvýšit veřejnou povědomost, aby se zvýšila nízká informovanost občanů;
- zlepšit výuku o otázkách životního prostředí ve školách;
- založit pořádkovou policejní jednotku pro životní prostředí a pozorně monitorovat, jak veřejnost s odpadem nakládá;
- svěřit veřejným orgánům větší pravomoci v postihování přestupků v oblasti odpadového hospodářství;
- zvýšit pokuty vyměřované jednotlivcům a společnostem, zjednodušit sankční postupy;
- umístit střediska pro železný sběr v blízkosti skládek, aby se zabránilo jeho skládkování;
- v blízkosti obchodů prodávajících zboží balené v polyetylenu umístit kompaktory PET;
- poradenství pro občany o možnostech domácího kompostování;
- spolupráce se základními školami při organizaci sběru kompozitních obalů;
- zavedení plateb za skleněný odpad;
- zvýšení poplatku za komunální odpad;
- snížení poplatku za tříděný odpad.
c) Finanční podpora projektům prevence a snižování produkce odpadu
V italském regionu Marche, který spadá pod cíl 2, se použily strukturální fondy EU k zavedení strategie prevence a snížení tvorby komunálního odpadu.
Tato strategie byla zavedena zejména financováním projektů na místní úrovni.
Vzhledem k vysoké účasti obcí a dobrým předběžným výsledkům, se rozhodl tento region pro pokračování v tomto finančním schématu i po ukončení financování ze strany EU.
d) Krajinná úprava území skládek po jejich uzavření
V poměrně rovinaté nizozemské krajině vyčnívají skládky o výšce 30 až 45 metrů.
Zvláštní pozornost se z estetických důvodů věnuje krajinné úpravě skládkových území.
Mimo to se území uzavřených skládek často používají k rekreačním funkcím, protože pozemky jsou v této zemi omezené a tedy i drahé.
Z tohoto důvodu a ke zvýšení přijatelnosti skládkových lokalit se ve stádiu následné péče často tato území rekultivují k novému účelu.
Příkladem může být bývalá skládka v oblasti Spaarnwoude.
Po jejím uzavření byla přebudována na rekreační oblast s následujícími zařízeními:
- krytá lyžařská hala;
- horolezecká stěna;
- turistická oblast;
- stezka pro horská kola;
- sáňkařský svah.
Mimo to byla oblast osázena stromy a keři, aby lépe zapadala do okolní krajiny.
2. Doporučení:
VÝBOR REGIONŮ
2.1 doporučuje Komisi, členským státům a regionálním a místním orgánům široce publikovat výše uvedené faktory úspěchu, aby napomohly lepší implementaci;
2.2 navrhuje založit expertní středisko, ve kterém by mohly národní, regionální a místní orgány, provozovatelé skládek, nevládní organizace a další zúčastněné strany získat informace, poradenství ke specifickým (technickým a organizačním) problémům, které by bylo centrem výměny osvědčených postupů a které by mohlo přispívat k uskutečňování doporučení uvedených v této zprávě; Bylo by vhodnější, aby toto expertní středisko převzala pod svou správu některá z již existujících organizací;
2.3 doporučuje, aby se pravidelně vyhodnocovaly inovativní technologie a progresivní poznatky a aby se předávaly zúčastněným subjektům;
2.4 doporučuje směrnici o skládkování více integrovat do politiky odpadového hospodářství EU a podporovat její integrované zavádění, spíše než zavádění odvětvové;
2.5 vyzývá Komisi k podpoře dalšího rozvoje recyklačních iniciativ, především cestou nadcházející strategie pro prevenci tvorby odpadu a recyklaci, a k případnému použití podpůrných opatření, především v malých členských státech, kde se obtížněji dosahuje potřebných úspor z rozsahu;
2.6 vyzývá Komisi, aby podnikla kroky k odstranění stimulů podporujících "odpadkovou turistiku" způsobenou různými ekologickými standardy zpracování a ukládání odpadu ve členských státech, a aby podnikla kroky k nastolení rovných podmínek v této oblasti;
2.7 vyzývá k lepší koordinaci mezi národními úřady zodpovědnými za daň ze skládkování.
Vzhledem ke značné politické citlivosti, která se týká zdanění všeobecně, to samozřejmě neznamená nutné zavedení daně ze skládkování harmonizované na úrovni Společenství;
2.8 doporučuje Komisi bedlivě monitorovat zavádění směrnice prostřednictvím studií a jiných preventivních opatření, aby napomohla národním, regionálním a místním orgánům vyrovnat se s jejími požadavky a nemusela řešit její porušování.
To zahrnuje i vyčlenění dostatečných personálních zdrojů pro tento úkol;
2.9 vyzývá Komisi, aby prověřila, zda snížení skládkovaného objemu biologicky rozložitelného odpadu vedlo k příklonu k opatřením, která jsou účinnější při snižování dopadu na životní prostředí;
2.10 vyzývá Komisi, aby při přezkoumání směrnice o skládkování postupovala pružněji ve věci
- požadavků týkajících se navrhování a zakládání skládek, aby mohly být přizpůsobeny místním geologickým poměrům.
Toho je možné lépe dosáhnout definováním záměru (minimální úrovně zabezpečení) než stanovením prostředků vedoucích k tomuto cíli;
- inovativních technologií, aby zamezila situaci, kdy po prvotních zlepšeních není možný další vývoj;
2.11 vyzývá Komisi, aby zahrnula regionální a místní rozměr do formulace budoucí evropské politiky hospodaření s odpady všeobecně, zvláště do skládkování;
2.12 vyzývá členské státy, aby zajistily ve svých národních strategiích snižování skládkování biologického odpadu, že toto snížení nepovede jen k přesměrování odpadu od skládkování ke spalování, ale strategie zahrne rovněž opatření, která účinněji snižují dopady na životní prostředí;
2.13 vyzývá členské státy, aby zabezpečily, že regionální a místní orgány se budou plně podílet na transpozici legislativy EU, protože nesou, jako je tomu v případě směrnice o skládkování, hlavní břemeno jejího zavádění;
2.14 vyzývá členské státy, aby zajistily, že přesun kompetencí na regionální a místní orgány bude provázen přesunem zdrojů;
2.15 apeluje na členské státy, aby podporovaly úzkou spolupráci všech úrovní správy a směrnice tak mohla být rychle zavedena;
2.16 apeluje na regionální a místní orgány, aby plně zapojily zúčastněné subjekty do rozhodování týkajícího se skládek a politiky nakládání s odpadem všeobecně;
2.17 nabízí, že zaujme výraznou úlohu jako partner při konzultacích, které mají provázet další vyhodnocování směrnice o skládkování a politiku nakládání s odpadem všeobecně.
Usnesení Výboru regionů k pracovnímu programu Evropské komise a prioritám Výboru regionů pro rok 2006
(2006/C 115/15)
VÝBOR REGIONŮ,
S OHLEDEM NA pracovní program Komise pro rok 2006 nazvaný "Uvolnění plného potenciálu Evropy" (KOM(2005) 531 v konečném znění);
S OHLEDEM NA strategické cíle 2005–2009 (KOM(2005) 12 v konečném znění);
S OHLEDEM NA víceletý strategický program šesti předsednictví 2004–2006;
S OHLEDEM NA sdělení Komise s názvem "Příspěvek Komise k období pro úvahu a poté: Plán D pro demokracii, dialog a diskusi" (KOM(2005) 494 v konečném znění);
S OHLEDEM NA protokol o způsobech spolupráce mezi Evropskou komisí a Výborem regionů (DI CdR 81/2001 rev. 2);
S OHLEDEM NA usnesení Výboru regionů ke znovuoživení Lisabonské strategie (CdR 518/2004);
S OHLEDEM NA usnesení Výboru regionů o budoucím finančním výhledu 2007–2013 (CdR 203/2005);
VZHLEDEM K TOMU, že územní samosprávy jsou orgány oprávněnými k provádění významné části politik EU;
VZHLEDEM K TOMU, že přispívají-li územní samosprávy k definici priorit EU, je to především s cílem značně posílit demokratickou legitimitu politik EU;
VZHLEDEM K TOMU, že Výbor regionů stanoví své čtyřleté priority v únoru 2006 u příležitosti zahájení 4. funkčního období (2006–2010);
přijal toto usnesení na svém 62. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 16. a 17. listopadu 2005 (jednání ze dne 17. listopadu).
VÝBOR REGIONŮ
FINANČNÍ VÝHLED
Domnívá se, že přijetí ambiciózního finančního výhledu za britského předsednictví je nezbytným předpokladem naplnění mandátu Evropské unie a posílení identifikace občanů s EU, opětovného zaměření Unie na reformy, zajištění evropské přidané hodnoty společné politiky soudržnosti a společné zemědělské politiky a možnosti učinit první kroky opravdových politik Společenství pro výzkum a inovace.
OBDOBÍ PRO ÚVAHU
Znovu potvrzuje svůj závazek pokračovat v práci na ústavní smlouvě, která prostřednictvím významného zlepšení ve fungování, jednoduchosti a transparentnosti EU zaručuje lepší evropskou správu ve srovnání se stávajícími smlouvami.
Doporučuje Evropské komisi, aby zohlednila svůj návrh plánu decentralizované diskuse během období pro úvahu, založené na myšlence blízkosti a vedené v městech a regionech Evropy o smyslu Unie, její přidané hodnotě, základních hodnotách a o jejích politikách.
Vyzývá Evropskou komisi, aby v rámci provádění plánu D, ale také své budoucí informační a komunikační politiky, rozvíjela ambiciózní, aktivní a především decentralizovaný přístup, jenž bude podněcovat identifikaci občanů s evropským projektem.
Je v této souvislosti připraven ujmout se své odpovědnosti vůči regionálním a místním orgánům a regionálnímu a místnímu tisku, které představují neopominutelné zprostředkovatele komunikace s občany; proto naléhavě žádá, s cílem účinně přispět k období pro úvahu, o navýšení finančních prostředků, jež má k dispozici.
EVROPSKÁ SPRÁVA
Vítá přístup Evropské komise, dle kterého nedosáhne Evropská unie svých cílů, dokud k nim nepřispějí společně její instituce, národní, regionální a místní orgány a občané samotní; vyjadřuje přání, aby toto partnerství v procesu přípravy a provádění politik Společenství zahrnovalo především:
- úvahy o potenciálních pozitivních účincích tripartitních úmluv a smluv o cílech na mechanismy znovuoživení Lisabonské strategie,
- systematizaci konzultací místních a regionálních orgánů v raném stádiu přípravy evropských právních předpisů, a to nezávisle na postupu procesu ratifikace Smlouvy o Ústavě pro Evropu,
- pokračování systematizace nové metody dopadové analýzy pro hlavní iniciativy Evropské komise a její začlenění do metodiky dopadové analýzy,
- zavedení regionální kapitoly do národních akčních plánů pro zjednodušení právních předpisů,
- zvláštní zřetel k transpozici právních předpisů Společenství a jejím dopadům na právní předpisy místních a regionálních orgánů.
Vítá záměr Komise zintenzívnit proces konzultací a odhadu dopadů zákonů v rámci cíle zlepšit zákonodárství.
Z důvodu možných důsledků společné obchodní politiky na regiony a obce je Komise vyzývána, aby konzultovala VR i ohledně iniciativ společné obchodní politiky především při vypracovávání doporučení pro mandáty k vyjednávání pro mezinárodní obchodní dohody. VR poukazuje v této souvislosti na to, že dohoda o víně, kterou Komise dojednala s USA, má za následek značné nevýhody pro regiony pěstující vinnou révu, a proto tuto dohodu odmítá.
Vyzývá proto Evropskou komisi, aby podpořila jeho proaktivnější příspěvek předcházející přijetí předpisů Společenství, a to ve formě předběžných stanovisek k budoucím politikám Společenství a týkajících se dopadů na místní a regionální orgány, a dále zpráv o dopadech určitých směrnic z místního a regionálního hlediska.
Zdůrazňuje, že v kontextu snahy Komise o kodifikaci a přepracování legislativních návrhů nesmí "zlepšení tvorby právních předpisů" znamenat pouze "vytváření méně právních předpisů".
Každé stažení právního předpisu Komisí by mělo být odůvodněno posouzením přidané hodnoty EU legislativního návrhu.
PROSPERITA
Opakuje své přesvědčení, že by měla být věnována stejná pozornost třem pilířům Lisabonské strategie – ekonomickému, sociálnímu a environmentálnímu.
Vyzývá Evropskou komisi, aby zohlednila významnou úlohu místních a regionálních orgánů pro dosažení vyššího růstu a zaměstnanosti v EU v kontextu procesu revize a provádění integrovaných hlavních směrů pro růst a zaměstnanost.
Domnívá se, že soudržnost a konkurenceschopnost jsou dva vzájemně se podporující cíle, jež musejí jít ruku v ruce – využití nevyužitého územního potenciálu a kapitálu může zlepšit konkurenceschopnost určité oblasti a pozitivně přispět k cílům územní vyrovnanosti a soudržnosti.
Dále podporuje myšlenku, že konkurenceschopnost závisí na funkčním jednotném trhu, a trvá na tom, aby byla věnována zvláštní pozornost přeshraničním regionům.
Domnívá se, že správní struktury v členských státech dle Lisabonské strategie by měly být přizpůsobeny tak, aby umožňovaly přímou a užší formální integraci podpory ze strukturálních fondů a Lisabonské strategie.
Plně souhlasí s názorem Komise, že globalizace je skutečností, kterou je třeba přijmout, aby bylo možno obnovit dynamický růst a kvalitu pracovních míst v Evropě, zejména položením důrazu na předvídání globalizací vyvolávaných restrukturalizací a reakci na ně.
Naléhá na Evropskou komisi, aby pokračovala v odstraňování překážek pohybu občanů a povzbuzovala občany, aby využívali příležitostí v celé Unii, což je zásadní proces pro dynamickou ekonomiku.
Uznává, že vzdělání a odborná příprava jsou klíčovými nástroji k dosažení lisabonských cílů a zajištění zapojení všech Evropanů do znalostní společnosti.
V této souvislosti přijímá s uspokojením skutečnost, že se Komise zaměří na uznávání kvalifikací a podpoří mobilitu a investice do podnikatelské kultury.
Přisuzuje velký význam podpoře regionálně a sociálně spravedlivé společnosti zaručující, že občané budou vybaveni dovednostmi potřebnými pro život a práci v tomto novém digitálním věku.
Stejně jako v minulosti bude VR i nadále přinášet cenné příspěvky k rozvoji místních a regionálních elektronických služeb a elektronické správy (eGovernment) s důrazem na to, že místní a regionální opatření budou nejúčinnější metodou pro dosažení výsledků.
Sdílí s Evropskou komisí vizi ohledně nutnosti vytvořit transevropskou síť, přičemž je třeba vycházet z iniciativy růstu a zaručit, že přidělení dodatečných podstatných zdrojů bude doprovázeno tvorbou nových opatření, s cílem zlepšit fungování a koordinaci sítí.
Domnívá se, že transevropské sítě v odvětví dopravy, telekomunikací a energetiky jsou základním předpokladem dosažení plného potenciálu evropské ekonomiky, spojení rozšířené Evropy a zlepšení územní soudržnosti.
SOLIDARITA
Podporuje vůli soustředit úsilí na zavedení adekvátního plánování nové generace strukturálních fondů, avšak připomíná v této souvislosti administrativní a finanční dopady na místní a regionální samosprávy, vyplývající z prodloužení absence dohody o finančním výhledu.
Bude zvláště pozorně sledovat provádění cíle "evropské územní spolupráce", zejména pokud se jedná o definici způsobilých zón, zjednodušení administrativních postupů a souladu opatření s evropskými strategickými směry.
Silně doporučuje, aby budoucí programy financované ze strukturálních fondů pokrývaly aspekty, jako jsou revitalizace měst, sociální napětí, zvláštní opatření v oblasti bydlení, ekonomické restrukturalizace a veřejná doprava, které mají tendenci soustřeďovat se v metropolitních oblastech, ač uznává význam všech evropských regionů a důležitost zajistit rovnováhu mezi městy a venkovem v budoucích programech.
Vyzývá členské státy a jejich územní samosprávy, aby cíleně využívaly financí z Evropského sociálního fondu na pomoc oblastem postiženým městským násilím.
Apeluje na Komisi, aby zajistila, že iniciativa URBAN a její cíle budou zachovány v rámci budoucích strukturálních fondů.
Pevně podporuje přidanou hodnotu nového právního nástroje "Evropské uskupení pro teritoriální spolupráci" (GECT), jenž umožní iniciativy na téma spolupráce mezi místními a regionálními samosprávami, a připomíná nutnost nezatížit příliš kontrolní postupy ve fázi vzniku GECT.
Výbor vytvořil platformu zainteresovaných stran pro místní a regionální spolupráci s cílem pokračovat v postupu přijetí nařízení a zahájení činnosti prvních GECT.
Znovu potvrzuje nutnost zachovat multifunkční zemědělství ve všech regionech Evropy vzhledem k tomu, že zemědělská krajina zaujímá 90 % území Společenství, a vyjadřuje potěšení nad pokračováním reformy SZP v odvětvích, jež dosud nebyla reformována; v této souvislosti připomíná, že je zapotřebí využít těchto nadcházejících reforem k výzkumu – kromě nových mechanismů kompenzace přírodních znevýhodnění nejvíce postihujících zemědělské podniky – prostředků podpory správy velkých oblastí a obecněji jejich hospodářského rozvoje.
Považuje za nezbytné pokračovat v činnosti v oblasti služeb obecného zájmu, které mají strategický význam pro místní a regionální orgány.
Zdůrazňuje především potřebu horizontálního a víceodvětvového referenčního rámce Společenství, jenž by umožnil definovat okruh služeb obecného zájmu na základě pravidel hospodářské soutěže.
V této souvislosti zváží se zvláštním zájmem sdělení o sociálním sektoru služeb obecného zájmu v roce 2006.
Připomíná politickou, hospodářskou a sociální výzvu, kterou představují demografické změny pro evropské územní samosprávy Tyto změny musí být podnětem k činnosti ve všech oblastech veřejného života, protože na předjímání těchto změn závisí trvalý charakter naší společnosti; Proto vyzývá Komisi, aby během roku 2006 operativně navázala na Zelenou knihu o demografických změnách.
Vyjadřuje potěšení nad iniciativami Komise vyvinout novou strategii zdraví a bezpečnosti při práci, jež Evropské unii umožní definovat koherentnější rámec v této oblasti.
Zdůrazňuje potřebu zajištění účinného zapojení regionálních a místních orgánů, zejména do definice ukazatelů zdraví a budoucího testování.
Trvá na důležitosti rovných příležitostí, což je oblast, ve které místní a regionální samosprávy hrají klíčovou úlohu, zejména vzhledem k jejich postavení velkých zaměstnavatelů i jejich odpovědnosti coby dodavatelů zboží a služeb. V této souvislosti se těší na sdělení Evropské komise o strategii pro rovné postavení mužů a žen.
Vítá návrh na vyhlášení roku mezikulturního dialogu 2008 a znovu opakuje, že pro VR je respekt ke kulturní a jazykové rozmanitosti jednou z hlavních zásad procesu evropské integrace, jež není založena na vyrovnávání rozdílů nebo budování uniformních identit, ale na pěstování vyššího stupně spolupráce a porozumění mezi národy Evropy.
Sdílí názor Komise, že problematika boje proti změně klimatu je jednou z velkých výzev do budoucna, již je nutno řešit komplexním přístupem, spoluprací všech vrstev státní správy, partnerstvím se soukromým sektorem, zdravotnictvím, komunitními a vzdělávacími skupinami a organizacemi v oboru účinného využití energie.
Žádá Evropskou komisi, aby do akčního plánu zahrnula více opatření zaměřených na dodavatele energií a energetické podniky a navrhuje ekonomicky povzbudit opatření zaměřená na účinné využití energie – zejména ve prospěch využití energie z obnovitelných zdrojů – a přípustnost přidělení státní pomoci ve prospěch opatření na podporu eko-inovací a zvýšení produktivity, s cílem vyšší energetické účinnosti, jež podněcuje inovace, zvýší konkurenceschopnost Evropy a zajistí udržitelné a bezpečné poskytování energie.
Zdůrazňuje nutnost vytvořit dynamický námořní sektor založený na udržitelném rozvoji a žádá, aby byl plně uznán příspěvek místních a regionálních samospráv k řízení námořních zdrojů a aby byl integrován do nové politiky EU.
BEZPEČNOST
Podporuje provádění deseti priorit Haagského programu na příštích pět let, které svědčí o vůli a odhodlání posílit prostor svobody, bezpečnosti a práva, a vyzývá Evropskou komisi k vypracování specifického akčního plánu pro místní a regionální orgány, jenž umožní lépe integrovat místní a regionální rozměr do činnosti Společenství.
Hlásí se k závazku Evropské komise k boji proti organizovanému zločinu a terorismu a připomíná svůj návrh na zřízení evropského střediska pro sledování bezpečnosti ve městech, jež by zahrnovalo zástupce místních a regionálních orgánů členských států, již by mohli poskytnout užitečné informace o koncepci politik, podpoře a koordinaci pátrání, sběru, systematizaci a zpracování bezpečnostních dat, zejména prostřednictvím šíření příkladů a osvědčených postupů a zřízením regionálních a místních partnerství.
Znovu překládá své doporučení využít strukturální fondy k podpoře a vývoji nástrojů pro realizaci prostoru svobody, bezpečnosti a práva a vyzývá Evropskou komisi, aby v rámci nového finančního výhledu uvedla do praxe příslušné směry uvedené v třetí zprávě o soudržnosti.
Souhlasí s tím, že bezpečnost dopravních systémů je primárním cílem provozovatelů dopravních služeb a klíčových zainteresovaných stran, jako jsou orgány veřejné správy a cestující, a dále že nedávné teroristické útoky v Londýně a Madridu jsou krutou připomínkou potřeby zvýšené pozornosti v oblasti dopravních systémů v celé EU.
Vyzývá Evropskou komisi k naplánování a přijetí přeshraničních operací, jež budou počítat s aktivní účastí přeshraničních regionů, a dále ke zlepšení koordinace nového Fondu solidarity se strukturálními fondy, a navrhuje posílit koordinaci mechanismu Společenství v oblasti civilní ochrany prostřednictvím zřízení regionálních center civilní ochrany, jež by měla za úkol sběr dat, kontrolu a vybudování systému včasného varování, ve všech rizikových zónách.
EVROPA, SVĚTOVÝ PARTNER
Hodlá vytrvat ve svém závazku zajistit mezikulturní politický dialog mezi zástupci místních a regionálních samospráv členských států a kandidátských a předkandidátských zemí; v této souvislosti považuje za žádoucí zřízení společného poradního výboru s Tureckem a znovu žádá Evropskou komisi o co nejdřívější navržení operačního řešení s cílem napravit nedostatek právního základu pro zřízení paritního poradního výboru v dohodě o stabilizaci a přidružení s Chorvatskem a zeměmi západního Balkánu.
Vybízí Evropskou komisi k rozvoji a podpoře úzké spolupráce s územními samosprávami a občanskou společností a informačních kampaní v procesu rozšíření Evropské unie na místní a regionální úrovni jak v členských státech, tak v kandidátských a potenciálních kandidátských zemích.
Podporuje posílení politiky sousedství prostřednictvím nových akčních plánů; vyzývá Evropskou komisi k zohlednění přínosu přeshraniční a meziregionální spolupráce v těchto akčních plánech a žádá o to, aby byl zapojen do jejich vypracování, provádění a hodnocení.
Opakuje svůj závazek k posílení evropsko-středomořského partnerství a svoji žádost o opatření na podporu vyšší účasti a přidružení místních a regionálních samospráv a vyzývá ke zřízení nového fóra v rámci evropsko-středomořských institucí, jejichž posláním bude za prvé podpora územní a decentralizované spolupráce a za druhé podpora partnerství a rozvoj operačních programů pro celou středomořskou pánev.
Lituje, že přínos evropských územních samospráv k evropské rozvojové politické není dodnes často uznáván, a doporučuje proto přehodnotit postavení decentralizované spolupráce uznáním skutečnosti, že územní samosprávy disponují vedle ostatních zainteresovaných stran zkušenostmi a dovednostmi, jimiž mohou přispět ke globálnímu pojetí boje proti chudobě ve světě a k činnostem zaměřeným na realizaci Rozvojových cílů tisíciletí OSN.
Pověřuje svého předsedu, aby toto usnesení předložil Evropské komisi, Evropskému parlamentu, Radě a rakouskému a finskému předsednictví.
Usnesení k budoucí cestě finančních výhledů na období 2007 – 2013
(2006/C 115/16)
VÝBOR REGIONŮ
s ohledem na své stanovisko k finančním výhledům: "Budování naší společné budoucnosti – politické úkoly a rozpočtové prostředky rozšířené Unie v letech 2007 – 2013" (CdR 162/2004 fin),
s ohledem na usnesení Evropského parlamentu k politickým úkolům a rozpočtovým prostředkům rozšířené Evropské unie v letech 2007 – 2013 (A6-0153/2005),
vzhledem k těmto důvodům:
1) vzhledem k tomu, že se Evropská rada na svém zasedání ve dnech 16. a 17. června nedohodla na rozpočtu pro nadcházející programové období EU 2007–2013,
2) vzhledem k tomu, že britské předsednictví bylo vyzváno, aby s využitím dosavadního pokroku pokročilo v diskusích směřujících k vyřešení všech otázek nezbytných k dosažení dohody v co nekratší době,
3) vzhledem k tomu, že je potřeba, aby finanční výhledy byly přijaty v roce 2005 a od roku 2007 umožnily efektivní politiku solidarity, územní soudržnosti a podpory růstu a zaměstnanosti v Evropě,
přijal toto usnesení na 62. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 16. a 17. listopadu 2005 (jednání ze dne 17. listopadu).
VÝBOR REGIONŮ
1. znovu vyjadřuje svou podporu původním vyváženým návrhům Evropské komise, které byly stanoveny na základě reálných potřeb a přijaty po rozsáhlých konzultacích s orgány místní a regionální samosprávy na období čtyř let.
Tato podpora je vyjádřena ve stanovisku CdR 162/2004 fin a znovu potvrzena v prohlášení, které bylo přijato společně s Evropským parlamentem dne 6. dubna 2005, a ve Vratislavském prohlášení ze dne 20. května 2005,
2. oceňuje návrhy lucemburského předsednictví a souhlasí především s Evropským parlamentem, že finanční výhledy by měly být stanoveny takovým způsobem, aby byla zajištěna dostupnost dostatečných prostředků na plnění cílů konkurenceschopnosti a růstu a aby byla zajištěna dostupnost regionálních a strukturálních fondů pro všechny evropské regiony.
To je nezbytné, pokud má Evropská unie plnit své závazky a vyvarovat se rostoucí nespokojenosti veřejnosti.
Každé snížení stropu rozpočtu ohrozí základní zásady politiky soudržnosti a následně naruší zásadu solidarity, která představuje zásadní prvek evropské integrace a modelu evropské společnosti.
Snížení rozpočtu v této oblasti by mohlo vyústit v obnovenou nacionalizaci regionální politiky ve většině států bývalé evropské patnáctky, a to je nepochybně v rozporu s názory evropských regionů a orgánů místní samosprávy,
3. vyzdvihuje sbližování názorů mezi VR a Evropským parlamentem a zdůrazňuje význam úlohy EP jako rovnocenného partnera v jednáních o rozpočtu,
4. naléhá na členské státy, aby odolaly výzvám na omezení rozpočtu Unie, a navrhuje, aby členské státy poskytly EU rozpočet, který jí umožní účinně jednat v těch oblastech, ve kterých má a může i nadále poskytovat hmatatelnou přidanou hodnotu pro život občanů Evropy a pro místa, kde žijí a pracují. Poznamenává, že v nadcházejících měsících bude třeba silného politického odhodlání, projevů partnerství mezi sektory a udržitelné veřejné diskuse k určení klíčových oblastí, ve kterých Unie poskytuje přidanou hodnotu,
5. připomíná členským státům, že politika soudržnosti je oblastí, ve které EU poskytuje skutečnou přidanou hodnotu, jelikož výdaje v této oblasti na úrovni EU přinášejí vyšší zisk a účinek než na národní úrovni.
Politika soudržnosti hraje důležitou roli při potírání ekonomických a sociálních nerovností uvnitř evropských regionů a mezi nimi. Tyto nerovnosti představují závažné překážky fungování evropského vnitřního trhu a jeho efektivnosti.
Politika soudržnosti je zásadní pro regiony zaostávající za průměrem v Evropě za účelem dosažení lisabonských cílů, a proto musí být z politického hlediska bezpodmínečně uznána jako základní doplněk všech strategií růstu a zaměstnanosti v Evropě,
6. podporuje úsilí předsedy Evropské komise znovu zahájit jednání o finančních výhledech a domnívá se, že by to rovněž pomohlo pokročit v diskusích o možnostech modernizace rozpočtu EU, ale trvá na tom, že všechny příslušné návrhy musí být stanoveny v rámci minimálního odpovídajícího finančního rámce. V tomto ohledu bere na vědomí návrhy na nový fond přizpůsobení globalizaci a na mechanismy JEREMIE a JASPERS a domnívá se, že tyto nástroje by měly být doplňkové a nepředstavovat alternativy k rozpočtovým položkám určeným k plnění cílů konvergence, konkurenceschopnosti a zaměstnanosti,
7. v tomto ohledu dále varuje před orientací fondů EU výhradně na národní politiky určené na podporu konkurenceschopnosti a růstu, a to vzhledem k tomu, že fondy EU mohou být nejlépe zaměřeny na posilování územní soudržnosti v rámci integrovaného programu konkurenceschopnosti a růstu jako součást politiky soudržnosti celé EU. Dále požaduje, aby pravidla o spolufinancování strukturálních fondů i nadále předpokládala možnost soukromého spolufinancování,
8. lituje, že na neformálním summitu konaném
Správní komise pro sociální zabezpečení migrujících pracovníků
(2005/C 27/04)
Roční průměrné náklady nepřihlížejí k snížení o 20 % podle čl. 94 odst. 2 a čl. 95 odst. 2 nařízení Rady (EHS) č. 574/72.
Čisté měsíční průměrné náklady o 20 % sníženy byly.
PRŮMĚRNÉ NÁKLADY PRO VĚCNÉ DÁVKY – 2001 [1]
I. Použití článku 94 nařízení Rady (EHS) č. 574/72
Částky, které mají být nahrazeny s ohledem na věcné dávky poskytnuté v roce 2001 rodinným příslušníkům podle čl. 19 odst. 2 nařízení Rady (EHS) č. 1408/71, se stanoví na základě následujících průměrných nákladů:
_BAR_ Roční _BAR_ Čisté měsíční _BAR_
Norsko _BAR_ 25304 NOK _BAR_ 1687 NOK _BAR_
II. Použití článku 95 nařízení Rady (EHS) č. 574/72
Částky, které mají být nahrazeny s ohledem na věcné dávky poskytnuté v roce 2001 podle článků 28 a 28a nařízení Rady (EHS) č. 1408/71, se stanoví na základě následujících průměrných nákladů:
_BAR_ Roční _BAR_ Čisté měsíční _BAR_
— na rodinu _BAR_ 38920 NOK _BAR_ 2595 NOK _BAR_
— na osobu _BAR_ 35592 NOK _BAR_ 2373 NOK _BAR_
PRŮMĚRNÉ NÁKLADY PRO VĚCNÉ DÁVKY – 2002 [2]
I. Použití článku 94 nařízení Rady (EHS) č. 574/72
Částky, které mají být nahrazeny s ohledem na věcné dávky poskytnuté v roce 2002 rodinným příslušníkům podle čl. 19 odst. 2 nařízení Rady (EHS) č. 1408/71, se stanoví na základě následujících průměrných nákladů:
_BAR_ Roční _BAR_ Čisté měsíční _BAR_
Belgie _BAR_ 1129,96 EUR _BAR_ 75,33 EUR _BAR_
Francie _BAR_ 1695,00 EUR _BAR_ 113,00 EUR _BAR_
Portugalsko _BAR_ 750,10 EUR _BAR_ 50,01 EUR _BAR_
Švédsko _BAR_ 13646,87 SEK _BAR_ 909,79 SEK _BAR_
II. Použití článku 95 nařízení Rady (EHS) č. 574/72
Částky, které mají být nahrazeny s ohledem na věcné dávky poskytnuté v roce 2002 podle článků 28 a 28a nařízení Rady (EHS) č. 1408/71, se stanoví na základě následujících průměrných nákladů (od roku 2002 pouze na osobu):
_BAR_ Roční _BAR_ Čisté měsíční _BAR_
— na osobu _BAR_ 3717,95 EUR _BAR_ 247,86 EUR _BAR_
— na osobu _BAR_ 3983,81 EUR _BAR_ 265,59 EUR _BAR_
— na osobu _BAR_ 1361,66 EUR _BAR_ 90,78 EUR _BAR_
— na osobu _BAR_ 37508,21 SEK _BAR_ 2500,55 SEK _BAR_
PRŮMĚRNÉ NÁKLADY PRO VĚCNÉ DÁVKY – 2003
I. Použití článku 94 nařízení Rady (EHS) č. 574/72
Částky, které mají být nahrazeny s ohledem na věcné dávky poskytnuté v roce 2003 rodinným příslušníkům podle čl. 19 odst. 2 nařízení Rady (EHS) č. 1408/71, se stanoví na základě následujících průměrných nákladů:
_BAR_ Roční _BAR_ Čisté měsíční _BAR_
Rakousko _BAR_ 1608,51 EUR _BAR_ 107,23 EUR _BAR_
Španělsko _BAR_ 531,76 EUR _BAR_ 35,45 EUR _BAR_
Švýcarsko _BAR_ 2231,37 CHF _BAR_ 148,76 CHF _BAR_
II. Použití článku 95 nařízení Rady (EHS) č. 574/72
Částky, které mají být nahrazeny s ohledem na věcné dávky poskytnuté v roce 2003 podle článků 28 a 28a nařízení Rady (EHS) č. 1408/71, se stanoví na základě následujících průměrných nákladů (od roku 2002 pouze na osobu):
_BAR_ Roční _BAR_ Čisté měsíční _BAR_
— na osobu _BAR_ 3814,82 EUR _BAR_ 254,32 EUR _BAR_
— na osobu _BAR_ 2615,55 EUR _BAR_ 174,37 EUR _BAR_
— na osobu _BAR_ 5838,38 CHF _BAR_ 389,23 CHF _BAR_
[1] Průměrné náklady v roce 2001:Španělsko a Rakousko (Úř. věst.
C 3, 8.1.2003).Švédsko (Úř. věst.
C 163, 12.7.2003).Belgie, Německo, Řecko, Francie, Lucembursko, Nizozemsko a Portugalsko (Úř. věst.
C 37, 11.2.2004).Spojené království a Itálie (Úř. věst.
C 238, 25.9.2004).
[2] Průměrné náklady v roce 2002:Lucembursko a Rakousko (Úř. věst.
C 37, 11.2.2004).Španělsko a Nizozemsko (Úř. věst.
C 238, 25.9.2004).
--------------------------------------------------
Stanovisko poradního výboru pro spojování podniků vydané na 71. schůzi dne 18. listopadu 1999 ve věci předběžné předlohy rozhodnutí týkajícího se případu COMP M.1608 – KLM/Martinair III (doplňkový postup)
(2005/C 47/03)
(Text s významem pro EHP)
1. Poradní výbor souhlasí s Komisí, že společnost KLM předložila nesprávné/zavádějící informace týkající se charterových letů společnosti Transavia do oblasti Středomoří.
2. Poradní výbor souhlasí s Komisí, že společnost KLM předložila nesprávné/zavádějící informace týkající se pravidelných letů společnosti Transavia do oblasti Středomoří.
3. Poradní výbor souhlasí s názorem Komise, že tyto zavádějící/nesprávné informace o charterových letech společnosti Transavia se týkaly důležitých tržních aspektů zamýšlené fúze a že chování společnosti KLM představuje vážné porušení ve smyslu čl. 14 odst. 1 písm. b).
4. Poradní výbor souhlasí s názorem Komise, že tyto zavádějící/nesprávné informace o pravidelných letech společnosti Transavia se týkaly důležitých tržních aspektů zamýšlené fúze a že chování společnosti KLM představuje vážné porušení ve smyslu čl. 14 odst. 1 písm. b).
5. Poradní výbor souhlasí s Komisí, že tyto zavádějící/nesprávné informace o charterových letech společnosti Transavia byly poskytnuty přinejmenším nedbale a že chování společnosti KLM tudíž ospravedlňuje uložení pokuty.
6. Poradní výbor souhlasí s Komisí, že zavádějící/nesprávné informace o pravidelných letech společnosti Transavia byly poskytnuty přinejmenším nedbale a že chování společnosti KLM tudíž ospravedlňuje uložení pokuty.
7. Většina poradního výboru souhlasí s výší pokuty navrhovanou Komisí v předloze rozhodnutí, menšina nesouhlasí.
8. Poradní výbor žádá Komisi o zohlednění všech ostatních bodů vznesených členskými státy v průběhu diskuse.
9. Poradní výbor doporučuje zveřejnit toto stanovisko
Závěrečná zpráva úředníka pro slyšení
ve věci COMP/ M.3333 – SONY/BMG
(v souladu s článkem 15 rozhodnutí Komise (2001/462/ES, ESUO) ze dne 23. května 2001 o mandátu úředníků pro slyšení v určitých řízeních ve věcech hospodářské soutěže – Úř. věst.
L 162, 19.6.2001, s. 21.)
(2005/C 52/04)
(Text s významem pro EHP)
Návrh rozhodnutí vyvolává tyto připomínky:
Písemné řízení
Připomíná se, že dne 9. ledna 2004 podniky Bertelsmann AG ("Bertelsmann") a Sony Corporation of America náležící ke skupině Sony, Japonsko ("Sony"), [1] oznámily Komisi spojení svých globálních obchodních aktivit v oblasti hudebních záznamů podle článku 4 nařízení Rady (EHS) č. 4064/89 ze dne 21. prosince 1989 o kontrole spojování podniků [2] ("nařízení o spojování").
Rozhodnutím ze dne 12. února 2004 Komise zahájila řízení podle čl. 6 odst. 1 písm. c) nařízení o spojování.
Řízení bylo pozastaveno od 7. dubna do 5. května 2004 podle čl. 11 odst. 5 nařízení o spojování, protože strany v reakci na žádost neposkytly úplné informace.
Sdělení o námitkách ("SN") bylo oznamujícím stranám zasláno dne 24. května 2004.
Oznamující strany byly požádány o odpověď do 9. června 2004.
Tato lhůta byla dodržena.
Nahlédnutí do spisu
Nahlédnutí do spisu bylo oznamujícím stranám umožněno dne 19. května 2004.
V návaznosti na setkání mezi mnou, zástupci oznamujících stran a týmem pracovníků zabývajících se případem, které se konalo dne 1. června 2004, jsem umožnil přístup k dodatečným informacím ve spisu Komise.
S cílem umožnit ekonomům oznamujících stran přístup k důvěrným údajům třetích stran v místnosti Komise, kde jsou shromážděny údaje, ekonomové podepsali prohlášení o důvěrnosti, jejichž znění byla schválena Universal Music international, Warner Music Group a EMI Group.
Se vzájemným souhlasem oznamujících stran a třetích stran jsem zkontroloval dodržení této doložky.
Oznamujícím stranám bylo rovněž umožněno další nahlédnutí do spisu dne 10. června 2004, kdy jim byla poskytnuta nedůvěrná verze dokumentů předložených Evropským sdružením pro rozhlasové vysílání (European Broadcasting Association) a společností Apple Computer Inc.
Zapojení třetích stran
Připustil jsem tyto subjekty jako třetí strany podle čl. 11 písm. c) nařízení Komise (ES) č. 447/98: Apple Computer Inc., Universal Music International, Syndicat des Détaillants Spécialisés du Disque and Union des Producteurs Phonographiques Français Indépendants, Evropská organizace spotřebitelů, Evropská vysílací unie, Playlouder, IMPALA, International Music Managers Forum, the Swedish Society of Popular Music Composers, EMI group, Warner Music Group, Time Warner Inc. S cílem informovat je o povaze a předmětu řízení podle článku 16 nařízení Komise (ES) č. 447/98 jim GŘ pro hospodářskou soutěž zaslalo nedůvěrnou verzi sdělení o námitkách.
Ústní slyšení
Ústní slyšení se konalo ve dnech 14. a 15. června 2004.
Většina třetích stran, které se zúčastnily řízení, se rovněž zúčastnila ústního slyšení.
EMI Group a Warner Music Group požádaly, aby byly připuštěny k ústnímu slyšení jako pozorovatelé.
Jak jsem již dříve písemně informoval obě společnosti, jsem toho názoru, že slyšení nejsou příležitostí k tomu, aby při nich byla umožněna přítomnost zainteresovaným třetím stranám, aniž by se aktivně účastnily.
Jejich připuštění proto záviselo na jejich ochotě vyjádřit při slyšení svá stanoviska.
Protože nebyly s to tak učinit, nemohly být připuštěny.
Bez ohledu na to, že nebyly připuštěny k ústnímu slyšení, se domnívám, že obě společnosti, jakož i ostatní třetí strany, měly dostatek příležitostí účastnit se probíhajících řízení a zajistit, aby útvary Komise znaly jejich stanoviska.
Všechny třetí strany měly v průběhu řízení příležitost získat hluboké znalosti o problematice, již s sebou případ nese; některé třetí strany podaly ucelené příspěvky k analýze Komise, učiněné jak před vydáním sdělení o námitkách tak po obdržení nedůvěrné verze sdělení o námitkách.
GŘ pro hospodářskou soutěž zohlednilo odpovědi stran na sdělení o námitkách a jejich vysvětlení učiněná při ústním slyšení a dospělo k závěru, že námitky, jež uvedlo ve sdělení o námitkách, neobstály.
Ve světle výše uvedených skutečností se domnívám, že práva na slyšení všech účastníků tohoto řízení byla respektována.
Stanovisko Poradního výboru pro spojování přijaté na 127. zasedání dne 9. července 2004 k předběžné předloze rozhodnutí ve věci COMP/M.3333 – SONY/BMG
(2005/C 52/05)
(Text s významem pro EHP)
1. Poradní výbor souhlasí s Komisí, že oznámená operace představuje spojení ve smyslu nařízení (EHS) č. 4064/89 o spojování a že má význam pro celé Společenství, jak je definován uvedeným nařízením.
2. Poradní výbor souhlasí s Komisí, že existuje relevantní trh pro:
a) hudební záznamy, který může být rozdělen na samostatné trhy pro různé hudební žánry a pro kompilace,
b) hudbu přístupnou online, rozdělený na velkoobchodní trh pro licence pro hudbu přístupnou online a na maloobchodní trh pro šíření hudby přístupné online,
c) hudební vydavatelskou činnost, který může být rozdělen na samostatné trhy pro mechanická práva, práva na provedení, práva na synchronizaci, tisková práva a ostatní práva.
3. Poradní výbor souhlasí s Komisí, že trhy s výše uvedenými produkty jsou z hlediska rozsahu vnitrostátní s výjimkou hudební vydavatelské činnosti, u níž může geografický trh zůstat otevřený.
4. Většina členů poradního výboru souhlasí s Komisí, že navrhované spojení nepovede k posílení ani k vytvoření kolektivního dominantního postavení na trzích pro:
a) hudební záznamy nebo
b) velkoobchodním trhu pro licence pro hudbu přístupnou online.
Menšina členů s tím nesouhlasí.
5. Poradní výbor souhlasí s Komisí, že navrhované spojení nepovede k vytvoření samostatného dominantního postavení na:
a) trzích pro hudební záznamy
Stanovisko Evropského inspektora ochrany údajů k návrhu rozhodnutí Rady o výměně informací z trestních rejstříků (KOM (2004) 664 v konečném znění ze dne 13. října 2004)
(2005/C 58/03)
EVROPSKÝ INSPEKTOR OCHRANY ÚDAJŮ,
PŘIJAL TOTO STANOVISKO:
A. Úvodní poznámka
1. Návrh vychází z hlavy VI Smlouvy o Evropské unii (třetí pilíř).
Evropský inspektor ochrany údajů nejenom poskytuje poradenskou činnost ohledně návrhů právních předpisů v rámci Smlouvy o Evropském společenství, ale rovněž ohledně návrhů v rámci třetího pilíře.
Hlavním posláním Evropského inspektora ochrany údajů je zajišťovat dodržování základních práv a svobod v souvislosti se zpracováním osobních údajů, a toto poslání nelze důsledně plnit, je-li vynechána tak důležitá oblast, jako je třetí pilíř.
Součástí tohoto poslání je i důraz na soulad mezi úrovní ochrany fyzických osob v různých právních kontextech.
2. Evropský inspektor ochrany údajů nebyl Komisí konzultován podle čl. 28 odst. 2 nařízení (ES) č. 45/2001. Proto zaujímá toto stanovisko z vlastního podnětu.
B. Hlavní prvky návrhu z hlediska ochrany údajů
3. Návrh má omezený časový horizont.
Měl by se týkat nedostatků v ustanoveních o výměně údajů, které je třeba naléhavě vyřešit, dokud nezačne fungovat nový systém výměny údajů.
Návrh obsahuje v podstatě dvě nová ustanovení:
- článek 3 obsahuje ustanovení o neprodleném poskytování informací z vlastního podnětu o odsouzeních státních příslušníků jiných členských států (těmto členským státům);
- článek 4 se týká výměny údajů o odsouzeních na základě žádosti.
Obě ustanovení vycházejí z Evropské úmluvy o vzájemné pomoci ve věcech trestních (Rada Evropy, 1959) a z Úmluvy mezi členskými státy Evropské unie o vzájemné pomoci ve věcech trestních z roku 2000, která dosud nevstoupila v platnost.
Hlavním novým prvkem v textu je, že výměna údajů by se měla uskutečnit v krátkém časovém rozmezí a předepsaným způsobem.
Členské státy mají kromě toho určit příslušný ústřední orgán.
4. Návrh je odůvodněn naléhavostí věci.
V odůvodnění návrhu se jako příklad nedostatků platných právních předpisů uvádějí některé konkrétní případy s tragickými důsledky.
Především je v současných právních předpisech předepsáno pouze informovat jednou ročně ostatní členské státy o odsouzeních za trestné činy.
V rámci Rady je tento návrh projednáván jako vysoce prioritní.
Návrh je určen pro přechodné období; Komise pracuje na vývoji Evropského trestního rejstříku nebo eventuálně na rejstříku o menším rozsahu: v odůvodnění současného návrhu je uvedeno, že se vyvíjí počítačový systém výměny informací mezi členskými státy.
V nadcházejících měsících Komise předloží bílou knihu.
Lucemburské předsednictví Rady uvádí tuto věc jako prioritu.
5. Návrh má širokou oblast působnosti.
Neomezuje se na odsouzení za konkrétní trestné činy.
Příloha B obsahuje seznam závažných trestných činů, ale tento seznam není omezený a některé kategorie uvedené na tomto seznamu nejsou dostatečně upřesněny (jako například pravidla silničního provozu).
V čl. 1 písm. b) se navíc uvádí, že do oblasti působnosti návrhu nespadají jen odsouzení, ale i rozhodnutí správních orgánů.
To znamená, že návrh zdaleka překračuje rámec toho, co se běžně míní předcházením trestné činnosti a bojem proti ní.
Tento široký rozsah je nutno hodnotit na pozadí základních rozdílů mezi právními předpisy členských států upravujícími trestní rejstříky.
Jedná se o rozdíly, pokud jde o odsouzení, která musejí být zapsána do trestních rejstříků, lhůt pro vedení záznamů o odsouzení v těchto rejstřících a informací z trestních rejstříků, které musejí být poskytovány třetím stranám, a účelů, pro něž mohou být údaje poskytovány.
Návrh tedy obsahuje ustanovení o výměně informací a jejich koordinaci v heterogenním právním prostředí.
6. Návrh obsahuje článek o ochraně údajů, který obsahuje pouze ustanovení o omezení účelů výměny údajů v případě, že se jedná o výměnu informací o odsouzeních na žádost (jak je uvedeno v článku 4).
O údaje lze žádat pro účely trestního řízení, ale rovněž pro jiné účely (v souladu s vnitrostátním právem žádajícího státu).
V tom případě může dožádaný stát omezit výměnu informací a požádat žádající stát, aby jej zpravil o využití těchto informací.
Návrh nedává žádné další záruky ohledně spravedlivého zacházení se subjektem údajů.
Článek o ochraně údajů se nevztahuje na informace o odsouzeních, které byly předány z vlastního podnětu (podle článku 3), v důsledku čehož nejsou nijak omezeny účely, pro které lze tyto údaje použít.
C. Analýza dopadu
7. Evropský ochránce osobních údajů provedl analýzu dopadu návrhu na ochranu práv a svobod fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů.
Vzhledem k povaze návrhu – návrh má omezený časový horizont a má důležité, avšak sám o sobě časově omezené důsledky pro stávající úroveň ochrany údajů – má tato analýza podobu stručného přehledu.
8. Popis dopadu návrhu
- Dopad na stávající úroveň ochrany údajů je omezený, protože výměna údajů z trestních rejstříků se již předpokládá v mezinárodní úmluvě, jíž jsou členské státy vázány.
- Návrh však překračuje stávající právní rámec tím, že požaduje neprodlenou výměnu informací, zejména zavedením ústředního orgánu v každém členském státě, a to v širokém rozsahu (závažných trestných činů včetně rozhodnutí správních orgánů).
- Neexistují žádné záruky, že vždy naleznou své uplatnění opatření na ochranu údajů, která existují ve vnitrostátních právních předpisech ohledně sdělování údajů z trestních rejstříků.
- Toto je tím důležitější, že u dotyčných osobních údajů – týkajících se trestné minulosti subjektu údajů – se jedná o citlivé údaje.
Tyto údaje jsou uvedeny v čl. 8 odst.
5 směrnice 95/46/ES. Příliš široké využití informací z trestního rejstříku by mohlo ohrozit vyhlídky na sociální integraci odsouzeného, jak se uznává v bodě 10 odůvodnění návrhu.
9. Slučitelnost se stávajícím právním rámcem ochrany údajů
- Návrh se týká oblasti, která leží mimo pole působnosti směrnice 95/46.
Platí však úmluva 108 a další mezinárodní smlouvy v rámci Rady Evropy.
Text je nutno vykládat ve světle článku 8 Evropské úmluvy o lidských právech a základních svobodách.
Výsledkem návrhu nesmí být to, že soukromá osoba bude zbavena svých práv na ochranu údajů vymahatelných právní cestou, nebo nepřípustně omezena ve výkonu těchto práv.
- Podle Evropského inspektora ochrany údajů nebylo tohoto cíle dosaženo.
- Návrh neobsahuje záruky, že přístup k osobním údajům se omezí na osoby jednající v určitém pověření a na rozsah, který je nutný pro účely bezpečnosti občanů.
Nejsou v něm žádná zvláštní omezení ohledně zpracování a dalšího využití vyměňovaných osobních údajů.
- Kromě toho opatření na ochranu údajů (začleněná do článku 5) neplatí pro údaje o odsouzeních, předávané z vlastního podnětu.
- Příloha B návrhu navíc vzbuzuje pochybnosti, zda subjekt údajů má právo být informován, protože je na volném zvážení, zda formulář případně výpis z trestního rejstříku je možné předat také dotyčné osobě.
10. Kvalita návrhu
- Návrh je formulován jasně a jednoduše, což je z hlediska kvality právních předpisů samo o sobě pokrok (viz například společné směry pro redakční kvalitu právních předpisů Společenství, Úř. věst.
[1999] C 73, s. 1).
- Právní prostředí je však heterogenní.
Základní rozdíly mezi vnitrostátními právními předpisy si vyžadují zásahu evropských zákonodárných orgánů, zaměřeného buď na harmonizaci nebo alespoň na přesnou koordinaci, jako například na systém vzájemného uznávání s určitými omezeními, jimiž budou chráněna práva subjektů údajů.
11. Potřebnost a přiměřenost výměny údajů z trestních rejstříků
Na jedné straně je třeba vzít v úvahu, že:
- výměnu osobních údajů lze ospravedlnit nutností zajistit občanům vysokou úroveň bezpečnosti v prostoru svobody, bezpečnosti a spravedlnosti;
- od návrhu se očekává, že se jím vyřeší naléhavé nedostatky v ustanoveních o výměně údajů, dokud nezačne fungovat nový systém výměny údajů.
Návrh vytváří zákonnou povinnost členských států neprodleně vyměňovat údaje z trestních rejstříků;
- obecný zájem na předcházení zločinům a boji proti nim si za určitých okolností a za splnění určitých podmínek může vyžádat, aby třetí strany mimo rámec trestního řízení dostaly přístup k údajům z trestních rejstříků.
Dalo by se uvažovat o (budoucích) zaměstnavatelích, kteří dostanou právo přístupu k údajům o odsouzeních, které by mohly být důležité pro určité zaměstnání, nebo lze uvažovat o správních orgánech, shromažďujících údaje pro své účely.
Na druhé straně je třeba vzít v úvahu, že:
- jak je uvedeno výše, návrh má dopad na ochranu údajů, neobsahuje veškeré nezbytné záruky pro náležitou ochranu údajů v souladu se stávajícím právním rámcem a chybí mu přesnost, jíž je zapotřebí v heterogenním právním prostředí;
- naléhavá potřeba zřídit další právní nástroj existuje pouze u odsouzení za určité závažné trestné činy (a ne za všechny trestné činy uvedené v příloze B).
U jiných případů není prokázáno, že Evropská úmluva o vzájemné pomoci ve věcech trestních z roku 1959 není dost účinná;
- návrh kromě toho urychluje výměnu údajů z trestních rejstříků, aniž by bylo provedeno důkladné zhodnocení následků urychlení pro ochranu údajů.
Z toho plyne, že návrh není přiměřený.
D. Závěr
12. S ohledem na výše uvedené doporučuje Evropský inspektor ochrany údajů, aby se návrh rozhodnutí Rady o výměně údajů z trestních rejstříků omezil na údaje z trestních rejstříků o odsouzeních za některé závažné trestné činy.
V návrhu by se kromě toho měla upřesnit ochranná opatření ohledně subjektu údajů, aby byla v souladu se stávajícím právním rámcem ochrany osobních údajů.
Přinejmenším je nutno zajistit, aby se článek 5 také vztahoval na údaje o odsouzeních předané z vlastního podnětu a aby platila opatření na ochranu osobních údajů, která existují podle vnitrostátních právních předpisů.
13. V rámci vývoje nového systému, uváděného jako evropský trestní rejstřík, je zapotřebí provést důkladné zhodnocení jeho následků na ochranu osobních údajů.
Oznámení vlády Spojeného království ke směrnici Evropského parlamentu a Rady 94/22/EHS ze dne 30. května 1994 o podmínkách udělování a užívání povolení k vyhledávání, průzkumu a těžbě uhlovodíků
(2005/C 60/08)
(Text s významem pro EHP)
OZNÁMENÍ SPOJENÉHO KRÁLOVSTVÍ O 23. KOLE UDĚLOVÁNÍ LICENCÍ NA TĚŽBU ROPY A ZEMNÍHO PLYNU V POBŘEŽNÍCH VODÁCH
DEPARTMENT OF TRADE AND INDUSTRY (MINISTERSTVO OBCHODU A PRŮMYSLU)
THE PETROLEUM (PRODUCTION) (SEAWARD AREAS) REGULATIONS 1988
POBŘEŽNÍ VODY (MOŘSKÉ OBLASTI)
1. Ministr zemědělství a průmyslu vyzývá zainteresované osoby v souladu s předpisy Petroleum (Production) (Seaward Areas) Regulations 1988 (S.I. 1988 No 1213), ve znění pozdějších předpisů ("předpisy z roku 1988"), a předpisy Hydrocarbons Licensing Directive Regulations 1995 (S.I. 1995 No. 1434), aby požádaly o licence na těžbu uhlovodíků v moři ("tradiční licence"), licence na podporu těžby uhlovodíků v moři ("podpůrné licence") a licence na hraniční těžbu uhlovodíků ("hraniční licence").
Ministr zejména vyzývá k podání žádostí o "hraniční licence" a "tradiční licence" pro oblasti SEA 1 a SEA 4, a žádosti o "tradiční licence" a "podpůrné licence" na těžbu uhlovodíků v moři pro oblasti SEA 2, SEA 3 a SEA 5.
Podrobnosti o těchto druzích licencí naleznete na internetové stránce ministerstva obchodu a průmyslu "Oil & Gas": http://www.og.dti.gov.uk/upstream/licensing/lictypevar.htm.
2. Tato výzva se týká bloků a částí bloků, které nejsou předmětem žádné licence na těžbu ropy platné k datu zveřejnění tohoto oznámení v oblastech vyznačených na mapách, které jsou uloženy na ministerstvu obchodu a průmyslu a které jsou k nahlédnutí během předem domluvené návštěvy (na níže uvedené kontaktní adrese) vždy od 9.15 do 16.45 hodin, od pondělí do pátku, až do 8. června 2005.
Mapy a seznamy bloků a částí bloků, které jsou předmětem této nabídky, a oblasti SEA, ve kterých se nacházejí, jsou též k nahlédnutí na stránce ministerstva obchodu a průmyslu "Oil & Gas" (www.og.dti.gov.uk).
Jedná se již o 23. kolo udělování licencí pro kontinentální šelf Spojeného království (UKCS).
3. Licence udělené na základě tohoto oznámení budou obsahovat doložky založené převážně na vzorových doložkách uvedených v přílohách 2 až 5 předpisů The Petroleum Licensing (Exploration and Production) (Seaward and Landward) Regulations 2004 (SI 2004/352).
4. V oblasti, která je předmětem nabídkového řízení ("SEA 5"), již bylo provedeno strategické hodnocení životního prostředí (SEA) a výsledky jsou k nahlédnutí na následující internetové stránce, kde se nacházejí také předchozí strategická hodnocení životního prostředí provedená pro oblasti SEA 1 až 4: http://www.offshore-sea.org.uk/sea/index.php
ŽÁDOSTI O LICENCE
5. Žadatelé se vyzývají, aby konzultovali internetovou stránku "Oil & Gas" ministerstva obchodu a průmyslu (www.og.dti.gov.uk), kde naleznou informace ohledně postupů a poplatků za předložení žádosti do 23. kola udělování licencí pro ropu a zemní plyn.
6. Všechny žádosti musí být v souladu s uvedenými postupy podány ministerstvu obchodu a průmyslu do 9. června 2005 do 13.00 hodin.
7. Žádosti budou posuzovány na základě hledisek uplatňovaných v předchozím kole pro udělování licencí pro ropu a zemní plyn ve Spojeném království, která jsou uvedena v Úředním věstníku Evropské unie (2004/C 56/03) ze dne 4. března 2004, v odstavcích 9, 11 a 13.
8. Po přezkoumání všech žádostí uvědomí ministr o svém rozhodnutí všechny žadatele písemně.
Rozhodnutí jim bude sděleno v co nejkratším možném termínu po přijetí ministrem, nejpozději však do jednoho roku po podání žádosti.
POPLATKY ZA POSKYTNUTÍ LICENCE
9. Za všechny licence udělené na základě této výzvy musí být zaplacena protihodnota podle ustanovení obsažených ve vzorových doložkách a v přílohách licence.
Pokyny na internetové stránce "Oil & Gas" tyto poplatky upřesňují.
DŮVĚRNOST
10. Informace v dokumentech přiložených na podporu žádostí budou považovány za důvěrné a za obchodně citlivé.
11. Po jednáních se zástupci průmyslu má ministerstvo obchodu a průmyslu v úmyslu zveřejnit celkový počet bodů přidělených žadatelům.
VÝJIMKY
12. Podmínky, ustanovení, platby a další podrobnosti týkající se jednotlivých licencí, jsou obvykle totožné s podmínkami uvedenými výše; ministr má však právo je v určitých případech přizpůsobit zvláštním okolnostem (např. licence týkající se naftových polí, kde se již netěží).
KONTAKTNÍ ÚDAJE
13. Správa licencí:
Licensing, Exploration and Development Branch, Department of Trade and Industry, 1 Victoria Street, London SW1H 0ET (tel: +(0)20 7215 5032, fax: +(0)20 7215 5070).
14. Internetová stránka jednotky Energy Resources Development Unit (ERDU):
www.og.dti.gov.uk
--------------------------------------------------
Oznámení vlády Malty ze dne 21. ledna 2005 ke směrnici Evropského parlamentu a Rady 94/22/ES ze dne 30. května 1994 o podmínkách udělování a užívání povolení k vyhledávání, průzkumu a těžbě uhlovodíků [1]
(2005/C 62/05)
(Text s významem pro EHP)
Podle článku 10 směrnice Evropského parlamentu a Rady 94/22/ES ze dne 30. května 1994 o podmínkách udělování a užívání povolení k vyhledávání, průzkumu a těžbě uhlovodíků oznamuje Republika Malta Evropské komisi, že jediným příslušným orgánem je Ministerstvo zdrojů a infrastruktury Republiky Malta (Ministry for Resources and Infrastructure of the Republic of Malta), blok B, Floriana CMR 02, Malta.
Podle čl. 5 odst. 1 směrnice 94/22/ES oznamuje Ministerstvo zdrojů a infrastruktury Republiky Malta, že při udělování povolení jsou používána tato kritéria:
a) finanční zdroje žadatele;
b) odborná způsobilost a zkušenosti žadatele;
c) pracovní program navržený žadatelem;
d) popřípadě předchozí výkony žadatele v rámci případných jiných předchozích povolení; a
e) je-li povolení nabídnuto k prodeji, cena, kterou je subjekt ochoten zaplatit za získání povolení.
Podle čl. 5 odst. 2 směrnice 94/22/ES jsou informace o podmínkách a požadavcích pro výkon činnosti nebo její ukončení, které se vztahují na každý druh povolení, uvedeny v modelu ESA (2001) a modelu PSC (2001) zveřejněných Odborem ropného průzkumu (Oil Exploration Department) Ministerstva zdrojů a infrastruktury, blok B, Floriana CMR 02, Malta. Předmětné informace nemusí nutně platit v případě stanoveném v čl. 3 odst. 2 písm. a) směrnice 94/22/ES.
[1] Úř. věst.
L 164, 30.6.1994, s. 3.
--------------------------------------------------
Oznámení vlády Malty ze dne 21. ledna 2005 ke směrnici Evropského parlamentu a Rady 94/22/ES ze dne 30. května 1994 o podmínkách udělování a užívání povolení k vyhledávání, průzkumu a těžbě uhlovodíků [1]
(2005/C 62/06)
(Text s významem pro EHP)
Podle čl. 3 odst. 3 směrnice Evropského parlamentu a Rady 94/22/ES ze dne 30. května 1994 o podmínkách udělování a užívání povolení k vyhledávání, průzkumu a těžbě uhlovodíků oznamuje Ministerstvo zdrojů a infrastruktury Republiky Malta (Ministry for Resources and Infrastructure of the Republic of Malta), že pro následující oblasti (nebo jejich části) v maltských vodách může být uděleno stálé povolení na základě licence k průzkumu nebo licence k průzkumu a těžbě:
i) Oblast 1
ii) Oblast 3 (s výjimkou níže uvedených bloků)
iii) Oblast 4 (s výjimkou níže uvedeného bloku)
iv) Oblast 6
Následující oblasti/bloky jsou již předmětem povolení uděleného před 1. květnem 2004 a do dalšího oznámení nejsou k dispozici.
i) Oblast 2
ii) Blok 4 a blok 5 oblasti 3
iii) Blok 3 oblasti 4
iv) Oblast 5
v) Oblast 7
Žadatelé musí poskytnout informace požadované v tiskopise zveřejněném
Prohlášení Slovinské republiky podle článku 5 nařízení Rady (ES) č. 1408/71 ze dne 14. června 1971 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby, na osoby samostatně výdělečně činné a na jejich rodinné příslušníky pohybující se v rámci Společenství
(2005/C 81/01)
I. PRÁVNÍ PŘEDPISY A SYSTÉMY PODLE ČL. 4 ODST. 1 A 2
Oblast: Důchodové a invalidní pojištění
Pokud jde o důchodové a invalidní pojištění, nařízení 1408/71 se vztahuje na následující vnitrostátní právní předpis:
- Zákon o důchodovém a invalidním pojištění (Úřední věstník Slovinské republiky, číslo 20/2004 – ZPIZ-1 UPB2), bez části XII kapitoly III: Dobrovolné důchodové připojištění, pokud jde o následující čtyři odvětví sociálního zabezpečení, jak jsou vymezena v čl. 4 odst. 1 nařízení:
b) dávky v invaliditě
c) dávky ve stáří
d) dávky pozůstalým
e) dávky při pracovních úrazech a nemocech z povolání
Oblast: Dávky v mateřství a rodinné dávky
V oblasti dávek v mateřství a rodinných dávek se nařízení 1408/71 vztahuje na následující vnitrostátní právní předpis:
- Zákon o ochraně rodičovství a rodinných dávkách (Úřední věstník Slovinské republiky, číslo 110/2003 – ZSDP-UPB1), pokud jde o následující dvě odvětví:
a) dávky v mateřství
h) rodinné dávky
Oblast: Zdravotní pojištění
V oblasti zdravotního pojištění se nařízení 1408/71 vztahuje na následující vnitrostátní právní předpis:
- Zákon o zdravotní péči a zdravotním pojištění (Úřední věstník Slovinské republiky, číslo 20/2004 – ZZVZZ-UPB1), pokud jde o následující odvětví:
a) dávky v nemoci
e) dávky při pracovních úrazech
f) pohřebné
Oblast: Pojištění pro případ nezaměstnanosti
Pokud jde o pojištění pro případ nezaměstnanosti, nařízení 1408/71 se vztahuje na následující vnitrostátní právní předpis:
- Zákon o zaměstnanosti a o pojištění pro případ nezaměstnanosti (Úřední věstník Slovinské republiky, číslo 5/1991-ZZZPB, (17/1991, 2/1994 – oprava), 12/1992, 71/1993, 35/1994, 38/1994, 69/1998, 67/2002), pokud jde o následující odvětví:
g) dávky v nezaměstnanosti
II. MINIMÁLNÍ DÁVKY PODLE ČLÁNKU 50
Oblast: Důchodové a invalidní pojištění
Pokud jde o důchodové a invalidní pojištění, nařízení 1408/71 se vztahuje na následující vnitrostátní právní předpis:
- Zákon o důchodovém a invalidním pojištění (Úřední věstník Slovinské republiky, číslo 20/2004 – ZPIZ-1-UPB2), bez části XII kapitoly III: Dobrovolné důchodové připojištění.
--------------------------------------------------
Stanovisko Poradního výboru pro spojování podniků sdělené na jeho 124. zasedání dne 26. března 2004 týkající se návrhu rozhodnutí ve věci případu COMP/M.3255 – Tetra Laval/Sidel
(2005/C 92/07)
(Text s významem pro EHP)
1. Poradní výbor sdílí názor Komise, že absence jakékoli zmínky o technologii Tetra Fast v původním oznámení skupiny Tetra Laval ze dne 18. května 2001 byla nesprávná či zavádějící ve smyslu čl. 14 odst. 1 písm. b) nařízení Rady (EHS) č. 4064/89.
2. Poradní výbor sdílí názor Komise, že absence jakékoli informace o technologii Tetra Fast v odpovědi skupiny Tetra Laval na otázky 4 a 5 žádosti o informace podle článku 11 ze dne 13. července 2001 byla nesprávná ve smyslu čl. 14 odst. 1 písm. c) nařízení Rady (EHS) č. 4064/89.
3. Poradní výbor sdílí právní posouzení Komise týkající se daných skutečností, zejména pak názor, že jednání skupiny Tetra Laval představuje v obou případech velmi závažné porušení povinností; toto porušení je zapotřebí považovat za hrubou nedbalost.
4. Poradní výbor sdílí názor Komise, že skupině Tetra Laval by měla být uložena pokuta v souladu s čl. 14 odst. 1 písm. b) nařízení Rady (EHS) č. 4064/89.
5. Poradní výbor sdílí názor Komise, že skupině Tetra Laval by měla být uložena pokuta v souladu s čl. 14 odst. 1 písm. c) nařízení Rady (EHS) č. 4064/89.
6. Poradní výbor sdílí názor Komise týkající se výše pokut.
7. Poradní výbor souhlasí s doporučením zveřejnit toto stanovisko
Závěrečná zpráva úředníka pro slyšení ve věci COMP/M.3255 – Tetra Laval/Sidel
(v souladu s článkem 15 rozhodnutí Komise (2001/462/ES, ESUO) ze dne 23. května 2001 o mandátu úředníků pro slyšení v určitých řízeních ve věcech hospodářské soutěže – Úř. věst.
L 162, 19.6.2001, s. 21)
(2005/C 92/08)
(Text s významem pro EHP)
Návrh rozhodnutí založeného na článku 14 nařízení Rady č. 4064/89 v tomto případě nevyvolává žádné připomínky k řízení.
Dne 1. srpna 2003 Komise zaslala sdělení o námitkách adresátovi Tetra Laval B.V. ("Tetra Laval").
Přístup ke spisu byl umožněn prostřednictvím CD-ROMu.
Tento CD-ROM byl předán dne 12. září 2003.
Tetra Laval předložil písemnou odpověď ke sdělení o námitkách dne 31. října 2003, ale vzdal se práva na ústní slyšení.
Dne 5. března 2004 Komise zaslala stranám řízení dopis, v němž uvedla další dodatečné skutkové prvky, na něž hodlá spoléhat, a poskytla stranám příležitost předložit jakékoli připomínky.
Tetra Laval odpověděl dne 12. března 2004.
V důsledku toho jsem dospěla k závěru, že právo na slyšení bylo v tomto případě dodrženo.
Závěrečná zpráva úředníka pro slyšení ve věci COMP/E2 C.37.857 – organické peroxidy
(vyhotovená v souladu s článkem 15 rozhodnutí Komise 2001/462/ES, ESUO ze dne 23. května 2001 o mandátu úředníků pro slyšení v určitých řízeních ve věcech hospodářské soutěže – Úř. věst.
L 162, 19.6.2001, s. 21)
(2005/C 105/02)
(Text s významem pro EHP)
Návrh rozhodnutí vyvolává tyto připomínky ohledně práva na slyšení.
- Komise zahájila řízení v dubnu 2000, když jí nizozemská společnost AKZO poskytla informace o existenci kartelu.
Dne 27. března 2003 bylo přijato sdělení o námitkách týkající se těchto stran: Akzo Nobel Chemicals International BV, Akzo Nobel Polymer Chemicals BV, Akzo Nobel NV, Atofina SA, Degussa UK Holdings, Peroxid Chemie GmbH & Co.KG, Pergan GmbH, Peroxidos Organicos SA, FMC Foret SA, AC Treuhand AG, správce kartelu.
- Lhůta pro odpověď na sdělení o námitkách byla na žádost výše zmíněných stran prodloužena o více než dva týdny. Konečný termín byl stanoven na 17. června 2003.
Dne 26. června 2003 proběhlo ústní slyšení, během něhož:
1) Společnost Peroxid Chemie odvolala čistě formální připomínku, kterou vznesla ke sdělení o námitkách.
2) Společnost Atochem poskytla nové dokumenty.
Souhlasil jsem s jejich začleněním do spisu a ostatním stranám jsem poskytl dva týdny na zaslání připomínek Komisi.
Obsah potvrdil názor Komise ohledně doby trvání tohoto porušení předpisů.
Vzhledem k vysvětlení v písemné odpovědi na sdělení o námitkách a na slyšení nepokračovala Komise v řízení ohledně porušení předpisů zmíněného ve sdělení námitek proti společnosti Pergan GmbH, neboť vypršela lhůta, a proti společnosti FMC Foret SA, protože nebyly nalezeny důkazy o její odpovědnosti za chování společnosti Perorsa, s níž je propojená.
Návrh rozhodnutí předložený Komisi neobsahuje žádné další námitky a týká se pouze těch námitek, ke kterým se strany již mohly vyjádřit.
Vzhledem k výše zmíněnému se domnívám, že právo stran na slyšení bylo v tomto případě plně dodrženo.
Zpráva o činnosti
červen 2003 — červenec 2004
(2005/C 122/01)
OZNÁMENÍ ČTENÁŘŮM
S ohledem na předpisy Komise o omezení počtu stran textů překládaných do všech úředních jazyků vypracoval dozorčí výbor pro všechny jazyky, na které se omezení (10 stran) vztahuje, toto shrnutí své zprávy.Úplné znění zprávy je dostupné v německém, francouzském a anglickém jazyce ve vydání tohoto Úředního věstníku v uvedených jazycích a je k nahlédnutí na internetových stránkách Eur-Lexu (http://europa.eu.int/eur-lex).
SHRNUTÍ
ÚVOD
Metody
Vzhledem k tomu, že přechodné období nezbytné pro zavedení struktur přizpůsobených novým úkolům úřadu OLAF bylo oproti původnímu předpokladu mnohem delší, a rovněž díky tomu, že úřad zavedl transparentnější metody řízení, se výbor mohl v pátém roce provádění nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č.
1073/1999 více soustředit na operativní oblast a plně se zaměřit na svůj úkol provádět pravidelnou kontrolu vyšetřovací funkce.
Na konci tohoto pětiletého období výbor konstatuje, že hlavním problémem, s nímž se úřad OLAF setkal, bylo zohlednění trestního vyústění vyšetřování probíhajícího v rámci, jenž byl původně vytvořen pro správní vyšetřování.
Výbor na tento problém upozorňoval již od počátku své činnosti a informoval ředitele úřadu OLAF o nezbytnosti zavedení struktury, která by jasně vymezila vyšetřovací funkci, jež se od čistě správního vyšetřování liší svým nezávislým statutem.
Výbor rovněž doporučoval přijetí jednacího řádu, zavedení kontroly zajišťující dodržování tohoto řádu a vypracování explicitní metodiky vyšetřování.
Zjištění
Při hodnocení činnosti úřadu OLAF vzal výbor v úvahu na jedné straně jednotlivé definice uvedené v nařízení (ES) č. 1073/1999 a na straně druhé činnosti, které OLAF skutečně provedl.
Definice úkolů úřadu OLAF, která je uvedena v nařízení (ES) č. 1073/1999, vychází z vůle zákonodárných orgánů vytvořit úřad s nezávislou vyšetřovací funkcí a začlenit ho do životaschopné struktury.
Nařízení (ES) č. 1073/1999 zachovává vyvážení odpovědností mezi úrovní členských států a úrovní Společenství.
Na úrovni Společenství usiluje o využívání nových nebo již existujících vyšetřovacích prostředků a v oblasti prevence pověřuje úřad tím, aby přispíval k činnosti Komise formou vytváření a rozvoje metod boje proti podvodům.
Ve vztahu k členským státům nařízení stanoví, že úřad koordinuje spolupráci příslušných orgánů členských států a v této oblasti mu svěřuje pouze úkoly, které dříve jménem Komise vykonával UCLAF.
Tato ustanovení představují původní řešení, která jsou dosud z větší části prozatímní. Výbor se však domnívá, že tento mechanismus by mohl fungovat jako přechodné řešení na bázi "konstruktivní dvojznačnosti", která by měla být pro jeho provádění charakteristická.
Praktické provádění těchto ustanovení úřadem OLAF se vyznačovalo tendencí prozkoumat všechny možnosti přijatých nástrojů a zároveň vykonávat činnosti, které až dosud vykonával UCLAF.
Teprve v nedávné době bylo provedeno plánování, jehož cílem bylo přesně vymezit propojení jednotlivých úkolů úřadu.
Z uvedených důvodů je tedy dosud obtížné předložit jasnou definici úkolů úřadu, jejich vzájemného propojení nebo jejich propojení s úkoly partnerů.
KAPITOLA I
PROSTŘEDKY, KTERÉ ÚŘAD OLAF POUŽIL K PLNĚNÍ SVÉHO ÚKOLU
V otázce organizace úřadu OLAF výbor pouze připomíná, že již v minulosti doporučil oddělení funkcí vykonávaných nezávisle od funkcí vykonávaných pod vedením Komise a propojení operativních sektorů.
V otázce prostředků k plnění svého úkolu by úřad OLAF měl inovovat: UCLAF, po kterém OLAF zdědil struktury i zaměstnance, nebyl vyšetřovacím orgánem a neměl k tomu ani příslušné pravomoci, ani nástroje.
Prvním úkolem úřad OLAF tedy bylo vytvoření těchto nástrojů, avšak otázka způsobů kontroly zákonnosti vyšetřování zůstává i nadále otevřená.
A. NÁSTROJE ŘÍZENÍ OPERACÍ
Z důvodů efektivnosti řízení a nezávislosti rozhodování výbor doporučil, aby úřad OLAF zavedl nástroje proaktivního řízení.
Bude-li tato zásada přijata, bude možno k řízení přistupovat z různých hledisek; OLAF sám jich již současně vyzkoušel více: tzv.
Board, Manuál a program činnosti.
B. NÁSTROJE SPRÁVNÍHO A ROZPOČTOVÉHO ŘÍZENÍ
Výbor doporučil úřadu OLAF vytvoření samostatného rozpočtu, který mu umožní zohlednit své vlastní priority při plánování výdajů souvisejících s nezávislým vyšetřováním a posoudit příslušné prostředky. Kromě toho byl úřad OLAF vyzván k tomu, aby se považoval za samostatný útvar, a tak podpořil personální řízení odpovídající zvláštní povaze jeho úkolů.
C. OTÁZKA KONTROLY ZÁKONNOSTI VYŠETŘOVÁNÍ
Výbor již na počátku vyjádřil svou podporu přidělení kontrolní pravomoci, oddělené od hierarchické kontroly, soudnímu oddělení, vzhledem k tomu, že podle jeho názoru byly externí kontroly příliš vzdálené pro účely vyšetřování, která do takové míry zasahují do oblasti práv jednotlivce.
Úřad OLAF se tedy omezil na hierarchickou kontrolu a svěřil soudnímu oddělení poradní úlohu při přijímání rozhodnutí.
V současné době zkoumá další možnost, kterou je svěřit takovou kontrolu radě.
Dle našeho názoru bude skutečná kontrola zákonnosti vyšetřování možná pouze v případě, že úřad OLAF bude mít přesně vymezený jednací řád, který v současné době dosud nemá k dispozici.
KAPITOLA II
ZHODNOCENÍ PROVOZNÍ ČINNOSTI ÚŘADU OLAF
Vzhledem k tomu, že doporučení výboru týkající se prostředků, které bude nutno vytvořit pro uskutečnění cílů definovaných zákonodárcem, byla dosud realizována jen částečně, je obtížné definovat a vyhodnotit dopad, který by jejich realizace mohla mít na efektivitu a kvalitu činností úřadu OLAF.
Výbor zaměřil svou kontrolu a své hodnocení zejména na nezávislou vyšetřovací funkci a na činnosti, které s ní souvisejí.
Tato funkce je totiž ústředním bodem poslání, které úřadu OLAF svěřil zákonodárce, a úkolem výboru je především posilovat nezávislost úřadu v oblasti provádění vyšetřovací funkce.
Hlavní potíž, na kterou hodnocení provozní činnosti naráží, vychází ze skutečnosti, že kategorie definované v manuálu systémově neodpovídají skutečně vykonávaným činnostem.
Tato nesrovnalost je rovněž překážkou řízení prostředků a lidských zdrojů na základě povahy daných činností (ať již jsou nezávislé či nikoli), protože brání Komisi a rozpočtovému orgánu v přesném vyhodnocení prostředků nezbytných pro jednotlivé oblasti.
Je tedy nutno vycházet z povahy dané činnosti podle definice uvedené v nařízení a brát v úvahu skutečnost, že některé nezávislé operativní činnosti úřadu OLAF jsou v nařízení uvedeny explicitně (vyšetřování), a jiné implicitně (podpora vyšetřování vnitrostátních soudních orgánů).
Poslední vývoj operativní činnosti poukazuje na dva pozitivní prvky: jednak dokončení a uzavření případů, které rozpracoval UCLAF, jednak zavedení účinnějších metod řízení.
A. ČINNOSTI EXPLICITNĚ UVEDENÉ V NAŘÍZENÍ (ES) č. 1073/1999: VYŠETŘOVÁNÍ
Záruky nezávislosti vyšetřování (postavení ředitele a úloha výboru) značně přesahují záruky nezávislosti obvykle poskytované vyšetřovacím orgánům ve správním řízení (např.: IDOC). Přesto jsou v současné době podřízeny pouze správnímu právu.
Vzhledem k možnosti, že se stanou předmětem práva trestního, by měly zahrnovat i zásady trestního práva členských států a nadnárodní zásady (Evropská úmluva o ochraně lidských práv a základních svobod a Charta EU).
a) Rozlišení mezi vnitřním a vnějším vyšetřováním
Rozlišovací kritéria nejsou v tomto případě příliš přesná, což je překážkou transparentnosti rozhodnutí týkajících se smíšených záležitostí a vede ke zdvojování vyšetřování a negativním dopadům na ochranu práv jednotlivce.
b) Vyhodnocení fungování jednotlivých fází vyšetřování
Analýza doporučení obsažených v konečných zprávách o vyšetřování poskytuje různorodý obraz o povaze vyšetřovací činnosti úřadu OLAF. Z všeobecného hlediska se výbor domnívá, že by se hodnocení mělo týkat výsledků vyšetřovací funkce a neomezovat se jen na kvantitativní elementy: je nutno brát v úvahu reakce orgánů, jimž budou tato doporučení určena.
Z tohoto hlediska výbor konstatuje, že se v současné době podnikají kroky vedoucí k tomu, aby soudní orgány ve větší míře přihlížely k přínosu úřadu OLAF, ale zdůrazňuje, že neexistence účinné kontroly zákonnosti a rovněž "smíšený" statut úřadu mohly do určité míry snížit legitimitu a důvěryhodnost tohoto přínosu.
B. ČINNOSTI, KTERÉ NAŘÍZENÍ (ES) č. 1073/1999 PŘEDPOKLÁDÁ IMPLICITNĚ: SPOLUPRÁCE ÚŘADU OLAF S VNITROSTÁTNÍMI SOUDNÍMI ORGÁNY
Problematika vztahů úřadu OLAF a vnitrostátních soudních orgánů vyplývá ze skutečnosti, že pro ni neexistuje jasný právní základ.
Tyto vztahy se odvíjejí buď v rámci soudních postupů následujících po vyšetřování nebo v rámci podpůrných činností.
Tato činnost je prokazatelně velmi užitečná a představuje nezbytné pokračování činnosti vyšetřovací. Musí však být považována za činnost, kterou úřad OLAF provádí jako nezávislý útvar.
Posléze by tuto činnost měl převzít Úřad evropského veřejného žalobce.
V přechodném období by bylo nutné přijmout interní pravidla upravující účast úřadu OLAF. Zákonodárce by měl blíže specifikovat právní základ této činnosti a její rámec.
KAPITOLA III
DOPORUČENÍ VÝBORU TÝKAJÍCÍ SE ZKVALITNĚNÍ ČINNOSTI ÚŘADU OLAF A PŘÍPRAVY PŘECHODU NA ÚŘAD EVROPSKÉHO VEŘEJNÉHO ŽALOBCE
Výbor formuluje doporučení, jejichž cílem je umožnit úřadu OLAF plnit v plném rozsahu úkoly, které mu byly vymezeny, a vyvíjet se směrem k úloze "pomocné soudní osoby", o které se zmínil předseda Prodi při objasňování svého akčního plánu.
Vyzdvihl rovněž nutnost uvažovat o opětovném soustředění činností úřadu OLAF na úkoly stanovené zákonodárcem. Pro úřad OLAF bylo skutečně problematické definovat obsah svých jednotlivých úkolů a skloubit tyto úkoly jednak navzájem, jednak s úkoly svých partnerů.
A. SKLOUBENÍ VYŠETŘOVACÍ FUNKCE S OSTATNÍMI FUNKCEMI ÚŘADU OLAF
Úkoly úřadu jsou velmi různorodé: vyšetřování, podpora vyšetřování vnitrostátních orgánů a přispívání k politické a legislativní činnosti Komise v oblasti boje proti podvodům, které se týkají rozpočtu Společenství. S rozšiřujícími se zkušenostmi se otázka jejich součinnosti ukazuje v novém světle a hlavní obtíž nyní představuje jejich soudržnost jako celku.
1. Nutnost zkvalitnění organizace činnosti úřadu OLAF v oblasti politiky vyšetřování
Výbor podporuje užití zásady proporcionality a explicitně stanovené politiky vyšetřování, která přesně stanoví kritéria výběru nezbytná vzhledem k zásadě subsidiarity a omezeným prostředkům.
Předpokladem nezávislosti rozhodnutí ředitele o zahájení vyšetřování je možnost kvalifikovaně rozhodnout na základě uvedených kritérií a přesněji specifikovat pro potřeby vyšetřovatelů cíl vyšetřování, oblast, v níž je vyšetřování vedeno, prostředky a zdroje, které bude nutno použít, a povahu důkazních materiálů, které je nutno vyhledat.
Tato vyšetřovací politika by měla rovněž umožnit definovat úlohu vyšetřování úřadu OLAF ve vztahu k vnitrostátním postupům i postupům Společenství, stanovit hierarchii priorit a podpořit transparentnost rozhodování, a tím i nezávislost.
2. Nezbytnost úpravy statutu úřadu OLAF
Struktura nařízení (ES) č. 1073/1999 a rozhodnutí Komise 1999/352/ES, ESUO, Euratom je založena na rozlišení mezi zcela nezávislým plněním nového vyšetřovacího úkolu a úkoly vykonávanými úřadem v roli útvaru Komise.
V praxi není toto rozlišení vždy jasné.
a) Vnitřní organizace úřadu OLAF
Doporučení 1: zavést strukturu, která oddělí odbory pověřené nezávislými úkoly od odborů pověřených úkoly "pro Komisi", a vyjasnit rozdělení pravomocí mezi úřadem OLAF a příslušnými útvary a GŘ Komise v oblasti spolupráce ve správní oblasti.
Doporučení 2: vytvořit pracovní řád zaměstnanců (dočasných zaměstnanců nebo úředníků) přizpůsobený jejich úkolům.
Doporučení 3: vytvořit rozpočtová pravidla úřadu, která by nebyla překážkou nezávislosti vyšetřování.
b) Správní statut a odpovědnost
Správní statut úřadu OLAF začleněný do struktury Komise by mohl vést ke střetu zájmů, pokud by Komise vystoupila v roli obhájce v případě, že úředník, jemuž je povinna zajišťovat ochranu, podá odvolání proti opatřením přijatým v rámci nebo na základě vyšetřování úřadu OLAF, popřípadě přijatým členem některého orgánu.
Pokud jde o statut ředitele úřadu OLAF, svěřují mu příslušná nařízení rovněž úkoly v disciplinární oblasti, obdobně jako u orgánu oprávněného ke jmenování, a to zároveň při řízení vyšetřování a přezkoumávání stížností na průběh vyšetřování, což je přípustné ve správním právu, avšak v případě trestního vyšetřování to může být problematické.
c) Vnější vztahy úřadu OLAF
Doporučení 4: přesně definovat úkoly úřadu OLAF, jeho postavení a vztahy s partnery a jeho zásahy do různých postupů, zejména disciplinárních; právně upravit úkoly úřadu OLAF v oblasti podpory soudních orgánů a upřesnit jeho právní rámec.
B. MECHANISMY A STRUKTURY NEZBYTNÉ K PLNĚNÍ VYŠETŘOVACÍ FUNKCE
Faktem je, že OLAF nedisponuje ve vztahu k osobám všemi donucovacími pravomocemi, které jsou obvyklé v trestních záležitostech. Pravomoci, kterými disponuje, jsou však přesto významné; jedná se například o právo přístupu do určitých prostor nebo k určitým dokumentům nebo právo požadovat svědeckou výpověď.
Činnost úřadu OLAF se proto může dotýkat svobody jednotlivce.
Z tohoto důvodu se výbor domnívá, že výlučně vnitřní kontrola zákonnosti není dostačující a přináší s sebou řadu nevýhod. Jeho doporučení se týkají následujících bodů:
1. Jednací řád
Doporučení 5: Za účelem vyššího zohlednění trestního vyústění vyšetřování výbor připomíná úřadu OLAF, že již ve své první zprávě o činnosti doporučil vytvoření vnitřního jednacího řádu, který by byl přizpůsoben jednotlivým fázím vyšetřování a byl by dostatečně přesný, aby zajistil dodržování stávajících zásad.
2. Kontrola zákonnosti vyšetřování
V praktických aspektech kontroly zákonnosti vyšetřovací činnosti uznává úřad OLAF nutnost dodržovat ustanovení uvedená v bodě odůvodnění č. 10 nařízení (ES) č.
1073/1999, ale odpovědnost za toto dodržování přenáší na jiné orgány s rizikem, že oslabí jeho účinnost.
Výbor tedy považuje za vhodné připomenout, že od doby, kdy nařízení (ES) č.
1073/1999 vstoupilo v platnost, již na tento nedostatek upozornil a navrhl jeho řešení.
C. ÚLOHA A STATUT VÝBORU
Výbor připomíná dva úkoly, jimiž ho nařízení pověřilo: pravidelná kontrola vyšetřovací funkce a pomoc řediteli úřadu při plnění jeho úkolů.
Pro nadcházející období bylo v oblasti kontroly zákonnosti navrženo posílení pravomocí výboru; znamenalo by to, že by byl pověřen novou úlohou, kterou mu stávající nařízení zakazuje.
Výbor se k takové možnosti staví zdrženlivě.
V důsledku složení výboru, které určuje jeho fungování (měsíční zasedání), je jeho hlavní výhodou nezávislost a nestrannost hodnocení.
Pokud by měl být pověřen rozhodovací pravomocí při provádění vyšetřování, jeho statut by se nutně změnil ve prospěch stálého statutu začleněného do orgánů Společenství: došlo by tím sice k posílení jeho pravomocí, ale potenciálně i k oslabení jeho nezávislosti a nestrannosti.
Z tohoto důvodu navrhl výbor vytvořit funkci "obhájce svobod", který by mu asistoval při plnění těchto nových úkolů.
Výbor se rovněž domnívá, že bude na základě své práce schopen přispět k vyřešení obtíží, kterým musí OLAF čelit při uspořádávání vztahů s řadou svých partnerů a jež jsou příčinou velké části problémů způsobených jeho operativní činností.
Doporučení 6: výslovně přidělit výboru interinstitucionální úkol koordinovat různé činitele zasahující do operativní činnosti ochrany finančních zájmů Společenství s cílem předcházet problémům vyplývajícím z nejasností nebo z kompetenčních sporů.
Pokud se týká jeho vlastního statutu, upozorňuje výbor příslušné orgány opět na skutečnost, že je nutno, aby měl k dispozici prostředky nezbytné k plnění svého úkolu jednak z hlediska informací, které mu musí být dány k dispozici, jednak z hlediska správní a rozpočtové situace, které musí zajistit jeho řádné fungování.
Zejména je nutno připomenout, že jeho zvláštní povaha je dána skutečností, že se jedná o nezávislý orgán, který podává zprávy všem orgánům. Pro lepší potvrzení této zvláštní povahy je nutno přesně vymezit statut jeho členů.
Kromě toho by fungování výboru a jeho sekretariátu (poloha jeho sídla, nábor a profesní dráha zaměstnanců, rozpočet) mělo být zcela nezávislé na kontrolovaných orgánech.
ZÁVĚR
Smlouva o Ústavě pro Evropu nabízí konkrétní perspektivu vývoje stávajícího systému ochrany finančních zájmů tím, že plánuje organizaci způsobu výkonu pravomocí Eurojustu týkající se zahájení trestních vyšetřování v oblasti ochrany finančních zájmů a jeho koordinace, a předpokládá vytvoření Úřadu evropského veřejného žalobce z Eurojustu, který by měl převzít uvedené úkoly, k nimž se přidá rovněž postoupení soudům, které bude případně prováděno ve spojení s Europolem.
1073/1999 poskytlo základní informace o potenciálně trestním vyústění závěrů a informací získaných vyšetřováním úřadu OLAF a podřídilo jejich vedení přísnějším pravidlům a zásadám, než byla pravidla a zásady aplikovatelné na vyšetřování v rámci statutu; dopad těchto předpisů byl však nedostatečný. S přihlédnutím k výsledkům auditu Účetního dvora bude rovněž třeba v rámci přehodnocení tohoto nařízení definovat hlavní směry přípravy přechodu na bázi programu předpokládaného
Závěrečná zpráva úředníka pro slyšení ve věci COMP/37.214 – Společný prodej mediálních práv k německé bundeslize
(v souladu s článkem 15 rozhodnutí Komise (2001/462/ES, ESUO) ze dne 23. května 2001 o mandátu úředníků pro slyšení v určitých řízeních ve věcech hospodářské soutěže – Úř. věst.
L 162, 19.6.2001, s. 21)
(2005/C 130/02)
(Text s významem pro EHP)
Rozhodnutí se týká centrálního prodeje mediálních práv na využití zápasů 1. a 2. národní fotbalové ligy mužů (Bundesliga a 2. Bundesliga) ze strany svazu Liga-Fußballverband e.V.
("Ligový svaz") v Německu. Ligový svaz je občanské sdružení a řádný člen organizace Deutscher Fußballbund ("DFB" – Německý fotbalový svaz).
Dopisem ze dne 25. srpna 1998 požádal Německý fotbalový svaz podle článků 2 a 4 nařízení č. 17/62 o negativní atest, nebo v případě jeho neudělení o individuální výjimku podle čl.
81 odst. 3 Smlouvy o ES pro centrální prodej televizních a rozhlasových práv, jakož i ostatních technických forem využití zápasů 1. a 2. národní fotbalové ligy mužů.
Ligový svaz, který byl založen v roce 2001 a který od Německého fotbalového svazu převzal úkol v oblasti prodeje, přijal dne 19. února 2003 pozměněné oznámení Německého fotbalového svazu za své.
Dne 9. ledna 1999 Komise ve sdělení zveřejněném v Úředním věstníku Evropské unie vyzvala třetí strany k předložení připomínek.
[1] Rozhodnutím ze dne 22. října 2003 zahájila řízení podle čl. 9 odst.
17. Dne 30. října 2003 ve sdělení zveřejněném v Úředním věstníku Evropské unie [2] oznámila svůj záměr pozitivně posoudit pozměněnou úpravu společného prodeje a následně obdržela připomínky zúčastněných třetích stran.
Se vstupem v platnost nařízení Rady (ES) č. 1/2003 dne 1. května 2004 zanikly v souladu s čl. 34 odst. 1 nařízení č. 1/2003 účinky předchozí žádosti Ligového svazu o udělení negativního atestu nebo individuální výjimky.
V souladu s čl. 34 odst. 2 nařízení č. 1/2003 si však zahájení řízení podle čl. 9 odst. 3 nařízení č. 17, které odpovídá zahájení řízení podle čl. 2 odst. 1 prováděcího nařízení č. 773/2004, zachovává nadále svoje účinky.
Z toho vyplývá, že s účinkem ode dne 1. května 2004 Komise z vlastního podnětu pokračovala v řízení s cílem přijmout rozhodnutí podle kapitoly III nařízení (ES) č. 1/2003.
Dne 18. června 2004 Komise vydala předběžné posouzení v souladu s čl. 9 odst.
1 nařízení č. 1/2003, které bylo určeno Ligovému svazu a dáno k dispozici Německému fotbalovému svazu.
V dopise ze dne 6. srpna 2004 nabídnul Ligový svaz pozměněné závazky týkající se úpravy centrálního prodeje jako závazky ve smyslu čl. 9 odst. 1 nařízení (ES) č. 1/2003.
Dne 14. září 2004 Komise ve svém sdělení podle čl.
27 odst.
4 nařízení č.
1/2003 zveřejněném
Stanovisko poradního výboru pro restriktivní praktiky a dominantní postavení vydané na jeho 386. zasedání dne 6. prosince 2004 k předběžnému návrhu rozhodnutí ve věci COMP/A.37.214 – DFB
(2005/C 130/03)
(Text s významem pro EHP)
1. Většina členů poradního výboru souhlasí, že společný prodej mediálních práv k německé bundeslize vyvolává z hlediska hospodářské soutěže obavy ve smyslu čl. 81 odst. 1 a že lze řízení v této věci uzavřít rozhodnutím podle článku 9 nařízení Rady č. 1/2003. Menšina členů hlasovala proti. Menšina členů se zdržela hlasování.
2. Většina členů poradního výboru souhlasí s Evropskou komisí, že závazky Ligového svazu zavádějí mezi ligu a kluby hospodářskou soutěž při prodeji práv k 1. a 2. bundeslize a že klubům umožňují zavádět nové produkty, zejména ty, které jsou opatřeny značkami klubů; závazky zmenšují rozsah a dobu trvání budoucích smluv o využití a předpokládají transparentní a nediskriminační postupy a usnadňují přístup k obsahům pro poskytovatele v oblasti televizního a rozhlasového vysílání, jakož i nových médií.
Menšina členů hlasovala proti.
Menšina členů se zdržela hlasování.
3. Většina členů poradního výboru souhlasí s Evropskou komisí, že – vzhledem k závazkům nabídnutým podnikem – již pominuly důvody pro zásah Komise, aniž je dotčen čl. 9 odst. 2 nařízení Rady č. 1/2003. Menšina členů hlasovala proti. Menšina členů se zdržela hlasování.
4. Většina členů poradního výboru souhlasí s Evropskou komisí, že tyto závazky budou pro Ligový svaz závazné do dne 30. června 2009.
Menšina členů hlasovala proti.
Menšina členů se zdržela hlasování.
5. Poradní výbor doporučuje zveřejnit své stanovisko
Závěrečná zpráva úředníka pro slyšení ve věci COMP M.2621 – SEB/Moulinex
(vyhotovená v souladu s článkem 15 rozhodnutí Komise 2001/462/ES, ESUO ze dne 23. května 2001 o mandátu úředníků pro slyšení v určitých řízeních ve věcech hospodářské soutěže – Úř. věst.
L 162, 19.6.2001, s. 21)
(2005/C 134/06)
Dne 13. listopadu 2001 Komise v souladu s článkem 4 Nařízení Rady č. 4064/89 ze dne 21. prosince 1989 o kontrole spojování podniků (dále jen "nařízení č. 4064/89") obdržela oznámení o převzetí části aktiv francouzské společnosti Moulinex francouzskou společností SEB. Dne 8. ledna 2002 se Komise rozhodla neohrazovat proti oznámenému případu a prohlásit, že je slučitelný se společným trhem a s Dohodou o EHP, pokud budou splněny určité závazky, které jsou nedílnou součástí rozhodnutí. Tak byla věc předmětem rozhodnutí, které povolovalo tuto operaci vzhledem k jejím účinkům mimo území Francie a které bylo přijato podle čl. 6 odst. 1 písm. b) a čl. 6 odst. 2 nařízení č. 4064/89. Francouzské orgány požádaly, aby jim byla část případu předána a na základě této žádosti Komise dne 8. ledna 2002 předala v souladu s článkem 9 nařízení č. 4064/89 francouzskou část případu francouzským orgánům.
Rozsudkem ze dne 3. dubna 2003 Soud prvního stupně zrušil rozhodnutí Komise o povolení týkající se pěti zemí (Španělsko, Finsko, Itálie, Spojené království a Irsko), kde nedošlo k nápravě.
Následně byla znovu zahájena fáze I.
Podle čl. 10 odst. 5 nařízení č. 4064/89 oznámení a z něj vyplývající lhůty nabyly účinku dne 3. dubna 2003.
Dne 23. května 2003 Komise došla k závěru, že závazky, které SEB navrhla, nemohou odstranit vážné pochyby o tom, zda je operace slučitelná se společným trhem, a rozhodnutím podle čl. 6 odst. 1 písm. c) nařízení č. 4064/89 zahájila formální řízení.
Dne 19. června 2003 bylo řízení rozhodnutím podle článku 11 nařízení č. 4064/89 pozastaveno.
Poté co SEB poskytla vyčerpávající odpověď, bylo řízení dne 1. srpna 2003 znovu zahájeno.
Proto musí být rozhodnutí podle článku 8 nařízení č. 4064/89 přijato do 25. listopadu 2003.
Z různých podrobných průzkumů trhu vyplývá, že závazky, které byly předloženy při prvním řízení, jsou dostačující, aby se zamezilo vytvoření nebo posílení dominantního postavení.
Proto stranám nebyly sděleny žádné námitky.
Proto jsem dospěl k názoru, že právo slyšení bylo v tomto případě dodrženo.
Stanovisko poradního výboru pro spojování podniků předložené dne 3. listopadu 2003 při jeho 120. zasedání o předběžném rozhodnutí týkajícím se případu č. COMP/M.2621 – SEB/Moulinex (II)
(2005/C 134/07)
I. Poradní výbor souhlasí s Komisí v následujících bodech:
1. pojem spojování podniků je třeba chápat ve smyslu čl. 3 odst. 1 písm. b) nařízení 4064/89 o kontrole spojování podniků na úrovni Společenství;
2. pojem spojování podniků na úrovni Společenství je třeba chápat ve smyslu čl. 1 odst. 3 nařízení 4064/89 o kontrole spojování podniků na úrovni Společenství;
3. trhy výrobků dotčené spojováním podniků mohou být definovány takto:
a) fritézy
b) malé trouby
c) opékače chleba
d) ohřívače sendvičů a oplatek
e) spotřebiče na přípravu neformálních jídel
f) elektrické grily do interiéru
g) vařiče rýže/na páru
h) elektrické kávovary
i) elektrické hrnce
j) spotřebiče na vaření kávy espresso
k) mixéry a kuchyňské roboty
l) žehličky/žehličky se samostatným vyhříváním
m) spotřebiče pro osobní hygienu;
4. dotčenými zeměpisně pojatými trhy jsou vnitrostátní trhy kromě Spojeného království a Irska, které tvoří samostatný trh;
5. pokud se pokračuje v uskutečňování závazků, které byly navrženy v rámci rozhodnutí Komise ze dne 8. ledna 2002, spojování podniků nevytváří nebo neposiluje dominantní postavení na dotčených zeměpisně pojatých trzích a je slučitelné se společným trhem a s dohodami o EHP.
II. Poradní výbor doporučuje, aby jeho stanovisko bylo uveřejněno
Oznámení o žádosti o povolení těžebního průzkumu podle směrnice Evropského parlamentu a Rady 94/22/ES ze dne 30. května 1994
(2005/C 142/05)
(Text s významem pro EHP)
ITALSKÁ REPUBLIKA
REGION SICÍLIE
REGIONÁLNÍ MINISTERSTVO PRŮMYSLU
BÁŇSKÉ REGIONÁLNÍ ODDĚLENÍ
Regionální úřad pro uhlovodíky a geotermální energii
Společnost Edison Gas S.p.A. se sídlem v Miláně, Foro Bonaparte 31, C.F. 10578610155, požádalo podle sicilského regionálního zákona č. 14 ze dne 3. července 2000, kterým se transponuje a provádí směrnice 94/22/ES, dne 21. listopadu 2003 regionální ministerstvo průmyslu se sídlem na Via Ugo La Malfa č. 87/89,I-90146 Palermo, které jako příslušný orgán uděluje právo k těžbě na území regionu Sicílie, o povolení k provedení těžebního výzkumu zaměřeného na tekuté a plynné uhlovodíky v oblasti známé pod názvem "Castronuovo", která se rozkládá na 749,78 km2 na územích obcí Alessandria della Rocca, Bivona, Burgio, Cammarata, Casteltermini, Lucca Sicula, S. Biagio Platani, Santo Stefano Quisquinia v provincii Agrigento; Campofelice di Fitalia, Castronuovo di Sicilia, Corleone, Chiusa Sclafani, Godrano, Lercara Friddi, Mezzojuso, Palazzo Adriano, Prizzi, Roccapalumba a Vicari v provincii Palermo.
Daná oblast, které se žádost týká, je vymezena souvislou čarou spojující následující body A, B, C, D, E, F, G a H:
A) trigonometrický bod kvóty 1211 na Pizzo di Casa. Kryje se s bodem "G" žádosti o povolení pro "Montemaggiore Belsito".
B) Bod nacházející se 100 m na sever od geodetického bodu 538 umístěného na jih od Regalgioffoli na silnici z Roccapalumba do Caccamo. Kryje se s bodem "F" žádosti o povolení pro "Montemaggiore Belsito".
C) Bod nacházející se na Cozzo della Issa na kvótě 559 v kraji S. Nicola, 1820 m na západoseverozápad od železniční zastávky Cammarata. Kryje se s bodem "E" žádosti o povolení pro "Montemaggiore Belsito".
D) Trigonometrický bod nacházející se 1578 m od Monte Cammarata na západojihozápad od osad S. Giovanni Gemini a Cammarata. Kryje se s bodem "D" žádosti o povolení pro "Montemaggiore Belsito".
E) Trigonometrický bod nacházející se na kvótě 636 Cozzo della Mulicedda na severovýchod od osady S. Biagio Platani. Kryje se s bodem "L" žádosti o povolení pro "Casteltermini".
F) Bod nacházející se na milníku 12 km obecní silnice vedoucí do Bivona, která odbočuje z dálnice 386 poblíž osady Calamonaci.
G) Bod nacházející se 500 m severoseverovýchodním směrem od rozcestí Villafranca Sicula – Lucca Sicula na silnici, vedoucí do Lucca Situla.
H) Trigonometrický bod kvóty 1197 na M. Colomba.
Bod _BAR_ Délka E (M. Mario) _BAR_ Šířka N _BAR_
A _BAR_ 00° 59' 34" _BAR_ 37° 50' 32,50" _BAR_
B _BAR_ 01° 11' 08" _BAR_ 37° 49' 09" _BAR_
C _BAR_ 01° 12' 06" _BAR_ 37° 39' 27" _BAR_
D _BAR_ 01° 09' 20" _BAR_ 37° 37' 08" _BAR_
E _BAR_ 01° 05' 47" _BAR_ 37° 31' 23" _BAR_
F _BAR_ 00° 55' 39" _BAR_ 37° 34' 14" _BAR_
G _BAR_ 00° 50' 30,10" _BAR_ 37° 34' 45,40" _BAR_
H _BAR_ 00° 54' 03" _BAR_ 37° 42' 34" _BAR_
Zájemci mohou předkládat žádosti o povolení pro uvedenou oblast do 90 dní po zveřejnění tohoto oznámení v Úředním věstníku Evropských společenství; žádosti doručené po tomto termínu budou považovány za neplatné.
Rozhodnutí o udělení povolení k průzkumu bude vydáno v průběhu šesti měsíců následujících po uzávěrce pro předkládání žádostí konkurenčních společností.
S odvoláním na čl. 5 odst.1 směrnice 94/22/ES se rovněž oznamuje, že kritéria, na jejichž základě se vydávají povolení k vyhledávání, průzkumu a těžbě, byla již zveřejněna v Úředním věstníku Evropských společenství řady C 396 dne 19. prosince 1998 s odkazem na zákonný dekret prezidenta republiky č. 625 ze dne 25. listopadu 1996 (zveřejněný
Stanovisko poradního výboru pro spojování přijaté na 128. zasedání dne 23. září 2004 k předběžnému návrhu rozhodnutí ve věci COMP/M.3431 – Sonoco/Ahlstrom
(2005/C 151/02)
(Text s významem pro EHP)
1. Poradní výbor souhlasí s Komisí, že oznámená operace představuje spojení s významem pro celé Společenství ve smyslu čl. 1 odst. 3 a čl. 3 odst. 1 písm. b) nařízení ES o spojování a že rovněž představuje případ spolupráce podle Dohody o EHP.
2. Poradní výbor souhlasí s definicemi relevantních výrobkových trhů navrženými Komisí, jak jsou uvedeny v návrhu rozhodnutí.
3. Poradní výbor souhlasí s definicemi relevantních zeměpisných trhů navrženými Komisí, jak jsou uvedeny v návrhu rozhodnutí.
4. Poradní výbor souhlasí s Komisí, že oznámené spojení vyvolává vážné pochybnosti, pokud jde o jeho slučitelnost se společným trhem, u nejvyšší třídy dutinek ("high-end PMC") ve Skandinávii a dutinek nízké hodnoty ("low-value cores")
Závěrečná zpráva úředníka pro slyšení ve věci COMP/M.3431 – Sonoco/Ahlstrom
(podle článku 15 rozhodnutí Komise (2001/462/ES, ESUO) ze dne 23. května 2001 o mandátu úředníků pro slyšení v určitých řízeních ve věcech hospodářské soutěže – Úř. věst.
L 162, 19.6.2001, s. 21)
(2005/C 151/03)
(Text s významem pro EHP)
4064/89, kterým podniky Sonoco Luxembourg S.à.r.l. (Lucembursko), patřící společnosti Sonoco Products Company (dále jen "Sonoco", USA), a Ahlstrom Holding GmbH (Německo), patřící společnosti Ahlstrom Corporation (dále jen "Ahlstrom", Finsko), získávají společnou kontrolu nad podnikem Sonoco – JV S.à.r.l. (dále jen "JV", Lucembursko), nově založenou společností vytvářející společný podnik.
Po přezkoumání dokumentace předložené stranami navrženého spojení a po provedení šetření trhu dospěla Komise k závěru, že dané spojení vyvolává vážné pochybnosti, pokud jde o jeho slučitelnost se společným trhem a s Dohodou o EHP.
Po prvním tržním testu bylo shledáno, že závazky předložené stranami pozměňující původní plán spojení nepostačují tomu, aby v této fázi nevznikly pochybnosti. Komise proto zahájila šetření v souladu s čl.
6 odst. 1 písm. c) nařízení o spojování.
Dne 6. srpna 2004 navrhly strany alternativní závazky, které pozměnily původní plán spojení a jež byly opět ověřeny tržním testem.
Další soubor závazků, které se více blížily závazkům fáze 1, byl navržen dne 25. srpna 2004.
V této fázi již byla provedena podrobná analýza trhu a vzhledem k připomínkám účastníků trhu příslušný útvar Komise usoudil, že vážné pochybnosti byly odstraněny.
Stranám proto nebylo zasláno sdělení o námitkách.
Strany ani jiné společnosti nevznesly před úředníkem pro slyšení žádné dotazy týkající se tržního testu.
Případ nevyžaduje žádné zvláštní připomínky ohledně práva na slyšení.
Závěrečná zpráva úředníka pro slyšení ve věci COMP/37.152 – Sádrová lepenka
(k článku 15 rozhodnutí Komise (2001/462/ES, ESUO) ze dne 23. května 2001 o mandátu úředníků pro slyšení v určitých řízeních ve věcech hospodářské soutěže – Úř. věst.
L 162, 19.6.2001, s. 21)
(2005/C 156/07)
Následujícím čtyřem stranám (Gebrüder Knauf Westdeutsche Gipswerke KG, Société Lafarge SA, Etex SA, Gyproc Benelux NV) dne 20. dubna 2001 a páté straně (BPB PLC) 23. dubna 2001 byly poslány námitky.
Původně byla čtyřem stranám stanovena lhůta dvou měsíců pro odpověď na námitky uvedené Komisí.
Jako odpověď na žádost firmy BPB ze dne 2. května 2001 byl termín firmě BPB prodloužen o dva týdny, na 9. června 2001, z důvodů pozdního udělení přístupu ke spisu, takže lhůta stanovená Komisí byla objektivně příliš krátká pro to, aby firma byla schopna připravit svoji obhajobu.
Aby byla zajištěno rovné jednání se všemi stranami, úředník pro slyšení, pan H. Schröter, prodloužil lhůtu všem zbývajícím stranám zapojeným do soudního řízení.
Slyšení proběhlo dne 17. července 2001.
Tři ze stran, zejména firma Lafarge, jednoznačně požadovaly, aby slyšení bylo odloženo na pozdější datum, ale úředník pro slyšení ve své odpovědi ze dne 28. června 2001 jejich žádost odmítl.
Při slyšení některé ze stran znovu opakovaly své námitky vůči odmítnutí úředníka pro slyšení stanovit pro slyšení pozdější datum.
Protože se jeden z hlavních představitelů vedení nemohl slyšení zúčastnit, nemohl poskytnout žádné svědectví, což, zvláště z pohledu firmy Lafarge, představovalo poškození práv obhajoby.
Ohledně tohoto dal úředník pro slyšení nepřítomnému svědkovi možnost předložit své vyjádření k případu písemně.
Firma Lafarge pak citovala různá porušení práv obhajoby ve svém dopise ze dne 10. srpna 2001.
Firma Lafarge si stěžovala, že s ní nebylo jednáno rovnoprávně, že nebyla řádně vyslyšena a že neměla možnost využít řízení, v němž mají prostor obě strany.
Úředník pro slyšení odpověděl na námitky. Poukázal na to, že je na firmách, aby poskytly své klíčové svědky ke stanovenému datu.
Datum slyšení bylo oznámeno dva měsíce předem; jestliže důležitý svědek není přítomen, bylo to osobní rozhodnutí a není to důvodem k posunutí slyšení.
Úředník pro slyšení také požádal strany o předložení jejich připomínek ohledně připomínek firmy Lafarge a stanovil jim k tomuto lhůtu.
Právům obhajoby bylo proto v této fázi řízení plně vyhověno.
Strany byly schopny předložit své připomínky v pravý čas, jak písemně tak při slyšení.
Zásada předpisu svědectví svědka druhé strany byla dodržena, zejména proto, že ke slyšení skutečně došlo.
Následně došlo k výměně korespondence mezi novým úředníkem pro slyšení a firmou Lafarge.
Dne 7. prosince 2001 jsem odpověděl na obvinění ze strany firmy Lafarge týkající se na jedné straně přístupu stran k různým dokumentům ve spisu, a na druhé straně diskriminujícího jednání, kterému byla firma Lafarge vystavena, jak prohlašovala, ve srovnání s ostatními stranami.
Ve své odpovědi jsem znovu zdůraznil, že nedošlo k žádné procedurální nesrovnalosti.
Dopisem ze dne 13. února 2002 jsem znovu odpověděl firmě Lafarge, s poukazem na to, že může obhajovat svůj případ dále odvoláním se proti konečnému rozhodnutí Komise.
Očividně existuje bod, kdy výměna dopisů mezi právníky stran a úředníkem pro slyšení, jehož úkolem je zajistit, že efektivní uplatnění práva na slyšení je respektováno, neslouží dále svému účelu a veškeré spory mohou být odkázány soudu první instance pro získání nestranného rozhodnutí.
Dne 27. června 2002 jsem poslal firmě Lafarge pět kazet se záznamem slyšení a poskytnul další dva týdny, následně prodloužené o deset pracovních dní, k předání dalších připomínek.
Toto bylo učiněno, protože firma Lafarge si stěžovala, že nikdy neobdržela zápis ze slyšení nebo záznam slyšení.
Zkoumání spisu ukázalo, že o ně nikdy nepožádala.
Firmě Lafarge bylo poskytnuto více času, aby mohla analyzovat pásky podrobněji.
Firma Lafarge tak obdržela nezbytné dokumenty a měla příležitost provést všechna pozorování, která považovala za náležitá.
Firma Lafarge také ve svých dopisech dvakrát prohlásila, že předtím došlo k vznesení nové námitky, panem Tradacete, ředitelem, v jeho dopise ze dne 12. června 2002.
Uvedená námitka spočívala ve specifikaci data, které firma Lafarge považovala za datum svého přistoupení ke sporu, na základě písemných odpovědí zbývajících stran k námitkám.
Rád bych poukázal na to, že odstavec 39 námitek byl relativně nepřesný, co se týče data přistoupení firmy Lafarge do sporu, neboť o datu bylo řečeno "po zasedání v Londýně", což je fráze, kterou použila ve své odpovědi na námitky firma BPB.
Generální ředitelství pro hospodářskou soutěž informovalo firmu Lafarge, že má v úmyslu pokládat za datum jejího vstupu do kartelu polovinu roku 1992 a požádalo ji o vyjádření.
Firma Lafarge proto nemá pravdu ve svém výkladu této výměny korespondence ve významu, že byla předtím vznesena nová námitka.
Je důslednou praxí Komise v protitrastových případech zajistit si v průběhu vyšetřování jasnější informace, zejména na základě odezev stran na námitky.
Vymezení data dohody neustavuje právní formu dodatečné námitky a práva obhajoby nejsou poškozena, jestliže se k důležitému podniku vyžaduje vyjádření ohledně prohlášení, která se jej týkají.
Mimoto je možné uvést, že stanovení relevantního data na polovinu roku 1992 je pro danou firmu ve skutečnosti výhodou, co se týče posouzení trvání poškození, protože datem zasedání, na které odkazuje odstavec 38 protestu, byl jasně začátek roku 1992.
Návrh rozhodnutí Komise neobsahuje žádné další námitky ohledně podniků, než ty, které byly stanoveny v protestu.
Naopak, zjištění, že došlo k porušení práva, bylo v případě jednoho podniku zrušeno.
Ve světle výše uvedeného, pokládám právo stran na slyšení v tomto případě za dodržené.
Závěrečná zpráva vyšetřujícího úředníka v případu COMP/32.448 a 32.450 – Compagnie Maritime Belge
(na základě článku 15 Rozhodnutí Komise (2001/462/EC, ECSC) ze dne 23. května 2001 o kompetencích vyšetřujících úředníků v projednávání určitých případů týkajících se hospodářské soutěže – Úř. věstník L 162, 19.6.2001, s. 21)
(2005/C 162/02)
(Text s významem pro EHP)
Návrh rozhodnutí v tomto případě vede k následujícím poznatkům:
Společnostem Compagnie Maritime Belge (CMB) a Dafra-Lines bylo 17. dubna 2003 zasláno prohlášení o námitce.
Komise byla 1. května 2003 informována, že byla společnost Dafra-Lines 4. března 2003 likvidována.
V důsledku toho bylo řízení proti této společnosti zastaveno.
Seznam veškerých dokumentů ve spisech 32.450 a 32.448 byl zaslán společnosti CMB a jejím právním zástupcům 16. května 2003.
Společnost CMB si 26. května 2003 zažádala o dvouměsíční prodloužení termínu pro odpověď na prohlášení o námitce a argumentovala tím, že jí bylo toto prohlášení doručeno krátce před velikonočním víkendem a bylo proto obtížné adekvátně odpovědět do určeného termínu, jelikož daný případ sahá zpět do 80. let 20. století.
Povolila jsem prodloužení o čtyři týdny, tzn. do 15. července 2003.
Společnost CMB si nevyžádala přístup do spisu.
Společnost CMB odpověděla na prohlášení o námitce 16. července 2004 a vyžádala si formální ústní slyšení.
Toto formální ústní slyšení proběhlo 24. září 2003.
Ve světle výše uvedených poznatků mám za to, že práva na vyslyšení byla v rámci probíhajícího případu respektována.
Návrh rozhodnutí se zabývá pouze námitkami, kvůli kterým bylo stranám umožněno vyjádřit své postoje.
Sdělení francouzské vlády týkající se směrnice Evropského parlamentu a Rady 94/22/ES ze dne 30. května 1994 o podmínkách udělování a užívání povolení k vyhledávání, průzkumu a těžbě uhlovodíků [1]
(Oznámení týkající se žádosti o zvláštní povolení k vyhledávání kapalných nebo plynných uhlovodíků, tzv.
"Permis de Moret-sur-Loing")
(2005/C 168/08)
(Text s významem pro EHP)
Žádostí ze dne 17. ledna 2005 společnost Géopétrol SA, se sídlem na adrese 9 rue Nicolas Copernic, BP 20, F-93151 (Seine Saint-Denis) Le Blanc-Mesnil Cedex, Francie, požádala na období čtyř let o zvláštní povolení k vyhledávání kapalných nebo plynných uhlovodíků, tzv.
"Permis de Moret-sur-Loing", na území o rozloze přibližně 200 km2 nacházejícím se ve francouzském departementu Seine et Marne.
Daná oblast je vymezena úseky na polednících a rovnoběžkách, které v tomto pořadí spojují níže uvedené body – vrcholy čtyřúhelníku definované pomocí zeměpisných souřadnic, za výchozí poledník se považuje poledník procházející Paříží:
BODY _BAR_ ZEMĚPISNÁ DÉLKA _BAR_ ZEMĚPISNÁ ŠÍŘKA _BAR_
1 _BAR_ 0,30° V _BAR_ 53,80° S _BAR_
2 _BAR_ 0,60° V _BAR_ 53,80° S _BAR_
3 _BAR_ 0,60° V _BAR_ 53,70° S _BAR_
4 _BAR_ 0,30° V _BAR_ 53,70° S _BAR_
Společnosti, které mají zájem, mohou do devadesáti dnů od zveřejnění tohoto oznámení předložit žádost v souladu s postupem popsaným v "Oznámení o poskytování těžebního práva na těžbu uhlovodíků ve Francii" uveřejněném
Závěrečná zpráva úředníka pro slyšení ve věci COMP//E-1/ 37.370 – Sorbates
(podle článku 15 rozhodnutí Komise (2001/462/ES, ESUO) ze dne 23. května 2001 o mandátu úředníků pro slyšení v určitých řízeních ve věcech hospodářské soutěže – Úř. věst.
L 162, 19.6.2001, s. 21)
(2005/C 173/03)
Návrh rozhodnutí ve výše uvedené věci vyvolává tyto připomínky:
Sdělení o námitkách byla ve dnech 30. prosince 2002 a 9. ledna 2003 zaslána sedmi podnikům – Cheminova A/S (Cheminova), Chisso Corporation (Chisso), Daicel Chemical Industries, Ltd (Daicel), Hoechst AG, (Hoechst), Nutrinova Nutrition Specialities & Food Ingredients GmbH (Nutrinova), The Nippon Synthetic Chemical Industry Co, Ltd (Nippon), Ueno Fine Chemicals Industry, Ltd (Ueno).
Přístup ke spisu byl umožněn prostřednictvím CD-ROMů, které byly připojeny ke sdělení o námitkách nebo byly zaslány později.
Jedna ze stran požádala o prodloužení původní lhůty k odpovědi na sdělení o námitkách.
Na základě žádosti jsem všem stranám prodloužila lhůtu k odpovědi na osm týdnů po poskytnutí úplného přístupu ke spisu.
Všechny strany odpověděly včas.
Všechny strany požádaly o ústní slyšení, které se konalo dne 24. dubna 2003.
Mezitím mne dne 22. ledna 2003 požádal právní zástupce společností Hoechst a Nutrinova o poskytnutí dalšího přístupu ke spisu, což zamítly příslušné útvary Komise.
Zejména žádal o dodatečný přístup ke všem záznamům o telefonních rozhovorech, které se uskutečnily mezi úředníky Komise a společností Chisso od září 1998 do konce dubna 1999.
Hoechst a Nutrinova požádaly rovněž o přístup k plnému znění dopisů, včetně příloh, zaslaným Chissem Komisi 17. prosince 2002 a 26. března 1999.
O těchto dokumentech se tvrdilo, že jsou podstatné pro argumentaci a obhajobu Hoechstu a Nutrinovy, pokud jde o shovívavost, včetně otázky, která společnost jako první poskytla rozhodující důkazy.
V reakci na to jsem dopisem ze dne 24. února 2003 informovala strany, že další přístup ke spisu nebude v této fázi řízení poskytnut.
Vysvětlila jsem, že záznamy o telefonních rozhovorech mezi stranami a úředníky Komise jsou interními dokumenty Komise, a nejsou proto zásadně přístupné.
V tomto konkrétním případě Komise výjimečně zpřístupnila některé z interních spisů a odkázala na ně ve sdělení o námitkách, aby vysvětlila skutkový stav a data jejích setkání s různými adresáty.
Pokud jde o dopisy od Chissa, požádala tato společnost o důvěrné zacházení s těmito dopisy a stranám byl poskytnut přístup ke shrnutím těchto dopisů, které neměly důvěrný charakter.
[1]
Ve svých odpovědích na sdělení o námitkách požádaly Hoechst a Nutrinova o přístup k odpovědím ostatních stran na sdělení o námitkách a Chisso podal dopisem ze dne 2. dubna 2003 formální žádost o přístup k odpovědi Nutrinovy na sdělení o námitkách Komise, která neměla důvěrný charakter.
V reakci na to byly tyto strany informovány, že odpovědi na sdělení o námitkách nejsou jako takové přístupné, jelikož nejsou součástí vyšetřovacího spisu.
Tyto informace se předávají dotčeným podnikům pouze v případech, že Komise zamýšlí využít odpověď na sdělení o námitkách jednoho podniku jako přitěžující důkaz proti jinému podniku nebo jako polehčující okolnost ve prospěch jiného podniku.
Dále zopakovaly Hoechst a Nutrinova ve svých odpovědích na sdělení o námitkách a při ústním slyšení svoji žádost o dodatečný přístup ke spisu v souvislosti s vadami řízení, kterých se podle jejich názoru dopustila Komise.
Hoechst a Nutrinova zejména tvrdily, že byly ze strany Komise v řadě bodů týkajících se jejich spolupráce s Komisí ve srovnání s Chissem znevýhodněny.
Na základě těchto tvrzení Hoechstu a Nutrinovy jsem věnovala zvláštní pozornost závěrům Komise k otázce shovívavosti v předloženém návrhu rozhodnutí.
Přezkoumala jsem rovněž existující interní záznamy útvarů Komise.
V tomto případě jsou úvahy vyjádřené Hoechstem a Nutrinovou ve velké míře zpochybněny závěry uvedenými v návrhu rozhodnutí k otázce shovívavosti.
Kromě toho jsem dospěla k názoru, že jednání útvarů Komise vůči stranám neměla žádný vliv na výsledek případu ohledně této otázky.
Potvrzuji také, že jakýkoli další přístup ke spisu není nezbytný k naplnění práv Hoechstu na obhajobu.
Ani interní dokumenty Komise, ani dokumenty předložené Chissem neposkytují žádný dodatečný usvědčující nebo zprošťující důkaz, který by musel být zpřístupněn Hoechstu.
V návaznosti na ústní slyšení bylo od námitek vůči společnostem Cheminova a Nutrinova upuštěno.
Kromě toho, ačkoli ohledně otázky shovívavosti kontaktovala Komisi pouze Nutrinova, přijala Komise žádost Nutrinovy ohledně shovívavosti, jako by byla podána zároveň jménem Hoechstu.
Mimo to byla v návrhu rozhodnutí oproti sdělení o námitkách částečně zkrácena délka protiprávního jednání u zbývajících stran.
S ohledem na výše uvedené skutečnosti považuji práva stran na slyšení v tomto případě za dodržená.
Návrh rozhodnutí se zabývá pouze námitkami, u kterých byla stranám poskytnuta příležitost přednést svá stanoviska.
Stanovisko Poradního výboru pro restriktivní praktiky a dominantní postavení vydané na jeho 379. zasedání dne 20. září 2004 k předběžnému návrhu rozhodnutí ve věci COMP/C.37750 – Francouzské pivo
(2005/C 175/02)
(Text s významem pro EHP)
1. Poradní výbor souhlasí s Komisí, že u tohoto rozhodnutí není nutno definovat příslušný trh.
2. Poradní výbor souhlasí s Komisí ohledně existence dohody mezi společnostmi Heineken N.V./Heineken France a Danone/Brasseries Kronenbourg podle čl. 81 odst. 1 smlouvy.
3. Poradní výbor souhlasí s Komisí ohledně toho, že cílem dohody mezi společnostmi Heineken N.V./Heineken France a Danone/Brasseries Kronenbourg je omezení hospodářské soutěže podle čl. 81 odst. 1 smlouvy.
4. Poradní výbor souhlasí s Komisí ohledně posouzení závažnosti porušení předpisů tak, je popsáno v předloze rozhodnutí.
5. Poradní výbor souhlasí s Komisí:
a) ohledně přitěžujících okolností pro společnosti Danone/Brasseries Kronenbourg.
b) ohledně neexistence přitěžujících okolností pro společnosti Heineken N.V./Heineken France.
6. Poradní výbor souhlasí s Komisí:
a) ohledně neexistence polehčujících okolností pro společnosti Danone/Brasseries Kronenbourg.
b) ohledně neexistence polehčujících okolností pro společnosti Heineken N.V./Heineken France.
7. Poradní výbor doporučuje zveřejnit své stanovisko
Stanovisko Poradního výboru pro restriktivní praktiky a dominantní postavení vydané na jeho 380. zasedání dne 27. září 2004 k předběžnému návrhu rozhodnutí ve věci COMP/C.37.750 – Francouzské pivo
(2005/C 175/03)
(Text s významem pro EHP)
1. Poradní výbor souhlasí s Komisí ohledně základní částky pokuty na základě závažnosti a doby trvání porušení předpisů u obou dvou stran.
2. Poradní výbor souhlasí s Komisí ohledně navýšení základní částky pokuty pro společnosti Danone/Brasseries Kronenbourg vzhledem k přitěžujícím okolnostem.
3. Poradní výbor souhlasí s Komisí ohledně výsledné částky pokuty uložené jednotlivým podnikům.
4. Poradní výbor doporučuje zveřejnit své stanovisko
Závěrečná zpráva úředníka pro slyšení ve věci COMP/37.750 – Brasseries Kronenbourg, Brasseries Heineken
(v souladu s článkem 15 rozhodnutí Komise (2001/462/ES, ESUO) ze dne 23. května 2001 o mandátu úředníků pro slyšení v určitých řízeních ve věcech hospodářské soutěže – Úř. věst.
L 162, 19.6.2001, s. 21)
(2005/C 175/04)
(Text s významem pro EHP)
K předběžnému návrhu rozhodnutí v této věci nebyly během řízení dány žádné zvláštní připomínky.
Komise dne 5. února 2004 zaslala společnostem Groupe Danone, Brasserie Kronenbourg S.A, Heineken N.V a Heineken France S.A. oznámení o námitce. Společnostem Groupe Danone a Brasserie Kronenbourg S.A. byl ke spisu umožněn přístup 10. a 11. února 2004 a společnostem Heineken N.V a Heineken S.A. 12. února 2004.
Strany předložily písemná stanoviska v období od 2. do 6. dubna 2004.
Všechny strany se vzdaly svého práva na ústní slyšení.
Komise na základě odpovědí na oznámení o námitce omezila rozsah námitek vznesených vůči stranám.
V důsledku toho jsem dospěla k závěru, že právo na slyšení bylo v tomto případě dodrženo.
Předběžný návrh rozhodnutí se zabývá pouze námitkami vůči stranám, jimž bylo umožněno vyjádřit své stanovisko.
Oznámení dánské vlády týkající se výzvy k podávání žádostí o povolení k vyhledávání a těžbě uhlovodíků v Severním moři
6. dánské kolo
(2005/C 176/06)
(Text s významem pro EHP)
V souladu s čl. 3 odst. 2 písm. a) směrnice Evropského parlamentu a Rady 94/22/ES ze dne 30. května 1994 o podmínkách udělování a užívání povolení k vyhledávání, průzkumu a těžbě uhlovodíků se oznamuje, že podle § 12 odst. 1 písm. a) zákona č. 526 ze dne 11. června 2002 o využívání dánského podloží (lovbekendtgørelse om anvendelse af Danmarks undergrund), ve znění zákona č. 1230 ze dne 27. prosince 2003 a zákona č. 442 ze dne 9. června 2004, se mohou do 1. listopadu 2005 do 12.00 hod. podávat žádosti o povolení pro oblast Severního moře v dánském kontinentálním šelfu západně od 6° 15' východní zeměpisné délky (Centralgraven a přilehlé oblasti). Pokud mezi zveřejněním tohoto oznámení v Úřední věstníku Evropské unie a 1. listopadem 2005 neuplyne lhůta 90 dní, mohou se žádosti podávat do 90. dne do 12.00 hod. po zveřejnění tohoto oznámení v Úřední věstníku Evropské unie.
Plochy
Žádosti o povolení k vyhledávání a těžbě uhlovodíků lze podávat pro části oblasti Centralgraven a pro její okolí v Severním moři, na které se nevztahují koncese. Lze je vyhledat na mapě, o kterou je možné požádat v oddělení pro energetiku (Energistyrelsen) nebo ji lze nalézt na této webové adrese: www.ens.dk.
Území je na severu, západě a na jihu vymezeno hranicemi kontinentálních šelfů Norska, Velké Británie a Německa a na východě 6° 15' východní zeměpisné délky.
Navíc lze podávat žádosti o vyhledávání a těžbu v hlouběji ležících vrstvách pod hranicemi následujících oblastí, které jsou vymezeny v hloubce:
a) povolení 7/86 pro oblast Lulita vymezenou v hloubce 3750 metrů,
b) povolení 1/90 pro oblast Lulita vymezenou v hloubce 3750 metrů,
c) povolení 7/86 pro oblast Amalie vymezenou v hloubce 5500 metrů, a
d) povolení 7/89 pro oblast Syd Arne vymezenou v západní části v hloubce 5100 metrů a v části východní v hloubce 3200 metrů.
Povolení se obvykle vztahuje na plochu, jejíž rozloha odpovídá velikosti 1 – 2 bloků, avšak za zvláštních okolností se rovněž může vztahovat na větší souvislou oblast, například je-li množství údajů nízké.
V případě žádosti o povolení na plochu, která je větší než 1 – 2 bloky, se tato žádost odůvodní.
Ustanovení a kritéria podle čl. 5 odst. 1 směrnice 94/22/ES vycházejí ze zákona č. 526 ze dne 11. června 2002 o využívání dánského podloží (lovbekendtgørelse om anvendelse af Danmarks undergrund) a byla zveřejněna 20. května 2005 v dánském věstníku č. 93 (Statstidende) v rámci různých oznámení, výzev k předkládání návrhů a nabídek.
Žádosti se zasílají na níže uvedenou adresu dánského ministerstva dopravy a energetiky, kde lze rovněž získat další informace související se směrnicí 94/22/ES:
Transport- og Energiministeriet
Energistyrelsen
Amaliegade 44
DK-1256 København K
Tel: (45) 33 92 67 00
Fax: (45) 33 11 47 43
E-mail: ens@ens.dk
Webová adresa: www.ens.dk
Informace o udělení povolení se oznámí do 3 – 5 měsíců po uplynutí lhůty pro podávání žádostí.
--------------------------------------------------
Stanovisko Poradního výboru pro restriktivní praktiky a dominantní postavení vydané na jeho 385. zasedání dne 29. listopadu 2004 k předběžné předloze rozhodnutí ve věci COMP/C.37.533 – Cholinchlorid
(2005/C 180/04)
1. Poradní výbor souhlasí s posouzením produktu a geograficky příslušných trhů provedeným Komisí, které je obsaženo v návrhu rozhodnutí.
2. Poradní výbor souhlasí s analýzou struktury trhu provedenou Komisí.
3. Poradní výbor souhlasí s právním posouzením provedeným Komisí, zvláště s právním označením faktů, jako jsou dohoda a/nebo jednání ve vzájemné shodě podle čl. 81 odst. 1 Smlouvy o ES a čl. 51 odst. 1 Dohody o EHP.
4. Poradní výbor souhlasí s názorem Komise, že kartel, který je předmětem tohoto řízení, musí být považován za jediné a soustavné nezákonné jednání.
5. Poradní výbor souhlasí s Komisí, že cílem a/nebo následkem dohody a/nebo jednání ve vzájemné shodě bylo omezení hospodářské soutěže.
6. Poradní výbor souhlasí s Komisí, že dohoda a/nebo jednání ve vzájemné shodě výrazně ovlivnily obchod mezi členskými státy.
7. Poradní výbor souhlasí s Komisí, že by těmto společnostem účastnícím se kartelu měly být uloženy pokuty:
a) Akzo Nobel N.V., Akzo Nobel Netherlands B.V., Akzo Nobel Chemicals International B.V., Akzo Nobel Chemicals B.V. a Akzo Nobel Functional Chemicals B.V., a to společně a nerozdílně;
b) BASF A.G.;
c) UCB S.A.
8. Poradní výbor souhlasí s metodou výpočtu pokut s ohledem na:
a) závažnost nezákonného jednání, včetně různého zacházení;
b) doba trvání nezákonného jednání;
c) polehčující a přitěžující okolnosti;
d) použitelnost oznámení Komise o neuvalení nebo snížení pokut.
9. Poradní výbor doporučuje zveřejnit své stanovisko
Stanovisko Poradního výboru pro restriktivní praktiky a dominantní postavení vydané na jeho 386. zasedání dne 6. prosince 2004 k předběžné předloze rozhodnutí ve věci COMP/C.37.533 – Cholinchlorid
(2005/C 180/05)
1. Poradní výbor souhlasí s Komisí ohledně základní výše pokut pro společnosti Akzo Nobel, BASF a UCB.
2. Poradní výbor souhlasí s Komisí ohledně navýšení základní částky vzhledem k přitěžujícím okolnostem.
3. Poradní výbor souhlasí s Komisí ohledně snížení základní částky vzhledem k polehčujícím okolnostem.
4. Poradní výbor souhlasí s Komisí ohledně snížení pokut na základě oznámení Komise z roku 1996 o neuvalení nebo snížení pokut v případech týkajících se kartelu.
5. Poradní výbor souhlasí s Komisí ohledně konečné výše pokut.
6. Poradní výbor doporučuje zveřejnit své stanovisko
Závěrečná zpráva úředníka pro slyšení ve věci COMP/37.533 – Cholinchlorid
(podle článku 15 rozhodnutí Komise (2001/462/ES, ESUO) ze dne 23. května 2001 o mandátu úředníků pro slyšení v určitých řízeních ve věcech hospodářské soutěže – Úř. věst.
L 162, 19.6.2001, s. 21)
(2005/C 180/06)
Návrh rozhodnutí ve výše uvedené věci vyvolává tyto připomínky:
Vyšetřování Komise ve věci případného porušení ustanovení čl. 81 odst. 1 Smlouvy o ES a čl. 53 odst. 1 Dohody o EHP v cholinchloridovém průmyslu bylo zahájeno po žádosti o shovívavost předložené v návaznosti na oznámení Komise z roku 1996 o neuvalení nebo snížení pokut v případech týkajících se kartelu ("oznámení o shovívavosti").
Sdělení o námitkách ("SN") bylo dne 23. května 2003 odesláno čtrnácti stranám, o kterých se předběžně předpokládá, že se účastnily kartelu. Jmenovitě se jedná o tyto společnosti:
- Akzo Nobel N.V; Akzo Nobel Nederland B.V; Akzo Nobel Chemicals International B.V; Akzo Nobel Chemicals B.V; Akzo Nobel Functional Chemicals B.V; Akzo Nobel Chemicals SpA.
("Akzo Nobel")
- BASF A.G. ("BASF")
- Bioproducts Incorporated ("Bioproducts")
- Chinook Group Limited; Chinook Group Inc; Chinook Group Limited Partnership ("Chinook")
- DuCoa, L.P. ("DuCoa")
- UCB S.A. ("UCB")
- Ertisa S.A. ("Ertisa")
Přístup ke spisu byl umožněn prostřednictvím CD-ROMu.
Všechny strany poskytly v určené lhůtě písemné vyjádření k SN.
Všechny strany kromě DuCoa se zúčastnily ústního slyšení, které proběhlo dne 16. září 2003.
Během slyšení byl distribuován další dokument vycházející z odpovědí jedné ze stran na SN, neboť obsahoval informace, které podpořily námitky Komise, jež by mohly být pro konečné rozhodnutí podstatné.
Zúčastněné strany dostaly možnost se k tomuto dokumentu vyjádřit.
Společnosti Bioproducts a Chinook se po slyšení vyjádřily také k problematice imunity v oblasti pokut.
V průběhu řízení společnost Chinook upozornila úředníka pro slyšení na zjevné nesprávné zacházení ze strany útvarů Komise, které vyplývalo z toho, že část spisu společnosti Chinook byla chybně zařazena, zvláště pokud šlo o jí předložené dokumenty, které se údajně týkaly uplatnění oznámení o shovívavosti.
Aby byla tato situace napravena, kopie příslušných dokumentů byly pořízeny a vloženy do spisu.
Odkaz na dokumenty byl zahrnut do SN a samotné dokumenty byly začleněny do CD-ROMu.
Proto tato záležitost, třebaže nešťastná, neovlivnila práva společnosti Chinook na slyšení. (Původní spis byl také nakonec nalezen.)
Po odpovědích jednotlivých stran na SN a po ústním slyšení bylo upuštěno od námitek uvedených v SN proti společnosti Ertisa.
Totéž platí pro společnost Akzo Nobel Chemicals SpA.
Kromě toho se délka nezákonného jednání u společností Chinook a Bioproducts snížila, v důsledku čehož je uložení pokut promlčené.
Promlčení se týká i společnosti DuCoa.
Návrh rozhodnutí předložený Komisi obsahuje pouze ty námitky, ke kterým strany dostaly příležitost se vyjádřit.
Vzhledem k výše zmíněnému považuji práva stran na slyšení v tomto případě za dodržená.
Stanovisko Evropského inspektora ochrany údajů k návrhu nařízení Evropského parlamentu a Rady o vízovém informačním systému (VIS) a výměně údajů o krátkodobých vízech mezi členskými státy (KOM(2004)835 v konečném znění)
(2005/C 181/06)
EVROPSKÝ INSPEKTOR OCHRANY ÚDAJŮ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 286 této smlouvy,
s ohledem na Listinu základních práv Evropské unie, a zejména na článek 8 této listiny,
s ohledem na směrnici Evropského parlamentu a Rady 95/46/ES ze dne 24. října 1995 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů,
s ohledem na nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 45/2001 ze dne 18. prosince 2000 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů orgány a institucemi Společenství a o volném pohybu těchto údajů, a zejména na článek 41 tohoto nařízení,
s ohledem na žádost o stanovisko v souladu s čl. 28 odst. 2 nařízení (ES) č. 45/2001 obdržené od Komise dne 25. ledna 2005,
ZAUJAL TOTO STANOVISKO:
1. ÚVOD
1.1 Předběžné poznámky
Zavedení vízového informačního systému (VIS) představuje významnou součást společné vízové politiky EU a je předmětem několika nástrojů, které jsou vzájemně propojené.
- V dubnu roku 2003 byla předložena studie proveditelnosti [1] o VIS zadaná Komisí.
- V září roku 2003 Komise navrhla změnu [2] dosud platného nařízení, kterým se stanoví jednotný formát víz.
Hlavním cílem bylo zavést v novém vízovém formátu biometrické údaje (zobrazení obličeje a dva otisky prstů).
Tyto biometrické údaje by byly uloženy na mikročipu.
- V červnu roku 2004 začal rozhodnutím Rady [3] proces budování vízového informačního systému poskytující právní základnu pro jeho zahrnutí do rozpočtu EU.
Toto rozhodnutí navrhuje centrální databázi obsahující informace související se žádostí o vízum a předpokládá postup "projednávání ve výborech" v zájmu zvládnutí technického vývoje VIS.
V prosinci roku 2004 Komise přijala návrh nařízení o VIS a o výměně údajů o krátkodobých vízech mezi členskými státy [4] (dále jen "návrh"), který je předmětem tohoto stanoviska.
K návrhu je připojena studie rozšířeného posouzení dopadů [5] (dále jen "RPD").
Jak je však uvedeno v odůvodnění této studie, budou pro doplnění tohoto nařízení potřebné další právní nástroje, zejména v zájmu:
- změny společných konsulárních pokynů k vízům pro diplomatické mise a konzulární místa ve smluvních stranách k Schengenské úmluvě (dále jen "společné konsulární pokyny"), související se zavedením biometrických údajů do příslušných postupů;
- vypracování nového mechanismu pro výměnu údajů s Irskem a Spojeným královstvím;
- výměnu údajů o dlouhodobých vízech.
1 odst. 2 výše uvedeného rozhodnutí Rady z června 2004, VIS bude založen na centralizované struktuře obsahující databázi, ve které budou uloženy složky s žádostmi o víza: na centrálním vízovém informačním systému (CS-VIS) a národním rozhraní (NI-VIS) umístěném v jednotlivých členských státech.
Členské státy určí [6] centrální národní orgán spojený s národním rozhraním, jehož prostřednictvím budou mít jejich příslušné orgány přístup k CS-VIS.
1.2 Hlavní prvky návrhu z hlediska ochrany údajů
Cílem návrhu je zlepšit správu společné vízové politiky tím, že zřízením centrální databáze usnadní výměnu údajů mezi členskými státy.
Nařízení předpokládá zavedení biometrických údajů (fotografie a otisky prstů) v rámci postupu podávání žádosti a jejich uložení v centrální databázi.
Biometrické údaje by mohly být využity ve vízové samolepce, jak to již bylo zamýšleno v pozměňujícím nařízení navrženém Komisí o jednotném formátu víza se zavedením fotografie a otisků prstů, uložených na mikročipu (dosud se čeká na rozhodnutí Rady založené na výsledcích probíhajících analýz).
Návrh podrobně popisuje různé operace prováděné s údaji (zanášení, pozměňování, výmaz a nahlížení) a různé údaje doplňované do VIS v závislosti na stavu žádosti (přijetí, odmítnutí atd.).
Návrh umožňuje dobu uchovávání v délce pěti let pro údaje týkající se jednotlivých žádostí.
Návrh uvádí restriktivním způsobem příslušné orgány jiné než vízové, které budou mít přístup k VIS, a definuje jim udělená práva přístupu.
- příslušné orgány pro provádění vízových kontrol na vnějších hranicích a uvnitř území členských států
- příslušné imigrační orgány
- příslušné azylové orgány
Při popisu fungování VIS a souvisejících odpovědností návrh zdůrazňuje, že Komise zpracovává údaje z VIS jménem členských států.
Popisuje potřebu využívání záznamů ze zpracování dat v zájmu zabezpečení bezpečnosti údajů, jakož i podrobnosti konkrétních odpovědností v zájmu dosažení takové úrovně bezpečnosti.
Návrh obsahuje kapitolu o ochraně údajů, v níž jsou podrobně popsány úlohy národních orgánů i evropského inspektora ochrany údajů (dále jen "EIOÚ").
Návrh svěřuje technické provádění VIS a výběr nezbytných technologií výboru zřízenému podle čl. 5 odst. 1 nařízení (ES) č. 2424/2001 o vývoji Schengenského informačního systému druhé generace (SIS II).
Rozšířené posouzení dopadů VIS zadané Komisí a prováděné EPEC je přiloženo k návrhu.
Došlo se v něm k závěru, že varianta VIS podporovaného využíváním biometrie je pro zlepšení společné vízové politiky nejlepším dostupným řešením.
2. PODSTATNÝ RÁMEC
Návrh bude mít závažný dopad na soukromí a jiná základní práva jednotlivců; z tohoto důvodu je předmětem kontroly z hlediska dodržování zásad ochrany údajů.
Hlavní body našeho zkoumání jsou tyto:
- respektování soukromého života je v Evropě zabezpečeno od přijetí Úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod (dále jen "Evropská úmluva") Radou Evropy.
Článek 8 Evropské úmluvy stanoví "právo na respektování soukromého a rodinného života".
8 odst. 2 je jakékoli porušení výkonu tohoto práva veřejným orgánem povoleno pouze v případě, že je "v souladu se zákonem" a je "v demokratické společnosti nezbytné" pro ochranu důležitých zájmů.
V judikatuře Evropského soudu pro lidská práva vedly tyto podmínky k dodatečným požadavkům týkajícím se kvality právního základu pro porušení, přiměřenosti jakéhokoli opatření a potřeby vhodných ochranných opatření proti zneužití.
Základní zásady pro ochranu fyzických osob s ohledem na zpracování osobních údajů byly uvedeny v úmluvě o ochraně údajů vypracované Radou Evropy a přijaté v roce 1981.
- Právo na respektování soukromého života a ochranu osobních údajů bylo stanoveno nedávno v článcích 7 a 8 Listiny základních práv Evropské unie, která byla začleněna do části II nové Ústavy EU.
Podle článku 52 Listiny se uznává, že tato práva mohou být předmětem omezení za předpokladu, že jsou splněny podobné podmínky, jako podle článku 8 Evropské úmluvy.
Tyto podmínky je nutno zvážit vždy, když je vyhodnocován nějaký návrh na případný zásah do těchto práv.
V rámci současných právních předpisech EU jsou základní pravidla o ochraně údajů vymezena těmito předpisy:
- Směrnice Evropského parlamentu a Rady 95/46/ES ze dne 24. října 1995 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů (Úř. věst. L 281, s.
31). Tato směrnice bude dále uváděna jako "směrnice 95/46/ES".
Směrnice stanovuje podrobné zásady, podle kterých se návrh kontroluje v takovém rozsahu, v jakém je uplatňován na členské státy.
Toto je tím podstatnější, že návrh bude platit současně s vnitrostátními právními předpisy, které směrnici budou provádět.
Účinnost navrhovaných ustanovení a ochranných opatření bude tedy v každém jednotlivém případě záležet na účinnosti uvedené kombinace.
- Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 45/2001 ze dne 18. prosince 2000 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů orgány a institucemi Společenství a o volném pohybu těchto údajů (Úř. věst.
L 8, s. 1).
Toto nařízení bude dále uváděno jako "nařízení 45/2001". Uvádí podobné zásady jako směrnice 95/46/ES a je v tomto ohledu podstatná do té míry, do jaké se návrh uplatní na činnost Komise, spolu s ustanoveními tohoto nařízení.
I tato kombinace proto zasluhuje určitou pozornost.
Směrnice 95/46/ES a nařízení 45/2001 musí být vykládány společně s jinými nástroji. Jinými slovy musí být uvedená směrnice a uvedené nařízení – do té míry, do jaké se týkají zpracování osobních údajů, jež by mohly porušit základní svobody, zejména práva na soukromí – vykládány s ohledem na základní práva.
Toto rovněž vyplývá z judikatury Evropského soudního dvora [7].
- EIOÚ nakonec zahrne rovněž svou analýzu stanoviska č. 7/2004 ze dne 11. srpna 2004 pracovní skupiny pro ochranu údajů zřízené podle článku 29 [8]"o zahrnutí biometrických prvků v povoleních k pobytu a vízech, zohledňujícím zavedení Evropského informačního vízového systému (VIS)".
Ve svém stanovisku vyjádřila pracovní skupina obavy ohledně několika prvků návrhu.
EIOÚ má v úmyslu ověřit, zda a jakým způsobem návrh tyto obavy zohlednil.
3. ANALÝZA NÁVRHU
3.1 Obecně
EIOÚ uznává, že další vývoj společné vízové politiky vyžaduje efektivní výměnu podstatných údajů.
Jedním z mechanismů, který by mohl zajistit plynulý tok informací, je VIS.
Takový nový nástroj by však měl být omezen na shromažďování a výměnu údajů, pokud jsou takové shromažďování nebo výměna nutné pro rozvoj společné vízové politiky a přiměřené tomuto cíli.
Zřízení VIS může mít pozitivní důsledky pro jiné oprávněné veřejné zájmy, avšak to nic nemění na smyslu VIS.
Omezený účel systému hraje důležitou úlohu při určování oprávněné náplně obsahu a využití systému, a tedy i hlavní úlohu při udělování práva přístupu k VIS (nebo k některým z informací v něm obsažených) orgánům členských států v případech oprávněných veřejných zájmů.
Návrh navíc zavádí používání biometrických údajů ve VIS.
EIOÚ uznává výhody používání biometrie, avšak zdůrazňuje velmi významný dopad používání takových údajů a navrhuje vložení přísných ochranných opatření pro využití biometrických údajů.
Toto stanovisko je třeba vykládat s ohledem na uvedené hlavní důvody. Je zřejmé, že toto stanovisko by mělo být zmíněno v preambuli nařízení před body odůvodnění ("s ohledem na stanovisko…").
3.2 Účel
Účel VIS je nanejvýš důležitý, jak ve světle článku 8 Evropské úmluvy, tak obecného rámce ochrany údajů.
Podle článku 6 směrnice 95/46/ES musí být osobní údaje "shromažďovány pro stanovené účely, výslovně vyjádřené a legitimní, a nesmějí být dále zpracovávány způsobem neslučitelným s těmito účely."
Pouze jasná definice účelů umožní správné vyhodnocení přiměřenosti a dostatečnosti zpracování osobních údajů, což je kritické vzhledem k povaze údajů (včetně biometrie) a rozsahu zamýšleného zpracovávání.
Účel VIS je jasně uveden v čl. 1 odst. 2 návrhu:
"VIS zlepší správu společné vízové politiky, konzulární spolupráci a konzultaci mezi ústředními konzulárními úřady tím, že usnadní výměnu údajů mezi členskými státy o žádostech a o rozhodnutích o těchto žádostech".
Všechny složky VIS musí být proto nezbytně nutnými a přiměřenými nástroji pro dosažení tohoto politického cíle v zájmu společné vízové politiky.
Článek 1 odst. 2 návrhu rovněž uvádí další přínosy zlepšení vízové politiky, jako jsou:
a) předcházení ohrožení pro vnitřní bezpečnost,
b) usnadnění boje proti podvodům,
c) usnadnění kontrol na kontrolních stanovištích na vnějších hranicích.
EIOÚ považuje tyto prvky za příklady pozitivních dopadů zřízení VIS a zlepšení společné vízové politiky, avšak nepovažuje je za samúčelné.
V této fázi to přináší dva důležité dopady:
- EIOÚ si je vědom že donucovací orgány mají zájem na tom, aby jim byl udělen přístup k VIS; v tomto smyslu byly přijaty závěry Rady dne 7. března 2005.
Jelikož účelem VIS je zlepšení společné vízové politiky, je třeba poznamenat, že běžný přístup ze strany donucovacích orgánů by nebyl v souladu s tímto účelem.
I když podle článku 13 směrnice 95/46/ES by mohl být takový přístup umožněn ad hoc za zvláštních okolností a při použití vhodných ochranných opatření, systematický přístup není možné povolit.
V obecnější rovině je nezbytně nutné provést hodnocení přiměřenosti a nutnosti, mají-li se v budoucnosti přijmout rozhodnutí o tom, zda umožnit některým jiným orgánům přístup k VIS.
Účely, pro které se přístup povolí, musí být v souladu s účely VIS.
- Výslovná zmínka o "předcházení ohrožení vnitřní bezpečnosti členských států" v písmenu a) není formulována šťastně.
Hlavními přínosy VIS budou zabraňování podvodů a současného podávání žádostí o víza do více členských států (boj proti podvodům je rovněž hlavním důvodem pro zahrnutí biometrie do systému) [9].
Předcházení ohrožení bezpečnosti by proto mělo být bráno v úvahu jako "druhotný", i když velmi vítaný, přínos.
EIOÚ doporučuje, aby rozlišení mezi účelem a přínosem bylo v textu čl. 1 odst. 2 uvedeno výslovněji, např. takto:
"Účelem VIS je zlepšení správy společné vízové politiky, konzulární spolupráce a konzultací mezi ústředními konzulárními úřady prostřednictvím usnadnění výměny údajů o žádostech a o rozhodnutích o těchto žádostech mezi členskými státy.
To rovněž přispěje…"
Je rovněž namístě v tomto ohledu zmínit, že předcházení ohrožení vnitřní bezpečnosti bylo uvedeno na posledním místě "Hlavních zásad pro zavedení společného systému pro výměnu vízových údajů" přijatých Radou ve složení pro spravedlnost a vnitřní věci dne 13. června 2002.
[10] Bylo by to rovněž možné a mnohem více v souladu s účelem VIS.
3.3 Kvalita údajů
Podle článku 6 směrnice 95/46/ES musí být osobní údaje "dostatečné, podstatné a nepřesahující míru ve vztahu k účelům, pro které jsou shromažďovány a/nebo dále zpracovávány."
Toto se týká přiměřenosti VIS jako takového, avšak i údajů, které mají být shromažďovány a uchovávány ve VIS, a jejich dalšího využívání, jakož i dodatečných ochranných opatření, které se v tomto směru použijí.
Tyto prvky jsou stejně důležité pro vyhodnocení návrhu ve světle článku 8 Evropské úmluvy.
Zřízení VIS představuje nepochybně významné narušení výkonu práva na soukromí, už jen s ohledem na rozsah tohoto systému a na kategorie zpracovávaných osobních údajů.
Pracovní skupina zřízená podle článku 29 se ve svém stanovisku č. 7/2004 dotázala, zda "existují studie rozsahu a závažnosti těchto faktorů uvádějící přesvědčivé důvody veřejné bezpečnosti nebo veřejného pořádku, které by odůvodňovaly takový přístup".
EIOÚpečlivě zaznamenal podkladový materiál předložený v RPD.
I když podkladové materiály nedovolují učinit zcela jednoznačné závěry, zřejmě existují dostatečné důvody pro zřízení VIS za účelem zlepšení společné vízové politiky.
V tomto směru by se mohlo zdát, že je na legislativních orgánech, aby se rozhodly o zřízení VIS jako nástroje pro zlepšení podmínek při vydávání víz členskými státy.
Takový systém by sám o sobě příznivě doplňoval a podporoval postupné vytváření prostoru svobody, bezpečnosti a práva předpokládané Smlouvou o ES.
Avšak výsledkem zřízení a používání VIS by nikdy nemělo být to, že by v této oblasti již nebylo možné zajišťovat vysokou úroveň ochrany osobních údajů.
Patří k poradním úkolům EIOÚS vyhodnotit, do jaké míry VIS ovlivní současnou úroveň ochrany údajů dotyčných osob.
Berouce toto v úvahu, EIOÚse ve svém stanovisku zaměří na tyto otázky:
- přiměřenost a vhodnost údajů a jejich použití (např. kategorie údajů, přístup k údajům jednotlivými příslušnými orgány a období uchovávání údajů);
- fungování systému (např. povinnosti a bezpečnost);
- práva dotyčných osob (např. informování, možnost opravy nebo výmazu nepřesných nebo nepodstatných údajů);
- monitorování systému a dohled nad ním.
Kromě dále uvedených odstavců z návrhu nevyplývá nutnost důležitých poznámek, pokud jde o kategorie údajů, které mají být zahrnuty do VIS, a jejich používání.
Podstatná ustanovení byla vypracována s náležitou péčí a jako celek se zdají být důsledná a přiměřená.
3.4 Biometrie
3.4.1 Dopad použití biometrie
Použití biometrie v informačních systémech nepředstavuje v žádném případě bezvýznamnou volbu, zejména pokud se daný systém týká tak obrovského množství osob.
Biometrie nepředstavuje jen další informační technologii.
Biometrické údaje nezvratně mění vztah mezi tělem jedince a jeho totožností tím, že některé vlastnosti lidského těla se díky nim stávají "strojově čitelnými" a předmětem dalšího využití.
I když biometrické charakteristiky nebudou čitelné lidským okem, je možné je číst a využívat vhodnými nástroji, a to navždy, kdekoli se daná osoba octne.
Bez ohledu na to, jak může být biometrie pro určité účely užitečná, její široké využívání bude mít velmi významný dopad na společnost a mělo by být předmětem široké a otevřené diskuse.
EIOÚ je nucen konstatovat, že se taková diskuse do vypracování návrhu fakticky nekonala.
Toto ještě více podtrhuje nutnost přísných ochranných opatření pro používání biometrických údajů a pro pečlivé zvažování a diskusi v rámci legislativního procesu.
3.4.2 Zvláštní povaha biometrie
Jak již bylo zdůrazněno v několika stanoviscích pracovní skupiny zřízené podle článku 29 [11], zavedení a zpracovávání biometrických údajů pro dokumenty související se zjišťováním totožnosti je nutno zabezpečit zvláště důslednými a vážnými ochrannými opatřeními.
Biometrické údaje jsou skutečně vysoce citlivé s ohledem na několik zvláštních vlastností.
Je skutečností, že u dané osoby je ztráta biometrických údajů téměř nemožná, na rozdíl od hesla nebo klíče.
Biometrické údaje umožňují téměř absolutní rozlišitelnost, tj. každá osoba má ojedinělou biometrii.
Ty se v průběhu života osoby téměř nikdy nezmění, což poskytuje těmto charakteristikám stálost.
Každý má stejné fyzické "prvky", což rovněž dává biometrii rozměr univerzálnosti.
Změna biometrického údaje je přitom téměř nemožná: prst nebo tvář je obtížné změnit.
Tato z mnoha ohledů pozitivní charakteristika vede k významnému problému v případě krádeže totožnosti: uchovávání otisků prstů a fotografií v databázi odkazujících na odcizený průkaz totožnosti by mohlo vést k závažným a trvalým problémům pro skutečného nositele takové totožnosti.
Biometrické údaje navíc ve své podstatě nejsou tajné a mohou dokonce zanechávat stopy (otisky prstů, DNA), což umožňuje shromažďování takových údajů, aniž by si toho jejich nositel byl vědom.
S ohledem na uvedená rizika, jež vyplývají z povahy biometrie, bude nutno zavést důležitá ochranná opatření (zejména pokud jde o respektování zásady omezeného účelu, o omezení přístupu a o bezpečnostní opatření).
3.4.3.
Technická nedokonalost otisků prstů
Hlavní výhody biometrie popsané výše (univerzálnost údajů a jejich rozlišitelnost, stálost a použitelnost atd.) nejsou nikdy absolutní.
To má přímý dopad na efektivitu postupů plánovaných v nařízení, týkajících se zanášení biometrických údajů a jejich ověřování.
Odhaduje se [12], že až 5 % lidí se nebude moci zúčastnit (protože nemají čitelné otisky prstů nebo je nemají vůbec).
V RDP v příloze k návrhu počítá s okolo 20 milióny žadatelů o vízum v r. 2007, což znamená, že až 1 milión osob se nebude moci zúčastnit "normálního" postupu zanášení údajů se zřejmými následky pro žádost o vízum a při hraničních kontrolách.
Biometrické zjišťování totožnosti je rovněž svou podstatou statistický proces.
Běžně se vyskytuje chybovost 0,5 až 1 % [13], což znamená, že kontrolní systém na vnějších hranicích bude mít míru chybného odmítnutí (False Rejection Rate, FRR) ve výši 0,5 až 1 %.
Tato míra závisí na prahu založeném na politice rizik prováděné příslušnými orgány (odpovídající vyváženosti dosažené mezi počtem osob neprávem odmítnutých a osob neprávem přijatých).
Prohlášení uvedené v 9. bodu odůvodnění navrhovaného nařízení o tom, že tyto technologie nabízejí "přesné zjištění totožnosti" dotyčné osoby je proto přehnané.
Podle nedávné výhledové studie [14] zadané Výborem pro občanské svobody, spravedlnost a vnitřní věci (LIBE) Evropského parlamentu by měly být k dispozici záložní postupy představující významná ochranná opatření pro zavádění biometrie, která není ani přístupná pro všechny, ani úplně přesná.
Takové postupy by měly být zavedeny a používány v zájmu respektování důstojnosti osob, která nejsou schopny účastnit se úspěšně procesu zanášení údajů, a taktéž aby se na ně nepřenášela odpovědnost za nedokonalost systému. [15].
EIOÚ proto doporučuje, aby byly vypracovány a do návrhu zahrnuty záložní postupy.
Tyto postupy by neměly snižovat úroveň bezpečnosti vízové politiky, ani stigmatizovat osobu s nečitelnými otisky prstů.
3.5 Zvláštní kategorie údajů
Některé kategorie údajů (mimo biometrické údaje) je třeba zvlášť zohlednit: údaje týkající se důvodů odmítnutí víza (3.5.1) a údaje související s ostatními členy skupiny žadatelů (3.5.2).
3.5.1 Důvody odmítnutí víza
Článek 10 odst. 2 obsahuje ustanovení pro zpracování údajů týkajících se důvodů odmítnutí, pokud bylo přijato rozhodnutí o odmítnutí víza.
Důvody odmítnutí jsou plně standardizované.
- První dva důvody uvedené v písmenech a) a b) jsou spíše administrativní povahy: nepředložení platného cestovního dokumentu nebo platných dokumentů uvádějících účel a podmínky zamýšleného pobytu.
- písmeno c) uvádí "žadatel je veden jako osoba, které má být odepřen vstup", z čehož vyplývá, že bylo nahlédnuto do databáze SIS.
- písmeno d) pak uvádí jako důvod pro odmítnutí víza skutečnost, že žadatel "představuje hrozbu pro veřejný pořádek, vnitřní bezpečnost, veřejné zdraví nebo mezinárodní vztahy kteréhokoli z členských států".
Všechny důvody pro odmítnutí musí být použity s velkou obezřetností s ohledem na následky, jaké to může pro osobu mít.
Některé z nich, konkrétně důvody uvedené v písmenech c) a d), navíc povedou ke zpracování "citlivých údajů" ve smyslu článku 8 směrnice 95/46/ES.
EIOÚ by rád upozornil konkrétněji na podmínku související s veřejným zdravím, která se zdá být neurčitá a zahrnuje zpracování velmi citlivých údajů.
Podle komentáře k článkům připojeným k návrhu se odkaz na ohrožení veřejného zdraví zakládá na "návrhu nařízení Rady, kterým se zřizuje zákoník Společenství o pravidlech pro řízení pohybu osob přes hranice" (KOM (2004)391 v konečném znění).
EIOÚ si je vědom, že "veřejné zdraví" je kritérium široce používané v právu Společenství týkajícím se volného pohybu osob a je uplatňováno velmi přísně, jak ukazuje směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/38/ES ze dne 29. dubna 2004 o právu občanů Unie a jejich rodinných příslušníků svobodně se pohybovat a pobývat uvnitř území členských států.
Článek 29 uvedené směrnice stanoví podmínky pro zohlednění ohrožení veřejného zdraví: "Jedinými nemocemi, které odůvodňují opatření omezující svobodu pohybu, jsou výhradně nemoci s epidemickým potenciálem definované příslušnými předpisy Světové zdravotnické organizace a ostatní nakažlivé nemoci a nakažlivé parazitické nemoci, pokud se na ně vztahují ochranná opatření používaná na státní příslušníky hostitelského členského státu."
- Je však třeba poznamenat, že výše uvedený návrh dosud zústává pouhým návrhem a zahrnutí podmínky nepředstavovat ohrožení veřejného zdraví do nařízení o VIS je podmíněno přijetím zákoníku Společenství.
- Pokud bude tento důvod pro odmítnutí vstupu přijat, měl by však být vykládán restriktivně.
Návrh zákoníku Společenství je samotný založen na právě zmíněné směrnici 2004/38/ES.
EIOÚ proto doporučuje, aby znění návrhu obsahovalo odkaz na článek 29 směrnice 2004/38/ES v zájmu jistoty, že pojem "ohrožení veřejného zdraví" je chápán s ohledem na toto ustanovení.
V každém případě, vezmeme-li v úvahu citlivost údajů, tyto by měly být zpracovány pouze je-li ohrožení veřejného zdraví opravdové, aktuální a dostatečně závažné.
3.5.2 Údaje o jiných členech skupiny
V článku 2 odst. 7 jsou "členové skupiny" definováni jako "ostatní žadatelé, se kterými žadatel cestuje společně, včetně manžela (manželky) a dětí doprovázejících žadatele".
Komentář k článkům uvádí, že definice v článku 2 návrhu odkazují na Smlouvu nebo Schengenské acquis o vízové politice, kromě některých výrazů, jako "členové skupiny" – definovaných konkrétně pro účely tohoto nařízení.
Proto je možné předpokládat, že tato definice neodkazuje na definici "skupinového víza" uvedenou v článku 2.1.4 Společných konzulárních instrukcí.
Komentář k článkům odkazuje na "žadatele cestující ve skupině s ostatními žadateli, např. v rámci dohody o statusu schváleného místa určení, nebo spolu s členy rodiny".
EIOÚ zdůrazňuje, že v nařízení by mělo být uvedeno přesné a úplné vymezení pojmu "členové skupiny".
Pokud jde o současný návrh, EIOÚ je nucen s ohledem na chybějící přesný odkaz na Smlouvu nebo schengenské acquis konstatovat, že definice je příliš neurčitá.
Podle uvedeného znění by výraz "členové skupiny" mohl zahrnovat spolupracovníky, jiné zákazníky stejné cestovní kanceláře účastnící se organizovaného výletu atd.
Důsledky jsou opravdu velmi závažné:
podle článku 5 návrhu nařízení bude dokumentace k žádosti žadatele spojena s dokumentací žádostí ostatních členů skupiny.
3.6 Uchovávání údajů
Článek 20 návrhu nařízení stanovuje, že dokumentace ke každé žádosti má být uchovávána pro dobu pěti let.
Stanovení rozumné časové lhůty je věcí politického rozhodnutí zákonodárných orgánů Společenství.
Nic nenasvědčuje tomu – zejména s ohledem na důvody uvedené v komentáři k článkům – že by politické rozhodnutí přijaté v tomto návrhu bylo nepřiměřené nebo by mělo nepřijatelné následky, pokud budou uplatněny veškeré vhodné opravné mechanismy.
To znamená, že bude muset být zajištěna oprava nebo výmaz údajů, pokud již údaje nejsou přesné a zejména pokud osoba získala státní příslušnost členského státu nebo získala postavení, které nevyžaduje její zahrnutí do systému.
Pokud jsou navíc údaje stále obsaženy v systému, nemohou žádným způsobem ovlivnit nové rozhodnutí.
Některé důvody odmítnutí (žadatel je osoba, které má být odepřen vstup a zejména ohrožení veřejného zdraví) mají omezenou časovou platnost.
Skutečnost, že v jednom časovém bodu představovaly závažné důvody odmítnutí vstupu, by neměla ovlivnit nové rozhodnutí.
Je třeba znovu důkladně posoudit situaci každé nové žádosti o vízum, což by případně mělo být v nařízení výslovně uvedeno.
3.7 Přístup k údajům a jejich využití
3.7.1 Předběžné poznámky
Jako předběžnou poznámku EIOÚ uznává péči, která byla očividně věnována regulačnímu systému přístupu k údajům VIS a jejich používání.
Každý orgán má přístup k odlišným údajům pro různé účely.
Jde o vhodný přístup, který EIOÚ může pouze podpořit.
Následující poznámky mají za cíl uplatnit tento přístup v co největší míře.
3.7.2 Kontroly víz v kontrolních stanovištích na vnějších hranicích a uvnitř území členských států
V případě kontrol víz na vnějších hranicích článek 16 navrhovaného nařízení jasně uvádí dva přesné účely:
- "ověření totožnosti osoby", kterým se rozumí v souladu s příslušnou definicí porovnání dvou údajů ("one to one comparison");
- "ověření pravosti víza".
Jak je navrhováno v normách Mezinárodní organizace pro civilní letectví (ICAO), vízový mikročip by mohl za účelem provedení uvedeného procesu ověření pravosti použít veřejno-soukromý systém Public Key Infrastructure.
Těchto dvou účelů lze náležitě dosáhnout pouhým zpřístupněním chráněného mikročipu příslušným orgánům za účelem provádění vízových kontrol.
Přístup k centrální databázi VIS by proto byl v tomto konkrétním případě nepřiměřený.
Tato možnost by znamenala spojení více orgánů s VIS, což by mohlo zvýšit riziko zneužití.
Tato varianta by rovněž mohla být nákladnější, protože počet zabezpečených a kontrolovaných přístupů k VIS a potřeba zvláštního výcviku souvisejícího s tímto přístupem se také podstatně zvýši.
Navíc existují pochybnosti ohledně přiměřenosti přístupu k údajům, který se předpokládá v druhém bodu článku 16.
Odstavec 2 písm. a) skutečně uvádí, že pokud se po prvním dotazu bude zdát, že VIS obsahuje údaje o žadateli (což by mělo být zásadní), příslušný orgán může nahlédnout do jiných údajů, stále za účelem ověření totožnosti.
Tyto údaje se týkají všech informací souvisejících se žádostí, fotografií, otisků prstů, jakož i všech v minulosti vydaných víz a víz, jejichž platnost byla zrušena, pozastavena či prodloužena.
Pokud je ověření totožnosti úspěšné, není vůbec jasné, z jakých důvodů jsou ještě potřebné zbývající údaje.
Tyto by ve skutečnosti měly být zpřístupněny za omezujících podmínek, pouze pokud ověřovací postup nevedl k úspěchu. V tomto případě by údaje uvedené v čl.
16 odst. 2 vhodně přispěly k záložnímu postupu napomáhajícímu zjistit totožnost osoby.
Neměly by tedy být přístupné veškerému personálu pohraničních kontrolních stanovišť, avšak přístup k nim by měl být omezen pouze na úředníky pověřené obtížnými případy.
Konečně, vymezení orgánů majících přístup by mělo být přesnější.
Zejména není zřejmé, co to jsou "příslušné orgány pro provádění kontrol uvnitř území členského státu".
EIOÚ předpokládá, že jde o orgány příslušné pro provádění kontrol víz, a článek 16 by mel být v tomto smyslu pozměněn.
3.7.3 Použití údajů pro zjišťování totožnosti a vracení nelegálních přistěhovalců a pro azylové řízení
V případech popsaných v článcích 17, 18 a 19 (vracení nelegálních přistěhovalců a azylové řízení) je VIS využíván pro účely zjišťování totožnosti.
Mezi údaji, které je možné využít pro účely zjišťování totožnosti, jsou fotografie.
Za současného stavu technologie související s automatickým rozpoznáváním tváří pro tak rozsáhlé systémy IT však fotografie ke zjištění totožnosti nelze použít (porovnávat jeden údaj s mnoha – "one-to-many"); nemohou zabezpečit spolehlivý výsledek.
Proto je není možné považovat za údaje vhodné pro účely zjišťování totožnosti.
V důsledku výše uvedeného EIOÚ důrazně navrhuje, aby "fotografie" byly z první části uvedených článků vypuštěny a ponechány ve druhé části (fotografie je možné používat jako nástroj pro ověřování něčí totožnosti, avšak ne pro zjišťování totožnosti v rozsáhlé databázi).
Jinou možností by bylo pozměnit článek 36 v tom smyslu, že funkce zpracování fotografií pro účely zjišťování totožnosti budou zavedeny pouze až poté, co bude tato technologie shledána věrohodnou (případně po poradě s technickým výborem).
3.7.4 Zveřejnění orgánů majících přístup
Článek 4 navrhovaného nařízení stanoví, že příslušné orgány, pro něž členské státy určí, že mají přístup k VIS, mají být zveřejněny v Úředním věstníku Evropské unie.
Takové zveřejnění by mělo být prováděno pravidelně (každoročně) s cílem informovat o změnách v situaci v jednotlivých členských státech.
EIOÚ zdůrazňuje důležitost takového zveřejnění jako nepostradatelného nástroje kontroly na evropské, celostátní i místní úrovni.
3.8 Odpovědnost
Připomíná se zde, že VIS bude založen na centralizované architektuře s centrální databází, kam budou ukládány všechny informace o vízech, a národních rozhraních umístěných v členských státech, která příslušných orgánům umožní přístup k centrálnímu systému.
Podle 14. a 15. bodu odůvodnění navrhovaného nařízení se na zpracování osobních údajů členskými státy v rámci provádění tohoto nařízení bude vztahovat směrnice 95/46/ES, a na činnosti Komise v souvislosti s ochranou osobních údajů se použije nařízení 45/2001.
Jak je v této souvislosti zmiňují uvedené body odůvodnění, cílem návrhu je objasnit určité body, které se mj. týkají odpovědnosti za využívání údajů a dohledu nad ochranou údajů.
Dokonce by se zdálo, že tyto body souvisí s některými důležitými podrobnostmi, bez nichž by systém ochranných opatření uvedený ve směrnici 95/46/ES a nařízení 45/2001 neplatil nebo by nebyl plně v souladu s návrhem.
Použitelnost vnitrostátních právních předpisů podle dané směrnice běžně předpokládá správce ustaveného v daném členském státě (článek 4), přičemž použitelnost nařízení závisí na zpracování osobních údajů orgánem nebo útvarem Společenství v rámci výkonu činností, jež cele nebo zčásti spadají do oblasti působnosti právních předpisů Společenství (článek 3).
Podle čl. 23 odst. 2 navrhovaného nařízení se údaje "zpracovávají v systému VIS jménem členských států". Podle čl. 23 odst. 3 každý členský stát určí orgán považovaný za správce v souladu s čl. 2 písm. d) směrnice 95/46/ES. Na základě toho by se mohlo zdát, že v souladu se systémem dané směrnice by Komise měla být považována za zpracovatele. Toto je potvrzeno ve vysvětlení článků [16].
Taková formulace poněkud nedoceňuje velmi důležitou a dokonce rozhodující úlohu Komise, a sice ve fázi vývoje systému, i během jeho normálního fungování.
Právě úlohu Komise lze obtížně spojit s pojmem správce nebo zpracovatele; buď jde o zpracovatele s neobvyklými pravomocemi (mj. v oblasti navržení systému), nebo o správce s určitými omezeními (jelikož údaje vkládají a používají členské státy).
Je třeba uznat, že Komisi v rámci systému VIS skutečně náleží úloha sui generis [17].
Tato významná úloha by měla být uznána úplným popisem úkolů Komise, a ne formulací, která zcela neodpovídá skutečnosti, protože je příliš omezující, nemění nic na fungování VIS a pouze vede k nejasnostem.
To je rovněž důležité s ohledem na důsledný a účinný dohled nad VIS (viz rovněž odstavec 3.11).
Z tohoto důvodu EIOÚ doporučuje vypustit čl. 23 odst.
EIOÚ by chtěl zdůraznit, že pokud Komise zamýšlí svěřit řídící úkoly jinému subjektu, bude úplný popis úkolů Komise ohledně VIS o to důležitější.
V části "Fiche Financičre" připojené k návrhu je uvedena možnost převodu těchto úkolů na Agenturu pro vnější hranice.
V této souvislosti je klíčové zamezit veškerým nejistotám ohledně rozsahu pravomocí Komise, tak aby její nástupce znal hranice, v jejichž rámci může jednat.
3.9 Bezpečnost
Řízení a zachování optimální úrovně bezpečnosti VIS představuje nutnou podmínku pro zajištění požadované ochrany osobních údajů uložených v databázi.
V zájmu dosažení této uspokojivé úrovně ochrany bude třeba provést vhodná ochranná opatření pro zvládnutí možných rizik souvisejících s infrastrukturou systému a se zúčastněnými osobami.
Tímto problémem se nyní zabývají různé části návrhu a je třeba provést jistá zlepšení.
Články 25 a 26 návrhu obsahují různá opatření pro bezpečnost údajů a upřesňují možné způsoby zneužití, jimž je třeba předcházet.
Tato ustanovení by však mohla být užitečně doplněna opatřeními pro systematické monitorování a podávání zpráv o účinnosti již zmíněných bezpečnostních opatření.
EIOÚ konkrétněji doporučuje, aby k těmto článkům byla doplněna ustanovení o systematické (interních) kontrolách bezpečnostních opatření.
To souvisí s článkem 40 návrhu, který obsahuje ustanovení o monitorování a vyhodnocování.
To by se mělo týkat nejen aspektů výstupů, efektivnosti nákladů a kvality služeb, ale i souladu se zákonnými požadavky, zejména v oblasti ochrany údajů.
EIOÚ proto doporučuje, aby oblast působnosti článku 40 byla rozšířena o monitorování zákonnosti zpracování a předkládání zpráv o tomto problému.
V souladu s čl. 24 odst. 4 písm. c) nebo čl. 26 odst. 2 písm. e) týkajících se řádně pověřených zaměstnanců majících přístup k údajům by se mělo dále doplnit, že členské státy by měly zabezpečit dostupnost přesných uživatelských profilů (které by měly být za účelem kontroly k dispozici dohlížecím orgánům členských států). Vedle těchto uživatelských profilů musí být navíc vypracován úplný seznam totožností uživatelů, který musí členské státy neustále aktualizovat. Totéž platí pro Komisi. Článek 25 odst. 2 písm. b) by proto měl být doplněn v témže smyslu.
Výčet těchto bezpečnostních opatření doplňují ochranná opatření monitorovacího a organizačního rázu.
Článek 28 návrhu popisuje podmínky a účely vedení záznamů o veškerém zpracování dat.
Tyto záznamy nebudou uchovávány pouze za účelem monitorování ochrany údajů a zajištění bezpečnosti údajů, ale i za účelem provádění pravidelných interních kontrol systému VIS.
Zprávy na základě interních kontrol přispějí k účinnému plnění úkolů dohlížecích orgánů, které budou schopny určit největší slabiny a soustředit se na ně během provádění jejich vlastních kontrolních postupů.
3.10 Práva dotyčné osoby
3.10.1 Informování dotyčné osoby
Informování dotyčné osoby, aby bylo zajištěno nediskriminační zpracování, má zásadní význam.
Představuje nezbytnou ochranu práv jedince.
Článek 30 návrhu z tohoto důvodu nyní v podstatě čerpá z článku 10 směrnice 95/46/ES.
Tomuto ustanovení by však z hlediska jeho lepšího přizpůsobení rámci VIS prospěly některé změny.
Směrnice skutečně stanoví, že mají být poskytovány některé informace, avšak umožňuje případné poskytování dalších informací [18].
V důsledku toho by se článek 30 měl změnit tak, aby obsahoval tyto body:
- Dotyčné osoby by rovněž měly být informovány o době, po kterou jsou jejich údaje uchovávány.
- Článek 30 odst. 1 písm. e) se týká "práva přístupu a práva na opravu údajů".
Přesnější by bylo uvádět "právo přístupu a právo požádat o opravu nebo vypuštění údajů".
V tomto směru by dotyčné osoby měly být informovány o možnosti požádat o radu nebo pomoc příslušné dohlížecí orgány.
- Konečně, článek 30 odst. 1 písm. a) uvádí informaci o totožnosti správce a jeho případného zástupce.
Správce je vždy jmenován pro území Evropské unie, a proto není nutné předpokládat uvedenou možnost případného zástupce.
3.10.2 Práva přístupu, práva na opravy a vymazání
31 odst. 1 stanoví, že "takový přístup k údajům může povolit pouze členský stát".
Lze předpokládat, že se tím rozumí, že přístup k údajům (nebo jejich poskytnutí) nemůže povolit centrální jednotka, ale kterýkoli členský stát.
EIOÚ doporučuje výslovně stanovit, že o takové poskytnutí informací je možné požádat v kterémkoli členském státě.
Navíc se rovněž zdá, že z návrhu tohoto ustanovení vyplývá, že není možné odmítnout přístup a že tento přístup bude umožněn bez schválení odpovědného členského státu. To by vysvětlovalo nutnost spolupráce mezi orgány členských států při prosazování práv stanovených v čl. 31 odst. 2, 3 a 4, avšak ne v čl. 31 odst. 1 [19].
3.10.3 Pomoc ze strany dohlížecích orgánů
Článek 33.2 stanoví, že povinnost dohlížecích orgánů členských států pomáhat a poskytnout poradenství dotčené osobě trvá během celého řízení (před soudem).
Smysl tohoto odstavce je nejasný.
Dohlížecí orgány členských států zastávají různá stanoviska, pokud jde o jejich úlohu během soudního řízení.
Vypadá to, jako by členské státy musely u soudu zastávat roli obhájce stěžovatele, což v mnoha zemích není možné.
3.11 Dohled
Návrh rozděluje úlohu dohledu mezi dohlížecí orgány členských států a EIOÚ.
Toto je v souladu s přístupem návrhu k platným právním předpisům a odpovědnosti za fungování a využívání VIS i s potřebou účinného dohledu.
Z tohoto důvodu EIOÚ vítá tento přístup obsažený v článcích 34 a 35.
Dohlížecí orgány členských států monitorují zákonnost zpracování osobních údajů členskými státy, včetně jejich přenosu do VIS a z něj.
EIOÚ monitoruje činnosti Komise (…) včetně toho, že osobní údaje jsou předávány v zákonným způsobem mezi národními rozhraními a centrálním vízovým informačním systémem.
To by mohlo vést ke zdvojování činnosti, protože jak dohlížecí orgány členských států, tak EIOÚ jsou současně odpovědné za monitorování zákonnosti přenosu údajů mezi národními rozhraními a centrálním vízovým informačním systémem.
EIOÚ proto navrhuje změnu článku 34, aby se vyjasnilo, že dohlížecí orgány členských států monitorují zákonnost zpracování osobních údajů členskými státy, včetně jejich přenosu do národního rozhraní VIS a z něj.
Pokud jde o dohled VIS, je rovněž důležité zdůraznit, že dohlížecí činnosti dohlížecích orgánů členských států a EIOÚ by měly být do jisté míry koordinovány, a to v zájmu zabezpečení dostatečné úrovně součinnosti a celkové účinnosti.
Je skutečně zapotřebí, aby při provádění nařízení panoval soulad a aby se pracovalo na společném přístupu ke společným problémům.
Navíc, pokud jde o bezpečnost, je možné doplnit, že bezpečnostní úroveň VIS bude – nakonec – určena bezpečnostní úrovní jeho nejslabšího článku.
V tomto směru je rovněž třeba uspořádat a posílit spolupráci mezi EIOÚ a orgány členských států.
Článek 35 by tedy měl obsahovat ustanovení v tom smyslu, že EIOÚ pořádá alespoň jednou ročně jednání se všemi dohlížecími orgány členských států.
3.12 Provádění
Článek 36 odst. 2 návrhu stanoví: "Opatření nezbytná pro technické zavedení funkcí uvedených v odstavci 1 se přijmou postupem podle čl. 39 odst. 2". Článek 39 odkazuje na výbor, který je nápomocný Komisi a který byl zřízen v prosinci roku 2001 [20] a který byl využit v několika nástrojích.
Technické zavádění funkcí systému VIS (interakce s příslušnými orgány a jednotný formát víz) představuje celou řadu možných závažných dopadů na ochranu údajů.
Například rozhodnutí, za do víz vkládat mikročip či nikoli,, které bude mít dopad na způsob využívání centrální databáze, podobně jako standard formátu použitého pro výměnu biometrických údajů bude určovat směr nebo obsah politiky související s ochranou údajů [21].
Volba technologií bude mít rozhodující vliv na náležité provádění zásad účelu a proporcionality a měla by v důsledku toho být předmětem dohledu.
Volby ohledně technologií, které mají významný dopad na ochranu údajů by proto měly přednostně probíhat formou nařízení, v souladu se spolurozhodovacím postupem.
Pouze v takovém případě může být vykonávána nezbytná politická kontrola.
Ve všech ostatních případech dopadu na ochranu údajů by EIOÚ měl dostat možnost vyjádřit se k volbám provedeným tímto výborem.
3.13 Interoperabilita
Interoperabilita představuje rozhodující a zásadní podmínku efektivity rozsáhlých systémů informačních technologií, jako je VIS.
Nabízí možnost soustavně snižovat celkové náklady a vyhýbat se překrývání různorodých opatření, k němuž přirozeně dochází.
Interoperabilita může rovněž přispět k cíli společné vízové politiky tím, že do všech prvků, které tvoří tuto politiku, zavede stejné procedurální standardy.
Je však zásadní rozlišovat mezi dvěma úrovněmi interoperability.
- Interoperabilita mezi členskými státy EU je vysoce žádoucí; žádosti o víza zaslané orgány jednoho členského státu musejí být interoperabilní s těmi, které zašlou orgány jiného členského státu.
- Interoperabilita mezi systémy zavedená z jiných důvodů nebo interoperabilita se systémy třetích zemí je daleko problematičtější.
Mezi dostupnými ochrannými opatřeními používanými k omezení účelu systému a k zamezení neplánované funkce ("function creep") může k tomuto omezení přispět použití odlišných technologických norem.
Dále by měla být pečlivě dokumentována jakákoli forma interakce mezi dvěma odlišnými systémy.
Interoperabilita by nikdy neměla vést k tomu, že by orgán, kterému není povolen přístup k určitým údajům nebo jejich použití, mohl získat přístup prostřednictvím jiného informačního systému.
V tomto směru by EIOÚ rád odkázal na usnesení Rady ze dne 25. března 2004 o boji proti terorismu, ve kterém se Komise vybízí, aby předložila návrhy pro zvýšení interoperability a synergického působení mezi informačními systémy (SIS, VIS a Eurodac).
EIOÚ by rovněž rád odkázal na probíhající diskusi o tom, kterému subjektu by v budoucnu bylo možné svěřit řízení rozdílných rozsáhlých systémů (viz rovněž odstavec 3.8 tohoto stanoviska).
EIOÚ by chtěl znovu zdůraznit, že interoperabilita systémů nemůže být zavedena v rozporu se zásadou omezení účelu, a že jakýkoli návrh v této věci by měl být předložen jemu.
4. ZÁVĚRY
4.1 Obecné body
1. EIOÚ uznává, že další vývoj společné vízové politiky vyžaduje efektivní výměnu příslušných údajů.
Jedním z mechanismů, který může zajistit hladký tok informací, je VIS.
EIOÚ důkladně prověřil podkladový materiál předložený v EIA.
Ačkoli podkladové materiály nejsou zcela přesvědčivé, zdá se, že existují dostatečné důvody pro zřízení VIS za účelem zlepšení společné vízové politiky.
Tento nový nástroj by však měl být omezen na shromažďování a výměnu údajů, pokud jsou takové shromažďování nebo výměna nutné pro rozvoj společné vízové politiky a přiměřené tomuto cíli.
2. Zavedení VIS může mít pozitivní dopady na jiné oprávněné veřejné zájmy, avšak to nic nemění na účelu VIS.
Všechny prvky VIS proto musí být nezbytnými a přiměřenými nástroji pro dosažení výše uvedeného cíle dané politiky.
Kromě toho:
- běžný přístup donucovacích orgánů by nebyl v souladu s tímto účelem.
- EIOÚ doporučuje, aby uvedené rozlišení mezi "účelem" a "přínosem" bylo v textu čl. 1 odst. 2 uvedeno výslovněji.
- Interoperabilita s jinými systémy nesmí být zaváděna v rozporu se zásadou omezení účelu.
3. EIOÚ uznává výhody používání biometrie, avšak zdůrazňuje významný dopad používání takových údajů a navrhuje zařadit při využití biometrických údajů nejpřísnějších ochranná opatření.
Technická nedokonalost otisků prstů navíc vyžaduje, aby byly vypracovány a do návrhu zahrnuty záložní postupy.
4. Současné stanovisko by mělo být zmíněno v preambuli nařízení před body odůvodnění ("s ohledem na stanovisko…").
4.2 Jiné body
5. Pokud jde o důvody odmítnutí víza: znění návrhu by mělo obsahovat odkaz na článek 29 směrnice 2004/58/ES, aby se zaručilo, že pojem "ohrožení veřejného zdraví" je chápán s ohledem na toto ustanovení.
6. Údaje o členech skupiny mají v návrhu zvláštní význam: proto by mělo být uvedeno přesné a úplné vymezení pojmu "členové skupiny".
7. Nic nenasvědčuje tomu, že by politické rozhodnutí přijaté v tomto návrhu ohledně zdržení v otázce doby uchovávání údajů bylo nepřiměřené nebo by mělo nepřijatelné následky, pokud budou uplatněny veškeré vhodné opravné mechanismy.
V návrhu by dále mělo být výslovně uvedeno, že osobní údaje musí být opětovně posouzeny při každé nové žádosti o vízum.
8. Pokud jde o vízové kontroly na vnějších hranicích: Článek 16 návrhu by měl být změněn, protože přístup k centrální databázi VIS by byl v těchto případech nepřiměřený.
Je dostačující, aby příslušné orgány měly za účelem provádění vízových kontrol přístup pouze k chráněnému mikročipu.
Pokud bylo navíc ověření totožnosti úspěšné, není vůbec jasné, z jakých důvodů jsou ještě potřebné zbývající údaje.
9. Pokud jde o použití údajů pro zjištění totožnosti a vracení nelegálních přistěhovalců a pro azylové řízení: "fotografie" by měly být vypuštěny z první části článků 17, 18 a 19 a ponechány v druhé části.
10. Pokud jde o odpovědnost Komise a členských států: V článku 23 by se měl vypustit odstavec 2.
11. Do návrhu by se měla doplnit ustanovení o systematické (interní) kontrole bezpečnostních opatření.
Rozsah působnosti článku 40 musí být rozšířen o monitorování zákonnosti zpracování a předkládání zpráv o tomto problému.
Kromě toho:
- musí členské státy vypracovat úplný seznam totožností uživatelů a tento seznam musí neustále aktualizovát.
Totéž platí pro Komisi: Článek 25 odst. 2 písm. b) by proto měl být doplněn ve stejném duchu.
- Článek 28 návrhu popisuje podmínky a účely, pro které musí být vedeny záznamy všech operací zpracování údajů.
Tyto záznamy nejsou uchovávány pouze za účelem monitorování ochrany údajů a zajištění bezpečnosti údajů, ale i za účelem provádění pravidelných interních kontrol systému VIS.
12. Pokud jde o práva dotyčných osob:
- článek 30 by měl být změněn, aby zajistil, že dotyčné osoby budou rovněž informovány o době, po kterou jsou jejich údaje uchovávány.
- Článek 30 odst. 1 písm. e) by měl zmínit "právo přístupu a právo na opravu nebo vymazání údajů".
- Článek 31 odst. 1 musí výslovně stanovit, že o poskytnutí určitých informací je možné požádat v kterémkoli členském státě.
13. Pokud jde o dohled:
- Článek 34 by měl být pozměněn v zájmu vyjasnění, že dohlížecí orgány členských států monitorují zákonnost zpracování osobních údajů členskými státy, včetně jejich přenosu do národního rozhraní VIS a z něj.
- Článek 35 by tedy měl obsahovat ustanovení v tom smyslu, že EIOÚ pořádá alespoň jednou ročně jednání se všemi dohlížecími orgány členských států.
14. Pokud jde o provádění:
- Volby ohledně technologií, které mají významný dopad na ochranu údajů, by proto měly přednostně probíhat formou nařízení, v souladu se spolurozhodovacím postupem.
- V jiných případech by EIOÚ měl dostat možnost sdělit svá doporučení výboru, který tento návrh předpokládá, ohledně jím prováděných voleb.
Závěrečná zpráva úředníka pro slyšení ve věci COMP/37.784 – Fine art auction houses
(podle článku 15 rozhodnutí Komise (2001/462/ES, ESUO) ze dne 23. května 2001 o mandátu úředníků pro slyšení v určitých řízeních ve věcech hospodářské soutěže – Úř. věst.
L 162, 19.6.2001, s. 21)
(2005/C 187/12)
V souvislosti s návrhem rozhodnutí lze učinit následující připomínky ohledně práva na slyšení.
- Případ začal, když Christie's sdělila Komisi, že mezi ní a Sotheby's existuje kartel.
Komise zaslala dne 19. dubna 2002 oběma dražebním společnostem sdělení o námitkách.
Obě strany odpověděly na námitky ve stanovené lhůtě.
Byl jim umožněn přístup ke spisu.
Všechny informace byly zaslány na CD-ROMu.
Všechny strany se vzdaly svého práva na obhajobu v ústním slyšení.
- Vzhledem k odpovědím zaslaným společnostmi nebyly různé aspekty obchodní činnosti podniků, které byly ve sdělení o námitkách považovány za porušení článku 81 Smlouvy o ES, převzaty do návrhu rozhodnutí Komise.
Kromě toho jsem v návrhu rozhodnutí Komise nezjistil žádné nové námitky, které by již neobsahovalo sdělení o námitkách.
S ohledem na výše uvedené lze dospět k závěru, že práva na obhajobu byla plně dodržena.
Stanovisko Poradního výboru pro restriktivní praktiky a dominantní postavení vydané na jeho 345. zasedání dne 18. října 2002 k předběžnému návrhu ve věci COMP/37.784 – Fine art auction houses
(2005/C 187/13)
1. Poradní výbor souhlasí s Komisí, že se adresáti předlohy rozhodnutí účastnily v rozporu s článkem 81 odst. 1 Smlouvy o ES a čl. 53 odst. 1 Dohody o EHP trvající dohody a/nebo jednání ve vzájemné shodě, které se týkaly prodeje uměleckých předmětů v dražbách.
2. Poradní výbor souhlasí s Komisí, že v souladu s definicí předlohy rozhodnutí je relevantním trhem výrobků prodej prostřednictvím dražby uměleckých předmětů.
3. Poradní výbor souhlasí s Komisí, že se zeměpisný trh vztahuje minimálně na EHP.
4. Poradní výbor souhlasí s Komisí, že trvající dohoda měla značný dopad na obchod mezi členskými státy EU a mezi smluvními stranami Dohody o EHP.
5. Poradní výbor souhlasí s Komisí ohledně závažnosti protiprávního jednání.
6. Poradní výbor souhlasí s Komisí ohledně doby trvání protiprávního jednání.
7. Poradní výbor souhlasí s Komisí, že neexistují ani přitěžující ani polehčující okolnosti.
8. Poradní výbor souhlasí s Komisí, že Sotheby's nedoložil svou neschopnost platit ve specifickém sociálním kontextu.
9. Poradní výbor souhlasí s Komisí ohledně použití oznámení Komise o shovívavosti.
10. Poradní výbor žádá Komisi, aby zohlednila všechny ostatní body, které vyvstaly během diskuse.
11. Poradní výbor doporučuje, aby jeho stanovisko bylo zveřejněno
Stanovisko Poradního výboru pro restriktivní praktiky a dominantní postavení vydané na jeho 346. zasedání dne 28. října 2002 k předběžnému návrhu ve věci COMP/37.784 – Fine art auction houses
(2005/C 187/14)
1. Poradní výbor souhlasí s Komisí o základních částkách pokut ohledně
a) závažnosti protiprávního jednání
b) doby trvání protiprávního jednání.
2. Poradní výbor souhlasí s Komisí ohledně konečných částek pokut.
Poradní výbor žádá Komisi, aby zohlednila všechny ostatní body, které vyvstaly během diskuse.
--------------------------------------------------
Závěrečná zpráva úředníka pro slyšení ve věci COMP/M.3216 – Oracle/PeopleSoft
(podle článku 15 rozhodnutí Komise (2001/462/ES, ESUO) ze dne 23. května 2001 o mandátu úředníků pro slyšení v určitých řízeních ve věcech hospodářské soutěže – Úř. věst.
L 162, 19.6.2001, s. 21)
(2005/C 206/07)
Dne 14. října 2003 obdržela Komise oznámení o navrhovaném spojení podle článku 4 nařízení Rady (EHS) č. 4064/69 ve znění nařízení (ES) č.
1310/97 (dále jen "nařízení o spojování"), kterým podnik Oracle Corporation Spojené státy (dále jen "Oracle") získává podle čl. 3 odst.
1 písm. b) nařízení o spojování prostřednictvím veřejného návrhu kontrolu nad celým podnikem PeopleSoft Inc. Spojené státy (dále jen "PeopleSoft").
Dne 17. listopadu 2003 rozhodla Komise o zahájení řízení podle čl. 6 odst. 1 písm. c) nařízení o spojování a článku 57 Dohody o EHP.
Dne 6. ledna 2004 bylo řízení pozastaveno poté, kdy Oracle nedodal během lhůty stanovené formálním rozhodnutím Komise požadované informace.
Po obdržení informací bylo řízení dne 12. února 2004 obnoveno.
V průběhu hloubkového šetření Komise, požádal Oracle na základě osvědčeného postupu Komise při řízeních ve věcech hospodářské soutěže o řadu dokumentů.
Oracle neobdržel všechny dokumenty, o které požádal.
Bylo však vyvinuto značné úsilí, aby mu byly zpřístupněny klíčové dokumenty, zvláště podklady nedůvěrné povahy, které poskytl PeopleSoft.
Sdělení o námitkách ( dále jen "SN") bylo podniku Oracle zasláno dne 12. března 2004.
Na základě žádosti byla lhůta pro zaslání odpovědi prodloužena do 29. března 2004.
Dne 12. března 2004 byl Oracle umožněn přístup ke spisu prostřednictvím CD-ROMu.
Z odpovědí, které předložili konkurenti, byly vymazány důvěrné údaje o nabídkách a obchodech a Oracle byly poskytnuty údaje v tabulce nedůvěrné povahy.
Údaje o nabídce zákazníků byly poskytnuty jako dokument Word s rozborem odpovědí zákazníka společně s tabulkou, sestavenou podle odpovědí, která neobsahovala důvěrné údaje.
Pro ekonomy podniku Oracle byla vyčleněna místnost, ve které si mohli ověřit údaje z nabídky PeopleSoft, jež byly použity pro rozbor zhoršení situace předaný Komisi.
To bylo umožněno na základě dohody o zachování důvěrnosti informací, kterou podepsali ekonomové Oracle po dohodě s pracovníky PeopleSoft.
Podle názoru Oracle nebyla tato opatření dostatečná k tomu, aby jim umožnila přístup na příslušné úrovni. Oracle chtěl zejména ověřit přesnost údajů v tabulce a pomocí svých ekonomů analyzovat informace poskytnuté podnikem PeopleSoft a jinými účastníky trhu, které mohly být dle názoru Oracle pro jejich obhajobu užitečné.
V tomto ohledu požadoval Oracle zejména přístup ke jménům konkurentů a zákazníků, kteří poskytli odpovědi.
Podle mého názoru v té době měl Oracle dostatečný přístup k informacím, aby mohl uplatnit své právo na obhajobu v tomto stádiu řízení.
Když mu nebyl umožněn další přístup, zformuloval Oracle podrobně svůj názor na celou záležitost ve své odpovědi na SN.
To by vyžadovalo další odpověď se zdůvodněním.
Skutečnost, že námitky Komise proti navrhovanému spojení v současné době netrvají, však znamená, že umožnění přístupu ke spisu je již zbytečné.
Je také třeba poznamenat, že po odpovědi na SN a po ústním slyšení byl věcný základ pro šetření Komise a posouzení hospodářské soutěže rozšířen o další informace, které Oracle předložil Komisi na její žádost, stejně jako o informace zpřístupněné během soudního procesu v USA.
Pokud jde o PeopleSoft jako účastníka řízení, bylo mu poskytnuto nedůvěrné znění SN podle čl. 13 odst.
3 druhý pododstavec nařízení č. 447/98 (prováděcí nařízení).Byly mu poskytnuty ještě další dokumenty, které Oracle předložil v průběhu řízení, ihned poté, kdy bylo k dispozici jejich nedůvěrné znění.
Na žádost obdržel PeopleSoft rovněž nedůvěrné znění odpovědi Oracle na SN, i když až dne 3. května 2004.
Ústní slyšení proběhlo dne 30. března a dne 1. dubna 2004.
Kromě Oracle a PeopleSoft byla povolena účast dalším podnikům – SAP, ING Europe a SSA Global – jako zúčastněným třetím stranám.
Tyto třetí strany měly k dispozici tým pracovníků zabývajících se touto věcí a nedůvěrné znění SN.
Dne 13. dubna 2004 pozastavila Komise řízení týkající se tohoto případu podruhé, jelikož Oracle znovu nedodržel lhůtu pro předložení informací, které Komise požadovala ve formálním rozhodnutí.
Tato žádost byla vznesena za účelem rozšíření rozsahu skutečně dostupných informací, na základě kterých by Komise mohla posoudit hospodářskou soutěž.
PeopleSoft obdržel na základě své žádosti kopii rozhodnutí, které Komise Oracle zaslala.
Řízení bylo obnoveno dne 7. října po obdržení informací požadovaných Komisí.
Na základě dalšího rozboru provedeného podle všech získaných důkazů, dospělo ředitelství pro hospodářskou soutěž k závěru, že námitky uvedené v SN již nemohou platit.
Ve světle výše uvedených skutečností se domnívám, že práva na slyšení všech účastníků tohoto řízení byla respektována.
Stanovisko poradního výboru pro spojování podniků přijaté na 129. zasedání dne 19. října 2004 k předběžné předloze rozhodnutí ve věci COMP/M.3216 – Oracle/PeopleSoft
(2005/C 206/08)
1. Poradní výbor souhlasí s Komisí, že oznámená operace představuje spojení ve smyslu nařízení (EHS) č. 4064/89 o spojování a že má význam pro celé Společenství, jak je definován uvedeným nařízením.
2. Poradní výbor souhlasí s Komisí, že existuje relevantní trh pro:
a) vysoce funkční řešení lidských zdrojů (HR) pro podniky velkého rozsahu;
b) vysoce funkční řešení finančního řízení (FMS) pro podniky velkého rozsahu.
3. Poradní výbor souhlasí s Komisí, že kvalitní software není součástí trhu s vysoce funkčními řešeními lidských zdrojů a finančního řízení.
4. Poradní výbor souhlasí s Komisí, že vnější zdroje (outsourcers) nepředstavují žádné konkurenční omezení vysoce funkčního softwaru HR a FMS.
5. Poradní výbor souhlasí s Komisí, že konzultanti, systémové integrátory a interní systémy nevyvíjejí žádný podstatný konkurenční tlak na trh s podnikovým softwarem.
6. Poradní výbor souhlasí s Komisí, že trhy s výše uvedenými výrobky mají celosvětový rozsah.
7. Poradní výbor souhlasí s Komisí, že na trhu s vysoce funkčními řešeními FMS a HR pro podniky velkého rozsahu hrají významnou roli společnosti Oracle, PeopleSoft a SAP; nelze však vyloučit, že na těchto trzích prodávají i společnosti Lawson, Intentia, IFS, Qad a Microsoft.
8. Poradní výbor souhlasí s Komisí, že navrhované spojení nepovede k vytvoření ani k upevnění jediného dominantního postavení na trhu s vysoce funkčním softwarem FMS a HR pro podniky velkého rozsahu.
9. Poradní výbor souhlasí s Komisí, že navrhované spojení nepovede k vytvoření ani k upevnění kolektivního dominantního postavení na trhu s vysoce funkčním softwarem FMS a HR pro podniky velkého rozsahu.
10. Poradní výbor souhlasí s Komisí, že navrhované spojení nevytváří ani neupevňuje dominantní postavení, v jehož důsledku by byla významně narušena účinná hospodářská soutěž na společném trhu nebo na jeho podstatné části, a že spojení má být proto prohlášeno za slučitelné se společným trhem a s Dohodou o EHP.
11. Poradní výbor doporučuje zveřejnit své stanovisko
Stanovisko Evropského inspektora ochrany údajů k návrhu rozhodnutí Rady o uzavření dohody mezi Evropským společenstvím a vládou Kanady o zpracovávání předběžných informací o cestujících (Advanced Passenger Information, API) a záznamů o knihování cestujících (Passenger Name Record, PNR) (KOM(2005) 200 v konečném znění)
(2005/C 218/06)
EVROPSKÝ INSPEKTOR OCHRANY ÚDAJŮ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 286 této smlouvy,
s ohledem na Listinu základních práv Evropské unie, a zejména na článek 8 této listiny,
s ohledem na směrnici Evropského parlamentu a Rady 95/46/ES ze dne 24. října 1995 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů,
s ohledem na nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 45/2001 ze dne 18. prosince 2000 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů orgány a institucemi Společenství a o volném pohybu těchto údajů, a zejména na článek 41 tohoto nařízení,
s ohledem na žádost o stanovisko v souladu s čl. 28 odst. 2 nařízení (ES) č. 45/2001 obdrženou od Komise dne 26. května 2005;
ZAUJAL TOTO STANOVISKO:
1. Úvod
1. Evropský inspektor ochrany údajů (EIOÚ) vítá, že je na základě čl. 28 odst. 2 nařízení (ES) č. 45/2001 konzultován. To potvrzuje stanovisko Evropského inspektora ochrany údajů uvedené v jeho politickém memorandu ze dne 18. března 2005 ("Evropský inspektor ochrany údajů jako poradce orgánů Společenství pro návrhy právních předpisů a souvisejících dokumentů"), že úloha poradce se rozšiřuje na uzavírání dohod mezi ES a třetími zeměmi nebo mezinárodními organizacemi týkajících se zpracovávání osobních údajů.
2. S ohledem na závazný charakter čl. 28 odst. 2 nařízení ES č. 45/2001 by současné stanovisko mělo být uvedeno v preambuli rozhodnutí Rady.
3. V souladu s jeho body odůvodnění dotyčná dohoda mezi Evropským společenstvím a Kanadou zohledňuje rozhodnutí Komise, podle čl. 25 odst. 6 směrnice 95/46/ES, o tom, zda příslušný orgán Kanady poskytuje odpovídající úroveň ochrany údajů API a PNR ("rozhodnutí Komise"). Podle názoru Evropského inspektora ochrany údajů by rozhodnutí Komise, jako součást společného právního balíčku, mělo být rovněž zasláno ke konzultaci.
4. Tento návrh je druhým v řadě, po dohodě ze dne 17. května 2004 [1] mezi Evropským společenstvím a Spojenými státy americkými, jejíž právní platnost byla zpochybněna Parlamentem na základě článku 230 Smlouvy o ES.
V rámci své intervence u Soudního dvora Evropský inspektor ochrany údajů podpořil závěry parlamentu o zrušení dohody.
2. Podstata dohody
5. Tento návrh dohody je podobné povahy jako dohoda se Spojenými státy americkými. Je vázán na rozhodnutí Komise, podle čl. 25 odst. 6 směrnice 95/46/ES, cílem je zlepšit veřejnou bezpečnost a stanovit povinnost leteckého dopravce předat údaje třetí zemi.
6. V obsahu jsou však značné odlišnosti, jak bylo uvedeno ve dvou stanoviscích pracovní skupiny pro ochranu údajů zřízené podle článku 29 [2].
EIOÚ zdůrazňuje čtyři základní rozdíly, o nichž bude celé toto stanovisko.
Za prvé, návrh předpokládá použití "push" systému (nikoliv "pull" systému), což má za následek, že letecké společnosti v Evropském společenství mohou kontrolovat předávání údajů kanadským orgánům. Za druhé, závazky přijaté kanadskými orgány jsou povinné (čl.
2 odst. 1 dohody), což přispívá k vyváženějšímu návrhu ve srovnání s dohodou se Spojenými státy americkými.
Za třetí, seznam údajů PNR, které budou předávány, je omezenější a neobsahuje "obecné kategorie" údajů o cestujících, které by mohly odhalit důvěrné informace.
A nakonec, dohoda těží z mnohem rozvinutějšího právního systému ochrany údajů, který nabízí ochranu poskytovatele údajů, včetně dohledu nezávislého zmocněnce pro ochranu osobních údajů.
Kanadské právní předpisy však nezajišťují úplnou ochranu občanům Evropské unie.
Cílem závazků přijatých kanadskými orgány je nalézt řešení pro tyto občany.
3. Důsledky pro směrnici 95/46/ES
V systému směrnice 95/46/ES předávání údajů třetí zemi spadá pod definici zpracování osobních údajů (podle čl. 2 odst. b) směrnice, "jakýkoli úkon nebo soubor úkonů s osobními údaji") a v důsledku toho se na předávání údajů vztahuje kapitola II směrnice ("Obecné podmínky pro zákonnost zpracování osobních údajů").
Význam článku 25 směrnice v této souvislosti spočívá v poskytnutí dodatečného zabezpečení v případě předávání údajů třetí zemi, protože od okamžiku předání již údaje nejsou pod jurisdikcí členského státu.
8. Návrh dohody s Kanadou ve spojení s rozhodnutím Komise zavazuje letecké společnosti předávat údaje Kanadě.
Je třeba zjistit, zda jim tato povinnost brání plnit povinnosti, které jim předpisují vnitrostátní právní předpisy, jimiž se provádí směrnice 95/46/ES, zejména kapitola II, a zda je tímto ovlivněna účinnosti směrnice.
9. Článek 5 návrhu zavazuje evropské letecké dopravce zpracovávat údaje API a PNR obsažené v jejich automatických rezervačních systémech a v systémech řízení odletů, které jsou vyžadovány příslušnými kanadskými orgány podle kanadského práva.
Návrh nestanoví, že se používá právo Společenství, a zejména pravidla pro zpracovávání osobních údajů, jak předpokládá kapitola II směrnice 95/46/ES.
Při neexistenci takového ustanovení mohou být letecké společnosti povinny zpracovávat údaje, i kdyby se toto zpracování plně neshodovalo s kapitolou II směrnice 95/46/ES.
Jsou povinny jednat pouze v souladu s podstatnými ustanoveními kanadského práva.
10. I když, jak bylo uvedeno výše a jak bude vysvětleno dále v tomto stanovisku, v Kanadě existuje rozvinutý právní systém ochrany údajů a není důvod tvrdit, že kanadské právní předpisy o ochraně údajů vážně poškozují zájmy poskytovatele údajů v rámci Evropského společenství, není již důvod předpokládat, že kanadské právo je plně v souladu se všemi ustanoveními kapitoly II směrnice 95/46/ES.
Tento předpoklad nelze vyvodit ani z dohody, ani z důvodové zprávy.
Kromě toho tento předpoklad není možný, protože kanadské orgány nejsou vázány žádným (budoucím) výkladem směrnice vydané Soudním dvorem, ani není možné zaručit, že pozdější změny kanadského práva (nebo nové výklady kanadského soudnictví) budou v souladu s právem Společenství.
11. Na základě této analýzy EIOÚ dospěl k závěru, že uzavření dohody vyžaduje změnu směrnice 95/46/ES. Z toho důvodu a nezávisle na možném závažném poškození poskytovatele údajů bude třeba získat souhlas Evropského parlamentu podle čl. 300 odst. 3 Smlouvy o ES.
12. V tomto ohledu se EIOÚ domnívá, že institucionální otázky obecně spadají mimo oblast působnosti jeho poslání.
V tomto případě však EIOÚ vyjadřuje své stanovisko k této otázce, protože nerespektování práv Parlamentu vede ke změně směrnice a tím k ovlivnění úrovně ochrany osobních údajů na území Evropského společenství.
13. Dohoda by případně mohla být pozměněna s cílem zajistit, aby zpracování údajů API a PNR evropskými leteckými společnostmi bylo v souladu se směrnicí 95/46/ES.
Pokud by bylo ustanovení v tomto smyslu doplněno, dohoda by již nevyžadovala změnu směrnice.
4. Obsah dohody s Kanadou
4.1 Schválení hlavních prvků návrhu
14. Bez ohledu na procedurální požadavky na přijetí návrhu EIOÚ přezkoumal, zda navrhovaná dohoda ve své podstatě dostatečně chrání poskytovatele údajů, zejména jeho základní práva uvedená v článku 6 Smlouvy o ES.
15. EIOÚ bere na vědomí hlavní odlišnosti návrhu, ve srovnání s dohodou se Spojenými státy americkými (viz výše uvedený bod 6).
V důsledku toho se nedostatky uvedené dohody ve třech hlavních bodech netýkají tohoto návrhu, přinejmenším ne ve stejném rozsahu.
16. EIOÚ dále bere na vědomí, že pracovní skupina pro ochranu osobních údajů zřízená podle článku 29 schválila ve svém stanovisku ze dne 19. ledna 2005 hlavní prvky (navrhovaného) rozhodnutí Komise o odpovídající úrovni ochrany nabízené Kanadskou agenturou pro hraniční služby.
V jejím hodnocení hrají závazky Kanadské agentury pro hraniční služby (příloha rozhodnutí Komise) důležitou roli.
EIOÚ podporuje závěry pracovní skupiny pro ochranu osobních údajů zřízené podle článku 29, přičemž bere rovněž na vědomí, že nezávislý kanadský zmocněnec pro ochranu soukromí schvaluje omezení přístupu k údajům API a PNR pro účely vlády a pro účely vymáhání práva [3].
17. Podle EIOÚ je velmi důležité, že předávání údajů API a PNR systémem kontrolovaného vydávání ("push" system) umožňuje evropským leteckým dopravcům kontrolovat zpracování a přenos údajů.
Tyto činnosti tak spadají do jurisdikce členských států a vztahuje se na ně právní řád Společenství.
18. Stejně tak je důležité, aby článek 2 návrhu výslovně uváděl, že se strany dohodly, že údaje API a PNR se budou zpracovávat tak, jak je uvedeno v rámci závazků.
Závazky uvedené v příloze rozhodnutí Rady jsou tedy povinné.
19. Na závěr EIOÚ zdůrazňuje význam zřízení smíšeného výboru, který mimo jiné zajišťuje společné přezkumy.
To umožňuje sledovat provádění právních nástrojů.
Což je velmi důležité, protože právní nástroje jsou nové a chybí zkušenosti s prováděním právních nástrojů tohoto druhu.
20. V této souvislosti a na základě analýzy uvedené v bodu 4.2 politického memoranda zmíněného v bodu 1 EIOÚ schvaluje hlavní prvky návrhu a omezuje své připomínky na některé konkrétní body, zejména na:
- počet a povahu předávaných údajů API a PNR;
- účel zpracování, který se neomezuje na boj proti terorismu, ale vztahuje se rovněž na všechny ostatní závažné trestné činy na nadnárodní úrovni;
- článek 3 dohody o přístupu, opravě a záznamu.
4.2 Počet a povaha údajů API a PNR
21. Příloha II návrhu neobsahuje důvěrné údaje uvedené v článku 8 směrnice 95/46/ES, ani "obecné kategorie" údajů o cestujících, které by mohly v závislosti na způsobu uvedení těchto kategorií do formuláře tyto důvěrné údaje odhalit (například požadavky na stravu prozrazující náboženské vyznání nebo lékařské údaje).
22. Seznam údajů PNR (příloha II návrhu), které je třeba shromažďovat, však obsahuje údaje, které by mohly být důležité pro ochranu základních práv cestujícího, zejména jeho soukromí.
EIOÚ uvádí kategorii 10 (informace o pravidelných cestujících v rámci programu Frequent Flyer), která by mohla odhalit skutečnosti o chování cestujícího (i když ne všechny informace v rámci tohoto programu pro pravidelné cestující se používají) a kategorii 23 (jakékoliv informace shromážděné systémem APIS), které obsahují nejen jméno, ale i jiné informace o cestovním pasu cestujícího.
23. EIOÚ není přesvědčen, že zařadit tyto kategorie je nezbytné a přiměřené a navrhuje znovu zvážit nutnost jejich zařazení do přílohy dohody.
Skutečnost, že tyto kategorie jsou uvedeny v seznamu údajů, však není sama o sobě natolik závažná, aby bylo potřeba dohodu znovu projednávat a dle stanoviska EIOÚ by neměla vést ke zrušení dohody.
4.3 Účel zpracování
24. Jak jsme viděli dříve u právních nástrojů, které vyžadují zpracování osobních údajů za účelem boje proti terorismu, zákonodárce neomezil účel zpracování na terorismus jako takový, nýbrž rozšířil účely, za nimiž je povoleno zpracování o jiné závažné trestné činy nebo, v některých případech, dokonce na vymáhání práva obecně.
25. Tento návrh uvádí boj proti závažným trestným činům, které jsou svou povahou nadnárodní, včetně organizovaných trestných činů.
Podle závazků Kanadské agentury pro hraniční služby (oddíl 12) mohou být informace sdíleny pouze s jinými odděleními kanadské vlády, a za stejnými účely.
S orgány třetích zemí budou informace sdíleny pouze tehdy, budou-li sloužit ke stejným účelům a pokud tato třetí země vyhovuje rozhodnutí o přiměřenosti podle článku 25 směrnice 95/46/ES.
Toto omezení účelu samo o sobě neporušuje ustanovení směrnice ani její hlavní zásady.
4.4 Ochrana poskytovatele údajů
26. Dohoda obsahuje ustanovení zaměřená výslovně na ochranu zájmů poskytovatele údajů.
EIOÚ zdůrazňuje výslovně článek 3 dohody o přístupu, opravě a záznamu.
Na základě tohoto ustanovení může dotčená osoba trvale pobývající na území Evropské unie uplatnit práva na přístup, opravu a záznam za stejných podmínek jako kanadští obyvatelé.
27. Poskytnutí těchto práv samo o sobě nezajišťuje poskytovateli údajů potřebnou ochranu.
Je nezbytné zajistit, aby práva mohla být účinným způsobem vykonávána.
28. Rozsah a podstatu těchto práv určuje kanadský právní řád.
K zajištění potřebné ochrany evropskému poskytovateli údajů musí mít dotčená osoba možnost přístupu k příslušným právním předpisům a jejich důsledky pro tuto osobu musí být předvídatelné.
Aby splnila tuto povinnost, navrhla pracovní skupina pro ochranu osobních údajů zřízená podle článku 29 připojit příslušný kanadský právní rámec jako přílohu k rozhodnutí Komise.
29. Tento návrh nebyl přijat, ale rozhodnutí Komise a závazky Kanadské agentury pro hraniční služby příslušný právní rámec vysvětlují.
Příslušné oddíly závazků umožňují cestujícím v letecké dopravě, aby si byli vědomi svých práv.
30. EIOÚ si uvědomuje, že je důležité nejen to, aby cestující v letecké dopravě s trvalým bydlištěm na území Evropského společenství měli přístup ke zněním právních nástrojů, ale aby měli rovněž skutečný přístup k opravným prostředkům.
31. Z tohoto hlediska EIOÚ schvaluje postup uvedený v oddílu 31 závazků.
V souladu s tímto postupem se kanadský zmocněnec pro ochranu soukromí může zabývat stížnostmi, které jsou mu předloženy orgány pro ochranu osobních údajů členských států jménem obyvatel Evropské unie.
Podle EIOÚ může být tento postup v praxi účinnější, než formální ius standi evropských obyvatel před kanadskými soudy.
5. Závěry
32. EIOÚ došel k těmto závěrům:
- Toto stanovisko by mělo být uvedeno v preambuli rozhodnutí Rady.
- EIOÚ by měl být konzultován, pokud jde o rozhodnutí Komise v souladu s čl. 25 odst. 6 směrnice 95/46/ES, podle kterého Kanadská agentura pro hraniční služby poskytuje odpovídající úroveň ochrany údajů API a PNR.
- Podle čl. 300 odst. 3 Smlouvy o ES je třeba získat souhlas Evropského parlamentu.
- Dohoda by případně mohla být pozměněna s cílem zajistit, aby zpracování údajů API a PNR evropskými leteckými společnostmi bylo v souladu se směrnicí 95/46/ES.
- EIOÚ schvaluje hlavní prvky navrhované dohody.
Správní komise pro sociální zabezpečení migrujících pracovníků
(2005/C 232/03)
Roční průměrné náklady nepřihlížejí ke snížení o 20 % podle čl. 94 odst. 2 a čl. 95 odst. 2 nařízení Rady (EHS) č. 574/72.
Čisté měsíční průměrné náklady o 20 % sníženy byly.
PRŮMĚRNÉ NÁKLADY PRO VĚCNÉ DÁVKY – 2001 [1]
I. Použití článku 94 nařízení Rady (EHS) č. 574/72
Částky, které mají být nahrazeny s ohledem na věcné dávky poskytnuté v roce 2001 rodinným příslušníkům uvedeným v čl. 19 odst. 2 nařízení Rady (EHS) č. 1408/71, se stanoví na základě těchto průměrných nákladů:
_BAR_ Roční _BAR_ Čisté měsíční _BAR_
Irsko _BAR_ EUR 2649,76 _BAR_ EUR 176,65 _BAR_
II. Použití článku 95 nařízení Rady (EHS) č. 574/72
Částky, které mají být nahrazeny s ohledem na věcné dávky poskytnuté v roce 2001 podle článků 28 a 28a nařízení Rady (EHS) č. 1408/71, se stanoví na základě těchto průměrných nákladů:
_BAR_ Roční _BAR_ Čisté měsíční _BAR_
Irsko _BAR_ _BAR_ _BAR_
—na rodinu _BAR_ EUR 6149,54 _BAR_ EUR 409,97 _BAR_
—na osobu _BAR_ EUR 4978,20 _BAR_ EUR 331,88 _BAR_
PRŮMĚRNÉ NÁKLADY PRO VĚCNÉ DÁVKY – 2002 [2]
I. Použití článku 94 nařízení Rady (EHS) č. 574/72
Částky, které mají být nahrazeny s ohledem na věcné dávky poskytnuté v roce 2002 rodinným příslušníkům uvedeným v čl. 19 odst. 2 nařízení Rady (EHS) č. 1408/71, se stanoví na základě těchto průměrných nákladů:
_BAR_ Roční _BAR_ Čisté měsíční _BAR_
Spojené království _BAR_ GBP 1554,78 _BAR_ GBP 103,65 _BAR_
Itálie _BAR_ EUR 1898,61 _BAR_ EUR 126,57 _BAR_
Německo _BAR_ _BAR_ _BAR_
—na osobu _BAR_ EUR 1023,93 _BAR_ EUR 68,26 _BAR_
II. Použití článku 95 nařízení Rady (EHS) č. 574/72
Částky, které mají být nahrazeny s ohledem na věcné dávky poskytnuté v roce 2002 podle článků 28 a 28a nařízení Rady (EHS) č. 1408/71, se stanoví na základě těchto průměrných nákladů (od roku 2002 pouze na osobu):
_BAR_ Roční _BAR_ Čisté měsíční _BAR_
Spojené království _BAR_ GBP 2379,72 _BAR_ GBP 158,65 _BAR_
Itálie _BAR_ EUR 2240,74 _BAR_ EUR 149,38 _BAR_
Německo _BAR_ EUR 4084,27 _BAR_ EUR 272,28 _BAR_
PRŮMĚRNÉ NÁKLADY PRO VĚCNÉ DÁVKY – 2003 [3]
I. Použití článku 94 nařízení Rady (EHS) č. 574/72
Částky, které mají být nahrazeny s ohledem na věcné dávky poskytnuté v roce 2003 rodinným příslušníkům uvedeným v čl. 19 odst. 2 nařízení Rady (EHS) č. 1408/71, se stanoví na základě těchto průměrných nákladů:
_BAR_ Roční _BAR_ Čisté měsíční _BAR_
Nizozemsko
—pojištěné osoby a důchodci do 65 let _BAR_ EUR 1651,65 _BAR_ EUR 110,11 _BAR_
Německo
—na osobu _BAR_ EUR 1043,67 _BAR_ EUR 69,58 _BAR_
Francie
—na rodinu _BAR_ EUR 1792,50 _BAR_ EUR 119,50 _BAR_
II. Použití článku 95 nařízení Rady (EHS) č. 574/72
Částky, které mají být nahrazeny s ohledem na věcné dávky poskytnuté v roce 2003 podle článků 28 a 28a nařízení Rady (EHS) č. 1408/71, se stanoví na základě těchto průměrných nákladů (od roku 2002 pouze na osobu):
_BAR_ Roční _BAR_ Čisté měsíční _BAR_
Nizozemsko _BAR_ _BAR_ _BAR_
—důchodci a jejich rodinní příslušníci ve věku nejméně 65 let _BAR_ EUR 8600,13 _BAR_ EUR 573,34 _BAR_
Německo _BAR_ EUR 4262,70 _BAR_ EUR 284,18 _BAR_
Francie _BAR_ EUR 4349,29 _BAR_ EUR 289,95 _BAR_
PRŮMĚRNÉ NÁKLADY PRO VĚCNÉ DÁVKY – 2004
I. Použití článku 94 nařízení Rady (EHS) č. 574/72
Částky, které mají být nahrazeny s ohledem na věcné dávky poskytnuté v roce 2004 rodinným příslušníkům uvedeným v čl. 19 odst. 2 nařízení Rady (EHS) č. 1408/71, se stanoví na základě těchto průměrných nákladů:
_BAR_ Roční _BAR_ Čisté měsíční _BAR_
Lotyšsko _BAR_ LVL 132,42 _BAR_ LVL 8,83 _BAR_
II. Použití článku 95 nařízení Rady (EHS) č. 574/72
Částky, které mají být nahrazeny s ohledem na věcné dávky poskytnuté v roce 2004 podle článků 28 a 28a nařízení Rady (EHS) č. 1408/71, se stanoví na základě těchto průměrných nákladů (od roku 2002 pouze na osobu):
_BAR_ Roční _BAR_ Čisté měsíční _BAR_
Lotyšsko _BAR_ LVL 141,60 _BAR_ LVL 9,44 _BAR_
[1] Průměrné náklady v roce 2001:
- Španělsko a Rakousko (Úř. věst.
C 3, 8.1.2003).
- Švédsko (Úř. věst.
C 163, 12.7.2003).
- Belgie, Německo, Řecko, Francie, Lucembursko, Nizozemsko a Portugalsko (Úř. věst.
C 37, 11.2.2004).
- Norsko (Úř. věst.
C 27, 3.2.2005).
[2] Průměrné náklady v roce 2002:
- Lucembursko a Rakousko (Úř. věst.
C 37, 11.2.2004).
- Belgie, Francie, Portugalsko, Švédsko(Úř. věst.
C 27, 3.2.2005, s. 4).
[3] Průměrné náklady v roce 2003:
- Rakousko, Španělsko a Švýcarsko(Úř. věst.
C 27, 3.2.2005, s. 4).
--------------------------------------------------
Závěrečná zpráva úředníka pro slyšení ve věci COMP/39.116 – Coca-Cola
(v souladu s články 15 a 16 rozhodnutí Komise (2001/462/ES, ESUO) ze dne 23. května 2001 o mandátu úředníků pro slyšení v určitých řízeních ve věcech hospodářské soutěže – Úř. věst.
L 162, 19.6.2001, s. 21)
(2005/C 239/09)
(Text s významem pro EHP)
Návrh rozhodnutí se týká dodávky sycených nealkoholických nápojů v ES, na Islandu a v Norsku prostřednictvím distribučních kanálů pro spotřebu v domácnostech a v provozovnách.
Je určeno společnosti The Coca-Cola Company ("TCCC") a jejím třem hlavním závodům na plnění lahví Bottling Holdings (Luxembourg) sarl, Coca-Cola Erfrischungsgetränke AG and Coca-Cola Hellenic Bottling Company SA (dále jen "strany").
Komise obdržela stížnosti v letech 1996, 1999 a 2001 podle článku 3 nařízení Rady č. 17 ze dne 6. února 1962, ve kterých bylo tvrzeno zneužití dominantního postavení TCCC a jejími závody. V letech 1999 a 2000 provedla Komise šetření v souladu s čl. 14 odst. 3 nařízení č. 17 v provozovnách stran na území Belgie, Dánska, Německa, Rakouska a Spojeného království.
Dne 29. září 2004 zahájila Komise řízení za účelem přijetí rozhodnutí podle kapitoly III nařízení (ES) č. 1/2003.
V předběžném posouzení vydaném dne 15. října 2004 podle čl. 9 odst. 1 nařízení (ES) č. 1/2003 vznesla Komise obavy z určitých obchodních praktik TCCC a jejích závodů při dodávkách sycených nealkoholických nápojů, které se týkaly výhradních dodávek, cílených slev a slev při zvýšení odběru a prosazování tržní síly mezi různými kategoriemi výrobků.
V odpovědi na její předběžné posouzení předložily strany dne 19. října 2004 Komisi připomínky.
Dne 26. listopadu 2004 bylo v Úředním věstníku Evropské unie zveřejněno oznámení podle čl. 27 odst.
4 nařízení (ES) č. 1/2003, ve kterém byl vylíčen případ a příslib předložený stranami a vyzvány zúčastněné třetí strany k předložení připomínek k tomuto příslibu do jednoho měsíce od data zveřejnění ("tržní test").
[1] Oznámení informovalo veřejnost o obavách Komise v souvislosti s hospodářskou soutěží, náprav s nimi souvisejících a vyzvalo zúčastněné strany k předložení připomínek.
V reakci na toto oznámení obdržela Komise 33 připomínek od zúčastněných třetích stran, z nichž 19 bylo provozovatelů pro dodávky do provozoven a domácností a 14 dodavatelů nápojů.
Přijaté připomínky byly celkově pozitivní, neboť potvrdily účinek příslibů na vyřešení obav Komise. Nepřiměly Komisi ke znovuzvážení jejích obav, které byly vyjádřeny v předběžném posouzení a nedaly podnět k vyjádření nových obav.
Dne 21. ledna 2005 informovala Komise strany o přijatých připomínkách od zúčastněných třetích stran v průběhu tržního testu.
Dne 25. února 2005 předložily strany pozměněný návrh příslibu.
Komise poté dospěla k závěru, že s ohledem na závazky navržené stranami v reakci na předběžné posouzení, které byly později pozměněny v důsledku relevantních připomínek zúčastněných třetích stran a s ohledem na čl. 9 odst. 2 nařízení (ES) č. 1/2003, již nejsou důvody k jednání.
Strany ani jiné společnosti nezaslaly úředníkovi pro slyšení žádné dotazy ohledně tržního testu.
Nebyly podány žádné žádosti o doplňující informace.
Strany potvrdily, že jim útvary Komise poskytly dostatečné informace k učinění příslibů, které vyřeší záležitosti, na které bylo poukázáno v předběžném posouzení.
Ve světle výše uvedených skutečností věc nevyžaduje žádný zvláštní komentář k právu na slyšení.
Stanovisko poradního výboru pro restriktivní praktiky a dominantní postavení vydané na jeho 390. zasedání dne 20. května 2005 k předběžnému návrhu rozhodnutí ve věci (COMP/A.39.116/B2 – Coca-Cola)
(2005/C 239/10)
(Text s významem pro EHP)
1. Poradní výbor jednomyslně souhlasí s Komisí, že řízení v tomto případě může být uzavřeno na základě rozhodnutí podle čl. 9 odst. 1 nařízení (ES) č. 1/2003.
2. Poradní výbor jednomyslně souhlasí s komisí, že vzhledem k příslibům nabídnutým podniky již pominuly důvody pro jednání ze strany Komise, aniž je dotčen čl. 9 odst. 2 nařízení (ES) č. 1/2003.
3. Poradní výbor jednomyslně souhlasí s Komisí ve věci závaznosti příslibů, jejichž dobu trvání Komise určila do 31. prosince 2010.
4. Poradní výbor žádá Komisi o zohlednění všech ostatních bodů vznesených v průběhu diskuse.
5. Poradní výbor doporučuje zveřejnit své stanovisko
Oznámení Slovenské republiky ohledně vzájemnosti v otázce víz [1]
(2005/C 251/01)
Stálé zastoupení Slovenské republiky při Evropské unii vyjadřuje svoji úctu Radě Evropské unie a Evropské komisi.
S ohledem na článek 2 nařízení Rady (ES) č. 851/2005 ze dne 2. června 2005, kterým se mění nařízení (ES) č. 539/2001, si Slovenská republika dovoluje oznámit, že ke dni 24. června 2005 vůči občanům Slovenské republiky jednostranně uplatňovaly vízovou povinnost tyto třetí země uvedené v příloze II nařízení (ES) č. 539/2001:
Austrálie
Kanada
Panama
Spojené státy americké
Kostarika (pro pobyt, jehož délka překročí 30 dní)
Brunej (pro pobyt, jehož délka překročí 14 dní)
Stálé zastoupení Slovenské republiky při Evropské unii využívá této příležitosti, aby Radu Evropské unie a Evropskou komisi opětovně ujistilo o svém nesmírném uznání a přátelství.
Toto oznámení ruší a nahrazuje předchozí oznámení ze dne 11. června 2005.
[1] Toto oznámení se zveřejňuje v souladu s článkem 2 nařízení Rady (ES) č. 851/2005 ze dne 2. června 2005 (Úř. věst. L 141, 4.6.2005, s. 3), kterým se mění nařízení (ES) č. 539/2001 ze dne 15. března 2001 (Úř. věst. L 81, 21.3.2001, s. 1).
--------------------------------------------------
Oznámení Estonské republiky ohledně vzájemnosti v otázce víz [1]
(2005/C 251/02)
Stálé zastoupení Estonské republiky při EU vyjadřuje svoji úctu Radě Evropské unie a Evropské komisi a dovoluje si sdělit následující:
V souladu s článkem 2 nařízení Rady (ES) č. 851/2005 ze dne 2. června 2005 oznamujeme, že:
A. následující země uvedené v příloze II nařízení Rady (ES) č. 539/2001 vyžadují, aby estonští státní příslušníci požádali o vízum nebo rovnocenný doklad:
1. Austrálie
2. Brazílie
3. Brunej
4. Kanada
5. Panama
6. Spojené státy americké
7. Uruguay
B. následující země uvedené v příloze II nařízení Rady (ES) č. 539/2001 povolují estonským státním příslušníkům bezvízový pobyt do 30 dnů:
1. Bolívie
2. Kostarika
3. Malajsie
4. Singapur
Stálé zastoupení Estonské republiky při EU využívá této příležitosti, aby Radu Evropské unie a Evropskou komisi opětovně ujistilo o své nejhlubší úctě.
[1] Toto oznámení se zveřejňuje v souladu s článkem 2 nařízení Rady (ES) č. 851/2005 ze dne 2. června 2005 (Úř. věst. L 141, 4.6.2005, s. 3), kterým se mění nařízení (ES) č. 539/2001 ze dne 15. března 2001 (Úř. věst. L 81, 21.3.2001, s. 1).
--------------------------------------------------
Oznámení Lotyšské republiky ohledně vzájemnosti v otázce víz [1]
(2005/C 251/03)
Stálé zastoupení Lotyšské republiky při EU vyjadřuje svoji úctu generálnímu sekretariátu Rady Evropské unie a dovoluje si upozornit na následující záležitost.
Lotyšsko po přijetí mezi členské státy Evropské unie zavedlo pro občany Nikaragujské republiky jednostranně bezvízový režim v souladu s nařízením Rady (ES) č. 539/2001, kterým se stanoví seznam třetích zemí, jejichž státní příslušníci musí mít při překračování vnějších hranic vízum, a jakož i seznam třetích zemí, jejichž státní příslušníci jsou od této povinnosti osvobozeni.
Lotyšsko by chtělo Radě a Komisi oznámit, že ačkoliv Nikaragujská republika uplatňuje ve vztahu k občanům Lotyšské republiky bezvízový režim, je po příjezdu do Nikaragujské republiky požadováno zakoupení turistické karty. Podle 4. bodu odůvodnění v preambuli nařízení Rady (ES) č.
851/2005, kterým se mění nařízení (ES) č. 539/2001, kterým se stanoví seznam třetích zemí, jejichž státní příslušníci musí mít při překračování vnějších hranic vízum, a jakož i seznam třetích zemí, jejichž státní příslušníci jsou od této povinnosti osvobozeni, ve věci mechanismu vzájemnosti, nelze tento stav uznat za úplnou vzájemnost.
Vzhledem k výše uvedenému a v souladu s mechanismem solidarity stanoveném v nařízení č. 539/2001 a v nařízení č. 851/2005, kterým se mění nařízení (ES) č. 539/2001 za účelem dosažení úplné vzájemnosti ve vztahu ke všem členským státům, se Lotyšsko domnívá, že je třeba přijmout odpovídající opatření pro zajištění toho, aby všichni občané EU mohli vstupovat na území Nikaragujské republiky za stejných podmínek.
Stálé zastoupení Lotyšské republiky při EU využívá této příležitosti, aby generální sekretariát Rady Evropské unie opětovně ujistilo o své nejhlubší úctě.
[1] Toto oznámení se zveřejňuje v souladu s článkem 2 nařízení Rady (ES) č. 851/2005 ze dne 2. června 2005 (Úř. věst.
L 141, 4.6.2005, s. 3), kterým se mění nařízení (ES) č.
539/2001 ze dne 15. března 2001 (Úř. věst. L 81, 21.3.2001, s.1).
--------------------------------------------------
Oznámení Lotyšské republiky ohledně vzájemnosti v otázce víz [1]
(2005/C 251/04)
Stálé zastoupení Lotyšské republiky při EU vyjadřuje svoji úctu generálnímu sekretariátu Rady Evropské unie a dovoluje si upozornit na následující záležitost.
Lotyšsko po přijetí mezi členské státy Evropské unie zavedlo pro občany Malajsie jednostranně bezvízový režim v souladu s nařízením Rady (ES) č. 539/2001, kterým se stanoví seznam třetích zemí, jejichž státní příslušníci musí mít při překračování vnějších hranic vízum, a jakož i seznam třetích zemí, jejichž státní příslušníci jsou od této povinnosti osvobozeni.
Lotyšsko by chtělo Radě a Komisi oznámit, že Malajsie uplatňuje ve vztahu k občanům Lotyšské republiky bezvízový režim pro pobyty do 30 dnů. Podle 4. bodu odůvodnění v preambuli nařízení Rady (ES) č.
851/2005, kterým se mění nařízení (ES) č. 539/2001, kterým se stanoví seznam třetích zemí, jejichž státní příslušníci musí mít při překračování vnějších hranic vízum, a jakož i seznam třetích zemí, jejichž státní příslušníci jsou od této povinnosti osvobozeni, ve věci mechanismu vzájemnosti, nelze tento stav uznat za úplnou vzájemnost.
Vzhledem k výše uvedenému a v souladu s mechanismem solidarity stanoveném v nařízení č. 539/2001 a v nařízení č. 851/2005, kterým se mění nařízení (ES) č. 539/2001 za účelem dosažení úplné vzájemnosti ve vztahu ke všem členským státům, se Lotyšsko domnívá, že je třeba přijmout odpovídající opatření pro zajištění toho, aby všichni občané EU mohli vstupovat na území Malajsie za stejných podmínek.
Stálé zastoupení Lotyšské republiky při EU využívá této příležitosti, aby generální sekretariát Rady Evropské unie opětovně ujistilo o své nejhlubší úctě.
[1] Toto oznámení se zveřejňuje v souladu s článkem 2 nařízení Rady (ES) č. 851/2005 ze dne 2. června 2005 (Úř. věst.
L 141, 4.6.2005, s. 3), kterým se mění nařízení (ES) č.
539/2001 ze dne 15. března 2001 (Úř. věst. L 81, 21.3.2001, s.1).
--------------------------------------------------
Oznámení Lotyšské republiky ohledně vzájemnosti v otázce víz [1]
(2005/C 251/05)
Stálé zastoupení Lotyšské republiky při EU vyjadřuje svoji úctu generálnímu sekretariátu Rady Evropské unie a dovoluje si upozornit na následující záležitost.
Lotyšsko po přijetí mezi členské státy Evropské unie zavedlo pro občany Bolivijské republiky jednostranně bezvízový režim v souladu s nařízením Rady (ES) č. 539/2001, kterým se stanoví seznam třetích zemí, jejichž státní příslušníci musí mít při překračování vnějších hranic vízum, a jakož i seznam třetích zemí, jejichž státní příslušníci jsou od této povinnosti osvobozeni.
Lotyšsko by chtělo Radě a Komisi oznámit, že Bolivijská republika uplatňuje ve vztahu k občanům Lotyšské republiky bezvízový režim pro pobyty do 30 dnů. Podle 4. bodu odůvodnění v preambuli nařízení Rady (ES) č.
851/2005, kterým se mění nařízení (ES) č. 539/2001, kterým se stanoví seznam třetích zemí, jejichž státní příslušníci musí mít při překračování vnějších hranic vízum, a jakož i seznam třetích zemí, jejichž státní příslušníci jsou od této povinnosti osvobozeni, ve věci mechanismu vzájemnosti, nelze tento stav uznat za úplnou vzájemnost.
Vzhledem k výše uvedenému a v souladu s mechanismem solidarity stanoveném v nařízení č. 539/2001 a v nařízení č. 851/2005, kterým se mění nařízení (ES) č. 539/2001 za účelem dosažení úplné vzájemnosti ve vztahu ke všem členským státům, se Lotyšsko domnívá, že je třeba přijmout odpovídající opatření pro zajištění toho, aby všichni občané EU mohli vstupovat na území Bolivijské republiky za stejných podmínek.
Stálé zastoupení Lotyšské republiky při EU využívá této příležitosti, aby generální sekretariát Rady Evropské unie opětovně ujistilo o své nejhlubší úctě.
[1] Toto oznámení se zveřejňuje v souladu s článkem 2 nařízení Rady (ES) č. 851/2005 ze dne 2. června 2005 (Úř. věst.
L 141, 4.6.2005, s. 3), kterým se mění nařízení (ES) č.
539/2001 ze dne 15. března 2001 (Úř. věst. L 81, 21.3.2001, s.1).
--------------------------------------------------
Oznámení Lotyšské republiky ohledně vzájemnosti v otázce víz [1]
(2005/C 251/06)
Stálé zastoupení Lotyšské republiky při EU vyjadřuje svoji úctu generálnímu sekretariátu Rady Evropské unie a dovoluje si upozornit na následující záležitost.
Lotyšsko jakožto členský stát Evropské unie jednostranně dodržuje ve vztahu k občanům Spojených států amerických bezvízový režim v souladu s nařízením Rady (ES) č. 539/2001, kterým se stanoví seznam třetích zemí, jejichž státní příslušníci musí mít při překračování vnějších hranic vízum, a jakož i seznam třetích zemí, jejichž státní příslušníci jsou od této povinnosti osvobozeni.
V souladu s článkem 2 nařízení Rady EU (ES) č. 851/2005, kterým se mění nařízení (ES) č. 539/2001, kterým se stanoví seznam třetích zemí, jejichž státní příslušníci musí mít při překračování vnějších hranic vízum, a jakož i seznam třetích zemí, jejichž státní příslušníci jsou od této povinnosti osvobozeni, ve věci mechanismu vzájemnosti, by Lotyšsko chtělo Radě a Komisi oznámit, že Spojené státy americké i nadále uplatňují ve vztahu k občanům Lotyšské republiky jednostranný vízový režim.
Vzhledem k výše uvedenému a v souladu s mechanismem solidarity stanoveném v nařízení č. 539/2001 a v nařízení č. 851/2005, kterým se mění nařízení (ES) č. 539/2001 za účelem dosažení úplné vzájemnosti ve vztahu ke všem členským státům, se Lotyšsko domnívá, že je třeba přijmout odpovídající opatření pro zajištění toho, aby všichni občané EU mohli vstupovat na území Spojených států amerických za stejných podmínek.
Stálé zastoupení Lotyšské republiky při EU využívá této příležitosti, aby generální sekretariát Rady Evropské unie opětovně ujistilo o své nejhlubší úctě.
[1] Toto oznámení se zveřejňuje v souladu s článkem 2 nařízení Rady (ES) č. 851/2005 ze dne 2. června 2005 (Úř. věst.
L 141, 4.6.2005, s. 3), kterým se mění nařízení (ES) č.
539/2001 ze dne 15. března 2001 (Úř. věst. L 81, 21.3.2001, s.1).
--------------------------------------------------
Oznámení Lotyšské republiky ohledně vzájemnosti v otázce víz [1]
(2005/C 251/07)
Stálé zastoupení Lotyšské republiky při EU vyjadřuje svoji úctu generálnímu sekretariátu Rady Evropské unie a dovoluje si upozornit na následující záležitost.
Lotyšsko po přijetí mezi členské státy Evropské unie zavedlo pro občany Bolívarovské republiky Venezuela jednostranně bezvízový režim v souladu s nařízením Rady (ES) č. 539/2001, kterým se stanoví seznam třetích zemí, jejichž státní příslušníci musí mít při překračování vnějších hranic vízum, a jakož i seznam třetích zemí, jejichž státní příslušníci jsou od této povinnosti osvobozeni.
Lotyšsko by chtělo Radě a Komisi oznámit, že občané Lotyšské republiky mají právo na turistické vízum v podobě turistické karty DEX-2, jež je opravňuje ke vstupu na území Bolívarovské republiky Venezuela pro turistické účely na dobu nejdéle 90 dní. Podle 4. bodu odůvodnění v preambuli nařízení Rady (ES) č.
851/2005, kterým se mění nařízení (ES) č. 539/2001, kterým se stanoví seznam třetích zemí, jejichž státní příslušníci musí mít při překračování vnějších hranic vízum, a jakož i seznam třetích zemí, jejichž státní příslušníci jsou od této povinnosti osvobozeni, ve věci mechanismu vzájemnosti, nelze tento stav uznat za úplnou vzájemnost.
Vzhledem k výše uvedenému a v souladu s mechanismem solidarity stanoveném v nařízení č. 539/2001 a v nařízení č. 851/2005, kterým se mění nařízení (ES) č. 539/2001 za účelem dosažení úplné vzájemnosti ve vztahu ke všem členským státům, se Lotyšsko domnívá, že je třeba přijmout odpovídající opatření pro zajištění toho, aby všichni občané EU mohli vstupovat na území Bolívarovské republiky Venezuela za stejných podmínek.
Stálé zastoupení Lotyšské republiky při EU využívá této příležitosti, aby generální sekretariát Rady Evropské unie opětovně ujistilo o své nejhlubší úctě.
[1] Toto oznámení se zveřejňuje v souladu s článkem 2 nařízení Rady (ES) č. 851/2005 ze dne 2. června 2005 (Úř. věst.
L 141, 4.6.2005, s. 3), kterým se mění nařízení (ES) č.
539/2001 ze dne 15. března 2001 (Úř. věst. L 81, 21.3.2001, s.1).
--------------------------------------------------
Oznámení Lotyšské republiky ohledně vzájemnosti v otázce víz [1]
(2005/C 251/08)
Stálé zastoupení Lotyšské republiky při EU vyjadřuje svoji úctu generálnímu sekretariátu Rady Evropské unie a dovoluje si upozornit na následující záležitost.
Lotyšsko po přijetí mezi členské státy Evropské unie zavedlo pro občany Kanady jednostranně bezvízový režim v souladu s nařízením Rady (ES) č. 539/2001, kterým se stanoví seznam třetích zemí, jejichž státní příslušníci musí mít při překračování vnějších hranic vízum, a jakož i seznam třetích zemí, jejichž státní příslušníci jsou od této povinnosti osvobozeni.
V souladu s článkem 2 nařízení Rady EU (ES) č. 851/2005, kterým se mění nařízení (ES) č. 539/2001, kterým se stanoví seznam třetích zemí, jejichž státní příslušníci musí mít při překračování vnějších hranic vízum, a jakož i seznam třetích zemí, jejichž státní příslušníci jsou od této povinnosti osvobozeni, ve věci mechanismu vzájemnosti, by Lotyšsko chtělo Radě a Komisi oznámit, že Kanada i nadále uplatňuje ve vztahu k občanům Lotyšské republiky jednostranný vízový režim.
Vzhledem k výše uvedenému a v souladu s mechanismem solidarity stanoveném v nařízení č. 539/2001 a v nařízení č. 851/2005, kterým se mění nařízení (ES) č. 539/2001 za účelem dosažení úplné vzájemnosti ve vztahu ke všem členským státům, se Lotyšsko domnívá, že je třeba přijmout odpovídající opatření pro zajištění toho, aby všichni občané EU mohli vstupovat na území Kanady za stejných podmínek.
Stálé zastoupení Lotyšské republiky při EU využívá této příležitosti, aby generální sekretariát Rady Evropské unie opětovně ujistilo o své nejhlubší úctě.
[1] Toto oznámení se zveřejňuje v souladu s článkem 2 nařízení Rady (ES) č. 851/2005 ze dne 2. června 2005 (Úř. věst.
L 141, 4.6.2005, s. 3), kterým se mění nařízení (ES) č.
539/2001 ze dne 15. března 2001 (Úř. věst. L 81, 21.3.2001, s.1).
--------------------------------------------------
Oznámení Lotyšské republiky ohledně vzájemnosti v otázce víz [1]
(2005/C 251/09)
Stálé zastoupení Lotyšské republiky při EU vyjadřuje svoji úctu generálnímu sekretariátu Rady Evropské unie a dovoluje si upozornit na následující záležitost.
Lotyšsko po přijetí mezi členské státy Evropské unie zavedlo pro občany státu Brunej Darussalam jednostranně bezvízový režim v souladu s nařízením Rady (ES) č. 539/2001, kterým se stanoví seznam třetích zemí, jejichž státní příslušníci musí mít při překračování vnějších hranic vízum, a jakož i seznam třetích zemí, jejichž státní příslušníci jsou od této povinnosti osvobozeni.
V souladu s článkem 2 nařízení Rady EU (ES) č. 851/2005, kterým se mění nařízení (ES) č. 539/2001, kterým se stanoví seznam třetích zemí, jejichž státní příslušníci musí mít při překračování vnějších hranic vízum, a jakož i seznam třetích zemí, jejichž státní příslušníci jsou od této povinnosti osvobozeni, ve věci mechanismu vzájemnosti, by Lotyšsko chtělo Radě a Komisi oznámit, že Brunej Darussalam i nadále uplatňuje ve vztahu k občanům Lotyšské republiky jednostranný vízový režim.
Vzhledem k výše uvedenému a v souladu s mechanismem solidarity stanoveném v nařízení č. 539/2001 a v nařízení č. 851/2005, kterým se mění nařízení (ES) č. 539/2001 za účelem dosažení úplné vzájemnosti ve vztahu ke všem členským státům, se Lotyšsko domnívá, že je třeba přijmout odpovídající opatření pro zajištění toho, aby všichni občané EU mohli vstupovat na území státu Brunej Darussalam za stejných podmínek.
Stálé zastoupení Lotyšské republiky při EU využívá této příležitosti, aby generální sekretariát Rady Evropské unie opětovně ujistilo o své nejhlubší úctě.
[1] Toto oznámení se zveřejňuje v souladu s článkem 2 nařízení Rady (ES) č. 851/2005 ze dne 2. června 2005 (Úř. věst.
L 141, 4.6.2005, s. 3), kterým se mění nařízení (ES) č.
539/2001 ze dne 15. března 2001 (Úř. věst. L 81, 21.3.2001, s.1).
--------------------------------------------------
Oznámení Lotyšské republiky ohledně vzájemnosti v otázce víz [1]
(2005/C 251/10)
Stálé zastoupení Lotyšské republiky při EU vyjadřuje svoji úctu generálnímu sekretariátu Rady Evropské unie a dovoluje si upozornit na následující záležitost.
Lotyšsko po přijetí mezi členské státy Evropské unie zavedlo pro občany Brazilské federativní republiky jednostranně bezvízový režim v souladu s nařízením Rady (ES) č. 539/2001, kterým se stanoví seznam třetích zemí, jejichž státní příslušníci musí mít při překračování vnějších hranic vízum, a jakož i seznam třetích zemí, jejichž státní příslušníci jsou od této povinnosti osvobozeni.
V souladu s článkem 2 nařízení Rady EU (ES) č. 851/2005, kterým se mění nařízení (ES) č. 539/2001, kterým se stanoví seznam třetích zemí, jejichž státní příslušníci musí mít při překračování vnějších hranic vízum, a jakož i seznam třetích zemí, jejichž státní příslušníci jsou od této povinnosti osvobozeni, ve věci mechanismu vzájemnosti, by Lotyšsko chtělo Radě a Komisi oznámit, že Brazilská federativní republika i nadále uplatňuje ve vztahu k občanům Lotyšské republiky jednostranný vízový režim.
Vzhledem k výše uvedenému a v souladu s mechanismem solidarity stanoveném v nařízení č. 539/2001 a v nařízení č. 851/2005, kterým se mění nařízení (ES) č. 539/2001 za účelem dosažení úplné vzájemnosti ve vztahu ke všem členským státům, se Lotyšsko domnívá, že je třeba přijmout odpovídající opatření pro zajištění toho, aby všichni občané EU mohli vstupovat na území Brazilské federativní republiky za stejných podmínek.
Stálé zastoupení Lotyšské republiky při EU využívá této příležitosti, aby generální sekretariát Rady Evropské unie opětovně ujistilo o své nejhlubší úctě.
[1] Toto oznámení se zveřejňuje v souladu s článkem 2 nařízení Rady (ES) č. 851/2005 ze dne 2. června 2005 (Úř. věst.
L 141, 4.6.2005, s. 3), kterým se mění nařízení (ES) č.
539/2001 ze dne 15. března 2001 (Úř. věst. L 81, 21.3.2001, s.1).
--------------------------------------------------
Oznámení Lotyšské republiky ohledně vzájemnosti v otázce víz [1]
(2005/C 251/11)
Stálé zastoupení Lotyšské republiky při EU vyjadřuje svoji úctu generálnímu sekretariátu Rady Evropské unie a dovoluje si upozornit na následující záležitost.
Lotyšsko po přijetí mezi členské státy Evropské unie zavedlo pro občany Austrálie jednostranně bezvízový režim v souladu s nařízením Rady (ES) č. 539/2001, kterým se stanoví seznam třetích zemí, jejichž státní příslušníci musí mít při překračování vnějších hranic vízum, a jakož i seznam třetích zemí, jejichž státní příslušníci jsou od této povinnosti osvobozeni.
V souladu s článkem 2 nařízení Rady EU (ES) č. 851/2005, kterým se mění nařízení (ES) č. 539/2001, kterým se stanoví seznam třetích zemí, jejichž státní příslušníci musí mít při překračování vnějších hranic vízum, a jakož i seznam třetích zemí, jejichž státní příslušníci jsou od této povinnosti osvobozeni, ve věci mechanismu vzájemnosti, by Lotyšsko chtělo Radě a Komisi oznámit, že Austrálie i nadále uplatňuje ve vztahu k občanům Lotyšské republiky jednostranný vízový režim.
Vzhledem k výše uvedenému a v souladu s mechanismem solidarity stanoveném v nařízení č. 539/2001 a v nařízení č. 851/2005, kterým se mění nařízení (ES) č. 539/2001 za účelem dosažení úplné vzájemnosti ve vztahu ke všem členským státům, se Lotyšsko domnívá, že je třeba přijmout odpovídající opatření pro zajištění toho, aby všichni občané EU mohli vstupovat na území Austrálie za stejných podmínek.
Stálé zastoupení Lotyšské republiky při EU využívá této příležitosti, aby generální sekretariát Rady Evropské unie opětovně ujistilo o své nejhlubší úctě.
[1] Toto oznámení se zveřejňuje v souladu s článkem 2 nařízení Rady (ES) č. 851/2005 ze dne 2. června 2005 (Úř. věst.
L 141, 4.6.2005, s. 3), kterým se mění nařízení (ES) č.
539/2001 ze dne 15. března 2001 (Úř. věst. L 81, 21.3.2001, s.1).
--------------------------------------------------
Oznámení Litevské republiky ohledně vzájemnosti v otázce víz [1]
(2005/C 251/12)
Ministerstvo zahraničních věcí Litevské republiky vyjadřuje své uznání Radě Evropské unie a Evropské komisi a má tu čest oznámit, že s ohledem na článek 2 nařízení Rady (ES) č. 851/2005 ze dne 2. června 2005, kterým se mění nařízení Rady (ES) č. 539/2001, kterým se stanoví seznam třetích zemí, jejichž státní příslušníci musí mít při překračování vnějších hranic vízum, a jakož i seznam třetích zemí, jejichž státní příslušníci jsou od této povinnosti osvobození, ve věci mechanismu vzájemnosti, podléhají státní příslušníci Litevské republiky vízové povinnosti při vstupu do těchto zemí uvedených v seznamu přílohy II nařízení (ES) 539/2001:
1. Austrálie
2. Brunej
3. Kanada
4. Spojené státy americké
5. Brazílie (Litevská republika podepsala dvoustrannou dohodu o zrušení vízové povinnostis Brazílií, která nevstoupila v platnost (diplomatická nóta Litevské republiky č.4005/2003 ze dne 19. srpna 2003) – žádné oficiální oznámení z Brazílie).
Ministerstvo zahraničních věcí Litevské republiky využívá této příležitosti k opětovnému vyjádření výrazu své nejhlubšího uznání Radě Evropské unie a Evropské komisi.
[1] Toto oznámení se zveřejňuje v souladu s článkem 2 nařízení Rady (ES) č. 851/2005 ze dne 2. června 2005 (Úř. věst. L 141, 4.6.2005, s. 3), kterým se mění nařízení (ES) č. 539/2001 ze dne 15. března 2001 (Úř. věst. L 81, 21.3.2001, s. 1)
--------------------------------------------------
Oznámení Řecka ohledně vzájemnosti v oblasti víz [1]
(2005/C 251/13)
Vážený pane,
Po vstupu v platnost nařízení Rady (ES) č. 851/2005, kterým se mění nařízení (ES) č. 539/2001 a stanovuje mechanismus vzájemnosti v případech, kdy třetí země jednostranně ukládají občanům Společenství vízovou povinnost, a v souladu s článkem 2 uvedeného nařízení bychom chtěli informovat Radu Evropské unie o pokračujícím nežádoucím a diskriminačním přístupu k občanům Řecka ve věci víz, a to ze strany těchto zemí:
- Spojené státy americké: Jednostranně ukládají občanům Řecka vízovou povinnost.
- Austrálie: Požaduje, aby všichni občané Společenství (a tedy i občané Řecka) měli před vstupem do země náhradní doklad za vízum Electronic Travel Authority (ETA), jenž je dokladem rovnocenným vízu.
Skutečnost, že byl jako jedna z možností k 1. červenci 2005 zaveden pro občany Řecka nový systém vydávání vstupních víz platných na dobu až 12 měsíců on-line prostřednictvím internetu nijak podstatně nemění problém diskriminačního přístupu.
- Brunej: Jednostranně ukládá občanům Řecka vízovou povinnost, zatímco na občany většiny "starých" členských států se vízová povinnost pro pobyty v době trvání od 14 do 90 dnů nevztahuje.
- Malajsie: Na držitele řeckých pasů (podobně jako na občany Portugalska) se vízová povinnost nevztahuje pouze v případě pobytů o délce trvání do jednoho měsíce, zatímco na všechny ostatní občany Společenství se nevztahuje pro pobyty o délce trvání tří měsíců.
Kopie tohoto dopisu se zasílá generálnímu řediteli GŘ pro spravedlnost a vnitřní věci Evropské komise Jonathanu Faullovi.
Zdvořilostní zakončení
[1] Toto oznámení se zveřejňuje v souladu s článkem 2 nařízení Rady (ES) č. 851/2005 ze dne 2. června 2005 (Úř. věst.
L 141, 4.6.2005, s. 3), kterým se mění nařízení (ES) č.
539/2001 ze dne 15. března 2001 (Úř. věst. L 81, 21.3.2001, s.1).
--------------------------------------------------
Oznámení Spolkové republiky Německo ohledně vzájemnosti v otázce víz [1]
(2005/C 251/14)
Vážený pane generální tajemníku,
podle článku 2 nařízení Rady (ES) 851/2005 ze dne 2. června 2005, kterým se mění nařízení (ES) č. 539/2001, Vám sděluji, že státní příslušníci Spolkové republiky Německo podléhají ke dni 24. června 2005 vízové povinnosti třetích zemí, jejichž seznam je uveden v příloze II nařízení (ES) č. 539/2001, v těchto zemích:
- Austrálie
- Brunej Darussalam (pro pobyt, jehož délka překročí 30 dní)
- Venezuela (při vstupu po zemi nebo po moři)
Místopředseda Komise Franco Frattini obdržel dopis stejného znění.
[1] Toto oznámení se zveřejňuje v souladu s článkem 2 nařízení Rady (ES) č. 851/2005 ze dne 2. června 2005 (Úř. věst.
L 141, 4.6.2005, s. 3), kterým se mění nařízení (ES) č.
539/2001 ze dne 15. března 2001 (Úř. věst. L 81, 21.3.2001, s.1).
--------------------------------------------------
Oznámení České republiky ohledně vzájemnosti v otázce víz [1]
(2005/C 251/15)
Stálé zastoupení České republiky při Evropské unii vyjadřuje projev úcty Radě Evropské unie a dovoluje si opětovně vyslovit své díky za spolupráci a podporu ze strany Rady Evropské unie v nejrůznějších záležitostech souvisejících s plněním každodenních úkolů stálého zastoupení.
Vzhledem k přátelskému ovzduší pracovních vztahů mezi Radou Evropské unie a stálým zastoupením by stálé zastoupení rádo využilo této příležitosti k tomu, aby Radu Evropské unie upozornilo na následující záležitost.
Česká republika činí oficiální oznámení ohledně zemí, které navzdory skutečnosti, že Česká republika je od 1. května 2004 členským státem EU, vůči českým občanům nadále uplatňují jednostranný vízový režim.
Na základě článku 2 nařízení Rady (ES) č. 851/2005 ze dne 2. června 2005, kterým se mění nařízení (ES) č. 539/2001, kterým se stanoví seznam třetích zemí, jejichž státní příslušníci musí mít při překračování vnějších hranic vízum, a jakož i seznam třetích zemí, jejichž státní příslušníci jsou od této povinnosti osvobozeni, oznamuje Česká republika, že Australské společenství jednostranně uplatňuje vízový režim vůči státním příslušníkům České republiky.
Vzhledem k tomu, že otázka vzájemnosti týkající se víz je na politické úrovni považována za velmi citlivý problém, Česká republika věří, že budou okamžitě přijata vhodná opatření zajišťující, že pro občany EU na straně jedné a občany Australského společenství na straně druhé bude při přecházení příslušných hranic platit vízový režim založený na rovnosti a vzájemnosti.
Stálé zastoupení České republiky při Evropské unii využívá této příležitosti, aby Radu Evropské unie opětovně ujistilo o své nejhlubší úctě a přátelství.
[1] Toto oznámení se zveřejňuje v souladu s článkem 2 nařízení Rady (ES) č. 851/2005 ze dne 2. června 2005 (Úř. věst.
L 141, 4.6.2005, s. 3), kterým se mění nařízení (ES) č.
539/2001 ze dne 15. března 2001 (Úř. věst. L 81, 21.3.2001, s.1).
--------------------------------------------------
Oznámení České republiky ohledně vzájemnosti v otázce víz [1]
(2005/C 251/16)
Stálé zastoupení České republiky při Evropské unii vyjadřuje úctu Radě Evropské unie a dovoluje si opětovně ocenit spolupráci a podporu ze strany Rady Evropské unie v nejrůznějších záležitostech souvisejících s plněním každodenních úkolů stálého zastoupení.
Vzhledem k přátelskému ovzduší pracovních vztahů mezi Radou Evropské unie a stálým zastoupením by stálé zastoupení rádo využilo této příležitosti k tomu, aby Radu Evropské unie upozornilo na následující záležitost.
Česká republika činí oficiální oznámení ohledně zemí, které navzdory skutečnosti, že Česká republika je od 1. května 2004 členským státem EU, vůči českým občanům nadále uplatňují jednostranný vízový režim.
Na základě článku 2 nařízení Rady (ES) č. 851/2005 ze dne 2. června 2005, kterým se mění nařízení (ES) č. 539/2001, kterým se stanoví seznam třetích zemí, jejichž státní příslušníci musí mít při překračování vnějších hranic vízum, a jakož i seznam třetích zemí, jejichž státní příslušníci jsou od této povinnosti osvobozeni, oznamuje Česká republika, že Spojené státy americké jsou zemí, která jednostranně uplatňuje vízový režim vůči státním příslušníkům České republiky.
Vzhledem k tomu, že otázka vzájemnosti týkající se víz je na politické úrovni považována za velmi citlivý problém, Česká republika věří, že budou okamžitě přijata vhodná opatření zajišťující, že pro občany EU na straně jedné a občany Spojených států amerických na straně druhé bude při přecházení příslušných hranic platit vízový režim založený na rovnosti a vzájemnosti.
Stálé zastoupení České republiky při Evropské unii využívá této příležitosti, aby Radu Evropské unie opětovně ujistilo o své nejhlubší úctě a přátelství.
[1] Toto oznámení se zveřejňuje v souladu s článkem 2 nařízení Rady (ES) č. 851/2005 ze dne 2. června 2005 (Úř. věst.
L 141, 4.6.2005, s. 3), kterým se mění nařízení (ES) č.
539/2001 ze dne 15. března 2001 (Úř. věst. L 81, 21.3.2001, s.1).
--------------------------------------------------
Oznámení Polské republiky ohledně vzájemnosti v otázce víz [1]
(2005/C 251/17)
Stálé zastoupení Polské republiky při Evropské unii vyjadřuje svoji úctu Radě Evropské unie a Evropské komisi a s ohledem na článek 2 nařízení Rady (ES) č. 851/2005 ze dne 2. června 2005, kterým se mění nařízení (ES) č. 539/2001 z března roku 2001, kterým se stanoví seznam třetích zemí, jejichž státní příslušníci musí mít při překračování vnějších hranic vízum, a jakož i seznam třetích zemí, jejichž státní příslušníci jsou od této povinnosti osvobozeni, oznamuje, že:
1. Austrálie
2. Kanada
3. Spojené státy americké
jsou zeměmi, které pro občany Polské republiky jednostranně uplatňují vízový režim. Stálé zastoupení Polské republiky při Evropské unii využívá této příležitosti, aby Radu Evropské unie a Evropskou komisi opětovně ujistilo o své nejhlubší úctě.
[1] Toto oznámení se zveřejňuje v souladu s článkem 2 nařízení Rady (ES) č. 851/2005 ze dne 2. června 2005 (Úř. věst.
L 141, 4.6.2005, s. 3), kterým se mění nařízení (ES) č.
539/2001 ze dne 15. března 2001 (Úř. věst. L 81, 21.3.2001, s.1).
--------------------------------------------------
Oznámení Slovinské republiky ohledně vzájemnosti v otázce víz [1]
(2005/C 251/18)
Stálé zastoupení Slovinské republiky při Evropské unii vyjadřuje svoji úctu Radě EU a dovoluje si v souladu s článkem 2 nařízení Rady (ES) č. 851/2005 ze dne 2. června 2005, kterým se mění nařízení (ES) č. 539/2001, kterým se stanoví seznam třetích zemí, jejichž státní příslušníci musí mít při překračování vnějších hranic vízum, a jakož i seznam třetích zemí, jejichž státní příslušníci jsou od této povinnosti osvobozeni, ve věci mechanismu vzájemnosti, oznámit, že se dne 24. června 2005 na státní příslušníky Slovinska vztahuje vízová povinnost v těchto třetích zemích uvedených v příloze II k nařízení (ES) 539/2001:
1. Austrálie
2. Brunej
Stálé zastoupení Slovinské republiky při Evropské unii využívá této příležitosti, aby Radu Evropské unie a Evropskou komisi opětovně ujistilo o své nejhlubší úctě a přátelství.
[1] Toto oznámení se zveřejňuje v souladu s článkem 2 nařízení Rady (ES) č. 851/2005 ze dne 2. června 2005 (Úř. věst. L 141, 4.6.2005, s. 3), kterým se mění nařízení (ES) č. 539/2001 ze dne 15. března 2001 (Úř. věst. L 81, 21.3.2001, s. 1).
--------------------------------------------------
Oznámení Portugalska ohledně vzájemnosti v otázce víz [1]
(2005/C 251/19)
Vážený pane generální tajemníku,
v souvislosti s naším dopisem č. 2123 ze dne 19. července 2005, jímž Vám oznamujeme, že Brunej ukládá portugalským státním příslušníkům vízovou povinnost, je třeba uvést, že oznámení bylo předáno na základě článku 2 nařízení č. 851/2005 ze dne 2. června 2005, kterým se mění nařízení (ES) č. 539/2001 ve věci mechanismu vzájemnosti.
Dále je třeba uvést, že podobné oznámení na základě stejného ustanovení bylo k témuž datu zasláno Evropské komisi.
(zdvořilostní zakončení)
Vážený pane generální tajemníku,
na základě článku 2 nařízení č. 581/2005 ze dne 2. června 2005 si Vám dovolujeme oznámit, že Brunej ukládá portugalským státním příslušníkům vízovou povinnost.
(zdvořilostní zakončení)
[1] Toto oznámení se zveřejňuje v souladu s článkem 2 nařízení Rady (ES) č. 851/2005 ze dne 2. června 2005 (Úř. věst. L 141, 4.6.2005, s. 3), kterým se mění nařízení (ES) č. 539/2001 ze dne 15. března 2001 (Úř. věst. L 81, 21.3.2001, s. 1).
--------------------------------------------------
Oznámení Kyperské republiky ohledně vzájemnosti v otázce víz [1]
(2005/C 251/20)
po vstupu v platnost nařízení Rady (ES) č.
851/2005 ze dne 2. června 2005, kterým se mění nařízení Rady (ES) č.
539/2001 ze dne 15. března 2001, chci Radě a Komisi Evropské unie v souladu s článkem 2 nařízení 851/2005 oznámit, že tyto třetí země uvedené
Oznámení Dánska ohledně vzájemnosti v otázce víz [1]
(2005/C 277/01)
V souladu s článkem 2 nařízení Rady (ES) č. 851/2005 ze dne 2. června 2005, kterým se mění nařízení (ES) č. 539/2001, kterým se stanoví seznam třetích zemí, jejichž státní příslušníci musí mít při překračování vnějších hranic vízum, jakož i seznam třetích zemí, jejichž státní příslušníci jsou od této povinnosti osvobozeni, pokud jde o mechanismus vzájemnosti, Vám Dánsko tímto oznamuje, že dánští státní příslušníci podléhají při vstupu do Austrálie vízové povinnosti.
Kopie tohoto dopisu se zasílá na generální ředitelství Komise pro svobodu, bezpečnost a právo.
[1] Toto oznámení se zveřejňuje v souladu s článkem 2 nařízení Rady (ES) č. 851/2005 ze dne 2. června 2005 (Úř. věst. L 141, 4.6.2005, s. 3), kterým se mění nařízení (ES) č. 539/2001 ze dne 15. března 2001 (Úř. věst. L 81, 21.3.2001, s. 1).
--------------------------------------------------
Oznámení Švédska ohledně vzájemnosti v otázce víz [1]
(2005/C 277/02)
V souladu s článkem 2 nařízení Rady (ES) č. 851/2005 ze dne 2. června 2005, kterým se mění nařízení (ES) č. 539/2001, bych Vás rád informoval o tom, že počínaje dnešním dnem podléhají státní příslušníci Švédského království vízové povinnosti v těchto třetích zemích, které jsou uvedeny v příloze II nařízení (ES) č. 539/2001:
- Austrálie
- Brunej Darussalam (pro pobyt, jehož délka překročí 14 dní; v případě kratšího pobytu bude vízum vydáno při vstupu)
- Venezuela (vyžaduje se turistická karta s platností 90 dní, vydávaná konzulárním zastoupením Venezuely v zahraničí)
[1] Toto oznámení se zveřejňuje v souladu s článkem 2 nařízení Rady (ES) č. 851/2005 ze dne 2. června 2005 (Úř. věst. L 141, 4.6.2005, s. 3), kterým se mění nařízení (ES) č. 539/2001 ze dne 15. března 2001 (Úř. věst. L 81, 21.3.2001, s. 1).
--------------------------------------------------
Oznámení Rakouské republiky ohledně vzájemnosti v otázce víz [1]
(2005/C 277/03)
851/2005 ze dne 2. června 2005, kterým se mění nařízení (ES) č. 539/2001, kterým se stanoví seznam třetích zemí, jejichž státní příslušníci musí mít při překračování vnějších hranic vízum, a jakož i seznam třetích zemí, jejichž státní příslušníci jsou od této povinnosti osvobozeni, ve věci mechanismu vzájemnosti (Úř. věst.
L 141, 4.6.2005), Rakouská republika oznamuje, že na rakouské státní příslušníky se vztahuje vízová povinnost v těchto třetích zemích:
- Austrálie
- Brazílie (bezvízový styk pouze pro účely cestovního ruchu; vízová povinnost při služebních cestách)
- Brunej Darussalam (bezvízový styk pouze při pobytech do 30 dnů)
- Nikaragua (bezvízový styk pouze při pobytech do jednoho měsíce)
- Venezuela (bezvízový styk pouze při pobytech do 60 dnů).
[1] Toto oznámení se zveřejňuje v souladu s článkem 2 nařízení Rady (ES) č. 851/2005 ze dne 2. června 2005 (Úř. věst. L 141, 4.6.2005, s. 3), kterým se mění nařízení (ES) č. 539/2001 ze dne 15. března 2001 (Úř. věst. L 81, 21.3.2001, s. 1).
--------------------------------------------------
Výroční zpráva 2004
(2005/C 287/07)
Evropský veřejný ochránce práv předložil v souladu s čl. 195 odst. 1 Smlouvy o založení Evropského společenství a čl. 3 odst. 8 rozhodnutí Evropského parlamentu o pravidlech a obecných podmínkách pro výkon funkce veřejného ochránce prá
Závěrečná zpráva úředníka pro slyšení ve věci COMP/M.3440 – EDP/ENI/GDP
(vyhotovená v souladu s článkem 15 rozhodnutí Komise 2001/462/ES, ESUO ze dne 23. května 2001 o mandátu úředníků pro slyšení v určitých řízeních ve věcech hospodářské soutěže – Úř. věst.
L 162, 19.6.2001, s. 21)
(2005/C 288/02)
(Text s významem pro EHP)
Komise dne 9. července 2004 obdržela oznámení podle čl. 3 odst.
1 písm. b) nařízení Rady č. 4064/89 o navrhovaném spojení, v jehož rámci by podniky EDP a ENI společně ovládly podnik GDP.
Na konci první fáze řízení Komise shledala, že transakce vyvolává vážné pochybnosti o slučitelnosti se společným trhem. Proto 12. srpna 2004 zahájila řízení v souladu s čl.
6 odst. 1 písm. c) nařízení o spojování.
Dne 12. října 2004 zaslala Komise stranám oznámení o námitce, v jejímž rámci prozatímně sdělila, že navrhovaná transakce je neslučitelná se společným trhem, protože by posílila i) dominantní postavení EDP na portugalském velkoobchodním i maloobchodním trhu s elektřinou a na trhu poskytování doplňkových služeb a ii) dominantní postavení GDP na portugalských trzích dodávek plynu elektrárnám s kombinovaným cyklem, velkoodběratelům a místním distribučním společnostem a na trhu dodávek plynu maloodběratelům (podniky, obchody a soukromé osoby).
Stranám byl umožněn přístup ke spisu ve formě disku CD-Rom, jenž byl zaslán spolu s oznámením o námitce. Strany na oznámení o námitce odpověděly dne 27. října 2004.
Všechny strany se vzdaly svého práva na úřední slyšení.
Dne 28. října 2004 strany nabídly závazky s cílem řešit obavy o hospodářskou soutěž specifikované Komisí v oznámení o námitce.
Navržené závazky byly posouzeny na základě tržního testu, jehož výsledky byly stranám sděleny.
Komise považovala závazky za velmi nedostatečné.
Dne 17. listopadu 2004 předložily strany nové závazky, a to pouze s malými změnami oproti jejich původnímu znění.
Dne 19. listopadu 2004 zaslala Komise podle čl. 8 odst. 3 nařízení o spojování členům Poradního výboru pro spojování podniků předlohu rozhodnutí, kterým se zamýšlené spojení, pozměněné o navržené závazky, označuje za neslučitelné se společným trhem.
Tato věc nevyžaduje žádný zvláštní komentář k právu na slyšení.
Stanovisko poradního výboru pro spojování podniků přijaté na jeho 130. zasedání dne 26. listopadu 2004 týkající se předběžného návrhu rozhodnutí ve věci COMP/M.3440 – EDP/ENI/GDP
(2005/C 288/03)
(Text s významem pro EHP)
1. Poradní výbor souhlasí s Komisí, že oznámená transakce je spojením podle čl. 3 odst. 1 písm. b) nařízení 4064/89 a má význam pro celé Společenství.
2. Poradní výbor souhlasí s Komisí, že pro účely posouzení této transakce jsou relevantní trhy produktu následující:
v oblasti elektřiny:
a) velkoobchodní dodávky elektřiny spočívající ve výrobě elektřiny v elektrárnách a dovozu elektřiny přes propojovací vedení;
b) poskytování služeb v oblasti vyrovnávání a doplňkových služeb s tím, že tento vznikající trh (resp. trhy) nemusí být přesně definován;
c) maloobchodní dodávky elektřiny velkoodběratelům (VN a SN);
d) maloobchodní dodávky elektřiny maloodběratelům (tj. malým podnikům, obchodníkům a domácnostem (NN)).
V oblasti zemního plynu, jakmile dojde k liberalizaci trhů:
e) dodávky plynu plynovým elektrárnám (CCGT);
f) dodávky plynu místním distribučním společnostem (MDS);
g) dodávky plynu velkoodběratelům;
h) dodávky plynu maloodběratelům (tj. malým podnikům, obchodníkům a domácnostem).
3. Poradní výbor souhlasí s Komisí, že pro účely posouzení této transakce jsou relevantní zeměpisné trhy následující:
a) velkoobchodní trh s elektřinou je omezen na Portugalsko a během doby posuzované pro účely tohoto rozhodnutí se nezmění, především z pohledu různých stávajících podmínek hospodářské soutěže mezi oběma státy Iberijského poloostrova, které se zřejmě v dohledné době nezmění;
b) maloobchodní trhy s elektřinou jsou omezeny na Portugalsko;
c) trh v oblasti vyrovnávání elektřiny a doplňkových služeb zůstane omezen na Portugalsko;
d) výše uvedené trhy s plynem jsou rozsahem celoportugalské, s výjimkou trhu dodávek maloodběratelům, jehož rozsah není nutno přesně definovat, ale lze předpokládat, že se stane celostátním v krátké době po jeho liberalizaci, ale nepřesahuje národní území.
4. Poradní výbor souhlasí s Komisí, že oznámené spojení posílí:
a) dominantní postavení EDP v Portugalsku na trhu velkoobchodních dodávek elektřiny;
b) dominantní postavení EDP v Portugalsku na trhu doplňkových služeb;
c) dominantní postavení EDP v Portugalsku na trzích maloobchodních dodávek elektřiny velkoodběratelům;
d) dominantní postavení EDP v Portugalsku na trzích maloobchodních dodávek elektřiny maloodběratelům;
e) dominantní postavení GDP v Portugalsku na trhu dodávek zemního plynu CCGT;
f) dominantní postavení GDP v Portugalsku na trhu dodávek zemního plynu MDS;
g) dominantní postavení GDP v Portugalsku na trhu dodávek zemního plynu velkoodběratelům;
h) dominantní postavení GDP v Portugalsku na celostátním trhu (resp. pěti regionálních trzích) dodávek zemního plynu maloodběratelům;
v důsledku toho dojde k závažnému narušení účinné hospodářské soutěže na podstatné části společného trhu ve smyslu čl. 2 odst. 3 nařízení o spojování.
5. Většina členů poradního výboru souhlasí s Komisí, že závazky, které strany předložily, nejsou dostatečné k tomu, aby předešly:
a) obavám o hospodářskou soutěž na velkoobchodním trhu s elektřinou daným horizontálním vlivem transakce (odstranění hlavního potenciálního konkurenta);
b) obavám o hospodářskou soutěž na velkoobchodním trhu s elektřinou daným následujícími vertikálními dopady:
i) přednostním přístupem k plynovodné soustavě;
ii) zvýšením nákladů konkurence;
iii) přístupem k interním informacím (ceny plynu a denní nominace);
c) obavám o hospodářskou soutěž na trhu doplňkových služeb;
d) obavám o hospodářskou soutěž v oblasti maloobchodních dodávek elektřiny velkoodběratelům;
e) obavám o hospodářskou soutěž v oblasti maloobchodních dodávek elektřiny maloodběratelům;
f) obavám o hospodářskou soutěž na trhu dodávek plynu CCGT;
g) obavám o hospodářskou soutěž na trhu dodávek plynu MDS;
h) obavám o hospodářskou soutěž na trhu dodávek plynu velkoodběratelům;
i) obavám o hospodářskou soutěž na trhu (trzích) dodávek plynu maloodběratelům;
a že v důsledku výše uvedeného by se mělo spojení označit za neslučitelné se společným trhem.
Menšina členů se zdržela hlasování.
6. Poradní výbor žádá Komisi, aby vzala v úvahu poznámky a připomínky Poradního výboru a doporučuje zveřejnit toto stanovisko
Stanovisko Evropského inspektora ochrany údajů k návrhu směrnice Evropského parlamentu a Rady o uchovávání údajů zpracovaných v souvislosti s poskytováním veřejných služeb elektronických komunikací, kterou se mění směrnice 2002/58/ES (KOM(2005) 438 v konečném znění)
(2005/C 298/01)
EVROPSKÝ INSPEKTOR OCHRANY ÚDAJŮ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 286 této smlouvy,
s ohledem na Listinu základních práv Evropské unie, a zejména na článek 8 této listiny,
s ohledem na směrnici Evropského parlamentu a Rady 95/46/ES ze dne 24. října 1995 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů [1] a směrnici Evropského parlamentu a Rady 2002/58/ES ze dne 12. července 2002 o zpracování osobních údajů a ochraně soukromí v odvětví elektronických komunikací (Směrnice o soukromí a elektronických komunikacích) [2],
s ohledem na nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 45/2001 ze dne 18. prosince 2000 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů orgány a institucemi Společenství a o volném pohybu těchto údajů [3], a zejména na článek 41 tohoto nařízení,
s ohledem na žádost o stanovisko v souladu s čl. 28 odst. 2 nařízení (ES) č. 45/2001 obdrženou od Komise dne 23. září 2005,
ZAUJAL TOTO STANOVISKO:
I. Úvod
1. Evropský inspektor ochrany údajů (EIOÚ) vítá, že je konzultován na základě čl. 28 odst. 2 nařízení (ES) č. 45/2001. S ohledem na závazný charakter čl. 28 odst. 2 nařízení (ES) č. 45/2001 by však současné stanovisko mělo být uvedeno v odůvodnění směrnice.
2. EIOÚ si je vědom toho, že je důležité, aby orgány členských států činné v trestním řízení měly možnost využívat všech potřebných právních nástrojů zejména při boji s terorismem a jinou závažnou trestnou činností.
Zásadním nástrojem těchto orgánů činných v trestním řízení může být náležitá dostupnost některých provozních a polohových údajů veřejných elektronických služeb a může přispět k zajištění fyzické bezpečnosti osob.
Dále je vhodné uvést, že k těmto účelům nejsou nezbytně nutné nové nástroje předpokládané v současném návrhu.
3. Stejně tak je zřejmé, že tento návrh má značný dopad na ochranu osobních údajů.
Pokud by byl návrh posuzován pouze z hlediska ochrany údajů, pak by provozní a polohové údaje neměly být pro účely vynucování práva vůbec uchovávány.
Z důvodu ochrany údajů ukládá směrnice 2002/58/ES jako právní zásadu povinnost vymazat provozní údaje, jejichž uchovávání pro účely spojené s vlastní komunikací (včetně fakturačních účelů) již není nutné.
Výjimky z této právní zásady podléhají přísným podmínkám.
4. EIOÚ v tomto stanovisku zdůrazňuje dopad návrhu na ochranu osobních údajů.
EIOÚ bere dále v úvahu skutečnost, že bez ohledu na důležitost návrhu pro vynucení práva nemůže mít návrh za následek omezení základního lidského práva na ochranu soukromí.
5. Toto stanovisko EIOÚ musí být vnímáno s ohledem na tyto úvahy.
EIOÚ navrhuje vyvážený přístup, kdy hraje hlavní roli nezbytnost a přiměřenost zásahu do ochrany údajů.
6. Co se vlastního návrhu týče, musí být posuzován jako odpověď na podnět Francie, Irska, Švédského království a Spojeného království směřující k rámcovému rozhodnutí o uchovávání údajů zpracovaných a uložených v souvislosti s poskytováním veřejně dostupných služeb elektronických komunikací nebo údajů ve veřejných komunikačních sítích za účelem vyšetřování, odhalování a stíhání trestné činnosti včetně terorismu (dále jen "návrh rámcového rozhodnutí"), který byl zamítnut Evropským parlamentem (v rámci konzultačního postupu).
7. EIOÚ nebyl ohledně návrhu rámcového rozhodnutí konzultován, ani k němu z vlastního podnětu nezaujal stanovisko.
EIOÚ nemá v současnosti v úmyslu zaujmout stanovisko k návrhu rámcového rozhodnutí, ale v tomto stanovisku bude na tento návrh rozhodnutí v případě potřeby odkazovat.
II. Obecné připomínky
Dopad návrhu na ochranu osobních údajů
8. Pro EIOÚ je podstatné, aby návrh respektoval základní práva.
Právní opatření, které by narušovalo ochranu zaručovanou právními předpisy Společenství, a zejména judikaturou Soudního dvora a Evropského soudu pro lidská práva, není pouze nepřijatelné, ale rovněž protiprávní.
Společenské okolnosti se mohly z důvodu teroristických útoků změnit, ale to nemůže mít za následek ohrožení vysoké úrovně ochrany v právní oblasti.
Ochrana je stanovena zákonem bez ohledu na současné potřeby při vynucování práva.
Navíc samotná judikatura umožňuje výjimky, jestliže jsou v demokratické společnosti nezbytné.
9. Návrh má přímý dopad na ochranu poskytnutou článkem 8 Evropské úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod.
Podle judikatury Evropského soudu pro lidská práva:
- Ukládání informací o jednotlivci je považováno za zásah do soukromého života, i když tyto informace neobsahují žádné citlivé údaje (Amann [4]).
- Stejně je tomu i při využívání "měření" telefonických hovorů, které zahrnuje použití zařízení, které automaticky zaznamenává čísla vytočená telefonním přístrojem a čas a délku každého hovoru (Malone [5]).
- Důvody pro zásah by měly převážit újmu, kterou může vlastní existence dotyčného právního ustanovení osobám působit (Dungeon [6]).
6 odst. 2 Smlouvy o EU stanovuje, že Unie ctí základní práva zaručená Evropskou úmluvou o ochraně lidských práv a základních svobod.
V předešlém odstavci bylo poukázáno na to, že podle judikatury Evropského soudu pro lidská práva spadá povinnost uchovávat údaje pod článek 8 Evropské úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod a že je vyžadováno přísné odůvodnění, které vyhovuje kritériu rozsudku ve věci Dudgeon.
Je nutno v plné šíři prokázat nezbytnost a přiměřenost povinnosti uchovávat data.
11. Dále má návrh velký dopad na zásady týkající se ochrany údajů uznávané právními předpisy Společenství:
- Údaje se musí uchovávat po dobu o mnoho delší, než je doba obvyklá u poskytovatelů veřejně dostupných služeb elektronických komunikací nebo u sítí veřejných komunikací (obě služby jsou dále označovány společně jako "poskytovatelé").
- Na základě směrnice 2002/58/ES, a zejména článku 6, mohou být údaje shromažďovány a ukládány pouze pro účely mající přímý vztah k samotným komunikacím, včetně pro účely fakturace [7].
Poté musí být údaje vymazány (kromě výjimek).
Podle tohoto návrhu je uchovávání pro účely vymáhání trestního práva povinné.
Východisko je tedy zcela opačné.
- Směrnice 2002/58/ES zajišťuje zabezpečení a důvěrnost.
Tento návrh nemůže mít za následek mezery v této oblasti; jsou nutné přísné záruky a mělo by být vyjasněno omezení účelu.
- Zavedení povinnosti uchovávat údaje, kterou předpokládá tento návrh, směřuje k základním databázím a pro osoby, jichž se uchovávání týká, představuje zvláštní hrozbu.
Je možné uvažovat o komerčním využívání údajů, jakož i o využívání údajů "pro činnosti náhodného vyhledávání" a o vytěžování údajů orgány činnými v trestním řízení nebo národními bezpečnostními službami.
12. V neposlední řadě byly ochrana soukromého života i ochrana osobních údajů uznány v Listině základních práv, jak již bylo uvedeno v důvodové zprávě.
13. Dopad návrhu na ochranu osobních údajů vyžaduje důkladnou analýzu.
EIOÚ ve své analýze zohlední výše uvedené prvky a shledá, že je potřebné posílení záruk.
Pouhý odkaz na stávající právní rámec ochrany údajů (zejména na směrnice 95/46/ES a 2002/58/ES) není dostačující.
Nezbytnost uchovávání provozních a polohových údajů.
14. EIOÚ připomíná závěr pracovní skupiny článku 29 pro ochranu údajů ze dne 9. listopadu 2004 o rámcovém rozhodnutí.
Pracovní skupina prohlásila, že není přijatelné povinné uchovávání provozních údajů za podmínek stanovených v návrhu rámcového rozhodnutí.
Tento závěr byl mimo jiné založen na tom, že nebyly předloženy žádné důkazy o nutnosti uchovávání údajů pro účely veřejného pořádku, protože analýza prokázala, že značná část provozních údajů požadovaných orgány činnými v trestním řízení nebyla starší šesti měsíců.
15. Podle EIOÚ by měly být výše uvedené důvody pracovní skupiny článku 29 pro ochranu údajů východiskem pro hodnocení tohoto návrhu.
Výsledek těchto úvah však není možné pouze přenést do stávajícího návrhu.
Je třeba brát v úvahu, že se okolnosti mohou změnit.
Podle EIOÚ by pro hodnocení mohl být důležitý následující vývoj.
16. Za prvé byla uvedena některá čísla, která ukazují, že v praxi jsou vyžadovány až rok staré provozní údaje orgány činnými v trestním řízení.
Komise, jakož i předsednictví Rady, přikládají význam výzkumu provedenému policií Spojeného království [8], který prokazuje, že ačkoliv 85 % provozních údajů, které jsou vyžadovány policií, je mladší šesti měsíců, údaje z období mezi šestým měsícem a jedním rokem jsou využívány při složitém vyšetřování závažnějších trestných činů.
Byly předloženy i některé příklady těchto případů.
Doba uchovávání v tomto návrhu – 1 rok pro telefonické údaje – odpovídá praxi orgánů činných v trestním řízení.
17. EIOÚ není přesvědčen o tom, že tato statistická čísla představují důkaz pro nezbytnost uchovávání provozních údajů až po dobu jednoho roku.
Skutečnost, že v některých případech dostupnost provozních a polohových údajů přispěla k objasnění trestných činů, automaticky neznamená, že tyto údaje jsou (obecně) nutným nástrojem orgánů činných v trestním řízení.
Tato statistická čísla však nelze přehlížet.
Představují přinejmenším vážný pokus ukázat nezbytnost uchovávání.
Tato statistická čísla navíc jasně ukazují, že doba uchovávání delší než jeden rok se s ohledem na stávající praxi orgánů činných v trestním řízení nevyžaduje.
18. Za druhé dává směrnice 2002/58/ES poskytovatelům pouze možnost uchovávat provozní údaje pro účely fakturace a tato možnost není vždy využívána, neboť k uchovávání dat z důvodu fakturace často vůbec nedochází (předplacené karty pro mobilní komunikace, paušály, atd.).
V těchto případech, které jsou v praxi stále častější, nejsou provozní a polohové údaje uchovávány, ale jsou ihned po uskutečnění komunikace vymazány.
Stejně je tomu i s nezodpovězenými hovory.
Toto může mít dopad na účinnost vymáhání práva.
19. Tento vývoj telekomunikačních služeb může navíc vést k narušení fungování vnitřního trhu, mimo jiné z důvodu (brzkého) přijetí právních opatření členskými státy podle článku 15 směrnice 2002/58/ES.
Například italská vláda nedávno zveřejnila vyhlášku, podle které jsou poskytovatelé povinni ukládat telefonické údaje po dobu čtyř let.
Tato povinnost způsobí v určitých členských státech, jako je Itálie, značné náklady.
20. Za třetí se vyvíjejí i pracovní metody orgánů činných v trestním řízení: na významu získává aktivní vyšetřování a využívání technické podpory.
Tento vývoj vyžaduje, aby orgány používaly odpovídající a přesně stanovené nástroje, které jim umožní výkon jejich činnosti s náležitým ohledem na zásady ochrany údajů.
Jedním z nástrojů, které orgány v členských státech obvykle využívají, je zálohování dat nebo zmrazení komunikačních údajů na žádost v souvislosti s konkrétním vyšetřováním.
Bylo řečeno, že tento nástroj, který má na tyto zásady menší dopad než nástroj, který je navrhován nyní (uchovávání údajů), nemusí vždy dostačovat, zejména při sledování osob účastnících se terorismu nebo jiné závažné trestné činnosti, které nebyly v minulosti z trestné činnosti podezřívány.
Rozhodnutí o tom, zda se jedná o takový případ, však vyžaduje další důkazy.
21. Za čtvrté vzrůstají obavy z teroristických útoků.
EIOÚ sdílí názor, který byl vyjádřen v souvislosti s návrhy na uchovávání údajů, že prvořadá je osobní bezpečnost.
Společnost musí být chráněna.
Proto mají vlády povinnost v případě útoku na společnost projevit, že tuto potřebu ochrany berou náležitě v úvahu, a prošetřit, jestli je třeba reagovat zavedením nových právních opatření.
EIOÚ bezpochyby plně podporuje úkol vlád na vnitrostátní i na evropské úrovni, jímž je chránit společnost a prokázat, že pro zabezpečení této ochrany učinily vše potřebné, včetně přijetí nových oprávněných a účinných opatření na základě výsledků jejich šetření.
22. Přestože si je EIOÚ vědom změny okolností, není dosud přesvědčen o nezbytnosti uchovávání provozních a polohových údajů pro účely vymáhání práva, jak je stanoveno v tomto návrhu.
Zdůrazňuje důležitost právní zásady stanovené směrnicí 2002/58/ES, podle které musejí být provozní údaje vymazány v okamžiku, kdy jejich uložení pro účely nesouvisející s vlastní komunikací není dále nutné.
Předložená statistická čísla rovněž neprokazují, že by stávající právní rámec nenabízel nástroje, které jsou vyžadovány za účelem ochrany fyzické bezpečnosti, ani že by členské státy plně využívaly svých pravomocí, které jim uděluje evropské právo (ovšem bez potřebných výsledků), ke spolupráci v rozsahu stávajícího právního rámce.
23. Pokud by však Evropský parlament a Rada došly po pečlivém zvážení dotčených zájmů k závěru, že je nezbytnost uchovávání provozních a polohových údajů dostatečně prokázána, pak je EIOÚ toho názoru, že uchovávání je možné odůvodnit podle práva Společenství jen za podmínky dodržení zásady přiměřenosti a poskytnutí vhodných záruk v souladu s tímto stanoviskem.
Přiměřenost
24. Přiměřenost navrhovaného nového legislativního opatření závisí na hmotných ustanoveních, ze kterých je opatření složeno: zahrnuje vhodnou a přiměřenou reakci na potřeby společnosti?
25. První úvaha se týká vhodnosti návrhu: může se od návrhu očekávat, že zvýší fyzickou bezpečnost obyvatel Evropské unie?
Jedním z důvodů pro zpochybnění vhodnosti, který byl často zmiňován ve veřejných diskuzích, je skutečnost, že provozní a polohové údaje nejsou vždy spojeny s konkrétním jednotlivcem, a proto určení telefonního čísla (nebo čísla počítače v síti) vždy neodhaluje jeho totožnost.
Dalším – a ještě závažnějším – důvodem k pochybnostem je otázka, jestli existence obrovských databází umožní orgánům činným v trestním řízení snadno nalézt údaje potřebné pro daný případ.
26. EIOÚ je toho názoru, že uchovávání provozních a polohových údajů není samo o sobě vhodnou a účinnou reakcí.
Pro zajištění cíleného a rychlého přístupu orgánů k údajům, které jsou v daném případě potřebné, jsou nutná další opatření.
Uchovávání údajů je vhodné a účinné, pouze pokud existují účinné vyhledávací nástroje.
27. Druhá úvaha se týká přiměřenosti reakce.
Aby byl návrh přiměřený, měl by:
- omezit dobu uchovávání.
Doba musí odpovídat prokázaným potřebám orgánů činných v trestním řízení,
- omezit počet údajů, které se mají ukládat.
Tento počet musí odpovídat prokázaným potřebám orgánů činných v trestním řízení a zajistit, aby nebyl možný přístup k údajům o obsahu,
- obsahovat vhodná bezpečnostní opatření, jako například omezení přístupu a následného užití, záruky zabezpečení údajů, a pro osoby, kterých se uchovávání údajů týká, zajištění možnosti uplatnit svá práva.
28. EIOÚ zdůrazňuje význam těchto přísných omezení, která by měla s ohledem na omezení přístupu doprovázena vhodnými zárukami.
Je toho názoru, že členské státy nemohou vzhledem k důležitosti těchto tří prvků přijmout v jejich případě doplňující vnitrostátní opatření, která by odporovala zásadě přiměřenosti.
Potřeba harmonizace bude upřesněna v části IV.
Vhodná bezpečnostní opatření
29. V důsledku návrhu budou poskytovatelé nakládat s databázemi, ve kterých bude ukládáno značné množství provozních a polohových údajů.
30. Za prvé bude muset návrh zajistit, aby byl přístup k těmto údajům omezený, aby byly využitelné pouze za zvláštních okolností a pro vymezené zvláštní účely.
31. Za druhé budou muset být vhodně chráněny databáze (zabezpečení údajů).
Za tím účelem musí být zajištěno na konci doby jejich uchovávání účinné vymazání údajů.
Není přípustné žádné zneužívání údajů nebo tzv. "odkládání údajů".
Zkrátka to vyžaduje vysokou úroveň zabezpečení údajů a vhodná technická a organizačně-bezpečnostní opatření.
32. Vysoká úroveň zabezpečení údajů je ještě důležitější, neboť sama existence údajů může způsobit poptávku po přístupu a po využití nejméně u tří zájmových skupin:
- u samotných poskytovatelů.
Ti se mohou snažit využít údaje pro své vlastní komerční účely.
V tomto případě jsou nezbytné záruky, které zabrání kopírování těchto souborů,
- u orgánů činných v trestním řízení: návrh jim poskytuje právo přístupu, ovšem pouze ve zvláštních případech a v souladu s vnitrostátními právními předpisy (čl. 3 odst.
2 návrhu). Přístup k údajům pro účely vytěžování nebo "při činnostech náhodného vyhledávání" není možný.
Výměna údajů s orgány jiných členských států by měla být jasně upravena,
- u zpravodajských služeb (odpovídajících za vnitrostátní bezpečnost).
33. EIOÚ, pokud jde o přístup zpravodajských služeb, poznamenává, že podle článku 33 Smlouvy o EU a článku 64 Smlouvy o ES nemají zásahy v rámci třetího a prvního pilíře vliv na výkon pravomocí členských států, které jim byly uloženy s ohledem na zachování veřejného pořádku a zajištění vnitřní bezpečnosti.
Podle EIOÚ vedou tato ustanovení k tomu, že Evropská unie nemá pravomoc omezit přístup bezpečnostních nebo zpravodajských služeb k údajům, které poskytovatelé uchovávají.
Jinými slovy, právo Evropské unie se nevztahuje ani na přístup těchto služeb k provozním a polohovým údajům poskytovatelů, ani na následné využití informací, které tyto služby získaly.
Toto je prvek, který musí být při hodnocení návrhu zohledněn.
Je na členských státech, aby přijaly nezbytná opatření k úpravě přístupu zpravodajských služeb k údajům.
34. Za třetí mají následky uvedené v předešlých odstavcích významný dopad na osobu, které se údaje týkají.
Je třeba stanovit doplňující záruky, které zajistí, aby tato osoba mohla jednoduchým způsobem a včas uplatnit svá práva vyplývající z jejího postavení.
EIOÚ zdůrazňuje, že je potřeba účinně kontrolovat přístup a další užití, přičemž upřednostňuje provádění této kontroly prostřednictvím soudních orgánů členských států.
Záruky by se měly použít rovněž v případě přístupu k provozním údajům a jejich následného užití ze strany orgánů jiného členského státu.
35. EIOÚ v této souvislosti odkazuje na podněty směřující k novému právnímu rámci o ochraně údajů, který se použije pro orgány činné v trestním řízení (třetí pilíř Smlouvy o EU).
Dle jeho názoru tento právní rámec vyžaduje dodatečné záruky a nemůže se omezit pouze na opětovné potvrzení obecných zásad týkajících se ochrany údajů, které jsou obsažené v prvním pilíři.
[9]
36. Za čtvrté existuje přímá souvislost mezi vhodností bezpečnostních opatření a náklady na tato opatření.
Vhodná právní úprava uchovávání údajů proto musí obsahovat podněty vybízející poskytovatele k investování do technické infrastruktury.
Poskytovatelům mohou být např. hrazeny dodatečné náklady na vhodná bezpečnostní opatření.
37. Celkem vzato by vhodná bezpečnostní opatření měla:
- omezit přístup a další užití údajů,
- stanovit vhodná technická a organizační bezpečnostní opatření k ochraně databází.
To zahrnuje i náležité vymazání údajů na konci doby uchovávání a reaguje na poptávku příslušných zájmových skupin po přístupu k údajům a jejich využití,
- zajistit výkon práva osob, kterých se uchovávané údaje týkají, a to nejen opakováním obecných zásad vztahujících se k ochraně údajů,
- obsahovat podněty, které poskytovatele povzbudí k investování do technické infrastruktury.
III. Právní základ a návrh rámcového rozhodnutí
38. Návrh je založen na Smlouvě o ES, zejména na jejím článku 95, a jeho účelem je harmonizace povinností poskytovatelů ve vztahu ke zpracovávání a uchovávání provozních a polohových údajů podle jeho článku 1.
Podle návrhu mají být údaje poskytovány pouze příslušným vnitrostátním orgánům v přesně vymezených případech, které souvisejí s trestnou činností, ale podrobnější stanovení účelu a přístupu k údajům i jejich dalšího užití je ponecháno na pravomoci členských států, s výhradou uplatnění záruk stávajícího rámce Společenství na ochranu údajů.
Návrh má v tomto ohledu omezenější rozsah působnosti než rámcové rozhodnutí, které vychází z čl. 31 odst.1 písm. c) Smlouvy o EU a které obsahuje dodatečná ustanovení o přístupu k uchovávaným údajům, jakož i ustanovení upravující žádosti o přístup ze strany ostatních členských států.
Důvodová zpráva předkládá odůvodnění tohoto omezení oblasti působnosti návrhu.
Zpráva uvádí, že přístup a výměna informací mezi příslušnými orgány činnými v trestním řízení spadají mimo oblast působnosti Smlouvy o ES.
40. EIOÚ toto tvrzení obsažené v důvodové zprávě nepřesvědčilo.
Hlavním cílem zásahu Společenství, který je založen na článku 95 Smlouvy o ES (vnitřní trh), musí být odstranění překážek pro obchod.
Zásah musí podle judikatury Soudního dvora skutečně vhodným způsobem přispět k odstranění takové překážky.
Při svém zásahu však musí zákonodárné orgány Společenství ctít základní práva (čl. 6 odst.
2 Smlouvy o EU, viz část II tohoto stanoviska). Vzhledem k tomu může stanovení pravidel o uchovávání údajů na úrovni Společenství vyžadovat, aby bylo na úrovni Společenství řešeno i dodržování základních práv.
Jestliže zákonodárné orgány Společenství nemohly stanovit pravidla pro přístup a užití údajů, nemohly splnit svou povinnost uloženou článkem 6 Smlouvy o EU, neboť posledně zmiňovaná pravidla jsou nezbytná pro zajištění toho, aby byly údaje uchovávány za podmínky náležitého respektování základních práv.
Podle EIOÚ nelze pravidla pro přístup, užití a výměnu údajů oddělit od povinnosti spojené s uchováváním údajů.
41. EIOÚ připouští, že členským státům náleží pravomoc ustavit příslušné orgány.
Stejně je tomu i se soudní ochranou a uspořádáním orgánů činných v trestním řízení.
Akt společenství však může členským státům stanovit podmínky pro určení příslušných orgánů, soudní kontrolu nebo pro využívání právní ochrany ze strany občanů.
Tato ustanovení zajišťují, aby na vnitrostátní úrovni byly k dispozici vhodné postupy, které zaručí plnou účinnost aktu, včetně úplného dodržování právních předpisů týkajících se ochrany údajů.
42. EIOÚ předkládá další otázku, která se vztahuje k právnímu základu.
Zákonodárným orgánům Společenství přísluší výběr odpovídajícího právního základu, jakož i vhodných zákonodárných postupů.
Tento výběr není posláním EIOÚ.
EIOÚ se však za stávajícího stavu vzhledem k tomu, že se tu jedná o důležité základní otázky, vyslovuje pro upřednostnění postupu spolurozhodování.
Pouze tento postup stanovuje průhledný rozhodovací proces s plným zapojením všech tří institucí a s náležitým dodržením zásad, na kterých je založena Evropská unie.
IV. Potřeba harmonizace
43. Návrh směrnice harmonizuje typy údajů, které se mají uchovávat, dobu jejich uchovávání i účely, ke kterým lze tyto údaje postoupit příslušným orgánům.
Návrh předpokládá úplnou harmonizaci těchto prvků.
V tomto ohledu má zcela jinou povahu než návrh rámcového rozhodnutí, který stanovuje minimální pravidla.
44. EIOÚ, s ohledem na fungování vnitřního trhu, potřeby orgánů činných v trestním řízení, Evropský soud pro lidská práva a zásady ochrany údajů, zdůrazňuje potřebu úplné harmonizace těchto prvků.
45. Pokud jde o fungování vnitřního trhu, harmonizace povinnosti uchovávat údaje odůvodňuje výběr právního základu návrhu (čl. 95 ES). Ponecháním základních rozdílů v právních předpisech členských států by nebylo odstraněno stávající narušení vnitřního trhu elektronických komunikací, které je mimo jiné zapříčiněno (brzkým) přijetím právních opatření členskými státy podle čl. 15 směrnice 2002/58/ES (viz bod 19 tohoto stanoviska).
46. Tento význam se ještě zvyšuje, neboť značný počet elektronických komunikací se dotýká pravomocí více než jednoho členského státu.
Názornými příklady jsou: přeshraniční telefonické hovory, roaming, přechod hranic během mobilní komunikace a využití poskytovatele v členském státu, ve kterém nemá dotčená osoba bydliště.
47. V této souvislosti by nedostatek harmonizace navíc mohl způsobit újmu potřebám orgánů činných v trestním řízení, neboť příslušné orgány by musely splňovat rozdílné právní požadavky.
Mohlo by tak dojít k narušení výměny informací mezi orgány členských států.
Na závěr EIOÚ odkazuje na svou odpovědnost podle článku 41 nařízení (ES) č. 45/2001 a zdůrazňuje, že úplná harmonizace hlavních prvků obsažených v návrhu je nezbytná pro splnění požadavků Evropského soudu pro lidská práva a zásad ochrany údajů.
Jakékoli právní opatření ukládající povinnost uchovávat provozní a polohové údaje, pokud má být z hlediska ochrany údajů přijatelné a pokud má splňovat požadavky nezbytnosti a přiměřenosti, musí jasně vymezovat množství údajů, které mají být uchovávány, dobu jejich uchovávání a (účely pro) přístup a další užití údajů.
V. Připomínky k článkům návrhu
Článek 3: Povinnost uchovávat údaje
49. Článek 3 je zásadním ustanovením návrhu. Čl. 3 odst. 1 stanovuje povinnost uchovávat provozní a polohové údaje, přičemž čl. 3 odst. 2 zavádí zásadu omezení účelu. Čl. 3 odst. 2 stanovuje tři významná omezení. Uchovávané údaje mohou být poskytovány pouze:
- příslušným vnitrostátním orgánům,
- v přesně vymezených případech,
- za účelem prevence, vyšetřování, odhalování a stíhání závažné trestné činnosti, jako je např. terorismus a organizovaný zločin.
Čl. 3 odst.
2 odkazuje na vnitrostátní právní předpisy členských států, které mají upřesnit další omezení.
3 odst. 2 jako významné ustanovení, ale domnívá se, že omezení nejsou dostatečně upřesněna, že přístup a další užití by měly být směrnicí výslovně upraveny, a že je potřeba stanovit doplňující záruky.
Jak bylo uvedeno v části III tohoto stanoviska, EIOÚ není přesvědčen o tom, že nezahrnutí (upřesňujících) ustanovení o přístupu a dalším užití provozních a polohových údajů je nevyhnutelným důsledkem právního základu návrhu (článku 95 Smlouvy o ES).
Toto vede k následujícím poznámkám.
51. Za prvé: není přesně stanoveno, že ostatní dotčené subjekty, jako např. poskytovatelé, nemají přístup k údajům.
Poskytovatelé mohou podle článku 6 směrnice 2002/58/ES zpracovávat provozní údaje pouze po dobu, po kterou jsou údaje uchovávány pro účely účtování.
Podle EIOÚ není odůvodněn jiný přístup poskytovatelů a dalších příslušných subjektů k údajům než ten, který je předvídán směrnicí 2002/58/ES, a to za podmínek stanovených v této směrnici.
52. EIOÚ doporučuje do textu návrhu doplnit ustanovení, které zajistí, aby k těmto údajům neměly přístup jiné subjekty než příslušné orgány. Toto ustanovení by mohlo znít takto: "údaje mohou být přístupné nebo zpracovávané pouze pro účely podle čl. 3 odst. 2" nebo "poskytovatelé účinně zajistí, aby byl přístup udělen pouze příslušným orgánům".
53. Za druhé: zdá se, že omezení na přesně vymezené případy zakazuje běžný přístup "při činnostech náhodného vyhledávání" a vytěžování údajů.
Znění návrhu by však mělo stanovit, že údaje mohou být poskytovány pouze v souvislosti s potřebami vyšetřování příslušného trestného činu.
54. Za třetí: EIOÚ vítá skutečnost, že účel přístupu je omezen na závažné trestné činnosti, jako jsou např. terorismus a organizovaný zločin.
V jiných méně závažných případech by přístup k provozním a polohovým údajům nebyl zcela přiměřený.
EIOÚ však vyjadřuje své pochybnosti o tom, zda je toto omezení dostatečně přesné, a to zejména v případech, kdy se bude o přístup žádat v souvislosti s jinou závažnou trestnou činností, než je terorismus a organizovaný zločin.
Praxe v členských státech bude odlišná.
V části IV tohoto stanoviska EIOÚ zdůraznil potřebu úplné harmonizace hlavních prvků obsažených v návrhu.
EIOÚ proto doporučuje omezit ustanovení na určité závažné trestné činnosti.
55. Za čtvrté: oproti návrhu rámcového rozhodnutí neobsahuje tento návrh ustanovení o přístupu.
Podle názoru EIOÚ by neměl být v této směrnici opomíjen přístup a další užití údajů.
Jsou totiž neoddělitelnou součástí předmětu právní úpravy (viz část III tohoto stanoviska).
EIOÚ doporučuje doplnění návrhu o jeden nebo více článků, které by upravovaly přístup příslušných orgánů k provozním a polohovým údajům a další užití těchto údajů. Tyto články by měly být schopny zajistit, aby údaje byly používány pouze pro účely stanovené v čl.
3 odst. 2, aby orgány zajistily správnost, důvěrnost a bezpečnost získaných údajů a aby byla data vymazána, pokud již nejsou pro prevenci, vyšetřování, odhalování a stíhání určité trestné činnosti dále potřebné.
Dále by mělo být stanoveno, aby přístup k údajům podléhal ve zvláštních případech soudní kontrole členských států.
57. Za páté: návrh neobsahuje dodatečné záruky ochrany údajů.
Body odůvodnění pouze odkazují na záruky obsažené ve stávajících právních předpisech, zejména ve směrnicích 95/46/ES a 2002/58/ES.
EIOÚ vzhledem k zvláštnímu významu (doplňujících) záruk nesouhlasí s tímto omezeným přístupem k ochraně údajů (viz část II tohoto stanoviska).
58. EIOÚ proto doporučuje vložit odstavec o ochraně údajů. Do tohoto odstavce mohou být vložena předcházející doporučení, která se týkají čl. 3 odst. 2, jakož i další ustanovení o ochraně údajů, např. ustanovení související s uplatněním práva osob, jichž se uchovávané údaje týkají (viz část II tohoto stanoviska), se správností dat a zabezpečením údajů a s provozními a polohovými údaji o osobách, které nejsou podezřelé z páchání trestné činnosti.
Článek 4: Kategorie údajů, jež mají být uchovávány
59. EIOÚ obecně vítá tento článek a související přílohu z těchto důvodů:
- zvolený způsob právní úpravy s funkčním popisem, který je obsažen v hlavní části směrnice, a s technickými podrobnostmi uvedenými v příloze.
Ten je dostatečně pružný, aby náležitě odpovídal technickému vývoji, a poskytuje právní jistotu občanům,
- rozdělení údajů na telekomunikační a internetové, přestože toto rozdělení není z technického hlediska natolik významné.
Vzhledem k ochraně údajů je však toto rozdělení důležité, neboť v rámci internetu není zřetelná hranice mezi obsahovými a provozními údaji (viz např. čl. 1 odst.
- úroveň harmonizace: návrh předpokládá vysokou úroveň harmonizace s úplným seznamem kategorií údajů, jež mají být uchovávány (oproti rámcovému rozhodnutí, které obsahuje minimální seznam a členským státům ponechává širokou možnost doplnění údajů).
Z hlediska ochrany údajů je zásadní úplná harmonizace (viz část IV).
60. EIOÚ doporučuje tyto změny:
- Druhý odstavec článku 4 by měl obsahovat přesnější kritéria zajišťující, že nebudou uvedeny údaje o obsahu.
Měla by být doplněna tato věta: "Příloha nesmí obsahovat údaje, které odhalují obsah komunikace."
- Článek 5 nabízí možnost změny přílohy směrnicí Komise (postupem projednávání ve výborech).
EIOÚ doporučuje, aby při změnách přílohy, které mají významný dopad na ochranu údajů, byl upřednostněn postup pomocí směrnice v souladu s postupem spolurozhodování.
[10]
Článek 7: Doba uchovávání údajů
61. EIOÚ vítá skutečnost, že doba uchovávání údajů v tomto návrhu je podstatně kratší, než doba, kterou stanovuje návrh rámcového rozhodnutí:
- S odkazem na pochybnosti vyjádřené v tomto stanovisku o prokázání nezbytnosti uchovávání provozních údajů po dobu nejvýše jednoho roku odráží období jednoho roku praxi orgánů činných v trestním řízení uvedené na základě statistických údajů poskytnutých Komisí a předsednictvím Rady.
- Tyto statistické údaje rovněž ukazují, že kromě výjimečných případů neodpovídá uchovávání údajů po delší dobu praxi orgánů činných v trestním řízení.
- Kratší doba v délce šesti měsíců stanovená pro údaje elektronických komunikací, které využívají výlučně nebo zejména internetových protokolů, je významná s ohledem na ochranu údajů, neboť uchovávání internetových komunikací vede k zakládání rozsáhlých databází (tyto údaje nejsou obvykle uchovávány pro účely fakturace), vymezení oproti údajům o obsahu je nejasné a uchovávání po dobu delší šesti měsíců neodpovídá praxi orgánů činných v trestním řízení.
62. V textu by mělo být upřesněno:
- doba uchovávání šest měsíců, případně jeden rok, je maximální dobou uchovávání,
- po uplynutí doby uchovávání jsou údaje vymazány.
Text by měl dále upřesnit způsob vymazání údajů.
Dle EIOÚ musí poskytovatel vymazávat údaje prostřednictvím automatických prostředků nejméně jednou za den.
Článek 8: Požadavky pro ukládání uchovávaných údajů
63. Tento článek je úzce spojen s čl. 3 odst. 2 a obsahuje důležité ustanovení zajišťující možnost omezení přístupu v přesně vymezených případech pouze k takovým údajům, které jsou konkrétně vyžadovány. Článek 8 a čl. 3 odst. 2 předpokládají, že poskytovatelé postoupí vyžádané údaje příslušným orgánům, přičemž tyto orgány nemají k těmto databázím přímý přístup. EIOÚ doporučuje výslovné uvedení tohoto předpokladu do textu.
64. Ustanovení by mělo být upřesněno takto:
- poskytovatelé postoupí vyžádané údaje orgánům (viz bod 63),
- poskytovatelé by měli instalovat potřebnou technickou sestavu včetně vyhledávačů, aby umožnili cílený přístup k přesně stanoveným údajům,
- poskytovatelé by měli zajistit, aby byl přístup do databází z technických důvodů umožněn pouze jejich pracovníkům s přesně vymezenou technickou odpovědností, přičemž jsou tito pracovníci vyrozuměni o citlivé povaze údajů a své pracovní činnosti vykonávají v souladu s přísnými vnitřními předpisy o důvěrnosti,
- postoupení údajů by mělo probíhat bez nepřiměřených průtahů a bez odhalení provozních a polohových údajů, které nejsou pro účely žádosti nezbytné.
Článek 9: Statistika
65. Povinnost poskytovatelů předkládat výroční statistické výkazy pomáhá orgánům Společenství sledovat účinnost provádění a uplatňování stávajícího návrhu.
Jsou potřebné vhodné informace.
66. Podle EIOÚ je tato povinnost uplatněním zásady průhlednosti.
Evropský občan má právo znát míru účinnosti uchovávání údajů.
Z tohoto důvodu by měl být poskytovatel také povinen vést záznamy o přístupech a provádět systematický (vnitřní) audit, který umožní vnitrostátním orgánům pro ochranu údajů kontrolovat praktické uplatňování pravidel o ochraně údajů [11].
Návrh by měl být v tomto ohledu změněn.
Článek 10: Náklady
67. Jak již bylo uvedeno v části II, existuje přímá souvislost mezi vhodností bezpečnostních opatření a náklady na tato opatření nebo, řečeno jinak, mezi bezpečností a náklady.
EIOÚ považuje článek 10, který umožňuje náhradu prokázaných dodatečných nákladů, za významné ustanovení, které by mohlo sloužit poskytovatelům jako pobídka, aby investovali do technické infrastruktury.
68. Podle odhadů hodnocení dopadu předloženého EIOÚ Komisí jsou náklady na uchovávání údajů značné.
V případě velkých poskytovatelů sítí a služeb by náklady mohly převyšovat 150 milionů EUR za dobu dvanácti měsíců uchovávání, s ročními provozními náklady ve výši přibližně 50 milionů EUR.
[12] Nejsou však k dispozici žádné statistické údaje o nákladech na doplňující bezpečnostní opatření, jako jsou např. nákladné vyhledávače (viz poznámka k článku 6), ani o (odhadovaných) finančních dopadech plné náhrady dodatečných nákladů poskytovatelům.
69. Podle EIOÚ je k posouzení návrhu v plném rozsahu zapotřebí přesnějších statistických údajů.
EIOÚ navrhuje upřesnění finančních dopadů návrhu v důvodové zprávě.
70. Co se ustanovení článku 10 týče, měl by být v textu tohoto ustanovení vyjasněn vztah mezi vhodností bezpečnostních opatření a náklady.
Návrh by měl dále stanovit minimální normy bezpečnostních opatření, které mají být přijaty poskytovateli, aby jim vznikl nárok na náhradu ze strany členského státu.
Podle EIOÚ nemůže být určení těchto norem ponecháno zcela na členských státech.
Tím by mohla být ohrožena úroveň harmonizace, o kterou tato směrnice usiluje.
Dále je třeba zohlednit skutečnost, že členské státy ponesou finanční důsledky této náhrady.
Článek 11: Změna směrnice 2002/58/ES
71. Měl by být vyjasněn vztah k čl. 15 odst. 1 směrnice 2002/58/ES, neboť tento návrh zbavuje toto ustanovení značné části jeho obsahu. Odkazy v čl. 15 odst. 1 směrnice 2002/58/ES na články 6 a 9 (stejné směrnice) by měly být zrušeny nebo přinejmenším změněny tak, aby vyjasnily, že členské státy již nemají dále pravomoc přijímat právní předpisy, které se vztahují na trestné činnosti doplňující tento stávající návrh. Je třeba odstranit veškeré nejasnosti ohledně zbývajících pravomocí členských států – například pokud jde o uchovávání údajů ve vztahu k "méně" závažné trestné činnosti.
Článek 12: Hodnocení
72. EIOÚ vítá, že návrh obsahuje článek o hodnocení směrnice do tří let od jejího vstupu v platnost.
Hodnocení je navíc významné z hlediska pochybností o vhodnosti a přiměřenosti návrhu.
73. Z tohoto hlediska doporučuje EIOÚ stanovit ještě přísnější povinnost, která obsahuje tyto prvky:
- hodnocení by se mělo skládat z hodnocení účinnosti uplatňování směrnice, z hlediska orgánů činných v trestním řízení, jakož i z hodnocení dopadu na základní práva osob, jichž se uchovávání údajů týká.
Komise by měla zahrnout veškeré dostupné důkazy, které by mohly toto hodnocení ovlivnit,
- hodnocení by mělo probíhat pravidelně (nejméně každé 2 roky),
- Komise by měla být povinna případně předložit návrh na změny tohoto návrhu (jako u článku 18 směrnice 2002/58/ES).
VI. Závěry
Předběžné podmínky
74. Pro EIOÚ je zásadní, aby návrh respektoval základní práva.
Právní opatření, které by poškozovalo ochranu zaručenou právem Společenství, a zejména judikaturou Soudního dvora a Evropského soudu pro lidská práva, je nejen nepřípustné, ale také protiprávní.
75. Nezbytnost a přiměřenost povinnosti uchovávat údaje musí být v plném rozsahu prokázána.
76. K nezbytnosti: EIOÚ si je vědom změny okolností, avšak není přesvědčen o nezbytnosti uchovávání provozních a polohových údajů pro účely vymáhání práva, tak jak je stanovena tímto návrhem.
77. EIOÚ předložil v tomto stanovisku svůj názor na přiměřenost tohoto návrhu.
To v první řadě znamená, že uchovávání provozních a polohových údajů není samo o sobě vhodným nebo účinným řešením.
Jsou nutná doplňující opatření, která např. zajistí, aby dotčené orgány měly ve zvláštním případě cílený a rychlý přístup k potřebným údajům.
V druhé řadě by návrh měl:
- omezit dobu uchovávání.
Doba musí odpovídat potřebám orgánů činných v trestním řízení,
- omezit počet údajů, které mají být ukládány.
Tento počet musí odpovídat potřebám orgánů činných v trestním řízení a zajistit, aby nebyl možný přístup k údajům o obsahu,
- obsahovat vhodná bezpečnostní opatření.
Celkové posouzení
78. EIOÚ zdůrazňuje význam té skutečnosti, že toto znění návrhu předpokládá úplnou harmonizaci hlavních prvků návrhu, zejména druhů údajů, které mají být uchovávány, dobu, po kterou mají být údaje uchovávány, jakož i (účely pro) přístup a další užití údajů.
79. V některých otázkách je nezbytné další vyjasnění, které například zajistí dostatečné vymazání údajů na konci doby uchovávání a účinně zabrání přístupu a využití údajů ze strany příslušných zájmových skupin.
80. Pro přijatelnost návrhu z hlediska ochrany údajů považuje EIOÚ za zásadní tyto body:
- doplnění návrhu o zvláštní ustanovení o přístupu k provozním a polohovým údajů ze strany příslušných orgánů a o dalším užití těchto údajů, jako zásadní a neoddělitelné součásti předmětné úpravy,
- doplnění návrhu o další dodatečné záruky ochrany údajů (oproti pouhému odkazu na záruky, které existují ve stávajících právních předpisech, zejména na směrnici 95/46/ES a směrnici 2002/58/ES), které mimo jiné zajistí osobám, kterých se uchovávání údajů týká, možnost uplatnit svá práva,
- doplnění návrhu o další pobídky pro poskytovatele, aby investovali do vhodné technické infrastruktury, včetně finančních pobídek.
Tato infrastruktura může být vhodná, pouze pokud budou existovat účinné vyhledávače.
Doporučení změn návrhu
81. K čl. 3 odst. 2:
- doplnění ustanovení, kterým bude zajištěno, aby kromě příslušných orgánů neměly k údajům přístup jiné subjekty. Toto ustanovení by mohlo znít takto: "údaje mohou být přístupné nebo zpracovávané pouze pro účely podle čl.
3 odst. 2" nebo "poskytovatelé účinně zajistí, aby byl přístup udělen pouze příslušným orgánům",
- upřesnění, že údaje mohou být poskytnuty pouze v případě, že jsou vyžadovány v souvislosti se zvlášť vymezenou trestnou činností,
- omezení ustanovení na určité závažné trestné činnosti,
- doplnění návrhu jedním nebo více články o přístupu k provozním a polohovým údajům ze strany příslušných orgánů a o dalším užití údajů a ustanovením, že přístup bude v členských státech ve zvláštních případech podroben soudní kontrole,
- začlenění odstavce o ochraně údajů.
82. K článkům 4 a 5:
- doplnění článku 4 druhého pododstavce následující větou: "Příloha nesmí obsahovat údaje, které odhalují obsah komunikace.",
- upřesnění, že změny přílohy, které mají podstatný dopad na ochranu údajů, by měly být prováděny prostřednictvím směrnice podle postupu spolurozhodování.
83. K článku 7, upřesnění textu:
- doba uchovávání šest měsíců, případně jeden rok, je maximální dobou uchovávání,
- po uplynutí doby uchovávání jsou údaje vymazány.
Text by měl rovněž vyjasnit způsob vymazání údajů, zejména prostřednictvím poskytovatele a automatizovanými prostředky, nejméně jednou za den.
84. K článku 8, upřesnění textu:
- poskytovatelé postoupí vyžádané údaje orgánům,
- poskytovatelé by měli instalovat potřebnou technickou sestavu včetně vyhledávačů, aby umožnili cílený přístup k přesně stanoveným údajům,
- poskytovatelé by měli zajistit, aby byl přístup do databází z technických důvodů umožněn pouze jejich pracovníkům s přesně stanovenou technickou odpovědností, přičemž jsou tito pracovníci vyrozuměni o citlivé povaze údajů a své činnosti vykonávají v souladu s přísnými vnitřními předpisy o důvěrnosti,
- postoupení údajů by mělo probíhat bez nepřiměřených průtahů a bez odhalení provozních a polohových údajů, které nejsou pro účely žádosti nezbytné.
85. K článku 9:
- doplnění ustanovení o povinnosti poskytovatele vést záznamy o přístupech a provádět systematický (vnitřní) audit, který umožní vnitrostátním orgánům pro ochranu údajů kontrolovat praktické uplatňování pravidel o ochraně údajů.
86. K článku 10:
- v textu ustanovení by měl být vyjasněn vztah mezi vhodností bezpečnostních opatření a náklady,
- doplnění minimálních norem bezpečnostních opatření, které mají být přijaty poskytovateli, aby jim vznikl nárok na náhradu ze strany členského státu,
- vyjasnění finančních důsledků návrhu v důvodové zprávě.
87. K článku 11:
- změna čl. 15 odst. 1 směrnice 2002/58/ES na základě zrušení odkazů na články 6 a 9 (stejné směrnice) nebo přinejmenším jejich změna, která vyjasní, že členské státy již nemají dále pravomoc přijímat takové právní předpisy, které se vztahují na trestné činnosti doplňující tento stávající návrh.
88. K článku 12, změna ustanovení o hodnocení:
- hodnocení by mělo zahrnovat hodnocení účinnosti uplatňování směrnice,
- hodnocení by mělo probíhat pravidelně (nejméně každé 2 roky),
- Komise by měla být povinna případně předložit návrh na změny tohoto návrhu (jako u článku 18 směrnice 2002/58/ES).
Stanovisko Poradního výboru pro spojování podniků přijaté na jeho 132. zasedání dne 22. června 2004 týkající se návrhu rozhodnutí ve věci COMP/M.3625 – Blackstone/Acetex
(2005/C 297/03)
(Text s významem pro EHP)
1. Poradní výbor souhlasí s Komisí, že oznámená operace představuje spojení s významem pro celé Společenství ve smyslu čl. 1 odst. 3 a čl. 3 odst. 1 písm. b) nařízení ES o spojování a že rovněž představuje případ spolupráce podle Dohody o EHP.
2. Poradní výbor souhlasí s definicemi relevantních výrobkových trhů navrženými Komisí, a to tak, jak jsou uvedeny v návrhu rozhodnutí. Jedná se o:
- kyselinu octovou;
- VAM (vinyl-acetátový monomer);
- anhydrid kyseliny octové;
- polyvinyl alkohol.
3. Poradní výbor souhlasí s definicemi relevantních zeměpisných trhů navrženými Komisí, a to tak, jak jsou uvedeny v návrhu rozhodnutí, především pokud jde o
- kyselinu octovou;
- VAM (vinyl-acetátový monomer);
- anhydrid kyseliny octové;
- polyvinyl alkohol;
jako trhy neomezené pouze na EHP, ale s celosvětovým významem.
4. Poradní výbor souhlasí s Komisí, že oznámené spojení závažným způsobem nenarušuje, zejména v důsledku vytvoření nebo posílení dominantního postavení, účinnou hospodářskou soutěž na společném trhu ani jeho podstatné části, a že by se tedy uvedené spojení mělo označit za slučitelné se společným trhem a s fungováním dohody o EHP v souladu s čl. 2 odst. 2 a čl. 8 odst. 1 nařízení o spojování a článkem 57 Dohody o EHP.
5. Poradní výbor žádá Komisi, aby zohlednila veškeré další body zmíněné během diskuse.
--------------------------------------------------
Závěrečná zpráva úředníka pro slyšení ve věci COMP /M.3625 – Blackstone/Acetex
(vyhotovená v souladu s články 15 a 16 rozhodnutí Komise 2001/462/ES, ESUO ze dne 23. května 2001 o mandátu úředníků pro slyšení v určitých řízeních ve věcech hospodářské soutěže – Úř. věst.
L 162, 19.6.2001)
(2005/C 297/02)
( Text s významem pro EHP)
Komise obdržela dne 20. ledna 2005 oznámení o navrhovaném spojení podle článku 4 nařízení Rady (ES) č. 139/2004 [1], kterým podnik Celanese Corporation (dále jen "Celanese") kontrolovaný podnikem Blackstone Crystal Holdings Capital Partners, Kajmanské ostrovy (dále jen "Blackstone") získá ve smyslu čl. 3 odst. 1 písm. b) nařízení Rady nákupem akcií kontrolu nad celým podnikem Acetex Corporation, Kanada (dále jen "Acetex").
Komise po prostudování informací, které zúčastněné strany k navrhovanému spojení předložily, a po počátečním šetření na trhu došla k závěru, že oznámená operace vyvolává vážné pochybnosti o slučitelnosti se společným trhem a s Dohodou o EHP. Proto dne 10. března 2005 zahájila řízení v souladu s čl.
6 odst. 1 písm. c) nařízení o spojování.
Útvary Komise po důkladném šetření na trhu došly k závěru, že navrhované spojení závažným způsobem nenarušuje účinnou hospodářskou soutěž na trzích, jichž se daná věc týká.
Stranám proto nebylo zasláno sdělení o námitkách.
Během šetření na trhu měly zúčastněné strany přístup k zásadním dokumentům podle nejlepších postupů oddělení 7.2 generálního ředitelství pro hospodářskou soutěž týkajících se vedení kontrolních řízení týkajících se spojování.
Tato věc nevyžaduje žádný zvláštní komentář k právům na slyšení.
Oznámení Norského království ohledně vzájemnosti v otázce víz [1]
(2005/C 310/02)
V souladu s článkem 2 nařízení Rady (ES) č. 851/2005 ze dne 2. června 2005, kterým se mění nařízení (ES) č. 539/2001, bych Vám rád sdělil, že k dnešnímu dni se na státní příslušníky Norského království vztahuje vízová povinnost v těchto třetích zemích uvedených v příloze II nařízení č. 539/2001:
- Austrálie
- Brunej Darussalam (víza jsou požadována pro pobyty, jejichž délka překročí 14 dní)
- Panama (víza se vystavují zdarma při příjezdu)
[1] Toto oznámení se zveřejňuje v souladu s článkem 2 nařízení Rady (ES) č. 851/2005 ze dne 2. června 2005 (Úř. věst. L 141, 4.6.2005, s. 3), kterým se mění nařízení (ES) č. 539/2001 ze dne 15. března 2001 (Úř. věst. L 81, 21.3.2001, s. 1).
--------------------------------------------------
Závěrečná zpráva úředníka pro slyšení ve věci COMP/M.2139 – Bombardier/Adtranz
(v souladu s články 15 a 16 rozhodnutí Komise (2001/462/ES, ESUO) ze dne 23. května 2001 o mandátu úředníků pro slyšení v určitých řízeních ve věcech hospodářské soutěže – Úř. věst.
L 162, 19.6.2001, s. 21)
(2005/C 321/02)
(Text s významem pro EHP)
Dne 3. dubna 2001 prohlásila Evropská komise spojení, kterým společnost Bombardier získala kontrolu ve smyslu čl. 3 odst. 1 písm. b) nařízení Rady č. 4064/89 nad podnikem DaimlerChrysler Rail Systems (Adtranz), za slučitelné se společným trhem a Dohodou o EHP. Prohlášení o slučitelnosti bylo podmíněno dodržením několika podmínek a závazků.
Jedna z podmínek se týkala rakouského podniku Elin EBG Traction ("ETR"), dceřiné společnosti VA Tech AG, která je dodavatelem technologie pohonu na, mimo jiné, regionální vlaky a tramvaje/vozy městské dráhy.
Poté co strukturální spojení společností ETR a Bombardier muselo být odděleno, aby navrhované spojení mohlo být prohlášeno za slučitelné se společným trhem, bylo nezbytné vytvořit pro ETR pracovní náplň, která by této společnosti umožnila hospodářsky přežít.
Proto musel Bombardier uzavřít se společností ETR Společnou dohodu o rozvoji za účelem spolupráce obou těchto společností do roku 2006, ve vztahu k tramvajím "CityRunner Type Linz", na které ETR dodává elektrické pohony.
Trvání závazku již pravděpodobně nebude nadále odůvodněno: Siemens navrhl, že získá výhradní kontrolu nad VA Tech a tím také kontrolu nad ETR.
Proto také nastane změna ve finanční struktuře ETR, která již nebude od společnosti Bombardier potřebovat objednávky k zajištění svého hospodářského přežití.
Pokud Siemens získá výhradní kontrolu nad ETR, nebude již v důsledku toho nutné ukládat společnosti Bombardier podmínku, aby odebírala elektrické pohony pro své CityRunner Type Linz od ETR.
Za předpokladu, že schvalující rozhodnutí ve věci COMP/M.3653 Siemens/VA Tech vstoupí v platnost a že navrhované získání výhradní kontroly nad společností VA Tech ze strany společnosti Siemens, jak bylo schváleno v uvedeném rozhodnutí, bude provedeno, navrhuje předloha rozhodnutí odvolat výše uvedený závazek uložený společnosti Bombardier podle čl. 8 odst. 5 nařízení Rady (ES) č. 4064/1989.
S ohledem na skutečnost, že návrh rozhodnutí zbavuje společnost Bombardier závazku a jelikož Siemens ve svém dopise ze dne 16. června 2005 výslovně netrvá na jakýchkoli právech, které by mohly plynout z tohoto závazku, věc nevyžaduje žádný zvláštní komentář k právu na slyšení.
Stanovisko poradního výboru pro spojování podniků přijaté na jeho 133. zasedání dne 29. června 2005 týkající se předlohy rozhodnutí ve věci COMP/M.2139 – Bombardier/ADtranz
(2005/C 321/03)
(Text s významem pro EHP)
1. Poradní výbor souhlasí s Komisí, že závazek společnosti Bombardier ve věci COMP/M.2139 Bombardier/Adtranz ze dne 4. dubna 2001 k nákupu elektrických pohonů pro tramvaje typu Cityrunner Linz po dobu 5 let výlučně od společnosti Elin EBG Traction, dceřiné společnosti VA Tech, již není odůvodněný, jakmile Komise vydá schvalující rozhodnutí ve věci COMP/M.3653 Siemens/VA Tech, ve kterém stanoví podmínky a povinnosti, a toto rozhodnutí vstoupí v platnost a v důsledku toho se VA Tech stane součástí společnosti Siemens.
2. Poradní výbor souhlasí s Komisí, že v důsledku toho je závazek uvedený v příloze 1 písm. b) k rozhodnutí COMP/M.2139 Bombardier/Adtranz navrhovaným rozhodnutím zrušen.
3. Poradní výbor žádá Komisi o zohlednění všech ostatních bodů vznesených v průběhu diskuse.
--------------------------------------------------
Zřízení a složení senátů, volba předsedů senátů a přidělení soudců k senátům
(2005/C 322/08)
Dne 30. listopadu 2005 Soud pro veřejnou službu rozhodl v souladu s čl. 3 odst. 3 a 4 a článkem 4 rozhodnutí Rady 2004/752/ES, Euratom ze dne 2. listopadu 2004 o zřízení Soudu pro veřejnou službu Evropské unie [1], jakož i s čl. 4 odst. 2 a 3 přílohy I statutu Soudního dvora a článkem 10 jednacího řádu Soudu prvního stupně, že bude zasedat ve třech senátech a plénu. Rovněž zvolil na dobu od 30. listopadu 2005 do 30. září 2008 p. H. KREPPELA a p. S. VAN RAEPENBUSCHE předsedy senátů a přidělil k senátům následující soudce:
První senát
p. H. KREPPEL, předseda senátu,
p. H. TAGARAS a p. S. GERVASONI, soudci,
Druhý senát
p. S. VAN RAEPENBUSCH, předseda senátu,
pí I. BORUTA a p. H. KANNINEN, soudci,
Třetí senát, v němž zasedají tři soudci
p. P. MAHONEY, předseda Soudu [2];
pí I. BORUTA, p. H. KANNINEN, p. H. TAGARAS a p. S. GERVASONI, soudci.
V tomto posledně uvedeném senátu bude zasedat předseda alternativně buď se soudci pí I. BORUTA a p. H. TAGARASEM nebo se soudci p. H. KANNINENEM a p. S. GERVASONIM, aniž by byla dotčena souvislost věcí.
[1] Úř. věst.
2004 L 333, s. 7.
[2] Úř. věst.
2005 C 271, s. 27.
--------------------------------------------------
Kritéria přidělování věcí senátům
(2005/C 322/09)
Dne 30. listopadu 2005 Soud v souladu s článkem 4 přílohy I statutu Soudního dvora a článkem 12 jednacího řádu Soudu prvního stupně rozhodl pro počáteční období ode dne zveřejnění rozhodnutí předsedy Soudního dvora
Určení soudce, který nahradí předsedu Soudu jako soudce příslušného pro rozhodování o předběžných opatřeních
(2005/C 322/10)
Dne 30. listopadu 2005 Soud rozhodl v souladu s čl. 3 odst.
4 rozhodnutí Rady 2004/752 a článkem 106 jednacího řádu Soudu prvního stupně, že soudce p. S. VAN RAEPENBUSCH, předseda druhého senátu, nahradí v období ode dne zveřejnění rozhodnutí předsedy Soudního dvora
Sdělení
(2005/C 322/11)
Dne 30. listopadu 2005 složila pí Waltraud Hakenberg, vedoucí kanceláře Soudu pro veřejnou službu Evropské unie [1], přísahu v souladu s články 4 a 20 jednacího řádu Soudu prvního stupně, jakož i s čl. 3 odst. 4 rozhodnutí Rady 2004/752/ES, Euratom ze dne 2. listopadu 2004 o zřízení Soudu pro veřejnou službu Evropské unie a ujala se své funkce na dobu šesti let do 29. listopadu 2011.
[1] Úř. věst.
2005 C 296, s. 39.
--------------------------------------------------
Oznámení Slovenské republiky ohledně vzájemnosti v otázce víz [1]
(2005/C 327/01)
Stálé zastoupení Slovenské republiky při Evropské unii vyjadřuje svoji úctu Radě Evropské unie a Evropské komisi a dovoluje si oznámit, že podle čl. 1 odst. 4 písm. f) nařízení Rady (ES) č. 539/2001 ze dne 15. března 2001 ve znění nařízení Rady (ES) č. 851/2005 ze dne 2. června 2005 Panamská republika nótou ze dne 22. srpna 2005 oznámila zrušení vízové povinnosti pro státní příslušníky Slovenské republiky, držitele všech druhů cestovních pasů.
Stálé zastoupení Slovenské republiky při Evropské unii využívá této příležitosti, aby Radu Evropské unie a Evropskou komisi ujistilo o své hluboké úctě.
[1] Toto oznámení se zveřejňuje v souladu s čl. 1 odst. 4 písm. f) nařízení Rady (ES) č. 851/2005 ze dne 2. června 2005 (Úř. věst. L 141, 4.6.2005, s. 3), kterým se mění nařízení (ES) č. 539/2001 ze dne 15. března 2001 (Úř. věst. L 81, 21.3.2001, s.1).
--------------------------------------------------
Oznámení Estonské republiky ohledně vzájemnosti v otázce víz [1]
(2005/C 327/02)
Stálé zastoupení Estonské republiky při Evropské unii vyjadřuje svoji úctu Radě Evropské unie a Evropské komisi a dovoluje si oznámit, že podle čl. 1 odst. 4 písm. f) nařízení Rady (ES) č. 539/2001 ze dne 15. března 2001 ve znění nařízení Rady (ES) č. 851/2005 ze dne 2. června 2005 Panamská republika nótou ze dne 21. září 2005 oznámila, že podle rozhodnutí vlády Panamské republiky dochází s účinností od 6. června ke zrušení vízové povinnosti při vstupu do země pro státní příslušníky Estonské republiky.
Stálé zastoupení Estonské republiky při Evropské unii využívá této příležitosti, aby Radu Evropské unie a Evropskou komisi ujistilo o své hluboké úctě a přátelství.
[1] Toto oznámení se zveřejňuje v souladu s čl. 1 odst. 4 písm. f) nařízení Rady (ES) č. 851/2005 ze dne 2. června 2005 (Úř. věst. L 141, 4.6.2005, s. 3), kterým se mění nařízení (ES) č. 539/2001 ze dne 15. března 2001 (Úř. věst. L 81, 21.3.2001, s. 1).
--------------------------------------------------
Stanovisko č. 1/2006
k návrhu nařízení Evropského parlamentu a Rady, kterým se stanoví pravidla pro účast podniků, výzkumných středisek a vysokých škol na akcích v rámci sedmého rámcového programu a pro šíření výsledků výzkumu (2007–2013)
(podle čl. 248 odst. 4 druhého pododstavce Smlouvy o ES)
(2006/C 203/01)
OBSAH
1–8 ÚVOD
9–13 OBECNÉ PŘIPOMÍNKY
9–12 Návrh Komise nevyužívá příležitosti k provedení radikální změny
13 Hlavní návrhy k dosažení větší pružnosti a zjednodušení pro účastníky
14–90 SPECIFICKÉ PŘIPOMÍNKY
14 Dodržování interinstitucionálních pravidel pro tvorbu právních předpisů
15–16 Povinnost Komise sledovat soulad s pravidly pro poskytování státní podpory na výzkum a vývoj
17 Použitelnost "pravidel pro účast" na činnosti financované v rámci Evropské rady pro výzkum (ERV)
18–19 Rozlišování mezi vnitřní kontrolou a vnějším auditem
20–21 Kapitola I: Úvodní ustanovení (články 1 až 3)
22–81 Kapitola II: Účast (články 4 až 38)
22–26 Oddíl 1: Minimální podmínky (články 4 až 12)
27–57 Oddíl 2: Postupy (články 13 až 28)
58–81 Oddíl 3: Finanční příspěvek Společenství (články 29 až 38)
82–86 Kapitola III: Šíření a využívání výstupu a přístupová práva (články 39 až 52)
87–89 Kapitola IV: Evropská investiční banka (článek 53)
90 Kapitola V: Závěrečná ustanovení (článek 54)
91–94 ZÁVĚR
PŘÍLOHA "Pravidla pro účast"
EVROPSKÝ ÚČETNÍ DVŮR,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 248 odst. 4 a článek 279 této smlouvy,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství pro atomovou energii, a zejména na čl. 160C odst. 4 a článek 183 této smlouvy,
s ohledem na nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002 ze dne 25. června 2002, kterým se stanoví finanční nařízení o souhrnném rozpočtu Evropských společenství [1], a zejména na článek 183 tohoto nařízení,
s ohledem na nařízení Komise (ES, Euratom) č. 1261/2005 ze dne 20. července 2005 [2], kterým se mění nařízení (ES, Euratom) č. 2342/2002 ze dne 23. prosince 2002 o prováděcích pravidlech k nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002 [3],
s ohledem na rámec Společenství pro poskytování státní podpory na výzkum a vývoj [4] a na článek 8 Dohody Mezinárodní obchodní organizace (WTO) o subvencích a vyrovnávacích opatřeních [5],
s ohledem na "návrh nařízení Evropského parlamentu a Rady, kterým se stanoví pravidla pro účast podniků, výzkumných středisek a vysokých škol na akcích v rámci sedmého rámcového programu a pro šíření výsledků výzkumu (2007–2013)" [6] předložený Komisí, dále jen "pravidla pro účast",
s ohledem na žádost Komise o stanovisko k tomuto návrhu, v právních východiscích "pravidel pro účast",
s ohledem na žádost Evropského parlamentu o stanovisko k tomuto návrhu, která byla Účetnímu dvoru předložena dne 2. března 2006,
vzhledem k tomu, že podle čl.
163 odst. 1 Smlouvy o založení Evropského společenství má Společenství za cíl posilovat vědecké a technologické základy průmyslu Společenství a podporovat rozvoj jeho mezinárodní konkurenceschopnosti, jakož i podporovat všechny výzkumné činnosti, které jsou na základě této smlouvy pokládány za nezbytné;
vzhledem k tomu, že podle článku 164 Smlouvy o založení Evropského společenství provádí Společenství následující činnosti, které doplňují činnosti členských států:
a) provádí programy výzkumu a technologického rozvoje a demonstrace za podpory spolupráce s podniky a mezi nimi, s výzkumnými středisky a s vysokými školami;
b) podporuje spolupráci se třetími zeměmi a mezinárodními organizacemi v oblasti výzkumu, technologického rozvoje a demonstrace prováděných Společenstvím;
c) šíří a vyhodnocuje výsledky činností v oblasti výzkumu, technologického rozvoje a demonstrace prováděných Společenstvím;
d) podporuje vzdělávání a mobilitu výzkumných pracovníků v rámci Společenství;
vzhledem k tomu, že podle článku 167 Smlouvy o založení Evropského společenství k provádění víceletého rámcového programu Rada stanoví pravidla pro účast podniků, výzkumných středisek a vysokých škol a pravidla pro šíření výsledků výzkumu;
vzhledem k tomu, že článek 274 Smlouvy o založení Evropského společenství činí Komisi odpovědnou za plnění rozpočtu v souladu se zásadami řádného finančního řízení;
vzhledem k tomu, že v oblasti specifických programů uvedených v čl. 164 písm. a) a čl. 166 odst. 3 Smlouvy o založení Evropského společenství lze rozpočet provádět v rámci přímého a nepřímého centralizovaného řízení ze strany Komise v souladu s čl. 53 odst. 2 finančního nařízení o souhrnném rozpočtu Evropských společenství a články 36 a 37 prováděcích pravidel;
vzhledem k tomu, že ve svém stanovisku č. 2/2004 [7] Účetní dvůr nastínil zásady integrovaného rámce vnitřní kontroly, na základě něhož by měly být vnitřní kontroly navrženy tak, aby poskytovaly přiměřenou záruku, že příjmy vznikají a výdaje se uskutečňují v souladu s platnými právními předpisy a jsou řízeny v souladu se zásadami řádného finančního řízení;
vzhledem k tomu, že ve své zvláštní zprávě č. 1/2004 [8] Účetní dvůr dospěl k závěru, že pravidla pro finanční účast Společenství v rámcových programech pro VTR by měla být přezkoumána od prvních zásad s cílem odstranit v nadcházejícím sedmém rámcovém programu zbytečnou složitost tak, aby nebyla ohrožena účinná a přiměřená kontrola výdajů,
PŘIJAL TOTO STANOVISKO:
ÚVOD
Hlavní charakteristiky návrhu Komise na "pravidla pro účast"
1. Právním základem sedmého rámcového programu je:
- rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady o sedmém rámcovém programu Evropského společenství pro výzkum, technický rozvoj a demonstrace a rozhodnutí Rady o sedmém rámcovém programu Evropského společenství pro atomovou energii (Euratom) pro výzkum a odbornou přípravu v oblasti jaderné energie (2007 to 2011) [9], dále jen "rozhodnutí",
- řada rozhodnutí Rady týkajících se specifických programů [10], tj. "spolupráce" (spolupráce ve výzkumu [11], společné technologické iniciativy a technologické platformy a koordinace národních programů), "nápady", "lidé" a "kapacity", pro akce Společného výzkumného střediska a pro výzkum a odbornou přípravu v oblasti jaderné energie v rámci Smlouvy o Evropském společenství pro atomovou energii (Euratom),
- nařízení Evropského parlamentu a Rady, kterým se stanoví pravidla pro účast podniků, výzkumných středisek a vysokých škol na akcích v rámci sedmého rámcového programu a pro šíření výsledků výzkumu, dále jen "pravidla pro účast", a nařízení Rady pro takovéto akce v rámci Smlouvy o Euratomu.
2. Návrh Komise na "pravidla pro účast" v zásadě zachovává rámec, který byl vytvořen pro předchozí rámcové programy pro VTR, s výjimkou:
- určitých hledisek souvisejících se zřízením Evropské rady pro výzkum (ERV) pro přidělování prostředků Společenství na "hraniční" výzkum řízený výzkumnými pracovníky (viz bod odůvodnění 4a, čl. 1 odst. 6 a článek 9. Viz také "rozhodnutí", příloha III část a) 4. "Individuální projekty"),
- poskytování grantu Evropské investiční bance (EIB) na financování "finančního nástroje na sdílení rizik", který má přispět k poskytování a přidělování kapitálu na financování půjček a záruk EIB pro evropské akce v oblasti VTR (viz 23. bod odůvodnění a článek 53. Viz také "rozhodnutí", příloha III část b)).
3. Návrh Komise kromě toho usiluje o větší zjednodušení, pokud se jedná o systémy finančního řízení a kontroly, zejména prostřednictvím:
- využití paušálních částek, pevných sazeb a násobků jednotkových nákladů ke zjednodušení náhrady způsobilých nákladů (viz článek 30),
- vytvoření jednotného systému nákladů spolu se zvýšením maximálního podílu na financování (viz článek 33),
- vytvoření "záručního fondu" na pokrytí finančního rizika plynoucího z provádění nepřímých akcí v oblasti VTR (viz článek 38).
4. V důvodové zprávě k "pravidlům pro účast" Komise k zajištění účinnější správy sedmého rámcového programu navrhuje řadu dodatečných opatření, např. zavedení hodnocení na dálku, elektronické podávání návrhů a vytvoření jednotného registračního systému a asistenčních služeb (helpdesk) v rámci Komise a národních kontaktních míst. V návrhu Komise však tato opatření nejsou upřesněna. Nejsou-li upravena v právním základu, neexistuje záruka, že budou provedena (viz změny navrhované Účetním dvorem týkající se čl. 15 odst. 1b, čl. 16 odst. 3a a čl. 17 písm. a).
Stanovisko Účetního dvora
5. Ve svém stanovisku Účetní dvůr věnuje zvláštní pozornost důsledkům opatření, která Komise navrhuje, pokud jde o dosažení řádného finančního řízení nepřímých akcí financovaných v rámci sedmého rámcového programu (2007–2013).
Bere v úvahu rovněž předchozí usnesení Evropského parlamentu a Rady, zejména v souvislosti s udílením absolutoria za rozpočtový rok 2003 [12] a souhrnným rozpočtem na rok 2006 [13].
Připomínky Účetního dvora v tomto stanovisku se v některých případech vztahují rovněž k návrhu Komise na "rozhodnutí" o sedmém rámcovém programu, a zejména k příloze III, která definuje různé režimy financování (viz 1. bod odůvodnění).
6. Když Komise přijala návrh týkající se "pravidel pro účast", současná řada změn finančního nařízení a prováděcích pravidel, které nabudou účinnosti v roce 2007, byla Radou přijata pouze částečně (viz 2. bod odůvodnění).
Za těchto okolností a s ohledem na připomínky uvedené ve stanovisku č. 10/2005 [14] považuje Účetní dvůr za nemožné určit, zda toto odvětvové nařízení bude v souladu s obecnými zásadami a podrobnými ustanoveními revidovaného finančního nařízení.
7. Připomínky Účetního dvora a jeho závěr uvedený v tomto stanovisku se analogicky vztahují rovněž na návrh Komise na "nařízení Rady (Euratom), kterým se stanoví pravidla pro účast podniků, výzkumných středisek a vysokých škol na akcích v rámci sedmého rámcového programu Evropského společenství pro atomovou energii a pro šíření výsledků výzkumu (2007–2011)" [15].
8. Podrobné návrhy, jak změnit návrh Komise se zřetelem na toto stanovisko, jsou uvedeny v příloze.
OBECNÉ PŘIPOMÍNKY
Návrh Komise nevyužívá příležitosti k provedení radikální změny
9. Rámcové programy Evropské unie pro VTR jsou celosvětově největšími mezinárodními výzkumnými programy, pokud jde o financování a účast.
Připadá na ně významná část veřejných prostředků určených na výzkumné projekty jak v členských státech, tak i v přidružených zemích.
Pro mnoho veřejných výzkumných subjektů, např. vysoké školy, jsou často jedním z hlavních zdrojů financování třetí stranou.
10. Na každém rámcovém programu pro VTR se podílí několik tisíc právních subjektů, přičemž se využívají velmi rozmanité typy nepřímých akcí.
Většinou se jedná o akce zahrnující více partnerů, které provádí konsorcium několika účastníků.
Pro každou nepřímou akci Komise se všemi účastníky uzavírá smlouvy nebo grantové dohody, přičemž většina dohod poskytuje z rozpočtu Společenství pouze poměrně malý finanční příspěvek.
Jak odhalily audity Účetního dvora, důsledkem této velké rozmanitosti akcí a vysokého počtu jednotlivých grantů jsou značné transakční náklady na jedno vydané euro [16].
11. Účastníci mimoto Účetnímu dvoru sdělili, že považují granty Společenství za příliš těžkopádné, pokud jde o správu, zejména pokud neexistují odpovídající pokyny Komise.
Příprava návrhů a nalezení partnerů pro založení konsorcia jsou nákladné a časově náročné činnosti, zejména s ohledem na nízkou průměrnou míru úspěšnosti.
Účastníci si rovněž stěžují, že postupy Komise při udělování grantů trvají příliš dlouho a že využití prostředků Společenství není dostatečně pružné, aby zohlednilo rychlé změny ve vědě.
V důsledku toho nejinovativnější výzkumné projekty často nejsou pro evropské rámcové programy pro VTR vůbec předloženy.
12. Ačkoli Účetní dvůr uznává, že určitý stupeň složitosti je nevyhnutelný, domnívá se, že návrh Komise nevyužil této příležitosti k uskutečnění radikálních změn správních a finančních pravidel pro sedmý rámcový program.
Podle názoru Účetního dvora by se normotvorce při přijímání právního základu pro sedmý rámcový program měl řídit těmito obecnými zásadami:
- Výzkum ženou vpřed vědecké poznatky a odborné znalosti jednotlivých výzkumných pracovníků.
Stejně jako většina příjemců veřejných prostředků dávají výzkumní pracovníci přednost financování s co nejmenším byrokratickým zatížením.
Domnívají se, že pouze takovéto flexibilní granty jim umožní provádět nejslibnější výzkum, a v těchto případech se u nich s největší pravděpodobností vyvine pocit vlastnické odpovědnosti, který je k dosažení úspěchu nezbytný.
K zajištění této nezbytné angažovanosti výzkumné veřejnosti by tedy sedmý rámcový program měl usilovat o pružnější využívání grantů Společenství konsorcii provádějícími nepřímé akce.
- Z toho vyplývá, že konsorcia musí mít rovněž prostředky k tomu, aby mohla rychle reagovat na vnější a vnitřní změny během doby trvání projektu.
To znamená, že rozhodovací pravomoci koordinátora bude nutno posílit.
Koordinátor by měl nést vědeckou a finanční odpovědnost a musí být schopen rozhodovat nejen o vědeckém programu, ale také o přidělení finančních prostředků v souladu s pravidly, na kterých se předem dohodli všichni účastníci v konsorciu.
Zároveň koordinátor musí Komisi zaručit, že během celé doby trvání projektu zůstane zachován vědecký záměr a právními předpisy vyžadovaný evropský charakter akce.
V praxi by to mělo znamenat, že účastník může být nahrazen pouze subjekty s rovnocennou výzkumnou kapacitou a vědeckým postavením.
- Protějškem větší pružnosti musí být větší vědecká a finanční odpovědnost vůči Komisi, a to jak u probíhajících nepřímých akcí, tak i po jejich dokončení.
Ta by však neměla znamenat nadměrné výkaznictví směrem ke Komisi, ale místo toho by měla být založena na mechanismu vzájemného hodnocení (peer review), nejspíše prostřednictvím slyšení.
Na základě výsledků těchto hodnocení by Komise měla mít možnost nepřímé akce nepřinášející výsledky ukončit, aby nedocházelo k plýtvání veřejnými prostředky.
Podle mínění Účetního dvora by "pravidla pro účast" měla vycházet z předpokladu, že výzkumným pracovníkům podílejícím se na evropských rámcových programech pro VTR lze důvěřovat, že využijí veřejné prostředky nejlepším způsobem, pod podmínkou, že k zajištění účinné a přiměřené kontroly ze strany Komise toto zůstane v mezích stanovených právním základem.
Při stanovování těchto kontrolních mechanismů je však třeba akceptovat, že riziko neúspěchu je neodmyslitelným rysem všech výzkumných činností.
Hlavní návrhy k dosažení větší pružnosti a zjednodušení pro účastníky
13. V souladu s výše uvedeným a v návaznosti na doporučení vydaná Účetním dvorem při předchozích příležitostech toto stanovisko určuje řadu oblastí, v nichž návrh Komise nemusí postačovat k dosažení potřebné pružnosti a zjednodušení pro účastníky sedmého rámcového programu.
Za nejdůležitější se považují tyto oblasti:
- zajištění centralizovaného předběžného (ex ante) ověřování právních subjektů (viz body 34 až 36),
- požadavek na útvary Komise, aby používaly společné databáze a elektronickou výměnu údajů (viz body 41 až 42),
- používání pružnější řídící struktury u nepřímých akcí, kdy Komise uzavírá grantovou dohodu s koordinátorem, který jedná jménem ostatních účastníků, nebo kdy Komise uděluje grant na základě rozhodnutí Komise bez podpisu soukromoprávní smlouvy (viz body 45 až 55),
- využívání přezkumů (nebo slyšení), v ideálním případě prováděných rovnocennými partnery, jako nástroje sledování nepřímých akcí (viz bod 56),
- stanovení jednotného systému náhrady nákladů, který účastníkům umožní určit finanční příspěvek Společenství transparentním, přímočarým a z hlediska správy jednoduchým způsobem (viz body 63 až 70),
- podpora využívání a šíření výsledků nepřímých akcí a převodu vlastnictví (viz body 82 až 84).
SPECIFICKÉ PŘIPOMÍNKY
Dodržování interinstitucionálních pravidel pro tvorbu právních předpisů
14. Čtivost nařízení by se zlepšila, pokud by všechny příslušné definice byly zařazeny v článku 2 "Definice" [17].
Aby se předešlo nedorozuměním a šíření rozdílných definic, znění definic by se v porovnání s předchozími rámcovými programy pro VTR mělo změnit pouze tehdy, pokud se skutečně zamýšlí změna významu.
Povinnost Komise sledovat soulad s pravidly pro poskytování státní podpory na výzkum a vývoj
15. Podle článků 87 a 88 Smlouvy Komise odpovídá za průběžné zkoumání všech režimů podpor existujících v členských státech, jelikož státní podpora je v zásadě zakázána (viz 3. bod odůvodnění).
Pokud jde o stropy uvedené v bodu 5.12 "rámce Společenství pro poskytování státní podpory na výzkum a vývoj", tento stanoví: "Při kombinaci financování ze strany Společenství a státní podpory nesmí celková veřejná podpora překročit 75 % pro průmyslový výzkum a 50 % pro předsoutěžní vývojové činnosti" (viz také body 72 a 73).
16. Specifický program Kapacity výslovně upravuje financování veřejných a soukromých "výzkumných infrastruktur" v rámci sedmého rámcového programu.
Dále příloha III "rozhodnutí" uvádí, že financování těchto infrastruktur bude slučovat prostředky z rámcového programu pro VTR a jiných nástrojů EU (zejména strukturálních fondů) a vnitrostátních nástrojů [18].
Jak dokládají audity Účetního dvora, stávající mechanismy Komise ke sledování celkové výše státní podpory na výzkum a vývoj nedostačují k zajištění souladu s prahy stanovenými v "rámci Společenství pro poskytování státní podpory na výzkum a vývoj" na činnosti spolufinancované v rámci sedmého rámcového programu.
Jak je uvedeno v předchozím stanovisku Účetního dvora ke strukturálním akcím [19], Komise kromě toho nemá podrobné údaje o provádění těch činností v rámci sdíleného řízení, za něž odpovídají vnitrostátní nebo regionální orgány, jako je financování výzkumných projektů, podpora inovací a převod technologií nebo výzkumné infrastruktury.
Jak již Účetní dvůr uvedl ve stanovisku k finančnímu nařízení [20], Komise by měla věnovat patřičnou pozornost možným rizikům plynoucím z kumulace různých grantů z rozpočtu Společenství na jednu akci.
Proto Účetní dvůr doporučuje, aby Komise vypracovala vhodné nástroje sledování k zajištění souladu s pravidly pro státní podporu v případě financování výzkumných činností z více zdrojů.
Použitelnost "pravidel pro účast" na činnosti financované v rámci Evropské rady pro výzkum (ERV)
17. Podle návrhu Komise bude Evropská rada pro výzkum (ERV) působit jako poradní orgán doplněný výkonnou agenturou poskytující správní strukturu v souladu s nařízením Rady č.
58/2003 ze dne 19. prosince 2002 [21]. Účetní dvůr souhlasí s Komisí, že by se "pravidla pro účast" měla vztahovat rovněž na činnosti financované v rámci ERV [22], aby bylo zajištěno, že se na všechny typy financování Společenství pro různé režimy stanovené v příloze III části a) "rozhodnutí" uplatňují stejné zásady.
Účetní dvůr se rovněž domnívá, že navrhovaná struktura poskytne dostatečnou záruku vědecké nezávislosti ERV a že její řídící struktura může být dohodnuta a vybudována dostatečně rychle [23].
Účetní dvůr však doporučuje, aby v právním základu byla výslovně zmíněna použitelnost "pravidel pro účast" (viz bod odůvodnění 4a a článek 1).
Rozlišování mezi vnitřní kontrolou a vnějším auditem
18. Práva Účetního dvora jakožto externího auditora Evropské unie jsou odvozena přímo z čl. 248 odst. 2 Smlouvy a Účetní dvůr jakožto externí auditor Komise by se neměl považovat za prvek vnitřní kontroly. Proto by v "pravidlech pro účast" měly být jasně odděleny různé mechanismy vnitřní kontroly a vnějšího auditu [24] (viz 16. bod odůvodnění).
19. Účetní dvůr dále doporučuje vložit odkazy na nařízení Rady (ES, Euratom) č. 2988/95 ze dne 18. prosince 1995 o ochraně finančních zájmů Evropských společenství [25], nařízení (ES, Euratom) č. 2185/1996 [26] o kontrolách a inspekcích na místě prováděných Komisí a nařízení (ES) č. 1073/1999 [27] a nařízení (Euratom) č. 1074/1999 [28] o vyšetřování prováděném Evropským úřadem pro boj proti podvodům (OLAF). Je nutno poznamenat, že tato nařízení se vztahují pouze na Komisi (viz 15. a 16. bod odůvodnění a čl. 19 odst. 8 písm. a).
Kapitola I: Úvodní ustanovení (články 1 až 3)
Je nutno objasnit definici "nepřímé akce"
20. Prováděcí pravidla finančního nařízení v 38. bodě odůvodnění vyžadují, aby byly upřesněny druhy přímých a nepřímých akcí, které mohou být Společenstvím financovány.
Účetní dvůr je názoru, že definice "nepřímé akce" uvedená v článku 1 není zcela přesná, jelikož toto nařízení se má vztahovat nejen na režimy financování stanovené v části a) přílohy III "rozhodnutí".
Co se týče režimů financování stanovených v části b) přílohy III, Komise navrhuje, aby se toto nařízení týkalo pouze grantů poskytovaných EIB.
21. Účetní dvůr v minulosti zjistil riziko obcházení běžných postupů při zadávání veřejných zakázek tím, že se využije nepřímých akcí VTR.
Tím se může ztížit možnost ověřit, zda Komise dodržuje strop uložený u každého programu pro správní výdaje [29].
Účetní dvůr proto doporučuje objasnit definici "nepřímé akce" v článku 2 uvedením různých forem, které nepřímá akce může mít v souladu s finančním nařízením, tj. granty, stipendia a ceny, honoráře a příspěvky, ale také veřejné zakázky [30] (viz článek 1, čl. 2 odst.
13 odst. 1, článek 14 a článek 53).
V souladu s tím by se měla pozměnit i příloha III "rozhodnutí" [31] (viz také bod 27). V opačném případě by právní základ mohl vytvořit nejednoznačnou situaci, pokud jde o to, která ustanovení se týkají různých forem nepřímých akcí, zejména v případě veřejných zakázek.
Kapitola II: Účast (články 4 až 38)
Oddíl 1: Minimální podmínky (články 4 až 12)
Je nutno objasnit minimální podmínky pro účast
22. Podle názoru Účetního dvora velký počet účastníků v konsorciích často znamená zbytečnou byrokracii a nadměrné administrativní zatížení.
Tak je tomu zejména v případě koordinátorů "integrovaných projektů" a "sítí excelence" [32].
Proto se doporučuje, aby "pravidla pro účast" objasňovala, že hlavním hlediskem by měla být zásada účinného provedení, zejména v případech, kdy počet a typy účastníků překračují minimální právní požadavky (viz 9. bod odůvodnění).
23. Návrh Komise na minimální právní požadavky týkající se počtu nezávislých právních subjektů podílejících se na nepřímých akcích a místo jejich usazení je příliš restriktivní nebo by tak mohl být vykládán.
Účetní dvůr doporučuje popsat tyto podmínky jasněji (viz článek 5 a článek 7).
24. Komise by mimoto měla v článku 10 vysvětlit podmínky, které musí splnit jediný účastník nepřímé akce.
Zejména je nutno objasnit, zda se toto ustanovení vztahuje pouze na evropské hospodářské zájmové skupiny a mezinárodní evropské zájmové organizace, nebo zda zahrnuje i jiné typy právních subjektů.
Chybějí ustanovení zaručující přenositelnost financování v rámci ERV
25. Podle návrhu Komise budou grantové dohody v zásadě podepisovány s právními subjekty, ne s jednotlivými výzkumnými pracovníky.
Na rozdíl od ostatních částí sedmého rámcového programu jsou granty na "hraniční" výzkum řízený výzkumnými pracovníky v rámci ERV udělovány na financování výzkumných činností konkrétních výzkumných pracovníků nebo výzkumných týmů.
V souvislosti s tím vzniká problém, jak zajistit, aby grant na "hraniční" výzkumný projekt řízený výzkumnými pracovníky mohl být převeden, pokud konkrétní výzkumný pracovník přejde do jiné výzkumné organizace (viz čl. 9 odst.
26. Podle názoru Účetního dvora by toto mohlo být upraveno v grantových dohodách podepsaných Komisí a právním subjektem, který výzkumného pracovníka (pracovníky) zaměstnává, nebo v rozhodnutí Komise o udělení grantu.
Tyto dokumenty by mohly zahrnovat doložku, v níž se stanoví, že udělení grantu je podmíněno tím, že u tohoto právního subjektu pracuje konkrétní výzkumný pracovník a že pokud tento konkrétní výzkumný pracovník přejde do jiné organizace usazené v členském státě nebo přidružené zemi, bude převeden rovněž grant, pokud o to výzkumný pracovník požádá, a s výhradou úspěšného ověření a osvědčení provozní kapacity a finanční způsobilosti nového účastníka ze strany Komise (viz body 34 až 36).
Oddíl 2: Postupy (články 13 až 28)
Nejasnost pravidel použitelných na financování Společenství jinými prostředky než granty udělenými na základě výzvy k podávání návrhů
V návrhu Komise jsou v příloze III "rozhodnutí" upraveny výjimky k využívání grantů v souladu s článkem 160 finančního nařízení (čl. 229 odst.
3 prováděcích pravidel). Tyto výjimky se vztahují na veškeré financování Společenství uskutečněné jinými prostředky než granty, včetně grantů udělených na základě výzvy k podávání návrhů, a to:
- veřejné zakázky na zboží nebo služby stanovené smlouvou a vybrané v rámci výběrového řízení,
- stipendia na studium, výzkum a odbornou přípravu a ceny na základě soutěží [33],
- příspěvky organizacím,
- honoráře pro nezávislé odborníky.
Tyto výjimky, které standardně podléhají pravidlům stanoveným ve finančním nařízení, by měly být jasně vyjmenovány v "rozhodnutí" v příloze III části a) 3. "Koordinační a podpůrné akce" (viz poznámka pod čarou 31) a v článku 14 "pravidel pro účast" (viz také bod 21).
Účetní dvůr dále doporučuje, aby Komise určila, která ustanovení finančního nařízení se použijí na každou z výjimek uvedených v článku 14, a rovněž aby objasnila, nakolik se ostatní ustanovení tohoto nařízení nepoužijí.
V "pravidlech pro účast" nejsou upřesněna horizontální kritéria výběru a udělování
29. Účetní dvůr je názoru, že kritéria výběru a udělování stanovená v návrhu Komise na specifické programy nejsou pevným základem pro hodnocení (viz např. čl. 6 odst. 3 specifického programu s názvem Spolupráce [34]). Proto bude nutno tato kritéria a jejich používání upřesnit později v (ročních) pracovních programech pro každý specifický program, aniž by Evropský parlament měl možnost přispět k jejich definici.
30. V zájmu jednotnějších a transparentnějších pravidel by Účetní dvůr dával přednost tomu, aby byla horizontální kritéria výběru a udělování pro hodnocení návrhů stanovena v tomto nařízení.
Tato horizontální kritéria by pak mohla být doplněna ve specifických programech nebo pracovních programech.
31. Pokud jde o zásady hodnocení a kritéria výběru a udělování stanovená v článku 15, Účetní dvůr dále doporučuje vypracovat ustanovení pro:
- zvláštní kritéria pro "hraniční" výzkum řízený výzkumnými pracovníky, který je financován v rámci ERV (viz také "rozhodnutí", příloha III část a) 4. "Individuální projekty"),
- hodnocení na dálku (tj. prováděné decentralizovaně na pracovišti hodnotitelů) jakožto prostředku k přilákání prvotřídních hodnotitelů, kteří by se podíleli na hodnocení a urychlili je, jak je uvedeno v důvodové zprávě,
- vyloučení návrhů, a to kdykoli, včetně fáze projednávání (tj. po postupu hodnocení), pokud jsou v rozporu se základními etickými zásadami.
Komise musí vypracovat a přijmout prováděcí pravidla a postupy
32. Účetní dvůr souhlasí s návrhem, že Komise musí vypracovat podrobnější pravidla a postupy, kterými se budou řídit různé kroky vedoucí k udělení grantů a využívání nezávislých odborníků.
Aby se zamezilo zbytečné byrokracii, tato pravidla a postupy musí přiměřeně přihlédnout k rozdílům mezi jednotlivými mechanismy financování a typy nepřímých akcí.
Podle názoru Účetního dvora tato pravidla musí přijmout Komise jako orgán, aby byla závazná pro všechny útvary Komise, které se podílejí na provádění sedmého rámcového programu, a v zájmu transparentnosti je musí zveřejnit [35] (viz 13. bod odůvodnění).
33. Účetní dvůr mimoto na rozdíl od návrhu Komise doporučuje, aby tato pravidla zahrnovala fázi projednávání, která se uskutečňuje po výběru návrhů na základě srovnávacího posouzení nezávislými odborníky a před poskytnutím grantu [36] (viz článek 16 a čl. 17 odst. 4 písm. a). Pravidla musí zajistit, aby Komise během projednávání nezměnila vědecký záměr, není-li to doporučeno na základě výsledku hodnocení.
Doporučuje se centralizované ověřování a osvědčování právních subjektů ex ante
34. Účetní dvůr obdobně souhlasí s návrhem, aby Komise vypracovala podrobnější pravidla a postupy pro ověření existence, právního postavení a provozní kapacity a finanční způsobilosti účastníků rámcových programů pro VTR (viz 14. bod odůvodnění a čl.
16 písm. a)). Přitom je nutno věnovat pozornost tomu, aby žádost o dokumenty a související kontroly byly úměrné k finančnímu riziku.
Stejně tak musí existovat tolerance, pokud jde o způsobilost některých právních subjektů (např. veřejné orgány a malé a střední podniky) předkládat požadované informace.
Účetní dvůr se domnívá, že tato pravidla by měla přijmout Komise jako orgán s cílem vytvořit společný rámec a učinit je závaznými pro všechny útvary Komise (a výkonné agentury), které se podílejí na provádění sedmého rámcového programu.
K zajištění úplného souladu s finančním nařízením však musí existovat ustanovení, které Komisi umožní přesvědčit se o existenci a právním postavení účastníků a rovněž ověřit jejich provozní kapacitu a technickou způsobilost.
35. Téměř všechny právní subjekty podílející se na rámcových programech pro VTR se účastní několika nepřímých akcí, často řízených různými útvary Komise.
Jak dokládají audity Účetního dvora, často to vede k tomu, že stejné informace jsou požadovány znovu a znovu.
Proto Účetní dvůr doporučuje vytvořit centralizovaný systém pro ověřování ex ante.
Tento systém by měl umožnit provést ověření nezávisle na hodnocení návrhů [37].
Podle mínění Účetního dvora by se měly použít tyto obecné zásady:
- ověření by mělo být založeno na odpovídajících podpůrných dokladech poskytnutých právním subjektem, které umožní ověřit jeho existenci a právní postavení, jakož i jeho finanční způsobilost a provozní kapacitu,
- tyto dokumenty musí právní subjekt pravidelně nebo na žádost Komise [38] aktualizovat,
- aby se zamezilo dvojímu ověřování, Komise by měla úspěšné ověření osvědčit a toto osvědčení by pak až do dalšího oznámení uznávaly jako postačující všechny útvary Komise (a výkonné agentury), které se podílejí na provádění sedmého rámcového programu, ve vztahu ke všem návrhům předloženým týmž právním subjektem.
36. Komise by tímto vytvořila společný rámec přispívající k jednotnému a konzistentnímu přístupu k posuzování rizik dále pověřenými schvalujícími osobami v souladu s článkem 118 finančního nařízení (článkem 182 prováděcích pravidel).
To by vedlo k omezení potřeby bankovních záruk.
Navrhovaná změna kromě toho zajistí konzistentní přístup v rámci Komise, čímž se zamezí zbytečné byrokracii pro účastníky rámcového programu pro VTR a urychlí projednání vybraných návrhů.
Vytvoření ústřední databáze jako součásti systému ověřování by také efektivněji chránilo finanční zájmy Společenství (viz 20. bod odůvodnění a čl. 16 písm. a)).
Udělování grantů na základě rozhodnutí Komise
37. Počínaje rokem 2002 Komise zavedla řadu opatření ke zjednodušení postupů pro udělování grantů v rámci rámcových programů pro VTR [39].
Komise jakožto orgán především prostřednictvím zplnomocnění postoupila potřebné rozhodovací pravomoci určitým členům Komise s dalším subdelegováním na generální ředitele.
Pro sedmý rámcový program Komise navrhuje další zjednodušení postupu při udělování grantů, podle něhož již nebude nutné rozhodnutí Komise (viz čl. 16 odst.
38. Účetní dvůr se však domnívá, že by granty měly být poskytovány na základě rozhodnutí Komise, poněvadž podle finančního nařízení [40] použití rozhodovacího postupu Komise je předpokladem pro odsouhlasení dojednaných pevných částek pro nepřímé náklady, které jsou stanoveny podle běžných postupů účastníka pro účtování nákladů, nad částku ve výši 7 % stanovenou ve finančním nařízení (viz body 69 až 70).
Vyjasnění pravidel týkajících se nezávislých odborníků
39. Nezávislé odborníky využívá Komise k hodnocení a sledování návrhů na nepřímé akce, probíhajících akcí a návrhů, provádění a výsledků rámcových programů a souvisejících specifických programů.
Proto Účetní dvůr zastává názor, že v článku 17 je nutno přidat odkaz na "sledování", aby byl v souladu s návrhem v článku 27.
40. Vzhledem ke specifičnosti financování ERV Účetní dvůr doporučuje vložit do článku 17 zvláštní ustanovení o jmenování odborníků pro hodnocení návrhů v případě "hraničního" výzkumu řízeného výzkumnými pracovníky.
Podle názoru Účetního dvora by za to měla odpovídat "vědecká rada" ERV nebo její příslušné podvýbory.
Takovýto rozdílný přístup by nejen odlišil financování v rámci ERV od těch částí rámcového programu, které řídí přímo Komise, ale vyjasnil by rovněž odpovědnost "vědecké rady" při výběru návrhů (viz také bod 17).
V "pravidlech účasti" je nutno upřesnit používání společných databází a elektronickou výměnu údajů
41. Účetní dvůr zastává názor, že počítačové systémy Komise by ve všech fázích procesu [41] měly umožnit elektronické zpracování transakcí.
Navzdory dlouhodobému závazku takovýto systém zavést tak Komise dosud neučinila [42].
Proto Účetní dvůr doporučuje v "pravidlech pro účast" upřesnit povinnost vytvořit integrované databáze a společný počítačový systém (viz čl. 17 písm. a)).
V této souvislosti Účetní dvůr vítá záměr Komise umožnit elektronické podávání žádostí a vytvořit jednotný registrační systém [37], jak se uvádí v důvodové zprávě, a doporučuje zahrnout toto ustanovení do "pravidel pro účast" (viz článek 16 a čl. 17 písm. a)).
Vzorové grantové dohody musí brát v úvahu specifika systémů financování
43. Vzhledem k mimořádně rozmanité povaze režimů financování navrhovaných v příloze III "rozhodnutí" Účetní dvůr doporučuje vypracovat specifické vzorové dohody pro různé typy činností VTR a nepřímých akcí (viz článek 19).
44. Kromě toho se Účetní dvůr v souladu s čl. 17 odst. 4, který stanoví, že Komise přijme vzorovou jmenovací listinu pro nezávislé odborníky, domnívá, že "pravidla pro účast" musí upravovat formální přijetí specifických vzorových grantových dohod Komisí, aby byla zajištěna konzistentnost ve všech útvarech Komise [43].
Příliš složitá řídící struktura pro nepřímé akce
45. Od počátku evropských rámcových programů pro VTR Společenství k vytvoření právního vztahu mezi účastníky nepřímé akce a Komisí používalo soukromoprávní smlouvy (nebo grantové dohody).
Původně bylo záměrem tohoto přístupu posílit koordinaci mezi právními subjekty z různých zemí a podpořit mezinárodní spolupráci.
To však vedlo k situaci, kdy se účastníci považují za dodavatele Komise nebo kdy Komise je považována za aktivního partnera konsorcia.
To fakticky vytvořilo právo veta pro každého účastníka nepřímé akce, což v praxi často vede ke ztrátě pružnosti potřebné pro úspěšný výzkum.
46. Podle názoru Účetního dvora by úlohou Komise nemělo být podílet se přímo na řízení jednotlivých nepřímých akcí.
Takovýto výklad role Komise značně přispívá k byrokracii, kterou mnoho aktérů podílejících se na rámcových programech pro VTR odsuzuje.
Každé konsorcium by mělo být odpovědné za definování vnitřní rozhodovací struktury podle vlastních specifických potřeb a jednotliví partneři by se měli vzájemně dohodnout na všech podstatných záležitostech týkajících se řízení nepřímé akce.
47. Účetní dvůr proto v souladu se svými předchozími návrhy [44] doporučuje zjednodušenou řídící strukturu pro konsorcia provádějící nepřímé akce.
Podle názoru Účetního dvora by zvláštní práva a povinnosti každého jednotlivého účastníka vůči ostatním účastníkům konsorcia měly být stanoveny v dohodě o založení konsorcia nebo v případě potřeby v jiné písemné dohodě.
Pokud jde o poskytnutí grantu, Účetní dvůr se dále domnívá, že Komise by měla uzavřít grantovou dohodu s koordinátorem, který jedná jménem ostatních účastníků (viz článek 23).
48. Hlavní nedostatek současného návrhu Komise tkví v tom, že informace obsažené v grantové dohodě jsou specifické pro jednotlivé účastníky, a tím zbytečně komplikují řízení grantů a v případě změn účastníků znásobují potřebu dodatků.
Podle návrhu Komise jsou všichni účastníci smluvní stranou grantové dohody uzavřené s Komisí, což každému účastníkovi fakticky dává právo veta.
49. Účetní dvůr proto doporučuje pozměnit článek 19 tak, aby v grantové dohodě byly zahrnuty pouze prvky nezbytné pro nepřímou akci jako celek, např.:
- doba trvání,
- vědecké a technické povinnosti,
- rozpočet celkových odhadovaných nákladů,
- maximální příspěvek Společenství.
Všechna ostatní hlediska, včetně finančních aspektů specifických pro jednotlivé účastníky, by měla být upravena v dohodě o založení konsorcia.
Dohoda o založení konsorcia by proto musela být uzavřena po projednání vybraného návrhu, ale před podpisem grantové dohody nebo poskytnutím grantu na základě rozhodnutí Komise (viz článek 23 a čl. 24 odst.
50. Podle návrhu Komise není jasné, jak z právního hlediska účastníci ke grantové dohodě přistoupí.
Zejména není jasné, jak může grantová dohoda nabýt účinnosti, pokud všichni účastníci nezmocní koordinátora ještě před podpisem grantové dohody.
V alternativní struktuře, kterou navrhuje Účetní dvůr, by tato dohoda mezi koordinátorem a účastníky (zmocnění koordinátora, aby jednal jako zástupce ostatních účastníků a uzavřel právně závaznou grantovou dohodu jejich jménem) byla stanovena v dohodě o založení konsorcia.
Práva a povinnosti mezi účastníky v souladu s grantovou dohodou je nutno stanovit v dohodě o založení konsorcia
51. V souladu s výše uvedeným by v "pravidlech pro účast" mělo být objasněno, že grantová dohoda není jediným zdrojem práv a povinností v souvislosti s účastí, ale že další práva a povinnosti týkající se vztahů mezi samotnými účastníky mohou být stanoveny v dohodě o založení konsorcia (viz článek 24).
V souladu se vzorovou grantovou dohodou by dohody o založení konsorcia měly obsahovat zejména:
- ustanovení týkající se právního zastupování, vnitřní organizace konsorcia, ustanovení o důvěrnosti a urovnávání vnitřních sporů, včetně odstoupení, vyloučení nebo výměny účastníků,
- všechna podrobná finanční hlediska týkající se jednotlivých účastníků, včetně rozdělení rozpočtu odhadovaných nákladů, rozdělení maximálního finančního příspěvku Společenství, použitých forem grantů a ustanovení týkajících se vykazování a výpočtu nákladů každého účastníka,
- další pravidla pro vlastnictví výstupu vytvořeného v rámci nepřímé akce, převod tohoto vlastnictví, přístupová práva a šíření a využívání výstupu, včetně ujednání v oblasti práv duševního vlastnictví.
52. Účetní dvůr doporučuje, aby Komise vypracovala konkrétní vzorové dohody o založení konsorcia, a zajistila tak společný standard.
Konsorcia by však měla mít možnost tuto vzorovou dohodu podle svých potřeb libovolně upravit.
Na rozdíl od vzorových grantových dohod se proto nepovažuje za nutné, aby Komise formálně přijala vzorové dohody o založení konsorcia (viz čl. 24 odst.
3). Komise by však měla pokud možno během fáze projednávání poskytnout informace, podporu a odbornou přípravu, pokud jde o to, jak takovéto dohody o založení konsorcia vypracovat.
Koordinátoři by měli mít možnost zadat správní a řídící činnosti subdodavatelům
53. Vzhledem ke složitosti správních opatření v rámci rámcových programů pro VTR nechtějí některé právní subjekty (včetně těch, které jsou hlavními účastníky z vědeckého hlediska) převzít roli koordinátora.
To platí zejména pro státní vysoké školy a malé a střední podniky, které často postrádají potřebné správní podpůrné struktury.
Podle mínění Účetního dvora by proto koordinátor měl mít možnost zadat správní a řídící úkoly externím poskytovatelům služeb pod podmínkou, že ostatní účastníci takovouto externalizaci odsouhlasí v dohodě o založení konsorcia (viz čl. 25 odst.
Změny ve složení konsorcia se musí uskutečnit spravedlivým, transparentním a konkurenčním způsobem
54. Účetní dvůr zastává názor, že ačkoli se uznává, že právní subjekty, které přistoupí k probíhající akci, by měly být vybrány spravedlivým, transparentním a konkurenčním způsobem, požadavek zveřejňovat "vyhlášení soutěže" [46] by byl jak příliš nákladný, tak i časově náročný, pokud jde o organizaci. V praxi by se při použití takovéhoto postupu většině konsorcií nepodařilo své složení změnit. Účetní dvůr proto doporučuje čl. 26 odst. 3 vypustit. Účetní dvůr však zastává názor, že povinnost vybrat právní subjekty, které se připojí k probíhající akci, spravedlivým, transparentním a konkurenčním způsobem by měla být stanovena ve vzorových grantových dohodách (viz čl. 19 odst. 1 písm. a)).
55. Pouze v těch případech, kdy je změnou složení konsorcia ohrožen vědecký záměr a evropský charakter akce vyžadovaný právními předpisy, by Komise měla mít právo vznést vůči takovéto změně námitky. Ve všech ostatních případech by to mělo být povinností právních subjektů podílejících se na nepřímé akci (viz čl. 26 odst. 4).
V "pravidlech pro účast" by mělo být výslovně uvedeno využití přezkumů jako nástroje sledování nepřímých akcí
56. Účetní dvůr doporučuje objasnit právní povinnost Komise sledovat provádění nepřímých akcí a programu, která se vztahuje i na předchozí rámcové programy pro VTR (viz také článek 7 "rozhodnutí") [47]. Podle názoru Účetního dvora by sledování prováděné Komisí mělo výslovně zahrnovat přezkumy (nebo slyšení) jako alternativní přístup ke sledování (viz čl. 19 odst. 4 a čl. 27 odst. 2). Tyto přezkumy by mimoto mohly být využity, pokud se má posoudit možné ukončení akce nebo účasti určitého právního subjektu (viz čl. 18 odst. 5). Pokud jde o jmenování odborníků pro hodnocení návrhů (viz bod 40), Účetní dvůr se domnívá, že sledování "hraničního" výzkumu řízeného výzkumnými pracovníky a financovaného v rámci ERV by mělo být odpovědností "vědecké rady" nebo jejích příslušných podvýborů (viz čl. 27 odst. 6).
Výsledky sledování programu musí být předloženy programovému výboru složenému ze zástupců členských států
57. Jak dokládají audity Účetního dvora, při sledování rámcových programů pro VTR hrají důležitou roli programové výbory.
Účetní dvůr se proto domnívá, že v "pravidlech pro účast" by mělo být stanoveno, že výsledky sledování programu ze strany Komise, včetně výsledků týkajících se předchozích rámcových programů pro VTR, musí být předkládány programovému výboru složenému ze zástupců členských států v souladu s článkem 202 Smlouvy o založení Evropského společenství (viz 17. bod odůvodnění a článek 27).
Oddíl 3: Finanční příspěvek Společenství (články 29 až 38)
Účetní dvůr vítá návrhy na zjednodušení systémů financování
58. Účetní dvůr vítá návrhy na zjednodušení systémů financování [48].
Komise by však v "pravidlech pro účast" měla objasnit, jaké typy akcí, formy grantů, zvláštní činnosti a druhy nákladů (tj. přímé nebo nepřímé) budou financovány pevnými částkami, včetně násobků jednotkových nákladů, nebo paušálními částkami.
Podle názoru Účetního dvora musí být v tomto ohledu právní základ explicitní, a tak od počátku sedmého rámcového programu zajistit pro účastníky právní jistotu, pokud jde o pravidla financování (viz článek 30).
Paušální částky za celé akce by se měly používat pouze tam, kde je to vhodné
59. Vzhledem k rozsahu většiny nepřímých akcí se Účetní dvůr domnívá, že paušální částky jsou vhodné pro jasně definované pracovní moduly v rámci každého projektu, případně spojené s dosažením určitých milníků.
Tyto paušální částky by měly být stanoveny také na základě důkladného projednání.
Praktický problém s použitím paušálních částek vzniká v okamžiku platby, kdy Komise bude muset posoudit, nakolik byly tyto pracovní moduly v souladu s dohodou dokončeny.
Potíže při provádění tohoto režimu by vznikly zejména v situacích, kdy by došlo k opoždění pracovních modulů, nebo pokud by byly dokončeny jen částečně či nahrazeny jinými činnostmi.
Pokud jde o paušální částky za celé akce, včetně částek navrhovaných pro "sítě excelence" v článku 35, Účetní dvůr doporučuje obezřetnější přístup (viz také body 78 až 79).
Poněvadž ze strany Komise neexistuje podrobnější návrh, Účetní dvůr doporučuje, aby se použití paušálních částek za celé akce omezilo na "koordinační a podpůrné akce" a "podporu odborné přípravy a profesního rozvoje výzkumných pracovníků" stanovené v příloze III části a) "rozhodnutí" (viz čl. 30 odst.
1 "pravidel pro účast"). Účetní dvůr doporučuje Komisi, aby dále uvážila rozsáhlejší využití paušálních částek za celé akce.
To by mohlo být zahrnuto do právního základu na základě průběžného hodnocení "pravidel pro účast" (viz článek 54).
61. Navíc, návrh Komise v čl.
30 odst. 2 o výpočtu finančního příspěvku Společenství je nekonsistentní a je nutno jej vyjasnit s použitím přesné terminologie (tj. "maximální finanční příspěvek Společenství", který se stanoví na základě "rozpočtu odhadovaných nákladů") [49].
Musí být zajištěn soulad se zásadou "neziskovosti"
62. Na základě návrhu revidovaného finančního nařízení předloženého Komisí bude možné za příjemce grantu považovat "nepřímou akci" jako celek, čímž bude v zásadě umožněno, aby v případě akcí, na nichž se podílí více partnerů, jednotliví účastníci dosahovali zisku [50].
Proto v článku 31 "pravidel pro účast" by mělo být vyjasněno, že zásada "neziskovosti" se vztahuje na každého účastníka nepřímé akce.
Pravidla upravující náhradu nákladů musí být založena na účetních zásadách každého účastníka a jeho postupech účtování nákladů
63. Účetní dvůr doporučuje, aby čl. 31 odst. 3 písm. c) odkazoval na účetní zásady země, v níž je právní subjekt usazen, a na obvyklé "postupy účtování nákladů" používané účastníkem. Podle názoru Účetního dvora kromě toho znění "výhradně za účelem dosažení cílů a očekávaných výsledků nepřímé akce" postačuje k tomu, aby bylo zajištěno, že jsou uhrazeny pouze náklady nezbytné pro provedení akce.
64. Účetní dvůr je názoru, že za nezpůsobilé náklady by měly být považovány pouze vrácené nepřímé daně.
V praxi nemají některé typy zúčastněných právních subjektů (např. nevládní organizace, nadace, sdružení) a fyzické osoby možnost vrácení nepřímých daní, např. daně z přidané hodnoty (DPH) [51].
Tyto představují pro účastníka náklady a v takových případech by se nepřímé daně, které se nevracejí, měly hradit (viz čl. 31 odst.
65. Zásady "řádného finančního řízení" ve finančním nařízení však nejsou nutně součástí účetních zásad účastníka a jeho postupů pro účtování nákladů. Účetní dvůr proto doporučuje druhou polovinu věty v čl. 31 odst. 3 písm. c) vypustit.
Alternativní návrh na určování finančního příspěvku Společenství transparentním, přímočarým a z hlediska správy jednoduchým způsobem
66. Účetní dvůr několikrát navrhoval zjednodušený systém náhrady způsobilých nákladů v rámci rámcových programů pro VTR [52].
Podle názoru Účetního dvora by měl být systém pro výpočet a vykazování nákladů a určení finančního příspěvku Společenství založen na jednotném systému nákladů (viz bod 94), měl by být použitelný na všechny režimy financování a dostatečně pružný, aby jej mohly používat všechny typy právních subjektů podílejících se na nepřímých akcích.
Aby byl systém transparentní, přímočarý a z hlediska správy jednoduchý, měly by se při vykazování vzniklých nákladů pokud možno použít obvyklé účetní postupy účastníka (pro účtování nákladů).
Tři kategorie přímých nákladů
67. Takovýto zjednodušený systém by obsahoval tři kategorie přímých nákladů ("osobní náklady", "cestovní výdaje a denní diety" a "ostatní specifické náklady"), které jsou snadno identifikovatelné v účetním systému (pro účtování nákladů) kteréhokoli účastníka a lze je z něj snadno odvodit.
- "Osobní náklady" jsou hlavní kategorií přímých nákladů vzniklých při provádění nepřímých akcí.
Tato kategorie nákladů má zahrnovat odměny a související poplatky pro pracovníky přímo zaměstnávané zúčastněným právním subjektem v rámci mezí a za podmínek stanovených v pracovních smlouvách.
U systému, který je založen na náhradě skutečně vzniklých nákladů, je nezbytné doložit pracovní dobu pracovníků, kdy se podíleli na nepřímé akci, aby mohly být příslušné osobní náklady správně přiděleny.
Co se týče zaznamenávání pracovní doby, Komise by měla stanovit minimální požadavky platné pro všechny účastníky.
V souladu s návrhem Komise Účetní dvůr rovněž doporučuje povolit zjednodušenou metodu výpočtu, např. použití rozpočtových nákladů, průměrných nákladů nebo násobků jednotkových nákladů, specifických sazeb pro určité kategorie, za předpokladu, že jsou stanoveny v souladu s běžnými postupy účastníka pro účtování nákladů a že se významně neodchylují od skutečných nákladů.
- "Cestovní výdaje a denní diety" jsou navrhovány jako druhá kategorie, zejména proto, že tyto náklady mohou u některých specifických akcí představovat velkou část celkových nákladů.
Účetní dvůr opět doporučuje zjednodušenou metodu výpočtu s použitím násobků jednotkových nákladů za předpokladu, že tyto jsou stanoveny v souladu s obvyklými postupy účastníka pro účtování nákladů a že se významně neodchylují od skutečných nákladů. Popřípadě mohou být takovéto násobky jednotkových nákladů stanoveny Komisí.
- Pro všechny ostatní přímé náklady Účetní dvůr doporučuje zavést třetí kategorii, "ostatní specifické náklady".
Tuto kategorii by bylo možno použít pro mimořádné položky, např. předměty dlouhodobé spotřeby, nákladný spotřební materiál, subdodávky, ale také uživatelské poplatky, které mají být účtovány, pokud v grantové dohodě byl pro takovéto položky stanoven rozpočet odhadovaných způsobilých nákladů.
V tomto smyslu se bude způsobilost, nezbytnost a přiměřenost odhadovaných nákladů v této kategorii posuzovat během hodnocení a projednávání návrhů a bude dohodnuta s Komisí v grantové dohodě.
V důsledku toho budou mít účastníci právní jistotu, že jim takovéto náklady budou uhrazeny, pokud vzniknou, nebude-li překročen rozpočet odhadovaných nákladů.
Alternativně by mohly být na financování položek zahrnutých do této kategorie nákladů použity rovněž paušální částky.
Nepřímé náklady založené na dojednaných pevných částkách
68. Návrh Komise je nejasný v tom, jaké pevné částky se budou používat na pokrytí nepřímých způsobilých nákladů (tj. zda tato pevná částka odpovídá 20% sazbě pro pevnou částku úplných nákladů v rámci šestého rámcového programu nebo 7% sazbě stanovené finančním nařízením jako standardní režim).
Nejasné jsou rovněž podmínky, za nichž si účastníci mohou zvolit tento systém pevných částek.
69. Na rozdíl od návrhu Komise se Účetní dvůr domnívá, že partneři by měli být schopni účtovat pevné částky stanovené v souladu s jejich běžnými postupy pro účtování nákladů (viz bod 38).
"Přiměřenost" takovýchto částek by bylo nutno prokázat během projednávání návrhu na základě účetních informací účastníků a měl by ji osvědčit externí auditor při předkládání osvědčení o auditu (viz čl. 34 písm. a)).
70. Podle mínění Účetního dvora by použití takovýchto dojednaných pevných částek výrazně zjednodušilo vykazování nákladů Komisi.
Pouze tím, že účastníci budou moci používat vlastní systém účtování nákladů k výpočtu a vykazování skutečně vzniklých nákladů, se budou moci zúčastnit v úplném souladu jak s jejich vnitřními pravidly, tak i "pravidly pro účast".
V praxi by to znamenalo, že účastníci by mohli účtovat sazby nepřímých nákladů, které významně přesahují 20 % přímých nákladů v rámci předchozích rámcových programů pro VTR [53].
Zvýšení maximálního podílu na financování je odůvodněné pouze vytvořením jednotného systému nákladů
71. Na rozdíl od předchozích rámcových programů pro VTR Komise v článku 33 pro sedmý rámcový program navrhuje zvýšení maximálních podílů na financování (tj. sazeb náhrad nákladů) z 50 % na 75 % u veřejných orgánů, institucí středního nebo vyššího vzdělávání, výzkumných organizací a malých a středních podniků a zároveň zavedení jednotného systému náhrady nákladů.
V praxi to znamená, že skončí systém dodatečných nákladů používaný převážně veřejnými orgány a institucemi vyššího vzdělávání a systém úplných nákladů.
Účetní dvůr v minulosti systém dodatečných nákladů kritizoval, jelikož neumožňuje ověřit podíl účastníků na spolufinancování a v praxi často diskriminoval právní subjekty, které používají systém úplných nákladů [54].
72. Účetní dvůr proto plně podporuje návrh Komise, protože:
- maximální podíl financování zůstane v mezích stanovených pravidly pro státní podporu (viz bod 15),
- celkový dopad na financování účastníků bude neutrální nebo dokonce výhodnější pro ty právní subjekty, které splňovaly pravidla systému dodatečných nákladů v předchozích rámcových programech pro VTR.
Účinky zrušení tradičního systému dodatečných nákladů na financování účastníků budou kompenzovány zvýšením maximálního podílu na financování.
Tímto způsobem návrh Komise předchází situaci, kdy by sedmý rámcový program v porovnání s předchozími rámcovými programy pro VTR jen poskytoval větší finanční prostředky za v podstatně stejnou výzkumnou práci.
73. Co se týče návrhu Komise financovat některé činnosti v rámci nepřímé akce až do výše 100 % způsobilých nákladů, Účetní dvůr se domnívá, že tato výše může být odůvodněná pouze u činností souvisejících s řízením a odbornou přípravou a že "pravidla pro účast" by měla jasně uvádět, že tuto výši nelze v žádném případě zobecňovat (viz čl. 33 odst. 4).
Ustanovení týkající se vykazování nákladů a osvědčení o auditu nejsou dostatečně jasná
74. Podle názoru Účetního dvora by pro každé období měly být vykazovány všechny náklady, čímž by bylo zaručeno, že Komise bude mít prostředek k ověření účelného spolufinancování nepřímé akce (viz článek 34).
75. Účetní dvůr je názoru, že "pravidla pro účast" by měla stanovit rozsah a obsah osvědčení o auditu (viz čl.
34 písm. a)) [55]. V souladu s finančním nařízením [56] a "pravidly pro účast" osvědčení o auditu musí poskytovat záruku, že:
- náklady oznámené účastníkem jsou způsobilé,
- náklady, finanční úroky vzniklé z předběžného financování a příjmy byly správně určeny a jsou doloženy odpovídajícími podpůrnými doklady.
76. Osvědčení o auditu vystaví externí auditor nebo v případě veřejných orgánů příslušný státní úředník.
Externí auditor musí splňovat požadavky stanovené v souladu s 8. směrnicí Rady 84/253/EHS ze dne 10. dubna 1984 [57].
Příslušnost státních úředníků určí příslušné orgány podle vnitrostátních právních předpisů.
Externí auditor nebo v případě veřejných orgánů příslušný státní úředník vystavující osvědčení o auditu musí být nezávislý na účastníkovi pověřeném výběrem auditora.
77. Osvědčení o auditu jsou jedním ze základních prvků vnitřních kontrol Komise.
Podle názoru Účetního dvora to vyžaduje, aby Komise měla přístup k dokumentaci a pracovním dokumentům externích auditorů.
Tato povinnost týkající se zajištění přístupu by měla být vložena do vzorových grantových dohod a smlouvy s externím auditorem.
Na "sítě excelence" by se neměla vztahovat žádná zvláštní pravidla financování
78. Účetní dvůr zastává názor, že na "sítě excelence" by se neměla vztahovat žádná zvláštní pravidla, a proto by se článek 35 měl vypustit (viz také bod 59).
Rovněž není jasné, jak Komise stanovila paušální částku ve výši 23500 EUR na rok na výzkumného pracovníka.
Není patrné, že by tato částka byla stanovena na základě posouzení doloženého důkazy, které se týká struktury nákladů probíhajících "sítí excelence" v rámci šestého rámcového programu.
Stanovení uměle určené částky mimoto diskriminuje ty právní subjekty, které jsou usazeny v členských státech nebo přidružených zemí s vyšší nominální mzdou.
79. Navrhovaný mechanismus financování kromě toho není v souladu s cílem podporovat integraci subjektů zapojených do sítě, jak je stanoveno v "rozhodnutí", příloze III části a) 2.
"Sítě excelence". Jak je v současnosti v "pravidlech pro účast" navrhován, mechanismus nepřímo umožňuje spolufinancování výzkumných činností, a nikoli činností přispívajících k integraci činností prováděných v rámci dlouhodobější spolupráce.
"Záruční fond" nevyřeší potíže příjemců
80. Podle zkušeností Účetního dvora jsou hlavními správními problémy, na něž účastníci při jednání s Komisí narážejí, nestandardizované požadavky útvarů Komise při ověřování právní a finanční životaschopnosti účastníků a nadměrné a často opakující se žádosti o informace (viz body 34 až 36).
81. Vytvoření "záručního fondu" však tyto obtíže účastníků nevyřeší a kromě toho není pravděpodobné, že by bylo efektivní z hlediska nákladů (viz 20. bod odůvodnění a článek 38) [58]:
- za prvé, vytvořením takovéhoto mechanismu nelze zrušit povinnosti podle článku 118 finančního nařízení (článek 182 prováděcích pravidel) [59].
Tyto povinnosti vznikají především v souvislosti s předběžným financováním poskytnutým Společenstvím (obvykle 80 % ročních splátek),
- za druhé, pokud by záruční fond byl mechanismem "pojištění", účastníci se stabilní finanční situací by kryli rizika spojená s účastníky potenciálně neplnícími své závazky, většinou malými a středními podniky.
Tato rizika by byla rozložena na všechny akce financované v rámci rámcového programu pro VTR, a to včetně akcí, na nichž se ti, kteří do fondu platí, nepodílejí,
- za třetí, návrh Komise výrazně rozlišuje mezi různými typy právních subjektů, a tím odrazuje od účasti na rámcových programech pro VTR neveřejné subjekty [60].
Snižuje rovněž finanční prostředky, které jsou k dispozici pro výzkum,
- za čtvrté, počet skutečných případů, kdy právní subjekty nesplnily své závazky vůči Komisi v rámci předchozích rámcových programů, je mimořádně malý,
- za páté, "záruční fond" by kryl finanční riziko, které pro rozpočet Společenství představují třetí strany, tím, že by odváděl prostředky od vědy,
- konečně, návrh Komise nevysvětluje, co se stane s prostředky, které nejsou potřeba na úhradu ztrát způsobených účastníky, kteří nesplní své závazky.
Podle názoru Účetního dvora a v souladu se zásadou ročního rozpočtu a zásadou obecnosti, které jsou základem finančního nařízení, nadbytečné prostředky, které nelze přidělit rámcovému programu jako příjmy, nebudou k dispozici pro výzkum [61].
Účetní dvůr proto navrhuje 20. bod odůvodnění a článek 38 vypustit.
Kapitola III: Šíření a využívání výstupu a přístupová práva (články 39 až 52)
Zajištění přístupových práv k výstupu pro přidružené subjekty
V případě účastníků z průmyslu nejsou často příslušné podklady pro nepřímou akci ve vlastnictví zúčastněných právních subjektů, ale jiného subjektu v rámci průmyslové skupiny. Podle mínění Účetního dvora a v souladu s povinností využívat výstup stanovenou v čl.
46 odst. 1 by přístupová práva k výstupu měla být udělena rovněž přidruženým subjektům účastníků nepřímé akce s výhradou určitých podmínek (viz článek 42 a články 49 až 50).
Přidružená společnost musí zejména:
- být usazena v členském státě nebo v přidružené zemi,
- poskytnout vzájemná přístupová práva s ohledem na podklady, jejichž držitelem je a které jsou zapotřebí k využívání výstupu,
- splňovat povinnosti týkající se důvěrnosti v souladu s článkem 3.
Návrh Účetního dvora týkající se vzájemných přístupových práv pro přidružené subjekty by odstranil tento odrazující prvek, a mohl by proto zvýšit účast průmyslu v rámcových programech pro VTR.
Podpora využívání společně vlastněného výstupu
83. Účetní dvůr je názoru, že ustanovení, aby spoluvlastníci mohli využívat společně vlastněný výstup, je konstruktivní, poněvadž zabraňuje situaci, kdy by společně vlastněné poznatky nemohly být využívány vůbec kvůli neochotě některých členů konsorcia dát povolení k ochraně poznatků.
Návrh Komise by však mohl zvýšit riziko, že nebude-li předem uzavřena dohoda, účastníci budou svou práci co nejvíce strukturovat tak, aby zamezili společnému vlastnictví, což znamená, že účastníci mohou být méně ochotni spolupracovat.
Podle názoru Účetního dvora by mělo být ponecháno na konsorciu, aby se dohodlo na řešení takovéhoto společného vlastnictví v souladu s tímto nařízením, grantovou dohodou a dohodou o založení konsorcia. Účetní dvůr proto doporučuje připojit v čl.
40 odst. 1 povinnost uzavřít dohodu o společném vlastnictví a čl.
40 odst. 2 písm. b) vypustit, a tím vytvořit pobídku pro účastníky, aby uzavřeli dohodu o společném vlastnictví.
Oznamování převodu vlastnictví Komisi by se mělo vyžadovat pouze ve zvláštních případech
84. Účetní dvůr je názoru, že obecně není nutné, aby Komise byla o převodu vlastnictví informována.
Pokud však převod není v souladu s rozvojem konkurenceschopnosti evropského hospodářství nebo se neslučuje s etickými zásadami, měla by být Komise předem informována.
Účetní dvůr doporučuje, aby Komise vypracovala pravidla poskytující v těchto případech vodítko.
Ve všech ostatních případech by otázky převodu vlastnictví měli řešit účastníci (viz články 42 a 43).
Po poskytnutí grantu žádné omezení nebo vyloučení přístupových práv
85. Účetní dvůr zastává názor, že by bylo nekonzistentní a zbytečné umožnit, aby podklady (tj. veškerá práva duševního vlastnictví potřebná pro provedení nepřímé akce nebo využívání výsledků), na které se vztahují přístupová práva, byly dále omezeny nebo vyloučeny (viz článek 48).
Toto omezení nebo vyloučení určitých podkladů by mohlo znamenat, že nepřímé akce nelze provést, jak bylo původně navrhováno, nebo že nelze šířit výsledný výstup.
86. Přístupová práva by kromě toho měla být udělena a priori všem účastníkům nepřímé akce (viz článek 49).
Pouze tehdy, pokud jsou pro tato přístupová práva nezbytné další podmínky, je nutná výslovná žádost a další dohoda mezi dotčenými stranami.
Podle názoru Účetního dvora by přístupová práva měla být přidruženým subjektům udělena na základě vzájemnosti, jak je popsáno výše (viz bod 82).
Kapitola IV: Evropská investiční banka (článek 53)
Je nutné objasnit "finanční nástroj na sdílení rizik"
87. Jak Komise navrhuje v příloze III části b) "rozhodnutí", režim financování pomocí "finančního nástroje na sdílení rizik" spočívá v přidělení grantu Evropské investiční bance (EIB).
Účetní dvůr je však názoru, že je nutné dále vyjasnit činnosti EIB v souvislosti s financováním úvěrů a záruk [62] (viz 23. bod odůvodnění a článek 53).
88. Pokud jde o režim financování pomocí "finančního nástroje na sdílení rizik", Účetní dvůr rovněž doporučuje vyjasnit, zda se na granty pro EIB vztahují všechny části "pravidel pro účast" (včetně ustanovení kapitoly III "Šíření a využívání výstupu a přístupová práva").
89. Dále podle návrhu Komise bude finanční podpora Společenství pro EIB poskytována pouze na základě ustanovení finančního nařízení.
Je však nutné dále vyjasnit, jak a podle jakých pravidel bude EIB úvěry a záruky poskytovat.
Podle názoru Účetního dvora by úvěry a záruky měla EIB poskytovat a spravovat v souladu se svými vlastními pravidly s přihlédnutím k obecné orientaci a zásadám stanoveným Komisí v grantové dohodě (viz čl. 53 odst.
Kapitola V: Závěrečná ustanovení (článek 54)
90. Vzhledem k sedmiletému programovému období sedmého rámcového programu by "pravidla pro účast" měla stanovit přezkum a případnou revizi, které budou provedeny po určité době.
Navrhované průběžné hodnocení by mělo posoudit zejména to, zda bylo dosaženo předpokládaného zjednodušení určitých správních a finančních aspektů, a v případě potřeby navrhnout, jaká dodatečná opatření by se měla přijmout (viz článek 54).
ZÁVĚR
91. Účetní dvůr se domnívá, že návrh Komise v mnoha oblastech představuje významný krok k zjednodušení a pružnosti, které jsou nezbytné pro hospodárné, účelné a účinné provádění sedmého rámcového programu.
92. Z výše uvedených důvodů však nebyly vždy dodrženy zásady a kritéria, kterými by se tyto změny měly řídit, a v důsledku toho Komise nevyužila příležitosti dosáhnout potřebného zjednodušení.
Podle názoru Účetního dvora nejsou některé návrhy Komise odůvodněné a hrozí, že řízení sedmého rámcového programu zbytečně zkomplikují.
93. V ostatních oblastech, kde je zapotřebí dalšího zjednodušení a větší pružnosti, Účetní dvůr doporučuje dodatečné změny, například:
- zajištění centralizovaného ověřování ex ante a osvědčování zúčastněných právních subjektů (viz body 34 až 36),
- požadavek, aby útvary Komise používaly společné databáze a elektronickou výměnu údajů (viz body 41 až 42),
- používání pružnější řídící struktury pro nepřímé akce (viz body 45 až 55),
- používání přezkumů (nebo slyšení), v ideálním případě rovnocennými partnery, jako nástroje sledování nepřímých akcí (viz bod 56),
- stanovení jednotného systému náhrady nákladů, který účastníkům umožní určit finanční příspěvek Společenství transparentním, přímočarým a z hlediska správy jednoduchým způsobem (viz body 63 až 70),
- podpora využívání a šíření výsledků nepřímých akcí a převodu vlastnictví (viz body 82 až 84).
94. Návrh Komise na "pravidla pro účast" upravuje některé prvky takového zjednodušeného systému, zejména zavedením jednotného systému nákladů, avšak nepodařilo se mu vytvořit transparentní, přímočarý a z hlediska správy jednoduchý systém pro výpočet a vykazování nákladů a určování finančního příspěvku Společenství.
Navrhovaný systém náhrady nákladů povede k systému, který je příliš složitý a který Komise může z podstaty jen obtížně ověřit.
Mimoto neexistuje dostatečný vzájemný vztah mezi navrhovanou strukturou pro náhradu nákladů a účetními informacemi (informacemi o účtování nákladů) na úrovni jednotlivých účastníků.
Proto nepřijme-li normotvorce podstatné změny, nespokojenost účastníků bude přetrvávat a míra a četnost nadhodnocování nákladů ze strany účastníků budou i v sedmém rámcovém programu významné.
Toto stanovisko přijal Účetní dvůr v Lucemburku na svém zasedání dne 5. dubna 2006.
Za Účetní dvůr
Hubert Weber
předseda
[1] Úř. věst.
L 248, 16.9.2002 (naposledy pozměněné Úř. věst.
L 25, 30.1.2003).
[2] Úř. věst.
L 201, 2.8.2005, s. 3.
[3] Úř. věst.
L 357, 31.12.2002, s. 1.
[4] Úř. věst.
C 45, 17.2.1996, s. 5.
[5] Úř. věst.
L 336, 23.12.1994, s. 156.
[6] KOM(2005) 705 v konečném znění.
[7] Úř. věst. C 107, 30.4.2004, s. 1. Viz také Akční plán Komise na zřízení integrovaného rámce vnitřní kontroly, KOM(2006) 9 v konečném znění ze dne 17. ledna 2006 (zejména akce č. 1 v příloze 1).
[8] Úř. věst.
C 99, 23.4.2004, s. 1.
[9] Viz návrh Komise KOM(2005) 119 v konečném znění.
[10] Viz návrhy Komise KOM(2005) 439 v konečném znění, KOM(2005) 440 v konečném znění, KOM(2005) 441 v konečném znění, KOM(2005) 442 v konečném znění, KOM(2005) 443 v konečném znění, KOM(2005) 444 v konečném znění, KOM(2005) 445 v konečném znění ze dne 21. září 2005.
[11] Návrh Komise řadí spolupráci ve výzkumu do devíti dílčích programů: "zdraví", "potraviny, zemědělství a biotechnologie", "informační a komunikační technologie", "nanovědy, nanotechnologie, materiály a nové výrobní technologie", "energetika", "životní prostředí (včetně změn klimatu)", "doprava (včetně letectví)", "sociální, ekonomické a humanitní vědy" a "bezpečnost a vesmír".
[12] Pracovní dokument zaměstnanců Komise, "opatření následující po rozhodnutích o udělení absolutorií za provedení rozpočtu Evropské unie na rozpočtový rok 2003: doporučení Rady č. 5665/05" (KOM(2005) 448 v konečném znění ze dne 19. září 2005) a doporučení Evropského parlamentu – Wynnova zpráva (KOM(2005) 449 v konečném znění ze dne 19. září 2005).
[13] V pozměňovacím návrhu 740 zařadil Evropský parlament 10 % přidělené částky v rozpočtovém bodu 02 01 02 11 "Ostatní výdaje správního charakteru" do rezervy, která má být uvolněna poté, co Komise uspokojivým způsobem prokáže úsilí o zjednodušení a zefektivnění svých postupů v souladu s doporučeními uvedenými ve zvláštní zprávě Účetního dvora č. 1/2004.
[14] Úř. věst.
C 13, 18.1.2006. Viz bod 12.
[15] KOM(2006) 42 v konečném znění ze dne 7. února 2006.
[16] Viz zvláštní zpráva č. 1/2004, body 74, 78 a 79.
[17] V návrhu Komise je několik definic uvedeno v jiných článcích "pravidel pro účast" (např. definice "šíření", "přístupových práv" nebo "využívání" v článku 1 nebo "právního subjektu" v článku 4), z nichž některé nejsou zcela v souladu s tím, jak se užívají v ostatních součástech právního základu (např. navrhovaná definice "nepřímé akce" v článku 1).
V jiných případech jsou v právním základu použity pojmy, jejichž definice chybí (např. definice "hraničních výzkumných projektů řízených výzkumnými pracovníky" v článku 9, "koordinátora" v článku 23 a 25, "příjmů" v článku 31).
[18] V případě účasti subjektů z kandidátských zemí se v příloze III uvádí, že dodatečný příspěvek z předvstupních finančních nástrojů lze poskytnout za podobných podmínek.
[19] Viz stanovisko Účetního dvora č. 2/2005, body 10 a 11.
[20] Viz stanovisko Účetního dvora č. 10/2005, body 46 až 47.
[21] Úř. věst.
L 11, 16.1.2003, s. 1.
[22] Viz "rozhodnutí", příloha III část a) 4. Individuální projekty.
[23] Při pověření výkonné agentury ERV výkonnými pravomocemi, které má Komise podle Smluv, se použijí ustanovení článku 54 finančního nařízení.
Zejména je nutno jednoznačně stanovit přenesené úkoly provádění a v plném rozsahu je kontrolovat (viz také bod 40).
[24] Pokud jde o různé úlohy vnějšího auditu a vnitřní kontroly, viz také návrh Účetního dvora na integrovaný rámec vnitřní kontroly, popsaný ve stanovisku Účetního dvora č. 2/2004.
[25] Úř. věst.
L 312, 23.12.1995, s. 1.
[26] Úř. věst.
L 292, 15.11.1996, s. 2.
[27] Úř. věst.
L 136, 31.5.1999, s. 1.
[28] Úř. věst.
L 136, 31.5.1999, s. 8.
[29] Viz zvláštní zpráva č. 1/2004, body 18 a 78.
[30] Viz článek 160 finančního nařízení (čl. 229 odst. 3 prováděcích pravidel).
[31] Poslední věta v části a) 3.
"Koordinační a podpůrné akce" zní takto: "Tyto akce lze provádět také jinými prostředky než na základě výzvy k podávání návrhů".
Tato věta by se měla nahradit takto: "Kromě grantů a v souladu s příslušnými ustanoveními finančního nařízení a prováděcích pravidel lze tyto akce provádět rovněž: veřejnými zakázkami na zboží a služby stanovené smlouvou a vybrané na základě výběrového řízení; stipendii na studium, výzkum a odbornou přípravu a cenami na základě soutěží; příspěvky organizacím nebo honoráři pro nezávislé odborníky".
[32] Viz také návrh Účetního dvora na zjednodušenou řídící strukturu konsorcií provádějících nepřímé akce, na nichž se podílí více partnerů (viz body 45 až 52).
[33] V článeku 14, jak jej navrhuje Komise, však chybí zvláštní ustanovení o stipendiích a cenách (viz také čl. 30 odst. 1).
[34] Viz návrh rozhodnutí Rady o specifickém programu s názvem Spolupráce (KOM(2005) 440 v konečném znění ze dne 21. září 2005) čl. 6 odst.
3: "Pracovní program upřesní kritéria pro hodnocení návrhů na nepřímé akce v rámci režimů financování a kritéria pro výběr projektů. Bude sem patřit kritérium excelence, dopadu a provádění a v tomto rámci lze dodatečné požadavky, váhu a prahy v pracovním programu dále upřesnit nebo doplnit."
[35] Viz také zvláštní zpráva č. 1/2004, body 88, 92 a 128.
[36] Pojem "výběr" znamená, že Komise vypracuje seznam návrhů (na základě výsledků hodnocení), které splnily minimální prahy hodnocení (případně seznam náhradních projektů pro případ, že v době projednávání budou k dispozici další prostředky), a seznam návrhů, které mají být odmítnuty (nezpůsobilé návrhy, návrhy, které nedosáhly minimálních prahů hodnocení, návrhy, které nelze financovat vzhledem k omezeným rozpočtovým prostředkům).
[37] Zvláštní zpráva č. 1/2004, body 92 a 122.
[38] Jako výchozí bod by Komise mohla vypracovat první soubor podpůrných dokladů, přičemž může využít svůj archív těchto dokumentů vyžádaných od všech právních subjektů, které se zúčastnily předchozích rámcových programů pro VTR.
[39] Zvláštní zpráva č. 1/2004, bod 66.
[40] Viz článek 117 finančního nařízení (článek 181 prováděcích pravidel).
[41] Tyto fáze zahrnují zejména: elektronické podávání návrhů, určení a výběr odborníků, hodnocení a výběr návrhů, projednání návrhů, udělení a řízení grantů, příjem výsledků projektů (např. zprávy a finanční výkazy) a komunikaci s účastníky.
[42] Zvláštní zpráva č. 1/2004, body 86 a 138; výroční zpráva Účetního dvora za rozpočtový rok 2004, bod 6.10.
[43] Zvláštní zpráva č. 1/2004, bod 111.
[44] Zvláštní zpráva č. 1/2004, bod 115.
[45] Tyto služby objednané u subdodavatelů by pak mohla Komise hradit podle sazeb stanovených pro činnosti týkající se "řízení a odborné přípravy", jak je uvedeno v čl. 33 odst. 4.
[46] Pojem "vyhlášení soutěže" byl použit již v šestém rámcovém programu, nebyl však z právního hlediska vymezen.
Od té doby Komise poskytla neformální pokyny, jak takové "vyhlášení soutěže" provádět (obecně řečeno, jedná se o podobný postup, jako je "výzva k podávání návrhů").
Komise neposkytla žádné informace o počtu případů, kdy byl takovýto postup skutečně použit.
[47] Zvláštní zpráva č. 1/2004, bod 62.
[48] Výroční zpráva Účetního dvora za rozpočtový rok 2004, bod 6.47; zvláštní zpráva č. 1/2004, body 36 až 39 a 139.
[49] Je nutno poznamenat, že tento výpočet musí zohlednit různé činnosti prováděné jednotlivými účastníky (např. řídící činnosti a činnosti souvisejících s odbornou přípravou, pro které platí různá výše spolufinancování), použití buď paušálních částek, nebo pevných částek v závislosti na specifických činnostech, zvláštní nákladové struktury účastnických právních subjektů a různé horní hranice financování stanovené v článku 33.
Tento základní princip se vztahuje samozřejmě také na náhradu způsobilých nákladů, jak je stanoveno v článku 31.
[50] Stanovisko Účetního dvora č. 10/2005, bod 44.
[51] Návrh Komise, aby nezpůsobilé byly pouze "identifikovatelné" nepřímé daně, může podněcovat účastníky k tomu, aby do vykázaných nákladů ukrývali DPH.
[52] Výroční zpráva Účetního dvora za rozpočtový rok 2001, bod 4.47; zvláštní zpráva č. 1/2004, body 36 až 40 a 115 a stanovisko č. 3/2005, bod 13.
[53] Zvláštní zpráva č. 1/2004, body 30 až 33.
[54] Zvláštní zpráva č. 1/2004, body 23 až 26.
[55] Stanovisko č. 2/2004; bod V: "Systémy vnitřní kontroly by měly mít ve svém základu řetězec kontrolních postupů, přičemž každá úroveň by měla specifické stanovené cíle, které by braly v úvahu práci ostatních.
Žádosti o náhradu výdajů nebo nákladů nad určitý práh by měly být doloženy osvědčením o nezávislém auditu a auditní zprávou na základě společných standardů pro přístup a obsah."
[56] Viz článek 117 finančního nařízení (čl. 180 odst. 2 prováděcích pravidel).
[57] Úř. věst.
L 126, 12.5.1984, s. 20.
[58] Stanovisko č. 2/2004, bod VIII: "Systémy vnitřní kontroly vyžadují vhodnou rovnováhu mezi náklady na kontrolu určité rozpočtové oblasti a přínosy těchto kontrol při omezování rizika ztrát a nesrovnalostí na přijatelnou úroveň."
[59] Změny navrhované Účetním dvorem týkající se zvýšení nezávislosti konsorcií (viz články 18, 19, a 23 až 26) a ověřování existence, právního postavení a provozní kapacity a finanční způsobilosti účastníků ze strany Komise (viz čl. 16 písm. a)) by měly snížit možné riziko pro rozpočet Společenství do takové míry, že ve většině případů schvalující úředník nebude muset uplatňovat solidární záruku třetí strany nebo neodvolatelnou a bezpodmínečnou společnou záruku (která je podle čl. 182 odst. 3 prováděcích pravidel k finančnímu nařízení povinná, činí-li předběžné financování více než 80 % celkového grantu).
[60] Komise v čl. 38 odst. 2 navrhuje, aby do "záručního fondu" nemusely přispívat: veřejné orgány, právní subjekty, jejichž účast na nepřímé akci je zaručena členským státem nebo přidruženou zemí, instituce středního nebo vyššího vzdělávání, účastníci akcí na podporu odborné přípravy a profesního rozvoje výzkumných pracovníků, akcí hraničního výzkumu a akcí ve prospěch konkrétních skupin, s výjimkou akcí ve prospěch malých a středních podniků.
[61] Viz také stanovisko č. 10/2005, body 20 a 22.
[62] Je nutné rovněž objasnit zejména to, zda na základě znění přílohy III "rozhodnutí" se toto vztahuje i na akce mimo oblast působnosti sedmého rámcového programu, např. projekty EUREKA, nebo zda příjemci úvěrů a záruk EIB mohou být jiné akce než ty uvedené v příloze III (tj. společné technologické iniciativy, velké projekty, včetně projektů Eureka, a nové výzkumné infrastruktury).
--------------------------------------------------
Stanovisko č. 2/2006
k návrhu rozhodnutí Rady o systému vlastních zdrojů Evropských společenství
(podle čl. 248 odst. 4 druhého pododstavce Smlouvy o ES)
(2006/C 203/02)
EVROPSKÝ ÚČETNÍ DVŮR,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 248 odst. 4 druhý pododstavec této smlouvy,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství pro atomovou energii, a zejména na čl. 160c odst. 4 této smlouvy,
s ohledem na rozhodnutí Rady ze dne 29. září 2000 o systému vlastních zdrojů Evropských společenství [1],
s ohledem na nařízení Rady ze dne 25. června 2002, kterým se stanoví finanční nařízení o souhrnném rozpočtu Evropských společenství [2],
s ohledem na předchozí stanoviska Účetního dvora k systému vlastních zdrojů Evropských společenství, a zejména na stanovisko č. 4/2005 [3],
s ohledem na žádost Rady ze dne 26. dubna 2006 o stanovisko Účetního dvora k návrhu rozhodnutí Rady o systému vlastních zdrojů Evropských společenství [4],
vzhledem k tomu, že Evropská rada se na zasedání ve Fontainebleau ve dnech 25. a 26. června 1984 mimo jiné usnesla [5] na tom, že výdajová politika je v zásadě hlavním nástrojem k vyřešení otázky rozpočtových nevyvážeností, ale že každý členský stát, který nese rozpočtovou zátěž, jež je v poměru k jeho relativní prosperitě nadměrná, může v příslušnou dobu využít opravy;
vzhledem k tomu, že se Evropská rada na zasedání v Berlíně ve dnech 24. až 25. března 1999 mimo jiné usnesla [6] na tom, že systém vlastních zdrojů Společenství by měl být spravedlivý, transparentní, z hlediska nákladů efektivní a jednoduchý a že se musí zakládat na kritériích, která nejlépe vystihují schopnost každého členského státu do něj přispívat;
vzhledem k tomu, že Evropská rada na zasedání v Bruselu ve dnech 16. až 17. prosince 2004 vzala v úvahu zprávu o fungování systému vlastních zdrojů předloženou Komisí i návrh na zavedení všeobecného korekčního mechanismu [7] a vyzvala Komisi a Radu, aby pokračovaly ve zkoumání všech otázek, které v této souvislosti vyvstanou, včetně možného zjednodušení tohoto systému;
vzhledem k tomu, že se Evropská rada na zasedání v Bruselu ve dnech 15. a 16. prosince 2005 mimo jiné dohodla [8] na tom, že uspořádání systému vlastních zdrojů by mělo sledovat obecný cíl spravedlnosti, že by mělo zajišťovat, že žádný členských stát neponese rozpočtovou zátěž, jež by byla v poměru k jeho relativní prosperitě nadměrná, a že by tudíž toto uspořádání mělo zavést ustanovení, která by se vztahovala na konkrétní členské státy,
PŘIJAL TOTO STANOVISKO:
I. ÚVOD
1. Komise navrhuje nové rozhodnutí Rady o systému vlastních zdrojů Evropských společenství.
Po přijetí devíti členskými státy [9] by nahradilo rozhodnutí Rady ze dne 29. září 2000, které platí v současné době.
2. Návrh Komise se zaměřuje na provádění dohody o finančním výhledu na období let 2007–2013, která byla uzavřena na zasedání Rady v Bruselu ve dnech 15. až 16. prosince 2005 [10].
3. Tato dohoda stávající systém výrazně nemění. Zvláště oprava poskytnutá Spojenému království v souvislosti s rozpočtovými nevyváženostmi (dále jen "oprava pro Spojené království") zůstává zachována stejně jako snížení financování opravy ve prospěch Rakouska, Německa, Nizozemska a Švédska.
4. Výpočet opravy Spojeného království bude s ohledem na rozšíření upraven.
Spojené království se bude v rostoucí míře podílet na financování nákladů na rozšíření, s výjimkou výdajů souvisejících s trhem společné zemědělské politiky.
V období 2007–2013 však dodatečný příspěvek Spojeného království nepřesáhne maximální částku 10,5 miliardy EUR v cenách roku 2004.
5. Rovněž se zavádí zvláštní ustanovení.
Rakousko, Německo, Nizozemsko a Švédsko budou požívat snížené míry vlastního zdroje z DPH.
Nizozemsko a Švédsko budou dále těžit ze snížení svých ročních příspěvků odvozených z HND.
Tato snížení budou účinná pouze v období 2007–2013.
6. Na žádost Evropské rady je k návrhu Komise přiložen i pracovní dokument Komise o výpočtu, financování, platbě a zahrnutí oprav rozpočtových nevyvážeností do rozpočtu ve prospěch Spojeného království.
7. Evropská rada se shodla na tom, že změny stávajícího systému vlastních zdrojů by měly vstoupit v platnost nejpozději od začátku roku 2009.
Účinnosti by měly nabýt k 1. lednu 2007, a pokud to bude nutné, měly by být aplikovány retroaktivně.
8. Účetní dvůr prozkoumal návrh ve světle zásad systému vlastních zdrojů Společenství stanovených Evropskou radou od roku 1984.
Vzal rovněž v úvahu svá předchozí stanoviska [11] a výsledky své auditní práce týkající se stávajícího systému vlastních zdrojů.
II. OBECNÉ PŘIPOMÍNKY
9. Obecným cílem zasedání Evropské rady v Bruselu ve dnech 15. až 16. prosince 2005 bylo usilovat o spravedlnost a zamezit situaci, kdy by rozpočtová zátěž byla vzhledem k relativní prosperitě členského státu nadměrná.
Účetní dvůr však podotýká, že:
a) nebyla stanovena kritéria, podle nichž by se dalo objektivně určit, zda je rozpočtová zátěž nadměrná a kdy by členský stát měl opravy využít;
b) neexistuje postup pro průběžné monitorování, kterým by se ověřilo, zda je rozpočtová zátěž i nadále nadměrná a zda je oprava členského státu stále oprávněná [12];
c) neexistuje mechanismus, který by umožnil jiným členským stát než těm, jež jsou výslovně uvedeny v návrhu, kvalifikovat se na opravu [13].
10. Účetní dvůr uznává, že byla vyvinuta snaha rozhodnutí o vlastních zdrojích zefektivnit, především zrušením tzv. zmrazené sazby DPH.
11. Další vážné nedostatky systému, které Účetní dvůr analyzoval ve svém předchozím stanovisku [14], se však dosud neřešily.
Vedly k četným problémům, zvláště pokud jde o správu, jednotnost a složitost systému a nedostatečnou transparentnost.
12. Návrh situaci dále komplikuje zvýšením počtu zvláštních opatření pro některé členské státy.
Celkově jsou tedy nová ustanovení ještě složitější a neprůhlednější než stávající systém.
III. KONKRÉTNÍ POZNÁMKY
13. Účetní dvůr vítá návrh Komise, aby se významné statistické změny v sestavování HND uplatňovaly i pro účely vlastních zdrojů.
Jak již Účetní dvůr zdůraznil [15], bylo by tak možné zamezit situacím, kdy číselné údaje o HND používané pro účely vlastních zdrojů neodpovídají údajům zveřejněným členskými státy, a tak zachovat transparentnost.
14. Je třeba vyjasnit pojem přidělené výdaje.
Článek 4 návrhu se o přidělených výdajích pouze zmiňuje, koncept přidělených výdajů je však rozvinut pouze v pracovním dokumentu Komise k opravě Spojeného království [16].
Účetní dvůr upozorňuje na své připomínky uvedené v bodech 29 až 31 stanoviska č. 4/2005, které, pokud jde o definici přidělených výdajů, stále platí.
15. Účetní dvůr má za to, že ustanovení o výpočtu, financování, platbě a zahrnutí oprav rozpočtových nevyvážeností do rozpočtu ve prospěch Spojeného království vložená do pracovního dokumentu Komise nejsou slučitelná s článkem 279 [17] Smlouvy o ES a představují porušení zásady průhlednosti.
IV. ZÁVĚRY A DOPORUČENÍ
16. Pravidla a opatření v navrhovaném novém rozhodnutí Rady o systému vlastních zdrojů Společenství jsou ještě složitější a méně transparentní než stávající systém.
Návrh se dále vzdaluje systému vlastních zdrojů založenému na jasných a obecně platných mechanismech a směřuje k příspěvkům členských států vyjednávaných individuálně s jednotlivými zeměmi.
17. Účetní dvůr bere na vědomí, že návrh Komise odráží výsledek složitých jednání v rámci Evropské Rady a mezi Evropským parlamentem, Radou a Komisí a že je považován za provizorní řešení.
18. Účetní dvůr vítá skutečnost, že Komisi byl udělen mandát provést úplný a široce koncipovaný přezkum systému vlastních zdrojů, o němž má podat zprávu v letech 2008/2009.
Účetní dvůr upozorňuje na opakovaně potvrzovanou zkušenost, totiž že je obtížné provést důkladnou reformu systému vlastních zdrojů Společenství, když je diskuse o této reformě přímo spojena s jednáním o finančních stropech a částkách výdajů na politiky Společenství v rámci víceletého finančního výhledu.
Účetní dvůr proto vítá skutečnost, že ustanovení o přezkumu dohodnuté na zasedání Evropské rady v Bruselu ve dnech 15. až 16. prosince 2005 umožňuje přípravu a přijetí celkové reformy systému vlastních zdrojů s velkým časovým předstihem před vypršením nového finančního výhledu.
19. Účetní dvůr žádá Komisi, aby zvážila právní formu dokumentu, který stanoví ustanovení o výpočtu, financování, platbě a zahrnutí oprav rozpočtových nevyvážeností do rozpočtu ve prospěch Spojeného království.
Toto stanovisko přijal Účetní dvůr v Lucemburku na svém zasedání dne 28. června 2006.
Za Účetní dvůr
v nepřítomnosti Huberta Webera
předsedy
François Colling
člen Účetního dvora
[1] Úř. věst.
L 253, 7.10.2000, s. 42.
[2] Úř. věst.
L 248, 16.9.2002, s. 1.
[3] Stanovisko č. 4/2005 k návrhu rozhodnutí Rady o systému vlastních zdrojů Evropských společenství a k návrhu nařízení Rady o prováděcích opatřeních na opravu rozpočtové nevyváženosti podle článků 4 a 5 rozhodnutí Rady ze dne (...) o systému vlastních zdrojů Evropských společenství (Úř. věst.
C 167, 7.7.2005, s. 1).
[4] KOM(2006) 99 v konečném znění ze dne 8. března 2006.
[5] Viz Zpravodaj ES 6–1984.
[6] Viz Zpravodaj EU 3–1999.
[7] KOM(2004) 501 v konečném znění ze dne 14. července 2004.
[8] Viz odstavec 6 závěrů předsednictví (dokument Rady č. 15914/1/05, REV 1, CONCL 3 ze dne 30. ledna 2006), který odkazuje na dokument Rady 15915/05 CADREDIN 268 ze dne 19. prosince 2005, zvláště na odstavec 77 tohoto dokumentu.
[9] V souladu s ústavními předpisy jednotlivých členských států, jak stanoví článek 269 smlouvy.
[10] Viz dokument Rady 15915/05 CADREFIN 268 ze dne 19. prosince 2005.
[11] Viz stanovisko č. 4/2005 (Úř. věst. C 167, 7.7.2005, s. 1), č. 7/2003 (Úř. věst. C 318, 30.12.2003, s. 1) a č. 8/99 (Úř. věst. C 310, 28.10.1999, s. 1).
[12] Viz bod 14 stanoviska č. 4/2005.
[13] Viz bod 14 stanoviska č. 4/2005.
[14] Viz zvláště body 6 až 15 stanoviska č. 4/2005.
[15] Viz bod 23 stanoviska č. 4/2005.
[16] Viz bod 3.2.
[17] Čl. 279 odst. 2 uvádí že "Rada na návrh Komise, po konzultaci s Evropským parlamentem a po obdržení stanoviska Účetního dvora jednomyslným rozhodnutím určí podrobnosti a postup, kterými se rozpočtové příjmy v rámci systému vlastních zdrojů Společenství dávají k dispozici Komisi (...)."
--------------------------------------------------
Stanovisko č. 3/2006
Účetního dvora Evropských společenství k návrhu nařízení Rady, kterým se při příležitosti přistoupení Bulharska a Rumunska zavádějí zvláštní dočasná opatření pro nábor úředníků Evropských společenství
(2006/C 273/01)
DŮVODOVÁ ZPRÁVA
Dne 7. června 2006 předložila Komise Radě návrh nařízení Rady, kterým se při příležitosti přistoupení Bulharska a Rumunska zavádějí zvláštní dočasná opatření pro nábor úředníků Evropských společenství [1].
V dopise, který Účetní dvůr obdržel dne 6. července 2006, Rada požádala Účetní dvůr o jeho stanovisko k tomuto návrhu.
Účelem tohoto návrhu je dočasně se při přijímání úředníků z nových členských států odchýlit od příslušných ustanovení služebního řádu týkajících se náboru pracovníků.
Účetní dvůr návrh prozkoumal a vydal toto stanovisko.
ÚČETNÍ DVŮR EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 283 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise ze dne 7. června 2006,
s ohledem na žádost Rady o stanovisko k tomuto návrhu, kterou Účetní dvůr obdržel dne 6. července 2006,
PŘIJAL TOTO STANOVISKO:
Účetní dvůr nemá k návrhu Komise žádné připomínky.
Toto stanovisko přijal Účetní dvůr
Stanovisko č. 4/2006
k návrhu nařízení Rady, kterým se mění nařízení (ES, Euratom) č. 1605/2002 ze dne 25. června 2002, kterým se stanoví finanční nařízení o souhrnném rozpočtu Evropských společenství
(podle čl. 248 odst. 4 druhého pododstavce Smlouvy o ES)
(2006/C 273/02)
OBSAH
1–2 Úvod
3–4 Výjimky z rozpočtových zásad
5–6 Zásada účinné a efektivní vnitřní kontroly
7–9 Metody plnění rozpočtu – soulad s ustanoveními finančního nařízení
10–12 Odpovědnost účastníků finančních operací
10–11 Schvalující úředník
12 Účetní
13 Podmínky podpisu smluv na zakázky udělované orgány Společenství jejich vlastním jménem
14–16 Granty a dotace
17–19 Vnější akce
20 Zpráva o rozpočtovém a finančním řízení
21–24 Harmonogram prezentace a auditu účetních závěrek
ÚČETNÍ DVŮR EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 248 odst. 4 a článek 279 této smlouvy,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství pro atomovou energii, a zejména na čl. 160C odst. 4 a článek 183 této smlouvy,
s ohledem na nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002 ze dne 25. června 2002, kterým se stanoví finanční nařízení o souhrnném rozpočtu Evropských společenství [1], a zejména na článek 184 tohoto nařízení, který stanoví, že každé tři roky se toto nařízení přezkoumá,
s ohledem na stanovisko Účetního dvora č. 10/2005 [2] k návrhu nařízení Rady, kterým se tento návrh mění [3],
s ohledem na stanovisko Účetního dvora č. 2/2004 k modelu "jednotného auditu" (a návrhu rámce vnitřní kontroly Společenství) [4],
s ohledem na stanovisko č. 2/2002 ke změně návrhu nařízení Rady, kterým se stanoví finanční nařízení o souhrnném rozpočtu Evropských společenství [5],
s ohledem na pozměněný návrh nařízení Rady, kterým se mění nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002 [6],
s ohledem na žádost Rady o stanovisko k tomuto návrhu, která byla Účetnímu dvoru předložena 26. června 2006,
PŘIJAL TOTO STANOVISKO:
ÚVOD
1. Komise předložila svůj první návrh na změnu současného finančního nařízení v květnu 2005.
Po interinstitucionálních konzultacích se Komise nyní rozhodla předložit revidovaný návrh, který mimo jiné bere v úvahu tyto skutečnosti:
- dosažení větší rovnováhy mezi ochranou finančních zájmů, proporcionalitou nákladů na správní výdaje a postupy, jejichž používání je pro uživatele snadné,
- posílení rozpočtových zásad omezením povolených výjimek, zavedením zásad účinné a efektivní kontroly a zásady proporcionality a dalším rozvojem zásady průhlednosti poskytováním informací o příjemcích finančních prostředků Společenství,
- role a odpovědnosti účetního Komise byly vyjasněny,
- bylo dosaženo většího souladu postupů zadávání veřejných zakázek s příslušnou směrnicí Společenství [7],
- interinstitucionální spolupráci, zvláště v oblasti postupů zadávání veřejných zakázek,
- byla zavedena další ustanovení o vnější pomoci.
2. Účetní dvůr má za to, že zavedené změny v zásadě povedou ke zlepšení celkového prostředí finanční kontroly.
Některé záležitosti je nicméně ještě třeba vyjasnit. Přetrvávají rovněž některé nesrovnalosti a nedostatky, především pokud jde o:
- výjimky z rozpočtových zásad,
- novou zásadu účinné a efektivní vnitřní kontroly,
- metody plnění rozpočtu a jejich soulad s ustanoveními finančního nařízení,
- odpovědnosti účastníků finančních operací – schvalujícího úředníka a účetního – a odpovědnosti Komise,
- výjimky a podmínky podpisu smluv na zakázky udělené orgány Společenství jejich jménem,
- jistá ustanovení týkající se grantů na činnosti v oblasti komunikace, vícenásobných grantů a opětovného poskytnutí grantů na provozní náklady,
- ustanovení, navrhovaná v rámci vnějších akcí, o částkách placených ze zálohových účtů na krizové řízení a humanitární pomoc a o lhůtách pro smlouvy a platby,
- obsah zprávy o rozpočtovém a finančním řízení,
- harmonogram prezentace a auditu účetních závěrek Společenství.
Tyto nesrovnalosti jsou vysvětleny v následujících bodech.
VÝJIMKY Z ROZPOČTOVÝCH ZÁSAD
3. I když Účetní dvůr vítá zavedení nové rozpočtové zásady účinné a efektivní vnitřní kontroly [8] i zásady proporcionality [9] a rozvoj konceptu průhlednosti [10], došlo v důsledku zavedení některých těchto změn k omezení kontroly rozpočtových orgánů nad rozpočtovým řízením.
V platnosti zůstávají zvláště některé výjimky, jak se uvádí v předchozím stanovisku Účetního dvora [11].
Dále byly zavedeny nové výjimky, například možnost, předpokládaná v navrhovaném článku 158, provádět u strukturálních fondů převody rozpočtových zdrojů pro technickou pomoc mezi jednotlivými hlavami bez omezení.
4. Návrhy oproti tomu nabízejí orgánům s výjimkou Komise jen málo možností, jak u zdůvodněných změn rozpočtu rozpočtové postupy zjednodušit, a zbavují tak orgány flexibility nutné pro řízení lidských zdrojů.
ZÁSADA ÚČINNÉ A EFEKTIVNÍ VNITŘNÍ KONTROLY
5. I když Účetní dvůr novou rozpočtovou zásadu účinné a efektivní vnitřní kontroly uvedenou v navrhovaném článku 30a podporuje, je nutné ji dále rozvíjet s cílem zajistit její efektivní realizaci v souladu se zásadami navrhovanými ve stanovisku Účetního dvora č.
2/2004 k modelu "jednotného auditu" (a návrhu rámce vnitřní kontroly Společenství). Konkrétně:
- bude nutné definovat společné charakteristické znaky systémů vnitřní kontroly pro různé rozpočtové oblasti a podniknout příslušná opatření pro monitorování nákladů na kontroly a zhodnocení jejich přínosů,
- je nezbytné, aby si Komise vyvinula logický rámec s využitím společných zásad a standardů a přiměřený systém dohledu, které se budou využívat na všech správních úrovních jak v orgánech, tak i v členských státech s cílem zajistit integraci a koordinaci kontrol,
- není vůbec jasné, jak, kdo a kdy definuje "přípustnou míru rizika", a to bez ohledu na skutečnost, že jde o základní koncept, na němž integrovaný rámec vnitřní kontroly stojí.
Navíc nebyl definován vztah mezi "přípustnou mírou rizika" a rovnováhou nákladů a přínosů.
Obecně lze říci, že role Komise v kontextu integrovaného rámce vnitřní kontroly nebyla vyjasněna. Úspěšnost tohoto konceptu však zásadním způsobem závisí na skutečnosti, že Komise bude hrát ve vývoji a monitorování tohoto rámce i v dohledu nad ním ústřední roli.
V tomto ohledu je třeba konstatovat, že role Komise jako orgánu vykonávajícího dohled se předpokládá pouze tam, kde Komise deleguje odpovědnost za řízení, pokud plní rozpočet na centralizovaném základě, nepřímým řízením na centralizovaném základě a v případě decentralizovaného řízení (viz navrhované články 54 a 56).
METODY PLNĚNÍ ROZPOČTU – SOULAD S USTANOVENÍMI FINANČNÍHO NAŘÍZENÍ
7. Navrhované změny jsou koncipovány tak, aby zlepšily kodifikaci a systemizaci úkolů, jež jsou důsledkem použití různých prováděcích metod, a Účetní dvůr je jako takové vítá.
8. V případech, kdy Komise plní rozpočet nepřímým řízením na centralizovaném základě (navrhovaný článek 56), však již nebude dále usilovat o získání dokladů, které by prokázaly, že subjekty, jež prováděním rozpočtu pověřila, postupují v souladu se zásadami řádného finančního řízení.
To je v rozporu s ustanoveními článku 27 finančního nařízení, který stanoví, že rozpočtové položky se použijí v souladu se zásadou řádného finančního řízení.
9. V případě nepřímého řízení na centralizovaném základě pozměněný návrh rovněž uvádí, že Komise může u subjektů, jimž svěřila provádění rozpočtu, akceptovat, že jejich systémy kontroly, vedení účetnictví a zadávání zakázek jsou "s přihlédnutím k mezinárodně uznávaným normám rovnocenné s jejími pravidly".
Subjekty, jimž Komise svěří provádění rozpočtu, nejsou v takových případech povinny řídit se ustanoveními finančního nařízení.
Navíc vzhledem k tomu, že neexistují žádné mezinárodně uznávané normy pro systémy zadávání zakázek ani pro audity shody, je požadavek náležitě zohlednit mezinárodně uznávané normy nesmyslný.
Totéž platí o podobné zmínce o mezinárodně uznávaných normách v odstavci 2 navrhovaného článku, který se týká postupů pro zadávání zakázek přijímající partnerské země v případě sdílení finančních prostředků.
V důsledku toho se v těchto oblastech, kde se rozpočet může plnit centralizovaným řízením a nepřímým řízením na centralizovaném základě (jako rámcové programy v oblasti výzkumu a technologického rozvoje nebo činnosti v oblasti vzdělávání a odborné přípravy), mohou uplatňovat různé zásady, normy a pravidla na v podstatě totožný typ financování ze strany Společenství (viz stanovisko Účetního dvora č. 1/2006 [12], bod 17).
ODPOVĚDNOST ÚČASTNÍKŮ FINANČNÍCH OPERACÍ
Schvalující úředník
10. Nový návrh článku 60 finančního nařízení uvádí, že pověřený schvalující úředník "předkládá svému orgánu každoročně zprávu o plnění svých povinností, jejíž součástí jsou informace o finančních a správních záležitostech a jakékoli výhrady ohledně těchto záležitostí".
Takové výhrady by však byly v rozporu s prohlášením zmiňovaném v tomtéž navrhovaném odstavci, v němž schvalující úředník potvrzuje, "že tyto informace odpovídají skutečnosti".
I když Účetní dvůr souhlasí, že výroční zprávy o činnosti a prohlášení generálních ředitelů jakožto schvalujících úředníků posilují průhlednost a manažerskou odpovědnost, má za to, že veškeré výhrady by se měly vztahovat k prohlášení a omezit se na jasně vymezené oblasti přijmů a výdajů, jako je tomu v současné době (viz návrh Účetního dvora v příloze).
11. Pokud jde o souhrnnou zprávu, výše uvedený návrh pouze uvádí, že shrnutí výročních zpráv schvalujících úředníků bude zasláno rozpočtovému orgánu, Komise jako kolegium nepřejímá odpovědnost, jak stanoví článek 274 Smlouvy.
Návrh dále uvádí, že toto shrnutí bude zasláno rozpočtovému orgánu nejpozději do 15. června každého roku, což je příliš pozdě na to, aby Účetní dvůr mohl tuto zprávu zohlednit ve své výroční zprávě (viz další připomínky v bodu 23).
Účetní
12. Pozměněný návrh článku 61 vyjasňuje roli a odpovědnosti účetního.
Rovněž stanoví, že než účetní závěrku schválí orgán, bude nejprve podepsána účetním, který osvědčí, že poskytuje přiměřeně věrný a poctivý obraz (přidán důraz) o finanční situaci orgánu.
V případě termínu "věrný a poctivý obraz" jde o komplexní koncept, který vymezení adverbiem "přiměřeně" zbytečně oslabuje, což vede ke ztrátě významu.
Bylo by smysluplnější, kdyby účetní osvědčil, že má přiměřenou míru jistoty, že účetní závěrka podává věrný a poctivý obraz finanční situace orgánu.
PODMÍNKY PODPISU SMLUV NA ZAKÁZKY UDĚLOVANÉ ORGÁNY SPOLEČENSTVÍ JEJICH VLASTNÍM JMÉNEM
13. Navrhovaná změna čl. 105 odst. 2 zavádí možnost konkretizovat výjimky a podmínky v prováděcích pravidlech. Toto ustanovení nebere v úvahu nadřazenost finančního nařízení, které je jediným nástrojem, jež může stanovit výjimky z obecných pravidel a ustanovení v něm obsažených.
GRANTY A DOTACE
14. Čl. 108 odst. 4 zavádí nové ustanovení, podle něhož "mohou všechny orgány poskytovat granty na komunikační činnosti, není-li z opodstatněných důvodů vhodné využít postupy zadávání veřejných zakázek". Účetní dvůr má za to, že tato výjimka není opodstatněná, protože okolnosti, za nichž se postupy zadávání veřejných zakázek a postupy udělování grantů používají, jsou již jasně uvedeny v hlavách V (zadávání veřejných zakázek) a VI (granty) finančního nařízení.
15. Účetní dvůr podporuje zásadu navrhovanou v článku 111, která stanoví, že žadatel bez odkladu informuje schvalující úředníky o jakýchkoli vícenásobných žádostech a vícenásobných grantech, které se dotýkají téže činnosti či téhož pracovního programu.
Účetní dvůr však zdůrazňuje, že monitorovat dodržování této zásady v praxi bude obtížné, zvláště v případě akcí, na nichž se podílí více partnerů (jako u evropských rámcových programů v oblasti výzkumu a technologického rozvoje) a při nichž je běžné, že o finanční podporu Společenství žádají konsorcia příjemců.
Podle navrhovaného článku 108a mohou mít granty podobu: proplacení skutečně vynaložených způsobilých nákladů, jednorázového paušálního financování, proplácení na základě paušálně stanovených částek nebo kombinace těchto forem. Ke grantům na provozní náklady navrhovaný čl.
113 odst. 2 uvádí, že granty budou v případě jejich opětovného poskytuní postupně snižovány.
Tento článek však rovněž navrhuje, aby se tato zásada nevztahovala na granty ve formě jednorázového paušálního financování a proplácení na základě paušálně stanovených částek.
Vzhledem k tomu, že tyto formy grantů by měly být stanoveny na základě nejlepších dostupných odhadů nákladů, které mají být financovány, a měly by být periodicky přezkoumávány, aby byl zajištěn soulad se zásadami, které se na granty vztahují (článek 181 současných prováděcích pravidel), není tato výjimka oprávněná.
VNĚJŠÍ AKCE
17. Nový návrh článku 63 stanoví, že zálohové účty mohou být použity při financování pomoci v krizových situacích a humanitární pomoci k výplatě částek v neomezené výši.
Neexistence limitu je v rozporu s podstatou zálohových účtů i s ochranou finančních zájmů Unie.
Účetní dvůr se domnívá, že přestože je u těchto specifických opatření třeba počítat s jistou flexibilitou, měly by být respektovány alespoň limity částek rozhodnutím na tyto akce určených.
18. Navrhovaná změna článku 166 prodlužuje o jeden rok možnost uzavírat finanční dohody s přijímajícími třetími zeměmi.
Článek dále stanoví, že jednotlivé smlouvy, rozhodnutí o grantech a dohody, které takové finanční dohody provádějí, budou uzavřeny do tří let ode dne rozpočtového závazku.
V případě dlouhodobých projektů a vícefázových projektů na rozvoj infrastruktury a venkova však Komise může ve výjimečných případech v rozhodnutí o financování příslušného projektu prodloužit tuto lhůtu až na pět let.
Tyto termíny byly stanoveny, aby se zohlednily obtíže při dokončování projektů, a Účetní dvůr je vítá.
Tento článek rovněž stanoví, že vázanost nevyužitých rozpočtových závazků se automaticky ruší na konci čtvrtého roku následujícího po roce, v němž rozpočtový závazek vznikl (n + 4). Jde o delší období, než v případě pravidla n + 3, které se vztahuje na rozpočet obecně.
Podle názoru Účetního dvora povolení delší lhůty není u nástrojů, jejichž cílem je připravit přistupující a kandidátské země na přistoupení k Unii, opodstatněné, zvláště v rámci strukturálních operací, kde se uplatňuje přísnější pravidlo (n + 2).
ZPRÁVA O ROZPOČTOVÉM A FINANČNÍM ŘÍZENÍ
122 odst. 1 stanoví, že k účtům orgánů a subjektů uvedných v článku 121 bude připojena zpráva o rozpočtovém a finančním řízení za daný rozpočtový rok.
Revidovaný návrh Komise uvádí, že zpráva "obsahuje mimo jiné informace o stupni plnění rozpočtových prostředků a souhrnné informace o přesunech rozpočtových prostředků mezi jednotlivými rozpočtovými položkami".
Rozpočet se předkládá rozpočtovým orgánům, které ho schvalují, obojí na základě zásad sestavování rozpočtu podle činností (ABB) a řízení podle činností (ABM).
Na tomto základě musí Komise k předběžnému návrhu rozpočtu přiložit výkazy o činnosti, které budou mimo jiné uvádět stanovené cíle a ukazatele výkonnosti (navrhovaný čl. 33 odst.
2). Účetní dvůr se domnívá, že by bylo vhodné, kdyby zpráva o rozpočtovém a finančním řízení uváděla podrobné údaje o tom, co bylo ve vztahu k daným cílům skutečně dosaženo a doloženo údaji ukazatelů.
HARMONOGRAM PREZENTACE A AUDITU ÚČETNÍCH ZÁVĚREK
21. Revize finančního nařízení v roce 2003 zavedla nový harmonogram, který posunul termíny stanovené pro prezentaci a audit účetních závěrek Společenství o jeden měsíc dopředu.
Účetní dvůr ve svém stanovisku č. 2/2002 (viz body 9–14) mimo jiné konstatoval, že i když zkrácený harmonogram přípravy výroční zprávy podporuje, jeho realizace vyžaduje jednotnou koncepci v rámci celého finančního nařízení, a protože taková koncepce neexistuje, navrhované postupy a harmonogram nejsou realizovatelné, zvláště pokujd jde o výroční zprávu Účetního dvora.
22. Revidovaný harmonogram vstoupil v platnost v roce 2005. Došlo k tomu v době, kdy bylo zavedeno akruální účetnictví.
23. Dosavadní zkušenosti prokázaly, že s revidovaným harmonogramem je spojena řada obtíží, které auditní práci Účetního dvora významným způsobem omezují:
- prozatímní účetní závěrky předkládané Účetnímu dvoru do 31. března se do předložení konečných účetních závěrek 31. července významně změnily. Tuto situaci ztěžuje i skutečnost, že účetní záznamy jsou decentralizované, a účetní Komise tedy může do účetních závěrek zanášet nutné opravy až v pozdní fázi celého procesu, což nedává Účetnímu dvoru dostatek času k dokončení auditu,
- souhrná zpráva o činnosti schvalujících úředníků je dokončena až 15. června. K tomuto datu musí Účetní dvůr vyslovit své předběžné připomínky, a tudíž nemá možnost vzít tento dokument, který rozpočtový orgán považuje za klíčový prvek zlepšeného rámce vnitřní kontroly Komise, v úvahu před dokončením předběžných připomínek,
- jak již zdůraznil Účetní dvůr ve svém stanovisku č. 2/2002, tento stav má nepříznivý dopad nejen na Účetní dvůr, ale také na členské státy, protože neposkytuje dostatek času, aby mohly být odpovědi členských států zohledněny, dříve než Účetní dvůr výroční zprávu dokončí.
24. Učetní dvůr ze svých zkušeností usuzuje, že minimální doba nutná pro provedení auditu po vydání prozatímní účetní závěrky je dvanáct pracovních týdnů, další tři pracovní týdny jsou třeba po vydání konečné účetní závěrky na dokončení auditu.
Je tedy nutné posunout harmonogram pro předložení konečné účetní závěrky Účetnímu dvoru dopředu na 30. června, nebo změnit datum, k němuž Účetní dvůr předkládá své předběžné připomínky, na 15. červenec a termín přípravy výroční zprávy na 30. listopad, jako tomu bylo v minulosti, aby měl tedy Účetní dvůr dostatek času na dokončení své každoroční auditní práce, především pokud jde o účetní závěrky a další aspekty prohlášení o věrohodnosti.
Toto stanovisko přijal Účetní dvůr
Stanovisko č. 6/2006
k návrhu rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady, kterým se mění a prodlužuje platnost rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady 804/2004/ES ze dne 21. dubna 2004 o zavedení akčního programu Společenství na podporu akcí v oblasti ochrany finančních zájmů Společenství (program "Hercule II")
(podle druhého pododstavce čl. 248 odst. 4 Smlouvy o ES)
(2006/C 302/02)
ÚČETNÍ DVŮR EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zvláště s přihlédnutím k čl. 280 odst. 4 této smlouvy,
s ohledem na návrh rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady, kterým se mění a prodlužuje platnost akčního programu Společenství na podporu akcí v oblasti ochrany finančních zájmů Společenství [1],
s ohledem na žádost Rady o stanovisko k tomuto návrhu, která byla Účetnímu dvoru předložena dne 14. července 2006,
s ohledem na stanovisko Účetního dvora č. 8/2003 ze dne 11. listopadu 2003 k původnímu akčnímu programu Společenství,
vzhledem k tomu, že navrhované rozhodnutí vychází z čl.
280 odst. 4 Smlouvy, který stanoví, že "Rada (…) po konzultaci s Účetním dvorem přijme opatření nezbytná k předcházení podvodům ohrožujícím finanční zájmy Společenství a k jejich potírání";
vzhledem k tomu, že hlavním účelem návrhu Komise je prodloužit platnost programu Hercule [2] o další sedmileté období (2007–2013), že přidělení zhruba 98,5 milionu EUR odpovídá průměrným ročním splátkám ve výši přibližně 14 milionů EUR a že tento program poskytuje Úřadu pro boj proti podvodům (OLAF) finanční zdroje nutné pro provoz platformy služeb, kterou mají členské státy k dispozici za účelem koordinace boje proti podvodům na úrovni Evropské unie [3];
PŘIJAL TOTO STANOVISKO:
1. Hlavní sektory programu (technická pomoc, vzdělávání a výměna informací mezi právními orgány v oblasti boje proti podvodům) nebyly hodnoceny v souladu s podmínkami, které stanoví čl.
27 odst. 3 finančního nařízení a které vyžadují, aby bylo dosažení cílů monitorováno prostřednictvím ukazatelů výkonnosti.
Místo toho byly činnosti posuzovány spíše s ohledem na míru aktivity a bez použití měřitelných ukazatelů. I nadále je tedy obtížné určit, zda bylo dosaženo očekávaných výsledků a jaký měl program dopad.
Čl. 7 písm. a) návrhu stanoví, že zpráva OLAF o provádění programu a účelnosti jeho pokračování bude předložena nejpozději do 31. prosince 2010.
Čl. 7 písm. b) odkládá hodnocení výsledků programu až do 31. prosince 2014.
Účetní dvůr se domnívá, že to je příliš pozdě, a navrhuje, aby nezávislé hodnocení bylo vyhotoveno nejpozději v roce 2010 a zahrnulo průběžné hodnocení plnění cílů programu.
Informace o financovaných činnostech a výsledcích dosažených v rámci programu Hercule II by dále měly být předloženy ve výroční zprávě, kterou Komise předkládá podle čl. 280 odst.
5 Smlouvy. Aby se usnadnilo konečné hodnocení programu, měla by se stanovená obecná kritéria v příloze k návrhu vyjasnit a zpřesnit.
3. Veřejné zakázky, o nichž pojednává hlava V finančního nařízení skýtají Úřadu pro boj proti podvodům možnost program řídit.
Tento postup je vítán jako prostředek, který úřadu umožní získat větší kontrolu nad prováděním programu.
4. Struktura programu stanovená v právně-finančním prohlášení je vyjádřena v podobě provozních cílů, které se dále dělí na činnosti.
Tato struktura zdánlivě splňuje požadavky čl. 27 odst.
3 finančního nařízení. Struktura v právní části prohlášení však neodpovídá struktuře řízení programu (skládající se ze tří oddělených částí).
Není pravděpodobné, že by jmenování koordinátora programu objasnilo plnění cílů, které jsou formální a různorodé, nebo úspěch činností, které neodpovídají faktické realitě řízení.
Bylo by proto žádoucí, aby stanovené cíle byly přeformulovány a uvedeny do užší souvislosti s cíli, o jejichž splnění manažeři nyní usilují.
Pokud se tak nestane, bude zavedení ukazatelů výkonnosti pravděpodobně velmi obtížné.
5. Opatření Úřadu pro boj proti podvodům přijatá v oblasti boje proti pašování cigaret vyústila dne 9. června 2004 uzavřením dohody mezi Komisí, deseti členskými státy a hlavním výrobcem v sektoru tabáku [4].
Touto dohodou se výrobce zavázal uhradit v období 12 let sumu v přibližné výši 1250 milionů USD.
Tato částka, o niž se Komise dělí se zeměmi, které dohodu podepsaly, má sloužit především jako "další zdroj financování pro opatření v boji proti pašování a padělání".
Roční rozpočet programu Hercule II tak z titulu této dohody zahrnuje částku přibližně 6 milionů EUR.
I když je poskytnutí dalších prostředků na boj proti podvodům v sektoru tabáku vítáno, měla by být přijata příslušná opatření, která by zajistila přiměřené zdroje pro boj proti podvodům i v jiných obdobně citlivých sektorech.
Toto stanovisko přijal Účetní dvůr
Stanovisko Evropské centrální banky
ze dne 21. února 2006
na žádost Rady Evropské unie k návrhu nařízení Rady, kterým se ruší nařízení Rady (EHS) č. 3181/78 a nařízení Rady (EHS) č. 1736/79 v oblasti měnové politiky
(CON/2006/8)
(2006/C 49/11)
Dne 1. února 2006 obdržela Evropská centrální banka (ECB) od Rady Evropské unie žádost o stanovisko k návrhu nařízení Rady, kterým se ruší nařízení Rady (EHS) č. 3181/78 a nařízení Rady (EHS) č. 1736/79 v oblasti měnové politiky (KOM(2005) 611 v konečném znění) (dále jen "navrhované nařízení"). Pravomoc ECB zaujmout stanovisko je založena na čl. 105 odst. 4 Smlouvy o založení Evropského společenství, neboť navrhované nařízení obsahuje ustanovení, která se týkají Evropského měnového systému (EMS) a úkolů bývalého Evropského měnového institutu, jež ECB převzala podle článku 44 statutu Evropského systému centrálních bank a Evropské centrální banky. V souladu s čl. 17.5 první větou jednacího řádu Evropské centrální banky přijala toto stanovisko Rada guvernérů.
1. Konkrétní připomínky
ECB má k navrhovanému nařízení dvě konkrétní připomínky.
1.1 Název navrhovaného nařízení
ECB navrhuje změnit název navrhovaného nařízení tak, aby lépe odpovídal předmětu dvou překonaných nařízení, která mají být zrušena, jelikož obě nařízení se týkají spíše fungování EMS, než širší oblasti měnové politiky.
1.2 Odkaz na stanovisko ECB
Podle článku 253 Smlouvy musí nařízení přijímaná Radou odkazovat na stanoviska, která musí být podle této smlouvy předložena.
ECB proto navrhuje, aby právní východiska navrhovaného nařízení odkazovala na toto stanovisko.
2. Legislativní návrh
Pokud by toto stanovisko vedlo ke změnám v navrhovaném nařízení, je v příloze obsažen návrh příslušných změn. Ve Frankfurtu nad Mohanem dne 21. února 2006. Prezident ECB Jean-Claude Trichet
Stanovisko Evropské centrální banky
ze dne 24. února 2006
na žádost Rady Evropské unie k návrhu nařízení Evropského parlamentu a Rady, kterým se mění nařízení Rady (ES) č. 2223/96, pokud jde o předávání údajů z národních účtů
(CON/2006/12)
(2006/C 55/29)
Dne 19. ledna 2006 obdržela Evropská centrální banka (ECB) od Rady žádost o stanovisko k návrhu nařízení Evropského parlamentu a Rady, kterým se mění nařízení Rady (ES) č. 2223/96, pokud jde o předávání údajů z národních účtů (KOM(2005) 653 v konečném znění) (dále jen "navrhované nařízení").
Pravomoc ECB zaujmout stanovisko je založena na čl. 105 odst. 4 první odrážce Smlouvy o založení Evropského společenství, neboť navrhované nařízení spadá do oblasti působnosti ECB. V souladu s čl. 17.5 první větou jednacího řádu ECB přijala toto stanovisko Rada guvernérů.
1 OBECNÉ PŘIPOMÍNKY
1.1 Cílem navrhovaného nařízení je změnit přílohu B nařízení o Evropském systému účtů 1995 [1], pokud jde o předávání údajů z národních účtů.
Navrhované nařízení mění harmonogram, periodicitu a obsah národních účtů, jež členské státy předávají Komisi Evropských společenství (Eurostatu), čímž se zlepší dostupnost údajů z národních účtů i kvalita statistiky na evropské úrovni.
Navrhované nařízení je v souladu se zásadami harmonizace a soudržnosti.
Zahrnuje rovněž některé nové požadavky, jež vznesli klíčoví uživatelé, a zohledňuje některá omezení programu předávání údajů tak, jak to požadovali národní sestavovatelé údajů.
1.2 Pro provádění měnové politiky je nezbytné, aby ECB používala a sestavovala statistiku eurozóny, jež vychází z údajů z národních účtů, které jsou komplexní, srovnatelné, způsobilé k vytváření souhrnných ukazatelů v rámci členských států eurozóny, aktuální, spolehlivé a konzistentní jak v rámci jednotlivých tabulek, které tvoří program předávání údajů, tak mezi těmito tabulkami navzájem.
Za oblast nejvyšší priority ECB považuje čtvrtletní statistiku národních účtů a vítá návrhy na poskytování těchto údajů obsažené v pozměněném programu.
Konzistentní soubor údajů z národních účtů je rovněž velmi důležitý, neboť je potřebný ke komplexní analýze změn produktivity.
V této souvislosti, ale i obecně je třeba poznamenat, že pro roční údaje jsou potřebná podrobnější členění než pro čtvrtletní údaje.
ECB považuje podrobnější členění hospodářských činností a institucionálních sektorů v navrhovaném nařízení za významné zlepšení.
Údaje z regionálních účtů nejsou pro ECB prvořadé.
1.3 ECB též oceňuje, že navrhované nařízení považuje za prioritu poskytování údajů z národních účtů ze strany členských států za aktuálnější období.
ECB vyzývá Komisi (Eurostat) a členské státy, aby zajistily poskytování vzájemně konzistentních údajů v tabulkách, jež program předávání údajů požaduje, a aby zavedly a uplatňovaly koordinované postupy při zveřejňování a revizích.
Podle názoru ECB se výše uvedené týká též přesného harmonogramu důležitých statistických revizí národních účtů, které mohou souviset s podstatnými metodickými změnami.
2 KONKRÉTNÍ PŘIPOMÍNKY
1 programu předávání údajů zahrnuje hlavní čtvrtletní a roční souhrnné ukazatele, jež mají pro měnovou a hospodářskou politiku zásadní význam. ECB vítá zlepšení, pokud jde o údaje předávané pro účely tabulky č.
1. Mezi tato zlepšení patří specifikace údajů o vývozu a dovozu podle místa určení a původu (členské státy EU, členové měnové unie a instituce EU) a zvláštní údaje o přidané hodnotě a zaměstnanosti za oblast průmyslové výroby.
ECB doporučuje, aby pro sestavování statistiky změny zřetězených čtvrtletních objemů byla použita jednotná metoda.
ECB dále doporučuje, aby program předávání údajů pro hlavní čtvrtletní souhrnné ukazatele požadoval statistické údaje očištěné od vlivu počtu pracovních dnů a o sezónní vlivy, případně pouze údaje očištěné od vlivu počtu pracovních dnů.
2.2 Tabulka č. 3 programu předávání údajů zahrnuje roční souhrnné ukazatele podle odvětví, jež jsou nezbytné pro analýzu produktivity a pro strukturální analýzu.
Tam, kde jsou v této tabulce uvedeny dva druhy členění, dává ECB přednost tomu, aby se pro účely sestavování souhrnných ukazatelů eurozóny v plném rozsahu uplatnilo méně podrobnější členění.
2.3 S cílem umožnit, aby bylo dosaženo potřebného úplného souladu při sestavování integrovaných účtů za eurozónu, ECB požaduje, aby nefinanční účty podle sektorů (tabulka č. 8 programu předávání údajů) byly předávány ve stejných lhůtách jako finanční účty podle sektorů (tabulka č. 6 programu předávání údajů) a rozvahy finančních aktiv a závazků (tabulka č. 7 programu předávání údajů).
2.4 ECB by dala přednost tomu, aby lhůta pro předávání údajů o výdajích vládních institucí podle účelu (tabulka č. 11 programu předávání údajů) byla zkrácena z dvanácti na devět měsíců po skončení referenčního roku.
To by bylo rovněž v souladu se lhůtou pro předkládání podrobného členění výdajů vládních institucí (tabulka č. 2 programu předávání údajů).
ECB by dále dala přednost tomu, aby se povinně poskytovalo další členění výdajů vládních institucí podle skupin COFOG pro tyto oddíly COFOG: hospodářství, zdraví, vzdělávání a sociální ochrana.
Požadované členění podrobných příjmů z daní podle typu daní a přijímajícího subsektoru (tabulka č. 9 programu předávání údajů) je naopak podrobnější, než jsou prvořadé požadavky ECB.
2.5 ECB by též podporovala, aby vstupy nákladů práce v tabulkách užití (tabulka č. 16 programu předávání údajů) byly měřeny také podle odpracovaných hodin a aby tyto vstupy byly rozděleny tak, aby bylo možné analyzovat důsledky vývoje v oblasti kvality práce na změny v produktivitě.
ECB by rovněž preferovala, aby tabulky užití byly rovněž v základních cenách tak, aby bylo možné sestavovat symetrické tabulky vstupů a výstupů v ročních intervalech.
Pokud by tyto roční tabulky byly rovněž členěny na dovozy a domácí produkci, symetrické tabulky vstupů a výstupů pro domácí produkci a pro dovozy v základních cenách (tabulky č. 18 a 19 programu předávání údajů) by nebyly pro ECB prvořadým požadavkem.
16 programu předávání údajů, je na zvážení, zda neuplatnit diferencovaný přístup, pokud jde o zpravodajské povinnosti větších a menších členských států. Symetrické tabulky vstupů a výstupů v základních cenách (tabulka č.
17 programu předávání údajů) a symetrické tabulky vstupů a výstupů pro domácí produkci a pro dovozy v základních cenách (tabulky č. 18 a 19 programu předávání údajů), které se předávají v pětiletých intervalech, považuje ECB vzhledem ke zpoždění a nízké periodicitě údajů v těchto tabulkách za méně důležité.
2.6 ECB vítá předávání rozvah nefinančních aktiv (tabulka č. 26 programu předávání údajů) a má za to, že režim povinného předávání by se měl vztahovat na více proměnných v této tabulce. Poskytování povinných informací o hodnotě obydlí by především mělo být doplněno o související informaci o hodnotě pozemků, neboť tyto údaje jsou klíčové pro hodnocení bohatství domácností z hlediska bydlení, což je pro ECB obzvlášť významné. Ve Frankfurtu nad Mohanem dne 24. února 2006. Prezident ECB Jean-Claude Trichet [1] Nařízení Rady (ES) č. 2223/96 ze dne 25. června 1996 o Evropském systému národních a regionálních účtů ve Společenství (Úř. věst. L 310, 30.11.1996, s. 1). --------------------------------------------------
Stanovisko Evropské centrální banky
ze dne 27. února 2006
k návrhu nařízení Rady, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 2494/95, pokud jde o časový rozsah zjišťování cen harmonizovaného indexu spotřebitelských cen
(CON/2006/13)
(2006/C 55/30)
Dne 24. února 2006 obdržela Evropská centrální banka (ECB) od Rady Evropské unie žádost o stanovisko k návrhu nařízení Rady, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 2494/95 ze dne 23. října 1995 o harmonizovaných indexech spotřebitelských cen ("nařízení o HISC") [1], pokud jde o časový rozsah zjišťování cen harmonizovaného indexu spotřebitelských cen (dále jen "navrhované nařízení").
Pravomoc ECB zaujmout stanovisko je založena na čl. 105 odst. 4 první odrážce Smlouvy o založení Evropského společenství a na čl. 5 odst. 3 nařízení o HISC. V souladu s čl. 17.5 první větou jednacího řádu Evropské centrální banky přijala toto stanovisko Rada guvernérů.
1. Cílem navrhovaného nařízení je stanovit minimální standardy pro období zjišťování cen v každém měsíci, aby se zlepšila porovnatelnost harmonizovaných indexů spotřebitelských cen (HISC) mezi členskými státy a spolehlivost HISC eurozóny.
Jelikož období zjišťování cen se v jednotlivých členských státech liší, krátkodobé výkyvy cen během jednoho měsíce mohou v případě některých položek HISC vést ke značným rozdílům v odhadovaných změnách cen.
ECB vítá navrhované nařízení, které požaduje, aby zjišťování cen probíhalo alespoň během období jednoho pracovního týdne v polovině nebo přibližně v polovině měsíce, případně déle než jeden pracovní týden, jedná-li se o výrobky, o kterých je známo, že u nich během měsíce dochází k prudkým a nepravidelným změnám cen.
Uvedené minimální standardy představují kompromis mezi potřebou harmonizovat zjišťování cen v jednotlivých členských státech na straně jedné a náklady spojenými se změnou stávajících postupů zjišťování cen na straně druhé.
2. Požadavek, aby u výrobků, které se vyznačují nestabilními cenami, probíhalo zjišťování cen "déle než jeden pracovní týden", ponechává členským státům určitý prostor při provádění tohoto navrhovaného ustanovení.
Pečlivé sledování efektivnosti provádění navrhovaného nařízení je proto v tomto ohledu odůvodněné.
3. ECB vychází z toho, že navrhované nařízení nebrání vydávání předběžných HISC nebo bleskových odhadů HISC ani nemá dopad na stávající harmonogram vydávání HISC eurozóny.
4. ECB souhlasí s navrhovaným provedením od ledna 2007, jelikož se neočekávají žádné systematické dopady na měřené roční či měsíční změny cen. Proto se neočekává, že bude potřebná revize zpětných údajů. Ve Frankfurtu nad Mohanem dne 27. února 2006. Prezident ECB Jean-Claude Trichet [1] Úř. věst. L 257, 27.10.1995, s. 1. --------------------------------------------------
Stanovisko Rady guvernérů Evropské centrální banky
ze dne 2. března 2006
k doporučení Rady Evropské unie o jmenování člena Výkonné rady Evropské centrální banky
(CON/2006/14)
(2006/C 58/06)
1. Dopisem ze dne 15. února 2006 požádalo předsednictví Rady Evropské unie Radu guvernérů Evropské centrální banky (ECB) o stanovisko k doporučení Rady 2006/108/ES ze dne 14. února 2006 o jmenování člena Výkonné rady Evropské centrální banky [1].
2. Výše uvedené doporučení, které bude po konzultaci s Radou guvernérů ECB a Evropským parlamentem předloženo k rozhodnutí hlavám států nebo předsedům vlád členských států, které přijaly euro, doporučuje jmenovat pana Jürgena Starka členem Výkonné rady ECB na osmileté funkční období s účinkem od 1. června 2006.
3. Rada guvernérů ECB je toho názoru, že navržený kandidát je uznávanou osobností s profesionální zkušeností v měnových a bankovních záležitostech, jak to vyžaduje čl. 112 odst. 2 písm. b) Smlouvy o založení Evropského společenství.
4. Rada guvernérů ECB nemá proti doporučení Rady o jmenování navrženého kandidáta členem Výkonné rady ECB žádné námitky.
5. Rada guvernérů ECB přijala toto stanovisko v souladu s čl. 112 odst. 2 písm. b) Smlouvy a s články 11.2 a 43.3 statutu Evropského systému centrálních bank a Evropské centrální banky. Ve Frankfurtu nad Mohanem dne 2. března 2006. Prezident ECB Jean-Claude Trichet [1] Úř. věst. L 47, 17.2.2006, s. 58. --------------------------------------------------
Stanovisko Evropské centrální banky
ze dne 24. března 2006
k návrhu nařízení Evropského parlamentu a Rady, kterým se zavádí statistická klasifikace ekonomických činností NACE Rev. 2 a kterým se mění nařízení Rady (EHS) č. 3037/90 a některá nařízení ES o specifických statistických oblastech
(CON/2006/18)
(2006/C 79/07)
Dne 6. března 2006 obdržela Evropská centrální banka (ECB) od Rady Evropské unie žádost o stanovisko k návrhu nařízení Evropského parlamentu a Rady, kterým se zavádí statistická klasifikace ekonomických činností NACE Rev. 2 a kterým se mění nařízení Rady (EHS) č. 3037/90 a některá nařízení ES o specifických statistických oblastech (dále jen "navrhované nařízení").
Pravomoc ECB zaujmout stanovisko je založena na čl. 105 odst. 4 první odrážce Smlouvy o založení Evropského společenství, neboť navrhované nařízení spadá do oblasti působnosti ECB. V souladu s čl. 17.5 první větou jednacího řádu ECB přijala toto stanovisko Rada guvernérů.
1. Obecné připomínky
1.1 ECB vítá navrhované nařízení, jehož cílem je zavést společnou statistickou klasifikaci ekonomických činností v rámci Společenství (dále jen "NACE Rev. 2").
ECB nemá proti nové struktuře NACE ani proti její podrobné klasifikaci námitky.
1.2 ECB podporuje zásady, na kterých je NACE Rev. 2 založena, tj. i) zohlednění hospodářské reality (rozšíření klasifikace, pokud jde o odvětví služeb), ii) srovnatelnost s ostatními mezinárodními klasifikacemi, zejména s Mezinárodní standardní klasifikací ekonomických činností (ISIC) Rev. 4 a iii) návaznost na předchozí klasifikaci.
ECB se dále domnívá, že je třeba učinit nezbytné kroky a přijmout veškeré potřebné právní předpisy, aby se zajistil maximální soulad s ostatními mezinárodními klasifikacemi a statistickými standardy.
1.3 ECB vítá též prováděcí opatření obsažená v navrhovaném nařízení, která se týkají klíčových měsíčních, čtvrtletních a ročních statistik, zejména články 12 a 16 týkající se konjunkturálních statistik a indexu nákladů práce.
Tato prováděcí opatření, jakož i prováděcí pravidla Evropského systému národních a regionálních účtů ve Společenství však musí být stanovena tak, aby se předešlo významné ztrátě informací, např. přerušením v časových řadách a z toho vyplývající nedostupnosti dlouhodobých časových řad.
1.4 Pro statistiky eurozóny a Evropské unie, které se sestavují především z informací z jednotlivých zemí, je dále rozhodující, aby k zavedení došlo v členských státech souběžně.
Nejednotný harmonogram zavádění NACE Rev. 2 v rámci EU by měl velmi nepříznivý dopad na kvalitu a dostupnost souhrnných statistik eurozóny a EU až do té doby, než by všechny členské státy v plném rozsahu přijaly novou klasifikaci a patřičně revidovaly své časové řady.
ECB proto navrhuje, aby byl doplněn bod odůvodnění 9 a čl. 6 písm. c) s cílem zajistit plně koordinované zavedení NACE Rev. 2 v členských státech a soulad mezi statistickými oblastmi.
2. Legislativní návrh
Změny, jež ECB navrhuje, jsou uvedeny v příloze tohoto stanoviska. Ve Frankfurtu nad Mohanem dne 24. března 2006. Prezident ECB Jean-Claude Trichet
Stanovisko Evropské centrální banky
ze dne 26. dubna 2006
k návrhu směrnice o platebních službách na vnitřním trhu
(ECB/2006/21)
(2006/C 109/05)
Úvod a právní základ
Dne 19. ledna 2006 obdržela Evropská centrální banka (ECB) od Rady Evropské unie žádost o stanovisko k návrhu směrnice Evropského parlamentu a Rady o platebních službách na vnitřním trhu, kterou se mění směrnice 97/7/ES, 2000/12/ES a 2002/65/ES (KOM(2005) 603 v konečném znění) (dále jen "navrhovaná směrnice").
Pravomoc ECB zaujmout stanovisko je založena na první odrážce čl. 105 odst. 4 ve spojení se čtvrtou odrážkou čl. 105 odst. 2 Smlouvy o založení Evropského společenství, neboť navrhovaná směrnice se týká základního úkolu Evropského systému centrálních bank (ESCB), kterým je podpora plynulého fungování platebních systémů [1]. Pravomoc ECB je dále založena na čl. 105 odst. 5 Smlouvy, podle kterého ESCB přispívá k řádnému provádění opatření, která přijímají příslušné orgány v oblasti dohledu nad úvěrovými institucemi a stability finančního systému. V souladu s čl. 17.5 první větou jednacího řádu Evropské centrální banky přijala toto stanovisko Rada guvernérů.
Obecné připomínky
1.1 Navrhovaná směrnice je vítanou iniciativou, neboť vytváří ucelený právní rámec pro platební služby v EU.
Různorodost vnitrostátních právních předpisů, které se v současné době na oblast plateb vztahují, komplikuje realizaci jednotného prostoru plateb v eurech (Single Euro Payments Area – SEPA).
Harmonizace vnitrostátní právní úpravy v oblasti plateb proto bankovnímu sektoru napomůže v jeho úsilí o vytvoření SEPA.
Zavedení pojmu "platební instituce" by navíc mělo vést k harmonizaci pravidel týkajících se přístupu na trh platebních služeb.
Aby však bylo možné plně využít výhod plynoucích z harmonizovaných právních předpisů, je třeba věnovat pozornost sladění oblasti působnosti navrhované směrnice s oblastí působnosti směrnice o elektronických penězích [2], a to zejména vzhledem k potřebě rozlišovat mezi platebními službami, které se zakládají na platebních účtech, a platebními službami v oblasti elektronických peněz, které se zakládají na centralizovaném účetnictví.
Pokud by se však přijetí navrhované směrnice opozdilo, mohlo by to ohrozit jak zavedení vnitrostátních systémů, jež budou vyhovovat požadavkům SEPA, k 1. lednu 2008, tak úplný přechod na tyto systémy do roku 2010.
V tomto ohledu mají stěžejní význam hlavy III a IV navrhované směrnice, neboť zavádějí harmonizovaný soubor pravidel týkajících se informačních požadavků, povolení a provedení platebních transakcí a odpovědnosti ve vztahu k těmto transakcím.
Zdá se, že otázky politické i právní povahy v rámci těchto hlav navrhované směrnice bude možné vyřešit v poměrně krátké době.
Pokud by došlo k prodloužení jednání, mohla by se zvážit možnost některé části navrhované směrnice vyčlenit, přičemž by se upřednostnilo přijetí těch částí, které jsou nezbytné pro úspěšnou realizaci SEPA.
1.2 Některé aspekty navrhované směrnice však vyvolávají určité pochybnosti, které jsou předmětem podrobnějšího rozboru níže.
Konkrétní připomínky
2. Činnost platebních institucí
2.1 Zavedení nového pojmu "platební instituce" je krokem k harmonizaci rozdílných přístupů, jež se v současné době uplatňují ve vnitrostátních právních předpisech, pokud jde o regulaci subjektů, jež poskytují platební služby, aniž by byly úvěrovou institucí, institucí elektronických peněz nebo bankou poštovního úřadu.
Z navrhované směrnice však není jasné, jaké druhy činností mohou platební instituce vykonávat.
Podle navrhované směrnice mohou platební instituce přijímat peněžní prostředky od veřejnosti za účelem poskytování platebních služeb.
Tyto peněžní prostředky by však neměly představovat vklady či jiné splatné peněžní prostředky ve smyslu článku 3 konsolidované bankovní směrnice [3], ani elektronické peníze ve smyslu čl. 1 odst.
2.2 V této souvislosti není z textu navrhované směrnice jasné, zda platební instituce mohou držet peněžní prostředky, jež vykazují podobné ekonomické a právní znaky jako vklady nebo elektronické peníze.
Ze skutečnosti, že platební instituce mohou zřizovat platební účty, vyplývá, že by mohly peněžní prostředky držet po dobu delší, než je nezbytné pro dokončení platební transakce. To vyvolává obavy, neboť čl.
65 odst. 4 navrhované směrnice odkazuje na "spořící účty", aniž by vymezoval, kde jsou tyto účty vedeny a za jakým účelem.
V bodech odůvodnění 8 a 9 navrhované směrnice se však uvádí, že platební instituce vklady přijímat nesmějí.
Tyto otázky jsou dále rozvedeny níže.
2.3 ECB si rovněž všímá, že podle odstavce 4 přílohy navrhované směrnice mohou platební instituce provádět platební transakce, jestliže se peněžní prostředky čerpají z úvěru, přičemž nejsou dána žádná omezení, pokud jde o způsobilost poskytovat úvěr, z hlediska jeho výše nebo splatnosti.
3. Vklady nebo jiné splatné peněžní prostředky
3.1 Pokud jde o držbu vkladů nebo jiných splatných peněžních prostředků, je třeba připomenout, že článek 3 konsolidované bankovní směrnice zakazuje subjektům, které nejsou úvěrovými institucemi, vykonávat podnikatelskou činnost spočívající v přijímání vkladů nebo jiných splatných prostředků od veřejnosti.
Ačkoli konsolidovaná bankovní směrnice přijímání vkladů nedefinuje, Soudní dvůr Evropských společenství podal široký výklad pojmu "vklady nebo jiné splatné peněžní prostředky" ve smyslu uvedené směrnice, přičemž uvedl, že "pojem" jiné splatné prostředky "[…] se vztahuje nejen na finanční nástroje, které vykazují typické znaky splatnosti, ale i na ty nástroje, které sice tyto znaky nevykazují, ale jsou předmětem smluvního ujednání splatit poskytnuté peněžní prostředky".
[4] Nezáleží na tom, zda se tyto peněžní prostředky přijímají ve formě vkladů nebo v jiné formě, jako je např. "soustavné vydávání dluhopisů a obdobných cenných papírů" [5], jak je uvedeno ve směrnici, která předcházela konsolidované bankovní směrnici.
"Veškeré přijímání peněžních prostředků může [tedy] zakládat činnost přijímání vkladů (v širším smyslu), dochází-li ke splacení přijatých peněžních prostředků.
V tomto ohledu není důležité, zda povinnost splatit je dána již v okamžiku přijetí peněžních prostředků (a tvoří" základní "prvek takové transakce), nebo zda tato povinnost vznikne teprve v důsledku vzniku smluvního nároku" [6].
Správný výklad přijímání vkladů "se bude muset řídit otázkou rozsahu úspor, jež jsou předmětem ochrany, a výklad charakteristických znaků" činnosti poskytování úvěrů "by měl též zohlednit rizika, jež se považují za významná z hlediska ochrany návratnosti vkladů.
Výsledkem je tendence k širokému výkladu jak činnosti přijímání vkladů, tak i úvěru" [7].
3.2 S ohledem na výše uvedené se zdá, že platební instituce budou ve skutečnosti od svých klientů přijímat vklady.
Bude-li tomu tak, je třeba obecně poznamenat, že pokud by se platební instituce ocitla v úpadku, tvořily by veškeré peněžní prostředky, které by v okamžiku úpadku držela, součást její majetkové podstaty, a bylo by je tudíž možné použít k uspokojení pohledávek všech věřitelů této platební instituce.
Činnost přijímání vkladů nebo jiných splatných peněžních prostředků je podstatou bankovnictví jako takového, jak jasně vyplývá z definice "úvěrové instituce" v čl. 1 odst.
1 písm. a) konsolidované bankovní směrnice [8]. Změny v základním pojetí bankovnictví je nutné pozorně zvážit z hlediska měnové politiky, spolehlivosti a bezpečnosti platebních systémů, finanční stability a statistiky, což jsou vše oblasti, ve kterých má ESCB rozsáhlé pravomoci.
Činnost platebních institucí nevyhnutelně zahrnuje držbu peněžních prostředků veřejnosti, byť jen po omezenou dobu.
Při vymezení požadavků a ochrany v oblasti dohledu, které se na tyto činnosti budou vztahovat, se proto musí přihlédnout k otázkám ochrany spotřebitele a otázkám finanční stability.
4. Požadavky v oblasti dohledu
4.1 V souhrnu lze konstatovat, že na základě navrhované směrnice by se na činnost platebních institucí vztahoval mírnější režim dohledu, než jaký se uplatňuje podle konsolidované bankovní směrnice.
Kromě povolovacího procesu, který je založen na některých kvalitativních požadavcích, by se platební instituce musely řídit právním rámcem, jenž by: i) se převážně zakládal na řadě obecně formulovaných požadavků na zveřejňování informací a ii) nezahrnoval kapitálové požadavky pro ocenitelná rizika (viz článek 5 navrhované směrnice).
Tento mírný režim dohledu vyvolává obavy, které jsou dále zesíleny tím, že navrhovaná směrnice v porovnání s přístupem použitým v jiných právních předpisech Společenství, jež upravují přístup k činnosti poskytování finančních služeb a její výkon, nařizuje úplnou harmonizaci (viz článek 78 navrhované směrnice).
4.2 ECB je toho názoru, že právní úpravu, jež se má na platební instituce dle navrhované směrnice vztahovat, by bylo možné zlepšit ve třech hlavních oblastech.
Za prvé, vzhledem k nejasnému rozlišení mezi platebními institucemi a jinými poskytovateli platebních služeb je velmi obtížné posoudit rizika a stanovit odpovídající rozsah ochrany.
Je tomu tak nejen v případě, kdy platební instituce mohou držet peněžní prostředky, které je obtížné odlišit od vkladů, ale též, pokud jde o jejich schopnost poskytovat úvěry financované z peněžních prostředků přijatých od veřejnosti (viz odstavec 4 přílohy navrhované směrnice).
Za druhé, navrhovaná směrnice se nezabývá různými kategoriemi rizik, která s platebními službami souvisejí.
V této souvislosti je vhodné připomenout, že na platební služby, jež poskytují úvěrové instituce, se budou vzhledem k operačnímu riziku, které je s těmito službami spojeno, vztahovat zvláštní kapitálové požadavky [9].
Za třetí, lze též namítnout, že povolovací proces stanovený v navrhované směrnici je založen na kritériích, jež ponechávají příliš velký prostor pro různé výklady na vnitrostátní úrovni.
Členské státy mohou též za určitých podmínek upustit od některých požadavků na udělení povolení [10].
4.3 S ohledem na výše uvedené se zdá, že rozsahu činnosti platebních institucí podle navrhované směrnice neodpovídá rámec obezřetnostních pravidel, který se na výkon těchto činností bude podle navrhované směrnice vztahovat.
Jakmile se vyjasní skutečný rozsah činností platebních institucí, mělo by se uvažovat o uložení přiměřených kapitálových požadavků nebo podobných opatření (např. požadavků na počáteční kapitál, záruk), a to na základě vyhodnocení souvisejících rizik.
4.4 Neexistence kapitálových požadavků pro platební instituce by mohla potenciálně vést k arbitráži v oblasti dohledu.
Úvěrové instituce budou podléhat dohledu na konsolidovaném základě z hlediska operačního i úvěrového rizika bez ohledu na to, zda svoji činnost v oblasti plateb vykonávají přímo nebo prostřednictvím dceřiných společností, které se považují za platební instituce.
Na samostatné platební instituce nebo platební instituce, jež nejsou součástí bankovní skupiny, se naopak žádné kapitálové požadavky vztahovat nebudou, přestože provozují stejnou činnost.
4.5 Navrhovaná směrnice je kromě toho celkově nejasná, pokud jde o povinnosti příslušných orgánů domovského a hostitelského členského státu.
Jako příklad lze uvést třetí odstavec článku 6 navrhované směrnice, jenž upravuje udělování "evropského pasu" platebním institucím, aniž by z něj jednoznačně vyplývalo, který příslušný orgán kterého členského státu bude za dohled nad těmito platebními institucemi odpovídat.
Bylo by užitečné tyto otázky pozorněji posoudit.
4.6 Při uplatňování článku 15 navrhované směrnice je třeba náležitě respektovat pravomoci ESCB a národních centrálních bank, které se týkají plynulého fungování platebních systémů, a v členských státech, v nichž je to relevantní, pravomoci národních centrálních bank v oblasti dohledu.
4.7 Pravomoci příslušných orgánů v oblasti dohledu, které stanoví článek 16 navrhované směrnice, by mohly být v řadě ohledů jasnější.
Za prvé by mohl být přesněji vymezen rozsah "kontrol na místě" (čl. 16 písm. b)).
Za druhé by též mohl být vyjasněn přesný význam pravomoci uvalovat "přiměřené sankce" (čl. 16 písm. d)).
Za třetí by mohly být vymezeny podmínky pozastavení nebo odebrání povolení (čl. 16 písm. e)), a to pokud možno v samostatném ustanovení.
S cílem zajistit dostatečně rovné podmínky v evropském prostoru a dostatečně účinný dohled nad institucemi, které profitují ze svobody usazování a volného pohybu služeb, by měl být článek 16 navrhované směrnice změněn tak, aby všechny příslušné orgány byly vybaveny veškerými pravomocemi podle tohoto článku, zejména pravomocemi v oblasti dohledu a vynucení.
4.8 Článek 19 navrhované směrnice ukládá členským státům, aby umožnily výměnu informací mezi svými příslušnými orgány, centrálními bankami, ESCB a ECB.
I když ECB toto ustanovení v zásadě vítá, navrhuje, aby toto ustanovení bylo v případě, že příslušným orgánem je subjekt, jenž není centrální bankou, která je současně orgánem dohledu nad fungováním platebního systému, doplněno dalšími ustanoveními, jež by stanovila, že: i) příslušný orgán musí před udělením, pozastavením nebo odebráním povolení konzultovat příslušnou centrální banku a ii) příslušné orgány jsou povinny sdílet informace s příslušnou centrální bankou.
S ohledem na celkovou odpovědnost centrálních bank v oblasti plateb by taková ustanovení byla užitečná.
5. Bankovní licence a licence pro instituce elektronických peněz
5.1 Bude-li platebním institucím umožněno držet zůstatky, jež se z ekonomického i právního hlediska považují za vklady, ačkoli je navrhovaná směrnice jako vklady pojmově neoznačuje, bude úroveň rizika stejná jako u úvěrových institucí nebo institucí elektronických peněz.
Na platební instituce by se proto měla vztahovat stejná úroveň ochrany jako na úvěrové instituce či instituce elektronických peněz.
Z toho vyplývá, že poskytování platebních služeb by mělo být pokud možno vyhrazeno úvěrovým institucím nebo institucím elektronických peněz.
Tím by se zajistila dostatečná ochrana peněžních prostředků klientů a spolehlivá finanční činnost, a proto ECB tento přístup upřednostňuje.
5.2 Bude-li úroveň ochrany, která se vztahuje na úvěrové instituce či instituce elektronických peněz, stanovena i pro platební instituce, bude třeba hlavu II navrhované směrnice zásadním způsobem přepracovat.
6. Omezení činnosti platebních institucí
6.1 Pokud dojde k zavedení kategorie platebních institucí, na které se vztahuje mírnější režim dohledu, tak jak to navrhuje Komise, bude třeba navrhovanou směrnici změnit tak, aby z ní jasně vyplývalo, že by platebním institucím nemělo být umožněno držet peněžní prostředky uživatelů platebních služeb déle než po omezenou dobu, po kterou dochází k převodu těchto prostředků od plátce k příjemci, ani tyto peněžní prostředky znovu investovat. Stávající znění čl.
10 odst. 2 navrhované směrnice by jinak mohlo vést k závěru, že z toho, že platební instituce ve svých účetních knihách otevřou účty, vyplývá, že přijaté peněžní prostředky lze znovu investovat ve prospěch platební instituce.
Tohoto upřesnění lze dosáhnout například omezením činností platebních institucí v oblasti platebních služeb na činnosti uvedené v odstavci 7 přílohy navrhované směrnice.
Platební instituce by mohly vykonávat i činnost uvedenou v odstavci 5 přílohy, bude-li však jasně stanoveno, že činnost vydávání platebních karet se pojí s požadavkem, aby účet držitele karty byl veden u úvěrové instituce.
Platebním institucím by dále nemělo být dovoleno poskytovat úvěry podle odstavce 4 přílohy navrhované směrnice.
6.2 Aby se zamezilo různému výkladu, bylo by užitečné uvést, které služby mohou jednotlivé druhy institucí nabízet, přičemž by se všechny odstavce přílohy navrhované směrnice přeskupily takto: i) odstavce 1 až 7: úvěrové instituce, ii) odstavce 1-3 a 5-7: instituce elektronických peněz a iii) odstavec 7: platební instituce.
Jak bylo uvedeno výše, za činnost poskytovanou platebními institucemi, by se mohla dále považovat též činnost uvedená v odstavci 5 přílohy [11].
Stejně tak by tomu mohlo být i pokud jde o činnost uvedenou v odstavci 4 přílohy, a to za předpokladu, že se zajistí, aby peněžní prostředky přijaté od uživatelů platebních služeb za účelem poskytnutí platebních služeb nemohly být použity na poskytnutí úvěru jiným uživatelům platebních služeb.
6.3 Za účelem ochrany peněžních prostředků uživatelů platebních služeb by se mohlo zvážit zavedení další minimální úrovně ochrany.
Například v souvislosti s některými mechanismy zúčtování futures se podle právních řádů některých členských států (např. v Německu a ve Spojeném království) a podle právního řádu Spojených států považuje hotovost uložená u makléřů, kteří zprostředkovávají zúčtování futures, za majetek klienta, a ne za vklad.
Tento mechanismus je běžně upraven zvláštními právními předpisy nebo potvrzen judikaturou.
Aniž by se řešila vlastnická povaha takové hotovosti, což by mohlo v právních řádech některých členských států působit těžkosti, jednou z možností by bylo dále rozvinout úroveň ochrany obsaženou v čl. 10 odst.
2 navrhované směrnice, jenž platebním institucím ukládá povinnost, aby vedly peněžní prostředky uživatelů platebních služeb ve svých účetních knihách odděleně. Toho by bylo možné dosáhnout změnou navrhované směrnice s cílem zajistit, aby platebním institucím byly uloženy konkrétnější povinnosti, a sice: i) vyčlenit peněžní prostředky na transakce, pro které byly přijaty, ii) oddělit peněžní prostředky, které byly přijaty za účelem provedení platební transakce, od jiných peněžních prostředků přijatých na jiné činnosti než platební služby a vést je v účetních knihách odděleně, iii) vést peněžní prostředky uživatelů platebních služeb na účtu, jehož název je jako uživatele platebních služeb jasně označuje, iv) nesměšovat peněžní prostředky uživatelů platebních služeb s peněžními prostředky poskytovatele platebních služeb nebo jiného uživatele platební služby či jiné osoby, v) chránit peněžní prostředky uživatelů platebních služeb před účinky žalob třetích osob proti platební instituci, vi) ocitne-li se platební instituce v úpadku, vrátit peněžní prostředky uživatelů platebních služeb, a to bezodkladně a přednostně před všemi ostatními pohledávkami, vii) nepostačují-li peněžních prostředky k úhradě peněžních prostředků uživatelům platebních služeb platební instituce v úpadku, rozdělit zbylé peněžní prostředky uživatelům platebních služeb poměrně podle výše jistiny jejich pohledávek.
6.4 Další vysvětlení kromě toho vyžaduje odkaz na doplňkové služby, jako jsou "záruky za provedení platebních transakcí", uvedený v čl. 10 odst. 1 písm. b) navrhované směrnice, a to v tom směru, že se jedná pouze o služby ve prospěch uživatelů platebních služeb, kteří se účastní transakce.
10 odst. 3 navrhované směrnice se v neposlední řadě uvádí, že s výhradou použitelných vnitrostátních právních předpisů a právních předpisů Společenství není činnost platebních institucí omezena na poskytování platebních služeb.
Z toho vyplývá, že rozsah činností platebních institucí může jít nad rámec činností, které jsou uvedeny v příloze navrhované směrnice, což vyvolává obavy ve dvou směrech.
Za prvé, navrhovaná směrnice neuvádí všechny druhy povolených činností.
Tyto činnosti lze plně posoudit z hlediska ochrany spotřebitele a finanční stability jen tehdy, jsou-li známy všechny možné činnosti.
Za druhé, pokud se tyto činnosti zakládají na vnitrostátním právu, nebude dosaženo účelu navrhované směrnice, kterým je zajištění úplné harmonizace. Z těchto důvodů by se měl čl.
10 odst. 3 navrhované směrnice vypustit.
7. Vytvoření SEPA
7.1 Bankovní sektor v současné době intenzivně pracuje na tom, aby mohl poskytovat služby, které vyhovují požadavkům SEPA.
Již od 1. ledna 2008 by tento sektor chtěl poskytovat občanům, úřadům a obchodním společnostem panevropské platební nástroje, a to jak pro vnitrostátní, tak pro přeshraniční platby.
S ohledem na různorodost příslušných vnitrostátních předpisů by však vytvoření SEPA mohlo být v rámci stávajícího právního rámce Společenství problematické.
Harmonizace právního rámce v oblasti plateb je tedy důležitá, neboť napomůže bankovnímu sektoru v jeho úsilí o vytvoření SEPA.
Ukazuje se, že části navrhované směrnice, jež jsou pro SEPA relevantní (zejména hlavy III a IV), jsou méně kontroverzní než hlava II. Pokud se vzhledem ke shora uvedeným nejasnostem přijetí navrhované směrnice opozdí, může se opozdit i realizace SEPA.
S cílem předejít této situaci by proto bylo prospěšné vyčlenit hlavu II z navrhované směrnice.
Toto vyčlenění by však mělo být podmíněno tím, že se v patřičné době přijme samostatný právní předpis Společenství o platebních institucích.
S cílem dosáhnout pro jednotlivé kategorie poskytovatelů platebních služeb jednotného právního rámce i rámce pro dohled by úloha platebních institucí v tomto ohledu logicky mohla být předmětem diskuse v rámci plánovaného přezkoumání směrnice o elektronických penězích.
105 odst. 2 Smlouvy a článku 22 statutu přijala nařízení ECB, které by upravovalo příslušná ustanovení navrhované směrnice, jež se týkají SEPA a jež spadají do oblasti působnosti ESCB, přičemž by se však uznalo, že tímto způsobem nelze přijmout veškerá ustanovení, jež napomáhají vytvoření SEPA.
7.3 Zvláštní otázkou, která se týká SEPA, je maximální doba provedení "D+1", kterou stanoví čl. 60 odst. 1 a čl. 61 odst. 1 navrhované směrnice. Očekává se, že většina poskytovatelů platebních služeb by mohla tento požadavek splnit do 1. ledna 2010. Je však třeba mít na paměti, že bankovní sektor nebyl k dopadům požadavku "D+1" konzultován a že některé bankovní subjekty by mohly mít se splněním tohoto požadavku v dané lhůtě potíže.
8. Vynětí centrálních bank
Poslední odrážka článku 1 navrhované směrnice stanoví, že centrální banky vystupující jako měnové orgány a veřejnoprávní orgány poskytující platební služby se za poskytovatele platebních služeb nepovažují.
S cílem odstranit možné nejasnosti o významu tohoto ustanovení by namísto zakotvení nejasné podmínky, že toto vynětí se má vztahovat pouze na situace, kdy centrální banky, které vystupují jako měnové orgány či veřejnoprávní orgány, poskytují platební služby, bylo prospěšné jednoznačně uvést, že z oblasti působnosti navrhované směrnice jsou vyňaty veškeré činnosti, které centrální banky vykonávají.
Tímto vynětím by nemělo být dotčeno vyhlášení zásad ECB ze dne 4. srpna 2005 o platebním styku pro malé platby v eurech zajišťovaném pro úvěrové instituce centrálními bankami [12], které uvádí, že národní centrální banky, jež nabízejí úvěrovým institucím přístup k platebním systémům pro malé platby, přihlížejí k podmínkám a soutěžnímu prostředí na příslušném trhu i k návratnosti vynaložených nákladů, aby nedocházelo ke vzniku konkurenčních nevýhod nebo k potlačování tržních iniciativ.
Je pravděpodobné, že shora uvedené ustanovení ve stávající podobě povede v jednotlivých členských státech k rozdílné implementaci, čímž na straně centrálních bank i účastníků finančního trhu vzniknou zbytečné nejasnosti.
9. Provozování platebních systémů a přístup k nim
9.1 Z navrhované směrnice by mělo jednoznačně vyplývat, že provozovatelé platebních systémů budou oprávněni rozlišovat mezi jednotlivými druhy poskytovatelů platebních služeb, pokud se týká podmínek, jež musí tito poskytovatelé splnit předtím, než získají přístup k platebním systémům.
Toto rozlišení by mělo být s cílem řídit rizika spojená s poskytovali platebních služeb provedeno objektivně. Rozsah působnosti čl.
23 odst. 1 navrhované směrnice by se kromě toho měl omezit na to, aby se zabezpečil přístup platebních institucí k platebním systémům na nediskriminačním základě.
23 odst. 1 navrhované směrnice by měl být odpovídajícím způsobem změněn.
9.2 ECB chápe, že cílem čl. 23 odst. 2 navrhované směrnice je vyjmout systémy označené podle směrnice o neodvolatelnosti zúčtování [13] z podmínek pro přístup, které vymezuje čl. 23 odst. 1. Znění tohoto článku však v tomto ohledu není dostatečně jasné, a ECB proto navrhuje, aby do navrhované směrnice byla zapracována jednoznačná výjimka.
9.3 Z navrhované směrnice by mělo dále jednoznačně vyplývat, že poskytování zúčtovacích a vypořádacích služeb se řídí standardy pro dohled, které byly přijaty v rámci Eurosystému podle čl. 105 odst. 2 smlouvy. Toho lze dosáhnout například tím, že se bod odůvodnění 12 navrhované směrnice a čl. 23 odst. 2 odpovídajícím způsobem změní. V tomto ohledu Eurosystém v souvislosti se svým úkolem podporovat plynulé fungování platebních systémů v eurozóně posoudí, zda je účast platebních institucí v platebních systémech dostatečně bezpečná a zda nepředstavuje příliš velká rizika pro stabilitu finančního systému.
10 odst. 1 písm. c) navrhované směrnice platební instituce v neposlední řadě výslovně opravňuje k provozování platebních systémů.
Vzhledem k tomu, že právní předpisy Společenství v současné době nedefinují pojem "provozovatel platebního systému", ani neupravují právní povahu těchto provozovatelů, není třeba, aby navrhovaná směrnice zaváděla právo platebních institucí (ani jakékoli jiné kategorie poskytovatelů platebních služeb, na které se navrhovaná směrnice vztahuje) provozovat platební systémy.
Stejně tak by měl být vypuštěn odkaz na "provoz" platebních systémů v názvu a v prvním odstavci článku 23 navrhované směrnice.
10. Platební výbor
Podle článku 76 navrhované směrnice může Komise změnit seznam platebních služeb uvedených v příloze, při čemž Komisi podle článku 77 napomáhá Platební výbor složený ze zástupců členských států, kterému předsedá zástupce Komise.
S ohledem na význam tohoto seznamu a dopad, který by změna tohoto seznamu mohla mít na platební trh, by měl být mandát Platebního výboru jednoznačný, tak aby se zabránilo střetu s pravomocemi, jež podle Smlouvy a statutu náleží Eurosystému.
S ohledem na zvláštní pravomoci ECB v této oblasti by ECB měla být v Platebním výboru zastoupena v roli pozorovatele.
11. Negativní oblast působnosti navrhované směrnice
11.1 Vymezení oblasti působnosti navrhované směrnice v článcích 2 a 3 může zapříčinit rozdílný výklad.
Podle článku 2 se navrhovaná směrnice vztahuje na taxativní výčet obchodních činností, které jsou definovány jako platební služby a které jsou uvedeny v seznamu v příloze navrhované směrnice.
V článku 3 navrhovaná směrnice obsahuje též zřejmě taxativní výčet výjimek z navrhované směrnice; tuto otázku by však bylo vhodné objasnit.
S cílem ozřejmit vztah mezi články 2 a 3 navrhované směrnice ECB navrhuje, aby se stávající název článku 3 nahradil slovem "výjimky".
11.2 Dále jsou problematické některé otázky upravené v článku 3.
Za prvé, navrhovaná směrnice se nezdá být technologicky neutrální, neboť činí rozdíl mezi materiální formou platby a formou elektronickou.
Může proto zapříčinit nedůvodnou předpojatost vůči platebním službám v listinné podobě.
V závislosti na stávající vnitrostátní právní úpravě mohou poskytovatelé platebních služeb, kteří v současné době nabízejí služby v listinné podobě, považovat zavedení účinnější elektronické verze svých produktů za nákladnější, neboť by se na ně v takovém případě začala vztahovat navrhovaná směrnice, čímž se může zpozdit zavedení elektronických platebních služeb, jež je v obecném zájmu.
11.3 Zadruhé, vynětí určitých platebních služeb, které poskytují poskytovatelé telekomunikačních nebo informačních systémů či sítí, jež je uvedeno v čl. 3 písm. j) navrhované směrnice, může vyvolávat rozdílné výklady.
Toto ustanovení není technologicky neutrální a lze jej vykládat buď příliš úzce, či příliš široce (např. platby v rámci online obchodních platforem jako např. eBay mohou být vyňaty, ačkoli se podstatně neliší od služeb, které by do oblasti působnosti navrhované směrnice spadaly).
Navrhovaná směrnice by tak mohla být implementována nestejně.
Navíc není zcela jasné, jaký je vztah mezi vynětím a odstavci 8 a 9 přílohy navrhované směrnice.
ECB proto navrhuje, aby čl. 3 písm. j) navrhované směrnice i odstavce 8 a 9 přílohy navrhované směrnice byly vypuštěny.
11.4 Jelikož v čl. 3 písm. f) navrhované směrnice se odkazuje na listinné směnky vlastní, měl by být zakotven obecný odkaz rovněž na směnky cizí, který by zahrnoval jak směnky cizí, které upravuje Ženevská úmluva z roku 1930 [14], tak směnky cizí, které tato úmluva neupravuje.
12. Definice
12.1 Navrhovaná směrnice uplatňuje při vymezování definic dva různé přístupy.
V některých případech jsou definice zvlášť vymezeny v článku 4, jindy jsou definice roztroušeny po různých částech navrhované směrnice (např. v článku 1 ("úvěrové instituce", "instituce elektronických peněz", "banky poštovních úřadů" a "platební instituce"), v článku 2 ("platební služby" a "platební transakce"), v článku 29 ("rámcové smlouvy") a v článku 51 ("mikropodniky")).
ECB navrhuje, aby všechny definice byly obsaženy v jediném článku navrhované směrnice vymezujícím definice, jímž by mohl být první článek.
Postupovalo by se tak obdobně jako v případě konsolidované bankovní směrnice.
12.2 Současně vyvstává otázka souladu s definicemi a pojmy užívanými ve stávajících právních předpisech Společenství, např. ve směrnici o neodvolatelnosti zúčtování. Tato otázka je aktuální např. v případě definice "platebního systému" v čl.
4 odst. 3 navrhované směrnice, jež by s ohledem na možnou interakci mezi systémy označenými podle směrnice o neodvolatelnosti zúčtování a ostatními platebními systémy měla být uvedena do souladu s pojmem "systém", který používá směrnice o neodvolatelnosti zúčtování.
Vyššího souladu by bylo možné dosáhnout tím, že se do navrhované směrnice zavedou definice "plátce" a "příjemce", jež obsahuje článek 3 navrhovaného nařízení o informacích o plátci podávaných v souvislosti s převodem finančních prostředků [15].
12.3 Pojem "platební instituce" by měl být změněn, aby se vyloučila možnost, že by platebními institucemi mohly být fyzické osoby, neboť by hrozilo riziko smíšení peněžních prostředků platební instituce s peněžními prostředky příslušné fyzické osoby.
7 navrhované směrnice, je nejasný. Toto je třeba napravit, neboť tento pojem je klíčový pro výklad pojmu platebních služeb i pro výklad rozsahu činností, které mohou platební instituce vykonávat.
Ze stávajícího znění jasně nevyplývá, zda platební účty mohou zřizovat všechny kategorie poskytovatelů platebních služeb.
Budou-li platební instituce oprávněny zřizovat platební účty, je třeba objasnit rozdíl mezi "obvyklými" bankovními účty a platebními účty.
Dále je třeba jasně vymezit vlastnosti těchto účtů.
Otázky, které v této souvislosti vyvstávají, se týkají toho, kdo je oprávněn tyto účty zřizovat, kdo může být jejich držitelem a jaká je jejich právní povaha a účinky.
12.5 Dále je třeba objasnit, co znamená odkaz na účet, který je "využíván výhradně pro platební transakce" v definici platebního účtu.
Vylučuje se tím například možnost, aby účet byl úročený, či možnost peněžní prostředky držet po dobu delší, než je nezbytně nutné k provedení transakce?
Je též třeba zajistit, aby platební instituce nesměly držiteli účtu platit úroky či poskytovat jiné pobídky.
12.6 Definice "peněžních prostředků", kterou vymezuje čl. 4 odst. 8 navrhované směrnice, by měla být přepracována, a to mimo jiné tak, že se slovo "hotovost" nahradí odkazem na bankovky a mince.
4 odst. 15 navrhované směrnice, ECB připomíná, že ve svém stanovisku CON/2005/56 ze dne 15. prosince 2005 k návrhu nařízení ES o informacích o plátci podávaných v souvislosti s převodem finančních prostředků [16] navrhuje konkrétní znění definice "jedinečného identifikačního kódu", jež bylo nyní, jak se zdá, převzato do stávajícího znění navrhovaného nařízení.
ECB navrhuje, aby definice "jedinečného identifikačního kódu" byla v navrhovaném nařízení a v navrhované směrnici uvedena do souladu.
12.8 Pojem "doba provedení" je použit v několika bodech odůvodnění navrhované směrnice a v čl. 26 odst.
1 písm. b) bod ii), v článku 35 a v oddílu 2 kapitoly 2 hlavy IV, aniž by byl definován. Vymezení doby provedení jako určitého časového rozmezí (které by bylo možné měřit např. v pracovních dnech či provozních hodinách) by bylo prospěšné, neboť by umožnilo vymezit maximální dobu provedení.
Mnoho transakcí se navíc uskutečňuje bez použití platebního účtu (např. převod peněz klientům, kteří nejsou bankami).
Definice doby provedení v navrhované směrnici by se měla vztahovat rovněž na tyto případy.
12.9 Pro "pracovní dny" neexistuje v EU žádný jednotný kalendář a ačkoli se tento výraz používá v oddílu 2 kapitoly 2 hlavy IV navrhované směrnice, není definován.
Pro účely zpracování a pro provozní účely a s cílem zajistit, aby byl rozsah povinností jednoznačně vymezen, by bylo prospěšné tuto definici vložit do navrhované směrnice (do článku, který vymezuje definice).
12.10 V navrhované směrnici, a to např. v čl. 3 písm. b), čl. 4 odst. 8 navrhované směrnice a v odstavci 7 přílohy navrhované směrnice, je používán pojem "peníze v bezhotovostní podobě", aniž by byl definován. ECB navrhuje, aby se (do článku, který vymezuje definice) zavedla definice peněz v bezhotovostní podobě a aby se přitom přihlédlo k tomu, že tyto finanční prostředky mohou držet pouze centrální banky a úvěrové instituce (včetně institucí elektronických peněz).
12.11 Obdobně se v čl. 4 odst. 2 a v článku 20 navrhované směrnice používá pojem "pobočka", aniž by byl definován. ECB navrhuje, aby se zavedla definice "pobočky" v souladu s definicí v čl. 1 odst. 3 konsolidované bankovní směrnice.
12.12 Definice "rámcové smlouvy" by měla být přesunuta z článku 29 do článku, který vymezuje definice.
Z důvodu jednotnosti by pojem "rámcová smlouva" ("framework contract") měl být používán v celé navrhované směrnici, přičemž alternativní pojmy "rámcová smlouva" ("framework agreement") a "rámcová dohoda", jež jsou použity v bodu odůvodnění 18 navrhované směrnice a v článcích 32 a 33, by měly být tímto pojmem nahrazeny.
13. Další poznámky právní a technické povahy
13.1 Je třeba objasnit, zda je hostitelský členský stát oprávněn pro účely statistického výkaznictví vyžadovat, aby všechny platební instituce, které mají pobočku na území tohoto státu, vykazovaly své činnosti příslušným statistickým orgánům hostitelského členského státu, a to zejména národní centrální bance nebo národnímu statistickému úřadu.
13.2 Dále by bylo možné jednoznačně vysvětlit, že smyslem výrazu "v jakékoli měně", který je obsažen v článku 2 navrhované směrnice, je odkazovat na měny zemí mimo Společenství.
13.3 Článek 1 navrhované směrnice se nazývá "předmět", a měl by se tedy omezit na podání základních informací o předmětu úpravy obsažené v navrhované směrnici.
Zřejmě by bylo vhodnější, aby čtyři kategorie poskytovatelů platebních služeb byly zahrnuty do jednotné definice "poskytovatele platebních služeb", jež by byla zakotvena v článku vymezujícím definice, a to zejména s ohledem na skutečnost, že článek vymezující definice rovněž definuje pojem uživatele platební služby.
11 odst. 2 navrhované směrnice, který se týká využití smluvních zástupců, externích subjektů nebo dceřiných společností, odkazuje na zadání "všech svých operací" externím subjektům.
Toto ustanovení je problematické, neboť by umožnilo vytváření společností, které nevyvíjejí žádnou činnost a pouze formálně splňují požadavky navrhované směrnice, zatímco skutečnou činnost vyvíjí třetí osoba, na kterou se požadavky navrhované směrnice nevztahují.
Aby se předešlo těmto dopadům, navrhuje ECB článek 11 změnit.
13.5 Čl. 12 odst. 1 navrhované směrnice odkazuje na "provozní riziko", aniž by tento pojem definoval. Nezbytné upřesnění by bylo možné provést tak, že se použije definice "operačního rizika", obsažená v čl. 4 odst. 22 navrhované směrnice o kapitálové přiměřenosti [17].
13.6 Pravidla pro vedení záznamů, která jsou vymezena v článcích 13 a 44 navrhované směrnice, by mohla znamenat, že povinnost platební instituce vést záznamy netrvá déle než jeden rok.
Tato povinnost by měla být jednoznačněji uvedena do souladu s dalšími právními předpisy Společenství, jako např. s článkem 30 třetí směrnice o praní peněz [18], která stanoví povinnost vést záznamy po dobu nejméně pěti let.
13.7 Pojem "souhlas", vymezený v článku 41 navrhované směrnice, není dostatečně přesný.
V této souvislosti je třeba uvést odkaz na odvolání souhlasu a jeho definici.
13.8 Znění článku 52 navrhované směrnice, který se týká náhrad, je neurčité, a to například když pojednává o nároku na náhradu v případě, že částka provedené transakce není taková, "jakou by rozumný plátce očekával, kdyby byl na místě tohoto plátce".
Toto znění ponechává velký prostor pro interpretaci, čímž se zvyšuje nejistota v oblasti plateb, a mohlo by zavdat příčinu pro větší počet sporů a ponechat spotřebitele bez ochrany.
S cílem minimalizovat riziko budoucích sporů by se ujasnění znění článku 52 měla věnovat další pozornost.
13.9 Neodvolatelnost platby má pro příjemce zásadní význam, a proto je pojem "kdy byl […] informován" v čl. 53 odst.
1 navrhované směrnice příliš vágní, neboť časový okamžik by se mohl podstatně lišit v případě, kdy je informace plátci zpřístupněna prostřednictvím internetové banky či prostřednictvím veřejně přístupného terminálu pro tisk výpisů z účtu, a v případě, kdy plátce obdrží výtisk výpisu z účtu poštou.
ECB by tedy dala přednost tomu, aby se použil pevně stanovený časový okamžik, který souvisí s převodem.
Povolené časové rozmezí by se mohlo prodloužit ze čtyř na šest týdnů, aby měl plátce dostatečný čas reagovat.
13.10 Ačkoli jsou pojmy "přijetí" a "neodvolatelnost", které jsou obsaženy v článcích 54 a 56 navrhované směrnice, jednoznačné a prospěšné, měly by být slučitelné s pojmy "vstup do systému" a "neodvolatelnost", které používá směrnice o neodvolatelnosti zúčtování.
13.11 Čl. 54 odst. 2 navrhované směrnice by měl být pozměněn tak, aby se zajistilo, že časový rozdíl mezi okamžikem, kdy poskytovatel platebních služeb obdržel platební příkaz, a okamžikem přijetí příkazu k provedení nebyl zbytečně prodlužován.
65 odst. 1 navrhované směrnice, který se týká dostupnosti peněžních prostředků, stanoví, že členské státy musí zajistit, aby poskytovatel platebních služeb příjemce zpřístupnil peněžní prostředky příjemci, jakmile jsou tyto prostředky připsány na platební účet příjemce.
Zdá se být jednoznačné, že peněžní prostředky jsou k dispozici, jakmile jsou na účet příjemce připsány.
Proto se jeví jako vhodné, aby se jednoznačně stanovilo, že peněžní prostředky se příjemci zpřístupní okamžitě, jakmile je poskytovatel platebních služeb obdržel.
13.13 S cílem umožnit účinné přímé zpracování v rámci platebních systémů by měl být čl. 66 odst.
1 navrhované směrnice změněn tak, že se v něm na mezinárodní číslo bankovního účtu (IBAN) odkáže jako na jedinečný identifikační kód, který se vždy preferuje, čímž se zajistí harmonizované používání jedinečných identifikačních kódů.
14. Legislativní návrh
[18] Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/60/ES ze dne 26. října 2005 o předcházení zneužití finančního systému k praní peněz a financování terorismu (Úř. věst. L 309, 25.11.2005, s. 15).
Stanovisko Evropské centrální banky
ze dne 5. července 2006
na žádost Rady Evropské unie ke dvěma navrhovaným rozhodnutím Rady o programu výměny, pomoci a odborného vzdělávání za účelem ochrany eura proti padělání (program Pericles)
(CON/2006/35)
(2006/C 163/06)
Úvod a právní základ
Dne 12. června 2006 obdržela Evropská centrální banka (ECB) žádosti Rady Evropské unie o stanoviska ke dvěma navrhovaným opatřením: návrhu rozhodnutí Rady, kterým se mění a rozšiřuje rozhodnutí 2001/923/ES o akčním programu výměny, pomoci a odborného vzdělávání za účelem ochrany eura proti padělání (program Pericles), a návrhu rozhodnutí Rady, kterým se na nezúčastněné členské státy rozšiřuje použitelnost rozhodnutí Rady, kterým se mění a rozšiřuje rozhodnutí 2001/923/ES o akčním programu výměny, pomoci a odborného vzdělávání za účelem ochrany eura proti padělání (program Pericles) [1].
Pravomoc ECB zaujmout stanovisko je založena na čl. 105 odst. 4 Smlouvy o založení Evropského společenství. V souladu s čl. 17.5 první větou jednacího řádu Evropské centrální banky přijala toto stanovisko Rada guvernérů.
1. Obecné připomínky
Boj proti padělání eura má velký význam pro zachování důvěry občanů v jednotnou měnu.
ECB, jež má výlučné právo povolovat vydávání bankovek ve Společenství, se na této činnosti aktivně podílí.
ECB pro eurobankovky vytváří takovou grafickou úpravu a vyvíjí takové vyspělé technické prvky, jež jak laikům, tak i odborníkům umožňují rozlišit pravé bankovky od padělků.
ECB kromě toho analyzuje nové typy padělků ve svém středisku pro analýzu padělků a získané znalosti využívá k lepšímu informování orgánů činných v trestním řízení a ke zdokonalování ochranných prvků budoucích bankovek.
Středisko pro analýzu padělků koordinuje šíření všech známých technických a statistických údajů všem příslušným stranám.
ECB program Pericles vítá, neboť užitečným způsobem doplňuje činnost, jež v oblasti boje proti padělání eura vykonávají ECB, EUROPOL a vnitrostátní orgány.
2. Konkrétní připomínky
V souladu s některými připomínkami uvedenými ve stanovisku CON/2005/22 ze dne 21. června 2005 [2], které se týkaly rozšíření časové a věcné působnosti programu Pericles, má ECB k navrhovaným právním předpisům dvě konkrétní připomínky.
2.1 Délka navrhovaného prodloužení
Je důležité, aby právní předpisy Společenství zajistily, že prodloužení programu Pericles bude náležitě provázáno s načasováním i) zavedení eura v nových členských státech a ii) emise druhé série eurobankovek.
ECB potvrzuje, že prodloužením programu do 31. prosince 2013 by se taková provázanost zajistila.
2.2 Účast ECB a Europolu na rozhodnutích o financování na základě programu Pericles
S cílem předejít tomu, aby se opatření na základě programu Pericles překrývala, a zajistit jejich soulad a doplňkovost a využít odborných znalostí a zkušeností ECB v této oblasti by bylo užitečné, aby iniciativy, které se mají v rámci programu Pericles financovat, byly předmětem společného posouzení ze strany Komise, ECB a Europolu, a aby příslušnému rozhodnutí předcházela konzultace s ECB a Europolem a náležité zvážení jejich stanovisek, a to v rámci řídící skupiny, kterou tyto subjekty již ustavily s cílem vypracovat společnou strategii proti padělání eura.
3. Legislativní návrh
Kromě výše uvedeného stanoviska je v příloze uveden legislativní návrh. Ve Frankfurtu nad Mohanem dne 5. července 2006. Prezident ECB Jean-Claude Trichet
Stanovisko Evropské centrální banky
ze dne 6. července 2006
na žádost Rady Evropské Unie k návrhu nařízení Rady, kterým se mění nařízení (ES) č. 974/98 o zavedení eura, a k návrhu nařízení Rady, kterým se mění nařízení (ES) č. 2866/98 o přepočítacích koeficientech mezi eurem a měnami členských států přijímajících euro
(CON/2006/36)
(2006/C 163/07)
Úvod a právní základ
Dne 4. července 2006 obdržela Evropská centrální banka (ECB) žádost Rady Evropské Unie o stanovisko k návrhu nařízení Rady, kterým se mění nařízení (ES) č. 974/98 o zavedení eura (dále jen "navrhované nařízení I"), a k návrhu nařízení Rady, kterým se mění nařízení (ES) č. 2866/98 o přepočítacích koeficientech mezi eurem a měnami členských států přijímajících euro (dále jen "navrhované nařízení II").
Pravomoc ECB zaujmout stanovisko je založena na čl. 123 odst. 5 Smlouvy o založení Evropského společenství, který je právním základem obou navrhovaných nařízení. V souladu s čl. 17.5 první větou jednacího řádu Evropské centrální banky přijala toto stanovisko Rada guvernérů.
1. Účel navrhovaných nařízení
1.1 Navrhovaná nařízení umožní, aby po zrušení výjimky pro Slovinsko postupem podle čl. 122 odst. 2 Smlouvy bylo ve Slovinsku jako měna zavedeno euro.
2. Konkrétní připomínky
2.1 Pokud se týká navrhovaného nařízení I, doporučuje ECB, aby druhý odstavec článku 2 neodkazoval výslovně na protokoly 25 a 26 ani na čl. 122 odst. 1 Smlouvy, ale aby namísto toho obecně odkazoval na Smlouvu v souladu s odrážkou ii) přílohy V oddílu A bodu 4 písm. a) rozhodnutí Rady 2004/338/ES, Euratom, ze dne 22. března 2004, kterým se přijímá jednací řád Rady [1]. V této souvislosti je třeba poznamenat, že nařízení Rady (ES) č. 2596/2000 ze dne 27. listopadu 2000, kterým se mění nařízení (ES) č. 974/98 o zavedení eura [2], jež bylo přijato při zavedení eura v Řecku, neodkazovalo na shora uvedené protokoly ani na čl. 122 odst. 1 Smlouvy v souladu s odrážkou ii) přílohy II oddílu A bodu 4 písm. a) rozhodnutí Rady 2000/396/ES, ESUO, Euratom, ze dne 5. června 2000, kterým se přijímá jednací řád Rady [3].
2.2 ECB vítá navrhované nařízení II, které neodvolatelně stanoví přepočítací koeficient mezi eurem a slovinským tolarem ve výši centrální parity slovinského tolaru v rámci mechanismu směnných kurzů II (ERM II), tj. 1 EUR = 239,640 SIT.
ECB nemá námitky proti tomu, aby navrhované nařízení II bylo přijato několik měsícům předtím, než Slovinsko přijme euro.
Jako ustanovení nařízení Společenství, které má obecnou působnost (tzn. je právně závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech), se přepočítací koeficient mezi eurem a slovinským tolarem bude od 1. ledna 2007 uplatňovat ve všech právních nástrojích, které odkazují na slovinskou měnu, stejně jako tomu bylo v případě přepočítacích koeficientů mezi eurem a měnami ostatních zúčastněných členských států, když tyto státy přijaly euro.
3. Legislativní návrh
Kromě výše uvedeného stanoviska je v příloze obsažen návrh příslušných změn. Ve Frankfurtu nad Mohanem dne 6. července 2006. Prezident ECB Jean-Claude Trichet
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru ke zprávě Komise Radě, Evropskému parlamentu a Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru o sazbách spotřební daně uplatňovaných na alkohol a alkoholické nápoje (předložené podle článku 8 směrnice Rady 92/84/EHS o sbližování sazeb spotřební daně z alkoholu a alkoholických nápojů)
KOM(2004) 223 v konečném znění
(2006/C 69/03)
Dne 27. května 2004 se Evropská komise, v souladu s článkem 262 Smlouvy o založení Evropského společenství, rozhodla konzultovat Evropský sociální a hospodářský výbor ve věci výše uvedené.
Specializovaná sekce "Hospodářská a měnová unie, hospodářská a sociální soudržnost", zodpovědná za přípravu práce Výboru k danému tématu, přijala své stanovisko dne 8. listopadu 2005.
Zpravodajem byl pan Wilkinson.
Na 423. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 18. a 19. ledna 2006 (jednání dne 18. ledna 2006) přijal Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko 81 hlasy pro, 33 hlasy proti a 15 členů se zdrželo hlasování.
1. Shrnutí závěrů a doporučení
1.1 Současný systém zdanění alkoholu a alkoholických nápojů nefunguje tak, jak by spotřebitelé mohli právem očekávat od vnitřního trhu, členské státy se však nedohodly na harmonizaci spotřebních daní z těchto produktů mimo stávající dohodu o minimálních sazbách.
Profesionální obchodníci chápou spotřební daň jako daň splatnou v zemi spotřeby.
1.2 Četnost zpráv na téma současného systému vypracovávaných Komisí by měla být stanovena realističtěji a zprávy by neměly být vyžadovány častěji než jednou za 5 let.
1.3 Současný systém pravidelně způsobuje problémy spojené s umístěním určitých produktů v nynějších dohodnutých strukturách, na které není snadná odpověď.
To může vést k tomu, že každý členský stát najde své vlastní řešení.
Přetrvávají také problémy se správným kódováním ve společné nomenklatuře.
Bude třeba zohlednit dvě velké kategorie obchodu, do kterých tyto výrobky patří, tedy obchodování mezi profesionály na jedné straně a soukromými kupujícími na straně druhé, které probíhá dvěma způsoby, přímým nákupem a nákupem na objednávku, z nichž každý přináší odlišné problémy.
1.4 Zdravotní problémy jsou důsledkem nadměrné spotřeby alkoholu u jednotlivců, ne formy konzumace alkoholu.
1.5 Vyšší spotřební daně neřeší problémy s nadměrnou spotřebou alkoholu u jednotlivců.
Neexistuje přesvědčivý důkaz, že vysoké sazby spotřební daně dlouhodobě sníží množství problémů spojených s nadměrnou konzumací alkoholu.
Proto musí být nasazena jiná opatření, založená především na vzdělávání a prevenci, aby bylo možné čelit těmto problémům a zlepšit zdraví občanů.
1.6 Doporučuje se, aby Komise zvážila rozdělení alkoholických nápojů do dvou základních kategorií spolu se zavedením standardního základu pro všechny alkoholické nápoje zahrnuté do těchto dvou kategorií, jak je popsáno v odstavcích 7.3 až 7.10 níže, kde jsou všechny alkoholické nápoje zdaněny podle typu s ohledem na způsob jejich výroby, vliv na zdraví a obsah alkoholu.
Vínem a jinými fermentovanými nápoji (pivem, jablečným a hruškovým kvašeným moštem) je však třeba se zabývat odděleně.
1.7 Připouštíme, že taková změna by nemohla být provedena rychle a musela by být zaváděna značně dlouho.
2. Podpůrné argumenty
2.1 Komise předložila zprávu [1] o fungování rozsáhlého systému minimálních daňových sazeb pro alkohol a alkoholické nápoje EU.
Bere v úvahu, jak funguje současný systém s ohledem na fungování vnitřního trhu. Dospívá k závěru, že větší konvergence mezi sazbami spotřební daně platné v členských státech by mohla snížit množství podvodů a narušování hospodářské soutěže.
2.2 Konstatuje však, že názory členských států na odpovídající úrovně minimálních sazeb [2] se velmi liší, a vzhledem k tomu, že se jedná o věc, která v případě změny vyžaduje jednomyslnost, si přeje zahájit rozsáhlou diskusi na toto téma a přitom zvážit všechny příslušné aspekty.
Dále je třeba zvážit také ustanovení směrnice [3] týkající se struktur, tato ustanovení jsou do této diskuse zahrnuta.
Toto je příspěvek Výboru.
3. Obecné připomínky
3.1 Zpráva Komise poskytuje velmi důležitou analýzu situace a uvádí mnoho faktů, aby ukázala, že pokud má být vnitřní trh efektivnější ve prospěch evropských spotřebitelů, jasnější pro subjekty působící v odvětví zaměřeném na alkoholické nápoje, pokud má méně narušovat hospodářskou soutěž a má sloužit jako nástroj ke snížení nynějšího počtu problémů souvisejících s podvody a pašeráctvím, je třeba změna.
3.2 Uvádí také údaje, které ukazují, jak důležité jsou příjmy, které členské státy získávají ze spotřebních daní na alkohol a alkoholické nápoje [4], a to, do jaké míry se liší [5].
3.3 Každý členský stát má svou vlastní daňovou politiku a v současné době nic nenasvědčuje tomu, že by ji členské státy chtěly harmonizovat.
Jedná se o nedostatek Komise, která navzdory svému úsilí nepodávala zprávy o provádění stávajícího systému v intervalech požadovaných v původní směrnici.
Četnost podávání zpráv by měla být stanovena realističtěji, možností je jednou za 5 let.
3.4 Když členské státy vytvářejí takové politiky, berou v úvahu zkušenosti z minulosti, zdraví populace, příslušný výzkum a různé kultury a životní styly populace.
Daně jsou oblastí, kde změny mohou proběhnout pouze v případě jednomyslnosti. Jakékoli závažné změny, které mohou být dohodnuty, by tedy musely nabývat účinnosti postupem doby.
3.5 Je třeba připomenout, že zmíněné spotřební daně [6] se vztahují na nápoje obsahující alkohol, platí však různé sazby v závislosti na kategorii alkoholu.
4. Vnitřní trh
4.1 Narušování hospodářské soutěže [7] způsobené daní a rozdíly v obchodu nejsou v souladu se zásadami vnitřního trhu, pokud se na ně díváme samostatně, obojí je stále rysem trhu s alkoholickými nápoji v EU.
4.2 Na druhé straně vnitřní trh spotřebiteli umožňuje těžit z možnosti přeshraničních nákupů alkoholu.
Tento Výbor podporoval nedávný návrh na zvýšení a racionalizaci těchto výhod především povolením zásilkového prodeje alkoholu, což je pozitivní z hlediska volného pohybu zboží.
4.3 Většina členských států však nyní musí akceptovat nutnost použít na boj proti pašeráctví a podvodům, které jsou zejména důsledkem různých platných sazeb spotřební daně (a DPH), více prostředků.
Tato kriminální činnost je pro EU závažným problémem, který má velmi často přímý dopad na ty členské státy, jež se rozhodly danit alkohol nejvyšší daní.
4.4 Vliv rozšíření (pokud v této oblasti nějaký bude) dosud není jasný.
Vzhledem k tomu, že platí tytéž směrnice a že některé "nové" členské státy musely zvýšit sazby spotřební daně, jež u nich platily před přistoupením, neměly by v těchto zemích být příliš odlišné výsledky.
5. Minimální sazby
5.1 Jediný krok, který členské státy byly ochotny za účelem aproximace v roce 1992 učinit, bylo stanovení "minimálních sazeb" pro každou kategorii alkoholických nápojů.
Tyto sazby byly stanoveny následovně:
—Destiláty: _BAR_ 550 EUR na hektolitr čistého alkoholu _BAR_ (5,5 EUR/LPA [8]) _BAR_
—Pivo: _BAR_ 1,87 EUR na hektolitr/stupeň alkoholu _BAR_ (1,87 EUR/LPA) _BAR_
—Středně alkoholické výrobky: _BAR_ 45 EUR na hektolitr výrobku _BAR_ (2,5 EUR/LPA) _BAR_
—Víno (nešumivé nebo šumivé): _BAR_ nula _BAR_ (nula) _BAR_
5.2 Kterýkoli členský stát smí kdykoli stanovit sazbu spotřební daně nad sjednanou minimální sazbu.
Nezvýšení stávajících minimálních sazeb tedy z hlediska zvyšování příjmu není klíčové.
Některé členské státy byly nuceny zvýšit spotřební daň z alkoholu, zatímco jiné ji snížily [9], což umožnilo větší aproximaci a snížilo motivaci pro (legální) přeshraniční nákupy a (ilegální) podvody a pašeráctví alkoholu na vnitřní trh.
Návrh pouze přibližuje sazby spotřební daně sazbám minimálním a nepřináší skutečnou harmonizaci, neboť každý členský stát si bude nadále stanovovat svou vlastní základní sazbu.
6. Širší cíle smlouvy – zdraví
6.1 Pět členských států [10] v současné době potvrzuje, že při stanovování své daňové politiky bere v úvahu zdraví populace.
Nedávná Rada ve složení pro hospodářství a finance (ECOFIN) však při zvažování předmětu tohoto stanoviska [11] poznamenala, že velká většina členských států nezastává názor, že by otázky zdraví a sociální otázky měly hrát významnou úlohu při stanovování sazeb spotřební daně [12].
6.2 Pro většinu dospělých spotřebitelů EU je alkohol součástí běžného životního stylu.
Velká většina z nich se chová odpovědně, co se týče návyků při konzumaci alkoholu.
Střídmá konzumace alkoholu může být pro některé skupiny lidí zdraví mírně prospěšná.
Problémy s nadměrnou konzumací alkoholu však mohou být, a často jsou, vážné.
Těm, co konzumují alkohol nadměrně, to způsobuje zdravotní problémy, nadměrná konzumace způsobuje také ale vážné sociální problémy a může mít nepříznivý ekonomický dopad.
Zvláště znepokojivé je požívání alkoholu některými mladšími spotřebiteli [13].
Obecně vzato je třeba zlepšit celkové vzdělávání v oblasti výživy. V oblasti životosprávy a alkoholu [14] je rovněž potřeba další vzdělání.
6.3 V této souvislosti je otázkou, zda vyšší sazby daně (a tedy vyšší ceny, protože daňová složka mnoha alkoholických nápojů překračuje cenu výrobku) mohou poskytnout řešení v případě nadměrného požívání alkoholu.
6.4 Důkaz, o který se může opírat jakákoli odpověď na tuto otázku, není zřejmý.
Zvýšení cen může mít vliv na celkovou spotřebu alkoholu, neexistuje však spolehlivý důkaz, že jakékoli takové snížení spotřeby zahrnuje rovněž osoby s nadměrnou konzumací alkoholu.
Existuje důkaz, že když je konkrétní alkoholický nápoj zdaněn ve srovnání s jinými produkty výjimečně vysokou daní, dojde ke snížení jeho spotřeby, protože spotřebitel přejde k jiným produktům (s nižší daní, a tedy levnějším).
Z toho vyvozujeme, že vysoké ceny samy o sobě nejsou řešením nadměrné konzumace alkoholu.
6.5 A naopak, není snadné zjistit, zda je pravděpodobné, že náhlý dopad významného snížení daně bude mít jinak než krátkodobě nežádoucí účinek na spotřebu. Vše nasvědčuje tomu, že významná snížení daní by měla být zaváděna postupně.
6.6 Závislost na alkoholu lze nejlépe řešit pomocí vzdělání, informací a výcvikových programů, jež jsou zaměřeny v prvé řadě na osoby s nadměrnou konzumací alkoholu.
To by měla vzít Komise v úvahu při navrhování politik týkajících se zdravotnictví [15].
7. Možná cesta kupředu
7.1 Tváří v tvář realitě nynější situace usuzujeme, že stávající systém, který se vyvíjel v průběhu času, je v kontextu jednotného trhu neuspokojivý.
Zatímco vnitřní trh v mnoha oblastech funguje velmi dobře, v oblasti alkoholických nápojů přetrvávají odlišnosti v obchodu a narušování hospodářské soutěže způsobené daněmi.
Kromě toho i přes rostoucí úsilí členských států nezákonná činnost v podobě podvodů a pašeráctví nevykazuje známky významného poklesu.
7.2 Evropský hospodářský a sociální výbor souhlasí s tím, že větší konvergence by přispěla k poklesu množství podvodů a narušování hospodářské soutěže. Ačkoli se dohodli na zvýšení stávajících minimálních sazeb v souladu s inflací, nebyli se schopni dohodnout na ostatních problémových oblastech (viz poznámka pod čarou č.
3). Neexistuje však dobrý důvod, proč by Komise neměla členským státům navrhnout změny ve stávajících strukturách a systému spotřební daně.
7.3 Vzhledem ke stávajícím značným rozdílům v přímé i nepřímé dani v rámci EU je nerealistické očekávat náhlé zavedení radikálně nového systému, je však čas navrhnout nový systém, který by mohl být zaváděn postupně v dlouhodobém horizontu.
7.4 Nezbytným východiskem je uznání toho, že výrobek musí být zdaněn podle svého zařazení do kategorie "kvašených" nebo "destilovaných" nápojů.
Kvašené nápoje jsou nápoje přírodní, zemědělského původu sloužící k potravinářským účelům, vyráběné výlučně z kvašení hroznů, obilovin, dužinatého ovoce nebo bobulí.
Destilované neboli alkoholické nápoje jsou nápoje vyrobené destilací, nebo ty, které jsou smíchané s jinými destilovanými nápoji nebo tekutinami, případně alkoholickými nápoji, jejichž výroba nepodléhá specifickým pravidlům.
7.5 Zejména by bylo třeba velmi pečlivě zvážit dopad na společnou organizaci trhu s vínem [16], protože již teď čelí vinařský průmysl EU závažným problémům (jako je pokles spotřeby v mnoha členských státech a větší pronikání importovaných vín na trh).
Jiné kategorie alkoholických nápojů mají podobné potíže.
7.5.1 Pro doplnění toho, co bylo řečeno v předcházejícím odstavci, je třeba zdůraznit, že vinařství je důležitou doplňující činností zemědělských výrobců.
Mnoho pěstitelů révy, nezávisle na výrobcích, které dodává družstvům nebo velkoobchodům, ve skutečnosti vyrábí víno pro potřeby své rodiny a případný přebytek prodává pouze omezenému počtu soukromých osob v okolí.
Článek 10 směrnice Rady 92/83/EHS již členským státům povoluje od spotřební daně osvobodit víno vyráběné jednotlivci pro osobní spotřebu (pro sebe, rodinu nebo hosty, ne však pokud je spojeno s prodejem) [17].Podobně je v článku 29 směrnice Rady 92/12/EHS členským státům povoleno osvobodit malé výrobce [18] vína od požadavků souvisejících s pohybem a sledováním jejich výrobků.
Pokud členské státy neumožní tyty povolené výjimky, mohlo by to představovat zhoršení ekonomické situace ve vinařství, které je již tak postiženo konkurencí ze třetích rozvíjejících se zemí.
Vínu by se tedy nechal volný průběh, co se týče otázky zda ho vyloučit z úvah, které následují.
7.6 Proto doporučujeme, aby Komise stanovila minimální sazbu pro všechny alkoholické nápoje každé kategorie, tedy minimální sazbu pro kvašené nápoje a minimální sazbu pro destilované nápoje.
Navíc jakožto doplnění doporučujeme, aby se zatížil obsah alkoholu každého nápoje uvnitř každé kategorie; za stejné množství produktu by se například při 40 % ABV [19] platilo čtyřikrát více než za stejné množství produktu s 10 % ABV.
7.7 Víno má jeden specifický problém, který se u jiných kategorií alkoholických nápojů nevyskytuje. Obsah alkoholu kteréhokoli vína se může měnit a opravdu se také mění v závislosti na odlišnostech podnebí a výroby.
Proto bude nezbytné zaujmout k vínu poněkud flexibilnější přístup, například seskupováním vín podle jejich obsahu alkoholu, aby se zbytečně neztěžovala práce výrobcům a obchodníkům.
7.8 Takový systém by členským státům umožnil ponechat si možnost stanovit nulovou sazbu u vína nebo jiných kvašených nápojů a rozšířit tuto možnost na celou kategorii kvašených nápojů.
7.9 To by vedlo ke skutečnému zjednodušení zdanění alkoholu, ačkoli by nedošlo k omezení možností podvodů, protože členské státy i nadále stanovují pro zdanění alkoholu velmi odlišné sazby.
7.10 V rámci tohoto systému by nebylo nutné usilovat o to, aby rostoucí množství nových produktů zapadlo do struktury, která pro ně nebyla přizpůsobena. Byly by prostě zatíženy daní pouze na základě obsahu alkoholu (ABV).
7.11 Kromě toho by systém spotřební daně byl pevnější, nevykazoval by závažná zkreslení a vyřešily by se problémy se společnou nomenklaturou.
7.12 Jak je uvedeno výše, alkohol a zdraví je poněkud znepokojující téma, v rámci takového systému, kde by na standardní bázi dani podléhal veškerý alkohol, by se však daňové zatížení nejvíce dotklo těch, kteří konzumují nejvíce alkoholických nápojů, v závislosti na tom, zda se jedná výhradně o kvašené nápoje nebo destiláty.
To by napomohlo porozumění tomu, že co se týče zdraví, záleží v prvé řadě na konzumačních návycích, se zřetelem na přínos u střídmé konzumace ve srovnání s nebezpečím nevhodné konzumace.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k Návrhu směrnice Evropského parlamentu a Rady o uchovávání údajů zpracovávaných v souvislosti s poskytováním veřejných služeb v odvětví elektronických komunikací, kterou se mění směrnice 2002/58/ES
KOM(2005) 438 v konečném znění – 2005/0126 (COD)
(2006/C 69/04)
Dne 16. listopadu 2005 se Rada, v souladu s článkem 95 Smlouvy o založení Evropského společenství, rozhodla konzultovat Evropský hospodářský a sociální výbor ve věci výše uvedené.
Dne 27. září 2005 předsednictvo Výboru pověřilo Specializovanou sekci "Doprava, energetika, infrastruktura, informační společnost" přípravou podkladů na toto téma (zpravodaj: pan HERNÁNDEZ BATALLER).
Vzhledem k naléhavé povaze práce Evropský hospodářský a sociální výbor jmenoval pana HERNÁNDEZE BATALLERA hlavním zpravodajem na 423. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 18. a 19. ledna 2006 (jednání ze dne 19. ledna), a přijal následující stanovisko 92 hlasy pro, 17 hlasy proti a 17 členů se zdrželo hlasování.
1. Závěry a doporučení
1.1 Výbor vyjadřuje v souvislosti s předložením takovéhoto legislativního návrhu podiv a obavy, jelikož jeho obsah je nevyvážený a narušuje základní práva.
1.2 Způsob zacházení s lidskými právy v tomto návrhu, především s právem na soukromí, je nevhodný a může v určitých ohledech vést ke kolizi právních předpisů.
1.3 Existuje nebezpečí, že bude podkopána důvěra uživatelů elektronické komunikace a bude snížena jejich ochota používat IKT (informační a komunikační technologie).
Tato ztráta důvěry spotřebitelů s sebou nese riziko, že v budoucnu bude rozvoj informační společnosti dlouhodobě zbržděn, čímž by byla ohrožena také Lisabonská strategie.
1.4 EHSV pochybuje o tom, že návrh jako celek odpovídá zásadám subsidiarity a proporcionality, jelikož není odůvodněno, proč je možno cíle Společenství na evropské úrovni dosáhnout lépe.
1.5 Na dodatečné náklady vynaložené operátory na zálohování a přenos dat a stanovené v návrhu je třeba nahlížet jako na zátěž, kterou by na sebe operátoři měli vzít už proto, že působí na trhu, a neměla by je nést státní pokladna, a tím tedy všichni občané.
1.6 Z těchto důvodů by tedy měl být návrh zásadně revidován, neboť dle soudu EHSV plně nezohledňuje základní práva ani pravidla k přístupu, používání či výměně dat.
2. Odůvodnění
2.1 Souvislosti
2.1.1 V současnosti existují různá ustanovení Společenství, která se vztahují na povinnosti poskytovatelů služeb.
Jedná se o údaje z článku 1, v souvislosti s čl. 2 písm. a) směrnice 95/46/ES ze dne 24. října 1995 [1].
Týká se všeobecných povinností členských států ohledně zajištění ochrany soukromí fyzických osob při zacházení s osobními údaji.
2.1.2 Směrnice 2002/58/ES z 12. července 2002 [2] ošetřuje především zacházení s osobními údaji a ochranu soukromí v oblasti elektronické komunikace, k tomuto návrhu se Výbor vyjádřil již dříve [3].
2.1.3 Zásada, na které stojí obě směrnice, spočívá v tom, že zálohované údaje mají být zlikvidovány v momentě, kdy jejich přechovávání již není oprávněné.
Směrnice 2002/58/ES zaručuje, že provozovatelé veřejně dostupných elektronických služeb přijmou taková opatření, aby byla zachována bezpečnost jejich služeb; a členské státy mají zaručit důvěrnost elektronické komunikace, konkrétně zakázat odposlech, nahrávání a zálohování jinými osobami než uživateli kromě poskytovatelů, kteří tak mohou činit za účelem fakturace a pouze na dobu nezbytně nutnou.
Provozní a lokalizační údaje mohou být používány pouze anonymně a se souhlasem uživatele služby.
2.1.4 Článek 15 směrnice 2002/58/ES umožňuje členským státům uchovávat údaje ve výjimečných případech, kdy to bude považováno za nutné, přiměřené a vhodné pro vyšetřování trestné činnosti.
Členské státy nebyly schopny shodnout se během vyjednávání o nařízení o ochraně dat v oblasti komunikací ohledně délky doby zálohování, nebyla tedy stanovena.
2.1.5 Evropská rada dne 25. března 2004 zvážila možnost zavést pravidla ohledně uchovávání dat, která získávají poskytovatelé služeb v oblasti elektronické komunikace.
Jako důsledek toho předložily čtyři členské státy (Francie, Irsko, Švédsko a Spojené království) návrh z vlastní iniciativy, který by měl být přijat Radou, na rámcové rozhodnutí o uchovávání údajů zpracovaných a uložených v souvislosti s poskytováním veřejně dostupných služeb elektronické komunikace nebo údajů ve veřejných komunikačních sítích za účelem prevence, vyšetřování, odhalování a stíhání trestných činů a přestupků, včetně terorismu.
2.1.6 Evropský parlament tento návrh odmítl, neboť měl pochybnosti týkající se právního základu, přiměřenosti ustanovení a případného porušení článku 8 Evropské úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod [4].
2.2 Návrh Komise
2.2.1 Komise předložila Evropskému parlamentu a Radě návrh směrnice, jenž se zakládá na článku 95 Smlouvy týkajícím se zachovávání dat, která vznikají při poskytování veřejných služeb elektronické komunikace, a jímž se má pozměnit směrnice 2002/58/ES.
2.2.2 Jedná se o normativní nástroj pro harmonizaci legislativ členských států, který poskytovatelům služeb v oblasti elektronické komunikace stanovuje za účelem prevence, vyšetřování, odhalování a stíhání určitých trestných aktivit (především terorismu a organizovaného zločinu) povinnost zálohovat a zpracovávat data (čl. 1. odst. 1).
2.2.3 Návrh se týká provozních a lokalizačních údajů týkajících se veřejných a soukromých osob, které jsou původci či příjemci zmíněné komunikace. Netýká se však obsahu sdělení (čl. 1 odst.2).
2.2.4 V tomto smyslu návrh vyžaduje na členských státech, aby přijaly taková příslušná opatření, aby provozovatelé těchto služeb uchovávali odpovídající data a aby je sdělili národním úřadům zodpovědným za prevenci a boj proti zločinu v souladu s cílem návrhu (článek 3).
2.2.5 Návrh také konkretizuje kategorie údajů, které mají být uchovány. Jsou to: odesílatel a příjemce sdělení, hodina a délka komunikace, její druh, fyzická poloha uživatele atd. (článek 4 a příloha).
2.2.6 Stanovuje dále, že data budou zachována po dobu jednoho roku, pokud se jedná o telefonickou komunikaci (pevná síť či mobilní telefony), a šesti měsíců v případě komunikace po internetu.
2.2.7 Dále je pro operátory stanovena povinnost předat zálohované údaje zodpovědným národním orgánům (článek 8) a pro členské státy povinnost předávat jednou ročně statistické údaje o uchovávání dat Evropské komisi (článek 9).
2.2.8 Jako poslední je stanovena povinnost členských států uhradit operátorům všechny dodatečné náklady spojené se zálohováním a předáváním dotyčných dat (článek 10).
2.3 Obecné připomínky
2.3.1 Výbor vyjadřuje v souvislosti s předložením takovéhoto legislativního návrhu podiv a obavy, jelikož jeho obsah je nepřiměřený a porušuje základní práva.
2.3.2 Komise svým návrhem mění momentálně platná národní opatření, jež existují v oblasti veřejné bezpečnosti, na "opatření s rovnocenným účinkem" (překážky pro vnitřní trh telekomunikací), která by podle článku 14 Smlouvy měla být odstraněna.
2.3.3 Návrh bude mít rozsáhlé následky pro všechny typy uživatelů elektronické komunikace.
Vytváří se tím nebezpečí, že bude podkopána důvěra uživatelů elektronické komunikace a bude snížena jejich ochota používat IKT a začít používat nové elektronické služby.
Tato ztráta důvěry spotřebitelů může také znamenat, že v budoucnu bude rozvoj informační společnosti dlouhodobě zbržděn, čímž by byla ohrožena také Lisabonská strategie.
2.3.4 Jen těžko lze pochopit způsob, jakým se v návrhu zachází se základními právy, především s právem na soukromí.
Komise provádí vlastní test pro ověření zákonnosti za použití dvou rozdílných parametrů – jeho výsledkem bylo, že návrh základní práva neporušuje.
2.3.5 Za prvé, používá čl. 15. odst. 1, který téměř doslova opakuje ustanovení Mezinárodního paktu o občanských a politických právech (články 4 a 12) a Evropské úmluvy o lidských právech (čl. 9 odst. 10 a čl. 11), přestože je zahrnut do nařízení 2002/58/ES. Tato ustanovení byla obšírně a vyčerpávajícím způsobem interpretována příslušnými orgány a soudy, a proto je jakákoli snaha Komise nově interpretovat toto téma nevhodná.
2.3.6 Za druhé, test pro ověření zákonnosti je založen na několika ustanoveních Listiny základních práv, která je sice široce podporována v celé EU, ale ještě nevstoupila v platnost, a není možné, aby se na ni právní činitelé odvolávali a zaručovali tím právní platnost.
2.3.7 Nepochopitelným způsobem se nízká úroveň zmíněného testu ještě více snižuje tím, že Komise bere do úvahy pouze články 7 (týkající se osobního a rodinného života) a 8 (ochrana údajů osobního charakteru) Listiny a zapomíná na další aspekty, jaké jsou v článcích 36 (přístup ke službám obecného zájmu), 38 (ochrana spotřebitele), 47 (právo na účinnou právní pomoc) nebo 48 (presumpce neviny).
2.3.8 Komise by měla uvažovat a jednat v otázkách dotýkajících se základních práv s větší opatrností, aby se vyhnula tomu, že by ústavní soudy v budoucnosti prohlásily za "neústavní" opatření, která navrhla [5].
2.3.9 Co se týče dodržování zásady subsidiarity, je překvapující prohlášení Komise, že z důvodu, že do současné chvíle se Rada ani Parlament nebyly schopny dohodnout na rámci řešení této otázky, je v oblasti vnitřního trhu nutný evropský postup, kterým by se daná oblast upravila.
2.3.10 Takové uvažování by bylo logické, kdyby problémy bezpečnosti byly srovnatelné s jinými, které ovlivňují fungování vnitřního trhu (např. s problémy čistě obchodní, daňové či pracovní povahy), pokud by existovaly lhůty pro přijetí opatření (stanovené Smlouvami nebo sekundárním právem) nebo pokud by bylo možné a potřebné v tomto ohledu vytvořit jednotný právní prostor.
2.3.11 Bezpečnost státu ovšem není právní nárok stanovený právem Společenství, na rozdíl od pojmů obecný pořádek a obecná bezpečnost, které jsou stanoveny ve Smlouvách, aby případně ospravedlnily použití výjimečných ochranných opatření členskými státy.
2.3.12 Smlouvy také neobsahují jasný podklad pro jednání ani žádnou lhůtu, která by nařizovala bezodkladné jednání.
Ohrožení bezpečnosti států není možno sjednotit v jednom harmonizačním nástroji, jenž má různé situace řešit stejným, ale ne nutně společným postupem.
2.3.13 Co se týče zásady proporcionality, je známo, že jakékoliv nařízení, které omezuje základní práva, vyžaduje kromě legislativních záruk právní kontroly účast národních parlamentů pomocí zákona ("ex ante" nebo "ex post").
Je těžké si představit, že odstranění existujících "neviditelných překážek" pro nabízení služeb elektronické komunikace na celém vnitřním trhu může přinést řetězovou změnu národních zákonů, které zaručují základní práva, a národních systémů ochrany těchto práv.
2.3.14 EHSV tedy pochybuje o tom, že návrh jako celek odpovídá požadavkům zásad subsidiarity a proporcionality, jelikož není odůvodněno, proč je možno cíle Společenství na evropské úrovni dosáhnout lépe.
2.3.15 Na druhou stranu je překvapující, že Komise se ve svém návrhu zmiňuje pouze o "potřebách" a "zákonných právech" operátorů a zcela vypouští potřeby a práva spotřebitele a zapomíná, že jedním z poslání Společenství je "přínos k posílení ochrany spotřebitele" (článek 3 písm. s) Smlouvy) a zaručení "vysoké úrovně ochrany", Společenství má také přispět k "ochraně hospodářských zájmů (Společenství)" (článek 153 Smlouvy).
2.4 Zvláštní připomínky
2.4.1 Návrh se zakládá na čl. 95 odst.1 Smlouvy.
V tomto smyslu by bylo vhodné, aby se stejně tak zvážil jeho možný dopad na pilíř policejní a justiční spolupráce v oblasti trestního práva.
V případě poskytovatelů služeb z třetích zemí by se mohlo stát, že tyto země budou vyžadovat "ad hoc" dohody s členskými státy, aby byly vytvořeny vzájemné podmínky pro poskytování služeb z důvodu národní bezpečnosti.
2.4.2 V ustanovující části návrhu, konkrétně v článku 1, se zdá, jako by Komise nebrala na vědomí, že i když údaje z oblasti uplatnění jsou zdánlivě "neutrální" (identita příjemců a odesilatelů sdělení, délka sdělení, fyzická poloha, častost atd.), jedná se o údaje, které zasahují do soukromého života osob a v mnoha případech mohou narušovat jiná práva, jako povinnost profesní mlčenlivosti nebo právo na opravný prostředek.
2.4.3 Za současného stavu veřejného pořádku, který zavádí Evropská úmluva o lidských právech, a ústavních tradic členských států není právo na soukromí pouze pasivní, nýbrž v slabší míře také aktivní.
2.4.4 To znamená, že jednotlivé osoby, občané EU či nikoliv, mají právo vědět, kdo, z jakého důvodu a jak často má přístup k jejich komunikaci, a také právo na přístup k jakékoliv veřejné či soukromé databázi, kde je zaznamenán tento druh údajů [6].
2.4.5 Návrh se týká základních práv, konkrétně článku 8 Evropské úmluvy o lidských právech, a může mít značný dopad na svobodu a základní práva; proto je Výbor názoru, že jeho obsah by se měl, jako každá výjimka k pravidlu, omezit na stanovení podmínek, které by se co nejméně dotýkaly těchto práv.
2.4.6 Kategorie údajů, které se mají zachovat, jsou stanoveny v článku 4 a v příloze, přičemž jde o výchozí seznam, jenž může být změněn postupem projednávání ve výboru.
Jelikož se jedná o základní právo, Výbor považuje za nevhodné, aby se do rozšíření seznamu údajů, které mají být zachovány, nezapojil také Parlament a aby se k tomu použily prováděcí postupy jako u technických předpisů, jejichž neutrální charakter se velmi liší od významu předpisů pro zachovávání údajů, které jsou obsahem tohoto návrhu.
2.4.7 Počet údajů, které mají být zachovány, se zdá vzhledem k cíli, jímž je získání užitečných informací pro vyšetřování, nadbytečný, a proto by měl být jejich počet omezen.
Měl by odrážet potřeby návrhu a zajistit, aby přístup k údajům byl umožněn pouze s povolením soudu.
Úmysl zmíněný v tomto návrhu, "předejít" některým kriminálním činům, je těžké pochopit, i když zachování těchto provozních údajů může být užitečné pro vyšetřování a jiné cíle návrhu.
2.4.8 Doba uchování údajů je příliš dlouhá, neboť Komise neprokazuje nutnost uchování během takto dlouhého období.
Výbor je názoru, že jednotná opatrná lhůta by měla být šest měsíců a měla by ji provázet náležitá bezpečnostní opatření a opatření k zachování důvěrnosti.
2.4.9 Nejsou stanovena pravidla, která by zabránila možnému přístupu poskytovatelů a jiných zájemců k zálohovaným údajům; mělo by se zajistit, aby veškerý přístup ke zmíněným údajům byl možný pouze ve výjimečných případech a pod soudním dohledem.
Návrh bohužel nestanovuje způsob, jakým by se měly zálohované údaje během stanoveného období chránit.
2.4.10 Odkaz na "příslušné národní orgány" v návrhu je příliš obecný, mělo by být přesně stanoveno, že zálohované údaje mohou být zprostředkovány pouze orgánům, které se zaručí za kvalitu, důvěrnost a zabezpečení získaných údajů.
Výbor je názoru, že některé koncepty, jako ten, který se uvádí v tomto odstavci, by měly být definovány lépe, aby se tak zamezilo rozdílným interpretacím.
2.4.11 Je překvapující, že návrh v článku 10 upravuje "dodatečné náklady", které vznikly poskytovatelům při plnění povinnosti zálohovat a předávat údaje a které mají být podle Komise refundovány na účet státní pokladny, protože podle 13. bodu odůvodnění návrhu "užitek v podobě dopadů na veřejnou bezpečnost má společnost jako celek".
2.4.12 V tomto ohledu je Výbor zcela jiného názoru než Komise a domnívá se, že zmíněné tvrzení je přinejmenším nepřesné, protože každý členský stát stanovuje svobodně množství a způsob náhrady nákladů, vycházeje při tom z vlastních kritérií určovaných podmínkami a potřebami bezpečnosti své společnosti, i když jak přiznává Komise (5. bod odůvodnění), řada států nepřijala ani odpovídající legislativu.
2.4.13 Pokud se budeme držet kritéria Komise, mohli bychom klást následující otázky:
- neplynou pro poskytovatele těchto služeb výhody ze zabezpečování a sociální stability, kterou zaručují státy?
- neplynou pro poskytovatele výhody z právní jistoty právního státu?
- neplynou pro poskytovatele výhody z přístupu na jednotný trh, kde oprávněně podnikají, díky horlivosti členských států, a ne pouze díky činnosti Komise?
2.4.14 Z důvodů výše zmíněných a v domnění, že to návrhu směrnice jen prospěje, by se na tyto dodatečné náklady mělo nahlížet jako na zátěž, kterou by na sebe operátoři měli vzít už proto, že působí na trhu, a neměla by ji nést státní pokladna, a tedy všichni občané.
Výbor je názoru, že návrh refundovat dodatečné náklady je nepřípustný a měl by být zrušen.
2.4.15 Z výše uvedených důvodů by Komise měla jako "ochránkyně Smluv" a jejich základních hodnot, jak stanovují čl. 6 odst. 1 [7] a čl. 6 odst. 2 [8] Smlouvy o Evropské unii, návrh významně pozměnit, neboť dle soudu EHSV plně nezohledňuje základní práva ani pravidla k přístupu, používání či výměně dat.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k návrhu nařízení Evropského parlamentu a Rady o Evropském monitorovacím centru pro drogy a drogovou závislost
KOM(2005) 399 v konečném znění – 2005/0166 (COD)
(2006/C 69/05)
Dne 18. ledna 2006 se Rada, v souladu s článkem 262 Smlouvy o založení Evropského společenství, rozhodla konzultovat Evropský hospodářský a sociální výbor ve věci výše uvedené.
Specializovaná sekce "Zaměstnanost, sociální věci, občanství", kterou Výbor pověřil přípravou prací na toto téma, přijala stanovisko dne 14. listopadu 2005.
Zpravodajem byl pan OLSSON.
Na 423. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 18. a 19. ledna 2006 (jednání ze dne 18. ledna), přijal Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko 33 hlasy pro a 1 člen se zdržel hlasování.
1. Úvod
1.1 Na konci října 2003 předložila Komise návrh nového znění nařízení (EHS) č. 302/93 o zřízení Evropského monitorovacího centra pro drogy a drogovou závislost (EMCDDA).
Za právní základ byl zvolen článek 308 Smlouvy o založení Evropského společenství.
1.2 Po poradě v Radě se rozhodlo o změně právního základu návrhu a použití článku 152 Smlouvy o ES, a proto se nyní o návrhu musí rozhodnout spolurozhodováním za účasti Evropského parlamentu.
Na základě diskusí v Radě byly zároveň provedeny drobné úpravy návrhu nařízení, které byly předloženy v srpnu 2005.
2. Obecné poznámky
2.1 Evropský hospodářský a sociální výbor se v říjnu 2004 vyjádřil k prvnímu návrhu [1].
Tehdy předložené zásadní připomínky platí i pro toto stanovisko.
Výboru jde především o to, aby byly organizace občanské společnosti, které se zabývají tématikou drog a drogových závislostí, zapojeny do prací EMCDDA.
2.2 EHSV vítá změnu právního základu návrhu.
Spolupráce s Evropským parlamentem se v tomto případě zdá přirozená, neboť v neposlední řadě zajišťuje transparentnost EMCDDA vůči občanům.
Nový návrh [2] posiluje roli Parlamentu. Ten může mj. povolat do správní rady dva nezávislé experty se zvláštními kompetencemi v oblasti drog.
Výbor naléhavě doporučuje, aby tito dva nezávislí experti byli z nevládních organizací, které se zabývají drogovou problematikou.
2.3 Výbor odkazuje na Předlohu interinstitucionální dohody o vytvoření rámce pro evropské regulační agentury [3].
V té se říká, že vnitřní organizace těchto agentur musí zajišťovat účast příslušných kruhů a vysokou úroveň transparentnosti.
Mezi jinými by do správní rady měli být povoláni zástupci zainteresovaných kruhů.
V této souvislosti se odkazuje mj. na Bílou knihu o evropské správě.
3. Zvláštní poznámky k některým článkům nařízení
3.1 Článek 5 – Evropská informační síť pro drogy a drogové závislosti
Evropská síť se skládá z národních kontaktních míst, která propojují zúčastněné země a monitorovací centrum.
Na úrovni jednotlivých zemí sbírají a analyzují důležité informace o drogách a drogových závislostech, jakož i o příslušných strategiích a opatřeních.
Na svoji práci navíc kontaktní místo od Unie dostává roční finanční pomoc, kterou upravuje dohoda o finanční pomoci ("grant agreement for action").
Výbor doporučuje, aby monitorovací centrum do svých směrnic a dohod s členskými státy zahrnulo podmínku, že kontaktní místa budou spolupracovat s organizacemi jednotlivých zemí, včetně nevládních organizací, odpovědnými za drogovou problematiku.
To by mělo být v čl. 5 odst. 2 písm. a) jasně vyznačeno a třetí věta by měla být upravena následovně: "Na úrovni jednotlivých zemí za pomoci povolaných expertů a příslušných organizací sbírají a analyzují veškeré důležité informace o drogách a drogových závislostech, jakož i o příslušných strategiích a opatřeních."
3.2 Článek 20 – Spolupráce s jinými národními či mezinárodními organizacemi resp. zařízeními
Nařízení předepisuje, že monitorovací centrum aktivně usiluje o spolupráci s mezinárodními organizacemi a dalšími, zejména evropskými vládními a nevládními zařízeními, která vyvíjejí činnost v oblasti drog.
Taková spolupráce by měla probíhat na základě dohod s příslušnými orgány a organizacemi, k čemuž se vyjádří Komise.
Mezinárodním organizacím by měl být navíc nabídnut status pozorovatele ve správní radě.
V zájmu zajištění systematického a pravidelného zapojování těchto organizací navrhuje Výbor zřídit kooperační grémium, jehož existence by byla zakotvena v nařízení.
To lze provést následujícím doplněním článku 20: "Monitorovací centrum zřizuje kontaktní skupinu ke koordinaci spolupráce, jejímiž členy budou zástupci organizací činných v oblasti drog."
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k návrhu rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady, kterým se zavádí akční program Společenství v oblasti zdraví a ochrany spotřebitele (2007-2013)
KOM(2005) 115 v konečném znění – 2005/0042 (COD)
(2006/C 88/01)
Dne 2. června 2005 se Rada, v souladu s článkem 152 a 153 Smlouvy o ES, rozhodla konzultovat Evropský hospodářský a sociální výbor ve věci výše uvedené.
Specializovaná sekce "Zaměstnanost, sociální věci, občanství", kterou Výbor pověřil přípravou podkladů na toto téma, přijala stanovisko dne 23. ledna 2006.
Zpravodajem byl pan Pegado Liz.
Na 424. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 14. a 15. února 2006 (jednání ze dne 14. února 2006), přijal Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko 130 hlasy pro, 2 hlasy proti a 1 člen se zdržel hlasování.
1. Závěry
1.1 Komise předložila svůj návrh rozhodnutí, kterým se zavádí "integrovaný program" na úrovni Společenství v oblasti veřejného zdraví a ochrany spotřebitele pro období 2007-2013.
Tento návrh se opírá o strategický dokument, který je součástí sdělení a rozsáhlého hodnocení dopadu představeného v přiloženém pracovním dokumentu.
1.2 Je to poprvé, co Komise definuje společnou strategii pro politiku veřejného zdraví a politiku ochrany spotřebitele, a navíc na tak dlouhé období (7 let).
EHSV podporuje snahu Komise povzbudit tyto dvě politiky, které administrativně spadají pod stejné generální ředitelství.
1.3 Komise chce tuto inovaci podložit zařazení do právního, hospodářského, sociálního a politického rámce.
EHSV vnímá s uspokojením tyto informace a pozornost věnovanou detailnímu vypracování možností, které se odrážejí v hodnocení dopadu vypracovaném Komisí.
1.4 Rozsáhlejší slyšení zorganizované EHSV, kterého se zúčastnila celá řada akreditovaných zástupců hlavních zainteresovaných skupin, a další iniciativy uspořádané mezitím jak Komisí, tak Evropským parlamentem, umožnily získat různé pohledy na věc co do znění, obsahu, prezentace a zdůvodnění návrhů Komise.
1.5 Na základě analýzy předložených dokumentů a dodatečných informací dodaných vyčerpávajícím způsobem Komisí, dále připomínek ze strany zástupců občanské společnosti, kterých se přímo týká oblast veřejného zdraví jakož i ochrana spotřebitele a s ohledem na různé písemné příspěvky zaslané Výboru velkým množstvím zastupitelských organizací z této oblasti, vedou EHSV ke konstatování, že návrh rozhodnutí týkající se společného akčního programu Společenství v této oblasti není v jednotlivých částech dostatečně motivován ani řádně vysvětlen: uvedené důvody nevypadají dostatečně přesvědčivě na to, aby se jednalo o reálnou možnost.
1.6 EHSV se pak zvláště domnívá, že Komise dostatečně neprokázala existenci součinností, na něž se odkazuje a jež by vyplynuly ze skutečné existence společných a komplementárních bodů v obou zmíněných politikách Společenství, přičemž tyto body by nemohly být rozvíjeny ani realizovány za pomoci specifických akcí spolupráce a koordinace vzhledem k horizontálnímu charakteru obou daných politik tak, jak je tomu například u politiky životního prostředí.
1.7 Právní charakter obou daných politik definovaných ve článcích 152 a 153 Smlouvy je hluboce odlišný.
Je proto třeba dbát na to, aby se zamezilo dvěma neblahým účinkům: na jedné straně přizpůsobení politiky ochrany spotřebitele kritériím komplementarity a subsidiarity, které jsou příznačné pro politiku veřejného zdraví, a tedy na úkor vlastních pravomocí EU v oblasti ochrany spotřebitele, a na druhé straně nežádoucí "konzumní" přístup k veřejnému zdraví, ve kterém se zaměňují pojmy "uživatel" a "spotřebitel", s tím, že společným bodem těchto dvou konceptů je příslušnost ke stejnému "občanství".
1.8 EHSV má za to, že spotřebitelská politika by mohla vyjít poškozená z obecného propočtu jednotného rozpočtu, a že tedy oddělené rozhodnutí pro každou z politik EU, jak tomu bylo doposud, představuje výhody pro obě strany, zejména v současné situaci institucionální krize a nejistých finančních výhledů.
1.9 EHSV se domnívá, že návrh rozhodnutí nejenže se dostatečně nezabývá některými z hlavních aspektů obou politik, jelikož nezaručuje vhodné financování, ale že také možná pomíjí některé zásadní a aktuální aspekty.
Opatření určená k provádění, monitorování a hodnocení by se měla více zaměřit na inovaci, závaznost a důslednost.
1.10 EHSV žádá, aby byl "Spotřebitelský institut" vybaven lépe definovanými pravomocemi a funkcemi a nebyl zařazen coby pouhé "oddělení" do Výkonné agentury programu veřejného zdraví.
Pouze tak může přispět požadovaným způsobem k lepšímu prosazování již existující legislativy a k lepší informovanosti, osvětě a ochraně spotřebitelů.
2. Úvod: shrnutí sdělení Komise a jejího návrhu rozhodnutí
2.1 V rámci sdělení k tématu "Zlepšit zdraví, bezpečnost a důvěru občanů; strategie v oblasti zdraví a ochrany spotřebitele" navrhuje Komise Evropskému parlamentu a Radě, aby přijaly takové rozhodnutí, které by definovalo akční program Společenství v oblasti zdraví a ochrany spotřebitele pro období 2007-2013.
2.2 Komise předložila poprvé novou strategii a akční program Společenství pro období 2007-2013, které počítají se začleněním politik veřejného zdraví a ochrany spotřebitele.
2.3 Ve svém sdělení Komise uvádí odůvodnění tohoto nového přístupu a zdůrazňuje společné cíle obou politik a roli, kterou hrají v každodenním životě občanů.
Komise vidí kromě jiného výhody tohoto nového společného programu v součinnosti, která bude moci vést k úsporám v rozpočtu a ke snížení určitých administrativních postupů, a tím ke zvýšení její účinnosti.
2.4 Strategický cíl Komise se zakládá převážně na nutnosti vzájemně propojit obě politiky, což by vedlo k úsporám z rozsahu a k úsporám v oblasti řízení finančních zdrojů stejně tak jako ke zvýšené účinnosti jednotlivých postupů, navíc by se zajistila lepší koherentnost mezi přijatými opatřeními a lepší zviditelnění těchto otázek na politickém programu jednání.
2.5 Podle Komise jsou společné cíle této vzájemné politiky v obou sektorech následující:
- chránit občany proti rizikům a hrozbám, které není jednotlivý občan schopen sám zvládnout,
- zlepšit schopnost občanů lépe rozhodovat o jejich zdraví a jejich zájmech jakožto spotřebitelů,
- začlenit cíle týkající se zdraví a ochrany spotřebitele do ostatních politik Společenství.
2.6 Mezi možné cíle vztahující se zejména k politice zdraví patří:
- ochrana občanů před ohroženími na zdraví,
- podpora strategií vedoucích ke zdravějšímu způsobu života,
- přispění ke snížení výskytu nejvážnějších nemocí,
- zlepšení efektivnosti a účinnosti zdravotnických systémů,
- poskytnutí více informací a zajištění lepší osvěty v oblasti zdraví.
2.7 Co se týče spotřebitelské politiky, její cíle jsou následující:
- zajistit lepší a jednotnou úroveň ochrany pro všechny spotřebitele EU,
- zvýšit schopnost spotřebitelů bránit své zájmy,
- vytvořit Evropský spotřebitelský institut v rámci Výkonné agentury programu veřejného zdraví.
3. Hodnocení sdělení Komise a jejího návrhu
3.1 Obecné připomínky ke společnému programu
3.1.1 Právní základ politik Společenství v oblasti veřejného zdraví a ochrany spotřebitele je zcela rozdílné povahy.
Jestliže politika veřejného zdraví spadá z velké části do pravomocí členských států a funkce EU je v tomto případě spíše doplňková, mající za úkol podporu národních politik co se týče specifických aspektů uvedených ve článku 152 [1], spotřebitelská politika naopak spadá, zejména po summitu v Amsterodamu, co se týče "posílení" práv spotřebitelů a ochrany jejich zájmů, zejména v rámci realizace vnitřního trhu do pravomocí Společenství [2].
3.1.2 Z tohoto důvodu se nezdá být legitimní dovolávat se domnělé "identity" právního charakteru mezi články 152 a 153 k tomu, aby se odůvodnila strategie a integrovaný akční program v oblasti veřejného zdraví a ochrany spotřebitele.
3.1.3 Je třeba dodat, že v členských státech právní a ústavní charakter práva na zdraví je také zcela odlišný od charakteru práv spotřebitelů. Ochrana práv spotřebitelů má velice odlišné podoby.
3.1.4 To ovšem neznamená, že EHSV nepovažuje otázky spojené s veřejným zdravím v současné době za velice důležité, což by samo o sobě odůvodnilo silnou politiku evropského veřejného zdraví, jež by mohla rovněž být považována za nástroj boje proti chudobě a sociálnímu vyloučení.
Nyní můžeme pouze litovat toho, že neschválení ústavního textu přispělo k výrazné stagnaci v tomto směru.
3.1.5 EHSV je nucen zdůraznit, že pojmy "spotřebitel" a "pacient" nejsou synonymy a jejich význam není totožný.
"Spotřebitelé" nejsou výlučně jednotlivci a jejich volba je řízena především ekonomickými důvody, zatímco "pacienti" nemohou být považováni za pouhé spotřebitele léků a lékařských služeb.
Jejich práva nespadají pouze do ekonomické sféry, a mohou být tudíž srovnávána pouze s takovými právy, jako je právo na spravedlnost nebo na vzdělání, jejichž dodržování na sebe bere podobu služeb obecného zájmu.
3.1.6 Výbor uznává, že tyto dvě politiky mají společné rysy, ale domnívá se, že totéž platí (možná dokonce více) i pro jiné politické oblasti [3].
Dále je nutno dodat, že Komise dostatečně neprokázala, že společných aspektů činnosti plánované v rámci obou politik lze dosáhnout výhradně pomocí jednotného integrovaného programu, ani to, že je tento způsob nejvhodnější a nejvýhodnější [4].
3.1.7 Některé spotřebitelské organizace věří, že tento integrovaný přístup způsobí různé problémy, a EHSV s některými z nich souhlasí, a to mimo jiné:
- možnost ztráty viditelnosti a zvýšeného úpadku spotřebitelské politiky z důvodu jejího přidružení k politice zdraví, ve které EU zasahuje pouze jako doplněk podpory politik členských států [5];
- více obtíží při dialogu a součinnosti s organizacemi a zodpovědnými národními subjekty, které ve většině případů nespravují společně tyto dvě dané oblasti;
- potenciálně větší problémy v přístupu nevládních organizací aktivních v obou těchto sektorech k financování a ve vyjednávání o spolufinancování akcí v daných oblastech, z důvodu omezených prostředků nebo jejich přesměrování na jiné subjekty.
3.1.8 Žádný ze šesti hlavních důvodů zmíněných v dopadové analýze (str. 6-7) nepředstavuje dostatečný argument pro ospravedlnění volby společného řešení těchto dvou politik, namísto vhodného sladění politik, zejména co se týče uplatnění výborné iniciativy Komise týkající se administrativní spolupráce mezi národními orgány [6].
3.1.9 Komisi se stále nedaří doložit, jaké skutečné strukturní součinnosti představuje toto sblížení obou politik, které by navíc nebylo ryze dočasné, ani uvést výčet úspor z rozsahu, které by zajistilo.
Naopak z její dopadové analýzy vyplývá, že současné řešení nemá vliv na náklady, tedy že čistá částka vypočtená pro obě politiky by spadala přesně do stejného finančního rámce [7].
3.1.10 Naopak, v tak kritickém bodě, co se týče finančního výhledu EU, by rozdělení těchto dvou politik mohlo představovat výhodu v možnosti zahájení dvojího vyjednávání a lepšího zviditelnění aspektů vycházejících z každé politiky zvlášť, což by podle zastupitelských organizací v těchto oblastech umožnilo dosáhnout lepších výsledků při přidělování prostředků oběma těmto politikám.
3.1.11 EHSV je velice znepokojen současnou patovou situací ohledně finančního výhledu pro období 2007-2013 a hrozbě výrazných škrtů.
I když takové snížení nevede nezbytně k úplnému popření celého programu, který sám o sobě nemá k dispozici dostatek finančních zdrojů, znamenalo by přinejmenším nutnost jeho přetvoření, nového předložení a stanovení nového pořadí priorit a opatření.
Není proto možné uskutečnit pouhé procentní snížení, úměrně přizpůsobené všeobecnému snižování celkových zdrojů stanovených v rozpočtu.
3.1.12 Konečně různé právem zdůrazněné aspekty, které jsou společné obou politikám, mohou být předmětem společného postupu jak na úrovni Společenství, tak na úrovni národní, přesně jako je tomu v ostatních oblastech spadajících do pravomocí Společenství, viz životní prostředí, hospodářská soutěž, vzdělání a kultura, a to za předpokladu, že bude dodržen horizontální charakter obou těchto politik. Z toho samozřejmě vyplývá povinnost zohlednit je ve všech ostatních politikách, jak to ostatně připouští sama Komise v celé řadě příkladů uvedených v příloze tohoto sdělení.
3.2 Zvláštní poznámky
3.2.1 Uskutečnění veřejného slyšení, čítajícího kolem 70 účastníků, mezi nimiž byli i hlavní zástupci organizované občanské společnosti, kterých se přímo týká program Komise, přispělo rozhodným způsobem k hodnocení daného sdělení a návrhu Komise předložených v současné době, i přes jeho některá omezení logistického charakteru, která neumožnila vést hlubší analýzu různých aspektů a prvků tím nejoptimálnějším způsobem. Cílem je dosáhnout hodnocení vedoucího k definici cílů, kterých by se mělo dosáhnout, nezbytných prostředků a jejich vhodného využití spolu s akcemi, které by měly být spuštěny za pomoci těchto prostředků, aby mohlo být dosaženo stanovených cílů.
3.2.2 Spotřebitelé
3.2.2.1 Komise správně zdůrazňuje celou řadu akcí, které bude potřeba vypracovat z důvodu spravedlivější ochrany spotřebitelů v EU.
Jedná se však o minimalistické pojetí ochrany jako důsledek tendence, která nabírá na konkrétnosti v posledních legislativních iniciativách Komise, která takto upřednostňuje celkovou harmonizaci zevšeobecněnou na nízkou úroveň ochrany.
EHSV vyjadřuje ostatně svou obavu ze systematického odvolávání se na princip uplatňování práva země původu a varuje před rizikem zjednodušeného pohledu na ochranu spotřebitelů, ze které by se tak mohla stát pouhá informace o zboží a službách [8].
3.2.2.2 EHSV se domnívá, že Komise mohla být více inovativní [9] a že nové návrhy mohly být lépe rozpracované [10].
EHSV měl možnost upozornit Komisi na několik nedostatků, které jsou stále aktuální, a to ve svém stanovisku k strategii spotřebitelské politiky pro období 2002-2006 [11].
Později přijal stanovisko z vlastní iniciativy, ve kterém byla tato otázka detailně a do hloubky rozebrána [12].
3.2.2.2.1 EHSV proto navrhuje zahrnout do současného programu některé otázky, konkrétně:
- otázku nadměrného zadlužení rodin;
- nezbytnou revizi režimu zodpovědnosti výrobce a ukončení přezkoumání směrnice o nekalých doložkách spolu s reaktivací databáze pro nekalé smluvní podmínky CLAB;
- příležitost znovu zahájit diskusi na téma zodpovědnosti poskytovatele v případě nevyhovujících služeb;
- podporu bezpečnosti elektronického obchodu;
- nutnost počítat se zlepšením přístupu ke spravedlnosti, zejména v případě mechanismů kolektivní obrany práv spotřebitelů;
- podporu součinnosti mezi spotřebitelskými organizacemi "nejstarších" členských států a mezi jejich protějšky z "nových" států;
- zohlednění specifické situace členských států, které přistoupily k EU, a zároveň těm, které určitě přistoupí v průběhu provádění daného programu [13];
- zahrnutí celého programu do perspektivy dlouhodobě udržitelné spotřeby a spravedlivého obchodu.
3.2.2.3 Přesto, že Výbor schvaluje některé plánované iniciativy, domnívá se, že v mnohých případech chybí uvedení konkrétního způsobu a harmonogramu, podle jakého by se mělo postupovat při jejich realizaci.
Týká se to například následujících oblastí:
- rozvoje společného referenčního rámce pro evropské smluvní právo, jak bylo určeno v bodě 4.2.2;
- vytvoření systému včasného varování při zjištění nepoctivého obchodování, jak bylo určeno v bodě 4.2.3;
- záruk na konzultaci spotřebitelů a posílení pravomocí jejich zastupitelských organizací, stanovených v bodech 4.2.2 a 4.2.4;
- horizontální integrace spotřebitelské politiky do ostatních politik, na něž je odkazováno v bodech 4.1 a 4.2.2, ačkoliv chybí uvedení jakéhokoliv způsobu její konkrétní realizace.
3.2.2.4 EHSV konstatuje, že co se týče cílů zvýšení účasti občanské společnosti a zúčastněných stran na vytváření politik a integraci politiky spotřebitele do dalších politik Společenství, nejsou ukazatele průběhu a hodnocení součinnosti daného programu kromě prvního vhodné pro spotřebitelskou politiku.
3.2.2.5 EHSV se domnívá, že by bylo vhodné definovat další ukazatele hodnocení spotřebitelské politiky takovým způsobem, aby byla zaručena větší důvěryhodnost a stanovena užší vazba na cíle definované v příloze 3 tohoto programu.
3.2.2.6 Zároveň je třeba poznamenat, že se počítá s "ročními pracovními programy" k provádění daného programu, jehož délka je nyní stanovena na 7 let, ale zdá se, že se nepočítalo s využitím nástroje, který byl součástí programu 2002-2006 a měl za úkol přezkoumání pružného akčního programu [14]. Tento systém se s prodloužením daného programu na 7 let jeví o to více potřebný.
3.2.2.7 EHSV zdůrazňuje, že organizační strukturu a metodiku Spotřebitelského institutu v rámci Výkonné agentury pro zdraví je nutno teprve definovat.
Doporučuje proto zajištění jeho nezávislosti a jasné stanovení jeho funkcí a pravomocí, aby se z něj nestal pouze další článek zbytečné byrokracie.
3.2.2.8 Konečně co se týče finančních zdrojů určených v rozpočtu na spotřebitelskou politiku, Výbor uvádí, že představují méně než 20 % z celkové částky, což představuje pouze 10 centů na spotřebitele ročně na období 7 let, během kterého bude program probíhat.
Zdánlivé zdvojnásobení rozpočtu ve srovnání s předchozím programem je vyváženo tím, že délka programu byla prodloužena ze 4 na 7 let.
3.2.2.9 Je třeba dodat, že už z důvodu rozšíření EU o další státy měl být připraven návrh rozpočtu ve výši více než úměrné trvání tohoto programu. Plánovaný rozpočet se však již nyní jeví jako nedostatečný pro realizaci navržených akcí, vzhledem k tomu, že na fungování spotřebitelského institutu bude použita značná částka z přidělených finančních zdrojů.
3.2.3 Veřejné zdraví
3.2.3.1 EHSV chce zároveň zdůraznit pozitivní aspekty programu Komise, zejména pak její záměr oživit politiku veřejného zdraví, kterou považuje za svou prioritu a snaží se ji účinnějšími prostředky co nevíce zviditelnit.
Tento postup se zdá skutečně naléhavě potřebný, a to není ani třeba připomínat hrozbu ptačí chřipky k tomu, abychom si uvědomili nutnost úzké spolupráce na úrovni Společenství, kterou Komise právem zdůrazňuje [15].
3.2.3.2 V tomto směru EHSV vítá hlavní směry týkající se veřejného zdraví, a zvláště myšlenku zahrnout otázky týkající se této oblasti do ostatních politik Společenství a zaměřit se na prevenci, vyhodnocování informací, posilování spolupráce, výměnu znalostí a na zlepšení šíření osvěty.
3.2.3.3 EHSV zároveň hodnotí kladně rozhodnutí Komise stanovit si za svou prioritu boj proti nerovnému přístupu ke zdravotnickým službám, nutnost prosazovat otázku zdraví již od dětství a zaměřit se zároveň na stárnutí obyvatelstva stále aktivního na trhu práce.
3.2.3.4 EHSV je kromě jiného za jedno s Komisí co se týče globálních hrozeb, které dopadají na zdraví, a co se týče stále většího prostoru, který zaujímají nemoci spojené s určitým životním stylem.
Zároveň schvaluje strategii popsanou v programu, která má za cíl posílení činnosti v oblastech, které jsou pro zdraví určující.
3.2.3.5 EHSV zároveň schvaluje úsilí vynaložené Komisí na podporu organizacím aktivním v oblasti zdraví posílením jejich přítomnosti v diskusních orgánech, péči o mobilitu pacientů, podporu spolupráce mezi národními zdravotnickými systémy, aby dokázaly čelit výzvám, které před nimi stojí, a na posílení mechanismů výměny informací v oblasti veřejného zdraví.
3.2.3.6 Výbor tímto uznává, že Komise přiřadila problematice veřejného zdraví pozornost lépe odpovídající potřebám tohoto sektoru jak z hlediska definice cílů, tak z hlediska stanovování akcí nebo prostředků určených k jejich realizaci, které představují téměř trojnásobek toho, co bylo určeno pro program předcházející, a čtyřnásobek částky určené pro oblast spotřebitelů.
3.2.3.7 Nicméně EHSV se domnívá, že ani v této oblasti nejsou navrženy převratné změny [16] vzhledem k předchozím programům.
Připomínky, které EHSV zformuloval zejména ohledně programu 2001-2006 a Evropskému plánu "Životní prostředí a zdraví" 2004-2010, zejména co se týče stálého nedostatku konkrétních a objektivně zhodnotitelných cílů a absence přesného časového harmonogramu potřebného k jejich realizaci [17], proto zůstávají nadále platné.
3.2.3.8 EHSV by rovněž ocenil zahrnutí konkrétních cílů v oblasti bodů, které figurovaly v předchozím právním textu a které současný text postrádá. Jedná se například o body spojené s bojem proti nerovnému postavení v oblasti zdraví, zvláště mezi muži a ženami, ale rovněž o body týkající se situace starších občanů, znevýhodněných skupin obyvatelstva a společenství žijících na okraji společnosti, nebo také o utajení osobních údajů, osobních a biologických faktorů, škodlivých vlivů záření a hluku stejně jako o odolnosti proti antibiotikům.
3.2.3.9 EHSV by dále byl ocenil, kdyby se program systematicky věnoval některým velice důležitým tématům, jako je HIV/AIDS, duševní zdraví [18], zdraví dětí a dětské nemoci nebo stárnutí. Skutečně i přes to, že byla zmíněna v rozhodujících částech programu, nejsou zařazena do vlastního právního textu návrhu rozhodnutí.
3.2.3.10 Co však zůstává velice překvapujícím, je způsob, jakým návrh Komise pomíjí určité důležité a aktuální otázky týkající se veřejného zdraví, jako jsou například zubní péče, zrak, paliativní péče a léčení bolesti.
3.2.3.11 Z obecného pohledu by Výbor ocenil, kdyby se Komise více zapojila do aktivit, jako je kvalita osvěty na všech úrovních a ve všech oblastech, celková prevence před možnými riziky, partnerství s veřejným i soukromým sektorem a spolupráce mezi jednotlivými členskými státy na mezinárodní úrovni.
3.2.3.12 Na závěr by EHSV zároveň ocenil, kdyby daný program přišel s konkrétními akcemi umožňujícími srovnání různých zdravotních systémů EU [19], zajišťování ochrany pacientů, kteří se pohybují v rámci EU ("Zdravotní pojišťovna v EU"), rozhodnějšímu prosazení kodexu "osvědčených postupů", vytvoření a rozvoj "špičkových středisek" spolu s vybudováním epidemiologického centra.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k nařízení Evropského parlamentu a Rady, kterým se mění nařízení Rady (ES) č. 1348/2000 ze dne 29. května 2000 o doručování soudních a mimosoudních písemností ve věcech občanských a obchodních v členských státech
KOM(2005) 305 v konečném znění – 2005/0126 (COD)
(2006/C 88/02)
Dne 1. září 2005 se Rada, v souladu s článkem 95 Smlouvy o založení Evropského společenství, rozhodla konzultovat Evropský hospodářský a sociální ve věci výše uvedené.
Specializovaná sekce "Jednotný trh, výroba a spotřeba", kterou Výbor pověřil přípravou podkladů na toto téma, přijala stanovisko dne 23. ledna 2006.
Zpravodajkou byla paní SÁNCHEZ MIGUEL.
Na 424. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 14. a 15. února 2006 (jednání ze dne 14. února 2006), přijal Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko 134 hlasy pro a 2 členové se zdrželi hlasování.
1. Závěry
1.1 EHSV blahopřeje Komisi k obsahu navrhované reformy, která zjednodušuje a vyjasňuje dodržování nařízení, které je tak důležité pro uskutečnění prostoru svobody, bezpečnosti a práva v EU.
Některé nové odstavce ovšem vytvářejí nejasnosti při výkladu obsahu, především odstavec 3 článku 8, tím, že zavádí výjimku s účelem ochrany žadatele v souladu s národními ustanoveními, která spočívá v určení lhůty v případě, kdy dojde k odmítnutí ze strany příjemce z důvodu neznalosti jazyka, ve kterém byla písemnost napsána.
1.2 Také článek 14 by měl být upřesněn v místě, ve kterém se vztahuje na "rovnocenný doklad" v souvislosti s potvrzením o přijetí, měly by být upřesněny další druhy potvrzení platných při poštovním doručování.
1.3 Bylo by nutné vyjasnit obě témata a především ověřit různé jazykové verze, které se velmi často neshodují.
Problém může být vyřešen před zveřejněním nařízení, protože každý členský stát uplatňuje příslušnou jazykovou verzi.
1.4 EHSV se obává, že Komise nezvážila dostatečně situaci pro jeho používání v nových členských státech, ačkoliv přijala přílohy k této nové situaci.
1.5 Nicméně EHSV chce vyjádřit, že postup použitý při přepracování je vhodný, protože zohledňuje všechny příslušné strany, a především proto, že bylo použito jednoho z nástrojů vytvořených za tímto účelem, Evropské soudní sítě, která umožňuje zohlednit problémy zjištěné při používání obou postupů.
2. Úvod
2.1 Evropská komise předkládá tento návrh nařízení v souladu s článkem 24 nařízení (ES) 1348/2000 [1], které stanoví, že Komise přizpůsobí obsah pravidel vývoji systému doručování poté, co proběhne přezkum pravidel stanovený na období do 1. června 2004.
Navrhovaná změna je ovšem více než pouhé formální přepracování, neboť je součástí úsilí o legislativní zjednodušení, které započala EU, a byla vypracována s ohledem na rozsáhlost legislativy přijaté v tomto období, jež má za cíl splnit prohlášení Rady z Tampere o posílení prostoru svobody, bezpečnosti a práva, který by zaručil volný pohyb osob v rámci EU.
2.2 Toto nařízení má velký význam pro dobré fungování vnitřního trhu.
Pro přeshraniční operace a smlouvy a především nové systémy uzavírání smluv, které používají nové technologie, je třeba pravidla, které by stanovilo postup pro doručování soudních a mimosoudních písemností z jednoho státu do druhého.
V této souvislosti se EHSV již vyjádřil [2] ve smyslu, aby právním nástrojem, který by upravoval tento postup, bylo nařízení a ne směrnice, jak se navrhuje, neboť cílem je dosáhnout plné harmonizace.
3. Obsah reformy
3.1 V souvislosti se zjednodušením, o něž jde v návrhu změny nařízení, návrh obsahuje změny, které posilují právní jistotu žadatele a adresáta, neboť má být položen základ pro udržení důvěry ve vnitřní trh.
3.2 Za prvé jsou stanovena jasná pravidla pro počítání lhůt a termínů (odstavec 7.2) a nahrazují se předchozí ustanovení stanovením lhůty jednoho měsíce počítané od obdržení písemnosti; pouze ve vztazích mezi úřady jednotlivých členských států bude uplatňována příslušná národní legislativa (odstavec 9.1 a 9.2).
3.3 Vyjasňuje se odmítnutí přijmout písemnost z důvodu neznalosti jazyka ze strany příjemce, ve kterém je napsána, a zmiňuje se možnost provedení překladu do jazyka známého příjemci, přičemž počítání lhůty počíná doručením překladu (článek 8.1).
Nicméně v novém odstavci 3 se zavádí výjimka pro případy, ve kterých národní předpisy stanovují určité lhůty, kdy bude za datum doručení považováno datum doručení původní písemnosti, tak aby byla chráněna práva žadatele.
3.4 Také navrhovaná změna ohledně nákladů je důležitá (odstavec 11.2); navrhuje, aby každý členský stát předem určil pevně stanovený poplatek.
3.5 Co se týče doručování prostřednictvím poštovních služeb (článek 14), stanovuje se možnost, aby každý členský stát vyžadoval potvrzení o přijetí nebo rovnocenný doklad, aniž by tím byla omezena možnost jakékoli osoby zúčastněné na soudním řízení doručit soudní písemnosti přímo prostřednictvím úředních činitelů, úředníků nebo jiných příslušných osob přijímajícího členského státu (článek 15).
4. Připomínky k návrhům změn
4.1 EHSV považuje za pozitivní jakýkoliv návrh legislativní změny, která bude v souladu se zásadou zjednodušení [3] a která bude zároveň zaručovat právní jistotu v dané oblasti.
V tomto případě konstatuje, že vypracováním zprávy podle nařízení (článek 24) Komise splnila svůj úkol a že na zasedání Evropské soudní sítě [4] byly prozkoumány a prodiskutovány zkušenosti s používáním nařízení.
Poté, co byly shromážděny informace a odpovídající studie, Komise přijala zprávu [5], která byla základem zde projednávaného návrhu.
4.2 V této souvislosti je třeba uznat, že zahrnutím počítání lhůt a termínů pro doručování písemností do norem Společenství se výrazně pokročilo na cestě ke zjednodušení, neboť předtím platila řada národních ustanovení, která prodlužovala postupy, a zároveň to umožňuje zúčastněným poznání pravidel, aniž by se museli seznamovat s platnými pravidly v každém státě.
Bez ohledu na předešlé platí v oblasti vztahů mezi státy národní právo, tak jak stanovuje pozměněný článek 9, aniž by byly narušeny zájmy jednotlivců.
4.3 Návrh nového znění článku 8 [6] týkající se "odmítnutí přijetí písemnosti ze strany adresáta" z důvodu neznalosti jazyka, ve kterém je napsána, a povinnosti provést její překlad, je pravděpodobně více v souladu s ochranou zájmu příslušných stran než jeho aktuální znění, především protože nezkracuje stanovené lhůty, nýbrž začíná počítat lhůtu až od okamžiku doručení překladu. Nicméně nové znění čl.
8, odst. 3 představuje vážný problém uplatňování jednotlivými členskými státy, neboť stanoví výjimku prostřednictvím používání lhůt stanovených národními zákony, což by mohlo vytvářet právní nejistotu u příjemce dokumentu.
4.4 EHSV hodnotí kladně také zahrnutí pevně stanovené částky předem každým členským státem, neboť v mnoha případech existuje nedůvěra mezi příslušnými stranami na základě toho, že nejsou stanoveny náklady.
Tímto je podpořena transparentnost postupu.
4.5 V souladu se stanoviskem EHSV [7] Výbor chápe potřebu prozkoumat možnost, do jaké míry lze používat technické inovace a nová média povolené přijímacími a odesílajícími subjekty, např. elektronickou poštu nebo internet, pro doručování soudních a mimosoudních písemností ve věcech občanských a obchodních, pokud při tom bude zachována právní jistota příslušných stran.
4.6 Další důležité téma, jež je třeba brát v potaz, je způsob vyjadřování ve formulářích obsažených v přílohách, které jsou určeny úřadům v oblasti práva a bezpečnosti v členských státech, tzn. pro jejich odesílatele a příjemce.
EHSV chápe, že by dále měly být zohledněny zájmy příjemce a adresáta, a proto by způsob vyjadřování měl být zjednodušen a zpřístupněn příslušným stranám zahrnutým do soudních a mimosoudních postupů.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k Návrhu doporučení Evropského parlamentu a Rady o nadnárodní mobilitě uvnitř Společenství pro účely všeobecného a odborného vzdělávání: Evropská charta kvality mobility
KOM(2005) 450 v konečném znění – 2005/0179 (COD)
(2006/C 88/06)
Dne 10. října 2005 se Rada, v souladu s článkem 262 Smlouvy o založení Evropského společenství, rozhodla konzultovat Evropský hospodářský a sociální výbor ve věci výše uvedené.
Specializovaná sekce "Zaměstnanost, sociální věci, občanství" pověřená přípravou podkladů přijala své stanovisko dne 24. ledna 2006.
Zpravodajem byl pan CZAJKOWSKI.
Na 424. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 14. a 15. února 2006 (jednání ze dne 14. února), přijal Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko 144 hlasy pro, a 3 členové se zdrželi hlasování:
1. Doporučení
1.1 Evropský hospodářský a sociální výbor je toho názoru, že následujícím bodům by se měla věnovat zvláštní pozornost:
- informacím o programech ze strany členských států, a to jak na národní, tak na místní úrovni;
- informacím o rovných příležitostech pro uchazeče;
- informacím pro účastníky programu o pojištění, mezinárodních dohodách i o rozsahu pojistného plnění v přijímající zemi;
- jasnému, transparentnímu a přesně stanovenému postupu pro výběrové řízení účastníků programu;
- dotazníku, který musí účastníci vyplnit tak, aby po skončení programu byl k dispozici jasný obrázek i hodnocení účastníky.
Na základě výsledků by bylo možné zlepšit kvalitu programů i rychlost reakce Komise a národních zařízení zodpovědných za programy;
- zvláštnímu důrazu na zlepšení znalostí cizích jazyků účastníků programu tak, aby mohli úplně a zcela sledovat navržený učební plán;
- úloze poradců, kteří pomáhají účastníkům programu v cizině a pečují o ně, aby si dokázali zvyknout na nové prostředí a lépe se přizpůsobit;
- přesnému stanovení příslušných oblastí zodpovědnosti jednotlivých stran zúčastněných na provádění programu, aby se zamezilo rozdílným názorům příp. nedorozuměním mezi vysílajícími a přijímajícími organizacemi atd.;
- další koordinaci politiky mobility na evropské úrovni (a ne na úrovni jednotlivých členských států), aby mohly být uskutečněny záměry Komise a mohl být uskutečněn příspěvek k účinné realizaci cílů formulovaných v rámci lisabonské strategie;
2. Obecné poznámky
2.1 Evropský hospodářský a sociální výbor vítá Návrh doporučení Evropského parlamentu a Rady o mobilitě uvnitř Společenství pro účely všeobecného a odborného vzdělávání: Evropská charta kvality mobility [1], který předložila Komise.
Navrhované zrušení veškerých omezení mobility občanek a občanů Unie uvnitř členských států EU přispívá v souladu s lisabonskými cíli k posílení konkurenceschopnosti Unie.
2.2 Výbor vítá, že členské státy, Evropský parlament, Rada Evropské unie a Evropská komise usilují o odstranění překážek mobility v oblasti vzdělávání [2].
2.3 Mobilita pro účely vzdělávání existuje v EU již několik desetiletí; díky různým programům mobility bylo umožněno mnoha účastníkům nasbírat nové zkušenosti a také překonat jazykové a kulturní hranice v Evropě.
2.4 Výbor konstatuje, že se díky vzdělávacím a výměnným programům Komise, které mají členské státy k dispozici, od roku 2000 ztrojnásobil počet občanů Unie, kteří se vydali do zahraničí za účelem vzdělávání.
2.5 Výbor je toho názoru, že tyto programy také poskytují možnost vybudovat v Evropě tolerantní společnost, která je otevřená vůči lidem různého vyznání, etnického původu, sexuální orientace atd.
2.6 Výbor důrazně doporučuje nové programy a vzdělávací možnosti navržené Komisí v roce 2004.
Velký zájem o tyto programy ukazuje, že cíle lisabonské strategie jsou již mladými Evropankami a Evropany nepřímo realizovány.
3. Zvláštní připomínky
3.1 Podle názoru Výboru by mělo být úkolem členských států starat se o koordinaci jednotlivých programů jak na národní, tak na místní úrovni.
3.2 Instituce, organizace, vysoké školy, školy a osoby pověřené koordinací programů mobility by měly co nejvíc usilovat o to, aby zaručily transparentnost výběrových řízení pro účast na těchto programech.
V praxi osoby zodpovědné za výběr účastníků často považují účast na mezinárodním výměnném programu za odměnu za dosažení určitých cílů.
3.3 Výbor navíc doporučuje provádění rozsáhlých informačních kampaní, aby byl informován co největší počet potenciálních účastníků programu.
Je nanejvýš důležité informovat co nejvíce mladých Evropanek a Evropanů o cílech programů a možnostech, které se jim v této souvislosti otvírají.
3.4 Členské státy by měly zajistit, aby si účastníci mohli nechat započítat zkušenosti a kvalifikace získané v rámci programů.
3.5 Výbor také za velmi pozitivní považuje podporu mobility za účelem odborného vzdělávání a programů pro dobrovolníky.
Tyto programy jsou bezpochyby velmi užitečné pro rozvoj pracovní kariéry účastníků i jejich schopnosti pracovat v mezinárodním prostředí.
3.6 Část členských států, v nichž bude vbrzku ukončeno uskutečnění jednotlivých fází boloňského procesu, realizuje již nyní doporučení Evropské charty kvality mobility pro účely všeobecného a odborného vzdělávání.
Cíle formulované v Chartě a akce v ní navržené je třeba hodnotit pozitivně, neboť mají umožnit lepší využití programů vyhlášených Komisí.
3.7 Výbor poukazuje na to, že návrh Komise obsahuje výhradně ty prvky, při jejichž realizaci je možno očekávat pozitivní účinky na evropské úrovni.
3.8 Na návrhu Komise, který je zde projednáván, je potěšitelné to, že nezpůsobuje žádné dodatečné finanční náklady v oblasti koordinační činnosti, takže doporučení mohou být bez problémů realizována.
3.9 Výbor má obavy, že zásada dobrovolnosti ohledně přijetí Evropské charty kvality mobility s sebou nese nebezpečí přetahování mezi členskými státy o ustanovení v ní obsažená, čímž by mohla být ohrožena účinná realizace zásad Charty a mohlo by dojít ke zpoždění na úrovni jednotlivých států.
3.10 Výbor poukazuje dále na to, že organizace občanské společnosti upozorňují, že vysílající a přijímající organizace nejsou správně připraveny na provádění programů, což může mít za následek to, že programy budou účastníky po svém ukončení hůř hodnoceny.
3.11 Výbor je toho názoru, že Komise by měla stanovit datum, kdy Charta vstoupí v platnost, aby přiměla členské státy k rychlému jednání.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru ke sdělení Komise Evropskému parlamentu, Radě, Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů na téma provádění, výsledky a celkové hodnocení Evropského roku osob se zdravotním postižením 2003
KOM(2005) 486 v konečném znění
(2006/C 88/07)
Dne 27. října 2005 se Evropská komise, v souladu s článkem 262 Smlouvy o založení Evropského společenství, rozhodla konzultovat Evropský sociální a hospodářský výbor ve věci výše uvedené.
Specializovaná sekce "Zaměstnanost, sociální věci, občanství", kterou Výbor pověřil přípravou podkladů na toto téma, přijala stanovisko dne 24. ledna 2006.
Zpravodajkou byla paní Anca.
Na svém 420. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 14. a 15. února 2006 (jednání dne 14. února 2006), přijal Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko 147 hlasy pro, 1 hlasem proti a 2 členové se zdrželi hlasování.
1. Závěry a doporučení
1.1 EHSV si cení sdělení jako příležitosti ke zpětnému pohledu na úspěchy a chyby EYPD 2003, z nichž je možné se poučit pro přípravu příštích Evropských roků a navázat na iniciativy vzniklé během EYPD 2003.
1.2 EHSV souhlasí s tvrzením, že úspěch EYPD 2003, v porovnání s předchozími Evropskými roky, lze přičíst skutečnosti, že o konání roku usilovaly samy organizace osob se zdravotním postižením, a že se rovněž zapojily do plánování a uskutečňování Evropského roku.
EHSV vyzývá Evropskou komisi a evropské instituce, aby při přípravě podobných iniciativ napříště upřednostňovaly přístup zdola.
1.3 EHSV s politováním konstatuje, že sdělení neobsahuje informace o činnosti, která proběhla na státní a regionální úrovni a věří, že do budoucna by měl být vytvořen rámec, který zajistí plynulý tok informací a také shromažďování a sdílení poznatků o osvědčených postupech.
1.4 Kroky, které byly podniknuty ve snaze zlepšit obecnou informovanost a viditelnost ve sdělovacích prostředcích, byly vyhodnoceny z kvantitativního, avšak ne z kvalitativního hlediska.
EHSV tedy vyzývá Evropskou komisi, aby se touto otázkou zabývala v příštích iniciativách.
1.5 EHSV má za to, že na úspěch EYPD 2003 měla navázat politická a legislativní činnost a že vzhledem k očekávání, která Evropský rok vyvolal, byla politická reakce neuspokojivá.
1.6 EHSV vyzývá Evropskou komisi, aby ve své příští dvouleté zprávě o situaci osob se zdravotním postižením zhodnotila plnění politických závazků přijatých v průběhu Evropského roku, zejména provádění usnesení Rady o zaměstnanosti, vzdělání, přístupnosti elektronických technologií a kultuře, a vyslovila doporučení pro integraci problematiky zdravotního postižení do otevřené metody koordinace v rámci Lisabonské strategie.
1.7 EHSV rovněž lituje nedostatku informací o opatřeních ke zohlednění zdravotního postižení, která členské státy přijaly, a vyzývá Evropskou komisi, aby vytvořila nástroj pro shromažďování a hodnocení informací o politikách členských států.
1.8 EYPD 2003 pobídl Výbor k vytvoření mnoha iniciativ: k sestavení pracovní skupiny pro zdravotní postižení ve Výboru; ke zohledňování zdravotního postižení ve své práci; k přijetí stanovisek z vlastní iniciativy pojednávajících o lidech se zdravotním postižením; k úpravě požadavků na přístupnost při renovaci svého nového sídla a k provedení změn v zaměstnaneckých předpisech o zaměstnavatelnosti osob se zdravotním postižením.
1.9 EHSV rovněž požaduje, aby se zohlednění problematiky zdravotního postižení stalo nedílnou součástí všech politik EU a aby došlo k rozvoji strukturovaného dialogu s organizacemi osob se zdravotním postižením, zejména co se týče přípravy legislativy pro vnitřní trh.
2. Úvod
2.1 EHSV s velkým zájmem přijal sdělení Evropské komise na téma provádění, výsledky a celkové hodnocení Evropského roku osob se zdravotním postižením 2003 (European Year of People with Disabilities – EYPD).
2.2 Evropský rok osob se zdravotním postižením byl oficiálně schválen Evropskou radou dne 3. prosince 2001 [1].
Sama kampaň trvala téměř rok a půl, přípravné práce započaly v polovině roku 2002, s přiděleným omezeným rozpočtem EU v hodnotě přibližně 12 milionů eur.
2.3 Hlavním cílem Evropského roku osob se zdravotním postižením (EYPD) bylo prohloubit veřejné povědomí o právech osob se zdravotním postižením a dát podnět k úvahám a diskusím o opatřeních nutných k podpoře rovných příležitostí a bojovat s mnohými formami diskriminace, kterým musí lidé se zdravotním postižením v Evropě čelit.
Dalším cílem bylo podpořit a posílit výměnu osvědčených postupů a strategií, vytvořených na místní, národní a evropské úrovni, a také zlepšit komunikaci v oblasti zdravotního postižení a podpořit kladné vnímání osob se zdravotním postižením.
2.4 Evropská komise trvá na tom, že EYPD byl výsledkem procesu partnerství mezi EU, členskými státy a organizacemi osob se zdravotním postižením, především Evropského fóra zdravotně postižených, společně s dalšími zainteresovanými subjekty občanské společnosti.
2.5 Na evropské úrovni pak Evropská komise uskutečnila značný počet akcí, jako např. osvětovou kampaň se sloganem "nastupte si" a autobusem jezdícím po Evropě.
Byly přiděleny zdroje do programů v oblasti mládeže, vzdělání, kultury, a také na iniciativy v oblasti výzkumu a informační společnosti.
Mimo to podniklo v rámci EYPD 2003 několik institucí EU, např. Evropský parlament, Výbor regionů a Evropský hospodářský a sociální výbor, specifické iniciativy.
2.6 Iniciativy na státní a regionální úrovni se soustředily především na zlepšení informovanosti o právech, přístupnost budov, informační společnost, dopravu, vytváření nové státní legislativy, reporting a podporu rodinám.
Komise rovněž zdůrazňuje skutečnost, že díky EYPD se zdravotní postižení stalo součástí politického programu.
3. Připomínky a návrhy ke sdělení Komise
3.1 EHSV s politováním shledává, že sdělení hodnotící EYPD 2003 bylo přijato téměř dva roky po skončení Evropského roku.
EHSV nicméně vítá příležitost prozkoumat výsledky Evropského roku a poukázat na některé návazné činnosti.
3.2 EHSV podporuje kladnou analýzu výsledků EYPD 2003, jež byl pravděpodobně nejúspěšnějším Evropským rokem co do zviditelnění a zapojení veřejnosti, a také co do vzniku hnací síly pro rozvoj opatření a právních předpisů v Evropě.
3.3 Sdělení předkládá hodnotné shrnutí a analýzu činnosti organizované na evropské úrovni.
Neinformuje však příliš o iniciativách na národní a regionální úrovni.
Mohlo by být přínosné upozornit na významné projekty či aktivity financované v rámci EYPD a tak přispět k výměně osvědčených postupů, ale také určit, ve kterých iniciativách by se mohlo pokračovat, jak na národní, tak na evropské úrovni.
3.4 Stojí za povšimnutí, že externí hodnocení tvrdí, že pilotní projekt, zahájený Evropským parlamentem v návaznosti na EYPD 2003 byl s aktivitami Evropského roku špatně propojen.
EHSV se domnívá, že bylo možno finančních dotací využít lépe, kdyby byla v průběhu Evropského roku uskutečněna analýza zajímavých aktivit a partnerství.
3.5 Rozhodnutí o EYPD 2003 počítalo s účastí zemí Evropského sdružení volného obchodu (EFTA) a Evropského hospodářského prostoru (EEA), přidružených zemí střední a východní Evropy, Kypru, Malty a Turecka, z nichž většina se již stala členem EU, nebo na členství kandiduje.
Sdělení však neposkytuje žádné informace o činnostech organizovaných v těchto zemích, bez ohledu na to, zda byla či nebyla podepsána zvláštní dohoda s Evropskou komisí.
3.6 Sdělení rovněž uvádí, že množství zpráv ve sdělovacích prostředcích, věnovaných zdravotně postiženým osobám, narostlo v roce 2003 o 600 %.
Stálo by za to porovnat tyto výsledky s pozorností médií v roce 2004 a 2005 a zjistit, jaký byl střednědobý či dokonce dlouhodobý vliv těchto osvětových kampaní.
3.7 Navíc, kvalita informací nebyla dosud analyzována.
Jedním z cílů Evropského roku bylo šířit v očích veřejnosti kladný pohled na osoby s různým druhem zdravotního postižení. Ve zprávě je toho málo, co by naznačovalo, zda k tomu skutečně došlo či ne, a zda došlo k vytvoření inovativních pohledů na osoby se zdravotním postižením.
3.8 Decentralizovaná metoda vedla státní orgány a výbory k přijetí širokého spektra přístupů.
Některé země zvolily přístup, ve kterém se soustředily na omezený počet větších projektů, zatímco jiné daly přednost přístupu, který podporoval velký počet malých místních iniciativ.
Stálo by za to zjistit, do jaké míry každý z těchto přístupů přispěl ke zviditelnění kampaně, ale také zda vzniklé iniciativy byly trvalého charakteru.
3.9 EHSV došel k závěru, že úroveň politické angažovanosti v EYPD 2003 na státní úrovni se velmi lišila stát od státu.
Lituje nicméně, že nebyla provedena žádná analýza, zda tato skutečnost nějak přispěla k dalším politickým iniciativám v kterékoli ze zúčastněných zemí.
3.10 Na evropské úrovni bylo přijato množství politických závazků, zejména usnesení Rady o zaměstnanosti a odborné přípravě, přístupu ke kulturním aktivitám, vzdělání a přístupnosti elektronických technologií [2], a také iniciativy institucí EU, které se týkaly např. přístupnosti [3] a zaměstnanosti.
3.11 Evropská komise by měla zrevidovat jejich provádění ve své příští dvouleté zprávě o situaci osob se zdravotním postižením, jak se předpokládalo v rámci jejího akčního plánu o rovných příležitostech pro osoby se zdravotním postižením.
3.12 Evropský rok byl významnou příležitostí zlepšit veřejné povědomí o tom, jakou zásadní roli mohou hrát podniky v sociální integraci osob se zdravotním postižením, a rovněž v jejich integraci do trhu práce.
Jedním z důsledků Evropského roku bylo to, že vzrůstající počet společností přijímá do pracovního poměru osoby se zdravotním postižením a své výrobky a služby projektuje s ohledem na všeobecné požadavky o přístupnosti.
Iniciativa Evropský rok podnikových partnerství (European Year Corporate Partnership), podporovaná Evropskou komisí, se ukázala obzvláště přínosnou, neboť vedla k vytvoření sítě spojující podniky a subjekty činné v oblasti zdravotního postižení (Business and Disability Network), což je jedním z dlouhodobých výsledků roku.
3.13 Podniky sociální ekonomiky byly během Evropského roku také obzvláště aktivní, uskutečnily stovky iniciativ na místní, regionální, státní a evropské úrovni.
Zvláštní pozornost vyvolalo vydání průvodce CEP-CMAF (Stálá evropská konference družstev, vzájemných pojišťovacích spolků, sdružení a nadací – European Standing Conference of Cooperatives, Mutual Societies, Associations and Foundations) ve spolupráci s EHSV, kde je ukázáno, jak organizace sociální ekonomiky mohou přispět k sociální integraci osob se zdravotním postižením a k jejich zařazení na trhu práce.
3.14 V roce 2003 byla také zaznamenána zvýšená odborová aktivita na obranu pracovních práv osob se zdravotním postižením.
3.15 Rok pomohl organizacím získat či zlepšit přístup k rozhodovacímu procesu a mohl poskytnout osobám se zdravotním postižením lepší příležitosti k obraně svých práv.
3.16 Výměna osvědčených postupů a revize politických iniciativ musí být organizována skupinou na vysoké úrovni pro osoby se zdravotním postižením, která si musí stanovit jasné funkční období a pracovní program.
3.17 Navíc je vysoce důležité, aby otázka rovných příležitostí pro osoby se zdravotním postižením byla zohledněna v různých procesech EU, které využívají otevřených metod koordinace.
Otázka je o to důležitější, že politika pro oblast zdravotního postižení zůstává z velké části oblastí v působnosti jednotlivých států.
Od skončení Evropského roku jsme bohužel konstatovali pokles počtu odkazů na osoby se zdravotním postižením a uvádění cílů na ně zaměřených, které nyní z lisabonské agendy zmizely.
4. Poučení pro příští Evropské roky
4.1 EYPD 2003 vděčil za svůj úspěch z velké části zvolenému přístupu zdola.
Sdělení zdůrazňuje, že hlavním iniciátorem a šiřitelem informací bylo Evropské hnutí osob se zdravotním postižením, které se rovněž významně zapojilo do jeho přípravy a rozvoje.
S jistým zklamáním lze konstatovat, že tento přístup nebyl uplatněn při rozhodování v následujících letech, což mělo přirozené důsledky jak na mobilizaci, tak na zájem cílových skupin a široké veřejnosti.
4.2 Je třeba využít intenzivního zapojení organizací zdravotně postižených osob do rozvoje osvětové kampaně k EYPD a dále na něj navázat při přípravě Evropského roku rovných příležitostí 2007, s ohledem na různorodost zainteresovaných subjektů.
Pro úspěch aktivit je otázkou zásadní důležitosti, aby cílové skupiny cítily, že použité nástroje a rámec odpovídají jejich potřebám a že jsou jim aktivity svěřeny.
Je rovněž důležité, aby mezi rozhodnutím o konání Evropského roku a jeho oficiálním začátkem byl ponechán dostatečný čas přípravě.
4.3 Externí hodnotitelé zdůraznili, že dodržování finančních nařízení bylo příliš velkou zátěží jak pro členské státy, tak pro dodavatele, ale také pro Evropskou komisi, která by jinak mohla investovat více času do dalších iniciativ.
Evropská komise by na to měla pamatovat při současných revizích finančních pravidel a prováděcích předpisů.
4.4 Navíc, rozvoj ukazatelů a systém monitorování by umožnily členským státům zaznamenat údaje o jejich aktivitách, což by vedlo k účinnému monitorování a shromažďování informací o osvědčených postupech.
4.5 Evropské roky nesmí být pouze příležitostí k osvětové činnosti či k oslavám, ale mělo by být odrazovým můstkem pro další iniciativy.
EYPD 2003 přinesl mnohá očekávání jak na státní, tak na evropské úrovni.
Je důležité, aby osvětové kampaně vedly ke vzniku trvalých aktivit, a aby existovala přiměřená politika a právní rámec, které umožní vyrovnat se s výzvami, které se objeví v průběhu roku.
Pro další pokračování partnerství a inovačních projektů, k jejichž vzniku v průběhu roku došlo, je nesmírně důležitá upotřebitelnost prostředků.
5. Přehled činností EHSV v EYPD 2003
5.1 EHSV se v průběhu EYPD 2003 zavázal k účasti na značném počtu iniciativ.
Tato zpráva je příležitostí k revizi podobných závazků a k navržení některých opatření do budoucna.
5.2 EHSV vytvořil pracovní skupinu pro zdravotní postižení, sestavenou ze skupiny členů Výboru a z úředníků, s cílem připravit a provádět aktivity EHSV v Evropském roce.
5.3 EHSV podpořil zásady Deklarace z Madridu a zavázal se je dále šířit [4].
EHSV přijal několik stanovisek a podal několik odpovědí v období přípravy a navazování na EYPD 2003 [5], jež byly zaslány evropským institucím a zainteresovaným organizacím.
K tomu ještě EHSV zorganizoval dva semináře o zaměstnávání osob se zdravotním postižením a o hodnocení EYPD 2003.
5.4 EHSV se zavázal, že zohlední zdravotní postižení ve své činnosti a bude napříště zvažovat zájmy, práva a povinnosti osob se zdravotním postižením ve všech svých stanoviscích.
I když je stále ještě co zlepšovat, kráčí EHSV správným směrem a stále větší počet stanovisek Výboru zohledňuje problematiku zdravotního postižení, a tím upoutává pozornost ostatních institucí na práva osob se zdravotním postižením.
5.5 EHSV přijal k problematice osob se zdravotním postižením stanoviska jak z vlastní iniciativy, tak jako reakci na sdělení či legislativní návrhy.
[6] EHSV především připravil stanovisko, které poskytuje návod, jak zohlednit a konzultovat organizace zabývající se zdravotním postižením.
[7] Četná stanoviska Výboru se zabývají problematikou zdravotního postižení v souvislosti se zaměstnáváním, sociálním začleněním a průmyslem.
[8] EHSV se také zavázal k pravidelným hodnocením, která bude provádět pracovní skupina Výboru v roce 2006.
5.6 Navíc EHSV zohlednil požadavky na přístupnost při renovaci svého nového sídla, jež bylo slavnostně otevřeno v květnu 2004.
Nové sídlo umožnilo EHSV nabídnout téměř rovnocenný přístup členům a státním zaměstnancům se zdravotním postižením.
To také umožnilo organizovat v budově EHSV semináře s účastí organizací osob se zdravotním postižením.
Takto jdeme ostatním institucím a orgánům EU příkladem.
5.7 EHSV vzal na vědomí revizi služebního řádu úředníků ES z roku 2003 a v ní obsažená ustanovení, která usnadňují zaměstnávání osob se zdravotním postižením.
EHSV by však rád poznamenal, že je třeba zaujmout aktivnější přístup k přijetí více osob se zdravotním postižením do pracovního poměru.
5.8 EHSV vyzývá Evropskou komisi, aby v rámci Evropského roku rovných příležitostí 2007 provedla hodnocení změn v zaměstnaneckých předpisech, týkajících se osob se zdravotním postižením.
5.9 EHSV také požaduje vytvoření programu stáží pro osoby se zdravotním postižením.
Evropský rok rovných příležitostí 2007 by mohl být tím správným okamžikem k uskutečnění takového přehledu.
6. Návaznost na Evropský rok osob se zdravotním postižením na úrovni EU
6.1 EHSV ve svých stanoviscích vždy tvrdil, že úspěch Evropského roku osob se zdravotním postižením by se měl poměřovat konkrétními výsledky, které přinese.
6.2 EHSV lituje, že EYPD 2003 nevedl k přijetí komplexních právních předpisů o nediskriminaci osob se zdravotním postižením ve všech oblastech politiky EU.
6.3 EHSV ocenil ve svém stanovisku přijatém v únoru 2004 přijetí Evropského akčního plánu pro rovné příležitosti 2003.
EHSV v něm zdůraznil, že akční plán si neklade příliš vysoké cíle a navrhl, aby Evropská komise zvážila další činnost [9].
6.4 EHSV konstatoval, že byla právě zveřejněna první dvouletá zpráva o situaci osob se zdravotním postižením, a také nové priority pro další etapu Evropského akčního plánu [10].
6.5 Měl by být sestaven soubor doporučení, která vycházejí z vlivu evropských strategií pro sociální ochranu, zaměstnanost a celoživotní vzdělávání na osoby se zdravotním postižením.
Jde o velmi důležitou problematiku, neboť osoby se zdravotním postižením nejsou zmíněny v nové zmodernizované verzi Lisabonské strategie a státních reformních programech, předložených v roce 2005.
V této souvislosti EHSV vítá pracovní dokument o zohlednění zdravotního postižení ve strategii zaměstnanosti [11] a vyzývá Evropskou komisi, aby provedla hodnocení provádění tohoto dokumentu.
6.6 EHSV také vítá návrh předsednictví Spojeného království zorganizovat každým rokem ministerskou konferenci o zdravotním postižení s cílem podpořit politickou diskusi na vysoké úrovni, za účasti organizací osob se zdravotním postižením.
6.7 EHSV věří, že by Evropská komise měla vyvinout nástroj na hodnocení vlivu zdravotního postižení na právní předpisy EU, ve spolupráci s organizacemi osob se zdravotním postižením, a organizovat školení pro úředníky z různých generálních ředitelství o tom, jak by nástroj měl být používán.
6.8 V Amsterdamské smlouvě se ES zavázalo, že bude při vytváření opatření pro vnitřní trh zohledňovat osoby se zdravotním postižením.
Prohlášení č. 22 nebylo bohužel provedeno, což má za následek větší překážky pro zboží a služby.
6.9 EHSV vyzývá Evropskou komisi, aby předložila iniciativu, která by svedla dohromady úředníky, zabývající se otázkami vnitřního trhu, a experty z organizací osob se zdravotním postižením s cílem sestavit strategický plán.
6.10 EHSV vítá rychlé přijetí nařízení o cestujících s omezenou pohyblivostí v letecké dopravě, které napomůže odbourat diskriminaci, jíž byly vystaveny osoby se zdravotním postižením cestující leteckou dopravou, a stejně tak i několik dalších legislativních iniciativ v oblasti dopravy, které rovněž prosazují práva osob se zdravotním postižením.
6.11 EHSV žádá, aby byly požadavky na přístupnost zahrnuty do všech dotací poskytovaných EU, a do jejích vlastních politik veřejných zakázek.
6.12 EHSV také pozorně sleduje jednání o Mezinárodní úmluvě o lidských právech osob se zdravotním postižením a vítá návrh EU, aby se Evropské společenství k úmluvě připojilo, a tak poskytlo ochranu osobám se zdravotním postižením, žijícím v EU, a zajistilo této problematice přiměřenou pozornost institucí a orgánů EU.
6.13 EHSV se domnívá, že k odstranění diskriminace ve všech oblastech působnosti EU je třeba přijmout další právní předpisy a očekává výsledky studie o proveditelnosti dalších legislativních iniciativ směřujících k odstranění diskriminace.
Navíc Výbor pevně věří, že k předložení návrhu směrnice zohledňující zdravotní postižení dojde v příštím roce.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k tématu Zastoupení žen v rozhodovacích orgánech hospodářských a sociálních zájmových skupin v Evropské unii
(2006/C 88/09)
Dne 11. března 2003 se Evropský parlament v souladu s článkem 262 Smlouvy o založení Evropského společenství rozhodl konzultovat Evropský hospodářský a sociální výbor ve věci Zastoupení žen v rozhodovacích orgánech hospodářských a sociálních zájmových skupin v Evropské unii.
Specializovaná sekce "Zaměstnanost, sociální věci, občanství", kterou Výbor pověřil přípravou podkladů na toto téma, přijala stanovisko dne 24. ledna 2006.
Zpravodajem byl pan ETTY.
Na 424. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 14. a 15. února 2006 (jednání ze dne 14. února), přijal Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko 88 hlasy pro, 13 hlasy proti a 11 členů se zdrželo hlasování.
1. Závěry a doporučení
1.1 Evropský hospodářský a sociální výbor souhlasí s Evropským parlamentem v tom, že zvýšení podílu žen v rozhodovacích orgánech hospodářských a sociálních skupin v EU je důležité.
Připojuje se k výzvě Parlamentu směřované příslušným národním organizacím a jejich evropským svazům, jakož i Evropské komisi, aby se tomuto tématu více a systematičtěji věnovaly.
Parlament vyzval Evropskou komisi, aby začala shromažďováním dat a zřízením databáze o zastoupení žen v rozhodovacích orgánech hospodářských a sociálních skupin v EU.
Výbor bere na vědomí, že shromažďování dat již začalo.
Podle jeho názoru k tomu mohou významně přispět Evropský institut pro rovné postavení žen a mužů a Evropská nadace pro zlepšování životních a pracovních podmínek.
Co se týče ukazatelů, Výbor konstatuje, že Komise nyní pracuje s devíti základními složkami, které navrhlo italské předsednictví Rady EU v roce 2003.
1.2 Parlament se ve své analýze soustředil především na organizace zaměstnavatelů a odbory.
Zdá se však, že u odborů proběhlo více pozitivních změn, než vyplývá z rozhodnutí a zprávy Parlamentu.
Na druhé straně bychom při hodnocení stavu a vývoje u zaměstnavatelů a jiných hospodářských a sociálních zájmových skupin měli brát více v potaz a uvědomovat si to, že zmíněné organizace fungují jinak než organizace, jejichž členové jsou fyzické osoby.
1.2.1 Všechny v EHSV zastoupené hospodářské a sociální skupiny mají svá specifika.
Strategie, které pozitivně působí na jeden druh organizací, nemusí mít bezpodmínečně tentýž účinek na organizace jiné.
1.2.2 EHSV vzal na základě této situace se zájmem na vědomí akční rámec EKOS, UNICE/ UEAPME a CEEP zaměřený na rovné postavení žen a mužů, a především prioritu, kterou tyto organizace přikládají tématu "ženy v rozhodovacím procesu".
Výbor se zájmem očekává ohlašované roční národní a evropské zprávy o pokroku.
1.3 Stejně jako Parlament EHSV podporuje stávající strategie EU zaměřené na vyvážené zastoupení mužů a žen v rozhodovacím procesu.
EHSV souhlasí s Parlamentem, že k dosažení změn a vyváženého zastoupení je zapotřebí skutečné politické vůle.
V řadě organizací, a to nejen zaměstnavatelů a zaměstnanců, je tato vůle zřetelná.
EHSV doporučuje, aby všechny zastoupené organizace Komisi podávaly pravidelné zprávy o výsledcích svého úsilí a aby Komise rozšiřovala příslušnou databázi v úzké spolupráci s evropskými sdruženími a doplnila počáteční snahy italského předsednictví Rady v roce 2003 vytvořením vhodných ukazatelů pro větší vliv žen v hospodářských a sociálních rozhodovacích orgánech.
1.4 V organizacích, které vysílají zástupce do národních a mezinárodních fór a příp. na jednání v rámci sociálního dialogu, musí být věnována zvláštní pozornost především úrovni představenstva.
Pokud organizace chtějí přispět k většímu zastoupení žen, je třeba brát na vědomí také úroveň vedoucích zaměstnanců, ze které mnoho organizací vybírá již nyní zplnomocněné zástupce.
1.5 Separátní organizace a vedlejší organizace, jakož i sítě žen a členek v některých organizacích významnou měrou přispěly k tomu, že proběhly konkrétní změny.
Tyto nástroje nefungují sice vždy a všude jako patent, přesto však EHSV považuje za smysluplné, aby s ohledem na externí zastoupení organizace byly dále posilovány a uváděny v širší povědomí.
1.6 Další vzdělávání a strategie pro usnadnění slučitelnosti rodinného a profesního života se zdají být nejlepší metodou pro podporu kariéry žen v příslušných organizacích.
Bylo by vhodné, aby příslušná oddělení Komise, která vytvořila opatření proti diskriminaci a mainstreamingová opatření pro rovné postavení žen a mužů, tyto strategie podporovala.
Zaměstnavatelé a odbory mají při provádění těchto strategií velký význam.
1.7 Kvóty jsou schvalovány řadou expertů.
Nařízení o kvótách, jejichž účinnost se osvědčila v politice i v sociálních organizacích v některých zemích, by měla být pečlivě prozkoumána příslušnými organizacemi a Komisí, co se týče jejich působení a úspěšnosti.
1.8 Výbor by uvítal, kdyby byl pro funkční období EHSV 2006-2010 podíl podprůměrně zastoupeného pohlaví při jmenování členů EHSV členskými státy (návrhy předkládají hospodářské a sociální zájmové skupiny) stanoven minimálně na 30 %, se záměrem zvýšit tento podíl pro následující funkční období na 40 %.
1.9 EHSV se k výsledkům právě uskutečněného průzkumu vrátí na začátku nového čtyřletého funkčního období, 2006/2007.
Potom se ukáže, jestli se strategická a praktická opatření organizací v nových členských státech významně odlišují od takových opatření ve starých členských státech.
EHSV navrhuje Parlamentu, aby zároveň provedl nové porovnání aktuální situace s ohledem na jeho rozhodnutí a zprávu z roku 2002.
2. Poznámky
2.1 Souvislosti
2.1.1 V lednu 2003 požádal Evropský parlament Evropský hospodářský a sociální výbor o stanovisko k tématu "Zastoupení žen v rozhodovacích orgánech sociálních partnerů" [1].
Tím měly být doplněny statistické údaje, které měl Parlament k dispozici při přípravě rozhodnutí a zprávy o "Zastoupení žen u sociálních partnerů v Evropské unii" (2002/2026 INI), dále měla být vyslovena doporučení pro strategii ke zvýšení podílu žen v orgánech těchto "sociálních partnerů".
2.1.2 Parlament konstatoval ve svém rozhodnutí, že ženy mají malé zastoupení v orgánech a strukturách, v jejichž rámci "sociální partneři" debatují o sociálně politických otázkách.
Dále že je zapotřebí vytvořit programy a strategie pro vyváženější zastoupení.
Evropská komise a "sociální partneři" byly vyzváni, aby systematicky shromažďovali příslušné údaje a přijali vhodná opatření, která by vedla ke zvýšení vlivu žen v hospodářských a sociálních rozhodovacích orgánech, nejen prostřednictvím většího zastoupení v těchto orgánech, nýbrž i zahrnutím otázky rovnosti mužů a žen do strategií.
2.1.2.1 V této souvislosti bylo zároveň konstatováno, že nestačí nezávazná prohlášení záměrů, ale že k dosažení změn a vyváženého zastoupení je třeba skutečná vůle k praktickým opatřením v rámci organizací "sociálních partnerů".
2.1.3 EHSV nebyl osloven ani ohledně rozhodnutí, ani ohledně zprávy Parlamentu.
2.1.4 EHSV je reprezentativní shromáždění zástupců hospodářských a sociálních zájmových skupin ("organizované občanské společnosti") v EU.
I když jeho úloha nespočívá v tom, aby radil zastoupeným organizacím ohledně jejich strategií zaměřených na zastoupení žen v rozhodovacích orgánech příp. ohledně jejich politiky rovného postavení žen a mužů, může být jeho složení přesto do určité míry viděno jako "zrcadlo" těchto strategií.
EHSV je jednou z institucí a struktur jmenovaných Evropským parlamentem, v jejichž rámci hospodářské a sociální zájmové skupiny konzultují sociálně politické záležitosti.
Jeho členové jsou proto dobrým zdrojem informací a rad, které Parlament požaduje.
2.2 Obecné poznámky
2.2.1 EHSV sdílí názor Parlamentu, že zastoupení žen v rozhodovacích orgánech hospodářských a sociálních zájmových skupin Evropské unie je důležitým tématem.
Také souhlasí s tím, že lepší statistické podklady a více informací k příslušným strategiím těchto organizací jsou důležitými předpoklady pro provádění strategií EU zaměřené na vyvážené zastoupení mužů a žen v rozhodovacím procesu.
2.2.1.1 EHSV bere na vědomí, že Evropská komise započala se shromažďováním příslušných údajů.
Mezitím se začalo s vytvářením Parlamentem navržené databáze a stanovením ukazatelů v souvislosti s posílením vlivu žen v sociálních a hospodářských rozhodovacích orgánech v EU.
Komise je mj. názoru, že je těžké získat údaje příslušných zájmových skupin.
Evropský institut pro rovné postavení žen a mužů snad v budoucnu bude moci stejně užitečně přispět jako nyní Evropská nadace pro zlepšování životních a pracovních podmínek.
2.2.1.2 Vedle toho by měla Komise dále vyvíjet všeobecné strategie zaměřené na rozšíření možností většího zastoupení žen v rozhodovacích orgánech, jako např. opatření proti stále existující diskriminaci v zaměstnání, strategie pro lepší slučitelnost rodinného a profesního života v členských státech EU, strategie pro rovné postavení mužů a žen, jakož i plány pro rovné postavení mužů a žen na pracovišti.
2.2.2 K požadavkům Parlamentu na adresu zaměstnavatelů, zaměstnanců a organizované občanské společnosti v EU se EHSV může připojit.
Výbor se většinou těchto požadavků zabýval v dotazníku, který rozeslal v roce 2003 všem tehdejším 222 členům [2] 107 členů tento dotazník vyplnilo a odeslalo zpátky, což je asi 50 % účast [3].
2.2.2.1 Obdržené odpovědi jsou relativně rovnoměrně rozděleny do všech tří skupin EHSV, 34 % ve skupině I (zaměstnavatelé), 31 % ve skupině II (zaměstnanci) a 34 % ve skupině III (různé zájmy).
2.2.2.2 Zastoupení žen v EHSV bylo v době průzkumu 23 % [4].
2.2.2.3 V odpovědích bylo pravděpodobně mírně vyšší zastoupení organizací s vyšším podílem žen.
Celkový obraz proto mohl být částečně "vstřícný ženám".
2.2.3 V dotazníku bylo postupně zjišťováno následující: druh organizace, struktura vedení, zastoupení organizace na různých úrovních v jiných organizacích a fórech, zastoupení žen, strategie pro rovné postavení mužů a žen.
2.2.4 Dále byly vyhodnoceny výsledky slyšení odborníků o situaci a zkušenostech v Belgii, Španělsku a skandinávských zemích a zohledněny podklady od členů EHSV.
Tento materiál se ovšem týkal převážně odborů.
Stejně jako v rozhodnutí a zprávě Parlamentu bylo k dispozici jen velmi málo údajů týkajících se situace u zaměstnavatelů a k jiným organizacím nebyly k dispozici informace téměř žádné [5].
2.2.5 Výsledky průzkumu a vyhodnocení dalšího informačního materiálu jen posilují první dojem, který vyvolává rozhodnutí Parlamentu: a) statistické údaje jsou k dispozici skutečně jen ve velmi omezené míře; odbory tvoří jedinou výjimku, ačkoli ani zde není dostatečně zohledněn nedávný pozitivní vývoj [6], b) porovnání informací o různých organizacích není jednoduché, je dokonce spíše problematické, jako např. u organizací, které se skládají z fyzických osob (jako odbory), a organizací, jejichž členové jsou opět organizace (jako podniky).
Rozdílné charakteristiky organizací (např. organizace zemědělců či MSP) možná vyžadují rozdílné postupy při posuzování vyváženého zastoupení mužů a žen.
Dále je třeba poukázat na to, že nízký podíl žen v rozhodujících orgánech není nutně důkazem toho, že by v organizaci neexistovaly strategie pro rovné postavení mužů a žen.
2.2.6 Kritizovaných bodem rozhodnutí Parlamentu bylo, že zde hlavní těžiště spočívá jen na kvantitativních aspektech zastoupení, a kvalitativní aspekty rozhodovacího procesu v organizacích, při kterém ženy hrají občas větší roli, než na jakou lze podle oficiálního zastoupení usuzovat, zůstaly bez povšimnutí.
Nezávisle na významu kvalitativních aspektů se EHSV rozhodl, že je nebude nijak rozsáhle projednávat; do dotazníku však zastoupení žen ve vedoucích pozicích zahrnul.
Kvalitativní aspekty rozhodovacího procesu by si zasluhovaly více pozornosti hospodářských a sociálních zájmových skupin, jejich evropských sdružení, Evropského parlamentu a Evropské komise.
2.2.7 S ohledem na příslušná strategická a praktická opatření hospodářských a sociálních zájmových skupin v EU se EHSV rozhodl, že provede integrovanou analýzu strategií pro vyvážené zastoupení na národní a evropské úrovni – včetně sociálního dialogu – a na mezinárodní úrovni.
2.2.7.1 Evropské podnikové rady nebyly do průzkumu zahrnuty, neboť by to představovalo další obsáhlou činnost, pro kterou mají jiní lepší předpoklady než EHSV [7].
2.2.8 EHSV odkazuje na akční rámec EKOS, UNICE/ UEAPME a CEEP v oblasti rovného postavení žen a mužů z 1. března 2005, v němž podpora zapojení žen do rozhodovacího procesu představuje jednu ze čtyř priorit.
2.3 Zvláštní poznámky (na základě výsledků průzkumu)
2.3.1 Téměř polovina obou základních druhů organizací zastoupených v EHSV (různá zastřešující sdružení na jedné straně a na druhé straně organizace s jednotlivci jako členy) vykazuje vysoký podíl žen (40 % nebo více).
Jen 10-15 % spadá do kategorie s nízkým podílem žen (0-19 %).
Celkově se pohybuje podíl žen v zastoupených organizacích okolo 36 %. (pozn.: jak jsme již zmínili, byl podíl žen v EHSV ve stejné době 23 %).
2.3.2 Ženy v těchto organizacích jsou většinou zaměstnankyně v řídící pozici, méně často se zúčastňují jako delegátky kongresů těchto organizací, jsou zastoupeny v managementu nebo představenstvu.
2.3.3 Toto pravděpodobně z velké části vysvětluje relativně nízký podíl žen mezi členy EHSV, jelikož řada jeho členů pochází z představenstva.
2.3.4 Organizace, které vysílají do EHSV velký počet žen, vybírají tyto zástupkyně mezi svými řídícími pracovníky nebo používají jiné, flexibilnější postupy, aby neposílali výlučně zástupce z nejvyšší interní rozhodovací úrovně.
2.3.5 U zastoupení v národních či mezinárodních fórech upřednostňuje většina organizací smíšené zastoupení; členové představenstva jsou až na druhém místě.
2.3.6 Velká část organizací zastoupených v EHSV se neúčastní výboru pro sociální dialog (asi jedna čtvrtina).
Třetina organizací, které se účastní, vysílají smíšené zástupce nebo členy představenstva.
2.3.7 Jednou z Parlamentem vytvořených strategií k dosažení vyváženějšího zastoupení žen v rozhodovacích orgánech je vytvořit struktury složené z žen uvnitř samotných organizací.
Parlament současně poznamenává, že tyto struktury často zůstávají pouze symbolickým gestem nebo izolovaným diskusním fórem.
Takové struktury by podle Parlamentu neměly ženy izolovat od rozhodovacího procesu, nýbrž je naopak integrovat a silněji zapojit.
EHSV se k tomuto názoru připojuje.
2.3.7.1 Parlament dále zmiňuje, že pro přípravu žen na řídící úkoly je důležitý "mentoring" (doprovod) v rámci organizací a vytváření sítí tvořených ženami.
2.3.8 Jen menšina organizací, jejichž zástupci zodpověděli dotazník EHSV (33 %), disponuje separátními vedlejšími organizacemi příp. přidruženou organizací pro členy ženského pohlaví.
V téměř všech případech jsou tyto struktury zastoupeny ve vedení organizace, téměř polovina má další vliv na organizaci.
V 15 % organizací vytvořily ženy ve vedoucích pozicích a členové síť, 4 % mají oboje (tzn. jak separátní vedlejší organizaci příp. přidruženou organizaci, tak sítě).
2.3.8.1 Separátní organizace a sítě se vyskytují především u organizací ve skupině II (tzn. odbory): 50-75 %.
Ve skupině III je podíl mezi 19 a 39 %, ve skupině I se tento jev vyskytuje výrazně méně, 6-19 %.
Vedlejší organizace nejsou neobvyklé u zemědělských organizací (33 %), téměř 10 % jich bylo hlášeno u spotřebitelských a zdravotnických organizací.
2.3.9 46 % organizací, které odpověděly na dotazník, disponují strategiemi pro podporu kariéry žen, především pro jejich přípravu na vedoucí pozice.
Další vzdělávání je na prvním místě (26 %), poté následují strategie k usnadnění slučitelnosti rodinného a profesního života a s tím spojené možnosti péče o děti (22 %), na třetím místě pak monitoring/benchmarking (19 %).
Tyto formy podpory kariéry existují ovšem pouze u čtvrtiny organizací.
2.3.10 Zvláštní pozornost věnovaná členům a zaměstnancům ženského pohlaví je zřetelná také při vytváření statistik o zastoupení žen v organizaci.
Téměř polovina zastoupených organizací (48 %) vede takové statistiky, většina jich je každoročně aktualizována (67 %).
2.3.10.1 Organizace skupiny II jsou v této oblasti zdaleka nejaktivnější (přes 50 %), poté následují organizace skupiny III s asi 33 %.
Procentuální vyjádření u skupiny I je relativně nízké.
Zde je pozoruhodný rozdíl mezi velmi nízkým procentem hlášených vedených statistik (1 %) a hlášených strategií pro podporu kariéry (11 %).
2.3.11 V 75 % z 61 jmenovaných případů, ve kterých existují strategie pro podporu kariéry žen, se konstatuje, že jsou úspěšné.
40 organizací má jedno pracovní místo příp. zaměstnance pro rovné postavení žen a mužů, přičemž se v polovině případů jedná o místo na plný úvazek.
2.3.11.1 49 % zaznamenalo úspěch v souvislosti s vyšším počtem žen na vedoucích pozicích, 46 % hlásí více žen zaměstnaných ve vyšších pozicích.
2.3.12 Iniciativy pro rovné postavení mužů a žen jsou časté u odborů (skupina II). 68 %, u organizací skupiny III je to 25 %, u skupiny I 5 %.
2.3.13 Některé organizace (33 členů) uvádějí, že otázky týkající se strategií pro podporu kariéry žen a iniciativ pro rovné postavení mužů a žen se na ně nevztahují.
2.3.14 Zdá se, že podíl žen, resp. mužů zastupujících hospodářské a sociální organizace v EHSV zhruba odpovídá poměru ženy/muži v zastoupení na mezinárodní úrovni, daleko méně ovšem jejich poměru v rámci sociálního dialogu a vůbec ne poměru v zastoupení v národních fórech.
2.3.15 Vzhledem k tomu, že z obdržených odpovědí skupiny I konstatujeme poměr mužů a žen v organizacích 70/30 %, je jejich podíl žen v EHSV relativně vysoký (35 %) a mnohem vyšší než odpovídající údaje skupiny II (25 % v EHSV oproti 60/40 % v jejich organizacích) a skupiny III (27 % resp. 65/35 %).
2.3.16 Při průzkumu se ukázalo, že podíl žen ve vedoucích pozicích organizací je důležitým faktorem pro vysílání vysokého procenta žen do EHSV (viz odstavce 2.3.2 a 2.3.3).
Parlament vyzval "sociální partnery" (hospodářské a sociální zájmové skupiny) k tomu, aby "přezkoumali mechanizmy zastupování a výběrové postupy, věnovali velkou pozornost vyváženému zastoupení mužů a žen a převzali ho do stanov" [8].
2.3.16.1 V průzkumu zjišťoval EHSV s ohledem na číselné zastoupení mužů a žen v rozhodujících orgánech, jak jsou jmenováni noví členové představenstva.
Systém kooptace se pro ženy ukázal jako zvláště nevýhodný, poté následovali členové představenstva, kteří jsou jmenováni zastupovanými organizacemi.
Postupy, jejichž výsledky jsou považovány za pozitivnější, jsou uváděny příliš zřídka na to, aby mohly být použity jako spolehlivý podklad pro závěry.
2.3.17 S ohledem na číselně vyjádřený průměrný poměr mezi muži a ženami v rozhodovacích orgánech u strategií zaměřených na podporu žen se ukázalo, že snad pouze cíle stanovené v číslech vedou k většímu zastoupení žen v rozhodovacích orgánech.
Dvojí kandidatury a kvóty, které hrají velkou roli v diskusi o stranických strategiích v EU, byly v průzkumu označeny zřídka.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k Vytvoření společného konsolidovaného základu pro daň z příjmu právnických osob v EU
(2006/C 88/12)
Dne 13. května 2005 pan László KOVÁCS, člen Evropské komise, požádal Evropský hospodářský a sociální výbor, v souladu s článkem 262 Smlouvy o založení Evropského společenství, o vypracování stanoviska ve věci Vytvoření společného konsolidovaného základu pro daň z příjmu právnických osob v EU.
Specializovaná sekce "Hospodářská a měnová unie, hospodářská a sociální soudržnost", kterou Výbor pověřil přípravou prací na toto téma, přijala své stanovisko dne 27. ledna 2006.
Zpravodajem byl pan NYBERG.
Na 424. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 14. a 15. února 2006 (jednání ze dne 14. února 2006), přijal Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko 94 hlasy pro, 6 hlasy proti a 4 členové se zdrželi hlasování.
Závěry a doporučení
Již Rudingova zpráva z roku 1992 uvedla, že je zapotřebí společných pravidel pro stanovení daňového základu.
Zpráva rovněž požadovala, aby byl předložen návrh na rozšíření minimální/maximální sazby daně.
EHSV považuje skutečnost, že pracovní skupina, které předsedá Komise, má vypracovat návrhy na společný konsolidovaný základ pro daň z příjmu právnických osob, za krok, který se konečně vydal tímto směrem.
Je pochopitelné, že vzhledem ke složitosti problému bude práce na něm trvat tři roky.
Přístup skupiny je velmi transparentní.
Všechny dokumenty jsou dostupné na internetu, aby všichni, kteří chtějí sledovat diskusi, mohli tak učinit.
Nesmíme dovolit, aby neochota změnit zavedené vnitrostátní systémy zpozdila zavedení společného daňového základu.
Členské státy musí ukázat, že je členství v EU prospěšné, protože společný konsolidovaný základ pro daň z příjmu právnických osob lze vytvořit pouze na úrovni EU.
Stejně tak musíme na chvíli odložit otázku sazby daně, abychom zmírnili obtíže při dosahování dohody o daňovém základu.
Politici musí být hlavními architekty daňových systémů.
Rada ministrů a Evropský parlament musí vypracovat společná pravidla pro zdanění společností, nebo jinak budou tuto oblast upravovat právní rozhodnutí Soudního dvora ES.
Stejně tak je důležité, aby diskuse probíhaly ve spolupráci se sociálními partnery a s občanskou společností obecně.
Společný základ pro daň z příjmu právnických osob je otázkou toho, že "nebude vyřešeno nic, dokud nebude nevyřešeno vše".
Tam, kde existuje velké riziko zpoždění, by se mělo vždy zvážit, zda by části, u nichž bylo dosaženo dohody, mohly být zaváděny postupně, prostřednictvím dceřiných směrnic.
Nezbytná jednání mají částečně charakter právní, částečně daňově-technický a částečně ekonomický.
Výbor však vybízí Komisi a členské státy, a to navzdory velkému počtu technických detailů a velkým rozdílům mezi zeměmi, aby se nechaly vést ekonomickými výhodami, které lze získat prostřednictvím společnému základu pro daň z příjmu právnických osob.
Naše dosavadní diskuse lze shrnout do zásad pro společný konsolidovaný základ daně, které uvedeme v závěrečné části.
Současně Výbor požaduje, aby Komise za každých okolností dodržovala zásady, které jsme stanovili jako vodítko pro vypracování technických detailů.
Rozhodli jsme se, že se zaměříme na důvody, které vedly k těmto zásadám, protože se domníváme, že jakmile budou tyto zásady jednou přijaty, bude jednodušší si zvolit mezi různými technickými řešeními.
1. Situace
1.1 Dne 13. května 2005 požádal komisař László Kovács EHSV o vypracování průzkumného stanoviska o společném konsolidovaném základu pro daň z příjmu právnických osob.
Komisař poukázal na to, že takový daňový základ odstraní mnoho problémů, s nimiž se setkávají firmy, jež působí v několika zemích EU.
V obchodních kruzích a u mnoha vlád se tento návrh těší široké podpoře.
1.2 Komise od roku 2001 vypracovala několik sdělení a zpráv o dani z příjmu právnických osob, včetně důležité zprávy o zdanění firem v říjnu 2001.
1.2.1 Po vydání polooficiálního dokumentu o společném konsolidovaném základě pro daň z příjmu právnických osob v červenci 2004 a po diskusi v Radě ministrů byla vytvořena zvláštní skupina složená z expertů z členských států.
Skupina bude až do roku 2007 podrobně zkoumat praktickou stránku zavedení společného daňového základu.
Stejně jako toto stanovisko budou se i diskuse týkat pouze základu pro výpočet daně z příjmu právnických osob, a nikoli sazeb daně z příjmu právnických osob.
Nebudeme se zabývat ani "zdaněním v domovském státě".
Byl by to pravděpodobně dočasný pilotní projekt, zatímco společný základ daně z příjmu právnických osob je překlenovací projekt.
1.3 Diskuse se nezaměří výhradně na vytvoření systému společného daňového základu, ale rovněž na skutečnost, že tento daňový základ musí být konsolidovaný.
Konkrétně se to týká společností, které působí v několika členských státech.
Aby společný daňový základ fungoval co nejlépe, musí mít takové společnosti možnost spojit svůj daňový základ a počítat zisk za skupinu jako celek. Výpočty budou konsolidované.
Bude proto třeba vytvořit systémy pro sdílení zisků mezi různými částmi společnosti.
1.4 Diskuse se bude zabývat pouze daní z příjmu právnických osob, nikoliv všemi typy zdanění firem.
Existuje mnoho typů společností, např. dobrovolné organizace a sdružení, a tyto se liší v jednotlivých členských státech.
Bude-li zaveden společný daňový základ pro společnosti s ručením omezeným, změní se v souvislosti se zdaněním zisků vztah mezi těmito společnostmi a ostatními typy společností a činností.
To by mohl být tudíž důvod pro vnitrostátní úpravy v oblasti zdanění zisků pro ostatní typy společností a činností.
Ani Komise ani členské státy se tímto problémem v rámci výše zmíněné skupiny nezabývají, a není ani předmětem tohoto stanoviska.
2. Předchozí stanoviska EHSV k dani z příjmu právnických osob
2.1 Několik stanovisek EHSV se zabývalo problémy, které způsobila existence různých daňových základů pro zdanění firem v zemích EU.
EHSV usiluje o vytvoření volné a spravedlivé hospodářské soutěže, která by podporovala přeshraniční činnost, aniž by narušila vnitrostátní základ pro zdanění firem [1].
EHSV dává přednost tomu, abychom nejdříve usilovali o nalezení řešení pro společný daňový základ pro daň z příjmu právnických osob, a teprve potom abychom jednali o sazbách daně [2].
2.2 Společný základ pro daň z příjmu právnických osob by mohl pro společnosti zmírnit či dokonce odstranit existující překážky přeshraniční činnosti v Evropské unii.
Problémy se týkají:
- dvojího zdanění;
- vnitřního stanovování cen přeshraničních transakcí;
- různých přístupů k marketingu, jestliže dojde k fúzi společností z různých zemí;
- rozdělení kapitálových zisků nebo ztrát při přeshraniční restrukturalizaci společností;
- náhrad škody za ztráty, působí-li společnost v několika zemích;
- různých pravidel zdanění investic.
2.2.1 Jakkoli je zdanění firem důležité pro vytvoření příznivého prostředí, neměli bychom zapomínat na to, že existuje také mnoho dalších rozhodujících činitelů, a to jak z hlediska přeshraničního obchodu, tak z hlediska místa, v němž je daná činnost prováděna [3].
2.3 EHSV rovněž poukázal na to, že problém nespočívá pouze v rozdílech daňového základu.
Existuje rovněž množství praktických regulačních rozdílů, které se například týkají vybírání daní, účetních ujednání a řízení o urovnání sporů.
Některé z těchto problémů by mohlo zmírnit provádění praktických norem, jenž musí jít ruku v ruce se zavedením společného daňového základu [4].
2.3.1 Největší praktickou výhodou společného daňového základu by pro společnosti pravděpodobně byla skutečnost, že by musely být obeznámeny pouze s jediným souborem právních norem a způsobem jejich provádění.
Bylo by možné využívat kombinovaného vedení účetnictví namísto odděleného vedení účetnictví pro různé části společnosti.
Kromě toho, že by se vytvořily stejné podmínky pro všechny, poskytoval by společný daňový základ účinnější zisky nejen společnostem, ale také daňovým úřadům [5].
2.4 EHSV požadoval, aby se diskuse o společném daňovém základě rozšířila z hlavního problému také na přeshraniční problémy.
Vytvoření společného daňového základu nesmí usnadnit záležitosti pouze společnostem, jež vyvíjejí přeshraniční činnost, ale také společnostem, jež působí pouze na vnitrostátním trhu.
Hlavní cíl, kterým je vytvoření spravedlivé soutěže pro společnosti působící v několika zemích, nesmí umožnit, aby vznikly nové rozdíly mezi těmito společnostmi a společnostmi, které vyvíjejí činnost pouze na vnitrostátním trhu.
2.4.1 Cílem dokumentu je rovněž usnadnění situace pro malé podniky, z nichž téměř všechny působí pouze na vnitrostátních trzích.
V této souvislosti je rovněž důležité vytvořit jednoduchá a jasná daňová pravidla [6].
2.5 EHSV již dříve uvedl, že není možné, aby byl společný daňový základ dobrovolný, tj. nelze nabídnout možnost volby mezi vnitrostátním daňovým systémem a zvláštním systémem pro společnosti s přeshraniční činností.
EHSV se proto domnívá, že má-li být zaveden společný daňový základ pro zdanění firem, musí být povinný [7].
2.6 EHSV důsledně prosazuje koordinaci pravidel společného daňového základu s Mezinárodními účetními standardy v co největší míře.
Výbor si uvědomuje, že mezinárodní standardy finančního výkaznictví (IFRS) mohou být pouze výchozím bodem pro mezinárodní účetnictví v rámci pravidel společného konsolidovaného základu.
2.7 Nevítaným důsledkem neschopnosti Rady ministrů a Evropského parlamentu přijmout rozhodnutí o společném základu pro daň z příjmu právnických osob je skutečnost, že záležitosti, v jejichž případě musí být stejně přijato rozhodnutí, končí u Soudního dvora ES.
Pokud budou existovat rozdíly, budou muset být vydávána právní rozhodnutí zahrnující různé daňové systémy.
Rozhodnutí Soudu o vnitřním trhu tak ovlivňují daňové systémy členských států, navzdory skutečnosti, že nebyla přijata žádná politická rozhodnutí.
[8] [9] Jasným ilustrativním příkladem této situace je případ "Marks and Spencer", v němž nedávno rozhodl Soudní dvůr ES.
2.8 Přání EHSV posuzovat zdanění firem v širší politické perspektivě spočívá v tom, že daňová neutralita musí být posuzována nejen ve vztahu k dani z příjmu právnických osob, ale rovněž ve vztahu k dvěma výrobním faktorům – práci a kapitálu.
Tento principiální postoj je nicméně z velké části podmíněný zvolenou daňovou sazbou [10].
2.9 Integrace a větší soutěž jdou ruku v ruce a mohou zvýšit účinnost a růst.
Znamená to však, že společnosti, jež nejsou schopny se vyrovnat se zvýšenou hospodářskou soutěží, nemohou vyvážit špatnou výrobu snížením zdanění firem.
Má-li být dosaženo pozitivních účinků integrace, musí být odstraněny ty aspekty zdanění firem, jenž mohou narušit hospodářskou soutěž [11].
2.10 Společný, a doufejme, že povinný, daňový základ by poskytl větší prostor pro kontrolu plateb daní, protože úřady by musely být obeznámeny pouze s jedním systémem a mohly by spolu komunikovat jednodušším způsobem.
Do jisté míry by to usnadnilo rovněž řešení daňových úniků.
Nezávazný společný daňový základ, kde je možné si zvolit mezi nezávazným společným základem a vnitrostátním výpočtem daňového základu, který se vztahuje na vnitrostátní společnosti, by navíc vytvořil situaci, v níž by se členské státy, spíše než společnosti, musely zabývat několika daňovými systémy.
3. Několik údajů o dani z příjmu právnických osob
3.1 Daňové příjmy od společností se liší podle země, v níž je daň vybírána. Hlavním důvodem jsou různé sazby daní (mezi 12,5 % a 40 %), ale protože se daňový základ liší, není vždy jasné, do jaké míry se daná situace skutečně odvíjí od rozdílů v sazbách daní [12].
3.2 Komise shromáždila údaje o tzv. "implicitní sazbě daně", jež má objasnit podíl zisků firem, který je fakticky placen v dani, zatímco diskuse se většinou zaměřuje na samotné srovnání sazeb daně.
Srovnání daně může být zavádějící, například z vysoké sazby daně mohou být malé daňové příjmy, pokud existuje velký prostor pro odpočty.
Daňové příjmy se mohou rovněž lišit v závislosti na efektivnosti výběru daní a na zavedených kontrolních opatřeních.
Výše firemních zdrojů, které podléhají platbě daně z příjmu právnických osob, rovněž závisí na tom, zda je daňová právní úprava efektivní či byrokratická [13].
3.3 OECD v roce 1990 uvedla, že 60 % světového obchodu probíhá v rámci obchodních skupin.
Rozdíly ve vnitrostátních daňových systémech jsou proto pro společnosti problémem, protože se týkají těchto korporací.
3.4 Je obtížné vypočítat ekonomický dopad společného základu daně z příjmu právnických osob.
Nedávná studie tento dopad odhaduje na 0,2 % až 0,3 % HNP.
Výpočty se vztahují pouze ke společným pravidlům daňového základu, nezahrnují konsolidaci a správní úspory.
Tyto závěry bychom měli rovněž posuzovat ve světle skutečnosti, že celkové zdanění firem dosahuje přibližně 3 % HNP [14].
3.5 V současnosti většinu přeshraniční činnosti provádějí velké společnosti.
Proto jsou pro ně rozdíly ve zdanění firem problémem.
Společnosti působící v několika zemích již však získaly potřebnou odbornost a daří se jim pokrýt dodatečné náklady.
Nicméně největší vliv na rozhodování malých a středních podniků, které měly v úmyslu se usadit v zahraničí, ale rozmyslely si to, měly pravděpodobně rozdíly v daňových systémech.
Společná pravidla by výrazně omezila překážky pro firmy, jež si přejí zahájit činnost v několika zemích.
V této oblasti existuje značný prostor pro větší integraci a větší hospodářskou soutěž, což by mohlo představovat jeden z největších zisků společného systému pro výpočet základu pro daň z příjmu právnických osob.
4. Společná rozhodnutí, jež byla dosud přijata ohledně daně z příjmu právnických osob
4.1 Dosud byly v oblasti daně z příjmu právnických osob přijaty pouze tři směrnice.
Směrnice (90/435) o mateřských a dceřiných společnostech stanoví, že dividendy dceřiné společnosti v jedné zemi budou osvobozeny od daně v členské zemi mateřské společnosti.
Status osvobození od daně však může být nahrazen pravidlem, jež umožňuje, aby byla daň, kterou zaplatila dceřiná společnost ve své zemi, odečtena od daně, která má být zaplacena v zemi mateřské společnosti.
4.2 Směrnice o fúzích (90/434) upravuje zdanění při reorganizaci společností.
Ačkoli neexistuje žádná občanskoprávní úprava, která by se týkala přeshraničních fúzí a rozdělení společností, neupravuje je ani směrnice, která se týká především odprodejů.
4.3 Třetí, nedávno přijatá směrnice se týká zdanění úroků a licenčních poplatků mezi přidruženými společnostmi (2003/49).
Směrnice ruší zdaňování takových přeshraničních převodů.
4.4 Od roku 1997 existuje kodex chování o zdanění příjmů právnických osob, podle něhož nesmí členské státy lákat investory na základě poškozujících opatření v oblasti daní.
Kodex požaduje, aby se země zavázaly, že nebudou zavádět nové poškozující daně a že přezkoumají existující ustanovení.
Kodex doplňuje seznam 66 daňových opatření, která jsou považována za poškozující. V současné době dochází k odstraňování těchto opatření.
5. Diskuse o technických detailech
5.1 Pravidla upravující odpočty, které lze provést z daňového základu před tím, než je vypočítána daň, představují oblast výpočtu daňového základu, kde jsou rozdíly mezi různými zeměmi největší, a jsou proto důležitým předmětem diskuse členských států.
V této souvislosti Výbor zdůrazňuje zejména potřebu zaměřit se na vytvoření širokého základu pro zdanění firem.
Je třeba dbát na to, že širší základ může vyžadovat přezkoumání sazby daně.
Diskuse musí, bohužel, začínat od začátku.
Na výdaje můžeme nahlížet různě, mohou být považovány za běžné výdaje, a mohou tudíž být zahrnuty do výpočtu daňového základu, nebo mohou být odečteny ze zisku, protože daňový základ je pevný.
Daňoví odborníci budou muset ještě velice pracovat na tom, aby mohli předložit společný návrh.
5.2 Systém daňového základu musí být konkurenceschopný, aby bylo možné vytvořit v EU příznivé klima pro investice.
Daňový systém však obecně nesmí ovlivnit druh investice nebo volbu členského státu týkající se jejího umístění.
Podstatou věci je výdělečnost a nikoli způsob, jakým lze získat financování pro investice.
Je samozřejmé, že musí existovat potenciál pro podporování investic přátelských k životnímu prostředí nebo možnost směřovat je do opomíjených regionů, což však lze provést vhodnějším způsobem, za použití zdrojů jiných, než je základ daně z příjmu právnických osob.
5.2.1 Stejně tak je důležité zachovat jasnou hranici, pokud jde o daň z příjmu fyzických osob.
Rozdělování dividend akcionářů je záležitostí daně z příjmu fyzických osob a nelze ji zahrnout do diskuse o zdanění zisků společností.
Kromě toho rozdělování dividend neovlivňuje rozhodnutí o umístění společností.
5.3 I za předpokladu, že bude možné dosáhnout dohody o společném daňovém základu, musí existovat odlišná pravidla pro určitá odvětví.
Specifická pravidla ohledně rezerv bychom například mohli požadovat pro určitá odvětví, jako je bankovní a finanční sektor, zejména životní pojišťovnictví, kde hrají rezervy často důležitou úlohu.
Dalším příkladem může být lesnictví, kde v extrémních případech mohou být příjmy generovány až ve stoletých intervalech.
5.4 Další aspekt se týká skutečnosti, zda je firma převážně financována na základě půjček nebo prostřednictvím vlastního kapitálu.
Je-li možné daňově odečítat platby úroků z půjček, pak je zdaněna pouze malá část příjmu firmy ve formě zisků z několika akcií.
Neexistují-li žádné půjčky a vše je financováno na základě vnitropodnikových akcií, pak vše je zdaněno jako zisk.
Nemůžeme v žádném případě připustit, aby daň z příjmu právnických osob ovlivňovala výběr financování.
5.5 Jakmile bude stanoveno, jaké odpočty lze provést, zbývá pouze rozhodnout, kdy a jakým způsobem budou tyto odpočty prováděny.
Největší rozdíl mezi členskými státy spočívá v tom, zda lze každý druh investice odepsat jednotlivě, nebo zda mohou být všechny investice odepsány společně.
Zdá se, že pro firmy je jednodušší odepisovat investice společně, protože pak nemusejí provádět odpočty pro každý stroj nebo zařízení zvlášť.
5.6 Aby bylo možné zavést konsolidovaný základ daně tam, kde se zisk počítá za celou skupinu podniků, bude nutné vytvořit její definici.
Alternativy pro takovou definici jsou: procentový podíl na vlastnictví v každé části podniku, nebo nutnost propojit činnost v každé části podniku s činností mateřské společnosti.
Zdá se nevyhnutelné zvolit kombinaci obou definic, protože neexistuje důvod pro vytvoření konsolidovaného daňového základu pro společně vlastněné společnosti, pokud existují, v různých odvětvích.
5.7 Jakmile bude dosaženo dohody o základu daně pro výpočet daně z příjmu právnických osob, zbývá vyřešit problém konsolidace: jakým způsobem by měly být zisky společností působící v několika zemích rozděleny mezi jednotlivými zeměmi?
K tomu, aby nebyly daňové systémy zneužívány k přesunování zisků, nestačí vytvořit společný daňový základ, musí rovněž existovat jednoduchý, logický systém pro rozdělování zisků mezi členskými státy (a v důsledku toho mezi zeměmi s různými sazbami daní).
Dojde-li ke sloučení zisků tímto způsobem mezi jednotlivými částmi společnosti v různých zemích, bude se muset rovněž zvýšit spolupráce daňových úřadů.
5.7.1 Ve světle těchto požadavků bude vhodné, jestliže prozkoumáme systém, který se používá v Kanadě (polovina zisků je rozdělena na základě poměru pracovní síly a polovina na základě poměru prodeje).
5.8 Má-li být v praxi rozdělení zisků jednoduché, musí dojít ke sjednocení více pravidel než pouze pravidel, která upravují výpočet daňového základu.
Výpočty by měly být například prováděny každých šest měsíců a platby daní by měly být prováděny současně ve všech zemích.
Dalším požadavkem by měly být standardizované elektronické převody.
5.9 Jedním z nejdůležitějších důsledků zavedení společného daňového základu je transparentnost systému.
Pro laika je transparentní pouze systém daňových sazeb.
Pro názornou ukázku toho, jak je to zavádějící, můžeme srovnat sazby daně z příjmu právnických osob a zdanění firem jako podíl na HDP.
Nejnižší podíl na HDP (0,8 %, údaj z roku 2003) je v Německu s daňovou sazbou 39,5 %. To pravděpodobně částečně odráží problémy definice, co tvoří daňový základ.
V "nových" členských státech je podíl na HDP v průměru 2,7 % s tím, že sazby daně se liší od 35 % do 15 %.
Ve většině "starých" členských států je podíl cca 3 % na HDP s tím, že sazby daně se liší od 38 % do 12,5 % [15].
Je důležité, aby byly tyto nečekané rozdíly vidět, a to nejen kvůli společnostem, ale rovněž z důvodu voličské demokracie.
6. Zásady společného konsolidovaného základu daně z příjmu právnických osob [16]
6.1 Široký základ
Cílem zdanění je financování veřejného blaha. Základ daňového odvodu by proto měl být co nejširší.
Široké základy rovněž udržují narušení ekonomiky na minimu, jelikož umožňují udržet sazby daně nízké.
6.2 Neutralita
Společný základ daně z příjmu právnických osob musí být neutrální s ohledem na různé investiční alternativy a nesmí narušit hospodářskou soutěž mezi odvětvími.
O umístění společností a technickém základu daně musí rozhodovat opravdové ekonomické úvahy.
Neutrální daňový základ pomůže vytvořit volnou a spravedlivou hospodářskou soutěž mezi společnostmi.
6.3 Jednoduchost
Jednoduchost, jasnost a transparentnost musí být charakteristickým znakem jakýchkoli společných pravidel.
Z důvodu jednoduchosti, a kde je to vhodné z daňového hlediska, musí existovat propojení s mezinárodními účetními standardy, které používá již mnoho společností.
Můžeme vytvořit jednodušší systémy, pokud se aplikují stejná pravidla ohledně doby a způsobu uskutečnění platby.
6.4 Efektivita
Odvod daně musí být efektivní, včetně snadné kontroly tak, aby nedocházelo k daňovým omylům a byly potírány daňové podvody.
6.5 Stabilita
Je důležité, aby byly daňové systémy stabilní.
Investice společností musí být motivovány z dlouhodobé perspektivy a protože daňové systémy jsou faktorem investičních rozhodnutí, nesmí podléhat záplavě změn.
6.6 Legitimita
Formu daňového systému musí přijmout všichni, jež přímo ovlivňuje, tj. sociální partneři a veřejnost jako celek, poněvadž je jeho cílem financování veřejného sektoru.
6.7 Spravedlnost
Rozdělení zisků podle společného daňového základu mezi členskými státy je základem spravedlivého systému.
Spravedlivé rozdělení posiluje svobodu členských států při stanovování úrovní jejich vlastní daňové sazby.
6.8 Mezinárodní konkurence
Při stanovování základu daně je rovněž nutné zvážit jeho vztah k daňovým systémům společností mimo EU.
6.9 Závaznost
S cílem vyhnout se vzniku nových rozdílů při zdaňování v členských státech musí být v optimálním systému pravidla pro základ daně závazná jak pro společnosti s přeshraniční činností, tak pro společnosti, jež působí pouze v jedné zemi.
Jestliže se společný systém řídí společnými zásadami a je pro firmy dostatečně jednoduchý a konkurenční, pak bude argument závazného či dobrovolného systému z velké části akademický.
Forma systému určí, zda půjde o závazný systém či nikoliv.
6.10 Provizorní/přechodná pravidla
Poskytnout společnostem svobodu volby by však mohlo být přijatelným provizorním systémem.
Větší změna, kterou by zavedl společný základ daně z příjmu právnických osob, by rovněž mohla vyžadovat přechodná pravidla.
Alternativa provizorního systému či přechodných pravidel by byla předpokladem pro flexibilnější zavádění společného systému.
6.11 Funkční rozhodovací postupy
I když je nutné vytvořit pro společnosti dlouhodobý a stabilní daňový systém, musí rovněž existovat potenciál pro změnu, aby bylo možné reagovat na změny ve světě kolem nás nebo aby bylo možné odstranit nedostatky v systému. Jedná se například o to, zda systém má nějaké neúmyslné důsledky.
Jakékoli rozhodnutí o společném systému musí proto obsahovat pravidla, jež umožní hladce provést úpravy.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k tématu energetická účinnost
(2006/C 88/13)
Evropská komise požádala dopisem ze dne 7. června 2005 v souladu s článkem 262 Smlouvy o založení Evropského společenství Evropský hospodářský a sociální výbor o vypracování stanoviska ve věci Energetická účinnost.
Specializovaná sekce "Doprava, energetika, infrastruktura, informační společnost", kterou Výbor pověřil přípravou podkladů na toto téma, přijala stanovisko dne 31. ledna 2006.
Zpravodajem byl pan BUFFETAUT.
Na 424. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 14. a 15. února 2006 (jednání ze dne 14. února 2006), přijal Evropský hospodářský a sociální výbor toto stanovisko 78 hlasy pro, 2 hlasy proti a 1 člen se zdržel hlasování.
1. Závěr – prosazovat energetickou účinnost
1.1 Snaha o energetickou účinnost se stala pro podniky nutností, takže dobrovolné dohody mohou být ve většině případů odpovědí na významné výzvy vyplývající ze zdražování energie.
1.2 Evropská unie by mohla hrát zvláště významnou úlohu v systematizaci informací o osvědčených postupech a inovacích v této oblasti.
GŘ Energetika by se mohlo stát ústředním rozhraním pro předávání informací o energetické účinnosti.
1.3 Užitečnou roli mohou sehrát kampaně vzbuzující zájem veřejnosti.
Aby byly účinné, musí být tyto kampaně vedeny s bezprostředním zaměřením na konečné spotřebitele a dotčená profesní odvětví.
Zodpovědnost za jejich uskutečnění tedy přísluší národním a místním orgánům.
1.4 Uchylování se k právní úpravě by tedy nemělo být pravidlem, ale spíše výjimkou, vzhledem k tomu, že řada právních nástrojů již byla přijata a je třeba teprve vyhodnotit jejich zavádění.
1.5 Energetická účinnost není slogan, přepych nebo vymyšlenost.
V mezinárodním kontextu, kde energetická poptávka nepřestává růst, zejména z důvodu prudkého rozvoje v zemích, jako je Čína, Indie nebo Brazílie, se jedná o zájem občanů, podniků, členských států i Evropské unie.
Mezinárodní agentura pro energii předpokládá, že se světová poptávka po energii do roku 2030 zvýší o 60 %, přičemž v Evropské unii, která je z 80 % procent závislá na fosilních palivech, se ve stejném období zvýší dovoz energie z 50 na 70 %.
Evropská unie však na světovém trhu s energií nevystupuje jednotně vůči zemím, které energii produkují, a vůči dalším zemím, které ve velkém energii spotřebovávají.
Právě to byl důvod, proč Tony Blair jako předseda Rady požadoval vytvoření společné energetické politiky na neformálním summitu v Hampton Court v říjnu minulého roku.
1.6 Není správné zavírat oči před skutečností, že explosivní nárůst poptávky a zdražování cen energie mohou silně ztížit hospodářský růst v Evropské unii a mohou podnítit delokalizace některých energeticky náročných činností, což by se odrazilo v zhoršení sociální situace v členských zemích již nyní vystavených silnému pnutí v systémech sociálního zabezpečení v souvislosti se stárnutím populace a demografickým poklesem.
Opatření energetické účinnosti jsou velice smysluplná, protože v konečném důsledku přispívají ke snížení nákladů, a tím ke zvýšení konkurenceschopnosti.
1.7 Obdobně může soutěžení o energetické zdroje vést k silným politickým třenicím nebo dokonce k ohrožení míru v některých světových oblastech, což je hrozba, která se snadno šíří prostředky mezinárodního terorismu.
1.8 Lze tedy uzavřít, že odpovědné, účelné a hospodárné využívání energetických zdrojů je životně důležitým stabilizujícím prvkem pro celou planetu i budoucí generace.
1.9 EHSV je názoru, že Zelená kniha o energetické účinnosti aneb Méně znamená více předkládá vhodné otázky a nabízí realistické cesty k řešení. Rozhodným způsobem podporuje vůli snížit spotřebu energie o 20 % a považuje za nezbytné nejen velmi rychle dosáhnout cíle ročního snižování spotřeby energie o 1 %, ale ve druhé etapě se zaměřit na dosažení cíle efektivního ročního snížení o 2 %.
1.10 Výbor soudí, že dobrovolné dohody s významnými hospodářskými odvětvími představují bezpochyby účinné řešení, kterému je třeba dát pokud možno přednost před omezujícími právními prostředky.
Předmětem soustředěného úsilí a hlavní oblastí hledání inovačních řešení musí být dvě energeticky nejnáročnější odvětví, doprava a stavebnictví.
Trvalé a postupné zavádění významných inovací z hlediska energetické účinnosti je odpovědí na poptávku spotřebitelů i průmyslových odvětví.
Evropská unie a členské státy musí usilovně prosazovat soustředěné politiky podpory energetické účinnosti, výměny osvědčených postupů a šíření nejvhodnějších technologií, včetně informačních a podnětných kampaní zaměřených na domácnosti a spotřebitele.
2. Úvod
V roce 2000 Komise zdůraznila naléhavou potřebu aktivnější podpory energetické účinnosti, jak na úrovni Evropské unie, tak na úrovni členských států.
Tato potřeba byla potvrzena jak vzhledem k cílům přijatým dohodami z Kjóta, tak vzhledem k nutnosti zahájit energetickou politiku, která by byla udržitelnější pro světadíl z velké míry závislý na zdrojích, a nutnosti zvýšit bezpečnost dodávek.
Byl tedy publikován akční plán zaměřený na posílení energetické účinnosti v Evropském společenství s následujícími cíli:
- upozornit na oblast energetické účinnosti,
- navrhnout opatření a společné akce v rámci dohod z Kjóta,
- ujasnit úlohu Společenství a úlohu členských států,
- využít možnosti zlepšení energetické účinnosti, přičemž cílem bylo dosažení 1 % ročního snižování energetické intenzity, což se považovalo za dosažitelný souhrnný cíl,
- šířit nové technologie.
2.1 Jaká je situace po pěti letech?
Zamýšlené jednoprocentní snižování zůstává jako cíl nadále před námi; bylo však zavedeno určité množství právních nástrojů, s některými hospodářskými odvětvími byly podepsány dohody o cílech, započaly širší diskuse iniciované Komisí nebo vyžádané Radou, vstoupily v platnost dohody z Kjóta, byly stanoveny cíle rozvoje obnovitelných energií.
Je ostatně pravděpodobné, že cílené snižování energetické intenzity nebude lineární a bude probíhat v jednotlivých sektorech postupnými kroky.
2.1.1 Právní nástroje
Některé právní nástroje byly přijaty, jiné jsou na cestě k přijetí, některé jsou úžeji zaměřené, některé širší: nařízení o programu označování energetické účinnosti výrobků [1], směrnice o energetické náročnosti budov [2], směrnice o podpoře kogenerace [3], návrh směrnice o energetické účinnosti v konečném využití a o energetických službách [4].
Kromě toho byly vyjednány dohody s určitými hospodářskými odvětvími stanovující normy minimální účinnosti; tyto dobrovolné dohody představují alternativu vypracovávání nové legislativy.
Je však třeba dbát na to, aby přitom nedošlo ke spleti příliš mnoha vzájemně se překrývajících právních předpisů, která by vedla k dalšímu nárůstu jen těžko přehledných byrokratických norem, a tím celkově k překážkám hospodářství, což by nebylo ku prospěchu žádoucího zlepšení účinnosti v odvětví energetiky.
2.1.2 Širší diskuse
Zároveň Evropská unie zahájila širší diskuse, jejímiž výstupy byly především strategie, tj. strategie udržitelného rozvoje přijatá v Göteborgu Evropskou radou roku 2001, která měla být obnovena do konce roku 2005, k čemuž bohužel ještě nedošlo.
Dále také tématické strategie recyklace, udržitelného využívání přírodních zdrojů nebo strategie městského rozvoje, které se také zabývají energetickými aspekty.
2.1.3 Kjóto
Kjótský protokol vstoupil v platnost po ratifikaci Ruskou federací, ale bez ratifikace Spojenými státy americkými, které však věnují značné částky na vývoj prostředků snižování emisí CO2.
V tomto kontextu Komise publikovala sdělení s názvem "Jak zvítězit v boji proti celosvětové změně klimatu" a jarní Evropská rada potvrdila svůj záměr přistoupit k mezinárodním jednáním s novým zaujetím.
2.1.4 Vývoj obnovitelných energií
Byly stanoveny politiky a cíle vývoje obnovitelných energií, zejména pokud se týká energie větrné, ale i celé oblasti ekotechnologií.
Poptávka po energii nepřestává růst a energetická závislost Evropské unie je stále vysoká, což by mohlo silně zatížit hospodářské výkony, již nyní neuspokojivé ve světovém kontextu velmi výrazného nárůstu poptávky, který má původ zejména v růstu rozvíjejících se ekonomik, jako je Čína, Indie a Brazílie.
Projednání a zavedení evropské politiky energetické účinnosti tedy není přepychem, ale je dáno trojí nutností:
- nutností udržitelného rozvoje,
- hospodářskou nutností,
- nutností politické nezávislosti.
Projednávání v EHSV se tedy bude vyslovovat k tématu "energetická účinnost, nutnost z hlediska udržitelného rozvoje, konkurenceschopnosti a hospodářské nezávislosti", které je průřezové z hlediska zaměření Zelené knihy.
3. Zelená kniha o energetické účinnosti
3.1 Komise zveřejnila 22. června 2005 Zelenou knihu o energetické účinnosti aneb Méně znamená více.
Tato publikace přichází po zveřejnění a počátku parlamentního projednávání návrhu směrnice o energetické účinnosti v konečném využití a o energetických službách a po vyžádání průzkumného stanoviska EHSV k energetické účinnosti.
Vzhledem k tomu, že zelené knihy všeobecně předcházejí dokumentům právní povahy, mohla se tato časová posloupnost jevit jako překvapivá, ale pole působnosti této Zelené knihy je širší, než je tomu u návrhu směrnice.
Průzkumné stanovisko EHSV by mohlo být považováno za příspěvek ke konzultacím započatým Komisí.
3.2 Komise vychází z konstatování, že přes všechna slova pronesená o racionálnějším využívání energie nepřestává energetická poptávka růst, a vyjadřuje přesvědčení, že "Evropská unie má velice dobré důvody k vyvíjení silného tlaku na posílení programů pro účinné využívání energie na všech úrovních evropské společnosti".
Komise se domnívá, že Evropská unie by mohla ušetřit nejméně 20 % stávající spotřeby energie.
EHSV vítá úsilí Komise i Evropského parlamentu o dosažení diverzifikace dodávek.
Je toho názoru, že se jedná o skutečné nasazení, které by navíc mělo vytvářet pracovní příležitosti vývojem nových technologií.
Na druhé straně je třeba dbát v kontextu zostřené mezinárodní konkurence na to, aby použité energetické politiky nevedly ke zvýšení cen energie, což by vyvolalo zvýšení výrobních nákladů.
Rovněž certifikáty emisí CO2 představují nezanedbatelné náklady pro energeticky náročná průmyslová odvětví (například cementářství) a mohly by být podnětem k delokalizacím.
Není tedy možné zanedbávat společenské a hospodářské důsledky navrhovaných nebo zaváděných opatření.
3.3 Komise, ve shodě s používáním zelených knih, klade 25 otázek, které se týkají identifikovaných alternativ, aby bylo možné veřejnou konzultaci strukturovat.
Předpokládá akce, které se uskuteční v měřítku Společenství, v měřítku členských států, v měřítku regionálním a místním a dále akce v rámci mezinárodní spolupráce; uvádí politiky pro jednotlivá dotčená odvětví a vše osvětluje příklady.
3.4 Přes svůj reálný význam překvapivě nejsou některé problémové oblasti pojednány.
Například se jedná o otázku městského, a obecně veřejného osvětlení, dále o oblast výroby vycházející z recyklovaných produktů, která je v některých případech hospodárnější z energetického hlediska (kovy, hliník atd.), a dále o využívání bioplynu ze skládek.
3.5 Záměrem Zelené knihy je identifikace slabin (nedostatek pobídek, informací, vzdělávání, financí…), které v současnosti brání zvýšení účinnosti v nejrentabilnějších oblastech.
Je třeba podpořit taková opatření, která přinášejí čisté úspory po umoření potřebné investice.
Na položené otázky se očekávají odpovědi ve formě doporučení nebo příkladů odpovídajících navrženému záměru.
V návaznosti na Zelenou knihu má být v roce 2006 vypracován akční plán.
3.6 Komise se jeví jako celkem optimistická, jelikož soudí, že důsledné zavedení opatření přijatých po roce 2001 (směrnice o energetické náročnosti budov a směrnice o kogeneraci) by mohlo ve spojení s novými opatřeními vést k energetickým úsporám odpovídajícím zhruba 1,5 % roční spotřeby, což by umožnilo dosáhnout úrovně spotřeby v roce 1990.
4. Energetická účinnost – nutnost z hlediska udržitelného rozvoje, konkurenceschopnosti a hospodářské nezávislosti
4.1 Energetický řetězec zahrnuje výrobce, dopravce, distributora a spotřebitele.
Je tedy důležité jednat ve všech článcích tohoto řetězce od nabídky k poptávce.
Taková akce je pravděpodobně nejúčinnější v obou koncových článcích řetězce, tedy ve fázi výroby a spotřeby.
4.2 V oblasti výroby se do výrobních metod pravidelně zavádí zvýšení účinnosti.
4.2.1 Kogenerace tepla a elektrické energie tak používá princip využití energie, která by jinak byla zmařena; užívají se i nové technologie využívající alternativní zdroje energie.
Sem se řadí jímání a využívání důlního plynu k pohonu kogeneračních jednotek (např. ve Freymingu Merlebachu v Lotrinsku).
Rovněž je možná rekuperace a využití tepla z vysokých pecí (technologie používaná v italské Brescii).
Ve skandinávských zemích byly kogenerační jednotky pro vytápění a výrobu elektrické energie přestavěny na spalování dřeva a staly se impulsem vytvoření odvětví tohoto využití dřeva.
Výzkum zaměřený na řešení problémů jako je zanášení jednotek nebo jev nedokonalého spalování bude muset řešit další zvýšení účinnosti těchto zařízení.
4.2.2 Jímání bioplynu a jeho zhodnocení ve střediscích ukládání odpadu do země (skládkách) umožňuje čerpat zdroj energie, který by jinak zůstal nevyužit, a zároveň zabraňuje uvolňování tohoto skleníkového plynu.
Takové inovace a využití podněcují umisťování zařízení v blízkosti místa spotřeby, a umožňují tak i vyloučení nebo snížení ztrát energie, ke kterým dochází při její přepravě.
4.2.3 V oblasti výroby elektrické energie jsou citelná zvýšení účinnosti např. u získávání sluneční a větrné energie a očekávají se u všech typů významných konvenčních a jaderných elektráren nové generace.
4.3 Pokud se týká spotřeby energie, zavádějí se v jejích různých odvětvích neustále hospodárnější technologie.
Zdražování energie jdoucí k tíži konečného spotřebitele, zákazníka, vede průmyslovou oblast k technologickým inovacím.
4.3.1 V odvětví silniční dopravy se inovace a pokrok uplatňují souběžně v oblasti pohonných jednotek, kvality a účinnosti paliv i v konstrukci pneumatik.
Spotřeba pohonných látek u automobilů se již deset let snižuje, je však třeba vzít v úvahu, že tato zlepšení mají protiváhu ve zvyšování počtu vozidel.
Širší využívání biopaliv je podpořeno daňovými pobídkami, například tím, že by biopaliva nepodléhala stejnému zdanění jako ropné produkty [5].
Automobilový průmysl je vázán dobrovolnou dohodou s Evropskou unií k tomu, aby průměrné emise CO2 dosahovaly hodnoty 140 g/Km do roku 2008.
Parlament a Rada ministrů si přejí, aby se ACEA zavázala k cíli 120 g/Km do roku 2010.
V každém případě, pokud bude dohoda dodržena, budou mít osobní vozidla uváděná na trh v letech 2008/2009 o 25 % menší spotřebu paliva než v roce 1998.
4.3.2 Místní orgány v celé Evropě se v oblasti dopravy věnují politice městské dopravy, která zlepšováním veřejné dopravy má snížit provoz osobních vozidel.
Například ve Francii musí každá radnice připravit, představit a nechat schválit svůj plán městské dopravy.
V jiných případech byla přijata opatření spíše donucovací povahy, zejména městské mýtné (například v Londýně).
4.3.3 Dopravní prostředky "ztrácející na rychlosti" je třeba podpořit; to se týká železniční nákladní přepravy, jejíž podíl na evropském trhu nepřestává klesat (7 % pokles), a dopravy po vodních cestách.
Je si však třeba uvědomit, že přes všechna prohlášeni se tato dvě odvětví, významná z hlediska energetické účinnosti, příliš nerozvíjejí, zejména v důsledku nedostatečné infrastruktury a vysokých nákladů na její budování nebo modernizaci (např. kanál Rýn-Rhôna nebo železniční spojení pro přepravu kamionů přes Alpy).
Situaci dále komplikuje to, že budování infrastruktury často naráží na odpor environmentalistických nátlakových skupin, ať je již oprávněný, či nikoliv.
4.3.4 Řízení městského osvětlení je také předmětem inovace směřující k energetickým úsporám.
Systémy dálkového ovládání jeho sítí umožňují nejen v reálném čase kontrolovat provoz sítí, ale i upravovat napětí a světelný tok v závislosti na skutečných potřebách, což přináší obcím energetické úspory.
Výbojky veřejného osvětlení starší generace (například rtuťové) jsou často nahrazovány méně nákladnými vysokotlakými sodíkovými výbojkami s nižším příkonem.
Vyvíjejí se bílé diody s nízkou spotřebou a využívání sluneční energie.
Světelné zdroje s nízkým příkonem pro domácí použití postupně získávají místo na trhu a přispívají ke snižování spotřeby.
Někteří dodavatelé elektrické energie nabízejí svým zákazníkům nákupní poukázky na odběr světelných zdrojů s nízkou spotřebou (Itálie).
4.3.5 V oblasti budov by mělo přinášet plody zavedení směrnice o energetické náročnosti.
V každém případě došlo u všech nových staveb v důsledků přijetí izolačních norem k podstatnému pokroku, stejně jako je tomu v oblasti zasklívání.
4.3.6 Několik významných průmyslových odvětví, jako je např. automobilový průmysl, přistoupilo na dobrovolné závazky zlepšení energetické účinnosti svých výrobků, které jsou kromě toho předmětem evropských norem o označování výrobků.
Rozvíjí se zavádění kogeneračních jednotek pro průmyslové účely.
Stojí za zaznamenání, že některá energeticky náročná odvětví, jako je např. výroba hliníku, dosahují nezanedbatelných úspor energie díky používání recyklovaných výrobků.
4.4 V kontextu trvalého zdražování energie vyplývá z uvedených příkladů, že energetická účinnost se stala pro hospodářské subjekty přirozeným a závažným procesem, což vede k názoru, že dobrovolné kroky jsou dlouhodobě a střednědobě stejně účinné jako úprava předpisem.
5. Otázky Zelené knihy
5.1 Otázka 1: Jaké jsou možnosti efektivního stimulování evropských investic do energeticky účinných technologií?
EHSV je toho názoru, že pro stimulaci investic mohou být efektivní daňové pobídky; kromě nich však energetickou účinnost zařízení mohou zvýšit trvale využívané energeticky účinné služby.
EHSV však soudí, že existují jiná nedaňová opatření dobrovolného charakteru, která se mohou projevit jako účinná, jako ocenění za energetické úspory, šíření "nejvhodnějších dostupných technologií", vnitřní kampaně v podnicích upevňující jednoduché každodenní návyky (automatické vypínání osvětlení, sledování elektrických a elektronických zařízení atd.) i kampaně určené široké veřejnosti.
Ve stejném duchu povzbuzují dodavatelé energie spotřebitele a zákazníky k zodpovědnému způsobu odběru, například rozvojem využívání světelných zdrojů s nízkou spotřebou.
Jedná se zde také o otázku osobní a kolektivní zodpovědnosti.
Staré indiánské úsloví správně říká, že žijeme ve světě, který jednou budeme muset zanechat jako dědictví svým dětem.
Bylo by morálně nepřijatelné zaujmout neodpovědný postoj k budoucím generacím.
Pokud se týká použití prostředků v oblasti výzkumu, mělo by jistě násobný efekt, kdyby se odehrávalo v rámci partnerství veřejných a soukromých výzkumných center.
5.2 Otázka 2: Vhodnost mechanismu emisních kvót ve vztahu k energetické účinnosti
Tato politika by se mohla případně použít při tvorbě domácích projektů v oblasti bydlení nebo dopravních společností, které jsou známy jako energeticky velmi náročné.
Některé země již skutečně zavedly certifikáty energetické hospodárnosti, které ukládají výrobcům povinnosti v oblasti energetické hospodárnosti a nepřímo tedy v emisích CO2.
Pokud nepřistoupí ke konkrétním opatřením, jsou zdaněni (ve Francii 2 centy za kWh), což je nutí k zahájení iniciativ u klientů, aby dosáhli energetických úspor.
Je třeba dbát na to, aby zvýšení cen energie, které tím může nastat, nevedlo k nepříznivým společenskohospodářským důsledkům (delokalizacím), musí být však poměřováno nebezpečím možné závažné energetické krize v budoucnosti.
Nynější náklady mohou přinést v budoucnosti zisk.
Stejným způsobem je třeba hodnotit různé mechanismy emisních certifikátů nebo certifikátů energetické hospodárnosti, které mají podnětný účinek pro investice do čistých technologií a energetických úspor.
Pokud se týká plánů přidělování certifikátů emisí CO2, je politováníhodné, že subjekty, které již investovaly do čistších a energeticky méně náročných technologií, nebudou mít výhodnější podmínky než ty, které takové úsilí nevynaložily.
Kromě toho by se měla do plánů přidělování lépe integrovat kogenerace, kterou Evropská unie hodlá podpořit.
5.3 Otázka 3: Užitečnost ročních programů energetické účinnosti na úrovni každého členského státu a srovnání těchto plánů
Pokud by takové plány byly zavedeny, tak by bylo vhodné, aby odpovídaly investičním cyklům.
Ve skutečnosti se investice neumoří během jediného roku, bylo by tedy vhodné, aby tyto plány braly v úvahu lhůty potřebné k realizaci a umoření.
Tyto plány mohou pouze stanovit cíle, jejich srovnání se však může stát užitečným nástrojem šíření výkonných a účinných postupů.
5.4 Otázka 4: Užitečnost vývoje daňových nástrojů
Daňové nástroje mohou být účinné, budou-li správně zvoleny a správně zaměřeny.
Je však zřejmé, že zavádění daňových nástrojů je citlivé, patří především do kompetence členských států a musí se při něm respektovat principy subsidiarity a nezávislosti správy na místní úrovni.
Pokud se týká sazeb DPH, je k případným úpravám nutná jednomyslnost Rady.
Systematické používání ekologického označení je jednodušší a může se projevit jako účinné.
5.5 Otázka 5: Vyvinutí režimu státní pomoci příznivějšího životnímu prostředí podporou ekologické inovace a zvyšování produktivity
V této záležitosti je třeba se zaměřit na odvětví, která spotřebovávají nejvíce energie: bydlení a dopravu.
Případná státní podpora však nesmí vyústit v narušení hospodářské soutěže.
5.6 Otázka 6: Příkladnost veřejných orgánů
EHSV soudí, že je třeba podpořit zavedení kritérií energetické účinnosti do výběrového řízení u veřejných zakázek i audity energetické účinnosti ve veřejných budovách.
Možná by se měl zavést pojem "energeticky nejlepší nabídka"?
V každém případě by bylo nezbytné vyhodnocení prací na veřejných budovách, aby bylo možné stanovit poměr nákladů a účinnosti.
5.7 Otázka 7: Vhodnost fondu energetické účinnosti
Fondy energetické účinnosti mohou být důležitým nástrojem účinnějšího využití energií a vyšších energetických úspor.
Fondy energetické účinnosti by mohly usnadnit soukromé investice a energetickým společnostem by mohly pomoci nabídnout zákazníkům možnost nižší spotřeby energie, urychlily by rozvoj energeticky účinných služeb a byly by podnětem výzkumu a vývoje a včasného uvedení energeticky účinných výrobků na trh.
Jsou proto užitečným doplňkem k zavedení obchodování s emisemi.
Naopak je třeba zvážit koherentní zahrnutí energetické účinnosti do rámce fondu soudržnosti a fondu regionálního rozvoje.
Bezpochyby je naléhavé zvýšení prostředků na výzkum a vývoj; například ve Spojených státech se oblasti energetických technologií věnují podstatné rozpočtové prostředky.
5.8 Otázka 8: Energetická účinnost budov
Jedná se o strategické odvětví a zisky v oblasti energetické účinnosti zde mohou být podstatné, je však třeba dbát na to, aby pronajímatelé nebo bydlící vlastníci nebyli zatíženi náklady přesahujícími jejich možnosti a aby se nezaváděla příliš obtížná a složitá administrativa.
V tomto ohledu je třeba dbát na to, aby členské státy nevytvářely složité texty, jejichž aplikace by byla obtížně kontrolovatelná a které by se uplatnily pouze v některých podnicích, zatímco jiné by se tomu vyhnuly, což by narušovalo hospodářskou soutěž.
V oblasti budov je energetická náročnost globální, ale státní orgány zasahují individuálně.
Je zde tedy potřebný strukturovaný přístup.
V praxi to bude architekt, využívající služeb poradenské kanceláře, kdo bude nést zodpovědnost za splnění energetických norem, takže je třeba, aby texty popisující složitou skutečnost byly prosté a jasné.
Jakékoliv rozšiřování pole působnosti může být zváženo teprve po vyhodnocení uplatnění směrnice z roku 2001 a zejména po případném snížení stávajícího limitu 1000 m2.
Je také možné zdůraznit, že revize tepelných předpisů každých pět let představují velmi krátkou lhůtu implementace pro odvětví, kde často působí malé podniky. Realističtější lhůtou by bezpochyby bylo období sedmi let, které by ponechávalo čas k uplatnění předpisů, aniž by bylo třeba aplikovat nová pravidla, sotva stará začala platit.
Bylo by užitečné vyhodnotit kroky podniknuté v členských státech a vyměňovat si navzájem osvědčené postupy.
5.9 Otázka 9: Jak v oblasti energetické účinnosti působit na vlastníky?
Bezpochyby by se měly upřednostnit daňové pobídky, například snížení daně z nemovitostí vlastníkům v závislosti na jejich investicích v oblasti energetické účinnosti.
V každém případě by takové zásahy měly zůstat na národní úrovni.
Bylo by jistě užitečné, kdyby se vyvinul trh energetických služeb, jako je tomu již v některých členských státech Evropské unie, například skandinávských či ve Francii.
5.10 Otázka 10: Zvýšení výkonnosti domácích spotřebičů
Bylo by vhodné v rámci integrované politiky výrobků využívat zkušenosti:
- propojit je se zaváděním směrnice o ekologické koncepci spotřebičů;
- vyhodnotit uplatňování stávajících dobrovolných závazků v průmyslu.
Energetické označení je závazné pro některé domácí spotřebiče (ledničky, mrazničky, pračky, myčky na nádobí, žárovky).
Mohlo by být rozšířeno i na další spotřebiče (např. domácí elektrické trouby a mikrovlnné trouby). Mohlo by se také vztahovat na zařízení v jiných oblastech, která používají mnoho energie, jako je vytápění a klimatizace (např. domácí plynové kotle, oběhová čerpadla a klimatizační dělené jednotky).
5.11 Otázka 11: Zvýšení energetické účinnosti vozidel
Bylo by správné vyčkat výsledků dobrovolných závazků ACEA (Association des Constructeurs Européens d'Automobile, Asociace evropských výrobců automobilů) vůči Komisi.
Automobilový průmysl nesporně trvale a progresivně zavádí inovace v oblasti energetické účinnosti vozidel, ve vývoji pohonných jednotek a ve snižování spotřeby.
Otázkou zůstává starší vozový park, tato otázka někdy nabývá sociálního rozměru.
Přesto by v zájmu energetické účinnosti a bezpečnosti bylo správné podnítit obměnu vozového parku.
Možná by bylo vhodné připravit specifická opatření v oblasti úvěrování, aby nebyly poškozeny osoby se skromnými příjmy.
Zdanění dopravních prostředků zůstává velmi nerovnoměrné a poškozuje tedy určité způsoby dopravy, jak EHSV zdůraznil ve své zprávě o udržitelné dopravě.
5.12 Otázka 12: Veřejné informační kampaně
Pokud se týká domácností, tak je třeba dát přednost kampaním národním nebo regionálním před evropskými kampaněmi, mají-li být účinné.
Byly by užitečné specifické kampaně vzbuzující zájem dětí, protože děti velmi brzy získávají správné návyky v hospodaření s energií (jedná se například o prosté vypnutí světla při odchodu z místnosti).
Přiměřené informování spotřebitelů by rovněž bylo velmi prospěšné, protože by mohli při nákupu volit nejvhodnější spotřebič.
Protože národní kampaně již proběhly, bylo by možné přistoupit k výměně zkušeností.
5.13 Otázka 13: Účinnost přenosu a elektrických rozvodů, podpora kogenerace
Při dodávce elektřiny dochází ke ztrátám při transformaci (zhruba 30 %) a při dopravě (zhruba 10 %).
Ztráty vznikající při dopravě mohou být sníženy zkrácením vzdálenosti, na kterou se energie rozvádí.
Úspor je rovněž možné dosáhnout lepším řízením poptávky, zejména na straně velkoodběratelů energie.
Bylo by tedy vhodné uzavřít dohody mezi nimi a výrobci, které by napomáhaly lepšímu řízení poptávky.
Otevření trhu by mělo umožnit dosažení vyšší účinnosti díky soupeření distributorů, ale jeho hodnocení by zatím bylo předčasné.
V případě kogenerace by bylo vhodné přesně definovat status elektrické energie vzniklé kogenerací, kromě toho dosažení parametrů uvedených ve směrnici o kogeneraci se jeví jako obtížné tím spíše, že jsou rozdílně interpretovány v různých členských státech.
5.14 Otázky 14 a 15: Úloha dodavatelů energie v rámci dodávek energetické služby a vydávání bílých certifikátů
Je možné se ptát, zda je skutečně v zájmu výrobců a dodavatelů energie podporovat snižování spotřeby.
To je důvodem, proč některé členské státy zavedly certifikáty energetických úspor.
V otázce dosažení úspor spotřeby energie je třeba vzít v úvahu celý řetězec zúčastněných subjektů.
Byl by prospěšný dobrovolný kodex chování.
Bylo by nepochybně vhodné přesněji definovat, co se rozumí energeticky účinnou službou a smlouvou o energetické náročnosti.
Pokud se týká bílých certifikátů, bylo by užitečné vyhodnotit jejich využívání v členských státech, kde byly zavedeny, před jejich rozšířením na úrovni Společenství.
5.15 Otázka 16: Stimuly pro průmysl v oblasti technologií vytvářejících vyšší energetickou účinnost
Účinnost existujících opatření (uhlík, dobrovolné závazky).
Dobrovolným závazkům je třeba dávat přednost před donucovacími prostředky.
V každém případě byla opatření v mnoha evropských státech použita, pokud byla ekonomicky schůdná a finančně rentabilní.
Případná akce by se tedy měla soustředit na opatření, která potřebují podněty nebo pomoc, v opačném případě by docházelo k efektu terna.
5.16 Otázka 17: Rovnováha druhů dopravy a rozšíření dopravy po železnici a vodních cestách
Železniční sektor často postrádá pružnost a nenabízí alternativy a síť vodních cest není dosud dostatečně rozvinuta a obsahuje příliš mnoho zúžení.
Je třeba více investovat do interoperability různých způsobů dopravy, zahrnout externí náklady a využívat způsoby, jež umožňují zvýšení energetické účinnosti.
Zavedení možnosti regulované hospodářské soutěže namísto čisté a tvrdé hospodářské soutěže lépe odpovídá charakteristikám tohoto odvětví a mohlo by zvýšit jeho dynamičnost.
5.17 Otázka 18: Financování infrastruktury transevropské dopravní sítě [6]
Již dlouho se očekává vybudování významných transevropských dopravních sítí.
Jejich uskutečnění často brání krize veřejných rozpočtů po celé Evropě.
EHSV doporučuje vložit prostředky EU přednostně do rozvoje dopravních prostředků, které se ukázaly jako zvláště energeticky účinné.
Je třeba doufat v podnícení partnerství veřejného a soukromého sektoru.
5.18 Otázka 19: Normy nebo právní úprava v dopravě
Je třeba upřednostnit technologické inovace a stanovení norem definovaných ve spolupráci průmyslu a veřejných orgánů.
5.19 Otázka 20: Mají mít veřejné orgány povinnost pořizovat si pouze energeticky čistá vozidla?
Uložení takové povinnosti odporuje principu nezávislosti místní správy i principu subsidiarity.
Četné veřejné orgány však k takovému nakupování již přistoupily.
Tento přístup by mohly podpořit normy pro veřejná výběrová řízení.
Nicméně, cílem návrhu směrnice o podpoře čistých silničních dopravních vozidel (KOM(2005) 634) je rozšířit tuto praxi tím, že stanoví kvótu pro "čistá" vozidla ve výběrových řízeních veřejných orgánů.
5.20 Otázka 21: Započtení nákladů na dopravní infrastrukturu a externích nákladů (znečištění, nehody atd.)
EHSV se již několikrát pozitivně vyjádřil k započtení externích nákladů a žádal Komisi, aby předložila odpovídající koncept.
Je tedy třeba, aby opatření dosud přijatá v některých zemích byla vyhodnocena, aby bylo možné přesně zjistit jejich účinnost.
5.21 Otázka 22: Program financování projektů energetické účinnosti společnostmi zaměřenými na energetickou účinnost
Pokud měly takové iniciativy úspěch, je třeba podnítit šíření jejich podpory v Evropské unii.
5.22 Otázka 23: Energetická účinnost v rámci vztahů k třetím zemím
Citlivost otázek energetické účinnosti se proti minulosti zvýší v závislosti na cenách energie.
Mezinárodní finanční instituce by měly zahrnout tento okruh problémů do rámce jejich technické a finanční pomoci.
5.23 Otázka 24: Použití evropského know-how v rozvíjejících se zemích
Měly by se zjednodušit a zefektivnit existující prostředky (CDM, JI) [7].
5.24 Otázka 25: Možnost vyjednání celních výhod pro energeticky účinné výrobky ve WTO
Jeví se jako málo pravděpodobné, že by Evropská unie dokázala prosadit taková opatření ve WTO, protože by mohla čelit námitce, že poškozují výrobu v rozvojových zemích.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k návrhu nařízení Evropského parlamentu a Rady o evropském řízení o drobných pohledávkách
KOM(2005) 87 v konečném znění – 2005/0020 (COD)
(2006/C 88/14)
Dne 4. dubna 2005 se Rada, v souladu s článkem 262 Smlouvy o založení Evropského společenství, rozhodla konzultovat Evropský hospodářský a sociální výbor ve věci výše uvedené.
Specializovaná sekce "Jednotný trh, výroba a spotřeba", kterou Výbor pověřil přípravou podkladů na toto téma, přijala stanovisko dne 23. ledna 2006.
Zpravodajem byl pan Pegado Liz.
Na 424. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 14. a 15. února 2006 (jednání ze dne 14. února 2006), přijal Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko jednomyslně.
1. Shrnutí návrhu, závěry a doporučení
1.1 Svým návrhem nařízení o evropském řízení o drobných pohledávkách [1] sleduje Komise mnoho iniciativ, kterými postupně vytváří a rozvíjí prostor svobody, bezpečnosti a práva, odstraňuje překážky a pomáhá usnadnit vedení občanskoprávních řízení na evropské úrovni, jak bylo specificky stanoveno v Akčním plánu přijatém Radou ministrů spravedlnosti a vnitra dne 3. prosince 1998 [2].
1.2 V souladu se všemi svými předcházejícími postoji ke všem iniciativám Komise a Rady, které se snaží vytvořit skutečný evropský prostor práva, EHSV vítá a podporuje tento návrh. Navržený právní základ je bezvadný a umožňuje, aby toto řízení bylo použito nejenom na přeshraniční spory, ale také na domácí (tam, kde je jeho použití volitelné) s cílem zajistit, aby účastníci měli stejné právo na spravedlivé, rychlé a přístupné řízení k urovnání sporu ve všech členských státech.
1.3 EHSV blahopřeje Komisi k technické a právní bezvadnosti návrhu, který je jasný díky komentářům k jednotlivým článkům [3]. Vítá rovnováhu vytvořenou mezi různými dotčenými zájmy a dodatečné poskytnutí dobře strukturovaného, dobře promyšleného a jasně prezentovaného hodnocení dopadu [4].
1.4 Jediným účelem obecných i konkrétních připomínek je podpořit návrh a vyladit některé jeho mechanismy, aby tak byla maximalizována jeho účinnost a poskytnuty nejvyšší možné záruky respektování práv zúčastněných stran.
1.5 EHSV proto vybízí Komisi, aby přijala níže uvedená doporučení, a vyzývá členské státy, aby schválily návrh Komise v jeho současném rozsahu a obsahu.
2. Úvod. Cíl návrhu
2.1 Tento návrh splňuje jeden z klíčových cílů Zelené knihy ze dne 20. prosince 2002 [5]. Druhým cílem, vytvořit evropské platební postupy, se Komise zabývala před rokem v návrhu nařízení [6], ke kterému EHSV předložil stanovisko [7].
2.2 Za účelem zavedení evropského řízení o drobných pohledávkách vzala Komise na vědomí připomínky a doporučení Evropského parlamentu a EHSV týkající se výše uvedené Zelené knihy, a nyní předkládá návrh nařízení, které se snaží zavést jednotné řízení o drobných pohledávkách, které může být použito ve všech zemích Evropské unie. Řízení bude volitelné a lze ho použít jak pro přeshraniční spory, tak pro případy uvnitř členských států.
2.3 Iniciativa Komise je vyvolána skutečností, že systémy občanského procesního práva členských států se liší a že vysoké náklady a zpoždění při přeshraničních sporech o malých pohledávkách nejsou úměrné částkám, o které se jedná.
2.4 Komise se rozhodla rozšířit rozsah navrhovaného řízení na vnitrostátní spory, aby se zajistilo rovné zacházení pro všechny a předešlo se porušování hospodářské soutěže mezi hospodářskými subjekty. To je v souladu se stanoviskem EHSV k Zelené knize a zároveň je zajištěno, aby řízení bylo kompatibilní se zásadou proporcionality a subsidiarity.
2.5 Z textu je jasné, že navrhované řízení je volitelné, protože věřitel si může vždy vybrat mezi různými postupy, které jsou možné podle vnitrostátního práva. To je také v souladu se stanoviskem EHSV.
2.6 Při formulaci řízení dodržovala Komise tyto základní principy:
a) řízení by mělo být co nejjednodušší a mělo by být založeno na použití standardních tiskopisů;
b) krátké časové lhůty řízení velmi urychlují;
c) obecně je to písemné řízení bez ústního jednání; jestliže to soud považuje za nutné, může být jednání vedeno pomocí audio, video nebo e-mailového spojení;
d) dostatečné záruky na sporné řízení a na předkládání důkazů;
e) vysoký stupeň diskrečního práva pro soudce, co se týče hodnocení a dokazování;
f) rozsudek by měl být vymahatelný v souladu s vnitrostátními právními předpisy, bez ohledu na opravné prostředky; mělo by být zaručeno, že rozsudek bude vykonán a uznán v kterémkoliv členském státě, aniž by byla potřeba doložka vykonatelnosti a aniž by bylo možno oponovat její uznání;
g) zastupování advokátem není povinné.
3. Předchozí a souběžné iniciativy
3.1 Instituce Společenství včetně Evropského parlamentu [8] a EHSV [9] již dlouho předkládají dokumenty, ve kterých žádají standardizaci a zjednodušení občanskoprávních řízení, aby bylo zajištěno rychlejší a účinnější zavedení práva.
V reakci na tyto obavy, vyjádřené hlavně hospodářskými subjekty, odborníky a spotřebiteli, Komise již dlouho zvažuje nejlepší postup. Pokrok, kterého bylo dosaženo v průkopnické oblasti spotřebitelského práva, byl obzvláště významný [10].
3.3 Po vydání Zelené knihy o evropských platebních postupech a o opatřeních vedoucích ke zjednodušení a urychlení sporů o drobných pohledávkách bylo jasné, že Komise se tímto problémem zabývá za účelem vytvoření legislativní iniciativy. Zelená kniha přesně vymezila klíčové otázky, které musí být ošetřeny v každém budoucím nařízení pro tuto oblast [11].
Tato iniciativa je součástí řady nesmírně důležitých opatření, která byla provedena v oblasti právní spolupráce v občanskoprávních záležitostech v posledních letech [12].
3.5 Zvláště je třeba zmínit nařízení (ES) č. 805/2004 ze dne 21. dubna 2004, kterým se zavádí evropský exekuční titul pro nesporné nároky [13] a výše uvedený návrh platebních postupů, který předložila Komise.
Oba dokumenty jsou velmi důležité pro současný návrh Komise, protože se zabývají dvěma aspekty té samé situace – nutností rychlejšího a účinnějšího vymáhání občanského práva v jednotném prostoru práva.
4. Právní nástroje a právní základ
4.1 V souladu s většinou iniciativ přijatých v této oblasti se Komise rozhodla navrhnout přijetí nařízení na základě článku 61 odstavec c a článku 65 Smlouvy.
4.2 EHSV plně podporuje návrh Komise.
Ve svých dřívějších stanoviscích k Zelené knize a k platebním postupům rozhodně potvrdil přijetí nařízení.
4.3 Také plně schvaluje právní základ, který Komise vybrala a který přesahuje pouhou formální interpretaci příslušných právních pojmů. To je jediný způsob, jak splnit cíl vytvoření jednotného právního prostoru EU. Je třeba Komisi zvláště poblahopřát k předložení bezvadného, technicky a právně podloženého odůvodnění činnosti na úrovni Společenství za současného zohlednění zásad proporcionality a subsidiarity.
4.4 EHSV také znovu zdůrazňuje svůj názor, že iniciativa tohoto typu a rozsahu, zahrnující značné investice, je oprávněná pouze tehdy, jestliže také platí (třebaže pouze volitelně) pro vnitřní spory v členských státech. Výbor se domnívá, že omezit ji na přeshraniční spory by mohlo vrhnout pochybnosti na její závažnost nebo dokonce na to, zda je vůbec potřeba [14].
5. Obecné připomínky
5.1 EHSV vítá návrh nařízení, ve kterém je zahrnuta většina jeho připomínek týkajících se Zelené knihy o evropských platebních postupech a o opatřeních vedoucích ke zjednodušení a urychlení sporů o drobných pohledávkách (KOM(2002) 746 v konečném znění).
5.2 Ve svém stanovisku k Zelené knize EHSV uvádí: "Při formulování evropského řízení o drobných pohledávkách bude klíčovým cílem stanovit vhodná opatření k urychlení takovýchto sporů, aniž by byly současně ohroženy záruky dané účastníkům podle právních norem."
5.3 EHSV se domnívá, že přestože návrh potřebuje menší vylepšení, představuje vyváženou odezvu na požadavky rychlého řešení pohledávek, přístupnosti z hlediska nákladů a zaručení práv účastníků.
5.4 EHSV zvláště zdůrazňuje, že má-li nový systém plně zaručit spravedlivé, rychlé a nenákladné urovnávání sporů, je důležité s ním byla kromě právníků seznámena také veřejnost, a to pomocí informační kampaně, která bude zdůrazňovat výhody jeho použití, ale také jeho omezení ve srovnání s obvyklými konvenčními systémy (náklady, podávání důkazů, opravné prostředky, právní pomoc, zastupování třetími stranami, časové lhůty atd.).
5.5 Jestliže má být systém úspěšně použit při přeshraničních sporech, musí se navíc najít účinné řešení otázky jazykové rozmanitosti, a zúčastněné strany – soudy, odborníci, účastnící sporu – musí přesně rozumět termínům používaným během řízení. Za tímto účelem je třeba vyvinout velké úsilí k tomu, aby používané tiskopisy byly srozumitelné.
5.6 V souladu s již několikrát vyjádřenými názory k této záležitosti, EHSV opětovně potvrzuje svoji podporu rozvoje a posilování mechanismů alternativního řešení sporů, které by měly stanovit přesné zásady a pravidla a být sjednoceny na úrovni Společenství. Odkaz na tyto postupy by měl být zahrnut do důvodové zprávy k návrhu.
6. Konkrétní připomínky
6.1 Článek 2 – oblast působnosti
6.1.1 EHSV je toho názoru, že navrhovaná horní hranice 2000 EUR je při současné hodnotě zboží a služeb zcela nepostačující na pokrytí převážného počtu situací.
Dále je přesvědčen, že tam, kde je stanovena možnost podat opravné prostředky (články 13, 15 a 16) by částka měla být nejméně 5000 EUR.
Z čistě ekonomického hlediska a s ohledem na odhadované náklady obsažené v rozšířeném hodnocení dopadu by zvýšení limitu přispělo k více než přiměřenému snížení nákladů.
6.1.2 Není jasné, co se myslí tvrzením, že nařízení se nepoužije "zejména" v daňových, celních a správních věcech.
Protože se to vztahuje na účastníky, kteří jsou vyloučeni z rozsahu nařízení, měl by být seznam z právního hlediska limitativní a ne indikativní.
Toto vyloučení by proto mělo být vyškrtnuto z odstavce 1 (poslední věta) a zahrnuto do seznamu v odstavci 2.
6.1.3 Není ani jasné, proč rozhodčí řízení bylo uvedeno v článku 2 odstavec 2 písmeno e, protože se v žádném případě nevztahuje na předměty uvedené v ostatních písmenech. Rozhodčí řízení je alternativní formou řešení sporů, která je svou podstatou jasně vyloučena, a není třeba ji zde uvádět.
EHSV navrhuje, aby Komise toto písmeno vyškrtla.
6.1.4 EHSV lituje, že se Dánsko rozhodlo – z dobře známých obecných důvodů týkajících se takovýchto záležitostí [15] – zcela upustit od uplatnění nařízení.
Avšak doufá, že v budoucnosti budou překonány překážky, které brání úplnému vytvoření jednotného evropského prostoru [16], a je potěšen tím, že Spojené království a Irsko uvažují o možnosti připojit se k tomuto projektu, jak učinily i v minulosti v případě podobných iniciativ.
6.2 Článek 3 – zahájení řízení
6.2.1 EHSV se domnívá, že otázka přerušení promlčecích lhůt by měla být přenechána legislativě členských států. Jestliže se tak nestane, článek 3 odstavec 4 by měl zvážit různé možné způsoby předkládání žalob a měl by stanovit, že promlčecí lhůta se přerušuje ode dne odeslání žaloby (byl by vyžadován doklad o odeslání, protože může dojít k značnému zpoždění, zvláště při přeshraničních sporech) [17].
6.2.2 EHSV vítá ustanovení v článku 3 odstavec 6, které dává žalobci možnost doplnit nebo opravit tiskopis.
EHSV navrhl podobné řešení při projednávání návrhu nařízení na vytvoření evropských platebních postupů a je tedy potěšen, že tato možnost byla zahrnuta do nařízení.
Avšak je toho názoru, že pro takové opravy je třeba stanovit rozumně krátkou časovou lhůtu.
6.2.3 EHSV je znepokojen kvůli ustanovení v poslední části článku 3 odstavec 7. Kdo bude ve skutečnosti poskytovat "praktickou pomoc"?
Budou k tomu tito lidé řádně kvalifikovaní? EHSV by neomezil nutně tuto roli na advokáty a právní poradce, ale rád by vyzdvihl, že uvedené "praktické aspekty" mohou zahrnovat záležitosti vyžadující právnické vzdělání.
Navíc lidé, kterých se to týká, musí být připraveni vykonávat tuto povinnost bezplatně a může být problém najít neplacené dobrovolníky na soudech mnoha členských států. Právníci by to mohli považovat za nepovolené zastoupení, které by porušovalo jejich etický kodex.
6.3 Článek 4 – průběh řízení
6.3.1 EHSV sice chápe důvody pro výběr psaného postupu jako obecného pravidla, ale vyzdvihuje výhody slyšení při nejmenším proto, aby se usnadnily pokusy o urovnání a jako způsob ochrany základních zásad zakotvených v článku 6 Evropské úmluvy o lidských právech a článku 47 Charty základních práv Evropské unie.
6.3.2 Článek 4 odstavec 5 a 6 dovolují předložení protinároku, i když se to týká jiného případu.
6.3.2.1 Při takových řízeních, od kterých se očekává, že budou rychlá a velmi neformální, má EHSV vážné pochybnosti ohledně povolení předložení protinároku, aniž by se tím řízení automaticky změnilo na řádné.
6.3.2.2 EHSV se domnívá, že pokud protinárok nevznikne ze stejného právního vztahu jako žaloba, neměl by být přípustný za žádných okolností.
6.3.2.3 V každém případě, je EHSV toho názoru, že pokud bude protinárok povolen, neměl by překročit limit stanovený pro řízení, protože to by porušilo cíle řízení.
6.3.3 Článek 4 odstavec 7 stanovuje, že je-li některý dokument předložen v jiném jazyce, než je uvedeno v nařízení č. 1348/2000, bude účastníkovi doporučeno zajistit překlad.
Jestliže to účastník neučiní, jaké důsledky to bude mít pro žalobu a pro řízení?
Tento bod je nutno vyjasnit: jedná se o nařízení, takže od členských států nelze očekávat, že v něm budou opravovat nějaké nedostatky, pokud věc nebude již vyřešena použitím všeobecné zásady stanovené v článku 17.
6.4 Článek 5 – ukončení řízení
6.4.1 Článek 5 odstavec 1 písmeno c portugalské verze obsahuje výraz "citar as partes". V právních termínech je však rozdíl mezi citação a notificação; přesně řečeno tento případ zahrnuje notificação a ne citação.
EHSV proto navrhuje, aby Komise změnila portugalské znění tohoto odstavce a nahradila slovo citar slovem notificar [18].
6.4.2 Musí být stanovena maximální lhůta pro svolání jednání.
6.5 Článek 6 – jednání
6.5.1 EHSV vítá přijetí pravidel povolujících použití nových technologií pro jednání, je-li to vhodné.
6.5.2 EHSV však upozorňuje Komisi na skutečnost, že vzhledem k tomu, že není definována přesná oblast použití každé z těchto technologií, jejich použití v určitých situacích by mohlo ohrozit ochranu záruk a základních zásad řízení jako je bezpečnost, jistota, sporné řízení a bezodkladnost.
To by mohlo nastat například, kdyby byl použit e-mail k výslechu svědka nebo k předložení znaleckého posudku.
6.5.3 EHSV zdůrazňuje nutnost používat například elektronický podpis, aby se zajistila pravost prohlášení.
Musí být provedena nezbytná opatření k zajištění, aby místní soudy a tribunály měly k dispozici technickou infrastrukturu pro posílání právně platného prohlášení jinému soudu, včetně zahraničních soudů (posílání prohlášení bezpečnou elektronickou poštou, získávání důkazů pomocí audiokonference nebo videokonference, nebo e-mailové konference).
6.5.4 EHSV proto vyzývá Komisi, aby změnila znění článku 6 odstavec 1 a přesněji stanovila rozsah jeho působení tím, že uvede, v kterých případech a situacích mohou být použity audiovizuální prostředky nebo email.
6.5.5 Zároveň EHSV nechápe, proč kterákoliv ze stran může odmítnout jejich použití, jestliže obě strany souhlasí s tím, že dostupné technické prostředky jsou spolehlivé. Proto navrhuje, aby bylo toto ustanovení změněno tak, aby omezovalo právo stran na odmítnutí na případy, ve kterých technické prostředky neposkytují nutné záruky spolehlivosti a rovného zacházení.
6.6 Článek 7 – dokazování
6.6.1 EHSV vyjadřuje znepokojení nad možností dokazování prostřednictvím telefonního rozhovoru.
Jediný způsob zachování integrity prohlášení po telefonu je provést nahrávku a následně je přepsat.
EHSV proto žádá Komisi, aby vyloučila použití telefonu jako platného prostředku pro podávání důkazů tam, kde není možnost nahrát a přepsat svědectví.
6.6.2 EHSV doporučuje, aby fráze "ve výjimečných případech" byla vyškrtnuta z článku 7 odstavec 2, protože obsahuje subjektivní přístup a protože v každém případě rozhodnutí, zda je třeba přijmout stanovisko soudních znalců je na samotném soudci.
6.7 Článek 8 – zastupování účastníků
6.7.1 Vzhledem k tomu, že návrh stanoví, že strany mohou být zastupovány osobami, které nemusí být nutně advokáty, se EHSV domnívá, že by mělo být vypracováno explicitní ustanovení pro sdružení spotřebitelů k zastupování spotřebitelů v jejich sporech a pro profesní organizace k zastupování jejich členů.
Zastupování tohoto druhu je obvyklé například při alternativním řešení sporů, ale není všeobecně zakotveno v procesním právu členských států.
6.8 Článek 9 – úloha soudu
6.8.1 Ačkoliv se na první pohled může zdát, že text tvrdí něco jiného, Komise potvrdila, že přístup v návrhu není ten, aby spory byly urovnány jak na základě přísných právních předpisů, tak i na základě zvážení spravedlnosti ("ex aequo et bono"), je-li to třeba. To je zvláště důležité v případech nefinanční povahy. Toto opominutí je politováníhodné. Tuto možnost je třeba zakotvit s podmínkou, že její plné důsledky musí být předem jasně vysvětleny účastníkům.
6.8.2 Komentář podaný v bodu 6.2.3 platí také pro článek 9 odstavec 3.
6.8.3 Co se týče článku 9 odstavec 4, EHSV se domnívá, že soud by se měl vždy snažit o "vyřešení sporu smírem". Slova "kdykoli je to vhodné" by měla být vyškrtnuta.
6.9 Článek 10 – rozsudek
6.9.1 Článek 10 odstavec 2 by měl stanovit, že pokud strany nemohou být přítomny, mají být řádně zastupovány, jak je zakotveno v článku 6 odstavec 2.
6.10 Článek 11 – doručování dokumentů
6.10.1 Článek 11 odstavec 2 stanoví, že tam, kde je "s jistotou známa adresa příjemce", mohou být použity jednodušší prostředky na doručování dokumentů, jako je obyčejný dopis, fax nebo elektronická pošta.
6.10.2 EHSV upozorňuje Komisi na skutečnost, že formulace "s jistotou známa adresa příjemce" je příliš vágní a může způsobit situace značné právní nejistoty s vážnými důsledky pro zúčastněné strany.
6.10.3 Některé členské státy mají systém adres pro doručování. Na základě tohoto systému, jestliže jsou dokumenty doručeny na adresu pro doručování smluvní stranou, jsou považovány za obdržené, a není nutno prokazovat jejich příjem.
EHSV se však domnívá, že zavedení adres pro doručování by nebylo dostatečné pro splnění požadavku znalosti adresy s jistotou.
6.10.4 EHSV proto navrhuje, jak je zdůrazněno ve stanovisku k výše uvedené Zelené knize a ve stanovisku k platebním postupům, že použití metody doručování jako například běžné poštovní zásilky, které neposkytují nebo neumožňují získat důkaz o doručení, by nemělo být přípustné.
6.11 Článek 12 – lhůty
6.11.1 EHSV věří, že při řízení tohoto druhu by soud neměl mít možnost prodloužit lhůty neomezeně.
EHSV navrhuje, aby Komise stanovila hranici pro prodloužení časového rámce a povolila ho prodloužit pouze jednou.
6.11.2 EHSV považuje za nepřijatelné rovněž ustanovení v článku 12 odstavec 2. Z hlediska toho, že soudy udělují pokuty za nedodržení lhůt zřídka, takovéto ustanovení prakticky zaručuje neúspěch řízení.
EHSV vyzývá Komisi, aby vyškrtla článek 12 odstavec 2.
6.12 Článek 13 – vykonatelnost rozsudku
6.12.1 EHSV se táže, zda je nezbytné umožnit opravný prostředek v řízeních tohoto druhu.
Ve skutečnosti by buď finanční hranice pro řízení měla být podstatně vyšší, než ta, kterou navrhla Komise, tj. 5000 EUR, a v tom případě by byl opravný prostředek opodstatněný hodnotou žaloby, nebo pokud částka bude nižší (např. do 3500 EUR) neměl by být možný [19].
6.12.2 Mělo by být také ujasněno, že odkaz na možnost podání opravného prostředku se týká pouze "řádných" opravných prostředků, a ne případů ve kterých vnitrostátní právo vždy zaručuje možnost podat opravný prostředek, jestliže je rozsudek jakkoli vadný, nezávisle na hodnotě žaloby.
6.12.3 Proto EHSV opět nabádá Komisi, aby zvýšila horní hranici nároků, na které se vztahuje toto řízení, a to alespoň na 5000 EUR.
Jestliže však Komise zvolí částku rovnou nebo menší než 3500 EUR, neměla by stanovit opravné prostředky.
Pokud by byla stanovená horní hranice vyšší než 3500 EUR, bylo by poskytnutí opravných prostředků přípustné ve sporech, kde je nárok vyšší než tato hranice.
6.12.4 EHSV upozorňuje Komisi na skutečnost, že pokud je poskytnuta možnost podat opravný prostředek, zákon také musí umožnit soudu pozastavit vykonání rozsudku v případech podání opravného prostředku, ve kterých by okamžité vykonání mohlo mít vážné a zbytečně škodlivé důsledky pro stranu podávající opravný prostředek, nebo ve kterých by se samotný opravný prostředek stal bezpředmětným.
V těchto případech by mohlo být požadováno předložení zajištění jako podmínka odkladu.
6.12.5 A nakonec, jestliže je povolen opravný prostředek, mělo by být objasněno, že jako výjimka z ustanovení článku 8 (které stanovuje, že strany nemusí být zastupovány advokátem), budou platit procesní právní předpisy členských států vyžadující zastupování advokátem v případě podání opravného prostředku.
6.13 Článek 14 – náklady
6.13.1 Ustanovení o nákladech jsou celkově spolehlivá.
Mělo by však být zdůrazněno, že používání vágních, subjektivních výrazů jako "nespravedlivé nebo nepřiměřené" není v souladu se směrnicí o harmonizaci. Náklady řízení jsou klíčovým faktorem a nepřesné termíny by mohly vést k nesrovnalostem.
6.13.2 EHSV také znovu opakuje svůj návrh týkající se platebních postupů, zvláště to, že by mělo být specifikováno, že v těchto případech [20] je použitelné to, že vnitrostátní právní předpisy členských států převedou směrnici 2003/8/ES ze dne 27. ledna 2003 o přístupu ke spravedlnosti v přeshraničních sporech.
6.13.3 V této souvislosti je EHSV přesvědčen, že je důležité stanovit požadavek, aby účastníci byli předem informováni o systému nákladů na řízení a (pokud to připadá v úvahu) na právního zástupce a o tom, jakým způsobem jsou srovnatelné s jinými soudními řízeními, které je možno uplatnit, tak aby si účastníci mohli opravdu vybrat.
6.14 Článek 16 – přezkum rozsudku
6.14.1 EHSV upozorňuje na to, že nebyla stanovena časová lhůta pro výkon tohoto práva a že vágní formulace "jedná-li bez prodlení"není přijatelná.
Proto je přesvědčen, že pokud je opravdovým zájmem zabezpečit praktické prostředky obrany žalovaného (tam, kde byl tiskopis doručen nesprávně nebo pokud nebyl žalovaný schopen se sám hájit z důvodu vyšší moci bez pochybení na své straně), je nutno určit přesnou lhůtu, ve které může žalovaný požádat o přezkum rozsudku, aniž by se tím řízení neúměrně protahovalo, aby se zabránilo činnosti bránící doručení nebo zdržující taktiku.
6.15 Přílohy: tiskopisy
6.15.1 Navrhovaný systém spočívá v používání tiskopisů uvedených v přílohách I, II a III.
Řízení budou probíhat hladce pouze pokud tyto tiskopisy budou sloužit účelu, pro který jsou určeny.
6.15.2 EHSV má opodstatněné pochybnosti o účinnosti a praktičnosti tiskopisů používaných při přeshraničních sporech.
6.15.3 Například: italská společnost, které dluží polský zákazník, předloží žalobu u italského soudu.
Obdrží polský zákazník oznámení a kopii žalobního tiskopisu v italštině nebo v polštině?
Jestliže to bude v italštině, jaká je záruka, že mu zákazník porozumí a dokáže se rozhodnout, zde má předložit obhajobu?
Pokud to bude v polštině, kdo bude zodpovědný za překlad?
A kdo ponese náklady s tím spojené?
6.15.4 Při vyplňování formuláře žalovaný pouze nezaškrtává okénka, musí také podat informace písemně.
Kdo bude zodpovědný za jejich překlad?
A kdo potvrdí, že překlad je správný?
6.15.5 Nařízení č. 1348/2000 ze dne 29. května 2000 o doručování soudních a mimosoudních písemností ve věcech občanských a obchodních v členských státech neřeší tento problém, vzhledem k tomu, že toto řízení má poněkud neformální a pomalý charakter.
6.15.6 Takže, i kdyby výše uvedený hypotetický polský zákazník obdržel oznámení ve svém mateřském jazyce, v kterém jazyce by odpověděl?
Kdo by zajistil překlad z polštiny do italštiny?
Jaký jazyk se použije pro protinárok?
Jak bude přeložen?
V každém takovém případě by vznikly překážky, které by negativně ovlivnily rychlost a náklady řízení.
6.15.7 EHSV proto žádá Komisi, aby zvážila jakým nejúčinnějším způsobem zajistit, aby použití těchto tiskopisů v přeshraničních sporech neohrozilo rychlost a náklady řízení nebo právo účastníků na obhajobu.
6.15.8 EHSV je také toho názoru, že všechny tiskopisy jsou příliš komplikované, aby je mohli vyplňovat lidé bez právnického vzdělání.
6.15.9 Mnohé termíny (statutární úroková sazba, % nad základní sazbou ECB, zrušení prodeje, uznání závazků, rozsudek pro zmeškání, protinárok) by mohly být laikovi nejasné. Protože Komise navrhuje, aby právní zastupování nebylo povinné, je třeba zajistit, aby uživatelé tiskopisům rozuměli a dokázali je správně vyplnit.
6.15.10 Na závěr je třeba uvést, že vzhledem k tomu, že možnost, aby účastníci byli zastupováni advokátem nebo třetí stranou není vyloučena, měla by být jasně uvedena v tiskopisech.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru ke Zprávě o politice hospodářské soutěže za rok 2004
SEK(2005) 805 v konečném znění
(2006/C 110/02)
Dne 17. června 2005 se Evropská komise, v souladu s článkem 262 Smlouvy o založení Evropského společenství, rozhodla konzultovat Evropský sociální a hospodářský výbor ve věci Zpráva o politice hospodářské soutěže za rok 2004
Specializovaná sekce "Jednotný trh, výroba a spotřeba", kterou výbor pověřil přípravou prací na toto téma, přijala stanovisko dne 21. února 2006.
Zpravodajem byl pan MALOSSE.
Na svém 425. plenárním zasedání ve dnech 15. a 16. března 2006 (zasedání dne 15. března) přijal Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko 138 hlasy pro, 1 hlas byl proti a 2 členové se zdrželi hlasování.
1. Úvod
1.1 Politika hospodářské soutěže Evropské unie byla velmi dlouho považována za klenot evropské integrace a danost, již nelze zpochybňovat.
Během diskuse o Ústavní smlouvě přesto došlo na otázky týkající se oprávněnosti politiky, jejímž cílem je zajistit "svobodnou a rovnou soutěž".
Po reformě nástrojů antimonopolní kontroly přistoupila Evropská komise k reformě režimu státních podpor prostřednictvím akčního plánu.
Zveřejnění zprávy za rok 2004 dává EHSV příležitost k celkovému zhodnocení cílů a metod politiky Společenství pro hospodářskou soutěž, zejména v souvislosti:
- s globalizací obchodu,
- s rozšířením EU a následnými většími rozdíly v míře rozvoje,
- s rostoucím zpožděním Evropské unie v oblasti růstu a zaměstnanosti za hlavními hospodářskými konkurenty,
- s legitimním požadavkem občanů mít lepší správu, větší legitimizaci prováděných politik a širší spoluúčast na rozhodování.
1.2 Zpráva obsahuje "zasazení do politického kontextu" od generálního ředitele GŘ pro hospodářskou soutěž a dále předestírá přehled činností Komise:
- v antimonopolní oblasti (čl. 81 a 82 Smlouvy), spolu s několika rozhodnutími soudů na úrovni Společenství a na úrovni členských států EU,
- v oblasti spojování, spolu s odvětvovým hodnocením,
- v oblasti kontroly státních podpor, včetně legislativních a interpretačních předpisů, a několika rozhodnutí evropských soudů,
- v oblasti rozšíření, od dvoustranné a mnohostranné spolupráce až po spolupráci v mezinárodním měřítku.
1. května roku 2004, jenž byl rokem rozšíření o deset nových členských států, vstoupila v platnost reforma právních předpisů Společenství pro hospodářskou soutěž.
2. Úvahy o politice hospodářské soutěže Evropské unie
2.1 Zpráva zdůrazňuje souvislost mezi politikou hospodářské soutěže na straně jedné a revidovanou Lisabonskou strategií, tj. konkurenceschopností, růstem, zaměstnaností a udržitelným rozvojem, na straně druhé.
Komise by proto ráda zaměřila svoji činnost na odvětví klíčová pro vnitřní trh a lisabonskou agendu, a to položením důrazu na odstraňování překážek hospodářské soutěže v nedávno liberalizovaných odvětvích i v některých jiných regulovaných odvětvích, zejména v telekomunikacích, poštovních službách, energetice a dopravě.
Spojitost s lisabonskou agendou by si zasloužila lepší zdůvodnění a formulaci.
2.2 Základní otázkou, kterou je třeba si klást, je, zda by politika hospodářské soutěže měla odrážet konjunkturální politické priority, či zda by spíše měla být založena na vlastních, nezávislých principech.
EHSV dává přednost druhému pojetí, a to z následujících důvodů:
2.2.1 Podniky, spotřebitelé a hospodářské a sociální subjekty potřebují stabilní a předvídatelný právní rámec.
Bude-li se politika hospodářské soutěže měnit podle momentálních priorit, stane se zdrojem právní nestability, a stěží tak podpoří investice a zaměstnanost.
2.2.2 Vytvoření volné a nenarušené soutěže je zásadním cílem samo o sobě, nikoli s ohledem na konjunkturální strategii, ale pro zajištění správného fungování evropského jednotného vnitřního trhu.
V opačném případě tento trh ztratí veškerý smysl a výhody, jež může přinést evropské ekonomice, tj. stimulaci poptávky, rozšíření nabídky a sílu trhu se 450 miliony spotřebitelů.
2.2.3 V dnešní rozšířené Unii jsou rozdíly v úrovni ekonomických a sociálních podmínek jednotlivých členských zemí velmi silné.
V této souvislosti nabývá politika hospodářské soutěže zvláštní naléhavosti.
Jinými slovy, zajištění skutečně volné a nenarušené hospodářské soutěže je určující pro to, aby hospodářské a sociální subjekty, ať již pocházejí z nejbohatších zemí, či z těch nejméně rozvinutých, měly zaručenu rovnost příležitostí a rovné zacházení a aby tak existovaly podmínky pro posílení hospodářské a sociální soudržnosti Unie.
2.2.4 Samostatnost politiky hospodářské soutěže je třeba zachovat a posílit.
Je třeba najít soulad též s ostatními politikami Unie, a sice s těmi, jež podporují rozvoj hospodářství, inovací, růstu, zaměstnanosti a hospodářské a sociální soudržnosti.
Politika hospodářské soutěže ve světle stávajících a budoucích reforem musí odrážet tuto vizi zaměřenou směrem ven. V tomto duchu musí Komise nutně hledat trvalou rovnováhu, jejímž cílem bude co nejlépe chránit spotřebitele, podniky a obecný zájem Unie.
Příprava hlavních směrů pro řešení sporných případů proto musí být založena na určitých imperativech, jimiž jsou:
- pokračování v přísném uplatňování pravidel hospodářské soutěže, jako např. v oblasti státních podpor, s cílem zabránit jakýmkoli zvýhodněním ve prospěch národních politik na podporu "národních šampionů" či monopolních podniků, jež by mohly vést k zadušení hospodářské soutěže na národní a evropské úrovni, zejména v neprospěch malých a středních podniků; naopak je třeba podpořit veřejné úsilí ve prospěch inovací a výzkumu s cílem upřednostnit velké evropské projekty a podpořit inovační potenciál malých a středních podniků; rovněž politiky zaměřené na zaměstnanost se musí soustředit přednostně spíše na podporu osob (celoživotní vzdělávání, péče o děti, mobilita, boj proti všem formám diskriminace) než na přímé podpory, jež by narušily hospodářskou soutěž,
- boj proti novým "protisoutěžním praktikám", jako je "nahrazování" soukromých monopolů monopoly veřejnými a skutečné dominantní postavení nějaké hospodářské činnosti (např. distribuce vůči výrobcům a opačně); je třeba lépe zohlednit specifický charakter malých a středních podniků, jež jsou motorem růstu v Evropě, avšak jejichž vytváření a rozvoj často brzdí praktiky, jež je znevýhodňují (státní podpory, monopoly a dominantní postavení).
Bylo by třeba podpořit zejména spolupráci a seskupování MSP, které jsou často jejich jediným prostředkem, jak dosáhnout rovných podmínek v soutěži s konkurencí,
- zajistit, aby spotřebitelé skutečně měli užitek z úspor, jež by odpovídaly rozsahu a potenciálu evropského jednotného trhu.
2.2.5 Je třeba zohlednit zvláštní povahu služeb veřejného zájmu, zejména v oblastech, jakými jsou zdravotnictví, sociální ochrana, školství, a v souladu s tradicemi a působením na národní úrovni respektovat hodnoty jako sociální spravedlnost a transparentnost.
V případech, kdy jsou výkony služeb obecného zájmu zcela či částečně svěřovány soukromým provozovatelům, se musí úřady dohlížející na hospodářskou soutěž ubezpečit, že je zaručena rovnost zacházení se všemi potenciálními zainteresovanými stranami, efektivita, kontinuita a kvalita služby.
V této souvislosti Výbor vítá práci Komise, jež od rozsudku ve věci Altmark spočívá v upřesnění pravidel financování závazků veřejné služby, což povede ke zvýšení transparentnosti řízení SOHZ.
2.2.6 Obecněji řečeno, problém politiky Společenství pro hospodářskou soutěž je, že stojí na předpokladu ideálního fungování jednotného trhu – na dokonalých a zdarma poskytovaných informacích pro účastníky trhu, volném vstupu a odchodu podniků, na množství trhů podle možností či očekávání jejich účastníků, na nepřítomnosti rostoucích výnosů z rozsahu a nepřítomnosti dominantních postavení.
Skutečnost je jiná, především vzhledem k chování některých členských států, jež pokračují v prosazování svého "národního".
2.2.7 GŘ pro hospodářskou soutěž by mělo vypracovat hospodářská a sociální hodnocení případů, jimiž se zabývá. Dále musí provést analýzy dopadu nejdůležitějších rozhodnutí, které přijalo, a to jak na úrovni hospodářské, včetně globální konkurenceschopnosti Unie, tak na úrovni sociální a z hlediska udržitelného rozvoje.
3. Poznámky k provádění politiky hospodářské soutěže v EU v roce 2004
3.1 Pokud jde o prezentaci zprávy, za účelem lepšího pochopení systému by bylo možno zejména v oblasti státní podpory zlepšit přehlednost zařazením soupisu rozhodnutí, u nichž nebyly vzneseny námitky proti poskytnutí podpory, spolu s vysvětlením důvodů, pro které v určitých případech podpora nespadala do působnosti čl. 87 odst.
1. Tato tabulka by představovala rámec osvědčených postupů a vodítko pro členské státy při poskytování podpory.
3.2 Kromě toho lze vzhledem k rozšíření v roce 2004 vyjádřit politování nad tím, že zpráva nabízí poměrně málo informací o provádění politiky Společenství pro hospodářskou soutěž v nových členských státech.
Výbor tedy očekává od zprávy za rok 2005 úplnější a aktuálnější informace.
3.3 Používání antimonopolních právních předpisů
3.3.1 Ze zprávy vyplývá, že nedílnou součástí politiky hospodářské soutěže se stala ekonomická analýza, což bylo opakovaně požadavkem EHSV.
V tomto směru došlo ve vývoji právních předpisů pro hospodářskou soutěž (články 81 a 82) k významnému a pragmatickému pokroku, jenž spočívá v lepší definici trhu a v dalším zjemnění horizontálních a vertikálních postupů.
81 odst. 3 (výjimka ze zákazu omezujících dohod) si lze povšimnout, že ekonomická analýza byla zdokonalena zvláště zohledněním účinnosti.
Podniky tak mohou přistoupit k využití nových technologií, lépe přizpůsobených výrobních postupů, součinnosti plynoucí z integrace pracujících a úspor z rozsahu; mohou také upřednostnit technický a technologický vývoj, např. prostřednictvím společného výzkumu a vývoje.
3.3.2 Politika shovívavosti
3.3.2.1 Jak dokládají případy uvedené ve zprávě, politika shovívavosti zaznamenala úspěch.
Připomeňme si, že tento mechanismus spočívá v pobídce adresované podnikům, jež hodlají utvořit kartel, k "oznámení" této dohody orgánům pro hospodářskou soutěž, což jim umožní úplné nebo částečné zproštění udělených pokut.
Za tím účelem Komise a některé členské státy zavedly programy shovívavosti, které stanoví podmínky tohoto mechanismu.
Tyto programy nabývají pro podniky zvláštního významu, neboť podniky nezávisle na čistě smluvených kartelech zjišťují, že kartely vytvářejí nevědomky, do značné míry výměnou faxů a elektronické pošty mezi svými obchodníky a obchodníky jiných podniků.
3.3.2.2 Zpráva však dostatečně nezdůrazňuje několik fundamentálních problémů, které z toho plynou – stávající programy shovívavosti v EU jsou příliš různorodé jak z hlediska podmínek pro přiznání shovívavosti, tak z hlediska procedurálního; navíc ne všechny národní orgány pro hospodářskou soutěž zavedly programy shovívavosti – učinilo tak pouze 18 z nich (a Komise) [1].
3.3.2.3 Konečně, žádost o shovívavost podaná určitému orgánu nesměřuje automaticky k ostatním orgánům.
Za těchto podmínek je pro získání imunity příslušný podnik nucen obrátit se na všechny příslušné orgány pro hospodářskou soutěž.
EHSV se domnívá, že je tudíž prvořadým úkolem optimalizovat mechanismus v případě nutnosti opakovaných žádostí podniků. Dále bude nutno zjednodušit stávající postupy tak, aby bylo možno zavést harmonizovaný systém "oznámení" kartelu, což by automaticky zastavilo jakoukoli účast na kartelu.
3.3.3 Evropská síť pro hospodářskou soutěž (ESHS)
3.3.3.1 Dle zprávy se první výsledky získané ESHS jeví jako uspokojivé.
Prostřednictvím této sítě Evropská komise a národní orgány pro hospodářskou soutěž ve všech členských státech EU spolupracují a vzájemně se informují o nových případech a rozhodnutích.
V případě nutnosti pak koordinují vyšetřování, pomáhají si a provádějí výměnu důkazních materiálů.
3.3.3.2 Tato spolupráce vytváří účinný mechanismus obrany proti podnikům, jež se dopouštějí přeshraničních praktik omezujících hospodářskou soutěž, a podílí se na vyloučení těch, jež porušují pravidla trhu a způsobují značné škody konkurenci a spotřebitelům.
Ta je zabezpečena specifickou funkcí tzv. ADO ("Authorised Disclosure Officer", úředník oprávněný ke zveřejňování), jejímž prostřednictvím bude jedna nebo více osob mít možnost zasáhnout do přenosu důvěrných informací.
Tyto mechanismy byly od 1. května 2004 několikrát použity, zejména s Komisí, a podle všeho úspěšně.
3.3.3.4 Jakkoli hospodářští činitelé považují fungování ESHS za velmi úspěšné, EHSV upozorňuje Komisi na možné budoucí obtíže při zajišťování plné ochrany důvěrných informací s ohledem na rostoucí počet případů ke zpracování.
3.4 Článek 82 – Zneužívání dominantního postavení
3.4.1 Článek 82 Smlouvy zakazuje zneužívání jakéhokoli dominantního postavení podniku (nepřiměřené ceny, rozdělení trhu prostřednictvím exkluzivních dohod o prodeji, věrnostní prémie, jejichž cílem je odvrátit dodavatele od konkurentů...).
Kromě toho se toto ustanovení vztahuje na kontrolu spojování, jakmile by určité spojení způsobilo zneužití sílícího dominantního postavení podniku, který byl původcem operace.
Tento článek, jenž je základním prvkem antimonopolních právních předpisů, bývá v některých ohledech vykládán nejednoznačně, jak lze vypozorovat z rozboru chování podniků a důsledků jejich obchodních praktik.
Jinými slovy, pojem zneužití dominantního postavení nebyl ještě náležitě definován, a tudíž je pro podniky někdy obtížné rozpoznat hranice toho, co ještě je, a co již není dovoleno.
Pokud se například jedná o zneužívání, jako jsou např. predátorské ceny nebo slevy, může mít určité chování různé účinky: efektivní konkurent může prosperovat na trhu, kde dominantní podnik provozuje určité ceny, zatímco "méně efektivní" konkurent může být z takového trhu vyloučen.
Má politika hospodářské soutěže chránit takové podniky?
Nestačilo by naopak vytvořit pravidla založená na zásadě, podle níž je zneužitím pouze vyloučení "výkonných" konkurentů?
3.4.2 Komise nedávno vydala návrh hlavních směrů pro provádění článku 82, což EHSV schvaluje. Snaží se tímto způsobem nastolit doporučující postup pro hodnocení nejběžnějších praktik, jakými jsou vázané prodeje, slevy či cenové úlevy, které by mohly oslabit konkurenci [2].
EHSV vítá úsilí, které vynakládá Komise ve snaze mobilizovat co nejvíce zdrojů v otázce praktik, jež by mohly způsobit újmu spotřebitelům, aby tak prostřednictvím jasného vymezení, co lze považovat za zneužití dominantního postavení, situaci vyjasnila a posílila právní jistotu.
Doufá, že tento návrh, který se právě zkoumá, umožní podnikům s dominantním postavením jasně vyhodnotit, zda se chovají řádně, a připomíná, že k dokončení úvah je třeba zajistit dialog se zainteresovanými stranami (podniky, zejména MSP, spotřebitelé, sociální partneři…).
3.5 Kontrola spojování
3.5.1 EHSV vítá značný vývoj v pragmatickém duchu, spočívající na jedné straně v zavedení jediného místa pro oznamování spojování a na druhé straně v nezbytném vyjasnění testu konkurenceschopnosti, jenž nyní lépe odpovídá hospodářské realitě a je ve větším souladu s pravidly platnými v hlavních světových systémech kontroly spojování.
Ačkoli v praxi je dokazování zvýšené účinnosti jakožto důsledku spojení ještě stále obtížné, lze doufat, že v souvislosti s tímto zlepšením přinese dohled nad spojováním podniků svůj užitek i zájmům evropského spotřebitele.
3.5.2 Pokud se jedná o vztahy mezi velkými maloobchodními řetězci a místními obchody, pozorujeme již několik let fenomén masivního spojování, jež snižuje podíl místních obchodů ve prospěch velkých maloobchodních řetězců.
Vzhledem k rozvoji někdy velmi restriktivních obchodních praktik, cenových politik či výše slev v závislosti na objemu koupeného zboží mohou místní obchody obtížně konkurovat cenami výrazné, flexibilní marži velkých řetězců a atraktivitě, která z toho plyne.
Ostatně z podobných důvodů jsou výrobci často podrobeni přehnaně vysokému tlaku.
Zvyšování počtu spojení musí vést ke sladění cílů politiky hospodářské soutěže s cíli spotřebitelské politiky, aby bylo zajištěno stálé zásobování trhů a rozmanitost nabídky z hlediska jejího zařazení na trhu a kvality.
Zároveň by bylo vhodné neomezovat spolupráci malých podniků, nemají-li v daném odvětví významný podíl na globálním trhu.
3.6 Reorganizace GŘ pro hospodářskou soutěž
3.6.1 Zpráva se pozitivně vyjadřuje o výsledcích reorganizace GŘ pro hospodářskou soutěž, a to v reakci na kritiku veřejného mínění adresovanou Komisi na základě některých případů (Airtours/First Choice, Tetra Laval/Sidel a Schneider/Legrand).
3.6.2 Zřízení postu hlavního ekonoma (Chief Competition Economist) a míst pro několik ekonomů do jeho týmu, jmenování skupiny zkušených úředníků, jejichž úkolem bude přezkoumat novým pohledem závěry vyšetřovatelů GŘ pro hospodářskou soutěž v případech citlivých spojení a posílení úlohy poradce-auditora v postupu kontroly spojování představují opatření, jež plní společný cíl přísněji a transparentněji postupovat při vyšetřování v oblasti kontroly spojování.
Reaguje se tak na opakující se požadavky EHSV a je třeba je ocenit.
3.6.3 EHSV sice schvaluje jmenování "zmocněnce pro vztahy se spotřebiteli", jehož úkolem je zastupovat spotřebitele před GŘ pro hospodářskou soutěž, ale lituje, že téměř rok po tomto jmenování neuvádí zpráva podrobné hodnocení skutečného dialogu navázaného s evropskými spotřebiteli.
EHSV tedy od zprávy za rok 2005 očekává důkazy, které by umožnily posoudit jeho efektivitu a účinnost.
EHSV se k tomuto tématu rozhodl vypracovat stanovisko z vlastní iniciativy.
3.6.4 Nedávná stanoviska EHSV osvětlila otázku prostředků, které má Evropská komise k dispozici, zejména pro sledování spojování, a jež jsou považovány za příliš malé vzhledem ke zdrojům, jež mohou aktivovat dotčené subjekty.
Tato otázka zůstává nadále otevřená: zdá se, že GŘ pro hospodářskou soutěž trpí nedostatkem kvalifikovaného personálu pro zpracování případů dotýkajících se některých zemí, zejména nových členských států.
Výbor nadále překvapuje a zaráží tento nedostatek předvídavosti v řízení lidských zdrojů Komise a žádá, aby byla naléhavě přijata opatření vedoucí k vyřešení této situace.
3.6.5 Navzdory nedávnému úsilí o transparentnost musí Výbor konstatovat, že nelze hovořit o opravdové politice aktivní konzultace zúčastněných stran – pokud jde o horizontální případy posuzované GŘ pro hospodářskou soutěž, nelze z hlediska dobré správy ani jednu informaci o spojování na internetových stránkách Komise považovat za adekvátní pro sběr fundovaných stanovisek občanské společnosti a různých zainteresovaných organizací.
3.6.6 Pokud jde o zveřejňování národních rozsudků v oblasti hospodářské soutěže na internetových stránkách Komise, musíme konstatovat, že zamýšlených cílů poučně informovat nebylo dosaženo (čl. 15 odst.
1/2003). Na jedné straně si můžeme všimnout, že princip webové stránky je funkční pouze částečně.
Neboť zejména nové členské státy téměř anebo vůbec nezasílají rozsudky svých národních soudů.
Tato situace ztěžuje sledování toho, jak je uplatňováno právo hospodářské soutěže v těchto zemích, a škodí jeho zamýšlené harmonizaci.
Na druhou stranu jsou tyto národní rozsudky přístupné pouze v původním jazyce, což brzdí, ba přímo maří možnost přečíst si je, přičemž tyto rozsudky jistě mají značný praktický význam díky tomu, že poukazují na dosud neznámé problémy.
3.7 Kontrola státních podpor
Evropská rada v březnu 2005 připomněla cíl pokračovat směrem ke snížení celkové úrovně státních podpor, nicméně povolila odchylky pro případná selhání trhu.
3.7.1 Evropská komise dne 7. června 2005 předložila akční plán státních podpor, k němuž EHSV vydal vlastní stanovisko [3] a na nějž odkazuje i toto stanovisko.
Ve studii zprávy za rok 2004 se však uvádí těchto několik obecných poznámek:
3.7.2 Je nezbytné posílit transparentnost informací určených podnikům přijímajícím individualizovanou podporu (datum oznámení, doklady dodávané členskými státy).
Tato transparentnost je o to nutnější, že podniky jsou vystaveny riziku pobírání protiprávních podpor, a to zejména malé a střední podniky, dokonce i velmi malé podniky, zatímco oznamovací postup prováděl členský stát!
3.7.3 Státní orgány pověřené hodnocením, zda podpora splňuje či nesplňuje požadovaná kritéria, nemají vždy všechny informace nezbytné k provedení ekonomické analýzy oznamovacích postupů; například územní samosprávy udělují podporu v oblasti zaměstnanosti a životního prostředí bez optimální analýzy podílů na trhu, což v případě protiprávní podpory zatěžuje podniky velkou finanční nejistotou.
3.7.4 V rámci přezkumu podpor na záchranu a restrukturalizaci pozorujeme, že politika Společenství se stále více zaměřuje na ekonomické důsledky pro konkurenty příjemce státní podpory, zejména pak na prostředky, jež umožňují "odškodnit" je.
Ve snaze předejít narušování hospodářské soutěže tedy Komise uvaluje určitá omezení na přijímající podniky – může se např. jednat o procentuální omezení podílu na trhu v určité geografické oblasti, jako tomu bylo v případě Thomson Multimédia, nebo o povinnost příjemce navázat partnerství s konkurenty.
3.7.5 EHSV vyjadřuje politování nad skutečností, že tato péče zastiňuje neméně klíčový aspekt, jímž jsou dopady takových operací na koncového spotřebitele (zákazníka i daňového poplatníka), neboť Komise dostatečně nezjišťuje, zda podpora zamezí nebo nezamezí poklesu cen, rozšíření sortimentu výrobků a služeb nebo zvýšení kvality.
Zájem spotřebitelů je však jádrem politiky hospodářské soutěže a právní předpisy pro státní podporu musí mít tutéž možnost požadovat přísné podmínky pro dlouhodobou analýzu, jako je tomu u kartelů nebo spojování podniků.
3.7.6 EHSV celkově vyjadřuje své znepokojení nad narušením hospodářské soutěže, k němuž by mohlo dojít na základě nesouladu mezi různými členskými státy v oblasti státních podpor.
EHSV se především zajímá o často velmi diskriminační povahu státních podpor.
Členské státy totiž často vyvíjejí úsilí ve prospěch investic do velkých podniků a jejich záchran, zanedbávají podniky malé a střední (jež přitom vytvářejí čtyři z pěti pracovních míst v Unii) a upřednostňují některá odvětví či druhy podniků.
Tato situace brání rozvoji ducha podnikání a vede ke kostnatění ekonomiky, jejíž nedostatečná dynamika pak příliš znevýhodňuje nové subjekty na trhu.
4. Návrhy na posílení politiky hospodářské soutěže
Analýza vede EHSV k následujícím doporučením:
4.1 Technické hledisko
4.1.1 Komise by ve svých příštích zprávách měla věnovat zvláštní pozornost dopadům rozšíření, nebo spíše věnovat zvláštní kapitolu přehledu vývoje legislativy a kontroly v oblasti používání právních předpisů Společenství.
4.1.2 Primárním úkolem pro dosažení vyšší právní jistoty se jeví zjednodušení systému shovívavosti.
Vzhledem k citlivosti informací, jež je nutno poskytnout, a nutnosti opakovat týž postup u různých úřadů (neboť kartel má dopady na více členských států) by se měla provést reforma vedoucí k vzájemnému uznávání, bylo by dokonce vhodné vytvořit jediné místo pro příjem oznámení.
4.1.2.1 Dále by bylo velmi žádoucí přiblížit vzájemně národní programy shovívavosti prostřednictvím pružné a nepřímé harmonizace, např. formou "osvědčených postupů".
4.1.3 Vzhledem k probíhajícímu přezkumu politiky Komise v oblasti zneužívání dominantního postavení u příležitosti návrhu hlavních směrů by mělo být vyjasněno několik otázek za účelem změny hodnocení tohoto zneužívání, a to na základě újmy způsobené spotřebiteli.
Komise by měla upřesnit, co je třeba si představit pod pojmem dominantní postavení, a zejména pak co je jeho zneužití a jaké jsou jeho různé typy.
Dále by měla upřesnit hranici mezi legitimní hospodářskou soutěží založenou na výkonnosti a konkurencí, jež poškozuje fungování hospodářské soutěže, a poškozuje tedy i spotřebitele.
4.1.4 V oblasti kontroly spojování by zpráva Komise mohla v budoucnu věnovat prostor vývoji příslušných operací a jejich dopadů na spotřebitele, a to za účelem vyhodnocení přínosu zvýšení účinnosti.
4.1.5 Pro zajištění lepší rovnováhy mezi výrobou a distribucí a na úrovni distribuce samé (a aby se zabránilo úplnému vymizení obchodních subjektů ve znevýhodněných venkovských a městských oblastech a v málo obydlených regionech) by měly být zváženy a zhodnoceny nástroje hospodářské soutěže, obchodní regulace a podpora menších společností, aby se nezamezilo přístupu eventuálních zájemců na trh a MSP měly možnost využít státní podpory.
4.1.6 V příštích zprávách by bylo užitečné popsat a sumarizovat vazby mezi "zmocněncem pro vztahy se spotřebiteli" a spotřebitelskými organizacemi při zkoumání případů – mohly by případně tyto organizace vydat stanovisko nebo poskytnout Komisi informace o spojování, kartelech a zneužívání dominantního postavení?
Je nezbytné přinést důkaz, že práce zmocněnce pro vztahy se spotřebiteli je účinná.
4.1.7 Bylo by vhodné vytvořit síť korespondentů pověřených sběrem soudních rozhodnutí, jež by v reálném čase zefektivnila stávající systém, aby se tak zlepšilo fungování systému zveřejňování rozsudků vynesených na národní úrovni.
Pro toto opatření by se měly vyčlenit výraznější lidské zdroje a finanční prostředky.
4.2 Politicko-hospodářské hledisko
4.2.1 Posílení analýzy nejvážnějších narušení rovnováhy
4.2.1.1 Hodnocení fungování politiky hospodářské soutěže musí dávat možnost ověřit, zda tato politika skutečně podporuje "svobodnou a rovnou konkurenci" v EU, a měřit účinnost boje proti existujícím monopolům a zneužitím dominantního postavení, jejich dopad na vytváření nových podniků a ducha podnikání.
Komise by neměla omezovat dohody mezi MSP, jež tímto způsobem čelí konkurenci velkých integrovaných skupin, a měla by aktivovat více prostředků k účinnému boji proti nejvážnějším narušením.
4.2.1.2 K otázce svobodných povolání Komise po svém sdělení ze dne 9. února 2004 vydala zprávu o hospodářské soutěži v tomto odvětví [4], která ukazuje dosažený pokrok při odstraňování omezení konkurence, jež nejsou nezbytná, jako například pevné ceny, pravidla pro reklamu, omezení přístupu k některým vyhrazeným povoláním a úkolům.
EHSV vyzývá Komisi, aby dostála svému závazku a utvrdila jednomyslný postoj ze svého stanoviska ke zprávě o politice hospodářské soutěže za rok 2003, podle nějž by zavedení příznivějších konkurenčních mechanismů umožnilo svobodným povoláním zvýšit kvalitu nabídky a poskytovaných služeb, z čehož by měli přímý prospěch spotřebitelé i podniky.
4.2.2 Boj proti překážkám na trhu a za více hospodářských a sociálních studií
4.2.2.1 EHSV se domnívá, že je nutno analyzovat otázky hospodářské soutěže z hlediska celkové soudržnosti Unie a ptát se, zda stále příliš národní přístupy (přímé nebo "maskované" veřejné podpory "národních šampionů", podpory zaměřené na přilákání investic, diskriminační chování, přetrvávání existujících monopolů a zneužívání dominantního postavení atd.) nemají za cíl zachování bariér na jednotném trhu a nesnaží se bránit přibližování hospodářských subjektů Unie.
V tomto duchu se musí Komise zabývat též hospodářskými a sociálními analýzami celkového dopadu svých politických rozhodnutí a interpelovat Radu a členské státy, aby došlo ke změně chování a přestaly se vytvářet bariéry, které znevýhodňují zájmy hospodářských a sociálních činitelů.
4.2.3 Zajištění optimální informovanosti a konzultací
4.2.3.1 EHSV je Komisi k dispozici pro reflexi o možných cestách, jak zajistit vyšší transparentnost – a respektovat při tom současně zvyklosti při obchodních záležitostech – ve vztahu k subjektům dotčeným politikou hospodářské soutěže: podnikům, hospodářským a sociálním partnerům, spotřebitelům a ostatním příslušníkům občanské společnosti.
Zejména v oblasti spojování podniků je nutno zaměřit se na to, jakými prostředky je aktivněji zapojit – jak prostřednictvím konzultačního postupu, tak slyšením –, čímž by se dostálo zákonitostem dobré správy a participativní demokracie.
Obecněji řečeno, měla by být zřízena lokální informační síť, jež by seznamovala s prioritami politiky hospodářské soutěže a upozorňovala jak podniky, tak spotřebitele na jejich práva a povinnosti.
Byla by založena na síti evropských informačních center GŘ pro podnikání a na všech sítích obchodních a průmyslových komor a spotřebitelských organizací.
Takové soustavné a účinné úsilí informovat je nezbytné, zvláště v nových členských státech a kandidátských zemích.
4.2.4 Zajištění celkové soudržnosti politiky hospodářské soutěže s ostatními politikami Unie
4.2.4.1 Politika hospodářské soutěže je základním předpokladem k zajištění účinného fungování evropského vnitřního trhu.
Dysfunkce, které odhaluje, podtrhují naléhavou nutnost zajistit skutečné dokončení jednotného trhu a zamezit praktikám, jež se systematicky snaží vytvářet bariéry.
Ovšem tato politika sama o sobě nebude stačit, pokud nebude sladěna se všemi ostatními politikami Unie usilujícími úspěšně realizovat revidovanou Lisabonskou strategii a účinnou politiku na ochranu spotřebitelů.
V každém případě je naléhavě nutné definovat hospodářský a sociální plán soudržnosti Unie, v němž by si politika hospodářské soutěže měla zachovat zvláštní úlohu a nalézt nový důvod existence – zajistit rovnost příležitostí pro všechny, kdo vstupují na jednotný trh, aby spotřebitelé, podnikatelé a zaměstnanci skutečně těžili z výhod nejvýraznějšího trhu na světě.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k návrhu rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady o financování evropské normalizace
KOM(2005) 377 v konečném znění – 2005/0157 (COD)
(2006/C 110/03)
Dne 16. září 2004 se Rada, v souladu s článkem 95 Smlouvy o založení Evropského společenství, rozhodla konzultovat Evropský hospodářský a sociální výbor ve věci výše uvedené.
Specializovaná sekce "Jednotný trh, výroba a spotřeba", kterou Výbor pověřil přípravou prací na toto téma, přijala stanovisko dne 21. února 2006.
Zpravodajem byl pan PEZZINI.
Na 425. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 15. a 16. března 2006 (jednání ze dne 15. března 2006), přijal Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko 140 hlasy pro, 1 hlasem proti a 1 člen se zdržel hlasování.
1. Závěry a doporučení
1.1 Výbor vítá návrh Komise poskytnout jednoznačný, jasný a transparentní právní rámec pro financování evropské normalizace vzhledem k významu, který má normativní systém pro správné fungování vnitřního trhu, konkurenceschopnost evropského průmyslu a se zřetelem k roli, kterou hrají evropské technické normy při podpoře právních předpisů a politik Společenství.
1.2 Výbor zdůrazňuje, že evropská normalizace představuje a musí i nadále představovat dobrovolnou činnost, kterou vyvíjejí ve vlastním zájmu zúčastněné strany s přesným cílem vypracovat normy a jiné produkty normalizace, jenž by odpovídaly jejich potřebám.
1.3 Výbor doporučuje Radě, Evropskému parlamentu a Komisi aktivnější přístup k evropské politice normalizace.
Tato politika musí být pokládána za jednu ze základních politik Unie s ohledem na uskutečňování nedávno revidované lisabonské agendy a musí přispět k vývoji skutečné "kultury norem" v evropských a národních institucích i v podnicích jakožto strategického aspektu z hlediska interního i mezinárodního.
1.4 Výbor považuje za klíčové, aby bylo zaručeno plné zapojení všech zúčastněných stran do posíleného evropského normativního systému, zejména nevládních organizací, malých a středních podniků, sdružení spotřebitelů a ochrany životního prostředí, a to zajištěním také finanční podpory odborné přípravy kvalifikovaných lidských zdrojů.
1.5 Výbor zdůrazňuje, že evropská normalizace je především díky směrnicím "nového přístupu" zásadní pro fungování a upevnění vnitřního trhu v oblasti zdraví, bezpečnosti, ochrany životního prostředí a spotřebitelů či zajištění interoperability v mnoha odvětvích, zejména v dopravě a telekomunikacích.
Mimoto evropská normalizace umožňuje zlepšit konkurenceschopnost firem, a to zejména tím, že usnadňuje volný pohyb výrobků a služeb na vnitřním i celosvětovém trhu.
1.6 Podle Výboru je pro evropský systém normalizace jakožto strategický a neodmyslitelný zdroj potřeba zajistit řádné a trvalé řízení financovaných činností, jakož i možnost sledovat společné cíle spolupráce a také administrativní a finanční předpoklady nezbytné jednak pro zachování jeho nezávislosti a nestrannosti a jednak pro posílení jeho uplatňování a tvorby příslušných norem.
1.7 Výbor se domnívá, že celková navrhovaná částka na podporu celého evropského systému normalizace po stanovenou dobu pěti let není dostačující a měla by být zvýšena na více než současná 2 %, aby byla umožněna svoboda tvorby a šíření norem, a to tak, aby odpovídala rozšířené EU pětadvaceti států a perspektivám budoucích přistoupení kandidátských zemí.
1.8 Výbor zdůrazňuje význam následujících aspektů:
- zajistit maximální transparentnost a jednoznačnost při financování ústředních evropských normalizačních orgánů vyjasněním způsobilých nákladů na infrastruktury a služby poskytované evropskými normalizačními orgány (ENO) při tvorbě norem, které představují produkty vypracované experty z technických výborů,
- zjednodušit a zpružnit postupy při financování zaručením přípustnosti paušálních jednotkových nákladů za účelem vyloučení složitých postupů finančního vyúčtování, neboť tyto často zabírají přibližně 30 % poskytnutých financí,
- pro služby, jako jsou ty, které poskytují ENO, stanovit postupy zadávání zakázek, které by skutečně respektovaly koncepci "rovného partnerství" mezi ENO a Evropskou komisí, tedy mezi poskytovatelem a příjemcem služeb; to se v žádném případě nesmí týkat dobrovolně přijatých norem, které zůstávají v působnosti normalizačních orgánů.
1.9 ENO poskytují infrastruktury a služby nezbytné k tvorbě norem, samy však normy netvoří, ty jsou výsledkem práce technických expertů.
Podle názoru EHSV by toto mělo být zdůrazněno v jednom z bodů odůvodnění.
1.10 Celková částka 134 mil. eur, kterou Komise navrhla pro období let 2006 až 2010, je sotva dostačující.
2. Odůvodnění
2.1 Výbor se vždy zasazoval o větší využívání evropské normalizace v politikách a právních předpisech Společenství, aby se v souladu s potřebami společnosti i podniků posílilo rozšiřování technických norem do nových oblastí jako jsou služby, informační a komunikační technologie, doprava, ochrana spotřebitele a životního prostředí.
2.2 Především však nejen v podnikatelských kruzích, ale i u dalších zainteresovaných stran roste povědomí o výhodách, které může mít normalizace pro obchod: toto povědomí se projevuje posílením hlavních evropských orgánů pro normalizaci (CEN, CENELEC, ETSI) a plnou účastí všech zainteresovaných stran, zejména malých a středních podniků, v procesu tvorby norem.
2.2.1 Vzhledem k možnostem těchto orgánů při uskutečňování cílů stanovených Lisabonskou strategií by EHSV uvítal, kdyby organizovaná občanská společnost byla významně zastoupena ve správních radách řečených orgánů.
2.3 V zájmu zvýšení účasti a zapojení různých subjektů občanské společnosti do normalizačních procesů, které se odvíjejí v rámci CEN, CENELEC a ETSI [1], se na nich zcela oprávněně podílejí rovněž orgány jako ANEC, ETUI-REHS, NORMAPME a v posledku i ECOS [2], vytvořený v listopadu 2002.
2.4 Výbor se několikrát vyslovil [3] pro revizi legislativního rámce, který v současnosti upravuje normalizaci, a jeho většího přizpůsobení nejnovějšímu vývoji a výzvám v oblasti evropských technických norem a zjednodušení legislativy, aby více odpovídal zásadě "zlepšení tvorby právních předpisů" [4] a byl ve větším souladu s obecnými zásadami průmyslové politiky v rozšířené Evropě [5] a s prioritami strategie vnitřního trhu pro období let 2003 až 2006 [6].
2.5 Výbor měl rovněž možnost se vyslovit ve prospěch přijetí stabilního finančního rámce pro evropskou normalizaci spočívající na pevných právních základech.
Stejně tak musí být ze strany Komise a členských států zajištěno spolufinancování normalizačních činností, evropských infrastruktur i opatření na zlepšení součinnosti mezi ENO v procesu tvorby evropských technických norem a v podpoře mezinárodních norem tak, aby se zvýšila jejich účinnost.
2.5.1 Větším zapojením představitelů členských států by mohla být zajištěna lepší a přesnější tvorba norem pro zúčastněné strany.
2.6 Rozvoj evropské kultury technické normalizace je zásadní pro zajištění účinného a vyváženého fungování vnitřního trhu evropské pětadvacítky.
Na evropské úrovni je tudíž důležité zajistit struktury schopné efektivně reagovat na:
- požadavky "nového přístupu",
- potřeby interoperability na trzích,
- omezení a příležitosti hospodářské soutěže, které mají na mezinárodních trzích stále větší význam.
2.7 V roce 2004 činil celkový počet evropských norem přibližně 1200 v CEN a přibližně 400 v CENELEC: celkově bylo ze strany obou orgánů přijato zhruba 15000 evropských norem.
2.8 Znaky, které vedly k takovému úspěchu, musí být podle Výboru plně zachovány a případně i posíleny.
Nový právní rámec založený na článcích 95 a 157 Smlouvy, který upravuje financování normalizačních činností, nesmí podle názoru Výboru nijak omezit povahu a základní znaky procesu tvorby norem, který musí zůstat nezávislý, dobrovolný a vzájemný.
2.9 Na druhé straně si je Výbor vědom důležitosti zpřehlednit, upevnit a z hlediska času zabezpečit finanční rámec ústředních evropských orgánů i vzhledem ke zrychlení používání standardních technických norem, které bylo v posledních letech zaznamenáno.
2.9.1 Stále více roste zájem na vyloučeních nových překážek výměn prostřednictvím systému normalizace schopného podpořit konkurenceschopnost produktů, služeb a postupů evropského průmyslu s cílem uskutečnit ekonomický, sociální a environmentální rozměr rozvoje v souladu s Lisabonskou strategií.
2.10 Doposud neexistuje žádné právní východisko na evropské úrovni, které by výslovně upravovalo financování systému technické normalizace a umožnilo Komisi z doplňkových zdrojů finančně podporovat veškeré normalizační činnosti.
2.10.1 Jak je známo, tyto činnosti sahají od informačních a komunikačních technologií po dopravu, od ochrany životního prostředí a spotřebitele po bezpečnost potravinářských postupů a výrobků, od pre-normativního a ko-normativního výzkumu po sektor služeb a "new deliverables" [7].
2.11 Kromě toho je třeba zajistit větší soudržnost a stabilitu ústředních orgánů CEN, CENELEC a ETSI, obzvláště po přistoupení nových členských států a se zřetelem k příštímu rozšiřování Unie.
2.12 Zatímco národní normalizační orgány mohou při financování využívat přímé výnosy z prodeje produktů a poskytování služeb, infrastruktury Společenství jsou závislé pouze na příspěvcích členských států a na doplňkovém financování EU a ESVO, které se zdá být po mnoha stránkách nedostatečné k zajištění účinnosti a pevnosti evropského systému normalizace.
2.13 Rada ve svých závěrech z roku 2002 vyzvala veřejné orgány, aby normalizaci přikládaly strategický význam a viditelně se v tomto ohledu angažovaly, zejména prostřednictvím konkrétních příspěvků na udržení efektivních a účinných normalizačních infrastruktur.
2.14 V prosinci 2004 vzala Rada na vědomí iniciativu Komise zaměřenou na reformu institucionálního rámce a navržení nového právního základu pro financování evropské normalizace [8]. Vyzvala Komisi, členské státy a evropské a národní normalizační orgány, aby zvážily možné způsoby optimalizace evropského systému normalizace s cílem lepšího využívání dostupných zdrojů a přezkoumání dalších možností zajištění účinného financování normalizace v Evropě [9].
2.15 Komise vypracovala několik návrhů [10] možných scénářů financování evropského systému normalizace:
- scénář nezasahování,
- možnost výlučného financování ze strany průmyslu a zainteresovaných stran,
- možnost výlučného financování ze strany členských států a národních normalizačních orgánů,
- možnost přidané hodnoty za finanční účasti Společenství.
2.16 Výlučné financování ze strany průmyslu a zainteresovaných stran by bylo limitováno tím, že pozornost by byla zaměřena téměř výhradně na tvorbu technických norem řízených trhem, které by tedy sloužily ke zlepšení evropské konkurenceschopnosti na světovém trhu.
2.16.1 Výhoda tohoto druhu financování by spočívala v tom, že finance by se poskytovaly přímo v závislosti na vůli podniků a odrážely by potřebu trhu bez jakýchkoli vnějších vlivů.
Současně by však mohlo mít závažný dopad na úroveň ochrany, a to zejména vyvážené ochrany, všech přítomných zájmů, zejména zájmů MSP.
2.17 Možnost výlučného financování ze strany členských států přes ENO, které jsou členy CEN, CENELEC a ETSI, by mohla oslabit úroveň koordinace na evropské úrovni a soudržnost evropského systému normalizace.
2.17.1 Na druhé straně by tato možnost mohla v širokém měřítku splňovat zásady subsidiarity a proporcionality stanovené ve Smlouvě.
2.18 Větší účastí Komise by technické normy získaly významnou evropskou přidanou hodnotu, takže by byly zrušeny nevyhovující národní normy a posíleno fungování jednotného trhu i pokud jde o úspory z rozsahu pro produkci evropského průmyslu.
2.18.1 Komise by měla možnost ovlivnit a nasměrovat normativní proces podle úhlu pohledu Společenství, s potenciálními úpravami pokud jde o viditelnost, soudržnost a účinnost v podporování svých politik.
2.19 Co se týče výdajů, podle nejnovějších studií [11] by se roční náklady systému normalizace CEN/CENELEC/ETSI měly pohybovat kolem 700 mil. eur rozvržených následovně:
- 26 % na institucionální náklady ENO,
- 2 % na správní náklady CEN Management Centre (CMC),
- 72 % na náklady účasti národních expertů v různých výborech pro normalizaci.
2.20 Z hlediska vstupů by základní zdroje současného financování mohly být rozvrženy takto:
- 2 % z příspěvků EU/ESVO,
- 8 % z příspěvků vlád členských států,
- 90 % z příspěvků průmyslu a zúčastněných stran.
2.21 Finanční podpora evropské normalizace je v současné době založena na řadě právních aktů, které většinou neobsahují dostatečně přesná a konkrétní ustanovení o podmínkách financování.
Na základě těchto aktů může Komise pověřit ENO (CEN, CENELEC, ETSI) vypracováním evropských norem na podporu svých politik.
2.22 Finanční podpora evropské normalizace spadá obecně do oblasti partnerských vztahů mezi Komisí, ESVO a ENO, tak jak jsou stanoveny v Obecných zásadách spolupráce, které byly podepsány dne 28. března 2003.
2.23 Financování činností evropské normalizace se zaměřuje především na:
- roční smlouvy o provedení práce uzavírané s ENO za účelem zlepšení fungování jejich ústředních sekretariátů ve smyslu soudržnosti, účinnosti, kvality a viditelnosti,
- zlepšení kvality evropské normalizace prostřednictvím hodnocení návrhů harmonizovaných norem vnějšími experty a podle potřeby i překladu jejich konečného znění,
- služby pro vypracovávání evropských norem nebo dalších produktů normalizace k podpoře politik a právních předpisů Společenství,
- podporu a viditelnost evropského systému normalizace a evropských norem,
- technickou pomoc a spolupráci s třetími zeměmi a mezinárodní spolupráci.
2.23.1 Stejně tak normalizace přispívá k odstranění technických překážek mezinárodnímu obchodu, a to prostřednictvím úmluv dojednaných s WTO jako jsou TABD (Trans Atlantic Business Dialogue) a MEBF (Mercosur European Business Forum) a přeměnou evropských technických norem v mezinárodní normy ISO, IEC a ITU.
3. Konkrétní poznámky
3.1 Podle Výboru by v zájmu zachování nezbytných znaků evropského procesu normalizace, který musí být i nadále dobrovolný a založený na shodě a řízený trhem, bylo vhodné vložit nový bod odůvodnění s následujícím zněním:
Proces normalizace musí být nadále dobrovolný, založený na konsensu a řízený trhem.
Tyto znaky je třeba zachovat a zhodnocovat v nových právních základech Společenství pro financování evropské normalizace v rámci akčního plánu evropské normalizace přijatého Komisí v říjnu 2005, který musí být každoročně po vzájemné dohodě aktualizován evropskými normalizačními orgány a zúčastněnými stranami.
3.2 Výbor se domnívá, že rychlost technologických změn neospravedlňuje podněcování průmyslu k rostoucímu počtu konsorcií a fór pro vytváření technických specifikací nad rámec oficiálního procesu evropské normalizace.
To by mohlo oslabit základní princip evropské legislativy, totiž účast otevřenou všem expertům a obzvláště menším podnikům, transparentnost celého procesu, rozšiřování základny dobrovolné shody.
Proto Výbor považuje za důležité vložit následující nový bod odůvodnění:
Je nezbytné, aby nové právní základy financování zajistily větší účinnost normalizace a její posílení a mohly tak transparentně, otevřeně a dobrovolně reagovat na "new deliverables": technické specifikace, technické zprávy a příručky.
Na tyto "deliverables" [12] by ENO měly mít možnost dohlížet, aby vyhovovaly nejen potřebám všech zainteresovaných stran (zejména těch méně strukturovaných a menších), ale i všem oprávněným požadavkům sdružení spotřebitelů.
3.3 Podle Výboru by bylo vhodné upravit současný čtvrtý bod odůvodnění tak, aby cílem bylo poskytnout právní základ nejen "pro financování poskytované Společenstvím na veškeré činnosti evropské normalizace, které jsou potřebné k naplňování jeho politik a právních předpisů", nýbrž také pro posílení evropského procesu normalizace, neboť ten je základním prvkem konkurenceschopnosti evropského průmyslu, ochrany spotřebitele, ochrany zdraví a blahobytu evropských občanů.
Je třeba zajistit explicitní, úplný a podrobný právní základ pro financování poskytované Společenstvím na veškeré činnosti evropské normalizace, které jsou potřebné pro naplňování jeho politik a právních předpisů a pro posílení evropského procesu normalizace, neboť ten je základním prvkem konkurenceschopnosti evropského průmyslu, šíření nových inovačních technologií, ochrany spotřebitele, ochrany zdraví a blahobytu evropských občanů.
3.4 Podle názoru Výboru je nutné více zdůraznit, že ENO nejsou tvůrci technických norem, nýbrž poskytovatelé služby evropských infrastruktur, v jejímž rámci jsou normy vypracovávány experty zastupujícími zúčastněné zainteresované strany.
Proto by měl být vložen nový bod za osmý bod odůvodnění:
Evropské normalizační orgány poskytují hlavně služby infrastruktury za účelem tvorby technických norem, které se rodí převážně v rámci nezávislého vzájemného postupu technické tvorby zástupců zainteresovaných stran.
3.5 U článku 3 návrhu rozhodnutí Normalizační činnosti způsobilé k financování Společenstvím Výbor navrhuje vložit do odstavce 1 za bod f) dvě nová písmena g) a h):
3.5.1 Jak již bylo uvedeno v odstavci 1.4 tohoto stanoviska, odborná příprava zúčastněných stran v oblasti normalizace je obzvláště důležitá. Článek 3, nové písmeno g):
"odborná příprava zástupců zúčastněných stran, zejména menších podniků z odvětví služeb a odbytu a méně strukturovaných orgánů jak na obecné úrovni normalizačního procesu, tak na konkrétní technické úrovni za účelem posílení kapacit pro společnou tvorbu evropských a mezinárodních norem".
3.5.2 K zajištění stále větší účasti různých subjektů občanské společnosti do normalizačních procesů se zdá nezbytné posílit jejich zapojování do sítě. Článek 3, nové písmeno h):
"posílení mezioborové koordinace metod, postupů, politik a interaktivních evropských informačních sítí mezi národními/regionálními normalizačními orgány".
3.6 Způsoby financování
3.6.1 Činnost normalizačních orgánů je srovnatelná s činností obecného hospodářského zájmu do té míry, že produkuje neodmyslitelné služby pro oblasti zdraví, životního prostředí a udržitelného rozvoje.
3.6.2 Podle mínění EHSV by se financování činností ústředních sekretariátů ENO kromě "dotací na činnost" a "dotací na provozní náklady" [13] mohlo odvíjet rovněž prostřednictvím výzev k předkládání nabídek (procurement) v souladu s postupem pro zadávání veřejných zakázek.
V zásadě v souladu se zásadou větší flexibility.
3.6.3 Článek 5, "Způsoby financování", odstavec 5. U rámcových úmluv o partnerství (podle článku 5) mezi ENO a Komisí je podle Výboru účelné, aby byly výsledkem skutečného "rovného partnerství" a nebyly nařizovány jednostranně.
Rovněž je účelné zpružnit byrokratické postupy a správní kontrolu, a vyloučit tak zavádění obtížných systémů certifikace a účetního auditu vzniklých nákladů využíváním paušálních systémů, v jejichž rámci by se pokrylo až 100 % mezních nákladů.
3.7 Aspekty životního prostředí
3.7.1 Vedle cílů těchto norem, totiž zjednodušit výměnu, zlepšit kvalitu života, přispět ke zlepšení zdraví a bezpečnosti postupů a služeb, je třeba věnovat obzvláštní pozornost aspektům životního prostředí.
3.7.2 Příkladem je integrovaná politika produktů, jejímž těžištěm je rozvoj koncepce "životního cyklu životního prostředí" [14].
Přezkoumání aspektů životního prostředí na podnikové a místní úrovni jsou již zahrnuta do normy EN ISO 14001, která byla přijata jako evropská norma.
I ostatní normy řady ISO 14000 (environmentální řízení) jsou již součástí evropské praxe: ISO 14020 (environmentální značení), ISO 14030 (hodnocení environmentálního profilu), ISO 14040 (LCA/Life Cycle Assessment – hodnocení životního cyklu).
3.8 Způsoby řízení, provádění a průběžné kontroly
3.8.1 Podle Výboru by bylo vhodné upravit čl. 6 odst. 2 v souladu s novým upraveným čtvrtým bodem odůvodnění.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k Zelené knize o zlepšení rámce EU pro investiční fondy
KOM(2005) 314 v konečném znění
(2006/C 110/04)
Dne 12. července 2005 se Evropská komise, v souladu s článkem 262 Smlouvy o založení Evropského společenství, rozhodla konzultovat Evropský hospodářský a sociální výbor ve věci Zelená kniha o zlepšení rámce EU pro investiční fondy
Specializovaná sekce "Jednotný trh, výroba a spotřeba", kterou Výbor pověřil přípravou podkladů na toto téma, přijala stanovisko dne 21. února 2006.
Zpravodajem byl pan GRASSO.
Na 425. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 15. a 16. března 2006 (jednání ze dne 15. března 2006), přijal Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko 138 hlasy pro, 1 hlasem proti a 4 členové se zdrželi hlasování.
1. Úvod
1.1 Na cestě směrem k úplné integraci finančních trhů v Evropě poskytuje zelená kniha Komise strategické informace velkého významu.
Jak známo, hospodářský rozvoj a růst evropských zemí je úzce spjat s rozvojem a integrací finančních trhů, s integrací, která rovněž představuje úplné uskutečnění třetí fáze samotné Unie.
1.2 Nehledě na akademickou diskusi, zda finanční rozvoj předchází hospodářskému rozvoji nebo po něm následuje, se zdá důležité zdůraznit, jako v dualismu mezi zaměřením na banku a zaměřením na finanční trhy, které odlišuje takzvaný anglosaský (a především americký) model od "modelu evropského", že vývoj platných právních předpisů a hlavní směry Unie chtějí zdánlivě jít cestou úplné integrace těchto dvou zaměření do našeho ekonomického systému.
1.3 Trhy a finanční instituce vykonávají uvnitř společnosti velmi důležitý úkol, totiž dát při dodržování pravidel hry založených na kritériích alokační účinnosti a racionálnosti do poměru jednotky s finančním "deficitem" s jednotkami s "přebytkem".
Nejen to, ale je třeba mít na paměti, že ke správné hospodářské soutěži a konkurenci mezi podniky dochází na kapitálovém a úvěrovém trhu dříve, než na trhu majetkovém.
2. Trh SKIPCP v EU a potřeba harmonizace
2.1 Evropské právní předpisy o správě úspor obecně a o SKIPCP (subjekty kolektivního investování do převoditelných cenných papírů) konkrétně se točí kolem legislativního jádra tvořeného směrnicí 85/611/EHS, která v těchto letech poskytovala řídící rámec, uvnitř něhož se sektor vyvíjel.
Ačkoli v EU není proces odstraňování legislativních překážek umístění a přeshraniční komercializace výrobků zcela ukončen, trh SKIPCP se pohybuje v harmonizovaném výchozím legislativním prostředí.
2.2 Rozvoj trhu SKIPCP se zdá být nezadržitelným procesem stálého vzestupu.
Růst spravovaného čistého jmění se v posledních letech pohyboval v dvojmístných číslech.
Podle údajů European Fund and Asset Management Association, Investment Company Institute, and other Mutual Fund Association zaznamenal trh zahrnující evropskou patnáctku, Českou republiku, Maďarsko, Polsko, Norsko a Švýcarsko v období let 1996 – 2005 složený roční růst ve výši 14,5 %, takže vzrostl z přibližně 1450 mld. eur na více než 4900 mld. eur čistých aktiv.
2.3 Ze zveřejňovaných [1] ročních stavů počtu fondů na celém světě a jejich celkového kapitálu je zřejmé,, že tento fenomén je na vzestupu jak co do počtu fondů, tak i obhospodařovaných objemů.
2.4 Podle názoru EHSV je velmi důležité, i když jsou s tím spojeny obtíže, vyřešit problém sbližování daňových systémů v zájmu zvýšení tendence růstu SKIPCP.
Strategie internacionalizace odvětví mohou být ovlivněny jak překážkami vstupu, tak překážkami odchodu.
Překážky odchodu pramení ze zdanění upisovatelů neusazených v dané zemi podle vnitřních předpisů fondu. Překážky vstupu pramení z právních předpisů platných v zemi pobytu upisovatele.
2.5 Jak se zdá, na evropském poli se daňové předpisy pro SKIPCP téměř všude opírají o zásadu neutrálnosti při investování prostřednictvím fondů, na rozdíl od přímých investic. Téměř ve všech evropských zemích existuje model formální či reálné daňové transparentnosti (no-veil) těchto subjektů, který vyžaduje zdanění výnosů přímo u investorů.
Model transparentnosti se užívá při uplatňování zásady capital export neutrality a při neexistenci srážkové daně u zdroje z finančních výnosů pobíraných z fondu se mění ve zdanění investorů podle zásady bydliště.
3. Poznámky k odstavci "Celkové hodnocení"
3.1 V evropském finančnictví jsou SKIPCP obvykle v průměru třikrát menší než jejich protějšky ve Spojených státech. Panuje názor, že to je příčinou menších úspor z rozsahu při řízení, což je na úkor čistých výnosů pro konečné investory.
3.2 I přesto, že prioritním cílem zákonodárce Společenství je stanovit pravidla pro financování produktu, se EHSV domnívá, že skutečný užitek pro investory závisí na všech předpisech pro finanční systém (tedy na předpisech o produktech a službách).
3.3 Zelená kniha zdůrazňuje potenciál růstu provozního rizika plynoucího z outsourcingu některých funkcí, které mohou potenciálně vyvolat střet zájmů: podle názoru EHSV se jedná o opodstatněnou obavu, kterou by měla rozptýlit příslušná legislativní opatření.
3.4 Od chvíle, kdy je proces rozdělen na více částí, jimiž jsou pověřeny různé organizace, nespočívá problém ani tak v technických aspektech, za nichž došlo k rozdělení, jako spíše v podmínkách rovnováhy, ve kterých se rozvíjí (nový) trh, který upravuje vztahy mezi kupujícím a prodávajícím.
Za příklad poslouží finanční analýzy.
V běžné praxi nejsou finanční analýzy předmětem samostatné výměny, nýbrž jsou součástí jiných – obvykle provozních – služeb, takže například makléř obchodující s cennými papíry rozesílá analýzy jednotlivých cenných papírů výměnou za provozní kontinuitu spočívající v provizi, která zahrnuje rovněž náklady na vypracování analýzy.
3.5 Oběh informací (analýz) tedy probíhá na základě logik trhu charakteristických pro "veřejné blaho": množství potřebných informací je dané a cena se rovná součtu cen zaplacených různými kupujícími, avšak jen malý počet těchto kupujících skutečně platí.
Výsledek je přinejmenším nevyvážený: analytická činnost se podhodnocuje, což s sebou nese pobídku k rozvoji úspor z rozsahu při vypracovávání analýz a nevyhnutelný pokles kvality, jakož i podnět k využívání výhod z nákladů spojených se střetem zájmů (viz například zásah britského FSA ohledně "soft commission" mezi makléři a správci majetku).
EHSV zastává názor, že by se měla stanovit pravidla pro co nejrychlejší zamezení zaměňování mechanismů tvorby cen v oblasti zprostředkování rizik spojených s finančním kapitálem a mechanismů tvorby cen v oblasti zprostředkování/přeměny investičních rizik.
4. Odpovědi na vznesené dotazy
4.1 Otázka 1: Zajistí níže vyjmenované iniciativy dostatečnou právní jistotu, pokud jde o provádění směrnice?
A. Odstranit nejistoty v uznávání fondů během přechodu ze SKIPCP I na SKIPCP III,
B. zjednodušit oznamovací postup pro fondy, které využívají pasy,
C. podpořit provádění doporučení Komise k využívání derivátů a zjednodušeného prospektu,
D. objasnit definice aktiv, které může SKIPCP nabývat.
4.1.1 K odpovědi na otázku je nezbytné rozlišovat mezi financováním "produktu" a financováním "služby".
První uvedené má za cíl určit operační nástroje, které umožní setkání mezi poskytovateli a příjemci finančního kapitálu, zatímco cílem druhého je hledat nástroje, které by se lépe přizpůsobily potřebám směnečného věřitele nebo poskytovatele fondů a v případě neexistence adekvátních produktů určily chybějící charakteristiky.
4.1.2 Přeměna finančních systémů ze "zaměřených na banku" na "zaměřené na trh" mění funkčnost finančního zprostředkování, které stále častěji zprostředkovává rizika namísto finančního kapitálu, který je obsahuje.
Zprostředkování rizik je výhodné pouze tehdy, když s nimi zprostředkovatel umí zacházet s nižšími náklady než investor.
Je třeba si tedy položit otázku, zda je legislativa zaměřená na snížení rizik účinnější, než legislativa zaměřená na zajištění odpovídající úrovně účinnosti procesu zprostředkování rizik.
4.1.3 Je třeba mít na paměti, že i na účinných finančních trzích by se celkové riziko spojené s investováním rozdělilo ideálně na dvě části: "riziko návratnosti" a "informační riziko".
První riziko měří skutečnou volatilitu výnosů z investic.
Naproti tomu druhé riziko měří obtížnost (v zásadě způsobenou nedostatkem informací ekonomických subjektů) správně změřit riziko návratnosti.
Je třeba si uvědomit, že odměna za riziko spojené s volbou hospodářských subjektů pramení z obou podstat rizika a že vazby mezi těmito podstatami se nevyznačují prostým součtem, nýbrž různě intenzivními vztahy.
4.1.4 Po tomto úvodu se EHSV domnívá, že na tuto otázku lze odpovědět kladně, s výhradou, že výše uvedené platí pro sektor "financování produktu".
Pokud jde o "financování služeb", bylo by třeba zavést větší svobodu při poskytování investičních služeb, například odstraněním stávajících překážek reklamním aktivitám v oblasti financí, které zcela neuznávají zásadu takzvané home country control.
4.1.5 Obava, ze které tato praxe vyplývá, je jasná: zamezit obcházení předpisů subjekty, které chtějí vytvořit síť zakladatelů využitím nejpříznivějších režimů v zemích EU.
Podle EHSV má však tato logika jednu počáteční vadu: pokud existuje možnost obejít předpisy, znamená to, že režimy nejsou skutečně harmonizované.
4.1.6 EHSV je proto toho názoru, že se má zvýšit "volný pohyb" aktivit spojených s "financováním služeb" jakožto páky na větší harmonizaci jednotlivých národních provádění směrnic Společenství v oblasti investic a cenných papírů (včetně SKIPCP III).
4.2 Otázka 2: Existují další obavy týkající se každodenního provádění směrnice, jimiž se je nutno přednostně zabývat?
4.2.1 Sbližování právních předpisů musí být provázeno opatřeními na koordinaci daňových předpisů uplatňovaných v tomto odvětví.
Na evropském trhu, stejně jako ve všech ostatních oblastech finančnictví, dodnes spoluexistují různé národní systémy, ke kterým se v určitých oblastech připojují předpisy vyplývající z bilaterálních dohod, které zamezují dvojímu zdanění.
4.2.2 Struktura různých daňových předpisů narušuje hospodářskou soutěž, způsobuje dvojí zdanění a umožňuje arbitráž, obcházení předpisů a daňové úniky.
V tomto smyslu musí být národní legislativní rámec s ohledem na větší stupeň internacionalizace trhu účinnější.
4.2.3 Pro členské státy představuje zdanění znamenitý podpůrný a ochranný nástroj.
Různé daňové interpretace nástrojů SKIPCP pocházejících z jiných států EU umožňují uplatnění méně výhodných daňových režimů a vytvoření určitého druhu překážky vstupu.
Výbor si je vědom, že daňová harmonizace nemůže být považována za lehce a v krátké době dosažitelný cíl, mimo jiné i proto, že zásahy v této oblasti vyžadují jednomyslnou shodu.
Proto se alespoň navrhuje vzít v úvahu definici daňového systému Společenství ohledně investičních produktů na úrovni ukládání daní a jejich vybírání.
4.3 Otázka 3: Zajistil by efektivní pas správcovské společnosti významné dodatečné ekonomické výhody oproti opatřením týkajícím se delegování?
Uveďte prosím zdroje a pravděpodobný rozsah očekávaných přínosů.
4.3.1 Pas a "zjednodušený prospekt" se zdají být vhodnými opatřeními k překonání problémů spojených s roztříštěním trhu a s překážkami úplné mobilitě kapitálu a dokončení trhů a k obnovení dostatečné právní jistoty. EHSV se zároveň domnívá, že je naprosto nezbytné pokračovat v odstraňování nejistot spojených s uznáváním fondů založených během přechodu ze SKIPCP I na SKIPCP III.
4.4 Otázka 4: Vedlo by rozdělení odpovědnosti za dohled nad správcovskou společností a fondem mezi různé jurisdikce k dodatečným provozním rizikům nebo obavám v oblasti dohledu?
Popište zdroje problému a opatření, která by bylo možno přijmout k účinnému zvládnutí takovýchto rizik.
4.4.1 EHSV si je vědom, že v EU vedle sebe existují dva finanční systémy, anglický a kontinentální, které by šlo během krátké doby jen těžko sblížit.
Nicméně i v tomto případě EHSV doufá, že nové předpisy budou ukládat uplatnění pouze jednoho legislativního zdroje schopného usnadnit proces sbližování, neboť panuje názor, že uvalení legislativních překážek spočívajících ve smíšeném používání pravidel jednoho či druhého legislativního zdroje by pouze prodlužovalo současný nevyvážený stav.
4.4.2 EHSV vyjadřuje své přesvědčení, že rozdělení odpovědnosti za dohled nad správcovskou společností a fondem mezi jurisdikce dvou členských států zvýší obtíže při dohledu a vznikne nebezpečí snížení účinnosti jejich intervence.
Považuje se tedy za vhodné stanovit, aby odpovědnost vůči investorům nesl fond ze země, odkud pochází investor, a to i v případě, kdy by správcovská společnost měla sídlo v zahraničí.
4.5 Otázka 5: Zlepší větší transparentnost, srovnatelnost a pozornost věnovaná potřebám investorů při distribuci podílů fondu významně fungování evropského trhu investičních fondů a úroveň ochrany investorů?
Mělo by to být prioritou?
4.5.1 Samotné právní předpisy k vytváření finančních nástrojů nepostačují ke zlepšení fungování trhů fondů a ochrany investorů.
EHSV navrhuje, aby se věnovala patřičná pozornost fázi distribuce, což posílí její transparentnost, a investoři tak budou mít možnost činit vědomá rozhodnutí.
4.5.2 Informace poskytované investorům nesmí zcela opomíjet společenské a kulturní prostředí, ve kterém investoři vyrostli a žili.
S rozšířením Evropské unie o země, ve kterých ještě před 15 lety neexistovalo tržní hospodářství, vyvstává otázka účelnosti zachování jedné informační normy.
Výbor se domnívá, že by se v této souvislosti měly zahájit příslušné úvahy a mít přitom na paměti potřebu co nejjednoduššího a pokud možno jednotného legislativního rámce na jedné straně a přetrvávající rozdíly v kultuře ekonomiky a financí mezi některými členskými státy na straně druhé.
4.6 Otázka 6: Přispěje podstatně k tomuto cíli objasnění pravidel vedení podniku uplatňovaných ve společnostech, které nabízejí fondy drobným investorům?
Měly by se zvážit jiné kroky (například lepší zveřejňování informací)?
4.6.1 Objasnění pravidel vedení podniků zabývajících se distribucí je podle EHSV více než žádoucí.
Nesmí však být podceňována skutečnost, že každodenní uplatňování směrnice s ohledem na řízení rizik a transparentnost poplatků je spojeno s objektivními obtížemi, které není vždy snadné překonat.
4.6.2 Příkladem zde mohou být technické aspekty vykazování stavu ve srovnání s referenčním bodem (benchmark).
To může nabývat zcela různých významů, podle toho, zda je správa zaměřena na překonání referenčního bodu nebo na vyrovnání se referenčnímu bodu. Odlišné postupy při delegování – za použití stejných technických nástrojů – vyžadují přijmutí jiných rizik, pokud je pro překonání referenčního bodu nezbytné umožnit správci odchylky při jejich alokaci, a tudíž přijmout dodatečná rizika.
4.6.3 V této souvislosti se navrhuje zavést právní předpisy směřující k větší transparentnosti způsobů (ne množství) rotace investic v portfoliích: při shodných hrubých výkonech způsobují větší rotace portfolií vyšší transakční náklady a snižují čistý výkon pro zákazníka.
Jedná se zde o velmi ožehavé téma, neboť část transakčních nákladů by pak nesl sám správce.
4.7 Otázka 7: Existují konkrétní záležitosti týkající se fondů, které nejsou zahrnuty v probíhající práci zaměřené na řádné provedení pravidel chování ve směrnici MiFID?
4.7.1 Směrnice MiFID může poskytnout důležitý právní základ, zejména pokud jde o dosažení vysokých standardů transparentnosti v distribuční fázi SKIPCP.
4.7.2 Směrnice MiFID však nestanoví pravidla transparentnosti při jednání o dluhopisech, jejichž neprůhlednost může být značná.
Nicméně podle názoru EHSV nesmí být směrnice MiFID považována za nástroj, který doplňuje a pokrývá veškeré možné mezery legislativního rámce pro SKIPCP.
4.8 Otázka 8: Existují pro přeshraniční koncentrace fondů obchodní nebo ekonomické důvody (čisté přínosy)?
Je možné dosáhnout těchto přínosů velkou měrou racionalizací v rámci jednotlivých členských států?
4.8.1 Evropské fondy jsou v průměru zatím relativně malé: v roce 2004 byl průměr 195 mil. dolarů, na rozdíl od amerického průměru 628 mil. dolarů ve stejném roce.
Tento aspekt se odráží na možnosti získat úspory z rozsahu, tedy na výnosech, a v neposlední řadě na rentabilitě správcovské společnosti.
4.8.2 Je známo, že jeden z finančních efektů procesu globalizace hospodářství spočívá ve snížení absolutní úrovně rizik, k němuž se připojuje přeskupení systematických (rostoucích) a nesystematických (klesajících) rizik.
I když se připouští, že proces přeshraniční koncentrace by mohl zvýšit úspory z rozsahu, musí se u produktů, pro které tyto úspory představují skutečnou hnací sílu úspěchu, aneb u všech oblastí správy úspor, kde je efektivita důležitější než účinnost, uplatnit pouze v omezené míře.
Avšak v oblastech, ve kterých účinnost není dostačující, by proces shlukování mohl mít zcela nepříznivé dopady.
4.9 Otázka 9: Bylo by možno požadovaných přínosů dosáhnout sdružováním?
4.9.1 Sdružování správy aktiv různých fondů, které jsou v zásadě podobné, umožňuje zřejmé úspory z rozsahu a představuje nástroj, který již správcovské společnosti využívají ke zlepšení efektivity při správě investic.
Přeshraniční sdružování se však potýká s problémy v oblasti daní a právních předpisů, co se týče investičních fondů, o kterých se již diskutovalo dříve.
EHSV se tedy domnívá, že sdružování nemůže být alternativní cestou k obcházení problémů a legislativních a institucionálních obtíží, se kterými se potýká konsolidace odvětví investičních fondů.
4.10 Otázka 10: Je hospodářská soutěž na úrovni správy a/nebo distribuce fondů dostatečná, aby zajistila, že investoři budou mít prospěch z větší účinnosti?
4.10.1 Odpověď na tuto otázku je záporná, jak se ostatně ukazuje i na příkladu Spojených států.
Na americkém trhu se investiční fondy vyskytují již šedesát let. I přes velkolepý nárůst počtu fondů a jejich velikost se celkové náklady fondů a investorů zhruba zdvojnásobily [2].
To se odrazilo v méně uspokojivém čistém výkonu vzhledem k referenčnímu bodu: zatímco v období let 1945 – 1965 fondy překonávaly referenční body v průměru o 1,7 % za rok, v období let 1983 – 2003 tento rozdíl vzrostl a činil 2,7 % za rok.
4.11 Otázka 11: Jaké jsou výhody a nevýhody (rizika v oblasti dohledu nebo obchodu) plynoucí z možnosti zvolit si depozitáře v jiném členském státě?
Nakolik delegování nebo jiná opatření zamezují nutnosti legislativních opatření k těmto otázkám?
4.11.1 Možnost zvolit si depozitáře v jiném členském státě, než kde má sídlo správcovská společnost, by mohla zvýšit konkurenci mezi depozitáři a snížit zátěž pro fond.
4.11.2 Zároveň by to mohlo přinést vyšší rizika v oblasti dohledu, pokud by spolupráce a sbližování regulátorů v tomto sektoru nebyly na dostatečné úrovni.
4.11.3 Jakkoli jsou poplatky nezanedbatelné, pro depozitáře jsou nižší než například náklady na distribuci.
EHSV proto navrhuje uvážit výhody a rizika této legislativní iniciativy.
4.12 Otázky 12: Myslíte si, že probíhající normalizace podporovaná odvětvím přinese výsledky v přiměřeném časovém rámci?
Je nutné zapojení veřejného sektoru?
4.12.1 Normalizace, automatizace a využití výpočetní techniky při zadávání příkazů a likvidaci fondů jsou základním předpokladem pro to, jak distributorům umožnit rozšíření nabídky produktů a zvýšit konkurenci.
4.12.2 To byl však vyžadovalo hluboké zásahy do protokolů a norem upravujících operační a informační postupy, které by na subjekty uvalily značné náklady.
Je třeba mít na paměti, že na evropském kontinentu jsou správcovské společnosti a distributoři často součástí téže skupiny.
V této souvislosti je pravděpodobné, že subjekty budou méně motivované k udržení nákladů nezbytných ke zvýšení konkurence při distribuci.
Lze se však domnívat, že zapojení veřejného sektoru by mohlo tento proces povzbudit a zrychlit.
4.13 Otázka 13: Představuje silná závislost na formálních omezeních investování udržitelný přístup k zajištění vysoké úrovně ochrany investorů?
4.13.1 Účinnost strnulých schémat chování ohledně rizika vždy byla předmětem širokých diskusí ekonomického světa, především ve světle vzájemných výhod vyplývajících ze zkušeností po Brettonwoodských dohodách o pevných směnných kurzech.
To vyplývá z odlišnosti ekonomických rizik v závislosti na čase: v krátkém období je rizikem fluktuace vzhledem k omezením, zatímco v dlouhém období je naopak rizikem strnulost vzhledem k vývoji systému.
Výsledkem je, že zavádění strnulosti formálními omezeními by bylo výhodné z krátkodobého hlediska, z dlouhodobého však velmi riskantní.
4.13.2 Na tomto místě je třeba zmínit aspekt vyplývající z nejnovějších studií o takzvaném proudu "financování v závislosti na chování": chování a rozhodnutí jednotlivých subjektů mají tendenci nechat se podstatným způsobem ovlivnit stupněm rizikovosti, která je obklopuje.
Při růstu rizik je možné pozorovat aktivnější chování a naopak. Proto EHSV hodnotí negativně příliš přísné právní předpisy, které by z dlouhodobého hlediska mohly mít dvojí efekt: provozní nepružnost nástrojů a sníženou reaktivnost hospodářských subjektů, s výsledky, které by bylo třeba teprve určit, jistě by však byly negativní.
Na druhé straně by vědomí "skutečné ztráty" vlastního kapitálu mohlo představovat účinnější pobídku k jeho ochraně.
4.13.3 Tento jev způsobuje další roztříštění trhů, totiž vznik očekávání, že pokud má riziko příznivé výsledky, investor jej využije, zatímco pokud jsou výsledky nepříznivé, přenášejí se na trh.
4.14 Otázka 14: Myslíte si, že záruky – na úrovni správcovské společnosti nebo depozitáře – jsou dostatečné, aby řešily objevující se rizika ve správě SKIPCP?
Jaká další opatření k zachování vysoké úrovně ochrany investorů považujete za vhodná?
4.14.1 EHSV navrhuje zasahovat krátkodobě za určitých podmínek formálními a strnulými právními předpisy, avšak určenými pouze k přerušení tajně smluvených dohod. Pokud by tato situace nastala, trh by byl vyspělejší a jako takový by již nevyžadoval přísná omezení.
Oblastí zvláštního zájmu je výkaznictví: výkazní povinnosti jsou příliš často rozvrženy na časová období (příliš krátká), která neodpovídají finančním produktům, takže ve výkazech se neprojeví výhody časových rozdílů, které s sebou tyto investice nesou.
4.14.2 V zájmu posílení stupně ochrany investorů EHSV navrhuje uvážit zřízení zvláštního záručního fondu dotovaného i z výnosů ze sankcí uložených dozorčími orgány.
Tento fond by samozřejmě nesměl krýt tržní rizika, která jsou přirozená pro investice SKIPCP, nýbrž by měl naopak přispívat ke kompenzaci škod, které investorům vzniknou v důsledku chování zprostředkovatelů neslučitelného s předpisy.
4.15 Otázka 15: Existují příklady vedoucí k narušení volby investora, které vyžadují, aby jim tvůrci evropské nebo vnitrostátní politiky věnovali zvláštní pozornost?
4.15.1 Investiční fondy soupeří s finančními produkty jako jsou pojistky spojující pojistnou ochranu s investičním fondem, které investoři chápou jako srovnatelné, i přestože jsou upraveny dost odlišným právním rámcem.
4.15.2 To může mít za následek narušení volby investorů a negativní důsledky v oblasti nákladů a rizik uskutečněných investic.
Výbor se domnívá, že problém malé konkurence nelze řešit snižováním omezení a záruk požadovaných při investování do fondů.
Naopak je žádoucí přizpůsobit se co nejvyššímu legislativnímu standardu, na jehož základě se finanční produkty, které jsou vnímány jako přímá alternativa k investicím do fondů, podrobují legislativním požadavkům srovnatelným s požadavky na investice do fondů.
4.16 Otázka 16: Nakolik problémy související s roztříštěním regulace vyvolávají potíže související s přístupem na trh, které by mohly vyžadovat společný přístup EU k a) soukromým kapitálovým fondům, b) zajišťovacím fondům a fondům zajišťovacích fondů?
4.16.1 Odpověď na tuto otázku vyžaduje určitý předpoklad, který pomůže vyjasnit i problematiku týkající se předcházející otázky.
Je třeba, aby zákonodárce jasně definoval pojem převoditelných cenných papírů.
Musí být bez nejmenších pochybností vyjasněno, zda lze z tohoto pojmu vyvodit likviditu tohoto nástroje.
V současné době se oba používají jako zástupné pojmy a snaží se tak z koncepce cenného papíru "vytlačit" jak alternativní investice, tak náhradní produkty SKIPCP.
Podle názoru Výboru se jedná o potenciálně závažné nedorozumění, neboť by mohlo vést k záměně dvou velmi odlišných principů teorie finančních trhů: efektivity a úplnosti.
4.16.2 Finanční trh je efektivní, pokud jsou transakční výdaje za investice únosné. Finanční trh je úplný, pokud jsou v něm obsaženy veškeré možné investice.
4.16.2 Na soukromé kapitálové fondy a na zajišťovací fondy je třeba pohlížet z hlediska účinnosti (schopnosti vybrat nejlepší investice) a teprve potom z hlediska efektivity (schopnosti získat úspory z rozsahu v nákladech).
Z tohoto důvodu je méně důležitá otázka velikosti fondů: vzhledem k problémům spojeným s účinností (schopností rychlého pohybu na trhu bez ovlivnění jeho fungování) a se zamezením systematickému riziku (viz záchrana fondu LTCM v roce 1998) se raději doporučuje nepodporovat cíl přílišného zvětšování velikosti.
4.17 Otázka 17: Existují konkrétní rizika (z hlediska ochrany investorů nebo stability trhu) spojená s činnostmi soukromých kapitálových fondů nebo zajišťovacích fondů, která by mohla vyžadovat zvláštní pozornost?
4.17.1 Tyto investice se vedle rizika návratnosti vyznačují nesmírným rizikem spojeným s poskytováním informací.
Je správné toto riziko držet v určitých mezích, zvláště kvůli omezení možností podvodů, avšak bylo by chybné snažit se ho snížit příliš.
Pokud by se plně rozvinula transparentnost těchto fondů, vzniklo by riziko, že by byly zmařeny kompetence správců, které jsou základem dosažení výnosů slabě vázaných na trh.
4.17.2 Výbor se domnívá, že by se neměly činit utopistické pokusy o zprůhlednění celého složitého postupu, nýbrž snažit se, aby si "průměrný" investor uvědomil, že alternativní investice vyžadují vysoké poznávací schopnosti a, pokud tyto chybí, zásah odborníka.
4.18 Otázka 18: Nakolik by mohl společný režim soukromého umisťování pomoci překonat překážky přeshraniční nabídky alternativních investic kvalifikovaným investorům?
Může toto objasnění procesů uvádění na trh a prodeje být provedeno nezávisle na vedlejších opatřeních na úrovni správců fondů?
4.18.1 Definice společných právních předpisů o soukromém umisťování u kvalifikovaných investorů by mohla být významným podnětem k rozvoji soukromých kapitálových fondů v Evropské unii.
4.18.2 Kvalifikovaní investoři musí mít předem stanovené odborné znalosti a majetkovou kapacitu nezbytné k provádění rizikovějších investic, například soukromých kapitálových investic.
Proto se musí předpokládat, že umí posoudit schopnosti a věrohodnost správců.
Kromě toho by s ohledem na skutečnost, že soukromé kapitálové fondy zajišťují ve své podstatě určité rozložení rizik, nemělo být třeba žádných vedlejších opatření, která by vážně omezovala aktivity správcovské společnosti.
4.19 Otázka 19: Představuje současné normativní právo SKIPCP založené na produktech životaschopný dlouhodobý základ pro integrovaný evropský trh investičních fondů s řádným dohledem?
Za jakých podmínek nebo v jaké fázi by se měl zvážit posun směrem k regulaci založené na zásadách a rizicích?
4.19.1 Existují různé příklady nedostatků ve stávajícím přístupu: pro ilustraci uvádíme případ fondu ETF (Exchange Traded Funds), který spojuje pozitivní aspekty fondu (značnou diverzifikaci) s aspekty akcie (možnost neustálého obchodování na trhu).
Směrnice usnadňuje šíření tohoto nástroje tím, že mu dává výhody jako pasu SKIPCP. Na druhé straně omezuje jeho držení ze strany jiného SKIPCP, neboť ho pro tento účel považuje za akcii.
4.19.2 I ve světle úvah o alternativních investicích a o důležitosti věnovat pozornost nejen financování produktů, nýbrž i financování služeb, se Výbor domnívá, že posun směrem k regulaci založené na zásadách by byl žádoucí.
Zároveň se domnívá, že aktualizace právního rámce by měla být provedena postupně ve snaze najít adekvátní rovnováhu mezi lhůtami pro konzultaci a rychlostí procesu revize.
5. Budoucí výzvy
5.1 Jak se ukázalo, evropský systém SKIPCP se zdá být zatím roztříštěným trhem tvořeným – oproti americkým podnikům – relativně malými podniky, kde se spolupráce a přeshraniční toky nezdají být ještě dostatečně pružné, což však neumožní dosáhnout vysoké úspory z rozsahu, ani snížení nákladů.
5.2 Na druhé straně by přílišné obavy – obsažené i v zelené knize [3] – ohledně definice aktiv, která mohou SKIPCP nabývat, jež fondy nutí investovat především do likvidních finančních nástrojů, znemožnily zasahovat na neregulovaných trzích.
5.3 Bylo by tudíž žádoucí zohlednit možnost provádět soukromé kapitálové operace.
To by bylo v souladu s cílem otevřít kapitál MSP rizikovému kapitálu a tedy i soukromému kapitálu.
5.4 Evropský hospodářský systém se vyznačuje výrazným podílem malých a středních podniků, u kterých se často zdá, že mají nedostatek kapitálu, neboť obvykle využívají převážně bankovních služeb.
5.5 Tento nedostatek kapitálu je často provázen nadměrným zadlužením, zejména krátkodobými dluhy, a značným počtem dluhů a úvěrů obchodního rázu spojených s extrémní vzájemnou závislostí mezi podniky ze stejného výrobního odvětví.
Tyto znaky jsou rovněž důsledkem vlastnické struktury charakteristické pro kapitalismus rodinného typu, kde je často smíchán majetek podnikatele a kapitál podniku.
5.6 Tyto problémy na podnikové úrovni a nezbytnost uskutečnit obecnější cíle výrobního "systému" na úrovni EU jsou zásadní pro vyřešení finančních problémů MSP.
Tyto cíle jsou v zásadě tři a lze je shrnout následovně:
- podporovat kulturu podniku zaměřenou na otevření kapitálu MSP vkladu rizikového kapitálu třetích stran a finančních organizací,
- podporovat inovaci jakožto nástroj hospodářské soutěže na globalizovaných trzích,
- přijmout podpůrná opatření v zájmu kontinuity (a nástupnictví) podniku chápané jako proces, který nesmí vyvolat takovou "diskontinuitu", která by ohrozila život podniku.
5.7 Na základě těchto předpokladů se doufá, že evropský zákonodárce zaměří svoji pozornost i na významný sektor soukromého kapitálu, zatímco rizikový kapitál je zatím sektorem, který je v Evropě příliš málo rozvinut.
5.8 Výbor se navíc domnívá, že probíhající úvahy o legislativním rámci pro investiční fondy musí poskytnout příležitost k pozornému sledování rozvoje sociálně odpovědného finančnictví, které neobětuje sociální rozvoj a ochranu životního prostředí ve prospěch zisku.
V roce 2003 bylo s "etickými fondy" spjato přibližně 0,37 % veškerého majetku spravovaného evropskými SKIPCP [4].
Při srovnání s americkými trhem, kde ve stejné době připadalo na etické fondy 11,3 % majetku celkově spravovaného SKIPCP, se ukazuje, že v Evropě je prostor pro růst sociálně odpovědného finančnictví stále ještě velmi široký.
5.9 Pro podporu rychlejšího rozvoje sociálně odpovědného finančnictví by členské státy mohly stanovit mechanismy daňových úlev spočívajících v částečném snížení daní ze zisku z těchto investic, v souladu s principem, který již některé členské státy uplatňují a který umožňuje odečíst z daní dobrovolné příspěvky pro sociálně prospěšné organizace.
Kromě toho by bylo třeba poskytnout daňové úlevy rovněž na zisky fondů eventuálně opětovně investovaných do sociálně prospěšných organizací.
5.10 Vzhledem k inovativní povaze tohoto návrhu Výbor doufá v další prohloubení diskusí o tomto tématu a vypracování studie o proveditelnosti, a to i s využitím analýzy současných osvědčených postupů.
5.11 Střednědobé a dlouhodobé výzvy tedy spočívají především v následujícím:
- zohlednit nové produkty, které jsou "vytvářeny" inovacemi ve finanční oblasti, zejména alternativní investice, a které MSP stále více potřebují k "financování inovací",
- překonat – i prostřednictvím koncentrací – problém příliš malých rozměrů evropských fondů, které mají za následek nekonkurenceschopné náklady na správu, a zároveň "dát vznik" trhu s informacemi a analýzami,
- "dokončit" trh, který byl reguloval "financování produktu" a "financování služeb".
5.12 Správné informace o rizicích a souvisejících produktech, věrohodnost správců s ohledem na množství a způsoby provádění transakcí jsou faktory, které jsou vedle nezbytných právních předpisů schopny dát trhu důvěru, správnost a pravidla chování, což je nepostradatelné pro jeho efektivitu a účinnost při umisťování zdrojů.
5.13 Harmonizace daňových předpisů, podporování koncentrací, umožnění sdružování fondů, podporování hospodářské soutěže při správě a distribuci produktů a služeb, překonání překážky spočívající v příslušnosti správcovské společnosti nebo depozitáře ke stejnému členskému státu, zamezení vysokým "transakčním nákladům" spojeným s nejednotnými postupy při upisování a vyplácení tedy trhu poskytne vyšší úroveň efektivity a účinnosti.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru ke sdělení Komise Radě, Evropskému parlamentu, Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů – Přístupnost elektronických technologií (eAccessibility)
KOM (2005) 425 v konečném znění
(2006/C 110/05)
Dne 13. září 2005 se Evropská komise, v souladu s článkem 262 Smlouvy o založení Evropského společenství, rozhodla konzultovat Evropský hospodářský a sociální výbor ve věci výše uvedené.
Specializovaná sekce "Doprava, energetika, infrastruktura a informační společnost", kterou Výbor pověřil přípravou prací na toto téma, přijala stanovisko dne 23. února 2006.
Zpravodajem byl pan Cabra de Luna.
Na 425. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 15. – 16. března 2006 (jednání ze dne 15. března), přijal Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko 142 hlasy pro, 2 hlasy proti a 3 členové se zdrželi hlasování.
1. Odůvodnění
1.1 Je naléhavě a nezbytně nutné zajistit, aby se trh přístupného zboží a služeb v oblasti IKT (informačních a komunikačních technologií) ubíral v rámci evropského regionu i globálně cestou interoperability a kompatibility.
1.2 Odvětví IKT si začíná uvědomovat nevyužitý trh určený pro spotřebitele se zdravotním postižením a stále rostoucí populaci starších spotřebitelů, kteří by mohli mít z vlastností umožňujících přístupnost v oblasti navrhování a výroby zboží a služeb v tomto odvětví značný užitek.
1.3 Členské státy EU usilují stále více společně i samostatně o řešení digitální propasti a podporu eInclusion (začleňování občanů do informační společnosti) a eAccessibility (přístupnost elektronických technologií) prostřednictvím právních i dobrovolných opatření.
Je nezbytné, aby na úrovni EU existovala na tomto poli koordinace, která by odvrátila stávající roztříštěnost trhu, zajistila zabránění další roztříštěnosti na trhu a vyvarovala se chyb z minulosti, v důsledku kterých byla přístupnost tradičních IKT nedostatečná a panoval zde určitý nesoulad mezi pomocnými technologiemi a tradičním zbožím a službami, což vyčlenilo z trhu mnohé potenciální spotřebitele.
Tyto chyby měly další negativní dopad v širších ekonomických souvislostech zejména prohlubováním problému vyčlenění mnoha osob ze společnosti a zamezováním jejich přístupu na trh práce.
1.4 Sdělení Komise k tématu eAccessibility představuje hlavní priority, které je třeba zvážit a řešit, aby se tak zabránilo roztříštění trhu, a spíše se posílila větší konvergence a ekonomický růst v tomto sektoru.
2. Kontext sdělení k tématu eAccessibility
2.1 Cílem sdělení Komise k tématu eAccessibility je přispět k hlavnímu strategickému rámci evropské informační společnosti, jenž byl stanoven ve sdělení i2010 [1], které bylo zveřejněno v červnu 2005.
2.2 Hlavním cílem sdělení je prosazovat důslednější přístup k iniciativám eAccessibility v členských státech a ze strany odvětví.
2.3 Toto sdělení podrobně popisuje jak přínosy nové technologie pro osoby se zdravotním postižením, tak problémy a nové překážky, které v důsledku rozvoje nových technologií vznikají.
2.4 Sdělení vyjadřuje obavy ze stávající roztříštěnosti trhu v oblasti přístupných technologií a z nebezpečí, že nedostatek harmonizace a interoperability na tomto trhu problémy ještě zvětší.
2.5 Ve sdělení byly uvedeny tři přístupy, kterými lze tuto otázku řešit:
- podpora požadavků na přístupnost při zadávání veřejných zakázek,
- osvědčení o přístupnosti,
- lepší používání stávajících právních předpisů.
3. Osoby se zdravotním postižením a informační společnost
3.1 Je stále zřejmější, že pokroky v informačních a komunikačních technologiích (IKT) musí plnit potřeby všech osob ve společnosti, zejména však těch, kteří nejsnáze podléhají vyloučení ze společnosti, aby tak řešily problém digitální propasti a zavedené dvoustupňové společnosti.
3.2 Přístup osob se zdravotním postižením k informacím musí být uznán především jako otázka práv.
Osoby se zdravotním postižením, které tvoří 10 % obyvatelstva EU, mají stejná práva na přístup ke zboží a službám, což zahrnuje i zboží a služby v oblasti IKT, jako lidé bez zdravotního postižení.
3.3 Pro to, aby se vlády a odvětví IKT vážně zabývaly touto tematikou, existují také důležité ekonomické důvody.
Řešení a vyřešení problémů, kterým postižení lidé v souvislosti s přístupem k IKT čelí, bude k užitku a ku prospěchu všech uživatelů a zejména ve prospěch rostoucí populace seniorů, dětí a osob s dočasným postižením.
3.4 Osoby se zdravotním postižením tvoří různorodou skupinu.
Zároveň by mělo být řečeno, že hlavními skupinami postižených, kteří čelí obtížím s přístupem k IKT, jsou osoby s kognitivními poruchami a poruchami učení, osoby s poruchami smyslového vnímání (neslyšící a nedoslýchaví, slepí, osoby s poškozením zraku, hluchoslepí, osoby s poruchami řeči) a osoby s tělesným postižením.
3.5 Osoby se zdravotním postižením mají v mnoha ohledech užitek z pokroku v oblasti IKT, ať už se jedná o tradiční technologie nebo pomocné technologie; například:
- výhody posílání krátkých textových zpráv pro hluché, majíce na paměti, že stále nenabízí komunikaci v reálném čase;
- dostupnost softwaru pro syntézu řeči nebo softwaru umožňujícího zvětšení pro slepce a uživatele počítačů se zbytky zraku;
- a systémy pro rozpoznávání řeči.
3.6 Zároveň však vznikají nové překážky, například:
- Rozvoj nových počítačových technologií dramaticky snížil schopnost slepých lidí používat osobní počítače – zatímco v roce 1990 mohli slepí uživatelé používat 99 % osobních počítačů, dnes je přístupná pouze jedna třetina, což je důsledkem například častějšího používání vizuálních příkazů v průběhu let [2].
- Zvýšená komplexnost mobilních telefonů a stále větší používání příkazů pomocí zobrazení na displeji vytváří překážky pro osoby se zdravotním postižením i spotřebitele bez postižení.
- V Evropě existují různé textové telefonní systémy, které nejsou navzájem kompatibilní.
Lidé hluší a nedoslýchaví nemohou za použití stávajících komunikačních systémů v rámci Evropy a mezinárodně komunikovat v reálném čase.
- Digitální televize, která představuje stále důležitější technologii interaktivní komunikace a veřejných informací, je pro postižené hůře přístupná než analogová televize. Digitální televize je technologie opírající se do značné míry o zobrazení a vizuální příkazy, její používání je nesmírně složité, a v důsledku horší přístupnosti by mohlo dojít k vyloučení dalších 4,4 % televizních diváků [3].
- Samotné sdělení Evropské komise poskytuje řadu příkladů problémů, jimž je třeba v souvislosti s interoperabilními přístroji a systémy v oblasti IKT čelit.
4. Ekonomické a obchodní důvody pro eAccessibility a eInclusion
4.1 Lisabonská strategie zdůrazňuje potřebu zajistit sociální a ekonomické začlenění všech osob prostřednictvím zaměstnavatelnosti.
Pokud však informační a komunikační technologie nebudou navrhovány tak, aby byly přístupné, osoby se zdravotním postižením budou neustále a čím dál tím více vylučovány z tradičního trhu práce.
Úplné a účinné provádění zásad a postupů eAccessibility je nezbytné nejen pro ekonomické, ale i sociální začlenění postižených.
Dodržování zásad eAccessibility znamená rovněž dodržování požadavků na bezpečnost prostředí (jako například zabývání se nekompatibilitou elektronických přístrojů a rušivým hlukem, s nimiž se osoby odkázané na sluchové pomůcky při používání mobilních telefonů setkávají).
Podíl osob se zdravotním postižením zaměstnaných v EU činí v průměru méně než 35 % ve srovnání se 70 % připadajícími na pracovníky bez zdravotního postižení.
Komise odhaduje, že asi 2 až 3,5 mil. osob se zdravotním postižením by případně mohlo být začleněno do pracovního procesu, pokud by byla učiněna pozitivní opatření, která by byla vhodným řešením překážek jejich začlenění [4].
Z ekonomického začlenění postižených bude mít prospěch společnost i evropská ekonomika obecně – dojde k odstranění závislosti mnoha osob se zdravotním postižením.
4.2 Rostoucí počet pracovníků v odvětví IKT si musí uvědomit ekonomické a obchodní výhody, jichž by se dosáhlo řešením potřeb postižených a starších uživatelů v rámci navrhování produktů a služeb, a povědomí o těchto výhodách by mělo být propagováno aktivněji a víc v rámci celého odvětví.
Zejména je nezbytné poskytnout vzdělání pro zaměstnance v tomto odvětví jak na řídící úrovni, tak na úrovni techniků i zaměstnanců v klíčových pozicích, zaměřené na vlastnosti a požadavky na přístupnost za účelem lepšího řešení rostoucích potřeb.
4.3 Lidé se zdravotním postižením tvoří 10-12 % evropské populace.
Evropa navíc čelí závažným demografickým změnám. Nejvýznamnější bude dopad stárnoucí populace v Evropě.
Do roku 2050 bude 34,5 % evropské populace ve věku nad 60 let.
4.4 Zdravotně postižení lidé, lidé s dočasným postižením a senioři tvoří dohromady 30 % evropské populace [5].
Přístupné technologie by byly přínosem i pro širší populaci spotřebitelů obecně, včetně dětí, osob, které se v nových technologiích nevyznají, a širších skupin vyčleněných ze společnosti.
Příkladem je textová komunikace v reálném čase, která je příslibem pro trh, jenž mnohem více zasahuje mimo komunitu osob se zdravotním postižením.
4.5 Osoby se zdravotním postižením a senioři představují nevyužitý trh, čehož by toto odvětví mělo více využít a uvést na trh zboží pro tyto spotřebitele tak, jak to v současné době nečiní.
Německá studie ukázala, že 48 % osob starších 50 let se domnívá, že produkty a služby IKT adekvátně neoslovily jejich věkovou skupinu [6].
Kromě toho z nedávné studie, kterou provedla společnost Microsoft, vyplývá, že 50 % populace ve věku nad 59 let by mělo značný prospěch z vlastností umožňujících přístup k IKT.
Přístupné technologie navrhované pro všechny vedou k vytváření pracovních míst v tomto odvětví, zejména v rámci malých a středních podniků, které razí cestu inovacím v přístupných technologiích a pokroku v nových oblastech a profesích.
5. Obecné poznámky
- EHSV vítá sdělení Evropské komise k tématu eAccessibility, které stanovuje důležité návrhy a závazky v oblasti zadávání veřejných zakázek, certifikace a právních předpisů.
Toto sdělení k tématu eAccessibility poskytuje důležitou podporu sdělení "i2010 – evropská informační společnost pro růst a zaměstnanost".
- EHSV žádá evropské instituce, aby činnosti navrhované ve sdělení k tématu eAccessibility přesunuly do samotného středu Evropského strategického rámce pro informační společnost.
Záměrům a cílům na podporu eAccessibility a eInclusion bude v činnostech i2010 věnována mnohem větší pozornost.
- EHSV uznává, že existuje mnoho jednotlivců a rodin, které nemají možnost stálého přístupu k telefonním službám, protože jejich příjem je omezený.
Zařízení a služby IKT (například přístup k internetu) mohou být pro tyto osoby, včetně postižených a starších lidí, navíc přemrštěně drahé; EHSV proto vyzývá vlády členských států, aby poskytly ekonomickou podporu, a skupinám ohroženým vyčleněním a vyčleněným ze společnosti tak umožnily přístup ke zboží a službám IKT.
- EHSV si je vědom a velmi vítá činnosti na téma postižení probíhající ve výboru INCOM (Inclusive Communications Committee) a pracovních skupinách výboru TCAM [7], jimž předsedá Evropská komise.
Tyto pracovní skupiny spojily všechny příslušné zainteresované strany a stanovily klíčové priority a oblasti činnosti související s eAccessibility – přístupem ke zboží i službám.
- EHSV si uvědomuje, že na prosazování tradiční eAccessibility a osob se zdravotním postižením ve vztahu ke zboží a službám se odkazuje v řadě usnesení EHSV, jež tuto oblast zároveň podporují, konkrétně se jedná o:
- stanovisko EHSV k návrhu rozhodnutí Rady na téma Evropský rok osob se zdravotním postižením 2003*, KOM(2001) 271 v konečném znění – 2001/0116 (CNS), CES 1064/2001
- stanovisko EHSV ke sdělení Komise Radě, Evropskému parlamentu, Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů k tématu e-Evropa 2002: přístupnost veřejných internetových stránek a jejich obsah*, KOM(2001) 529 v konečném znění, CES 1546/2001
- stanovisko EHSV k tématu Integrace osob se zdravotním postižením do společnosti* (CES 853/2002)
- stanovisko EHSV ke sdělení Komise Radě, Evropskému parlamentu, Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů k tématu Rovné příležitosti pro osoby se zdravotním postižením: evropský akční plán*, KOM(2003) 650 v konečném znění, CESE 311/2004
- stanovisko EHSV k návrhu nařízení Evropského parlamentu a Rady o právech osob s omezenou pohyblivostí v letecké dopravě (CESE 730/2005).
6. Obecné poznámky EHSV k hlavním návrhům sdělení
6.1 Harmonizované normy a interoperabilita
6.1.1 EHSV sdílí obavy Evropské komise, co se týče nedostatku harmonizovaných řešení na poli eAccessibility.
Vzhledem ke globální povaze odvětví IKT je nezbytné zajistit, aby nedošlo k roztříštěnosti Evropy v důsledku existence a vytváření samostatných řešení jednotlivých členských států.
Za účelem zajištění co největších úspor z rozsahu a největšího výběru pro spotřebitele je však také nezbytné vyhnout se globální roztříštěnosti zavedením specifických regionálních požadavků.
6.1.2 EHSV se domnívá, že odvětví IKT si stále více začíná uvědomovat nevyužití trhu pro postižené a starší spotřebitele v Evropě i na mezinárodní úrovni, toto uvědomění je však třeba intenzivněji propagovat a podporovat.
6.1.3 EHSV plně podporuje vytváření a provádění evropských norem pro přístupnost, které jsou otevřené, konsensuální a objektivní. Tyto normy musí zároveň také respektovat globální situaci a doplňovat mezinárodní normy.
Nedostatek komplementarity evropských a mezinárodních norem povede ke zmatku a frustraci jak spotřebitelů se zdravotním postižením, tak v rámci odvětví.
6.1.4 Je nutné, aby se uživatelé aktivně zapojili do procesu normalizace a aby organizace postižených mohly být zastoupeny v rozhodovacích procesech při vytváření evropských norem přístupnosti.
6.1.5 EHSV se domnívá, že by se mělo požadovat, aby evropské organizace pro normalizaci při vytváření všech norem braly v úvahu otázky eAccessibility.
6.2 Veřejné zakázky
6.2.1 Zavedení požadavků na přístupnost do veřejných soutěží pro zadávání veřejných zakázek se ukázalo jako velmi účinný nástroj na podporu mainstreamingu technologií navržených a přístupných pro všechny, jakož i na podporu zaměstnanosti a růstu.
Použití veřejných zakázek k podpoře přístupů k přístupnosti je prostředkem, jehož může odvětví jako skutečného podnětu využít a přenést tento přístup do těžiště své práce.
Kromě toho EHSV vyzývá, aby nová iniciativa Komise eProcurement na propagaci nákupu on-line byla plně přístupná lidem se zdravotním postižením, v souladu se záměry a cíly eAccessibility, a vyvarovala se případů špatného zacházení a korupce.
6.2.2 Revize směrnic EU o veřejných zakázkách podpoří příležitost zahrnout přístupnost jako kritérium do veřejného nákupu zařízení a služeb v oblasti IKT.
Je důležité si uvědomit, že veřejné zakázky tvoří 16 % hrubého domácího produktu EU, tedy 1500 miliard eur, a z toho podíl odvětví IKT je 6 % HDP EU.
Průměrné výdaje evropského veřejného sektoru v oblasti IKT činí 0,8 % HDP, což představuje 76 miliard eur.
S takovým množstvím investic je nezbytné, aby veřejné zakázky zajistily dlouhodobou udržitelnou politiku nákupu, která stanovuje, že VŠICHNI členové společnosti mají přístup k poskytovanému zboží a službám.
Tato politika eInclusion je nezbytná pro účinné fungování místních ekonomik a podporu veřejného blaha a nezávislosti členů komunity.
6.2.3 EHSV proto plně podporuje návrh Evropské komise pokročit s evropskými orgány pro normalizaci a vytvořit požadavky na evropskou přístupnost, co se týče veřejných zakázek produktů a služeb v oblasti IKT.
Je však nezbytné, aby veškeré tyto požadavky byly vyvážené, co se týče potřeb uživatelů, požadavků odvětví, a aby byly použitelné pro státní orgány a nevedly k roztříštěnosti v rámci evropského a pokud možno ani globálního trhu.
6.2.4 V případě budoucích revizí směrnic [8] o veřejných zakázkách EU by EHSV kromě toho uvítal posílení ustanovení směrnic, které by zahrnovaly povinné požadavky na přístupnost v oblasti veřejných zakázek.
6.3 Certifikace a testování třetí stranou versus vlastní prohlášení
6.3.1 Je nutné, aby odvětví IKT jasněji sdělilo spotřebitelům, že jeho hlavní zboží a služby jsou přístupné a určené pro všechny.
6.3.2 EHSV považuje za zajímavý návrh Evropské komise zkoumat projekty certifikace a vlastního prohlášení a podporovat transparentnost a větší uznání eAccessibility i prostřednictvím zvážení přiměřených projektů certifikace označení eAccessibility pro zboží a služby, které splňují normy eAccessibility.
6.3.3 EHSV se domnívá, že chystaný průzkum a sběr dat k různým možnostem pomůže vyjasnit nejlepší postup.
Vítáme zejména nadcházející konferenci/konference a iniciativy k tomuto tématu.
6.4 Použití právních předpisů
6.4.1 Evropská komise správně upozorňuje na stávající právní předpisy EU, které lze využít pro prosazování a podporu eAccessibility.
6.4.2 Je třeba velmi ocenit a podporovat dobrovolné závazky ze strany odvětví.
Tyto dobrovolné závazky poukazují na míru zájmu a pozornosti, které toto odvětví věnuje řešení přístupnosti při navrhování zboží a služeb.
Zároveň se ukázalo, že dobrovolné závazky také nejsou dostatečnou zárukou adekvátního provádění požadavků na přístupnost, které by řešily překážky přístupu k tradičním technologiím, s nimiž se lidé se zdravotním postižením setkávají.
Dobrovolné závazky by měly být doplněny také iniciativami v oblasti právních předpisů, jež by zahrnovaly také oblast veřejných zakázek.
6.4.3 Je důležité, že závazek EU k eInclusion a eAccessibility je otevřeně uznán a horizontálně zahrnut do všech dalších příslušných iniciativ EU.
6.4.4 Například stávající právní předpisy týkající se veřejných zakázek a elektronické komunikace jsou intenzivně podporovány antidiskriminačními právními předpisy EU v oblasti zaměstnanosti, což nabízí důležité příležitosti k podpoře potřeb přístupu postižených.
- Je nezbytné, aby na úrovni Komise a členských států probíhalo pravidelné komplexní monitorování účinnosti provádění legislativních závazků v oblasti eAccessibility přímo na místě.
- Mělo by se zkoumat, jak zlepšit stávající právní předpisy v chystaných revizích těchto předpisů tak, aby bylo možné posilovat a rozšiřovat ustanovení týkající se eAccessibility.
Je nutné, aby eAccessibility byla otevřeně podporována a prosazována v nařízeních EU pro strukturální fondy a v rámcovém programu EU pro výzkum (2007-2013).
- Je třeba, aby instituce EU vytvořily přísnější a ucelenější právní předpisy o přístupu osob se zdravotním postižením ke zboží a službám také s ohledem na informační a komunikační technologie, aby tak EU zajistila dodržování sociálních a lidských práv osob se zdravotním postižením a jejich právo na rovný přístup ke zboží a službám.
- Je třeba posílit a rozšířit rozsah ustanovení o přístupnosti v balíčku směrnic EU o elektronické komunikaci.
6.4.5 Směrnice o univerzální službě* [9] v současné době pokrývá přístup k veřejným telefonním stanicím a veřejně přístupným telefonním službám, jako jsou například pohotovostní a informační služby. EHSV lituje, že se tato směrnice v rozsahu své působnosti nezabývá mobilními telefony ani širokopásmovými sítěmi.
Rozsah působnosti směrnice o univerzální službě by měl být rozšířen tak, aby zahrnoval mobilní telefony i širokopásmové sítě [10].
Dále je třeba zajistit rovný přístup k sítím a službám prostřednictvím přijatelných tarifů a, kde to bude nutné, sociálních tarifů.
6.4.6 Mnoho osob se zdravotním postižením stále čelí závažným problémům spojeným s použitelností a přístupem k mobilní komunikaci.
Je nutné, aby existovala interaktivní mobilní komunikace v reálném čase pro neslyšící a nedoslýchavé, pro osoby s poruchami řeči a hluchoslepé a aby tito lidé měli možnost interaktivní komunikace prostřednictvím mobilní komunikace na stejném základě jako lidé bez zdravotního postižení, tedy co se týče použitelnosti, kvality služeb, zařízení, výběru, dostupnosti a ceny.
6.4.7 Je nezbytné zabývat se problémem interoperability stávajících systémů používaných lidmi s poruchami smyslového vnímání.
Lidé se zdravotním postižením musejí být schopni bez potíží telefonovat v reálném čase v rámci Evropy i mezinárodně.
6.4.8 Internet je čím dál více využíván jako veřejná služba a komunikační nástroj, stále však existují závažné problémy související s přístupem, se kterými se zdravotně postižení setkávají při snaze použít internet.
Příkladem problémů s přístupností k širokopásmové síti jsou nové hlasové služby jako např. technologie VOIP (Voice Over Internet Protocol, umožňující přenos hlasu pomocí internetového připojení), která již nabízí "telefonní" služby založené na širokopásmové síti, levné a pro uživatele velice atraktivní služby, zejména pro mezinárodní hovory.
Není však záruka, že technologie VOIP bude poskytovat přístup k pohotovostním a informačním službám.
Je nutné se touto otázkou zabývat.
7. Konkrétní návrhy EHSV
EHSV se domnívá, že vzhledem k výše uvedeným cílům a otázkám by následující konkrétní návrhy byly pro dosažení obecných cílů přínosem:
7.1 Harmonizované normy a interoperabilita
7.1.1 EHSV požaduje, aby evropské organizace pro normalizaci braly při vytváření všech norem IKT eAccessibility v úvahu.
7.1.2 EHSV požaduje přijetí norem a legislativních závazků EU, které by vedly k harmonizaci požadavků na přístupnost pro osoby se zdravotním postižením zejména v následujících oblastech:
- přístup k pohotovostním službám také prostřednictvím telefonování přes internet;
- rozvoj komunikace v reálném čase především pro neslyšící a nedoslýchavé;
- přístup k interaktivní digitální televizi;
- potřeba propojit poskytování přístupných služeb se zařízeními pro přístup a použitelnost.
7.2 Certifikace a testování třetí stranou versus vlastní prohlášení
7.2.1 EHSV podporuje návrh Komise prověřit myšlenku projektu certifikace a označení produktů i vlastní prohlášení o shodě společně s povinnou nebo dobrovolnou povahou těchto procesů a zároveň podporuje zapojení všech zainteresovaných stran, zejména organizací zastupujících osoby se zdravotním postižením.
Evropská komise musí v průběhu roku 2007 poskytnout tato zjištění EHSV.
7.3 Veřejné zakázky
7.3.1 EHSV naléhá, aby členské státy EU neprodleně uskutečnily úplný převod směrnic o veřejných zakázkách do vnitrostátních právních předpisů a zajistily, aby silná ustanovení o požadavcích na přístup pro osoby se zdravotním postižením byla začleněna do rámce vnitrostátních právních předpisů.
7.3.2 EHSV žádá všechny státní orgány, aby do procesu veřejné soutěže pro získání veřejných zakázek zahrnuly kritéria přístupnosti.
7.3.3 EHSV požaduje, aby do budoucí revize směrnic o veřejných zakázkách byla začleněna povinná ustanovení o přístupnosti ke zboží a službám v oblasti IKT.
Tak by se právní cestou státním orgánům zakázalo používání softwaru, hardwaru nebo jiných produktů a služeb v oblasti IKT, které nesplňují stávající normy přístupnosti.
7.3.4 Vzhledem k normalizačnímu mandátu Evropského výboru pro normalizaci (European Committee for Standardization – CEN), Evropského výboru pro normalizaci v elektrotechnice (European Committee for Electrotechnical Standardization – CENELEC) a Evropského institutu pro normalizaci v telekomunikacích (European Telecommunications Standards Institute – ETSI) na podporu evropských požadavků na přístupnost pro veřejné zakázky týkající se produktů a služeb v oblasti IKT, EHSV vybízí členské státy EU, aby vytvořily akční plán provádění a nejúčinnějšího uplatňování evropských norem na národní úrovni, který je v souladu s obecným a koherentním přístupem.
7.4 Mainstreaming
7.4.1 EHSV žádá o otevřené uznání významu eAccessibility a přístupů k IKT zdůrazňujících design pro všechny a ergonomii ve všech příslušných legislativních i nelegislativních návrzích EU, zejména v klíčových dokumentech EU o informační společnosti, a co se týče nařízení o strukturálních fondech, ve finančních nástrojích pro nové přistupující země a v 7. rámcovém programu pro výzkum.
7.5 Přístupnost internetu
7.5.1 EHSV žádá, aby všechny členské státy EU formálně přijaly verzi č. 2 pokynů k iniciativě týkající se přístupnosti internetu (Web Accessibility Initiative Guidelines – WAI) beze změn a plně ji začlenili do všech veřejných internetových stránek.
7.5.2 EHSV žádá o uskutečnění druhé úrovně procesu odsouhlasení verze č. 2 pokynů k přístupnosti obsahu internetových stránek (Web Content Accessibility Guidelines – WCAG) W3C-WAI, což znamená, že by pro všechny webové zdroje platila vyšší úroveň přístupnosti.
7.5.3 EHSV konstatuje naléhavou potřebu a požaduje rozvoj a snadné zpřístupnění autorských nástrojů [11] zohledňujících přístupnost, které tvůrci internetových stránek mohou použít k zajištění souladu svých internetových stránek s W3C-WAI WCAG 2.0.
Tyto nástroje by měly být v souladu s verzí č. 2 pokynů pro přístupnost autorských nástrojů (Authoring Tool Accessibility Guidelines –ATAG) W3C-WAI.
7.6 Legislativa
7.6.1 Evropská komise musí vyvinout více úsilí, aby zajistila, že členské státy budou provádět a plnit své závazky k uživatelům se zdravotním postižením podle stávajících směrnic o elektronické komunikaci.
Z reakcí na dotazník INCOM o balíčku elektronických komunikací získaných Komisí je zřejmé, že členské státy tyto závazky adekvátně nerespektují.
7.6.2 Když členské státy neplní své povinnosti v souladu s právními předpisy EU, EHSV vyzývá Evropskou komisi, aby vůči dotyčnému členskému státu (státům) za účelem zajištění úplného dodržování zahájila řízení pro porušování povinností.
7.6.3 EHSV požaduje, aby v chystaných revizích právních předpisů EU o elektronických komunikacích byla značně posílena ustanovení o přístupnosti a stala se povinnými.
7.6.4 EHSV žádá, aby Evropská komise zveřejnila srovnávací zprávu o průběhu činností členských států s ohledem na eAccessibility a aby podnikla právní kroky, pokud členské státy nesplní své závazky v souladu s příslušnými směrnicemi o elektronické komunikaci.
7.6.5 EHSV požaduje posílení a rozšíření rozsahu ustanovení o přístupnosti ve směrnicích o elektronických komunikacích EU, co se týče služeb a zařízení. Požaduje zejména:
- rozšíření rozsahu směrnice o univerzální službě tak, aby pokrývala mobilní komunikace a širokopásmové technologie;
- aby směrnice o rádiových zařízeních a telekomunikačních koncových zařízeních a vzájemném uznávání jejich shody po revizi zahrnovala povinné požadavky na přístupnost elektronických zařízení.
7.7 Nový strategický rámec pro evropskou informační společnost
7.7.1 EHSV konstatuje, že strategie Evropské komise pro evropskou informační společnost [12] požaduje, aby členské státy každoročně podávaly zprávu o dosažených výsledcích a o tom, jak se chystají provádět své národní reformní programy.
7.7.2 EHSV žádá členské státy, aby do svých každoročních zpráv zahrnuly zvláštní kapitolu, která se bude věnovat tématům eAccessibility a eInclusion, a Evropskou komisi žádá, aby tento požadavek podpořila.
7.7.3 EHSV žádá členské státy, aby stanovily jasné a konkrétní cíle a harmonogramy pro zavedení ustanovení o eAccessibility do národních akčních plánů.
7.8 Zapojení uživatelů
7.8.1 EHSV požaduje, aby osoby s rozhodovací pravomocí v EU zajistily úplnou a rovnou konzultaci a systematické zapojení uživatelů se zdravotním postižením z organizací zastupujících postižené do vytváření a navrhování zboží a služeb a do vytváření norem.
Je nutné, aby instituce EU poskytly další zdroje, a tak zajistily postiženým uživatelům možnost adekvátně se do procesu zapojit.
7.9 Vzdělání, odborná příprava a studijní plán "designu pro všechny"
7.9.1 EHSV požaduje, aby vlády a odvětví rozvíjely a podporovaly opatření na podporu vzdělávání a odborné přípravy v oblasti IKT u osob se zdravotním postižením a některých starších osob v rámci celoživotního učení, ale i u jiných skupin vyloučených ze společnosti, aby měly k těmto technologiím lepší, snazší a levnější přístup.
7.9.2 Opatření na zvýšení povědomí, jako je propagace evropského studijního plánu "designu pro všechny", mají obrovský potenciál zlepšit porozumění a integraci přístupnosti k IKT.
7.9.3 EHSV požaduje, aby Evropská komise, všechny členské státy a odvětví IKT aktivně podporovaly studijní plán "designu pro všechny" a začlenily ho do všech vzdělávacích a školících programů v oblasti IKT.
7.9.4 EHSV žádá, aby odvětví IKT zajistilo systematickou interní nebo externí odbornou přípravu svých zaměstnanců k tématu přístupného designu.
7.10 Interní činnosti EHSV
7.10.1 EHSV se zavázal, že "udělá pořádek nejdříve sám u sebe" a zajistí dodržování zásady a praxe přístupnosti v rámci činností spojených s veřejnými zakázkami.
7.10.2 EHSV prověří míru nezbytných zlepšení, která je třeba realizovat, aby se zajistil úplný a rovný přístup osob se zdravotním postižením na internetové stránky EHSV, do softwarových systémů a k zařízení v oblasti IKT.
7.10.3 EHSV zavede interní postupy, kterými zajistí zveřejňování všech dokumentů v přístupném formátu.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k návrhu nařízení Rady, kterým se mění nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2037/2000, pokud jde o základní rok pro přidělování kvót pro hydrochlorfluoruhlovodíky s ohledem na členské státy, které přistoupily dne 1. května 2004
KOM(2004) 550 v konečném znění – 13632/05 ADD 1 + COR 1
(2006/C 110/06)
Dne 16. listopadu 2005 se Rada, v souladu s čl. 175 odst. 1 Smlouvy o založení Evropského společenství, rozhodla konzultovat Evropský hospodářský a sociální výbor ve věci výše uvedené.
Specializovaná sekce "Zemědělství, rozvoj venkova, životní prostředí", kterou Výbor pověřil přípravou podkladů na toto téma, přijala stanovisko dne 27. února 2006.
Zpravodajkou byla paní Giacomina CASSINA.
Na 425. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 15. a 16. března 2006 (jednání ze dne 15. března 2006), přijal Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko 139 hlasy pro, 2 hlasy proti a 6 členů se zdrželo hlasování.
1. Shrnutí a závěry
1.1 EHSV schvaluje změnu nařízení (ES) č. 2037/2000 (čl. 4 odst. 3 nové písmeno i), souhlasí s doplněním Evropského parlamentu jakožto spolurozhodovatele při tvorbě právních předpisů do názvu předmětného právního předpisu a podporuje změnu právního základu navrhovaného nařízení.
2. Obsah a hodnocení návrhů změn
2.1 Návrh změny nařízení (ES) č. 2037/2000 spočívá v doplnění písmene i) do čl. 4 odst. 3, který členským státům, které přistoupily dne 1. května 2004, stanoví změnu základního data pro přidělování kvót pro hydrochlorfluoruhlovodíky. Tyto kvóty již nebudou přidělovány na základě kvót z roku 1999, nýbrž na základě průměru tržního podílu v letech 2002/2003.
2.1.1 Tato změna základního data pouze reaguje na potřeby obchodu, protože zamezuje vyloučení podniků, které vstoupily na trh až po roce 1999, a má pouze okrajový dopad na rozdělování celkových přidělovaných kvót, které co do počtu zůstávají nezměněny. Jakékoli důsledky pro životní prostředí jsou tedy vyloučeny.
Tato změna základního data rovněž předchází potenciálním budoucím sporům souvisejícím s domnělým porušením zásady "nediskriminace a legitimního očekávání".
2.2 EHSV bere na vědomí a souhlasí s doplněním Evropského parlamentu jakožto spolurozhodovatele při tvorbě právních předpisů do názvu předmětného právního předpisu.
2.3 V neposlední řadě EHSV souhlasí se změnou právního základu samotného nařízení z čl. 57 odst. 2 smlouvy o přistoupení na čl. 175 odst. 1 Smlouvy o založení Evropského společenství, jak bylo stanoveno v dodatku 1, opravě 1 a schváleno "Skupinou životní prostředí" dne 21. října 2005.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru ke JEREMIE (Joint Resources for Micro to Medium Enterprises)
(2006/C 110/08)
Dne 20. prosince 2005 vyzvala komisařka Margot WALLSTRÖM jménem Komise Evropský hospodářský a sociální výbor, aby vypracoval stanovisko ke společné iniciativě JEREMIE (Joint Resources for Micro to Medium Enterprises).
Specializovaná sekce "Hospodářská a měnová unie, hospodářská a sociální soudržnost", kterou Výbor pověřil přípravou prací na toto téma, přijala stanovisko dne 24. února 2006.
Zpravodajem byl pan PEZZINI.
Na 425. plenárním zasedání dne 15. března 2006 přijal Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko 142 hlasy pro, 1 člen byl proti a 2 členové se zdrželi hlasování.
1. Závěry a doporučení
1.1 Evropský hospodářský a sociální výbor se zájmem a s potěšením přijímá dokument Komise, ve kterém je představen program JEREMIE [1] (Joint Resources for Micro to Medium Enterprises – Společné evropské zdroje pro malé a střední podniky).
1.1.1 Děkuje Danutě HÜBNER, která je komisařkou zodpovědnou za regionální politiku a služby GŘ REGIO a EIF za úsilí, s kterým vyvíjejí tento citlivý program a za podporu práce Výboru.
1.1.2 EHSV vždy podporoval iniciativy Komise určené k usnadnění přístupu mikro, malých a středních podniků k úvěru, v přesvědčení, které navíc sdílí i Evropský parlament, že přístup k úvěru vždy představoval slabou stránku pro menší podniky.
1.1.3 Proces posílení menších podniků představuje základní článek Lisabonské strategie, protože je spojen s inovacemi, vytváří stabilní zaměstnanost a přispívá k neustálé odborné přípravě pracovní síly.
1.1.4 EHSV v mnoha stanoviscích, především v těch vypracovaných po roce 1982 [2], zaznamenal úsilí, které vyvinula Komise a obzvláště GŘ XXIII [3] na pomoc podnikům v souvislosti se zlepšením jejich vztahů k úvěrovým systémům a zejména k bankám.
1.1.5 EHSV dále zdůraznil potřebu širšího zapojení sociálních partnerů do všech problémů, které se týkají podniků a zejména do těch, které se týkají úvěru a mají značný dopad na blahobyt a sociální rozvoj.
1.2 Během 90. let se GŘ XXIII [4] snažilo zasáhnout do problematiky úvěrů a pracovalo v úzkém spojení s organizacemi zastupujícími řemeslnou výrobu a MSP.
Evropské konference o řemeslné výrobě a malých a středních podnicích (MSP) [5] a četná přípravná setkání (v průměru deset před každou konferencí a za účasti stovek malých podnikatelů):
- přispěly k dokončení činnosti Evropské investiční banky ve formě investic do MSP,
- vytvořily předpoklady k vytvoření Evropského investičního fondu (EIF) [6], jehož činnost představuje především v současnosti významnou pomoc pro řemeslnou výrobu a MSP,
- umožnily vytvoření právních předpisů týkajících se platebních lhůt,
- podnítily mimořádné zasedání Evropské rady v Lucemburku, aby podporovala a povzbudila zaměstnanost v Evropě, mimo jiné prostřednictvím opatření týkajících se úvěrů a specificky určených malým podnikům [7],
- umožnily, aby Komise zahájila s přímým zapojením EIB a EIF program "Iniciativa pro růst a zaměstnanost (1998-2000)" založený na "akcích", o kterých bylo rozhodnuto v Lucemburku,
- schválily, aby byly se zvláštním důrazem na úvěry vypracovány víceleté programy pro podniky a podnikavost, především pro malé a střední podniky (MSP).
Čtvrtý z těchto programů (2001-2005), prodloužený do roku 2006, byl přijat 20. prosince 2000,
- byly předpokladem k vytvoření Rámcového programu pro konkurenceschopnost a inovaci (Competitiveness Innovation Program – CIP) [8], který je určen pro MSP a má jasně stanovené cíle,
- upozornily MSP na nutnost vytvořit mezi sebou sítě, aby dosáhly úspor z rozsahu, větší síly při pronikání na trh a nakonec rozhodujícího množství jak na inovační procesy, tak aby získaly větší moc vůči finančním institucím.
Co se týče možností na vytváření sítí, zbývá ještě mnoho práce.
1.2.1 Na základě výše uvedených zkušeností se Výbor domnívá, že by bylo i s ohledem na nové programování období 2007-2013 a na lisabonské cíle vhodné prostřednictvím setkání organizovaných v členských státech se zástupci sociálních partnerů a občanské společnosti obšírněji informovat o nových programech, především o těch, které jsou zaměřeny na mikro a malé podniky.
1.2.2 Nicméně i přes úsilí a opatření plánovaná v posledních dvaceti letech chybí v mnoha regionech evropské pětadvacítky, především v těch nejvíce znevýhodněných, ucelený přístup jak koordinovat a dokončit velký počet již existujících nástrojů pro poskytování úvěru.
1.2.2.1 Přibližně čtyři miliony podniků, což je 20 % všech podniků, se domnívá, že přístup k financování představuje vážnou překážku jejich růstu [9].
1.2.2.2 Pouze několik desítek tisíc podniků mohlo využít finanční nástroje Společenství [10].
Existuje tudíž velký rozdíl mezi tím, jak je problém představován, a dosaženými výsledky.
To vede k zamyšlení nad konkrétními možnostmi zasáhnout pomocí systémů schopných zapojit větší měrou finanční instituce a znásobit výsledky.
1.2.2.3 EHSV si uvědomuje nutnost zvýšit úsilí na zlepšení informací o možnostech týkajících se úvěru, které nabízí Komise, EIB, EIF, EBRD a orgány státní a regionální správy.
Mikro a malé podniky jsou opravdu velmi často jsou vyloučeny z informačních kanálů, často také vlastní vinou.
1.3 JEREMIE by se tak mohla prosadit jako inteligentní nástroj na koordinaci a racionální využití existujících možností.
1.3.1 Iniciativa JEREMIE spadá do rámce strategických obecných zásad Společenství pro politiku soudržnosti pro podporu růstu a zaměstnanosti.
Postoj Výboru lze v této souvislosti shrnout takto:
- je nutné podporovat negrantové nástroje jako jsou půjčky, financování podřízeného dluhu zajištěným dluhem, konvertibilní nástroje (mezaninový dluh) a rizikový kapitál (např. počáteční a rizikový kapitál);
- granty by měly být využívány na budování a udržování infrastruktur, které usnadňují přístup k financím (např. centra transferů technologie, podnikatelské inkubátory, sítě "business angels", programy na podporu investic);
- je rovněž zapotřebí podporovat záruční a vzájemné záruční mechanismy, zejména za účelem usnadnění přístupu MSP k malým úvěrům.
EIB a EIF [11] by v tomto směru mohly poskytnout užitečné poradenství;
- je zásadní zasáhnout také specifické kategorie, jako např. mladé podnikatele, podnikatelky nebo osoby patřící do znevýhodněných skupin, včetně etnických menšin;
- je především důležité pracovat v úzké spolupráci s EIF, který během let získal značné zkušenosti, aby bylo možné poskytnout MSP nezbytnou podporu a zároveň rozvíjet evropský trh s rizikovým kapitálem;
- je vhodné podporovat a rozšiřovat sekuritizaci pohledávek [12] za účelem zvýšení schopnosti úvěrových institucí poskytovat úvěr.
1.3.2 Výbor zdůrazňuje, že je důležité, aby Komise podporovala iniciativu JEREMIE, a to nejen vnějším směrem, ale také prostřednictvím vnitřní koordinace mezi odděleními, které řídí opatření ve prospěch mikro, malých a středních podniků, a vytvořila "ohnisko JEREMIE", které by sloužilo jako jednotka koordinace a informace mezi různými činnostmi za účelem optimalizace výsledků.
1.3.3 Výbor se domnívá, že by Komise měla každé dva roky předložit Evropskému parlamentu, Radě, Výboru regionů i Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru zprávu o průběhu programu a jeho účinnosti tak, aby bylo možno rozšířit tyto zkušenosti na další sektory.
1.3.4 Výbor nakonec doporučuje zajistit plné respektování zásad hospodárnosti, efektivnosti, transparentnosti při zadávání veřejných zakázek a výběrových řízeních, při řízení regionálních podílových fondů a také při akreditaci finančních makléřů pověřených řízením projektů. Bude třeba především zajistit plné uplatňování norem Společenství v této oblasti, také v případě výhradních práv, a možnost sankcí, zrušení neefektivních podílových fondů a revize seznamů akreditovaných finančních makléřů.
2. Odůvodnění
2.1 EHSV již vícekrát zdůraznil nejen hospodářskou, ale i sociální úlohu menších podniků ve členských státech a opětovně to specificky uvedl v několika stanoviscích, mezi nimiž jsou ta z let 1992 [13], 1997 [14], 2001 [15], 2003 [16] a stanoviska týkající se Evropské charty pro malé podniky [17].
2.1.1 Mikro a malé podniky hrají podstatnou úlohu v evropském hospodářství.
Je jich přibližně 25 milionů, což je 99 % všech podniků, a zaměstnávají přibližně 95 milionů osob, což představuje 55 % pracovních míst v soukromém sektoru [18].
2.1.2 Z těchto čísel vyplývá význam a úloha MSP v Lisabonské strategii a nutnost vytvořit silné partnerství se zástupci sociálních partnerů, aby bylo možné vytvořit nové formy spolupráce [19] určené ke konkrétní realizaci sociálních a hospodářských hodnot, které dělají z Evropy sociálně tržní ekonomiku [20].
2.1.3 Hlavní problémy spojené se vznikem a rozvojem mikro a malých podniků jsou (podle důležitosti):
- finanční stránky a otázka úvěru,
- pomalá a nákladná byrokracie,
- otázky spojené s trhem práce (formulace profesních profilů a posílení odborného vzdělávání, které je nutné pro přizpůsobivost pracovní síly a pro rozšíření možností činnosti podniků a pracovních příležitostí).
2.1.4 Přístup k úvěru tudíž představuje první podmínku pro vznik podniku a je základním předpokladem pro růst a rozvoj mikro a malých podniků, pro něž jsou následky omezení způsobené úvěrovým systémem větší a zřejmější než pro velké podniky.
2.1.5 Pouze přímý kontakt s podnikem a jeho problémy a znalosti podniku o možnostech úvěrového systému, především o těch, které jsou dostupné v oblasti, kde podnik provozuje svoji činnost, umožňují optimální využití úvěru tak, aby bylo možné se vyhnout restriktivnímu postupu financování a z toho vyplývajícímu stupni rizika, také ve vztahu k rozvoji basilejských dohod.
Podnik si bude muset následně určit vlastní bod finanční rovnováhy a nezbytné nástroje.
2.1.6 Zásadní úlohu hraje samofinancování, i když podnik malé velikosti může s tímto nástrojem jen zřídka uskutečnit vlastní investiční plán.
V 90 % případů je nutné:
- usnadnit výběr typu kapitálu pomocí informací/konzultací o dostupných možnostech (rizikový kapitál, úvěry, mezaninové financování);
- stanovit finanční nástroje a zdroje, které je třeba využít.
2.1.7 Mezi všemi nástroji je to rizikový kapitál, na který malé podniky často pohlíží s nedůvěrou.
Když se mluví o rizikovém kapitálu ve vztahu k mikro podnikům [21] a malým podnikům [22] (z nichž 90 % jsou živnosti nebo osobní společnosti), týká se to ve skutečnosti pouze 5 nebo 6 % těchto podniků.
Aby se zabránilo tomu, že využití tohoto nástroje zůstane poslední možností, je třeba uvážit nové formy rizikového kapitálu, které mohou být využity také v případě osobních společností.
2.1.8 Priority pro překonání propasti mezi úvěry a mikro a malými podniky je možné shrnout následovně:
- zaručit vyšší úroveň kvality služeb poskytovaných úvěrovým systémem;
- podporovat vyšší zapojení úvěrových institucí (formou poradenství) do života podniku takovým způsobem, který podpoří větší transparentnost a zveřejnění rozpočtů.
Především malé podniky potřebují tuto pomoc, a to ať za účelem přeměny na kapitálovou společnost neboli cesty k využívání rizikového kapitálu, či pro některé z nich za účelem vstupu do příslušných segmentů na burze [23],
- omezit povinné ručení majetkem, které se požaduje pro poskytnutí půjček.
To znamená do velké míry finančně podpořit nástroje finančního inženýrství.
Mezi nimi je z hlediska osvědčených postupů možné uvést model úvěrových institucí, které existují v mnoha evropských státech.
Ačkoliv jsou tyto mechanismy podřízeny bankovní půjčce, měly by být podporovány a udržovány, a za tímto účelem by mohl být velmi důležitý přínos JEREMIE.
- srovnat do velké míry peněžní náklady se standardy používanými u velkých podniků [24].
2.1.9 Analýzy a hodnocení potřeb a možností, které budou předmětem přípravné fáze JEREMIE, budou muset být provedeny v jednotlivých regionech Unie s efektivní účastí zainteresovaných hospodářských a sociálních subjektů, a to v rámci účinného a odpovědného partnerství.
2.2 Regionální rozměr
2.2.1 Výše uvedený problém s přístupem k úvěru má různou platnost v závislosti na úrovni hospodářského rozvoje a rozvoje trhu.
V regionech konvergence [25], které nejvíce potřebují úvěrové nástroje na rozvoj zaměstnanosti prostřednictvím podnikavosti, představuje přístup k úvěru největší potíže a úrokové sazby jsou vyšší než v rozvinutých regionech [26].
2.2.2 Fondy EIB, které jsou na základě rotačního systému [27]přidělovány pověřeným bankám, aby mohly být rozděleny a přiděleny MSP s proměnlivými a omezenými [28] sazbami, využívají především banky působící ve vyspělých regionech, kde je konkurence mezi bankami vyšší a udělení půjčky od EIB slouží k udržení klientely a získávání její důvěry.
2.2.3 Vzhledem k tomu, že v nejvíce znevýhodněných regionech je menší počet bank, zvláště úvěrových družstev (nebo lidových bank), neexistuje v těchto regionech velká konkurence mezi bankami ani zavedená pozornost k "malým podnikům". Zřídkakdy se proto v těchto regionech využívají zajímavé nástroje EIB.
2.2.4 Pokud v zásadě nebude existovat snaha o obrácení tohoto trendu také prostřednictvím finančního zprostředkování nástrojů, které může JEREMIE doplnit (mimo tradiční nástroje EIB a EIF [29]), jsou chudší regiony odsouzeny ještě dlouho trpět chudobou.
2.2.5 Na podporu poskytnutí úvěru, především v regionech konvergence, by JEREMIE mohla zřídit kontaktní místo u EIF, jehož úkolem by bylo pomocí záručních nástrojů podporovat záruky na úvěry poskytované bankami prostřednictvím úvěrových institucí nebo jiných orgánů činných především v nejvíce znevýhodněných regionech.
2.3 Sociální rozměr úvěru a finančního inženýrství
2.3.1 Problém přístupu mikro a malých a středních podniků k úvěru odhaluje některá selhání trhu:
- finanční instituce ručí za své řízení odpovídajícím správním radám, které samozřejmě často váhají s poskytnutím půjčky malým, málo známým podnikům bez rozpočtu nebo s rozpočtem sestaveným povrchním způsobem, u nichž existuje potenciální riziko platební neschopnosti;
- bankovní úředníci velmi často nemají zkušenost s "rizikem podniku" a při poskytování půjčky jim dodává jistotu přítomnost skutečných záruk (nemovitostí nebo finančních záruk vypůjčených od příbuzných nebo třetích stran).
Finanční záruky jsou častým, dokonce příliš častým způsobem, především v případě půjček poskytovaných podnikatelkám nebo mladým lidem;
- rozdělení celkového objemu úvěru mezi velmi vysoký počet malých podnikatelů je pro banky z hlediska přidělení personálu a byrokratické organizace nákladnější než vedení několika úvěrů o mnohem vyšší hodnotě poskytnutých omezenému počtu velkých známých podniků, které disponují značným nemovitým majetkem;
- konkurence mezi finančními institucemi, která přispívá k poskytování lepších nabídek na trhu, je silná v bohatých regionech, ale slabá v regionech konvergence, tj. právě v těch, kde by byla zapotřebí širší nabídka a omezené sazby, aby bylo vyhověno potřebám místních podnikatelů, často malých a slabých.
2.3.2 Jedná se tudíž o to vypořádat se se selháními trhu prostřednictvím intervencí, které jsou:
- v souladu se státními podporami,
- využitelné finančním inženýrstvím prostřednictvím fondů stanovených ve víceletých programech řízených EIF [30],
- již zahrnuty do programu pro konkurenceschopnost a inovace,
- stanoveny ve strukturálních fondech,
- a které bude JEREMIE koordinovat.
2.3.3 Na zasedání Evropské rady v březnu 2005 byla obnovena Lisabonská strategie a vlády a hospodářští a sociální partneři byli vyzváni k činnosti ve třech prioritních směrech:
- učinit znalosti a inovace motorem udržitelného růstu,
- učinit z EU atraktivní prostor pro investice a práci,
- zvýšit zaměstnanost a posílit podnikatelský duch pro účely rozvoje soudržnosti.
2.3.4 Prostředky, které členské státy věnují na podporu zaměstnanosti a vytváření nových pracovních míst, jsou občas značné, ale jsou odůvodněné sociálními výsledky [31].
Za předpokladu, že by polovině MSP v EU-25, tj. přibližně 12 mil. podniků, byla poskytnuta půjčka zhruba ve výši 20000 eur, nepřekročila by očekávaná ztráta plynoucí z platební neschopnosti [32] 6,5 mld. eur, tj.
0,07 % HDP v EU-25. Obecné poskytnutí půjčky by však většině podniků umožnilo posílit své postavení a inovovat postupy a produkty.
2.3.5 Pokud by poskytování půjčky zprostředkovávaly úvěrové instituce, schopné převzít 50 % platební neschopnosti, byla by ztráta rozdělena na polovinu (50 % pro každého) mezi úvěrovou instituci a banku.
2.3.6 Přesvědčení, že úvěr plní sociální funkci, umožňuje vytvořit nezbytné nástroje finančního inženýrství s účastí veřejných fondů, evropských fondů a fondů solidarity úvěrovým institucím samotnými podnikateli buď při registraci do konsorcia nebo formou procentuálního podílu z bankovních úroků [33].
2.4 Funkce úvěrových institucí, finančního inženýrství a JEREMIE
2.4.1 Poskytování velkého počtu malých půjček, které potřebují podniky při zahájení činnosti a evropské mikro a malé podniky, je vázané na:
- dostupnost finančních zdrojů na kapitálových trzích za omezenou cenu,
- taková organizace úvěrové instituce, která zajistí rozšířenou působnost na daném území prostřednictvím poboček blízko podniků,
- kulturu, která umožní bankovním úředníkům konfrontaci s požadavky "malých" podniků,
- možnost sdílet rizika s dalšími partnery (finanční inženýrství),
- schopnost omezit náklady na řízení a snížit tak úrokové sazby z poskytnutých úvěrů.
2.4.2 Některé odpovědi na výše uvedené problémy se nacházejí v již existujících nástrojích, které by však měly být využívány lépe a rozsáhleji:
- fondy EIB byly tam, kde byly využity, velmi užitečným nástrojem na usnadnění přístupu mikro a malých podniků k úvěru.
Banky, které se chtěly stát pověřenými bankami EIB, získaly rotačním způsobem půjčky s příznivou úrokovou sazbou [34].
Snížený spread poskytnutý bankám (115 bazických bodů) způsobil, že pouze banky působící v bohatých regionech s velkou konkurencí využily tuto možnost financování, která je výhodná pro podniky, ale málo výnosná pro banky.
V regionech konvergence k tomuto nedošlo a potvrdilo se tak pravidlo, že chudší oblasti mají méně příležitostí na rozvoj než oblasti bohatší;
- šíření systému úvěrových družstev je výraznější v regionech s vysokou úrovní hospodářského rozvoje.
Také tento prvek představuje vážnou překážku pro přístup k úvěru v regionech s opožděným rozvojem.
Iniciativa JEREMIE by mohla usnadnit vznik, podporu a šíření forem úvěru, které využívají nástroje finančního inženýrství a zapojí příslušné organizace v těch regionech, kde procesy odborného vzdělávání a úvěrový systém představují základ rozvoje;
- pro rozvoj kultury pozornosti k "malým" podnikům je velmi důležité podporovat úsilí organizací působících v daném odvětví, především těch, které se podílí na sociálním dialogu, protože v nejvíce znevýhodněných regionech přispívají k rozvoji kladných zkušeností, které již často byly praktikovány v bohatších regionech.
JEREMIE by se mohla stát aktivním partnerem také v této činnosti;
- úvěrové instituce představují v zemích, ve kterých existují, základní prvek, a to jak pro provádění finančního inženýrství, tak pro šíření kultury sociální funkce úvěru, která přispívá k přeměně celé Evropy na sociálně tržní ekonomiku, ve které je zaměstnanost [35] základním kamenem.
Pokud JEREMIE bude moci racionalizovat a rozšířit to, co již EU dělá prostřednictvím činnosti EIB a EIF, bude moci zachránit mnoho podniků, které jsou dnes mezi těmi, které jsou nuceny ukončit činnost (20 %);
- posouzení rizik, které provedly úvěrové instituce, a následné krytí 50 % platební neschopnosti v souvislosti s poskytnutými úvěry konkrétně snižuje zatížení bank, rozsah rizik a udržuje tak úrokovou sazbu z úvěrů na nižší úrovni [36].
2.5 Funkce multiplikátoru ve vedení úvěru a funkce JEREMIE
2.5.1 Multiplikátor se stal především v posledních letech nástrojem, který analyzují a využívají jak úvěrové instituce, tak banky, aby rozšířily možnosti poskytování úvěru [37].
Systematická analýza stavu platební neschopnosti umožňuje především v regionech konvergence přizpůsobit multiplikátor místní situaci.
Procentuální hodnota platební neschopnosti je samozřejmě vyšší v nejvíce znevýhodněných regionech, kde dosahuje 10 %. Na druhé straně v nejbohatších regionech na úrovni mikro a malých podniků zůstává okolo 2,5 %.
2.5.2 Právě v regionech konvergence může JEREMIE rozvinout svůj potenciál a poskytnout úvěrovým institucím kauce a podpořit procesy sekuritizace a zvýšit možnosti poskytování úvěrů a kompenzovat slabost multiplikátoru.
2.6 JEREMIE a rámcový program pro konkurenceschopnost a inovaci
2.6.1 Rámcový program pro konkurenceschopnost a inovaci 2007-2013 [38] spojuje různé programy a opatření Společenství, mezi nimiž jsou:
- činnost na zvýšení konkurenceschopnosti evropského průmyslu [39] a víceletý program pro podniky a podnikavosti, zejména pro MSP [40],
- finanční nástroj pro životní prostředí LIFE (Financial Instrument for the Environment) [41],
- víceletý program pro monitorování e-Europe 2005 [42],
- víceletý program na podporu rozvoje digitálního obsahu v globálních sítích [43],
- pravidla pro přidělování příspěvků na transevropské sítě [44],
- hlavní směry pro evropské telekomunikační sítě [45],
- víceletý program "Rozumná energie-Evropa" [46].
2.6.2 Je rovněž vhodné provést analýzu finančních nástrojů začleněných do čtvrtého víceletého programu 2000-2005 (Multiannual programme – MAP) (prodlouženého do 31.12.2006), na který bylo vyčleněno 531,5 mil. eur [47] a který se má spojit s rámcovým programem pro konkurenceschopnost a inovace a vstoupit do strategie JEREMIE.
2.6.2.1 MAP se skládá ze tří pilířů:
1. pilíř: politika rozvoje podniku
2. pilíř: sítě EIC (Euro Info Centres)
3. pilíř: finanční nástroje.
2.6.2.2 Analýza fungování finančních nástrojů MAP nám umožňuje určit ty, které přinesly nejlepší výsledky a mohou tak být začleněny do strategie JEREMIE.
Tyto nástroje jednoznačně představují hlavní výdajovou položku čtvrtého MAP. V roce 2003 například představovaly 67 % celkového rozpočtu programu [48].
Rozdělení prostředků v rámci těchto finančních nástrojů je následující:
- na záruky pro MSP [49] 90 % prostředků [50],
- na ETF-Start Up [51]: 10 % prostředků.
2.6.2.3 Tyto nástroje byly již použity v období 1998-2000 v programu iniciativ pro růst a zaměstnanost, současně s těmito:
- vklady počátečního kapitálu (Seed Capital Action-SCA), program začleněný do pilotní akce CREA (Capital-Risque pour les Entreprises en phase d'Amorçage – rizikový kapitál pro podniky ve fázi zahájení činnosti), jež je součástí MAP 1997-2000,
- Společné evropské podnikání (SEP), zahájený v roce 1997 a ukončený 29.12.2004 [52].
2.6.2.4 Program SCA přinesl prozatím málo výsledků, stejně jako SEP.
2.6.2.5 Na konci roku 2003 využívalo nástroj záruk pro MSP asi 178000 [53] MSP (136000 prostřednictvím programu pro růst a zaměstnanost, 32000 prostřednictvím programu záruk na úvěry, 10000 prostřednictvím programu na mikroúvěry).
2.6.2.6 Ve stejném období využívalo program ETF-Start Up asi 240000 [54] MSP.
2.6.3 JEREMIE by tudíž mohla pokračovat v šíření zkušeností těchto dvou finančních nástrojů a zvyšovat počet MSP, které je využívají, především v regionech konvergence.
2.6.4 Je třeba mít na paměti, že pouze 0,81 % evropských MSP mělo v posledních letech možnost využít společná opatření GŘ pro podniky, GŘ pro hospodářské a finanční záležitosti a EIF.
2.6.5 Je však důležité, aby JEREMIE razila nové cesty, částečně naznačené novými programy. Jedná se především o:
- záruky pro MSP – mechanismus vzájemné záruky, o kterém již byla řeč ve vztahu k úvěrovým institucím,
- mezaninový úvěr [55], ke kterému je možný přístup prostřednictvím programu záruk pro MSP. Tento úvěr je velmi důležitý, protože nevyžaduje postoupení části kapitálu a může být užitečný pro převod podniku,
- sekuritizace [56] rizikových fondů bank a úvěrových společností,
- vytvoření SBIC (Small Business Investment Companies Programs), tj. programů, které byly založeny v USA v roce 1958 a nabízejí účast a dlouhodobý úvěr a fungují na základě licence udělené od Small Business Administration.
2.6.6 EHSV je nicméně přesvědčen, že se všemi těmito intervencemi je spojen také velký problém týkající se informovanosti a odborného vzdělávání. Do řešení tohoto problému by měly být zapojeny jak finanční instituce, tak organizace zastupující podnikatele a zaměstnance, s cílem respektovat zásady společenské odpovědnosti podniků a sociální funkce úvěru.
2.7 JEREMIE a zadávání veřejných zakázek a proces akreditace
2.7.1 Výbor se domnívá, že pro zaručení úspěchu iniciativy JEREMIE má zásadní význam úplné provádění směrnice Společenství o zadávání veřejných zakázek na služby.
2.7.2 Oddělení Komise pro JEREMIE a/nebo EIF musí v každém případě prověřit a zaručit úplný soulad postupů při zadávání veřejných zakázek se zásadami hospodárnosti, efektivnosti, nestrannosti, rovného zacházení a transparentnosti.
Smlouvy, předem stanovené Komisí, budou mezi povinnými kritérii způsobilosti zúčastněné společnosti nebo konsorcia muset obsahovat:
- skutečnost, že společnost úspěšně prováděla stanovenou činnost po dobu nejméně pěti let
- soulad s technickými normami CEN kvality poskytovaných služeb,
- splnění požadavků na technicko-profesní a ekonomicko-finanční kapacitu, prověřené objektivními a nediskriminačními kritérii.
2.7.2.1 Až vejdou v platnost dohody o operačních programech pro podílové fondy na období 2007-2015 měla by být stanovena možnost hrozby sankcí nebo přikročení ke zrušení a rozpuštění podílového fondu v případě neúčinnosti, podvodu nebo vážných nedostatků v plnění závazků.
Řízení by mělo být monitorováno v dvouletých intervalech za podpory regionálních hospodářských a sociálních partnerů a pomocí transparentních postupů při zveřejňování informačních zpráv, které budou zasílány ústředním orgánům členských států, Evropskému parlamentu, EHSV a Výboru regionů.
2.7.3 Finančním institucím nebo konsorciím založeným v jiném členském státě nebo v jedné ze signatářských zemí dohody o zadávání veřejných zakázek uvedené v příloze dohody WTO musí být umožněno se účastnit zadávacího řízení za stejných podmínek, které musí splnit účastníci z daného státu, a to na základě dokumentace odpovídající právním předpisům platným v dané zemi, která prokáže, že byly splněny všechny podmínky pro účast na zadávacím řízení.
2.7.4 Tato ustanovení by měla platit také v případě procesu akreditace zprostředkovatelských úvěrových institucí. Tyto instituce by měly být podrobeny jak mechanismům systematického monitorování výkonnosti, které budou stanoveny za účasti zástupců odpovídajících hospodářských a sociálních partnerů, tak periodické revizi akreditace, která v každém případě každé tři roky stanoví výměnu jedné části akreditovaných součástí.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k předloze nařízení Komise (ES, Euratom), kterým se mění nařízení Komise (ES, Euratom) č. 2342/2002 o prováděcích pravidlech k nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002, kterým se stanoví finanční nařízení o souhrnném rozpočtu Evropských společenství
SEK(2005) 1240 v konečném znění
(2006/C 110/09)
Dne 12. října 2005 se Evropská komise, v souladu s článkem 262 Smlouvy o založení Evropského společenství, rozhodla konzultovat Evropský hospodářský a sociální výbor ve věci:
Specializovaná sekce "Hospodářská a měnová unie, hospodářská a sociální soudržnost", kterou Výbor pověřil přípravou podkladů na toto téma, přijala stanovisko dne 24. února 2006.
Zpravodajem byl pan BURANI.
Na 425. plenárním zasedání dne 15. března 2006 přijal Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko 146 hlasy pro, 1 člen se zdržel hlasování.
1. Závěry
1.1 EHSV je spokojen s obsáhlou a podrobnou prací Komise na zjednodušení správních postupů.
Upozorňuje však na určitý nesoulad mezi formulací uvedenou na začátku důvodové zprávy ("předmětem této předlohy ... [jsou] ... změny technické povahy, které lze podle současného finančního nařízení předložit") a konkrétním dosahem četných ustanovení.
1.1.1 Mnoho změn "technické povahy", které se týkají vztahů s podniky a občany mají význam a dopad "politického" charakteru: vyšší transparentnost, zjednodušení postupů, rychlejší odpovědi a větší důvěra vložená do sociálních partnerů jsou známkami vývoje "vlády" veřejné správy, se kterou není možné nebýt spokojen.
1.2 Na druhé straně EHSV musí připomenout nutnou obezřetnost. Přání podpořit sociální partnery nesmí být odděleno od myšlenky, že správce veřejných financí by měl mít omezenou flexibilitu, která spočívá v možných ztrátách, měření prokázaných úspor, nebo jinými slovy v provádění obtížného, ale nutného, odhadu rizik.
To by mohl být pro zadavatele nepopulární úkol, ale zdála se to být jediná logicky schůdná cesta.
2. Úvod
2.1 Předložený dokument stanovuje prováděcí pravidla k platnému finančnímu nařízení č.
1605/2002, ale v zájmu zkrácení prováděcích lhůt přihlíží také k různým změnám technické povahy, které zavádí nový návrh nařízení rady o finančním nařízení [1], který se právě přijímá.
Posledně uvedeným dokumentem se již EHSV zabýval v jednom ze svých stanovisek [2].
2.2 V souladu s přístupem zaujatým v předchozím stanovisku se EHSV zdrží komentářů k aspektům čistě technicko-účetní povahy, kterými se mohou lépe zabývat institucionální orgány, které jsou k tomu profesně způsobilé a mají přímé zkušenosti.
EHSV se místo toho soustředí, jako v minulosti, na pravidla, která mohou mít dopad na třetí strany (organizace občanské společnosti), které mají vazby na evropské instituce.
2.3 Tři zásady technicko-účetní povahy, tj. zásada jednoty rozpočtu, zásada ročního rozpočtu a zásada zúčtovací jednotky, se v zásadě nemění, ale jsou pouze upraveny nebo upřesněny.
Co se týče čtvrté zásady – řádného finančního řízení, předloha nařízení se inspiruje již používanými kritérii, ale lépe formuluje obsah hodnocení ex ante a uvádí přesnější směry pro rozsah hodnocení ex ante, průběžného hodnocení a hodnocení ex post ve světle zásady proporcionality.
EHSV bere na vědomí, že Komise vyjádřila záměr přeformulovat priority hodnocení, "aby byly zaměřeny na návrhy mající skutečný dopad na podniky a občany". To je prohlášení, na které se dá pohlížet pouze s živým uspokojením.
2.4 Na stejné citlivostní úrovni pro očekávání podniků a občanů, ale také s co největší pozorností k rozumnému využití veřejných financí, Komise zdůrazňuje příležitost hodnotit pilotní projekty a přípravné akce, pokud předchází nějakému programu.
Pro účely zjednodušení postupů by hodnocení každopádně nemělo být opakováno, pokud projekty nebo akce byly již hodnoceny, tak, jak je tomu v případě společných akcí Komise a členských států.
3. Obecné připomínky
3.1 Poznámky, které EHSV uvedl v již uvedeném stanovisku k návrhu nařízení, samozřejmě platí také pro prováděcí pravidla. Na jedné straně je třeba nalézt uspokojení ve zjednodušení postupů a ve větší flexibilitě kritérií pro uplatňování předpisů, na straně druhé by však tendence považovat každou konečnou hodnotu nižší než stanovený práh za "nevýznamnou" nebyla přijatelná.
Jinými slovy, EHSV souhlasí se zvýšením limitů, do jejichž výše byly zjednodušeny postupy, ale to nemusí znamenat, že úroveň pozornosti a kontrol výdajů se může stát pružnější v přesvědčení, že eventuální materiální škoda by prakticky neovlivnila celkový rozpočet.
3.2 EHSV, aniž by se chtěl odvolávat na zneužívané a příliš často proklamované zásady veřejné mravnosti, chce upozornit na nebezpečí poklesu pozornosti týkající se řádnosti výdajových operací, jejichž částky jsou považovány za "malé", především co se týče veřejných zakázek a grantů.
Zjednodušení postupů by nemělo ve veřejnosti vzbudit dojem, že je možné najít méně legitimní způsoby získání finančních zdrojů od veřejné moci. Takovým dojmem by utrpěl image Evropy.
3.3 Účelným prověřením právoplatnosti současných či budoucích zjednodušení nebo jejich případných slabin by podle EHSV byla pozorná konzultace zpráv OLAFu ze strany účetních orgánů Komise. Podrobnosti o odhalených podvodech by mohly poskytnout cenné informace.
4. Konkrétní připomínky
4.1 Nový článek 85a se týká odvolacích prostředků třetích stran proti rozhodnutí Komise, které ukládá pokutu, omezení nebo sankci.
V zájmu ochrany zájmů Společenství má účetní žádat, aby dlužník složil předběžnou zálohu dané částky nebo finanční záruku (neboli kauce).
Záruka by měla předpokládat, že v případě neúspěchu opravného prostředku zaplatí ručitel částku požadovanou zadavatelem okamžitě, nepodmíněně a bez nutnosti předchozí žaloby na dlužníka.
Technicky se jedná o záruku vykonatelnou po první výzvě v souladu se zásadou "solve et repete", kterou uplatňují mnohé daňové správy a která je běžná při zadávání veřejných zakázek.
4.1.1 EHSV nemá zvláštní námitky proti tomuto druhu záruk. Zaznamenává pouze, že záruka vykonatelná po první výzvě je nákladnější než normální záruka a že provize jsou úměrné k délce platnosti záruky.
Vzhledem k finanční zátěži pro dlužníka by postupy na prověření opravných prostředků měly být oproti stávající situaci rozumně urychleny.
Tento aspekt, na který si stěžují sociální partneři, přestože se přímo netýká finančního nařízení ani jeho prováděcích předpisů, by měl být předmětem pozorného prověření v rámci vztahů mezi správními orgány a třetími stranami.
4.2 Nový článek 90 mimo jiné stanoví, že v případě veřejných zakázek a grantů spojených s odvětvovými programy samotné schválení ročních pracovních programů představuje rozhodnutí o financování, které je nutné k začlenění nezbytných výdajů do rozpočtu Společenství.
Toto ustanovení i přes svoji vnitřní účetně-správní povahu umožňuje urychlení postupů na přidělování finančních prostředků a jako takové by podle EHSV mohlo mít příznivý dopad na věřitele či příjemce.
4.3 Článek 129 stanoví, že by mělo být zjednodušeno zadávání veřejných zakázek týkajících se částek nižších než uvedené limity.
V praxi to znamená, že pokud částky, o které se jedná, nejsou významné, má zadavatel právo zahájit vyjednávací řízení (jasněji řečeno soukromé jednání), poté co vyslechl různé zájemce. Konkrétně se jedná o:
- pět zájemců při hodnotě 60000 eur či nižší,
- tři zájemce při hodnotě 25000 eur či nižší,
- při hodnotě 3500 eur či nižší se připouští nabídka jediného zájemce.
V praxi toto nové ustanovení není inovační, ale omezuje se na aktualizaci limitů stanovených v předchozích předpisech tím, že je zvyšuje.
4.3.1 Následující články 130 a 134 zavádějí nicméně několik zjednodušení.
Na základě prvního může zadavatel v případě zakázek o hodnotě nižší než 60000 eur omezit dokumentaci týkající se výzvy k podávání nabídek na to, co je nezbytně nutné (zjevně podle vlastních kritérií a na vlastní zodpovědnost). Na základě druhého může být dokumentace prokazující podmínky nutné pro účast na zadávacím řízení nahrazena čestným prohlášením, s výhradou práva zadavatele vyžádat si později důkazy potvrzující původní prohlášení.
4.3.2 Další zjednodušení v článku 134 představuje zproštění od předložení dokumentace, pokud již byla předložena za jinými účely stejnému nebo jinému zadavateli před méně než šesti měsíci.
Také v tomto případě se dokumentace nahradí čestným prohlášeným.
4.3.3 Další zjednodušení uvádí odstavec 135 a týkají se dokumentace prokazující finanční, hospodářské, technické a odborné způsobilosti zájemců.
Článek stanoví, že zadavatel se může na základě vlastního posouzení rizik rozhodnout, že tuto dokumentaci nebude vyžadovat.
Toto právo je však omezeno na zakázky o hodnotě 60000 eur nebo nižší, pokud slouží pro účely samotného zadavatele, nebo na zakázky jakékoliv hodnoty (případ od případu), pokud slouží pro účely třetích stran.
Další omezení spočívá v zákazu provádět při nevyžádání dokumentace platbu předběžného financování nebo průběžnou platbu.
To je záruka pro zadavatele, ale podmínka pro protistranu, která by se mohla rozhodnout dokumentaci přesto předložit, aby se případně vyhnula značné finanční zátěži.
4.3.4 EHSV souhlasí s těmito ustanoveními, která mají usnadnit mechanismy zadávání zakázek relativně nízké hodnoty, jenž jsou pro zájemce a zadavatele nákladné. Upozorňuje však, že je nutný pečlivý dohled, aby se zamezilo případným zneužitím, která jsou tím lákavější, čím jsou postupy flexibilnější.
4.4 V prováděcích předpisech se k otázce grantů přistupuje v duchu otevřeném k sociálním partnerům a, jak je možné vyvodit ze souhrnu ustanovení, i s ohledem na povahu příjemců.
Prvním opatřením stanoveném v článku 164 je, že pokud se jedná o částky ve výši 25000 eur nebo nižší, má schvalující osoba právo vyžadovat velmi zjednodušenou dokumentaci. S tímto postupem EHSV souhlasí, ale musí zdůraznit na jedné straně závažné odpovědnosti, které doléhají na schvalující osobu, a na druhé straně nebezpečí, že v určitých případech bude toto zjednodušení zmařeno pochopitelným váháním při jejich přijímání.
4.5 Cílem různých dalších ustanovení je usnadnit nebo uvolnit subjektům různého druhu přístup k prostředkům Společenství. Článek 168 pro tento účel v případě subjektů majících de jure nebo de facto monopolní postavení stanovuje jednoduché neformální šetření, z kterého vzejde prohlášení odůvodněné schvalující osobou. Článek 162, který určoval granty na provozní náklady (bez snížení v případě obnovení) pro organizace, které slouží účelům obecného evropského zájmu, rozšiřuje seznam možných příjemců na organizace činné ve výzkumu a inovacích a v prosazování občanství. Článek 172 umožňuje schvalující osobě připustit spolufinancování ve formě věcného plnění (jako např. dobrovolné práce) jako příspěvek financovaného subjektu.
4.5.1 EHSV vítá s potěšením tato ustanovení, opět však připomíná, že flexibilita předpisů s sebou přináší rizika pro rozpočet Společenství, zodpovědnost schvalujících osob a potřebu posílit kontroly.
4.6 Řada dalších ustanovení je zaměřena na zjednodušení postupů. U všech školských zařízení (a nejen u těch, která poskytují střední nebo vyšší vzdělání, jako v minulosti) odpadá povinnost podrobit se kontrole finanční způsobilosti (článek 176).
V případě grantů o hodnotě nižší než 25000 eur může schvalující osoba do dohody zařadit pouze omezené množství bodů (článek 164). Článek 173 navíc upouští od povinnosti předložit důkaz o externím auditu u grantových dohod o hodnotě nižší než 750000 eur, u grantů na akce nižších než 100000 eur a u dohod s více příjemci, kteří ručí společně a nerozdílně.
4.6.1 EHSV chápe vůli co nejvíce zjednodušit postupy a v zásadě s ní nemůže nesouhlasit.
Klade si však otázku, zda se v tomto směru nezachází příliš daleko. Jedna věc je osvobodit subjekty od předkládání nákladné a někdy i nadbytečné dokumentace, druhá věc je vzdát se možnosti poznat finanční situaci subjektů, kterým jsou udělovány granty, v mezích, které se zdají rozhodně vysoké, zejména v případě článku 173.
Řídícím kritériem by vždy mělo být dosažení spravedlivé rovnováhy mezi očekávanými přínosy (úspora času a peněz Komise a občanů) a případnými výdaji (ztráta veřejných financí vypočtená na základě pravděpodobnosti a objemu rizika).
4.7 Kritérium obezřetného uvážení rizik uvedené v předchozím odstavci bylo však pravděpodobně bráno v úvahu u předběžného financování. Záruka (kauce nebo jiná) se požaduje obecně pro všechna předběžná financování, která mají hodnotu grantu, a která přesahují 80 % hodnoty grantu a mají hodnotu vyšší než 60000 eur.
4.7.1 EHSV se domnívá, že výše uvedený předpis inspirovala kritéria obezřetnosti uvedená v odstavci 4.6.1.
Klade si však otázku, proč by nebylo možné uplatnit tato kritéria také pro opravdové granty (např. v případech uvedených v odstavci 3.6), a to vzhledem k tomu, že z hlediska skutečného rizika je rozdíl mezi předběžným financováním a grantem velmi často spíše byrokratické než skutečné povahy (i přes nějaké a občas závažné výjimky).
4.8 Článek 165 zavádí zcela přijatelné kritérium, které však v minulosti nebylo vždy dodržované. Pokud jsou příjemci grantů subjekty, které sledují cíl obecného evropského zájmu, má Komise nárok požadovat podíl ročního zisku odpovídající jejímu procentuálnímu příspěvku na rozpočet daných subjektů.
Toto ustanovení však platí pouze v případech, kdy je zbytek rozpočtu těchto subjektů financován veřejnoprávními orgány členských států, které mohu také požadovat svůj podíl na zisku.
4.8.1 EHSV plně souhlasí s tímto předpisem, ale není si jistý, zda uvedené znění neznamená, že Komise může požadovat podíl na zisku rovněž v případě, že zbytek rozpočtu není financován veřejnoprávními, ale soukromými subjekty.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k tématu Dřevo jako zdroj energie v rozšiřující se Evropě
(2006/C 110/11)
Dne 11. července 2005 se Evropská komise jménem komisařů Olliho Rehna, Mariann Fischer Boel a Andrise Piebalgse, v souladu s článkem 262 Smlouvy o založení Evropského společenství, rozhodla konzultovat Evropský hospodářský a sociální výbor ve věci Dřevo jako zdroj energie v rozšiřující se Evropě.
Specializovaná sekce "Zemědělství, rozvoj venkova, životní prostředí", kterou Výbor pověřil přípravou podkladů na toto téma, přijala stanovisko dne 27. února 2006.
Zpravodajem byl pan Seppo Kallio.
Na 425. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 15. a 16. března 2006 (jednání ze dne 15. března), přijal Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko 130 hlasy pro, 6 členů se zdrželo hlasování.
1. Závěry a doporučení
1.1 Evropský hospodářský a sociální výbor (EHSV) zastává názor, že používání dřeva jako paliva je z velké části otázkou využití nepoužívaného potenciálu obnovitelné energie [1] v Evropě a snížení emisí skleníkového plynu oxidu uhličitého, což přispívá k působení proti klimatickým změnám. Je také důležité mít na paměti úlohu lesů při zajišťování veřejného zájmu (ochranná funkce a biodiverzita).Díky většímu používání dřeva jako paliva dostává nevyužitou surovinu k dispozici i průmyslové zpracování.
Používání energie dřeva pomáhá při boji proti klimatickým změnám, při zlepšování nízké úrovně energetické soběstačnosti EU a při zvyšování bezpečnosti dodávek, což jsou cíle energetické politiky EU. Dřevo však pro řešení energetického problému představuje pouze omezený přínos.
Musejí se vyvíjet i další zdroje alternativní energie a podnikat kroky na zvýšení energetických úspor, včetně izolace budov.Během svého růstu váže dřevo z atmosféry oxid uhličitý.
Jeden metr krychlový dřeva váže v průměru 800 kg oxidu uhličitého.
Velké zásoby dřeva mají v zásadě značný význam pro dlouhodobé uchovávání uhlíku v lese.
Dobré lesní hospodaření a zajištění růstu lesů pomáhají zvyšovat zásoby uhlíku.
Větším používáním energie dřeva by se nahradily zásoby neobnovitelné energie a zároveň by se snížily emise fosilních paliv.
Využití dřeva pro energetické účely přispívá z dlouhodobého hlediska k účinnějšímu lesnímu hospodaření a větším zásobám dřeva.
1.2 EHSV rovněž zastává názor, že větší využívání dřevěných paliv vyžaduje dlouhodobou strategii opírající se o odstranění nařízení, která jeho širšímu používání brání a omezují ho.
Rovné podmínky pro využívání energie dřeva musí být vytvořeny odstraněním daňových opatření a režimů podpory, které zvýhodňují fosilní paliva.
Byla zveřejněna evropská specifikace a klasifikace kvality pevných dřevěných paliv – CEN/TS 14961.
1.3 EHSV si myslí, že je důležité, aby se v každé zemi zvýšilo udržitelné využívání dřeva a aby byl trh s palivy otevřen vedlejším produktům průmyslu, dřevu získanému z lesů pro výrobu energie a zpracovaných dřevěných paliv.
Produkce a využívání paliv jsou často úzce spojené s lesnictvím a s odvětvím výrobků ze dřeva.
Vznikl i mezinárodní trh pro nové typy dřevěných paliv ve formě pelet, briket a kapalných biopaliv.
Aby se trh s dřevěnými palivy mohl rozvíjet, jsou nutné ekonomické nástroje, které umožní vstup na trh i novým hospodářským subjektům.
Ekonomické nástroje mohou pomoci zvýšit poptávku po dřevu a jeho nabídku.
Poptávku po energii dřeva by zvýšila daň z oxidu uhličitého u fosilních paliv a nízká DPH u dřevěných paliv.
Pro zvýšení poptávky výrobců energie po dřevěných palivech lze použít investiční podporu.
Kromě toho je zapotřebí podniknout více kroků na propagaci dřevěných paliv a vzdělávacích, výzkumných a vývojových aktivit.
Ekonomické nástroje by se měly zaměřit zejména na činnost mimo sektor obchodování s emisemi.
Transfer technologií, správné postupy a tvorba komunikační strategie by mohly být obzvláště důležité formy podpory v nových členských státech.
1.4 EHSV zastává názor, že využívání a mobilizace tohoto nevyužitého zdroje vyžaduje hospodářské subjekty, které jsou schopny finančně přežít na řádně fungujícím trhu.
V zemích, kde trh není rozvinutý, musí být možné pomoci hospodářským subjektům přežít finančně tak, že jim bude poskytnuta dočasná podpora, např. z Fondu pro rozvoj venkova.
Je životně důležité podpořit organizace vlastníků lesů, místní podnikatele a malé průmyslové podniky.
1.5 EHSV by chtěl vidět úsilí vedoucí ke zvýšení poptávky po dřevěných palivech prostřednictvím ekologicky orientovaných ekonomických nástrojů, které s různými uživateli zacházejí rovným způsobem a povzbuzují používání dřevěných paliv ve všech segmentech trhu: vytápění soukromých domů palivovým dřívím a zpracovanými dřevěnými palivy; vytápění velkých samostatných budov; závody produkující teplo a elektřinu pro vesnice, obce a města; přirozeně v lesnickém odvětví a v dalších průmyslových závodech, které využívají teplo a elektřinu a které mají místní a regionální přístup ke dřevěnému palivu.
K využívání většího množství dřeva jako zdroje energie by mělo docházet, pouze pokud byly využity všechny možnosti tepelné izolace a pokud byl vypracován tepelný plán zahrnující jiné zdroje alternativní energie (např. sluneční energie).
1.6 EHSV cítí, že je zapotřebí speciálních iniciativ, které spustí podnikatelské činnosti zahrnující výrobu dřevěných paliv, vytápění s dřevěnými palivy a výrobu elektřiny téměř ve všech členských státech, ale zejména v nových členských státech a kandidátských zemích, kde jsou lesnické podniky malé a kde je nízký stupeň organizace mezi soukromými vlastníky lesů a omezené využívání lesních zdrojů.
Překážky pro vstup jsou často příliš vysoké.
Jejich snížení by zvýšilo podnikatelskou činnost a podnítilo by tvorbu a rozvoj nových trhů.
Pro zahájení podnikatelské činnosti a tvorbu místních a regionálních trhů by se měly aktivně používat strukturální fondy EU.
1.7 EHSV zastává názor, že stejným způsobem by se mělo zacházet s palivy z biomasy. Konkurenceschopnost dřeva mezi palivy z biomasy nesmí být ohrožena nástroji jiných politických oblastí EU.
Se současnými technologiemi je biomasa ze dřeva vhodná pro výrobu všech druhů energie a též jako surovina pro pohonné hmoty.
1.8 EHSV zastává názor, že by se v Evropské unii měly zrušit dohody a ustanovení, které omezují svobodu pohybu, a další obchodní překážky pro paliva na bázi dřeva.
Dřevo může hrát významnou úlohu při stimulaci hospodářské soutěže v odvětví energetiky.
Zejména může na místní a regionální úrovni konkurovat jiným zdrojům energie.
1.9 EHSV konstatuje, že v Evropské unii panuje nedostatečné povědomí o potenciálu a využívání zdrojů dřevěných paliv.
Ve všech současných i budoucích členských státech se musí zlepšit inventarizace zdrojů energie dřeva, jelikož tyto informace představují základ udržitelného rozvoje.
V této oblasti je třeba odlišného přístupu.
Ve rozsáhlých oblastech listnatých lesů ve střední Evropě by měl být tedy za účelem zajištění rozmanitosti lesních druhů ponechán přiměřený dřevní potenciál.
Není dost informací o lesních zdrojích, které průmysl nemůže použít z důvodu jejich umístění. Tyto zdroje by se tedy měly jasně definovat, klasifikovat a normalizovat, aby se předešlo narušení obchodu se dřevem v EU.
Jsou nutné národní zásoby potenciálu dřevěných paliv a sledování jeho využití a příležitosti, které nabízí, by se měly prošetřit důkladněji na jednotném základě.
Tak by bylo možné formulovat operační cíle a posoudit výsledky různých nástrojů.
1.10 EHSV zastává názor, že větší používání dřeva jako paliva je v některých oblastech důležité při zvládání lesních požárů způsobených lidmi v kultivovaných jehličnatých monokulturách.
Intenzivnější používání – zejména při výrobě energie – by mohlo pomoci při omezení rizik a výskytu lesních požárů.
1.11 Vedle programu používání dřeva jako zdroje energie je zapotřebí provést průzkum s ohledem na volbu efektivních druhů a rodů, intenzivní metody pěstování a zkrácení produkčního cyklu.
Lesní sazba musí existovat jako disciplína lesnictví.
Hledání efektivních metod pro těžbu dřeva jako zdroje energie by se nemělo negativně projevit na zachování biologické rozmanitosti nebo poškodit místní a regionální vodní hospodářství.
EHSV cítí, že je nutné vyvinout technologii spalování a technologie a logistiku potřebné pro využití dřevěných paliv z lesů.
Trvalých výsledků lze dosáhnout podporou výzkumu a vývoje, rozšiřováním informací a transfery technologií.
Je nutné vypracovat společné evropské normy pro malé kotle na pevná paliva, aby nebyla narušena hospodářská soutěž.
1.12 EHSV věří, že by se mělo poskytovat více informací o potenciálním využívání energie dřeva.
To se týká celého sektoru, od používání pelet v soukromých domech po velké průmyslové a městské podniky, kde se používají dřevěné třísky a vedlejší produkty.
V mnoha moderních kogeneračních závodech je možné společné spalování s jinými pevnými palivy.
1.13 Používání paliv na bázi dřeva, vedlejších produktů lesnického odvětví a zbytků vzniklých při porážení stromů (koruny, větve, pařezy a podřadné dřevo z prořezávek) by zvýšilo ziskovost udržitelného lesnictví a konkurenceschopnost lesnického sektoru, aniž by byly výrazně ohroženy dodávky surovin z lesního odvětví nebo pracovní místa v lesnickém sektoru či v odvětvích využívajících dřevo.
Větší používání energie dřeva by rovněž významným způsobem přispělo ke schopnosti lesnického sektoru splnit cíle Lisabonské strategie.
1.14 U produkce dřeva jako zdroje energie, by se mělo využívat také ploch, jež neslouží k zemědělským účelům (zalesňování jako "energetické lesy").
2. Obecné skutečnosti
2.1 Evropská unie nemá společnou energetickou politiku.
V posledních letech byla přijata rozhodnutí týkající se trhu s elektrickou energií (96/92/ES [2]) a zemním plynem (98/30/ES [3]), zabezpečení dodávek, většího používání obnovitelných forem energie a environmentálních otázek spojených s výrobou energií.
Nebylo dosaženo jednotné úrovně zdanění emisí oxidu uhličitého z fosilních paliv, které by ocenitelným způsobem podpořilo využívání obnovitelné energie.
2.2 Bílá kniha z roku 1997 [4] stanovuje cíl zvýšit využívání obnovitelné energie ze 45 Mtoe v roce 1995 na 135 Mtoe v roce 2010.
Tento cíl byl stanoven pro EU-15 a odpovídá zvýšení podílu obnovitelné energie z 5,2 % na 12 % do roku 2010. V roce 2001 byl tento podíl 6 %.
V nejlepším případě by mohl dosáhnout 10 %, ale v nejhorším případě by mohl činit 8 %.
To ukazuje, že přijatá opatření nebyla dostatečná pro to, aby se vývoj energie dostal na správnou kolej s dostatečnou rychlostí.
K podobnému hodnocení došlo sdělení Komise [5].
2.3 V Zelené knize z roku 2000 "K evropské strategii bezpečnosti zásobování energií" [6] je vyjádřena silná touha po snížení potřeby Evropy dovážet energie a po zvýšení soběstačnosti, která se v současné době pohybuje kolem 50 %, což je – ze strategického hlediska – příliš málo.
2.4 Směrnice 2001/77/ES [7] o podpoře elektrické energie vyrobené z obnovitelných zdrojů energie na vnitřním trhu s elektrickou energií stanovila cíl obnovitelné elektrické energie pro vnitřní trh do roku 2010 na 22 %.
Hodnocení přijatých opatření a následná kontrola výsledků ukazují, že do cílového data bude tato hodnota pouze 18 %–19 %.
Došlo k jasnému zvýšení poměru elektrické energie vyrobené z biomasy.
Mezi jednotlivými zeměmi jsou však značné rozdíly.
2.5 Směrnice 2003/30/ES [8] o podpoře užívání biopaliv nebo jiných obnovitelných pohonných hmot v dopravě stanovuje cílovou hodnotu 5,75 % ze všech paliv do roku 2010.
Prozatímní cíl do roku 2005 byl 2 %, ale výsledek byl pouze 1,4 %.
2.6 Díky směrnici o zdanění energetických produktů a elektrické energie (2003/96/ES [9]) mohou členské státy osvobodit dřevěná paliva od daní nebo na ně uplatnit nižší daňovou sazbu.
Je tak možné úplné nebo částečné osvobození pro biopaliva a celková daň může být dokonce nižší než zákonné minimální výše.
Osvobození od daně lze poskytnout maximálně na šest po sobě jdoucích let.
Daňové úlevy nelze udělit po 31. prosinci 2012 a podle směrnice přestanou udělené daňové úlevy platit do roku 2018.
2.7 Na podzim 2003 byla přijata směrnice o obchodování s povolenkami na emise v EU (2003/87/ES [10]).
Tzv. "spojovací" směrnice (2004/101/ES [11]) byla přijata v září 2004 a umožňuje obchodovat s povolenkami na emise v rozvojových projektech mimo Evropskou unii (CDM – Clean Development Mechanism) nebo mezi průmyslovými zeměmi (JI – Joint Implementation).
2.8 V prosinci 2005 vydala Komise sdělení nazvané Akční plán pro biomasu [12], jehož účelem je zrychlit a zvýšit používání bioenergie v členských státech.
2.9 Většina biomasy využívané pro výrobu energie se používá pro výrobu tepla.
Měla by být vypracována směrnice podporující využívání biomasy při výrobě tepla.
2.10 Nejlepším způsobem, jak dosáhnout energetické účinnosti, je vyrábět elektřinu a teplo společně v témže závodě.
Kogenerace je obzvláště důležitá v centrálním zásobování teplem a v úsilí zvýšit využívání biomasy jako paliva.
Podporou kogenerace tepla a elektřiny se zabývá směrnice 2004/8/ES [13].
2.11 V současné době se připravuje 7. rámcový program Evropského společenství pro výzkum (2007–2013).
Evropský lesnický sektor založil "technologickou platformu odvětví založeného na lesních zdrojích", jejíž výzkumný program rovněž stanovuje hlavní investice do výzkumu a vývoje v oblasti energie dřeva.
2.12 Hospodářská soutěž na energetickém trhu se v různých částech Evropy rozvíjí velmi odlišně.
To platí jak pro výrobu, tak i pro distribuci, zejména v sektoru elektrické energie, ale platí to i v mnoha případech u prodeje fosilních paliv.
Hospodářská soutěž v energetickém sektoru je neuspokojivá.
Jako místní a regionální palivo by dřevo mohlo na trhu vytvářet větší konkurenci.
2.13 Podle nových hospodářských subjektů v energetickém sektoru a zejména malých hospodářských subjektů, kteří chtějí dodávat elektřinu do sítě za stejných podmínek jako jiní, je konkurence obtížná.
V jednotlivých členských státech se tato situace liší.
2.14 Dne 30. září 2005 přijal Evropský parlament usnesení o stanovení cíle zvýšení poměru obnovitelné energie do roku 2020 o 20 %.
Usnesení uznává, že obnovitelná energie nemá volný přístup na trh.
Tvrdí, že administrativní opatření, která brání růstu obnovitelné energie, by měla být zrušena.
Dále navrhuje, aby byly primární náklady na používání fosilních paliv zahrnuty do ceny energie, aby byla postupně zrušena podpora škodlivých konvenčních forem energie a aby daně, které jsou břemenem pro obnovitelnou energii, byly zrušeny.
2.15 Občanské organizace v Evropě aktivně koordinují svůj postoj vůči obnovitelné energii pomocí environmentálního označování elektrické energie.
Dřevo jako obnovitelný přírodní zdroj splňuje požadavky ohledně výroby udržitelné energie.
Využívání energie ze dřeva zlepšuje základ pro udržitelné lesnictví.
Z hlediska udržitelnosti je důležité, aby kácení stromů nebylo rychlejší než růst.
Udržitelné lesnictví se opírá o rozhodnutí o udržitelném lesnictví v Evropě přijatá na konferenci ministrů lesnictví MCPFE (Ministerská konference o ochraně lesů v Evropě) a je těmito rozhodnutími zajišťováno.
Je zajišťováno i programy lesní certifikace. Podle kritérií pro udržitelné lesní hospodářství přijatých na lisabonském zasedání ministrů lesnictví musí získávání biomasy z lesních oblastí pro energetické účely chránit zásoby uhlíku v půdě a cyklus vázání.
Je tudíž nutné zaručit procesy vývoje, zásoby živin a zachování fyzikálně-chemických podmínek v půdě.
V tomto stádiu je zapotřebí se zaměřit na udržitelné zvyšování používání a produkce dřeva.
Zároveň by se mělo vynaložit úsilí vedoucí k vytvoření dobrých metod využívání energie dřeva.
V mnoha zemích EU existují i dobré příklady systémů označování pro energii dřeva, které garantují, že výroba energie je řízena, a informují spotřebitele o dodržování environmentálních kritérií.
2.16 V roce 2004, když do EU vstoupilo deset nových členských států, vzrostly lesní zdroje v Evropě (objem kmenů v metrech krychlových bez zbytků) přibližně o 30 %.
Celková zalesněná plocha EU činí v současné době 140 milionů hektarů a asi 22 milionů hektarů se nachází v kandidátských zemích.
Komerčně využívaná zalesněná plocha v členských státech EU (tj. lesy k dispozici pro dodávku dřeva – zalesněné plochy, kde zákonná, ekonomická a environmentální ochranná omezení nemají výrazný vliv na produkci dřeva) představuje celkem 117 milionů hektarů a dalších 19 milionů hektarů se rozkládá v kandidátských zemích.
Čistý roční přírůstek (růst) porostu (hrubý přírůstek minus přirozené ztráty stromů) v EU činí 560 milionů m3.
V roce 2002 představovalo kácení stromů 350 milionů m3, z toho 41 milionů m3 bylo tradiční kácení na palivové dříví.
Čisté dovozy kulatiny do EU činí asi 25 milionů m3.
Průmysl a domácnosti využívají společně 62 % ročního přírůstku, z čehož více než 7 % je tradiční palivové dříví používané v domácnostech.
Dobrých 10 % celkového porostu se nachází v chráněných lesích nebo v jinak nekomerčně využívaných oblastech.
2.16.1 To znamená, že téměř 30 % porostu je stále nevyužíváno, a lesní zásoby EU tudíž stále rostou, stejně jako tomu bylo během posledních padesáti let.
Část tohoto nevyužitého dřeva (170 milionů m3) je podřadné dřevo, které lze použít pouze pro výrobu energie.
Z tohoto množství lze 30 milionů m3 vedle dalších způsobů použití jako suroviny využít jako energetické dřevo.
Každý rok je v lesích zanecháno 173 milionů m3 zbytků vzniklých při kácení a dalšího dřeva vzniklého při kácení vhodného pro výrobu energie.
S ohledem na technická, ekonomická a ekologická omezení by se mohlo využít přibližně 70 milionů m3 tohoto množství ve formě zbytků vzniklých při kácení a pařezů.
2.16.2 Vedlejší produkty lesnictví (černý louh, kůra, piliny atd.) a odpadové dřevo nabízejí maximální potenciál a využívají se efektivně již v mnoha zemích, zejména v souvislosti s integrovaným lesnickým odvětvím.
Používání vedlejších produktů a odpadového dřeva pro energetické účely by mohlo představovat 30–50 % používání kulatiny (ekvivalent 100–167 milionů m3 kulatiny).
2.16.3 To znamená, že potenciál dřeva jako udržitelné energie činí asi 267 milionů m3; část průmyslových vedlejších produktů započítaných do tohoto množství je již využitá.
Toto množství dřeva odpovídá 50 Mtoe energie.
Lesy EU mají tedy nevyužitý potenciál energie dřeva minimálně 100 milionů m3.
Množství vedlejších produktů roste společně s větším používáním kulatiny v lesnickém odvětví.
Malá množství energetického dřeva lze získat ve spojení se správou kulturní krajiny.
Dřevařský výbor Organizace pro výživu a zemědělství a Evropské hospodářské komise OSN v současné době pracuje na opatřeních pro sledování používání dřevěného paliva a testování systémů sběru dat v deseti zemích.
2.16.4 V roce 2001 bylo pomocí obnovitelných forem energie vyrobeno pouze 101,3 Mtoe celkové spotřeby energie z 1668 Mtoe v EU (EU-25).
Ve většině zemí – kromě čtyř – představovala biomasa největší část obnovitelné energie.
V jedenácti zemích byl tento podíl vyšší než 75 %.
Podíl byl obzvláště vysoký v ostatních nových členských státech kromě Malty a Kypru.
3. Skleníkové plyny a používání dřeva jako náhrady
3.1 Hlavním nepřímým nákladem fosilních energetických zdrojů jsou klimatické změny.
Oxid uhličitý je nejdůležitější skleníkový plyn.
Některé země se pokusily o vyřešení emisí oxidu uhličitého uložením daně z CO2.
Primární náklady vytvářejí i emise oxidů síry a dusíku a prach.
Dřevěná paliva jsou, pokud jde o oxid uhličitý, neutrální, tj. nezvyšují čisté emise do atmosféry.
Dřevo obsahuje v porovnání s jinými palivy malé množství síry a dusíku a hlavním zdrojem jeho částicových emisí je jeho tradiční používání v malém měřítku.
3.2 Blahobyt dnešní planety spočívá téměř výhradně v používání neobnovitelných přírodních zdrojů.
To platí zejména o výrobě energie a používání energie, která je z velké části produktem fosilních paliv, jako jsou hnědé uhlí, černé uhlí, ropa, živičná břidlice a zemní plyn.
3.3 Využívání energie je hlavní příčinou (59 %) emisí skleníkových plynů na světě.
Hlavní emisí způsobenou využíváním energie je oxid uhličitý, jehož koncentrace ve vzduchu po mnoho desetiletí stoupá.
3.4 Používání fosilních paliv rovněž způsobuje emise jiných látek, které škodí životnímu prostředí, např. oxid siřičitý, oxidy dusíku a částice různých velikostí.
Tyto emise snižuje používání dřeva jako náhradního paliva.
Dřevěná paliva nahrazují výrobu energie opírající se o fosilní paliva, která mají výrazně škodlivější dopad na životní prostředí.
3.5 Používání dřeva v různých výrobcích je efektivním způsobem, jak snížit emise CO2, jelikož příprava dřevěných produktů obvykle vyžaduje mnohem méně energie než konkurenční materiály.
Dřevo jako materiál je náhrada za neobnovitelné přírodní zdroje.
Konkurenceschopnost dřevěných produktů v souvislosti s produkty náročnými na energie, jako jsou ocel a beton, se v důsledku obchodování s emisemi zlepšuje.
3.6 Používání obnovitelné energie místo fosilních paliv může pomoci při snižování emisí skleníkových plynů.
Rozsah snížení závisí na palivu a výrobní metodě, které jsou obnovitelnou energií nahrazeny.
Různá fosilní paliva mají různé koeficienty emisí CO2.
Z hlediska snižování emisí je obzvláště důležité používat metody pro výrobu energie, kde jsou jednotkové náklady emisí nízké.
3.7 Používání fosilních paliv pouze pro výrobu elektrické energie je chabým environmentálním řešením.
Mnoho průmyslových procesů má velké požadavky ohledně tepla, páry a elektřiny, takže je obzvláště vhodné vyrábět elektřinu ve spojení s průmyslovými procesy.
3.8 Mechanická a chemická lesnická odvětví využívají dřevo primárně pro výrobu dřevěných a papírenských produktů.
Při procesu vznikají různé typy vedlejších produktů, které jsou velmi vhodné jako palivo pro výrobu energie.
Moderní chemický průmysl a odvětví pilařských závodů jsou obecně čistými výrobci energie, tj. mohou vyrobit více energie, než sami využijí.
Vedlejší produkty, které nejsou potřebné pro jejich vlastní výrobu energie, se mohou prodat na trhu s palivy z biomasy.
3.9 Nejdůležitějším vedlejším produktem z celulózek je černý louh, který obsahuje lignin a který lze použít při výrobě elektrické energie a tepla.
Černý louh se v budoucnosti bude pravděpodobně používat i jako surovina pro pohonné hmoty.
K tomu bude zapotřebí další výzkum a vývoj.
Pravděpodobnými zdroji energie jsou i etanol z lignocelulózových procesů, zplyňování a následné výroby syntetické nafty.
3.10 Nové členské státy nabízejí značný potenciál pro rozšíření lesnického odvětví a používání dřeva jako suroviny pro výrobu produktů a energie na bázi dřeva.
3.11 Trhy s palivy z biomasy jsou z důvodu například přepravních nákladů obvykle místní nebo regionální.
Zpracování vedlejších produktů z nábytkového průmyslu nebo z pilařských závodů pro výrobu pelet, biooleje z pyrolýzy nebo briket by například mohlo snadno otevřít nové, větší trhy.
S cílem usnadnit spotřebu veřejnosti by tudíž mohly být podporovány a garantovány distribuční sítě.
Distribuci a obchod usnadňuje i nová klasifikace CEN.
3.12 Lesní požáry jsou vážným problémem zejména ve středomořských zemích, jako jsou Portugalsko, Španělsko, Francie, Itálie a Řecko.
Menší riziko představují i v severních evropských zemích.
Řízení těchto oblastí a sběr materiálu, který zvyšuje riziko lesních požárů, snižuje ekonomické ztráty.
Příčin lesních požárů je bezpočet, ale měly by být vyčleněny tři hlavní: stav lesa – zbytky po kácení musí být odstraněny, aby se snížilo riziko požáru – chování lidí a nedostatek monitorovacích a hasicích systémů.
Lesní požáry jsou velkou přírodní katastrofou a musí být vynaloženo maximální úsilí, aby se jim předcházelo a aby se proti nim bojovalo v členských státech i v EU.
4. Mezinárodní politiky a vývoj
4.1 V roce 2005 byl energetický trh zasažen vyššími cenami ropy a nedostatkem kapacity při zpracování ropných produktů.
Současně s tím rostly obecně i ceny elektřiny. Jednou z příčin je obchodování s povolenkami na emise, jehož celkový dopad ještě není možné posoudit.
Kromě toho nepostoupila příliš daleko ani deregulace trhu s elektřinou.
4.2 Když přijde na větší používání obnovitelných forem energie, je klíčovým faktorem mezinárodní politické klima.
Evropská unie se v souladu s Kjótským protokolem (vstoupil v platnost 18. února 2005) zavázala ke snížení emisí CO2 v porovnání s rokem 1992 o 8 %.
Na tomto snížení se členské státy podílejí podle toho, jak jsou schopné emise snížit. Systém obchodování s povolenkami na emise v EU je jednou ze součástí klimatické strategie Evropské unie a je s Kjótským protokolem spojen pouze částečně.
4.3 Obchodování s povolenkami na emise v Evropské unii začalo 1. ledna 2005.
Počáteční období zahrnuje roky 2005–2007 a týká se pouze CO2.
Interní distribuce v rámci EU závisí na tom, jak se EU-15 jako celku podaří emise snížit; pokud se to nepodaří, bude muset každý členský stát EU-15 zajistit, aby zvládl dosažení 8 % snížení stejně jako jiné země.
Některé členské státy mají na období 2008–2012 ještě ambicióznější požadavky.
Mezinárodní situace po roce 2012 není jasná.
Některé jednotlivé členské státy EU oznámily různé cíle pro Evropskou unii jako celek a pro sebe individuálně.
4.4 Evropská unie nemá společnou lesnickou politiku, ale členské státy razí své vlastní vnitrostátní lesnické programy a politiky.
V roce 1998 schválila Rada ministrů EU lesnickou strategii EU, která se opírá o zásadu subsidiarity, podle níž je lesnická politika v zásadě v kompetenci jednotlivých členských států.
V březnu tohoto roku vydala Komise sdělení o provádění strategie EU v oblasti lesního hospodářství [14], v němž zdůraznila, že podpora energie dřeva přináší přidanou hodnotu politice udržitelného rozvoje EU.
EHSV vydal v říjnu 2005 stanovisko [15], které sdělení Komise potvrzuje.
V současnosti pracuje Komise na akčním plánu pro udržitelné lesnictví v Evropské unii, který má být dokončen v roce 2006.
4.5 Od roku 1998 se zalesněná plocha Evropské unie zvětšila o 20 % a počet soukromých vlastníků lesů z 12 na 16 milionů.
Ve většině nových členských států je hlavním vlastníkem lesů stále stát.
Je důležité, aby se v nových a budoucích členských státech zlepšilo postavení soukromého lesnického odvětví.
Trhy se dřevem jsou v mnoha zemích jen málo rozvinuté.
Ekonomické činnosti opírající se o lesy v těchto zemích jsou stále velice málo rozvinuté, ale vyhlídky na zlepšení lesnictví jsou dobré, pokud dotyčné země budou formulovat efektivní a účinnou lesnickou politiku.
Mimoto by se mělo vynaložit úsilí na zvýšení zájmu o produkci energetického dřeva, která vyžaduje rozsáhlou mobilizaci celého lesnického sektoru, zejména na začátku výrobního řetězce.
4.6 V EU je mnoho malých lesnických podniků. Měla by být přijata opatření na podporu organizace malých vlastníků lesů a spolupráce mezi nimi, aby došlo k podpoře lesnictví a účinné výroby energie dřeva.
EU by k tomu mohla přispět tím, že organizacím v lesnickém sektoru pomůže zvýšit jejich dovednosti a schopnosti.
4.7 Rozvoj konkurenčních forem energie často probíhá v podmínkám podobných monopolu, kde je velmi obtížné vytvořit řádně fungující místní a regionální trhy pro dřevěná paliva.
4.8 Trh s palivy je celosvětový a elektřinu je možné přenášet ve velkých množstvích i přes hranice.
Navzdory tomu Evropa není – a nemůže se stát – plně soběstačnou v oblasti výroby energie.
S cílem zlepšit nabídku energie v Evropské unii se budeme muset více zaměřit na cíle směřující ke zvýšení podílu energie vyrobené v EU a ke snížení závislosti na dovozech.
5. Podpora dřevěných paliv
5.1 Dřevo hraje v dodávkách energie v zemích s rozsáhlými plochami lesního porostu důležitou roli.
Jelikož pouze přes 50 % potenciálu lesnictví se využívá průmyslově, bude nutné vynaložit úsilí pro využití vedlejších produktů z kácení stromů a začít čerpat tento nevyužitý potenciál výroby energie.
Z hlediska udržitelného rozvoje se obnovitelné energii dřeva dává vždy přednost před výrobou opírající se o fosilní suroviny.
Rovněž to pomáhá při zdůraznění správných, udržitelných postupů při správě lesů, zejména při regeneraci lesů a prořezávkách mladých lesních porostů.
5.2 Dřevo je obnovitelná surovina a dřevěné produkty rovněž působí jako zásobníky uhlíku.
Recyklace dřevěných produktů stále roste.
5.3 Na konci svých různých recyklačních procesů se dřevěné produkty mohou použít k výrobě energie.
Podobně lze jako surovinu pro výrobu energie použít všechny vedlejší produkty lesnictví a dřevařského průmyslu.
Lesnické odvětví a výroba energie jsou tak výbornou kombinací šetrnou k životnímu prostředí.
5.4 Dřevo je vhodné palivo pro potřeby výroby energie v soukromých domech, bytových domech, v systémech centrálního zásobování teplem a v průmyslu.
Elektřina se nejefektivněji vyrábí ve spojení s centrálním zásobováním teplem nebo průmyslovým vytápěním a výrobou páry (kombinovaná výroba tepla a elektřiny neboli CHP – combinated heat and power).
5.5 Uložení daně z oxidu uhličitého by bylo dobrým způsobem, jak zajistit, aby byla energie dřeva na energetickém trhu ještě konkurenceschopnější.
Kromě toho by se používání energie dřeva mohlo zvýšit prostřednictvím podpory výroby paliv, například udělováním podpory vlastníkům lesů pro náklady na kácení stromů spojené s projekty, které nekonkurují dodávce surovin průmyslu.
Je však velmi důležité, aby tato daň nevedla ke zmenšení zásob dřeva, protože jinak by funkce lesů pro redukci oxidu uhličitého byla snížena.
Toto opatření by mělo být doplněno daňovým zvýhodněním pro majitele lesů, kteří zásoby dřeva zvyšují a tím přispívají ke vstřebávání oxidu uhličitého.
5.6 Nástroje, které podporují dřevo jako palivo, zvyšují poptávku po dřevu jako surovině, která může být zpracována tak, aby vznikly stavební materiály na bázi dřeva pro stavebnictví.
Teplo se vyrábí pouze místně tam, kde vznikne potřeba energie, a proto by se mechanické lesnické odvětví, které může využívat i obnovené dřevo, mělo vyvíjet integrovaným způsobem s výrobou energie.
5.7 Lesnické odvětví má trvalou výhodu v tom, že výrobní závody již vlastní logistické zdroje, které mohou být využívány i pro pořizování a používání dřevěných paliv.
5.8 Konkurenceschopnosti energie dřeva lze dosáhnout i daňovými úlevami, např. snížením daně z přidané hodnoty z dřevěných pelet, maloobchodního palivového dříví nebo z elektřiny vyráběné pomocí dřeva.
5.9 Aby byla rychle zajištěna například výroba elektřiny pomocí dřeva jako paliva, mohly by být výrobcům elektřiny placeny konkurenční ceny.
Závody, které mají v plánu využití dřeva jako paliva, musí dostat šanci na posouzení dostupnosti dodávek obnovitelného dřeva a ziskovosti investice do výroby elektřiny.
5.10 Za účelem zvýšení používání obnovitelných zdrojů energie na trzích s elektřinou zavedly některé členské státy režimy podpor opírající se o kvóty a sazby přísunu (pevně stanovené ceny obnovitelné energie).
V mnoha zemích jsou tyto režimy zásadní pro podporu využívání energie dřeva.
Při tom by mohly pomoci i ekoznačky pro obnovitelnou elektřinu a zejména pro elektřinu vyrobenou ze dřeva.
5.11 V počátečním stádiu by měla být poskytnuta investiční podpora pro podniky vyrábějící energii ze dřeva a na strojní a další technické vybavení potřebné pro výrobu z důvodu vysokých nákladů na založení takových podniků.
5.12 Podpora je také nutná pro výzkum a vývoj. To platí zejména pro lesní hospodářství, technologie, výrobu energie a využívání dřevěných paliv.
Pro lesní hospodářství je třeba vypracovat prognózy a scénáře, které zajistí celkovou udržitelnost lesů, mj. v jejich biodiverzitní roli.
Nutný je i výzkum využití vedlejších produktů celulózového průmyslu s cílem vyrábět více zpracovaných kapalných paliv, jako jsou paliva, která používají vozidla.
5.13 Používání dřeva jako paliva lze zvýšit i stanovením přísnějších limitů například pro emise síry.
Podobně lze využívání dřevěných paliv podporovat zdaněním emisí, popela nebo jiných odpadů vznikajících při používání jiných paliv.
5.14 Trhy s dřevěnými palivy a zejména s palivovým dřívím jsou místní, ale větší využívání energie dřeva v EU by vytvořilo pracovní místa na trhu se stroji a zařízením, jelikož zařízení nutné pro mechanizované získávání dřeva z lesů je ve všech zemích podobné.
Speciální stroje a zařízení jsou rovněž nutné pro výrobu pelet, briket a dalších zpracovaných dřevěných paliv.
Výroba energie vyžaduje velký počet kotlů a dalších zařízení vysoké hodnoty, která nabízejí velký růstový potenciál.
Větší využití energie dřeva by rovněž otevřelo velké příležitosti pro vývoj technologií do jiných částí světa.
5.15 Pro transfery technologií a šíření znalostí mezi zeměmi EU jsou nutné komplexní informační kampaně.
To by mohly provádět i různé nezávislé organizace.
Kampaně by se mohly financovat zcela nebo částečně z veřejných prostředků.
5.16 Optimálního využití ekonomických nástrojů se nejlépe dosáhne pomocí národních rozhodnutí, při nichž Evropská unie hraje roli koordinátora.
6. Zaměstnanost a rozvoj venkova
6.1 Dřevo je důležitým obnovitelným přírodním zdrojem, který se využívá na podporu rozvoje venkova a tvorby pracovních míst.
Přímý čistý dopad na zaměstnanost se odhaduje na více než 1000 člověkolet zaměstnanosti na 1 milion metrů krychlových dřeva a celkový dopad včetně vícenásobného efektu na 1500–2000 člověkolet zaměstnanosti [16].
Tyto údaje nezahrnují palivové dříví pro domácí použití.
6.2 Když je dovezené palivo nahrazeno dřevěnými palivy, jsou náklady na palivo obsahující zahraniční kapitál nahrazeny místní prací a dalšími místními nebo regionálními vstupy.
Celkový dopad závisí na rozsahu, v jakém lze dovezené palivo nahradit místně nebo regionálně vyrobenými dřevěnými palivy.
6.3 Nahrazení dovezeného paliva dřevěnými palivy poskytuje zaměstnanost především pro místní venkovské obyvatelstvo.
Podniky jsou malé a mohou růst pouze v případě, že se budou zlepšovat dovednosti a bude poskytována investiční podpora.
Rozvoj dřevorubeckých společností a obchodních modelů je zásadní pro zvyšování používání dřeva a dřeva pro výrobu energie.
6.4 Používání palivového dříví v domácnostech je stále relativně významné ve venkovských oblastech v nových členských státech s rozsáhlými lesními zdroji, kde je využití pro průmyslové účely na dost nízké úrovni.
Využívání energie dřeva je rovněž užitečným doplňkem vedlejších produktů malých pilařských závodů.
6.5 Aby se miliony malých vlastníků lesů v Evropě mohly aktivně účastnit dění na trhu s energií dřeva, musí se podporovat spolupráce orientovaná na trh, např. prostřednictvím sdružení a společných podniků.
To se ve velké míře považuje za klíč pro využití nerozvinutého potenciálu dřeva.
Užitečná by byla i lepší spolupráce, zejména na začátku výrobního řetězce dřeva a mezi různými hospodářskými subjekty.
V mnoha nových členských státech a kandidátských státech nejsou velmi rozvinuty zejména organizace vlastníků lesů.
V mnoha starých členských státech se ukázalo, že organizace vlastníků lesů a další organizace jsou nejefektivnějším způsobem, jak majitele lesů vzdělávat a motivovat je k uvádění obnovitelného energie dřeva na trh se dřevem.
Efektivní spolupráce může přinést značné úspory nákladů při pořizování dřeva, které se má použít jako surovina.
6.6 Pokud dojde k větší orientaci na dřevěná paliva a větší zpracování, může vzniknout významný počet nových pracovních míst i ve strojírenském průmyslu.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k tématu Vztahy mezi EU a Čínou: úloha občanské společnosti
(2006/C 110/12)
Dopisem ze dne 7. února 2005 požádalo britské předsednictví Evropský hospodářský a sociální výbor, v souladu s článkem 262 Smlouvy o založení Evropského společenství, aby vypracoval stanovisko ve věci Vztahy mezi EU a Čínou: úloha občanské společnosti.
Specializovaná sekce "Vnější vztahy", která odpovídala za přípravu podkladů na uvedené téma, přijala stanovisko dne 20. února 2006.
Zpravodajem byl pan Sharma, spoluzpravodajem pan Etty.
Na 425. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 15. a 16. března 2006 (jednání ze dne 15. března 2006), přijal Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko 93 hlasy pro, 2 hlasy proti a 3 členové se zdrželi hlasování.
1. Situace
1.1 Toto průzkumné stanovisko vzniklo na žádost předsednictví Spojeného království.
Rozvoj strategického partnerství s Čínou představuje jednu z priorit britského předsednictví.
Komisař Mandelson rovněž zdůraznil potřebu budování vztahů s Čínou na základě lidských práv a koncepce rozvinutější pluralitní občanské společnosti.
1.2 Evropská unie je založena na hodnotách společných všem jejím členským státům a tyto hodnoty stvrzuje a prosazuje ve svých vztazích se zbytkem světa.
Mezi tyto hodnoty patří úcta k lidské důstojnosti, svobodě, demokracii, rovnosti, právnímu státu a lidským právům.
Na základě těchto hodnot usiluje EU o budování partnerství s třetími zeměmi a mezinárodními, regionálními či celosvětovými organizacemi, které s ní sdílejí zásady všeobecnosti a jednotnosti lidských práv a základních svobod.
1.3 Evropa má značný politický a hospodářský zájem na podpoře úspěšné transformace Číny ve stabilní, prosperující a otevřenou zemi plně přijímající zásady demokracie, svobodného trhu a právního státu.
1.4 Čína zažívá obzvláště rychlý hospodářský růst a strukturální změny společnosti, které přispívají k růstu příjmů určitých skupin obyvatelstva, ale ke kterým se s tím, jak byly méně zvýhodňované skupiny ponechány vlastnímu osudu, přidal růst nerovností v životních, zdravotních a pracovních podmínkách a kvalitě životního prostředí.
Nedostatek kanálů, jejichž prostřednictvím by mohli utlačovaní legitimně a účinně formulovat svá práva a tužby, vede k posilování proudu sociální nespokojenosti, ohrožující naděje čínské vlády – plně sdílené Evropskou unií – na vybudování prosperující a harmonické společnosti.
1.5 Již dříve vyjádřil Výbor názor, že silná a nezávislá občanská společnost přispívá zásadním způsobem k řádné správě věcí veřejných a k politické, hospodářské a sociální stabilitě.
Toto přesvědčení Výboru potvrzují jeho styky s občanskou společností mimo EU, a to v rozvinutých i rozvojových zemích.
Výbor proto obhajuje rozvoj svobodných, nezávislých a reprezentativních nevládních organizací zaměstnavatelů, zaměstnanců, zemědělců, spotřebitelů, ochránců životního prostředí, družstev apod.
Volá po právním rámci zaručujícím práva těchto organizací, po ratifikaci mezinárodních dokumentů upravujících tato práva a po jejich provádění v právu i v praxi.
Tato zásadní hlediska jsou základem silného zájmu Výboru na spolupráci se zavedenými i nově vznikajícími prvky občanské společnosti v Číně.
Výbor se bude v tomto ohledu snažit zapojit evropské federace organizací, které jsou ve Výboru zastoupeny.
1.6 Cílem tohoto stanoviska je přezkoumání povahy, funkce a pracovního rámce, v němž fungují čínské organizace občanské společnosti, a formulování doporučení směřujících k tomu, aby evropská a čínská občanská společnost mohly zlepšovat vztahy mezi EU a Čínou.
Před stručným projednáním hlavních otázek by Výbor chtěl zdůraznit, že ke svým zjištěním bude dospívat v duchu vzájemné úcty.
Jde-li o mezinárodní normy, kterými jsou vázány členské státy EU i Čína, porušení těchto norem nelze považovat za vnitřní záležitost země.
V takových případech je respektování norem v právu i v praxi odpovědností, kterou mezinárodní společenství sdílí.
2. Obecné poznámky
2.1 Nevládní organizace (NGO)
2.1.1 Postavení NGO v Číně
2.1.1.1 NGO se v Číně rozvíjejí teprve od počátku reforem v roce 1978.
Ke konci roku 2004 bylo v Číně 289476 registrovaných NGO.
Není známo, kolik z nich je natolik silných, aby se mohly stát partnerskými organizacemi institucí EU.
Kromě toho v současné době působí v Číně odhadem 3000- 6500 zahraničních NGO.
2.1.1.2 Čínská definice NGO zahrnuje organizace v sociální i hospodářské sféře, a proto jsou za NGO považována rovněž obchodní a průmyslová sdružení.
Výbor má za to, že i když svazy zaměstnavatelů a odborové svazy nejsou nevládními organizacemi v úzkém slova smyslu, tvoří důležitou součást organizované občanské společnosti.
2.1.1.3 Čínské NGO se dělí na "společenské organizace" s členskou základnou a na "soukromé nepodnikatelské jednotky", což jsou neziskové organizace bez členské základny poskytující sociální služby, například soukromé školy a nemocnice.
2.1.1.4 Existuje osm velkých celostátních společenských organizací, které jsou často označovány jako "lidové organizace" nebo "masové organizace".
Tyto organizace, mezi něž patří Všečínská federace odborů (VFO), Komunistická liga mládeže (KLM) a Všečínská federace žen (VFŽ) byly ve skutečnosti založeny státem a vykonávají některé jeho správní a jiné funkce.
VFO, KLM a VFŽ fungují jako oddělení Komunistické strany pro pracující, mládež a ženy.
Nazývat tyto organizace NGO je proto zavádějící.
2.1.1.5 Zákonná existence NGO je v Číně podmíněna jejich schválením a registrací Ministerstvem pro občanské záležitosti nebo jeho místním oddělením.
Registraci NGO upravují tři předpisy:
- Nařízení o registraci a řízení sociálních organizací (1998),
- Přechodné nařízení o registraci a řízení soukromých nepodnikatelských jednotek (1998),
- Nařízení o řízení nadací (2004).
2.1.1.6 Platné předpisy registraci NGO ztěžují. Je tomu tak ze dvou hlavních důvodů:
- NGO jsou povinny získat "profesionální řídící útvar", který by působil jako jejich dozorčí orgán.
O registraci může NGO požádat oddělení Ministerstva pro občanské záležitosti teprve po získání souhlasu od svého dozorčího orgánu.
Dozorčím orgánem musí být státní instituce nebo organizace touto institucí pověřená.
Rovněž se musí jednat o instituci nebo organizaci "relevantní" pro činnosti, jejichž výkon NGO zamýšlí, tj. kompetence instituce musí spadat do stejné oblasti jako činnost NGO.
Například dozor nad literární společností by měl vykonávat odbor kultury, a nikoli školská komise.
Na druhou stranu nejsou státní instituce povinny žádosti o záštitu od NGO v jejich oblasti přijímat.
Odbor kultury může například odmítnout přijmout záštitu nad jakoukoliv literární společností, která usiluje o registraci.
- Ve stejné zeměpisné oblasti není povoleno působení více NGO se stejným posláním.
Například působí-li již v Pekingu sdružení invalidů, nebude již v Pekingu povolena registrace žádného nového sdružení tohoto druhu.
2.1.1.7 V důsledku těchto pravidel se mnoho NGO na základní úrovni nemůže zaregistrovat, a to buď z toho důvodu, že nenaleznou státní instituci ochotnou působit jako jejich profesionální řídící útvar, nebo protože v zeměpisné oblasti, kde si hodlají založit sídlo, již jsou zaregistrovány jiné NGO s podobným posláním.
Některé NGO dosáhly zákonné existence tím, že se místo toho registrovaly u průmyslových a obchodních komor jako podniky, i když se věnují veřejně prospěšným činnostem a jsou neziskové.
2.1.1.8 Některé NGO se rovněž rozhodnou vůbec neregistrovat.
I když neregistrace způsobuje protiprávnost jejich existence, mnohé takové organizace byly ušetřeny zásahů vlády, zejména z toho důvodu, že vláda považuje jejich činnost za neškodnou.
Nezákonné postavení těchto NGO však znamená, že jsou obzvláště bezbranné vůči pravidelným vládním snahám o "očištění a nápravu" nevládního sektoru.
Existuje značné množství dokladů o tom, že čínské orgány v posledním roce vystupňovaly sledování a kontrolu činnosti takovýchto NGO v přesvědčení, že nepovolené nevládní organizace představují skutečné nebo potenciální protivládní organizace, a mohou se tedy stát destabilizační silou.
2.1.1.9 Výbor konstatuje, že v současné době je připravováno nové nařízení o NGO. Tento výnos bude mimo jiné poprvé vyžadovat registraci všech zahraničních NGO.
2.1.1.10 V Číně je často rozlišováno mezi "vládou řízenými" a "lidovými" NGO.
Prvně jmenované (GONGO) jsou zakládány vládou a pobírají státní dotace.
Jejich zaměstnanci jsou často na výplatní pásce státu a vedoucí pozice v nich obvykle obsazují penzionovaní vládní úředníci.
Naproti tomu lidové NGO jsou zakládány jednotlivými občany a nepobírají žádné státní dotace.
Jejich zaměstnanci nejsou státními zaměstnanci a pozice v jejich vrcholovém managementu nezastávají úředníci.
2.1.1.11 GONGO mají někdy lepší styky s vládou.
Díky těmto stykům může vláda GONGO více důvěřovat a dávat jim volnější ruku, a tedy faktickou autonomii.
Vládou řízené nevládní organizace mají rovněž lepší přístup k vládě a lepší šance podílet se na rozhodování.
2.1.1.12 Převážná většina lidových NGO nezdůrazňuje svoji nezávislost, a naopak usiluje o spolupráci s vládou.
Během více než dvou desetiletí tržních reforem čínská vláda snížila přímý dozor nad hospodářskými a společenskými činnostmi, ovšem stále si v těchto oblastech zachovává rozhodující vliv.
Žádná NGO nemůže hladce fungovat bez určitého stupně souhlasu a podpory ze strany vládních institucí a úředníků.
Získání přístupu k vládě je jediným způsobem jak zajistit účinné fungování NGO, a proto si čínské NGO obecně váží přístupu k vládě a vlivu na ni více než nezávislosti na vládě, neboť jsou si vědomy, že vláda nad nimi stále drží moc a že tuto moc využije, překročí-li NGO určité hranice.
2.1.1.13 Čínská vláda sleduje při řízení NGO dva rozporné cíle.
Na jednu stranu podporuje růst NGO, aby jim mohla předat některé úlohy, které v minulosti centrálního plánování plnila sama.
Například doufá, že NGO převezmou část břemene sociálního zabezpečení a pomohou zmobilizovat společenské zdroje, které by doplnily sociální výdaje vlády.
Na druhou stranu se má vláda na pozoru před aktivismem NGO, vedoucím ke vzniku sociálních hnutí, která mohou být kritická k vládní politice a způsobovat nestabilitu.
V důsledku toho provedla vláda během posledních dvou desítek let několik kampaní za "očištění a nápravu" nevládního sektoru, jejichž cílem bylo upevnění vládní kontroly nad činnostmi NGO, vždy když vláda pociťovala, že kontrolu ztrácí.
Přes tyto pravidelné kampaně se nezastavil trend růstu a rozšiřování občanské společnosti, o kterém svědčí neustálý vzestup počtu NGO.
2.1.1.14 V oficiálních publikacích vláda uvádí, že práci stovek zahraničích NGO, působících v Číně ve více než dvaceti různých oblastech činnosti, usnadňuje tím, že jim umožňuje získat legální postavení.
Vláda však rovněž věnuje zahraničním NGO a jejich čínským partnerským organizacím značnou pozornost.
Mnohé čínské NGO uvádějí, že se staly terčem zostřených kontrol.
Poukazují rovněž na skutečnost, že úřady v současné době považují za "citlivé" otázky životního prostředí a vztahů mezi ženami a muži.
2.1.1.15 Hlavním vysvětlením vlády je, že sociální stabilita a budování "harmonické společnosti" představují absolutní prioritu.
Stejné důvody byly uváděny i při zatýkání disidentů a cenzuře internetu.
Výbor konstatuje, že západní firmy prodaly Číně bezpečnostní nástroje a firewally na kontrolu a omezování svobody projevu a informací.
Některé tyto firmy zašly tak daleko, že podepsaly závazky "dobrovolné disciplíny", v nichž slibují dodržovat čínské cenzurní předpisy.
2.1.1.16 Je pozoruhodné, že přes široké rozšíření a častou diskutovanost tématu korupce v Číně se jím místní NGO dosud nezačaly zabývat.
2.1.1.17 Významné styky pěstují zahraniční i čínské NGO s akademickou sférou.
Zahraniční NGO i Evropská komise s ní často spolupracují a podporují její výzkumné aktivity.
2.1.1.18 Kvetoucí komunitu NGO, činných při poskytování služeb i obhajobě práv, má i nadále Hongkong.
V obou těchto oblastech udržuje Hongkong styky s NGO v sousedních oblastech pevninské Číny.
2.2 Současná úloha občanské společnosti ve vztazích mezi EU a Čínou
2.2.1 Jak EU, tak Čína deklarovaly záměr podporovat vzájemné styky mezi svými organizacemi občanské společnosti.
Čínský poziční dokument k EU z roku 2003 uvádí, že "je třeba podporovat mezilidské výměny a výměny mezi nevládními organizacemi Číny a EU".
2.2.2 Přestože se uskutečnily některé výměny mezi organizacemi občanské společnosti v EU a Číně, neměly dosud žádný významný vliv na dvoustranné vztahy.
Ve stanovisku EHSV ke vztahům mezi EU a Čínou z roku 2003 jsou uvedena některá doporučení ohledně posílení dialogu mezi občanskými společnostmi.
Například odstavec 4.7 obsahuje návrh, aby "EU podporovala a posilovala dialog mezi organizovanou občanskou společností a hospodářskými a sociálními zájmovými skupinami v Číně a EU o otázkách jako sociální spravedlnost (snižování chudoby, vztahy mezi ženami a muži, zvyšování participace, ochrana životního prostředí apod.) a aby tento dialog zahrnoval mj. také otázky lidských práv, dobré správy a politik vůči menšinám".
2.2.3 V odstavci 4.14 se navrhuje, aby "budoucí návštěvy Hospodářského a sociálního výboru v Číně byly podobným způsobem jako návštěva v červnu 2002 využívány nejen k posílení styků s Hospodářským a sociálním výborem Číny, ale i k obnovování a rozšiřování styků s komunitou NGO v Číně (a zejména se svobodnými a nezávislými členy této obce) pracujícími např. v oblastech zdravotní péče a ochrany životního prostředí".
2.2.4 V uvedených bodech nebylo dosud dosaženo žádného významného pokroku.
Během návštěvy EHSV v Číně v říjnu 2005 podepsali předsedové EHSV a Hospodářského a sociálního výboru Číny dodatek ke Společnému prohlášení předsedů z roku 2002.
Dodatek navrhuje ustavení mechanismu každoročních setkání za účelem zintenzivnění styků mezi občanskými společnostmi EU a Číny.
Dále navrhuje, aby byl příští summit EU-Čína požádán o založení kulatého stolu občanské společnosti EU-Čína.
2.2.5 Tyto návrhy představují konkrétní kroky k posílení vazeb mezi občanskými společnostmi EU a Číny.
Mohou potenciálně přispět k posílení úlohy občanské společnosti ve vztazích mezi EU a Čínou, "včetně zvláštních administrativních oblastí Hongkong a Macao".
2.2.6 Práva pracujících a odborů, tripartita a vztahy mezi zaměstnanci a zaměstnavateli
2.2.7 Čínská legislativní úprava práv pracujících a odborů je mnohem více restriktivní než úprava činnosti NGO.
Evropská komise, Evropský parlament a Výbor sám na tyto restrikce, porušující mezinárodní pracovní standardy, kterými jsou Čína i členské státy EU vázány, opakovaně upozorňují. Čína především pravidelně přestupuje mezinárodní standardy úmluv MOP č.
87 o svobodě sdružování a č. 98 o kolektivním vyjednávání.
2.2.8 Čínská vláda tvrdí, že na práva pracujících a odborů se vztahuje komplexní legislativní úprava, nicméně existuje vážný rozpor mezi právní úpravou a převládající praxí. Tento rozpor čínská vláda právě nedávno uznala.
Výbor Všečínského shromáždění lidových zástupců nedávno zkoumal situaci ve 200 podnicích a dospěl k závěru, že v 80 % těchto podniků jsou vážně porušována zákonem zakotvená práva pracujících.
Nejnaléhavější problémy se vyskytují v lehkém průmyslu, stavebnictví a těžbě.
2.2.9 Výbor má za to, že úplná diskuse o úloze občanské společnosti ve vztazích mezi EU a Čínou musí zahrnovat i diskusi o těchto problémech.
Je důležité, aby Výbor vyjadřoval své názory na ně a předkládal návrhy na spolupráci mezi EU a Čínou v této oblasti, které by měly rovněž přispět k určitým zlepšením.
Tyto návrhy by měly být zkoumány a projednávány v rámci spolupráce mezi EHSV a Hospodářským a sociálním výborem Číny.
2.2.10 Jako člen MOP musí Čína dodržovat práva stanovená v úmluvách č. 87 a č.
Tato práva jsou zakotvena ve Filadelfské deklaraci, která je součástí Ústavy MOP. Porušování těchto práv členskými státy, které ještě neratifikovaly úmluvy č.
87 a č. 98, může být předmětem jednání kontrolní soustavy MOP, konkrétněji Výboru pro svobodu sdružování spadajícího pod Správní radu.
Tento výbor provádí přezkum na základě rozsáhlé judikatury týkající se svobody sdružování a kolektivního vyjednávání shromážděné během mnoha desítek let, která je všeobecně považována za výsledek objektivní, nestranné a nezávislé právní analýzy.
2.2.11 Čína byla v posledních několika letech opakovaně, někdy i silně, kritizována za porušování práv stanovených v úmluvách č. 87 a č.
Hlavní prvek nesouladu mezi čínskou právní úpravou činnosti odborů a úmluvou č. 87 představuje odborový monopol zaručený Všečínské federaci odborů (VFO).
Úmluva nevylučuje existenci jediného odborového svazu zastupujícího zájmy pracujících, je-li to jejich přáním – to je s uvedeným standardem MOP zcela v souladu.
V rozporu s Úmluvou je právní zakotvení odborového monopolu, které činí nezákonným úsilí pracujících usilujících o založení alternativní organizace mimo rámec VFO.
2.2.12 Odborový zákon rovněž vymezuje politickou orientaci jediného odborového svazu, mj. v ustanovení, že VFO pečuje o vedoucí úlohu Komunistické strany Číny.
Zákon dále předepisuje zásadu "demokratického centralismu", která je v čínské praxi zcela vzdálena jakémukoli demokratickému uspořádání.
2.2.13 V Číně neexistuje zákon o kolektivním vyjednávání.
V platnosti jsou předpisy o kolektivních smlouvách, které neupravují vyjednávání, ale spíše konzultace.
Za vhodný nástroj urovnávání rozdílů mezi zájmy pracujících a zaměstnavatelů je považována "kolektivní konzultace".
V těchto předpisech nejsou žádným způsobem zohledněny klíčové součásti Úmluvy MOP č. 98 o právu kolektivně vyjednávat, například podpora kolektivního vyjednávání vládou a zásada, že strany vyjednávání nesmějí zasahovat do vnitřních věcí druhé strany.
2.2.14 Co se týče uplatňování práva organizovat se, v praxi nejsou v Číně povoleny žádné nezávislé odbory a veškeré snahy o jejich zakládání jsou tvrdě postihovány.
Iniciátoři těchto snah bývají zatýkáni a většinou odsuzováni k trestům odnětí svobody, někdy bývají umísťováni do táborů "pracovní převýchovy" nebo do psychiatrických léčeben.
Přes tuto represi je zřetelný trend ke kolektivním akcím mimo rámec VFO, včetně organizování aktivit.
Nezávislí aktivisté a NGO napomáhající úsilí pracujících o obranu jejich zákonných práv hrají důležitou úlohu při podpoře právního státu v Číně, avšak během roku 2005 se dostávali pod zvýšený administrativní a policejní tlak.
S ohledem na uplatňování zákona z roku 1995 o kolektivních smlouvách v praxi uvádí výše zmíněná zpráva výboru Všečínského shromáždění lidových zástupců, že v 80 % podniků v soukromém sektoru nejsou uzavřeny smlouvy vyžadované zákonem.
Tam, kde smlouva existuje, je obvykle uzavřena na dobu méně než jednoho roku.
Smlouvy obsahují více článků o povinnostech pracujících než o jejich právech.
Mírně lepší situace panuje podle zprávy ve státních podnicích.
2.2.15 Oblast práv pracujících, která je často veřejně diskutována v souvislosti s pracovními podmínkami, u nichž je aktivita odborů nedostatečná, představuje bezpečnost a ochrana zdraví při práci.
Známým příkladem je důlní průmysl.
2.2.16 Zde se jedná o zajímavou oblast diskuse a spolupráce při zkoumání možné úlohy občanské společnosti ve vztazích mezi EU a Čínou.
Otázka bezpečnosti a ochrany zdraví při práci je přirozeně něco jiného než otázka základních práv pracujících a odborů.
Čína neratifikovala žádnou z příslušných úmluv MOP, a mnohé z nich nebyly ratifikovány dokonce ani členskými státy EU.
Je však zřejmé, že pro uplatňování určitých ustanovení politik bezpečnosti a ochrany zdraví při práci je důležité právo organizovat se.
2.2.17 V souvislosti s výše uvedeným Výbor vítá rozhodnutí čínské vlády jmenovat ve 24000 čínských uhelných dolech 100000 zástupců pro bezpečnost pracujících a její ochotu přispět k jejich proškolení.
2.2.18 Co se týče práv pracujících a odborů, zmínila Hospodářská a sociální rada OSN v odpovědi na první zprávu Číny o provádění Mezinárodního paktu o hospodářských, sociálních a kulturních právech vedle zákazu práva organizovat se a nebezpečných pracovních podmínek mj. následující zásadní body, jimiž je znepokojena:
- diskriminace v práci a zaměstnání,
- využívání nucené práce jako nápravného opatření bez soudního příkazu, procesu a opravných prostředků,
- nebezpečná práce dětí,
- porušování práv pracovníků migrujících na vnitřním trhu práce,
- mzdy nedostačující k zajištění slušné životní úrovně, zejména v zemědělských oblastech, a stálý problém zadržování mezd, zejména ve stavebnictví.
2.3 Organizace hájící práva zaměstnavatelů
87 a č. 98 chrání nejen práva pracujících, ale i práva zaměstnavatelů.
Od konce 90. let se Konfederace zaměstnavatelů Číny (KZČ) snaží osvojit si některé základní úlohy reprezentativní organizace zaměstnavatelů.
Dosavadní pokroky jsou pomalé, ale není tomu tak v důsledku vládních zásahů.
Hlavní příčiny velmi omezené úlohy KZČ představují malá finanční síla, nadvláda velkých státních podniků a absence systému vztahů mezi zaměstnavateli a zaměstnanci, na kterém by se organizace mohla podílet.
Pobočky zahraničních nadnárodních společností v KZČ nijak nefigurují.
2.3.2 Zdá se, že KZČ nesměřuje k plnohodnotné reprezentaci zájmů svých členů.
Má za to, že všechny zájmy v Číně je bezrozporně schopna zastupovat Strana, a v důsledku toho vymezuje svoji úlohu umírněným způsobem: usměrňovat své členy ke sledování vládních předpisů na makro- a mikroúrovni, přispívat k řešení specifických problémů a v případě potřeby žádat o spravedlivé zacházení.
Stejné názory zastává i další velká organizace zaměstnavatelů, Všečínská federace průmyslu a obchodu.
Je ovšem zajímavé poznamenat, že celá řada nových organizací, například Všečínská federace vlastníků podniků, zastupuje zájmy tzv. "nových kapitalistů".
Dále existuje řada socioprofesních organizací zastupujících zájmy akademické sféry a profesních skupin, které zajišťují úzkou vazbu mezi profesionály a vládou a skýtají fórum k setkávání a diskusi o názorech a vývoji.
2.4 Vztahy mezi zaměstnavateli a zaměstnanci a tripartita
2.4.1 Vzhledem k výše uvedenému musí Výbor zopakovat své obavy z pokračující a rostoucí sociální nespokojenosti a neklidu.
Podle oficiálních údajů došlo v roce 2004 k cca 74000 velkým protestům pracujících, do nichž bylo zapojeno přes 3,7 milionu osob.
V roce 2003 vláda napočítala 58000 akcí.
Od roku 1994, kdy jich bylo 10000, počet akcí neustále roste.
Rozšíření sociálního neklidu přestavuje závažnou hrozbu stabilitě.
Strana a vláda se zjevně stále domnívají, že udržování vysoké úrovně hospodářského růstu a zamýšlené úsilí o zmírnění nejkřiklavějších nerovností budou pro čínskou pracovní sílu přijatelné.
Tím balancují na hraně mezi rychlým rozvojem a stabilitou.
2.4.2 Výbor zůstává přesvědčen, že jednu z klíčových záruk stabilní hospodářské transformace představuje včasný rozvoj moderní soustavy vztahů mezi zaměstnavateli a zaměstnanci se svobodnými a nezávislými aktéry.
Základním kamenem této soustavy by se mohly stát skutečné tripartitní konzultace v souladu s definicí stanovenou v úmluvě MOP č. 144, založené na koncepci autonomie organizací pracujících a zaměstnavatelů.
2.4.3 Za současných podmínek může být úloha občanské společnosti v procesu směřujícím k utvoření takovéto soustavy jen velmi omezená.
Na straně zaměstnavatelů by se v tomto procesu mohly více angažovat pobočky zahraničních nadnárodních společností a Evropská obchodní komora v Pekingu.
Ty však dosud neprokázaly velké odhodlání.
Určitou úlohu by snad mohl sehrát nástroj společenské odpovědnosti firem, o nějž projevila určitý zájem čínská vláda.
Odborové organizace v EU vykazují obecně váhavý postoj ke spolupráci s VFO, když se nezdá, že by tato organizace usilovala o vstup do arény zastupování zájmů svých členů.
Existuje zájem podporovat v Číně aktivity směřující k osvětě mezi pracujícími o jejich právech, k jejich vzdělávání v oblastech jako bezpečnost a ochrana zdraví při práci a k poskytování právní pomoci pracujícím u soudů.
Odborové organizace v EU někdy spolupracují s místními NGO.
Mají-li tyto činnosti nakonec vést k vytvoření vhodné soustavy vztahů mezi zaměstnavateli a zaměstnanci, představují teprve první (a nutně velmi obezřetné) kroky na velmi dlouhé cestě.
3. Závěry a doporučení
3.1 Je zřejmé, že pěstování účinného partnerství mezi občanskými společnostmi EU a Číny nebude snadné.
Mezi oběma kulturami a politickými systémy panují značné rozdíly a dosud si příliš dobře nerozumíme.
Vzhledem k tomu hrozí, že Čína bude na obavy EU reagovat slovy, že naše zkušenosti nejsou pro její situaci relevantní; snaha říkat Číně, že by měla být "více jako my", se mine účinkem.
Partnerství však bude prospěšné a musí být pěstováno.
3.2 EU potřebuje prohlubovat své porozumění složitému vývoji občanské společnosti v Číně.
I když je důraz na spolupráci se skutečně nezávislými organizacemi občanské společnosti v Číně a na jejich podporu pochopitelný a měl by pokračovat, EU musí zohledňovat i skutečnost, že nejen vládou organizované, ale i lidové NGO mívají neformální vazby na vládu a přístupu k vládě přikládají větší důležitost než své vlastní nezávislosti.
Evropská komise by měla i nadále zkoumat potenciál některých státem zřízených "masových organizací", například Všečínské federace žen (VFŽ) pro podporu demokracie, lidských práv a právního státu v Číně.
V posledních letech zahájily vládou řízené nevládní organizace (GONGO), masové organizace a jejich místní pobočky některé nové iniciativy a inovativní projekty na těchto frontách.
3.3 Proto doporučujeme, aby EU přijala přístup s více prioritami, v jehož rámci by spolupracovala s různými druhy NGO zároveň a spojovala se s nimi do různých podob partnerství, odrážejících jejich rozdílnou sílu a kompetenci.
EU by rovněž měla rozšířit své styky s organizacemi občanské společnosti na regionální a místní úrovni.
Cílem doplňkové dohody o posílení spolupráce mezi Evropským hospodářským a sociálním výborem a Hospodářským a sociálním výborem Číny je zintenzivnění vzájemných pracovních vztahů zavedením každoročních setkání na úrovni předsedů s delegacemi obou stran složenými ze zástupců různých hospodářských a sociálních složek organizované občanské společnosti.
Dohoda dále předpokládá společný postup směřující k pořádání summitu EU-Čína o ustavení dvojstranného kulatého stolu na základě stávající spolupráce mezi EHSV a jeho protějškem v Číně.
Pro případ dosažení shody na tomto návrhu doporučujeme, aby se členy delegace na čínské straně staly nejen vládní organizace, ale i významní zástupci organizací občanské společnosti a aby měli delegáti možnost setkávat se paralelně s kulatými stoly i s nezávislými organizacemi občanské společnosti.
3.4 Pokud jde o právní stát v Číně, navrhovala řada zástupců občanské společnosti, kteří se setkali s delegací EHSV, aby se prioritou nestalo přijetí nových zákonů, ale spíše prosazování zákonů stávajících.
Mnohé problémy a nedostatky správy, ochrany lidských práv a demokratizace lze připsat pohrdání stávajícími právními předpisy a jejich nedodržování.
Proto doporučujeme, aby EU při obhajobě různých zlepšení v těchto oblastech kladla větší důraz na potřebu dodržování stávajících zákonů.
Úlohu EU při obhajobě práv můžeme posílit tím, že budeme od čínské vlády vyžadovat dodržování zákonů, které sama vydala.
3.5 EHSV si je vědom toho, že čínská vláda zůstává hluboce oddána zachování politické a sociální stability a obává se, že neomezená činnost NGO by mohla vést k destabilizaci.
Doporučujeme, aby se EU i nadále snažila zdůrazňovat čínské vládě, že stabilita a živoucí občanská společnost nejsou vzájemně neslučitelné, pokud je dodržován právní stát.
Může tak činit s využitím vlastních příkladů, zejména z nových členských států ve střední a východní Evropě, prokazujících čínské vládě, že vysoce rozvinutá občanská společnost může sloužit ke zlepšení správy a k posílení stability.
3.6 Vzhledem ke krajní citlivosti otázky pracujících v dnešní Číně nemusí být čínská vláda připravena uvolnit kontrolu organizací pracujících.
Doufat, že čínská vláda uvolní sevření odborových organizací, můžeme pouze tehdy, bude-li v mezinárodním dialogu s Čínou systematicky tematizováno klíčové téma svobody sdružování.
3.7 Vzhledem k ochotě čínské vlády připustit vývoj obchodních a průmyslových sdružení doporučujeme EU využívat této příležitosti k tomu, aby pomáhala čínským obchodním a průmyslovým sdružením učit se ze zkušeností jejich evropských protějšků.
Pozitivní vývoj v kterékoli složce občanské společnosti by se nakonec mohl přelít do složek ostatních.
3.8 V souvislosti s možným snižováním rozvojové pomoci EU Číně tvrdí jak vůdci čínských NGO, tak i zástupci zahraničních NGO v Číně, že EU by měla finanční podporu organizacím občanské společnosti v Číně udržet alespoň na stávající úrovni.
Ze strany čínské vlády plyne organizacím občanské společnosti v současné době jen velmi malá finanční pomoc a nedostatečně rozvinuté je rovněž sponzorování činností NGO soukromým sektorem.
Doporučujeme tedy, aby EU zvážila zachování nebo i zvýšení své finanční podpory organizacím občanské společnosti v Číně, při tom by však měla cíleně podporovat opatření, která přispívají k podpoře základních práv a práv zaměstnanců.
EHSV vítá Komisí organizované a navrhované programy podpory občanské společnosti v Číně a doporučuje, aby EU zvážila zvýšení své finanční podpory organizacím občanské společnosti v Číně, ale zdůraznil by důležitost zahrnutí podpory organizacím na základní úrovni v podobě udělování malých grantů na základě zjednodušeného řízení pro podávání žádostí, včetně poskytování technické pomoci při vypracovávání příslušných žádostí.
3.9 Neméně důležité je pokračování podpory EU programům na budování kapacit čínských NGO.
Doporučujeme, aby bylo vylepšeno uspořádání těchto programů tak, aby vyhovovaly zvláštním potřebám čínských NGO a aby s nimi byly konzultovány.
3.10 Zástupci čínské občanské společnosti rovněž tvrdí, že by EU měla využít svého vlivu k podpoře partnerství mezi NGO a vládou a mezi NGO a podniky v Číně.
Měla by povzbuzovat čínskou vládu k tvorbě kanálů, jejichž prostřednictvím by NGO mohly vládě sdělovat své názory na veřejné otázky.
Tímto tématem by se EU měla začít zabývat.
Ve svém stanovisku k tématu vztahů mezi EU a Čínou z roku 2003 EHSV uvedl, že smysluplné zastupování zájmů nevládními organizacemi je možné pouze na základě svobody sdružování (odstavec 3.13).
Přestože svoboda sdružování je v Číně v současné době omezována, existuje prostor pro zvyšování účasti NGO na rozhodování.
EU může čínské vládě a čínským NGO ukazovat, jak organizace občanské společnosti v Evropě vykonávají úlohy obhajoby práv, sledují práci vlády a poskytují vstupy do veřejné politiky, aby Čína mohla čerpat z evropských zkušeností pozitivní poznatky.
3.11 Čínské sdělovací prostředky hrají i přes nejrůznější omezení svobody tisku v posledních letech klíčovou úlohu při posilování růstu občanské společnosti. Doporučujeme, aby EU zkoumala způsoby, jak podpořit zachování aktivní úlohy sdělovacích prostředků v Číně, včetně případných výměnných návštěv novinářů mezi EU a Čínou.
3.12 EHSV uznává, že občanská společnost v Hongkongu hraje i nadále nezastupitelnou úlohu při obraně demokracie a lidských práv v Hongkongu a rovněž jako důležitý zdroj inspirace a podpory občanské společnosti v pevninské Číně.
Doporučujeme udržovat styky a spolupráci s občanskou společností v Hongkongu.
3.13 Doporučujeme, aby EHSV a další příslušné organizace evropské občanské společnosti sledovaly a podporovaly Komisi v její případné spolupráci s Evropským parlamentem a Hospodářskou a sociální radou Číny na řešení případů porušování lidských práv.
3.14 Ústředním prvkem spolupráce Výboru s Hospodářskou a sociální radou Číny v oblasti lidských práv by měla stát diskuse o právu organizovat se a právu kolektivně vyjednávat.
Komise musí nadále rozvíjet dialog s čínskou vládou s cílem pomoci jí překonat hlubokou nedůvěru k "protivládním organizacím" a obavu z "efektu Solidarnośći" či "barevných revolucí".
Komise by se měla pokusit vtisknout kladný obsah "různým druhům spolupráce s pracujícími", které čínská vláda v rámci svého pozičního dokumentu k EU z října 2003 označila v návrzích v oblasti hospodářské spolupráce a obchodu za důležitý aspekt.
Dobrou příležitost k tomu by mohl představovat strukturální dialog mezi EU a Čínou v oblasti práce, zaměstnanosti a sociálních věcí, který byl rámcově dohodnut mezi komisařem Špidlou a čínským ministrem práce a sociálního zabezpečení.
Výbor se podobně pokusí využít svých vlastních kontaktů s Hospodářskou a sociální radou Číny.
3.15 EHSV prozkoumá, jakou úlohu může v příspěvku zahraničních firem k rozvoji systému vztahů mezi zaměstnavateli a zaměstnanci
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru ke sdělení Komise Radě, Evropskému parlamentu, Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů: i2010 – evropská informační společnost pro růst a zaměstnanost
KOM(2005) 229 v konečném znění
(2006/C 110/14)
Dne 1. června 2005 se Evropská komise, v souladu s článkem 262 Smlouvy o založení Evropského společenství, rozhodla konzultovat Evropský hospodářský a sociální výbor ve věci výše uvedené.
Specializovaná sekce "Doprava, energetika, infrastruktura a informační společnost", kterou Výbor pověřil přípravou podkladů na toto téma, přijala stanovisko dne 31. ledna 2006.
Zpravodajem byl pan Lagerholm.
Na 425. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 15. a 16. března 2006 (jednání ze dne 16. března), přijal Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko 141 hlasy pro, 1 hlasem proti a 5 členů se zdrželo hlasování.
1. Exekutivní shrnutí
1.1 EHSV vítá sdělení Evropské komise k i2010 jako základní součást rámce budoucí strategie pro informační společnost v EU.
EHSV plně souhlasí se třemi prioritami stanovenými v návrhu: zaprvé, vytvoření jednotného evropského informačního prostoru, který by nabízel všeobecný přístup a bohatý digitální obsah; zadruhé, zlepšení výkonu ve výzkumu a inovaci v oblasti informačních a komunikačních technologií (IKT); a zatřetí, podpora informační společnosti přístupné pro všechny, která zlepší kvalitu života.
1.2 Protože IKT je velmi důležitou součástí lisabonského procesu, EHSV by chtěl zdůraznit potřebu zesílit úsilí při podpoře i tlaku na členské státy – zejména na ty, které jsou pozadu – aby zrychlily tempo vývoje a do roku 2010 splnily předpoklady pro dosažení cílů lisabonské strategie.
Bez značných finančních prostředků vyhrazených zejména pro výzkum a vývoj (VaV) v oblasti IKT nelze dosáhnout cílů stanovených ve sdělení.
VaV a inovační politika jsou zásadní pro odvětví IKT jako takové i pro uživatele IKT.
Dostupnost většího rozpočtu je nutná, stejně důležité je však zajistit co nejsilnější dopad projektů VaV na průmysl, a tím zaručit co největší přínos pro evropské občany.
1.3 Sdělení se právem zabývá otázkami konvergence a interoperability, což je jeden z nejdůležitějších aspektů strategie pro konečné uživatele.
EHSV je přesvědčen, že nařízení by měla podporovat interoperabilitu a zároveň zachovávat technologický neutrální přístup, a i přes různé potíže řešit jakékoli možné rozpory mezi interoperabilitou a neutralitou.
VaV a normalizační práce v této oblasti jsou podle názoru EHSV potenciálně velmi produktivní a měly by být i nadále řízeny trhem a zapojovat všechny příslušné zainteresované strany.
1.4 EHSV zdůrazňuje, že překonání "digitálního rozhraní" je předpokladem pro to, aby IKT realizovaly svůj skrytý sociální a ekonomický potenciál.
Překonat digitální rozhraní lze pouze tam, kde existuje technický a legální přístup k informacím, všeobecný a dostupný přístup k širokopásmovým službám, kde jsou adekvátní dovednosti při práci s počítačem a kde jsou programy "uživatelsky vstřícné".
To také znamená, že tvorba politiky by měla brát v úvahu zvláštní potřeby sociálně znevýhodněných lidí, a tak zajistit informační společnost přístupnou pro všechny.
Je také třeba vyvinout kulturu kultivace informací a kontroly autentičnosti znalostí.
Evropský vzdělávací systém dosud nesplnil potřeby digitálního věku.
EHSV proto doporučuje propojit strategii i2010 s vývojem evropských vzdělávacích systémů, zejména zvýšením jejich financování.
Pouze při splnění těchto podmínek můžeme využít příležitostí, které informační společnost nabízí nejen pro růst a zaměstnanost, ale také pro osobní rozvoj.
1.5 Koncept všeobecného a dostupného přístupu musí být navíc podpořen konkrétním technickým krokem, který spočívá v modernizaci a rozvoji telekomunikační infrastruktury, jež je páteří informační společnosti.
EHSV by také rád zdůraznil význam zvyšování povědomí o otázkách bezpečnosti, neboť důvěra v IT je předpokladem pro jejich časté používání a je zvlášť důležitá pro využívání plného potenciálu internetu.
Orgány na místní a národní úrovni a na úrovni EU by měly podporovat spolupráci s podniky za účelem zvýšení povědomí a boje proti kybernetické kriminalitě.
2. Úvod: Shrnutí návrhu
2.1 Komise chce tímto návrhem navázat na akční plán eEurope 2005 [1], který následoval po akčním plánu eEurope 2002 [2].
Ten byl zahájen v červnu 2000 na podporu lisabonské strategie, aby z EU do roku 2010 vytvořil nejkonkurenceschopnější a nejdynamičtější znalostní společnost na světě, která je schopná udržitelného ekonomického růstu s větším počtem lepších pracovních míst a větší sociální soudržností.
Chystané ukončení akčního plánu eEurope 2005, nové výzvy vznikající ve světě IKT, který se stává zralejším a globálnějším, jakož i hodnocení lisabonské strategie v polovině období mají za následek neodkladnou potřebu vytvořit souhrnnou holistickou strategii, která by podnítila růst odvětví.
2.2 Komise se domnívá, že odvětví IKT je významnou hnací silou pro růst a zaměstnanost, a proto hraje klíčovou roli ve vytváření politik na úrovni EU.
Komise zároveň přiznává, že digitální konvergence informační společnosti, mediálních služeb, sítí a přístrojů představuje pro vytváření politik důležitou výzvu, neboť kromě schopnosti rychle přizpůsobit regulační rámce vyžadují proaktivní a integrovaný přístup a konvergenci politik.
2.3 Komise navrhuje nový strategický rámec, i2010 – evropská informační společnost pro růst a zaměstnanost, a předkládá hlavní zaměření politiky.
Podporuje otevřenou a konkurenceschopnou digitální ekonomiku a vyzdvihuje IKT jako hnací sílu začlenění a kvality života. i2010 bude jako klíčový prvek obnoveného lisabonského partnerství pro růst a zaměstnanost směřovat k integrovanému přístupu k informační společnosti a politice audiovizuálních médií v EU.
2.4 Komise vychází ze souhrnné analýzy výzev týkajících se informační společnosti a z intenzivních konzultací zainteresovaných stran o předešlých iniciativách a nástrojích [3] a navrhuje tři priority.
Prvním cílem je vytvoření jednotného evropského informačního prostoru, který by nabízel dostupné a bezpečné širokopásmové komunikace, bohatý a rozmanitý obsah a digitální služby při dodržování zásady interoperability přístrojů a platforem.
Druhým cílem je dosažení světového výkonu ve výzkumu a inovacích v IKT.
Třetím cílem je ovlivnit vývoj informační společnosti tak, aby se stala přístupnou pro všechny, poskytovala kvalitní veřejné služby a podporovala kvalitu života.
3. Obecné poznámky
3.1 Ve svém stanovisku k akčnímu plánu eEurope [4], který předcházel navrhovanému akčnímu plánu i2010, učinil EHSV několik připomínek včetně těchto:
"EHSV vítá iniciativu eEurope a považuje ji za dosud nejdůležitější a nejambicióznější snahu Evropské unie o seznámení občanů a co nejrychlejší přizpůsobení svých podniků a veřejných orgánů novým podmínkám, které digitální věk a nová ekonomika vytvářejí.
Podle názoru Výboru se však jedná o víc než odrazový bod pro proces seznamování a přizpůsobování; jedná se o podporu pro příslušné procesy, které se, byť pomalu, na trhu a ve společnosti již rozvíjejí." [5]
"EHSV je skálopevně přesvědčen o tom, že všechna opatření týkající se podpory používání internetu, vytvoření informační společnosti a dosažení nového strategického cíle Unie, by se měla zaměřit na lidi a jejich potřeby, na evropské občany, evropskou společnost a evropské hospodářství.
Pokud se splní tato zásada, získá vytvoření informační společnosti – jako předchůdce znalostní společnosti – na opravdovém významu." [6]
"EHSV si uvědomuje rozsah a množství problémů spojených s vytvářením akčního plánu.
Výbor předvídá problémy zejména v pokrývání mezer, jež se vyskytly jako důsledek zdlouhavé evropské reakce na nové technologické výzvy." [7]
"Podle EHSV je riziko, že jedinci, skupiny nebo celé regiony budou vyloučeny z celé iniciativy, velké a má mnoho podob, protože neelektronický přístup k všeobecným službám bude s rozvojem elektronických služeb postupně překonán.
EHSV proto souhlasí s těmi, kdo podporují názor, že program jako celek i jednotlivá opatření by měla zahrnovat prostředky pro boj s tímto rizikem." [8]
3.2 Tyto a další [9] připomínky EHSV ve spojení se závěrečnou zprávou a dalšími dokumenty Komise o programu eEurope 2002 vedly Výbor k následujícím závěrům ke sdělení Komise na téma i2010 – evropská informační společnost pro růst a zaměstnanost.
3.3 EHSV vítá sdělení Evropské komise k i2010 jako základní krok k vytvoření budoucí strategie pro informační společnost v EU.
3.4 EHSV podporuje záměr Komise pokračovat v iniciativě eEurope a podporovat ji i po roce 2005.
3.5 V posledních deseti letech dosáhla Evropa velkého pokroku ve využívání nových informačních technologií jak v přijetí IKT, tak v zachování silného odvětví IT a telekomunikací.
Bylo to podporováno důležitými politickými iniciativami ze strany Komise, v neposlední řadě akčním plánem eEurope 2005, který byl v tomto ohledu klíčový.
Pro úplné využívání výhod a přínosů rozvíjející se informační a znalostní společnosti je však třeba učinit ještě mnoho.
3.6 EHSV sdílí názor Komise, že investice a výzkum v oblasti IKT částečně vysvětlují rozdíl v produktivitě mezi EU a USA a že větší investice do IKT mohou i v Evropě zajistit rychlejší zvyšování produktivity, a tím podpořit růst, zaměstnanost a veřejné blaho.
3.7 Globalizace představuje pro EU nové výzvy.
Čína, Indie a Jižní Amerika jsou rychle rostoucí ekonomiky, kde se odvětví IKT rychle rozvíjí.
Aby EU této konkurenci mohla čelit, musí vyvinout rozsáhlé strategie nejen v oblasti IKT.
3.8 Význam IKT pro podporu konkurenceschopnosti EU byl zdůrazněn v lisabonské strategii.
EHSV vítá iniciativu i2010 jako součást dosažení cíle lisabonské strategie, který spočívá v úsilí vytvořit z EU do roku 2010 "nejkonkurenceschopnější a nejdynamičtější znalostní společnost na světě, která je schopná udržitelného ekonomického růstu s větším počtem lepších pracovních míst a větší sociální soudržností".
3.8.1 Protože IKT je velmi důležitou součástí lisabonského procesu, EHSV by chtěl zdůraznit potřebu zesílit úsilí o podporu i tlak na členské státy – zejména ty, které jsou pozadu – aby zrychlily tempo vývoje a do roku 2010 splnily předpoklady pro dosažení cílů lisabonské strategie.
3.9 IKT je "univerzální technologie" (UT). UT umožňuje přeměnu prakticky celé společnosti, neboť je rozptýlena do nesčetných aplikací, které jsou často již pevně zakotveny.
Dalším příkladem UT ve 20. století byl spalovací motor.
Když byl vynalezen automobil, nebyl to automobilový průmysl, kdo byl hybnou silou pro dlouhotrvající rozmach západních ekonomik ve 20. století, ale infrastruktura, kterou jsme vybudovali, aby nám umožnila automobil používat – od silnic a nových odvětví služeb po zásadní změnu způsobu života a systémů distribuce zboží.
3.9.1 Zavedení nové technologie nevytváří samo o sobě další hodnotu nebo zisk, to nastane, jen pokud dojde k reorganizaci práce a výrobních procesů.
Nárůst produktivity nastává často až dlouho po inovaci.
Totéž platí pro IKT.
Je jasné, že plný potenciál IKT (UT) se může realizovat, pouze když technologie budou obecně přijaty všemi zainteresovanými stranami včetně podniků, zaměstnanců, občanů a veřejných orgánů na všech úrovních správy.
EHSV zdůrazňuje, že překonání digitálního rozhraní je předpokladem pro to, aby IKT naplnila svůj skrytý potenciál.
3.10 Sdělení Komise zdůrazňuje zejména potřebu zvýšených investic pro posílení oblasti nabídky.
EHSV se domnívá, že mohlo být užitečné, kdyby se Komise také více zabývala podmínkami, které by takové investice umožnily.
EHSV je také názoru, že je to otázka inovační kapacity a šíření technologie.
3.10.1 Pokud má být pomocí nové technologie dosaženo nárůstu efektivity a produktivity, práce by měla být organizována tak, aby lépe využívala příležitostí, které jí nová technologie poskytuje.
Bude to vyžadovat změny ve vedení podniků a zavedení otevřených a inovačních pracovních struktur prostřednictvím sociálního dialogu.
Pro zaměstnance by to znamenalo větší rozsah povinností a širší náplň práce.
Bylo by užitečné, kdyby Komise tento rozměr prodiskutovala podrobněji.
3.10.2 Pokud chceme vytvořit znalostní společnost a hospodářství, musíme vzít v úvahu využití IKT ve výrobě a službách v celkovém kontextu změny výrobních a pracovních podmínek.
Průzkum příkladů úspěšného využití IKT ve firmách ukazuje, že toho bylo dosaženo vždy ve spojení s předchozím zavedením nových forem organizace práce a plochou hierarchií, kde panuje důvěra ve zkušenosti a znalosti zaměstnanců a kde odborné znalosti a rozhodování často splývají.
3.10.3 Strategie Komise klade velký důraz na zvýšení investic za účelem zlepšení oblasti nabídky.
Otevřenější diskuse o tom, jakých rámcových podmínek a požadavků uživatelů je třeba, aby se tyto investice staly v první řadě úspěšnou inovací, mohla být přínosem.
3.11 EHSV je názoru, že sdělení Komise mělo řešit otázku shromažďování statistik o informační společnosti.
Dosud používané statistické nástroje nemohou být použity pro nové komunikační technologie a související odvětví.
Politika vyžaduje v této oblasti standardizované, mezinárodně srovnatelné statistiky o využití a rozvoji služeb a technologie.
Ačkoli ve sdělení to uvedeno není, je si EHSV vědom toho, že Komise zahájila iniciativy za účelem řešení těchto otázek a tyto iniciativy vítá.
4. Zvláštní poznámky
4.1 EHSV konstatuje, že klíčovým faktorem pro dosažení cílů stanovených ve sdělení je modernizace a rozvoj telekomunikační infrastruktury, která tvoří páteř informační společnosti.
Při vytváření budoucích politických iniciativ je nezbytné klást hlavní důraz na opatření na podporu investic a účinné konkurence v rámci různých sektorů a mezi všemi účastníky trhu, a to v rámci rovných podmínek pro všechny zainteresované strany.
EHSV však zdůrazňuje, že se musí věnovat zvláštní pozornost přítomnosti dominantních aktérů a jiným speciálním podmínkám, které platí pro odvětví IKT, a zejména firmám, které vyvíjejí, vyrábějí a prodávají software.
4.2 EHSV by rád vyzdvihl nutnost rozvoje širokopásmového připojení, které nebude mařit využití pokročilých aplikací nové technologie.
4.2.1 Je těžké poskytnout konkrétní, všeobecně přijímanou definici širokopásmového připojení, ale pokud má proběhnout smysluplná diskuse o jeho rozvoji, určitá definice je samozřejmě nutná.
Sdělení Komise mělo tuto otázku objasnit lépe.
EHSV se domnívá, že širokopásmové připojení by mělo minimálně znamenat asynchronní výkon vyšší než 2 Mb za sekundu a že pouze ve výjimečných případech se za širokopásmové připojení může považovat rychlost 512 kb za sekundu.
4.3 EHSV vítá záměr Komise přezkoumat regulační rámec pro elektronické komunikace.
Toto přezkoumání je pro vytvoření většího počtu podnětů pro investice a inovaci nezbytné.
4.4 EHSV by rád zdůraznil, že konvergence vystavuje tvůrce politik novým výzvám ve snaze o větší přijetí IKT.
Konvergence znamená, že uživatelé budou moci mít přístup ke stejnému obsahu a službám (např. hlas, vysokorychlostní data a video) přes širokou řadu různých platforem (ADSL, kabel, satelit, PLC, 3G atd.) k různým konečným terminálům od tradičních počítačových terminálů, mobilních telefonů a televize k integrovaným prvkům informační technologie v autech, vybavení domácnosti a řadě dalších aplikací.
Přínos konvergence bude záviset na zákaznících, kterým budou nabídnuty služby s kvalitním obsahem a kteří budou mít přístup k vysokorychlostnímu připojení.
4.4.1 Při vytváření nových nařízení nebo norem je důležité si uvědomit rychlý rozvoj nových aplikací a zavedení revolučních technologií jako technologie smart tags ("inteligentní štítky") a voice-over IP.
EHSV je přesvědčen, že nařízení by měla podporovat interoperabilitu, nejdůležitější otázku pro konečné uživatele, a zároveň zachovat technologický neutrální přístup, a i přes různé problémy řešit jakékoli možné rozpory mezi interoperabilitou a neutralitou.
4.5 Odvětví IKT jako takové je ve stavu velkých změn, které mu umožní tyto výzvy zvládnout, a to včetně rozšíření širokopásmového připojení, technologické změny, rozvoje zákaznických modelů, nových obchodních modelů a narůstající konkurence mezi různými platformami.
4.5.1 Sdělení se právem zabývá konvergencí a interoperabilitou.
VaV a normalizační práce v této oblasti jsou podle názoru EHSV potenciálně velmi produktivní.
Normalizační práce by měla i nadále být řízena trhem, zapojit všechny příslušné zainteresované strany a zaměřit se na potřeby uživatelů.
EHSV by chtěl odkázat na dřívější zkušenosti např. s normou GSM a protokolem IP.
4.6 Posun směrem k integrovanějším sítím založeným na IP v obchodě i ve veřejném sektoru bude mít dalekosáhlé důsledky pro vzájemné působení zainteresovaných stran: podniků, veřejných orgánů a občanů.
Pro splnění požadavků na konvergenci, modernizaci nynější sítě, zjednodušení struktury a rozvoj sítí nové generace bude třeba obrovských investic ze strany telekomunikačních operátorů.
EHSV se domnívá, že pro evropskou informační společnost je nezbytné, aby EU a národní tvůrci politik zajistili pro tyto velké investice odpovídající klima.
4.7 V debatě o informační společnosti je pro rozvoj postojů k IKT a důvěru v ně nejdůležitější bezpečnost.
Vnímaná bezpečnost digitálních transakcí a důvěra v ně rozhoduje o rychlosti, s jakou budou firmy ve svých obchodech IKT využívat.
Ochota zákazníků uvést číslo své kreditní karty na webové stránce je velkou měrou ovlivněna tím, jak bezpečný se jim tento úkon zdá.
Důvěra uživatelů v IKT je navíc základním prvkem pro přijetí eGovernmentu a jeho rozvoj.
4.7.1 Bezpečnost dat a počítačová kriminalita jsou stále větším problémem, který postihuje podniky, správu, zaměstnance i spotřebitele stejnou měrou.
EHSV by rád zdůraznil, že politika informační společnosti se musí vytvářet tak, aby podporovala důvěru a aby žádné subjekty neváhaly plně využít potenciálu internetu [10].
4.7.2 S další integrací informačních sítí se společnost stává stále závislejší na systému, který funguje 24 hodin 7 dní v týdnu; proto je v rámci diskuse o bezpečnosti dat a sítí fungování fyzické infrastruktury klíčové.
Je důležité, aby systémy zahrnovaly síťovou redundanci.
4.7.3 Pro uživatele IKT je velmi důležité, aby se počítačová kriminalita řešila na mezinárodní úrovni pokud možno harmonizovaně a aby vymáhání právních předpisů bylo důrazné, čímž se dá najevo, že kriminalita se nevyplácí.
Iniciativy pro boj s počítačovou kriminalitou musejí být však stanoveny tak, aby zajistily, že nebudou prováděny na úkor tohoto odvětví nebo na úkor základních práv jako práva na ochranu soukromí.
Toto stanovení je důležité zejména v současné debatě o přísnějších požadavcích na uchovávání dat [11].
4.7.4 Komise v četných sděleních a doporučeních i vytvořením Evropské agentury pro bezpečnost sítí a dat uznala problém bezpečnosti.
EHSV se domnívá, že by se mělo vytvořit společné systémové prostředí tam, kde veřejný a soukromý sektor mohou při ochraně informačních systémů spolupracovat, a zároveň by se měly brát v úvahu rychlé změny v technologii a neměla by se ukládat nepřiměřená administrativní nebo finanční zatížení.
4.7.5 EHSV se domnívá, že zvyšování povědomí je pro větší bezpečnost dat a sítí nezbytné.
V této souvislosti by orgány na místní a národní úrovni a na úrovni EU měly podporovat intenzivnější spolupráci s podniky v boji proti kybernetické kriminalitě.
4.8 Také v jiných ohledech by se měla zvýšit důvěra v elektronické transakce.
Složení směrnic a národních právních předpisů o elektronickém obchodě a ochraně soukromí nepřispívá ke snadnému pochopení toho, co je dovoleno a co ne.
Zejména proto, že vymáhání právních předpisů a vynášení rozsudků je stále nedokonalé.
4.8.1 EHSV vítá návrh Komise na hodnocení směrnic o elektronickém obchodě a ochraně soukromí.
Zjednodušení je často možné, neboť vede k transparentnosti.
Další harmonizace je někdy užitečná, např. v tom, jak členské státy řeší spam v elektronické komunikaci.
4.9 Nejsou to však jen bezpečnostní aspekty a znalost stávajících pravidel, co MSP brání v plném využití potenciálu, který rozvoj IKT nabízí.
Důležitým faktorem je nedostatek programů, jež jsou dostatečně uživatelsky vstřícné.
EHSV se domnívá, že podpora rozvoje produktů a služeb IKT použitelných pro MSP, např. prostřednictvím podpory VaV, normalizace a vzdělávacích projektů, by mohla být klíčovým faktorem při zvyšování konkurenceschopnosti EU.
4.10 VaV a inovační politika jsou klíčové pro odvětví IKT jako takové i pro uživatele IKT.
Není důležité mít pouze přístup k většímu rozpočtu pro VaV a inovační aktivity; je také důležité usilovat o co největší dopad a přínos projektů VaV pro evropské občany a průmysl.
V tomto smyslu je nezbytné zapojení hlavních subjektů do projektů VaV, zejména těch, kteří mají větší vliv v závěrečné fázi aplikace technologií: průmysl, výrobci a poskytovatelé služeb.
4.11 Nezávislé "pětileté hodnocení výzkumu a vývoje na poli techniky informační společnosti" došlo ve své nedávné zprávě k závěru, že evropský výzkum a vývoj na poli techniky informační společnosti značně přispívá ke snaze stát se nejkonkurenceschopnější znalostní společností na světě, Evropa však musí tyto investice navýšit, pokud má v těchto technologiích dosáhnout "kritického množství".
Zpráva také zdůrazňuje nutnost omezit byrokracii, která tlumí vývoj.
EHSV s touto analýzou souhlasí.
4.12 EHSV se domnívá, že jedním z hlavních pilířů politiky IKT je široké využití IKT ze strany veřejných orgánů.
Veřejné orgány jsou často náročnými a schopnými uživateli a nákupčími IKT, a proto jsou klíčovým nástrojem politiky pro dosažení cílů akčního plánu i2010.
Existuje řada různých opatření, která je možno naplánovat, od elektronických veřejných zakázek, využití IKT za účelem snížení administrativního zatížení podniků (eGovernment), aktivit eHealth a eLearning a veřejných výdajů v oblasti VaV.
4.13 Je důležité věnovat pozornost důsledkům "digitálního rozhraní" a zvýšenému využívání IKT.
Dopad bude ekonomický, sociální i kulturní.
Pokud se má potenciál informační společnosti plně rozvinout, musejí být podniky, občané a zaměstnanci v IT zdatnější.
Je to záležitostí celoživotního učení a rozvoje dovedností.
4.14 Na základě dosavadní práce se EHSV domnívá, že jedním z hlavních problémů ve snaze vybudovat plnou a efektivní evropskou informační společnost je to, že velká část evropské veřejnosti nechápe dostatečně úlohu, hodnotu a potenciál spolehlivých informací a znalostí při transformaci moderního světa výroby a obchodu; a skutečnost, že nedochází k žádnému velkému systematickému rozvoji "kultury kultivace informací a kontroly autentičnosti znalostí [12]"; jinými slovy, kultury, která si umí poradit se zmatkem vytvářeným větším množstvím informací a rychlostí, s níž se informace dnes pohybují.
4.14.1 EHSV se domnívá, že tyto problémy vyplývají ze špatného výkonu evropských vzdělávacích systémů z hlediska jejich reakce na potřeby digitálního věku.
Doporučuje tudíž co nejúžeji a nejúčinněji propojit strategii i2010 s vývojem evropských vzdělávacích systémů, zejména zvýšením jejich financování.
4.14.2 Zdvojnásobení počtu pracovníků, kteří se zúčastní digitálního školení, by jistě poskytlo nový impuls.
Toto školení by mělo přitáhnout stejný počet pracovníků s vysokou i nízkou kvalifikací.
Důležitá je role zaměstnavatelů i zaměstnanců.
4.14.3 Veřejný sektor na různých úrovních má hrát důležitou úlohu také při podpoře a integraci celoživotního učení. To je jasně v souladu s celkovými cíli politiky EU v rámci lisabonského procesu, jež zahrnují trvalý rozvoj.
Také nezaměstnaní musejí mít přístup k veřejně podporovaným programům školení IT, které by jim pomohly k návratu do práce.
4.14.4 V této souvislosti by EHSV chtěl znovu zdůraznit postoj, který zaujal v předešlém stanovisku [13] a důrazně poukázat na potřebu vytvořit příznivější klima pro to, aby se eLearning stal součástí všech úrovní vzdělávání a odborné přípravy.
4.15 Poskytnutí přístupu pro sociálně znevýhodněné občany není však pouze záležitostí vzdělávacích iniciativ.
Mnoho skupin je následkem ekonomických nebo geografických důvodů nebo zvláštních potřeb (např. zrakově postižení nebo starší občané) často z moderní komunikace vyloučeno.
Překonání těchto překážek je důležitým kritériem pro vytvoření úspěšné informační společnosti s rovnými příležitostmi pro všechny.
4.15.1 Další výzvou je vytvoření evropské informační oblasti přístupné pro všechny, která posílí právo na zapojení všech občanů a podpoří kulturní a jazykovou rozmanitost.
Aby toho bylo dosaženo, musí být tok informací a inovace demokratické a musí být zajištěn volný přístup k informacím.
Co se týče digitalizace informační oblasti a nového technologického rozvoje v monitoringu a omezení toku informací, musejí existovat právní záruky, že informace ve veřejné doméně budou i nadále přístupné všem a že v úvahu se bude brát veřejný zájem v oblasti informací chráněných autorskými právy.
Schopnost inovovat může být značně ovlivněna předpisy o ochraně duševního vlastnictví, od patentů a autorských práv po ochranu softwaru a databází.
Předpisy o ochraně duševního vlastnictví na jedné straně a individuální právo na přístup ke kultuře a znalostem na straně druhé by měly být vyváženy tak, aby byla možná dočasná ochrana podpory inovace a investic a zároveň byl v souladu s lisabonskou strategií umožněn co nejširší přístup k informacím a znalostem.
4.16 "Digitální rozhraní" je možné překonat, pouze když existuje technický a legální přístup k informacím, všeobecný a dostupný přístup k širokopásmovým službám, když počítačové dovednosti jsou adekvátní a programy uživatelsky vstřícné.
Pouze tehdy můžeme využít příležitostí, které informační společnost nabízí nejen pro růst a zaměstnanost, ale také pro osobní rozvoj.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru ke sdělení Komise Radě, Evropskému parlamentu a Hospodářskému a sociálnímu výboru Nanověda a nanotechnologie: Akční plán pro Evropu 2005 – 2009
(2006/C 185/01)
Dne 7. června 2005 se Evropská komise, v souladu s článkem 262 Smlouvy o založení Evropského společenství, rozhodla konzultovat Evropský hospodářský a sociální výbor ve věci výše uvedené.
Specializovaná sekce "Jednotný trh, výroba a spotřeba", kterou Výbor pověřil přípravou podkladů na toto téma, přijala stanovisko dne 28. března 2006.
Zpravodajem byl pan PEZZINI.
Na 426. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 20. a 21. dubna 2006 (jednání ze dne 20. dubna), přijal Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko 117 hlasy pro a 4 členové se zdrželi hlasování.
1. Úvod
1.1 EHSV ve svém předcházejícím stanovisku [1] k tématu nanověd a nanotechnologií uznal za vhodné podat úvodem jednoduchý výklad, ve kterém by souhrnně formuloval nejčastěji použité pojmy, neboť stanovisko se týkalo částečně nového předmětu, jehož terminologie je málo známá nebo je zřídkakdy používána.
Zdá se nám tedy vhodné uvést tyto definice na úvod tohoto stanoviska.
1.1.1 Vzhledem k tomu, že v roce 2006 je kromě šestého rámcového programu v platnosti mnoho jiných evropských programů, které vznikly po roce 2000 a ještě platí, zdálo se účelné v poznámkách uvést nejdůležitější programy, které souvisejí s nanovědami a nanotechnologiemi, a to zejména ty, které mají zvláštní význam pro nové členské státy, jež před rokem 2004 neměly příležitost sledovat jejich zrod a diskusi o jejich cílech.
1.2 Definice [2]
1.2.1 Nano. Předpona nano- označuje miliardtinu celku.
V našem případě se jedná o nanometry, tj. o miliardtinu metru.
1.2.2 Mikro. Předpona mikro- označuje miliontinu celku.
V našem případě se jedná o mikrometry, tj. o miliontiny metru (čili tisícinu milimetru).
1.2.3 Nanovědy. Pojmem nanovědy se rozumí nový přístup k tradičním vědám (chemii, fyzice, elektronické biologii atd.) a vědám, kdy je předmětem zájmu základní struktura a chování materiálů na úrovni atomů a molekul.
Tyto vědy studují potenciál atomů v různých vědních oborech [3].
1.2.4 Nanotechnologie. Pojmem nanotechnologie se rozumí technologie umožňující manipulovat s atomy a molekulami tak, že jsou vytvářeny nové povrchy a objekty s odlišným charakterem nebo uspořádáním atomů, které lze využívat v každodenním životě [4].
Jedná se o technologie, které umožňují manipulace v oblasti miliardtin metru.
1.2.5 K výše uvedené definici je navíc účelné přidat ještě jinou definici, která je z vědeckého hlediska výstižnější.
Pojem nanotechnologie definuje víceoborový přístup k vytváření materiálů, mechanizmů a systémů, s využitím zásahů do materiálů v měřítku nanometru.
V zájmu této víceoborovosti a za účelem vytvoření kvalifikace nanotechnologií je nezbytné mít k dispozici širokou základnu znalostí v oblasti elektroniky, fyziky a chemie.
1.2.6 Nanomechanika. Rozměry objektů začínají být při zjišťování jejich vlastností důležité, pokud se (tyto rozměry) dostanou do oblasti jednoho až několika málo desítek (tuctů) nanometrů (ty pak představují objekty složené z několika málo desítek až několika málo tisíc atomů).
V tomto rozsahu rozměrů má např. určitý objekt složený ze 100 atomů železa zcela odlišné chemické a fyzikální vlastnosti od objektu složeného z 200 atomů železa, a to i když jsou oba objekty složené z týchž atomů.
Analogicky se mechanické a elektromagnetické vlastnosti tuhých látek složených z nanočástic radikálně liší od vlastností tradičních tuhých látek se stejným chemickým složením, a jsou ovlivněny vlastnostmi jednotlivých jednotek, z nichž jsou složeny.
1.2.7 Mikroelektronika.
Pod pojmem mikroelektronika se rozumí odvětví elektroniky zabývající se vývojem integrovaných obvodů, vestavěných mezi jednotlivé polovodičové oblasti, s nepatrnými rozměry.
Mikroelektronika je v současné době schopna vytvářet jednotlivé komponenty o rozměrech 0,1 mikrometru (tj. 100 nanometrů) [5].
1.2.8 Nanoelektronika.
Pojmem nanoelektronika se rozumí věda, která se zabývá studiem a výrobou elektrických obvodů, které jsou z jiných materiálů než je křemík, a které pracují na podstatně odlišném souboru principů [6] než doposud.
1.2.9 Nanoelektronika se stává jednou ze základních disciplín nanotechnologií, stejně jako je elektronika v současnosti prvkem řady vědních oborů i průmyslových procesů [7].
1.2.10 Biomimetika [8]. Biomimetika je vědní obor studující zákony stavby přírodních molekulárních struktur.
Znalost těchto zákonů by mohla umožnit vytvoření umělých nanomotorů, založených na stejných principech, jak se vyskytují v přírodě [9].
1.3 Závěry a doporučení
1.3.1 Výbor je potěšen návrhem Komise na provedení akčního plánu k nanovědám a nanotechnologiím na období do roku 2009, zejména pokud se týče:
- požadavku respektovat udržitelný, konkurenceschopný, stabilní a dlouhodobý rozvoj,
- výrazného urychlení investic do výzkumu a vývoje nanorozměrů a do jejich aplikací na celém světě,
- nutnosti analyzovat rizika a možnosti přístupu nanorozměrů a k nezbytnosti všeobecně rozšířené vize sdílené nejen politicko-institucionálními subjekty s rozhodovací pravomocí, ale také sociálními partnery i širokou veřejností a médii, a to za účelem zajištění úspěchu nanověd a nanotechnologií vzhledem k jejich užitečnosti pro zdraví, bezpečnost a kvalitu života občanů,
- požadavku vybavení a infrastruktur na vysoké úrovni, integrovaných evropských sítí, společných databank,
- potřeby přípravy kvalifikovaných lidských zdrojů v oblasti vědy, techniky a výroby, jakož i řídících pracovníků v průmyslu schopných komunikovat se světem nanověd a nanotechnologií,
- možnostizřídit evropský pól podpory a koordinace (Focal Point), který by ať již v rámci Unie či na mezinárodní úrovni vystupoval jako stálý a proaktivní partner zejména pro průmysl a vědeckou obec a který by měl k dispozici sekretariát.
1.3.1.1 Jednotlivé složky tohoto evropského pólu budou muset mít rozsáhlou a doloženou odbornost v oblasti vědy a řízení a také vysokou úroveň vnímání obecných souvislostí, ve kterých se pohybuje rozvoj nanověd a nanotechnologií.
1.3.1.2 I na poli nanověd a nanotechnologií vytváří "výzkum a vývoj podporovaný Evropským společenstvím vytváří podstatnou evropskou přidanou hodnotu.
Otevírá potenciály, jež výrazně překračují schopnosti jednotlivých členských států, a umožnil již evropský vývoj světového významu" [10].
Odtud plyne důležitost evropského pólu, který by toto odvětví řídil a měl jasně vymezené odpovědnosti.
1.3.2 Tváří v tvář revoluci, kterou představují nanovědy a nanotechnologie, je Výbor přesvědčen, že příležitost pro Evropu stát v čele světového trhu, který se vyznačuje agresivním vystupováním stále nových subjektů závisí na schopnosti koordinovat a na vytvoření evropského kritického množství nanotechnologií na bezpečných základech.
1.3.3 Pro Výbor je nejdůležitější, aby Evropská unie dokázala vypracovat akční plán pro nanovědy a nanotechnologie, z kterého by vycházely podněty pro komunitární správu a který by integroval komunitární, národní a regionální úroveň při dodržování zásady subsidiarity.
Akční plán musí zároveň zajistit:
- viditelný a transparentní dialog s občanskou společností, který by zaručil její informovanost založenou na objektivním hodnocení rizik a příležitostí v oblasti nanověd a nanotechnologií,
- soustavné věnování pozornosti ochraně aspektů etiky, životního prostředí, zdraví a bezpečnosti pracovníků a spotřebitelů,
- jednoznačný referenční pól Společenství, který by zajistil pevnou koordinaci různých politik a různých akčních úrovní,
- jediný hlas na mezinárodní úrovni k podpoře iniciativ ve věci společných usnesení a kodexů správného jednání za účelem zaručení odpovědného užívání nanověd a nanotechnologií a zajištění spolupráce při základním vědeckém výzkumu,
- boj proti nanopropasti (vyloučení z rozvoje znalostí o nanovědách a nanotechnologiích), který je třeba vést společně s nejméně rozvinutými zeměmi,
- právní a regulační jistotu při výzkumné činnosti, při jejím uplatňování a při inovacích na trhu nanověd a nanotechnologií,
- časový harmonogram a rozpis plánovaných akcí na úrovni Společenství i členských států s uvedením mechanismů kontroly jejich provádění a jasným přidělením odpovědností.
1.3.4 Výbor žádá, aby byl akční plán Společenství spojen s národními akčními plány, které zajistí koordinaci a stálý benchmarking sbližování a soudržnosti v oblastech infrastruktury, odborné přípravy a vzdělání, hodnocení rizik, odborné přípravy v oblasti ochrany bezpečnosti práce, standardizace norem a patentů, a konečně i dialogu s občanskou společností a zejména se spotřebiteli.
1.3.5 Výbor se domnívá, že evropský průmysl by měl znásobit a urychlit výzkumnou činnost a uplatňování nanověd a nanotechnologií, a dostat se tak na úroveň investování přinejmenším srovnatelnou se svými nejrozvinutějšími konkurenty.
To lze uskutečnit následujícími činnostmi: rozvojem evropských technologických platforem, pobídkami průmyslu k ochraně a využití nanověd a nanotechnologií, podporou zakládání menších podniků, rozvojem evropských sítí inovace a uplatňování nanověd a nanotechnologií, podporou víceoborové kvalifikace zaměstnanců a řídících pracovníků v oblasti techniky, "podnikových nanotechnologů" a laboratoří pro vývoj prototypů a pro certifikaci, vytvořením společného rámce pro technickou normalizaci a pro průmyslové a duševní vlastnictví.
1.3.6 Dvouletá zpráva o sledování a o dohledu nad prováděním akčního plánu Společenství a jeho souladem a soudržností s ostatními souvisejícími politikami EU by podle názoru Výboru měla obsahovat rámec pro roční hodnocení dodržování přijatého harmonogramu a být včleněna do zpráv členských států o provádění národních akčních plánů.
1.3.7 Tato dvouletá zpráva by měla být předložena nejen EP a Radě, nýbrž i Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru.
2. Odůvodnění
2.1 Nanovědy a nanotechnologie představují velmi rychle se rozvíjející oblast, která je velmi slibná pro přeměnu základního výzkumu v úspěšné inovace.
Jedná se o velmi významný sektor nejen pro posílení konkurenceschopnosti celého evropského průmyslu, ale také pro vytváření nových výrobků a služeb schopných zvýšit blahobyt a kvalitu života občanů i společnosti.
2.2 Analytici jsou obecně přesvědčeni, že materiály, výrobky a služby založené na nanovědách a nanotechnologiích vytvoří do roku 2015 globální trh ve výši stovek miliard eur ročně [11], za předpokladu, že se podaří přenést vědeckou excelenci do konkurenceschopných výrobků, postupů a služeb a vyloučit – jak zdůrazňuje sama Komise [12] – "evropský paradox, jehož jsme svědky u jiných technologií".
2.3 Proto je podle názoru Výboru nutné:
- posílit a koordinovat výzkum a vývoj realizováním více investic,
- zřídit příslušné infrastruktury na vysoké úrovni,
- pozorně hodnotit rizika po celou dobu životnosti vědecko-výzkumných aplikací,
- neustále se důsledně řídit etickými zásadami,
- podporovat příznivé podmínky a proaktivní postoj vůči inovacím ve všech výrobních oblastech ekonomiky, zejména v malých a středních podnicích,
- školit kvalifikované lidské zdroje,
- upravit právní předpisy a rámec pro patenty,
- podporovat partnerství mezi veřejným a soukromým sektorem.
2.4 Výbor měl již příležitost se k tomuto tématu vyjádřit [13] a doporučil mezi jiným následující:
- rozvoj společného úsilí v oblasti výzkumu a vývoje techniky na úrovni Společenství i na národní úrovni, jakož i odborné přípravy v oblasti vědy a techniky za úzké součinnosti průmyslu a akademické obce, věnování zvýšené pozornosti průmyslovým a víceoborovým aplikacím; větší koordinaci politik, struktur a sítí subjektů, zajištění etických, environmentálních, zdravotních a bezpečnostních zájmů a odpovídající technickou normalizaci,
- pevné spojení nanověd a nanotechnologií se společností, aby bylo zaručeno, že výsledky výzkumu se stanou pozitivním přínosem pro konkurenceschopnost ekonomiky, pro lidské zdraví, životní prostředí, bezpečnost a kvalitu života občanů,
- vyčlenění odpovídajících zdrojů v rámci finančního výhledu na období let 2007 až 2013, a zejména Sedmého rámcového programu pro výzkum, technologický rozvoj a demonstraci (7RP) a posílení evropských technologických platforem,
- přijetí ambiciózního akčního plánu Společenství zahrnujícího přesně definovaný plán a harmonogram a vyznačujícího se přístupem integrovaným s přístupem členských států, v zájmu zajištění nezbytného konsensu všech aktérů občanské společnosti o společné vizi,
- zřízení evropských infrastruktur na vysoké úrovni pro výzkum a přenos technologií zaměřených na inovace a na trh,
- optimalizaci právních předpisů k duševnímu vlastnictví a zřízení "nano-patentové poradny" (Nano-IPR Helpdesk) na evropské úrovni pro splnění potřeb výzkumných pracovníků, podniků, výzkumných středisek a zejména občanské společnosti,
- posílení mezinárodní spolupráce v otázkách etiky a rizik, bezpečnosti a norem, patentů a metrologie,
- opatření zaměřená na rozvoj průmyslových postupů spojených s nanovědami a nanotechnologiemi a na zvýšení povědomí o jejich využití prostřednictvím zřízení evropského informačního střediska pro nanotechnologie (clearing house) pro uvádění výrobků na trh, přenos technologií a výměnu osvědčených postupů,
- stálý dialog s médii a veřejností spočívající na pevných základech vědecké osvěty, aby byla občanům poskytnuta jistota ohledně sledování potenciálních rizik pro zdraví a životní prostředí a aby se zamezilo nesprávnému vnímání vývoje nanotechnologií.
2.5 Nanovědy a nanotechnologie v nových členských státech
2.5.1 V průběhu posledních pěti let podporovala Evropská komise ze zdrojů Společenství přibližně 30 středisek excelence v souvislosti s různými tématickými prioritami rámcového programu EU pro výzkum: hodně těchto středisek [14], která působí v oblasti nanověd a nanotechnologií, je napojeno na univerzity, výzkumná střediska a podniky v nových členských státech.
2.5.2 Výbor považuje za důležité, aby evropské Společné výzkumné středisko pokračovalo v podporování a stimulování středisek vysoké úrovně v nových členských státech a v kandidátských zemích zejména v oblasti nanověd a nanotechnologií tím, že tuto tématiku explicitně začlení do svých pracovních plánů.
2.5.3 Výbor je toho názoru, že Komise by měla podpořit také rozvoj evropských sítí pro inovace, aplikace a vývoj prototypů v oblasti nanověd a nanotechnologií, a to především pro malé podniky, které představují převážnou většinu evropského průmyslu.
2.5.4 Zejména je nutné připravit balíčky konkrétních služeb na pomoc podnikatelům při rozpoznávání výhod a překážek u aplikací nanověd a nanotechnologií a při znásobování počtu úspěšných iniciativ jako jsou Gate2Growth [15] a Minaret [16].
Proto by se měly určit nové zdroje a způsoby financování rizik, jakož i systémy ochrany přesahující rámec dosavadních systémů.
2.5.5 Výbor se domnívá, že i iniciativa Společenství Phantoms, což je síť vysoké kvality pro nanotechnologie vytvořená v rámci programu Společenství IST-FET pro účely technologií informační společnosti, by měla být dále rozvíjena a více zviditelněna.
2.5.6 Výbor dále zastává názor, že se zvláštním zřetelem na potřebu větších podnětů pro činnosti v oblasti výzkumu a inovací v nových členských státech a v kandidátských zemích by bylo třeba vytvořit lepší součinnost s iniciativami Eureka a COST tam, kde již hodně těchto zemí vyvíjí aktivitu na poli nanověd a nanotechnologií.
2.6 Mezinárodní rámec
2.6.1 Celkové celosvětové výdaje za výzkum a vývoj v oblasti nanověd a nanotechnologií vynaložené vládami, podniky a finančním světem byly v lednu 2005 odhadnuty na zhruba 7 mld. eur ročně [17] (více než polovina připadá na veřejné zdroje). Přibližně 35 % těchto výdajů vzniklo v Severní Americe, 35 % v Asii, 28 % v Evropě a 2 % v ostatních částech světa.
2.6.1.1 Pokud jde o výdaje na obyvatele, v roce 2005 vynaložily USA 5 eur, Japonsko 6,5 eur a EU 3,5 eur na obyvatele, zatímco na konci devadesátých let byly rozdíly ve veřejných investic zanedbatelné (přibližně 1 euro v USA a v Japonsku, v EU polovina).
Výhled do roku 2011 předpokládá více než 9 eur na obyvatele v USA a Japonsku a 6,5 eur na obyvatele v EU [18].
2.6.2 Celosvětové výdaje průmyslu činí více než 3 mld. eur ročně, z toho 46 % připadá na americké podniky, 36 % na asijské, 17 % na evropské a méně než 1 % na podniky v ostatních zemích světa.
Přibližně 1500 společností oznámilo, že se bude důrazně zasazovat o výzkum a vývoj v oblasti nanověd a nanotechnologií, z nich 80 % byly nově založené podniky z více než poloviny americké.
Počet mediálních zpráv o nanovědách a nanotechnologiích stoupl z asi 7000 článků ročně na současných 12000 [19].
2.6.3 Vláda USA investovala do nanotechnologií během posledních pěti let, od konce roku 2000 dodnes, více než 4 mld. dolarů.
Jen pro rok 2006 požaduje Bushova vláda 1 miliardu dolarů na výzkum v oblasti nanověd a nanotechnologií pro 11 federálních agentur pro výzkum.
Zpráva 5-Years Assessment on Nanotechnology Initiative 2005 uvádí, že se uznává vedoucí pozice Spojených států ve výzkumu a vývoji nanověd a nanotechnologií, jejichž celkové roční veřejné i soukromé investice dosahují 3 mld. dolarů, což odpovídá zhruba třetině těchto výdajů na světě.
2.6.3.1 USA jsou na prvním místě i co do počtu nově vznikajících podniků, publikací a patentů.
Výdaje celé federace za nové znalosti a nové infrastruktury v oblasti nanověd a nanotechnologií jsou prý dostatečně přiměřené a rozsáhlé na to, aby z dlouhodobého hlediska umožnily značnou ekonomickou rentabilitu.
2.6.4 V Japonsku činily v roce 2003 roční výdaje přibližně 630 mil. eur, z nichž 73 % vynaložilo ministerstvo školství a 21 % ministerstvo hospodářství, obchodu a průmyslu.
Výzkum se soustředí především na nanomateriály.
Co se týče rizikového kapitálu vloženého do nanotechnologií, společnost Mitsui se rozhodla investovat téměř 700 mil. eur během příštích čtyř let, zatímco Fond pro rozhodující technologie bude výzkumu v oblasti nanověd a nanotechnologií věnovat asi 30 mil. eur [20].
2.6.5 Pokud jde dále o Asii, také Taiwan plánuje investovat až do roku 2008 více než 600 mil. eur, má 800 podniků zabývajících se nanovědami a nanotechnologiemi, a počítá se, že do roku 2006 bude investovat téměř 7,5 mld. eur do výrobků a že do roku 2012 vzroste počet podniků až na 1500 a vývoj nových výrobků bude vyžadovat až 25 mld. eur, zvláště v určitých oblastech nanoelektroniky.
2.6.5.1 Neodmyslitelným předpokladem pro dosažení tohoto rozmachu je, že bude právně upravena problematika duševního a průmyslového vlastnictví.
2.6.6 Jižní Korea představuje jednu z prvních zemí, jejíž podniky úspěšně uvedly na trh výrobky založené na nanovědách a nanotechnologiích [21].
Jižní Korea, kde se potenciál domácího trhu nanotechnologií odhaduje na 2 mld. eur, zahájila program pro nanovědy a nanotechnologie s názvem Next Generation Core Development Program, na který bylo vynaloženo 168 mil. eur a jehož prioritami jsou nanomateriály, nanokompozitní materiály a bionanotechnologie.
2.6.7 V Austrálii vzniklo v minulých letech více než 30 společností v oblasti nanověd a nanotechnologií a jejich počet roste o 50 % ročně.
Veřejné i soukromé výdaje za výzkum v oblasti nanověd a nanotechnologií činí zhruba 60 mil. eur ročně. Tento výzkum se zaměřuje hlavně na nové materiály, bionanotechnologii a na aplikace v lékařské a terapeutické oblasti.
2.6.8 V případě Číny byla nedávno v Pekingu publikována studie o vývoji nanotechnologií v Číně v období od roku 2005 do 2010 s výhledem až do roku 2015 [22], která popisuje přední pozici Číny v počtu nově registrovaných nanotechnologických podniků, publikací a patentů souvisejících s nanovědami a nanotechnologiemi a její domácí trh výrobků a systémů v oblasti nanověd a nanotechnologií odhadovaný na více než 4,5 mld. eur, jenž by měl v roce 2010 přesáhnout 27 mld. eur a v roce 2015 dosáhnout více než 120 mld. eur [23].
2.6.9 Podle názoru EHSV mezinárodní souvislosti ukazují, jak je důležité zajistit ve všech členských státech EU proaktivní prostředí příznivé pro výzkum a inovace, aby se EU mohla úspěšně podílet na investicích do výzkumu a vývoje v tomto odvětví.
3. Poznámky
3.1 Výbor vždy tvrdil, že je nezbytné vyvinout větší úsilí o všeobecné zvýšení investic do výzkumu a vývoje v Evropě v rámci uskutečňování barcelonského cíle 3 %, a domnívá se, že toto úsilí má vzhledem k mezinárodním trendům prioritu především v oblasti nanověd a nanotechnologií.
3.1.1 Výbor je toho názoru, že takové úsilí by ztratilo na síle, nebude-li zúročeno v intenzivním procesu koordinace národních a regionálních programů výzkumu v oblasti nanověd a nanotechnologií na evropské úrovni, mezi jiným rovněž prostřednictvím programů ERA-NET a ERA-NET PLUS [24].
K tomuto úsilí by se mělo připojit zvyšování informovanosti a podpory pro výzkumná střediska, průmyslová odvětví a univerzity prostřednictvím programů COST [25], FES [26] či programu Eureka [27] a využíváním úvěrů od EIB.
3.1.2 Výbor se domnívá, že tato koordinace na evropské úrovni a tato spolupráce by se měly týkat rovněž opatření členských států zaměřených na rozvíjení mezioborových infrastruktur a "pólů excelence" v oblasti nanověd a nanotechnologií za účelem jejich zapojení do panevropské sítě, což by rozšířilo jejich součinnost a vyloučilo zbytečné duplicity.
3.2 Na úrovni Společenství
3.2.1 Výbor je přesvědčen, že aby byl takový akční plán Společenství proveditelný a spolehlivý, musel by obsahovat harmonogram a kalendář lhůt, které umožní přezkoumání a zprůhlednění pokroků dosažených v následujících oblastech:
- zvýšení investic do výzkumu, inovací a odborné přípravy v oblasti nanověd a nanotechnologií jak na úrovni Společenství, tak na úrovni členských států a jejich regionů, avšak vždy za předpokladu, že bude současně provázeno větším úsilím průmyslu a pevně koordinováno Komisí,
- zřízení evropského pólu koordinace ve smyslu 7RP, který by byl střediskem (focal point) fungujícím jako stálý a proaktivní partner ať již v rámci Unie či na úrovni mezinárodní spolupráce a dialogu, s evropským centrem "Nano-Janus" [28] disponujícím odpovídajícími zdroji,
- příprava kvalifikovaných lidských zdrojů s víceoborovým profilem v oblasti vědy, techniky a výroby, a posílení počtu řídících pracovníků v průmyslu vstřícných k nanovědám a nanotechnologiím,
- zajištění akceptance a úspěchu nanověd a nanotechnologií prostřednictvím viditelného a transparentního dialogu s občanskou společností nejen v zájmu jejich přínosu ke konkurenceschopnosti v Evropě, nýbrž i kvůli jejich užitečnosti pro zdraví, bezpečnost a kvalitu života občanů,
- vytvoření mechanismů posuzování toxikologických a ekotoxikologických rizik již při koncipování projektů a jejich uplatnění a odpovídajících programů odborné přípravy zaměřené na zvládání těchto rizik,
- přezkoumání výzkumných projektů a projektů veřejného financování za pomoci opatření na etický dohled stanovených již pro rámcový program a systematické evidování etických problémů, které by mohly nastat v souvislosti s nanovědami a nanotechnologiemi,
- jasné zabezpečení správné rovnováhy mezi nutností sociálního rozvoje, spolupráce, šíření vědy a ochrany zdraví a životního prostředí na jedné straně a požadavky duševního a průmyslového vlastnictví na straně druhé.
3.2.2 Výbor rozhodně podporuje podstatné zvýšení investic do výzkumu, inovací a odborné přípravy v oblasti nanověd a nanotechnologií na úrovni Společenství, zároveň a za úzké koordinace s členskými státy a jejich regiony.
3.2.2.1 Výbor v této souvislosti zdůrazňuje, že na rozdíl od jiných oblastí výzkumu se podíl finančních prostředků Společenství určených nanovědám a nanotechnologiím rovná podílu členských států (zatímco rozpočet pro "obecný výzkum" představuje 4 – 5 % celkových výdajů na výzkum na straně EU, oproti 87 % výdajů na výzkum ze strany členských států).
3.2.3 Podle Výboru by výše rozpočtu na tématickou prioritu nanověd a nanotechnologií v rámci sedmého rámcového programu pro období let 2007 až 2013 neměla být nižší než 10 % zdrojů vyčleněných na zvláštní program "Spolupráce".
3.2.3.1 V rámci programu "Kapacity" by se malým a středním podnikům měl vyhradit odpovídající prostor pro výzkum a inovace nanověd a nanotechnologií, zejména pro nanotechnologická uskupení, pro sítě excelence a pro prognózy v oblasti nanověd a nanotechnologií.
3.2.3.2 V rámci zvláštního programu "Lidé" by se měla náležitě podporovat odborná příprava a mobilita výzkumných pracovníků v oblasti nanověd a nanotechnologií.
To by mělo platit i pro činnost Společného výzkumného střediska pokud jde o bezpečnost, metronomii i technologické perspektivy.
3.2.4 Rámcový program pro konkurenceschopnost a inovaci by měl být od roku 2007 i přes omezenou výši prostředků, které má k dispozici, schopen zaměřit některá svoje opatření na utváření kultury podnikání v souvislosti s organizační aplikaci výsledků výzkumu v oblasti nanověd a nanotechnologií.
3.2.5 Výbor důrazně podporuje vytváření evropských technologických platforem na podkladě již existujících platforem pro nanoelektroniku a nanomedicínu: tyto platformy totiž představují nástroj, který se pro svou vizi sdíleného a společného předvídání obzvláště hodí k mobilizaci všech veřejných i soukromých aktérů z různých oblastí (vědy, vzdělávání, technologie, průmyslu, finančnictví) souvisejících s projekty a iniciativami Společenství, jednotlivých členských států/regionů či společných.
3.2.6 Výbor považuje za nezbytné investovat do nejmodernějšího vzdělání a odborné přípravy.
V nových programech Společenství na období po roce 2006 by měla být výslovně stanovena opatření a víceoborová podpora pro nanovědy a nanotechnologie.
3.2.7 Komise by měla usnadnit průmyslové využití provedením následujících opatření v rámci pracovního programu pro nanovědy a nanotechnologie v rámci 7RP do roku 2007:
- "nano-patentová poradna" (Nano-IPR Helpdesk), jak navrhoval EHSV ve svém předchozím stanovisku k nanovědám a nanotechnologiím,
- Evropské informační středisko pro nanotechnologie (European information clearing house) pro výměnu osvědčených postupů a monitorování patentů a novinek v aplikacích na světovém trhu,
- digitální knihovna, jak se navrhuje ve sdělení, o kterém toto stanovisko pojednává,
- vypsání CEN-STAR [29] k projektům pre-normativního a ko-normativního technologického výzkumu,
- pilotní demonstrační aktivity v oblasti průmyslového využití nanověd a nanotechnologií.
3.2.8 Komise by již nyní měla zvýšit opatření na etický dohled za účelem zajištění systematické evidence etických problémů, které by mohly nastat v souvislosti s nanovědami a nanotechnologiemi, zejména v oblasti lékařství, v zemědělsko-potravinářském odvětví, ve výrobě kosmetických přípravků.
3.3 Na úrovni členských států
3.3.1 Výbor zdůrazňuje, že je důležité, aby akčnímu plánu Společenství odpovídaly národní akční plány, které je třeba do poloviny roku 2006 předložit Evropskému parlamentu, Radě a Komisi, aby byl zajištěn soulad a součinnost v oblasti infrastruktury, odborné přípravy a vzdělání, právních norem a patentových předpisů, hodnocení rizik, dialogu s občanskou společností, se spotřebiteli a s médii.
3.3.2 Podle mínění Výboru by členské státy měly na nanovědy a nanotechnologie vyčlenit určitou pevnou část veřejných a soukromých investičních prostředků, kterými disponují, a měly by EP a Radě předkládat pravidelné zprávy o pokrocích zaznamenaných při investování a při provádění národních plánů.
3.3.3 Tyto zprávy by měly být zařazeny do dvouleté zprávy Společenství, zejména ve vztahu k:
- přípravě právního a legislativního rámce příznivého pro nový průmyslový cyklus aplikací nanověd a nanotechnologií, pro nové podnikové koncepce, nové kvalifikace a nároky na odborné vzdělání podnikatelů, pracovníků a techniků, pro právní předpisy, certifikaci výrobků, pro dodržování etických hledisek a transparentnosti zejména pokud jde o odbornou vědeckou přípravu v lékařství, její dostupnost a rovné příležitosti,
- podporování inovačních aplikací nanověd a nanotechnologií na územní úrovni budováním sítě laboratoří pro vývoj prototypů, pro certifikaci a hodnocení rizik (risk assessment), které by byly dostupné všem podnikům, úřadům, univerzitám a výzkumným střediskům.
Za tímto účelem by bylo třeba přijmout především v regionech soudržnosti příslušná finanční opatření k zakládání nových podniků a k rizikovému kapitálu a vytvořit informační póly – viditelné i pro širokou veřejnost – pro rizika a možnosti výzkumu v oblasti nanověd a nanotechnologií,
- zahájení aktivit k odstranění nebezpečí vzniku "nanopropasti" zejména v oblastech podporovaných ze strukturálních fondů a fondu soudržnosti a v ostrovních a vzdálených oblastech, přičemž je nezbytné zajistit opatření na zabránění vyloučení z rozvoje znalostí o nanovědách a nanotechnologiích ve třetích, méně rozvinutých zemích.
3.3.4 Podle názoru Výboru je nezbytné, aby členské státy přijaly cílená opatření k zabezpečení správné rovnováhy mezi dvěma potřebami: nutností spolupráce a šíření vědy a aplikací zaměřených na ochranu zdraví a životního prostředí na jedné straně a potřebou ochrany vynálezů, duševního a průmyslového vlastnictví na straně druhé.
3.3.5 Výbor se domnívá, že neexistence patentu Společenství a jednotného patentového práva Společenství se i zde opět projevuje jako nevýhoda.
To se týká jak např. otázky, jaké vynálezy v oblasti bionanotechnologií lze v členských státech patentovat, tak i snadného přístupu zainteresovaných stran k informacím o nových vynálezech a patentech.
3.4 Na mezinárodní úrovni
3.4.1 Výbor plně podporuje hlavní směry rozvoje strukturované spolupráce a dialogu na mezinárodní úrovni navržené v akčním plánu.
Kromě toho je navrhuje doplnit o následující návrhy:
- pořádat v pravidelných intervalech mezinárodní fóra pod záštitou EU ke zvýšení příležitostí dialogu, výměn a komunikace za účelem posílení "mezinárodní vědecké, průmyslové a akademické obce",
- rozvinout vedoucí postavení Evropy za účelem podpoření iniciativ ve věci společných usnesení a kodexu správného jednání pro odpovědné užívání a odpovědný rozvoj nanověd a nanotechnologií,
- vytvořit v EU do roku 2008 elektronický archív vědeckých a technických publikací o nanovědách a nanotechnologiích vydaných všude ve světě,
- začlenit do směrů evropské politiky spolupráce v oblasti výzkumu opatření na tvorbu kapacit (capacity building) u partnerů z rozvojových zemí a na odbornou přípravu pro vědecké pracovníky a na podporu informovanosti místních orgánů o nanotechnologiích, a to s úmyslem odstranit "nanopropast" (vyloučení z rozvoje znalostí o nanovědách a nanotechnologiích),
- vytvářet v oblasti nanověd a nanotechnologií příznivou součinnost s evropskými iniciativami – jako Eureka – a mezinárodními iniciativami – jako Human Frontiers.
3.5 Na úrovni podniku, práce a občanské společnosti
3.5.1 Podle Výboru mohou podniky, a zejména MSP, ve velké míře těžit z výzkumné činnosti v oblasti nanověd a nanotechnologií a jejího šíření za účelem přenosu technologií zejména díky integraci a přejímání technologií energetické a environmentální účinnosti, nanotechnologií v oblasti informatiky, nových materiálů pro postupy, výrobky a služby a konvergentních technologií (nanotechnologií, biotechnologií a informačních technologií).
3.5.2 Výbor se domnívá, že evropský průmysl by měl znásobit a urychlit výzkumnou činnost a uplatňování nanověd a nanotechnologií, a dostat se tak na úroveň investování přinejmenším srovnatelnou s jeho nejrozvinutějšími konkurenty, a dále se domnívá, že pro podporu tohoto úsilí by měl být vytvořen příznivý právní a legislativní rámec jak na úrovni Společenství, tak na národní/regionální úrovni.
3.5.3 Výbor je přesvědčen, že tento přístup, který předpokládá intenzivní zapojení podniků, je směrodatný pro výzkum a vývoj a pro aplikace v oblasti nanověd a nanotechnologií, za podmínky, že budou stanovena podpůrná opatření na evropské, národní/regionální a především společné úrovni zaměřená na:
- zajištění transparentních, prostých a jasných informací o Nanotechnology Scouting ve výsledcích výzkumu, které by byly nepřetržitě a bezpečným způsobem použitelné pro pracovníky, techniky, spotřebitele, životní prostředí a zdraví.
Tyto výsledky musí být zaručeny osvědčeními o plné sociální a tržní akceptanci,
- rozvíjení vzdělávacích činností zaměřených na problematiku podniků, a to zejména malých podniků, za účelem vědomého a odpovědného přejímání nanověd a nanotechnologií, které jsou v souladu s požadavky nových výrobních postupů při využití nanověd a nanotechnologií [30],
- podporu opatření na víceoborovou odbornou přípravu a kvalifikaci technických a vědeckých pracovníků o nových koncepcích a organizaci podniku, která uplatňuje nové výrobní postupy v oblasti nanověd a nanotechnologií a související služby v různých odvětvích, a o potřebných opatřeních k zamezení toxikologickým a ekotoxikologickým rizikům,
- jasné a předem určené naznačení možností a hranic průmyslového a duševního vlastnictví ve smyslu vyváženého vztahu mezi spoluprací a hospodářskou soutěží, výrobním tajemstvím a šířením pokroků v oblasti nanověd a nanotechnologií, publikováním a volným pohybem nových znalostí v rámci evropské a mezinárodní vědecké obce a ochranou práv duševního vlastnictví,
- usnadnění přístupu podnikům, a to zejména malým podnikům a podnikům působícím v ostrovních a vzdálených oblastech, do zařízení Společného výzkumného střediska [31], do laboratoří pro vývoj prototypů a do institutů pro certifikaci, měření a zkoušky.
Důležitý bude rovněž přístup do národních a evropských úřadů pro technickou normalizaci, které je nutno posílit pro účely vypracovávání mezinárodně uznávaných a přijímaných norem,
- lepší přístup podniků, a to zejména MSP, k finančním podporám a ke kapitálu pro nově vnikající podniky a rizikovému kapitálu, jakož i k opatřením na podporu "spin-off" v oblasti vysokých škol v rámci EIB, EIF, programu pro konkurenceschopnost a inovaci [32] i strukturálních fondů Společenství za účelem vytvoření nových podniků a pracovních míst v oblasti nanověd a nanotechnologií a sítí nákupu, výroby, distribuce a služeb v oblasti nanověd a nanotechnologií,
- posílení vztahů mezi univerzitami, výzkumnými středisky a podniky, zvláště MSP, i prostřednictvím odborných středisek společného řízení v různých oblastech použití a prostřednictvím většího zapojení expertů na nanotechnologie do podnikového prostředí nejen díky odborným kurzům pořádaným v rámci akcí stanovených programem Marie Curie.
3.5.4 Výbor zdůrazňuje, že zejména v oblasti nanověd a nanotechnologií jsou zaměstnanci a řídící pracovníci v oblasti techniky a vědy opěrným bodem evropských podniků nesoucích sociální odpovědnost a musí jím být i nadále.
3.5.4.1 Výbor v této souvislosti zdůrazňuje význam akcí zaměřených na zajištění bezpečných prostředí a výrobních postupů, odpovídajících opatření na odbornou přípravu zúčastněných lidských zdrojů, zejména v oblastech diagnostiky a lékařské terapeutiky a se zvláštním zřetelem na aspekty prevence a posuzování rizik ex ante. Pro tento účel jsou k dispozici technické příručky chování přezkoumané na evropské úrovni.
3.5.4.2 Dopad nové organizace práce na pracovníky, která je nezbytná pro uplatnění nanověd a nanotechnologií v průmyslové výrobě, jakož i nároky na odbornou přípravu a na ochranu a bezpečnost jejich zdraví by měly být předmětem podrobnějších hodnocení a studií prováděných Evropskou nadací pro zlepšení životních a pracovních podmínek v Dublinu.
3.5.5 Evropský dialog o nanovědách a nanotechnologiích se všemi zainteresovanými stranami by měl být strukturován do roku 2007, a to za pomoci poradního orgánu nebo fóra, které by mělo nezbytnou viditelnost a transparentnost, aby se mohlo stát kompetentním a uznávaným partnerem pro média a občanskou společnost.
3.5.6 Úspěšné pilotní iniciativy ke zvýšení informovanosti občanů by měly být zavedeny do roku 2007, od samého počátku zpřístupněny na internetovém portálu "Evropa" a propagovány u ostatních institucí, zejména u EP a Rady.
Jejich mezinárodní ohlas by měl být zajištěn u příležitosti "Evropského týdne nanověd a nanotechnologií", který bude poprvé vyhlášen v roce 2008 a v jehož rámci bude každoročně udělována "mezioborová cena za nanovědy a nanotechnologie".
3.5.7 Do roku 2007 by Komise měla určit závazné postupy ke zjišťování rizik aplikace a/nebo využití nanověd a nanotechnologií a do poloviny roku 2008 navrhnout příslušné evropské hlavní směry.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k návrhu nařízení Evropského parlamentu a Rady o společných pravidlech v oblasti ochrany civilního letectví
KOM(2005) 429 v konečném znění – 2005/0191 (COD)
(2006/C 185/03)
Dne 16. listopadu 2005 se Rada, v souladu s čl. 80 odst. 2 Smlouvy o založení Evropského společenství, rozhodla konzultovat Evropský hospodářský a sociální výbor ve věci výše uvedené.
Specializovaná sekce "Doprava, energetika, infrastruktura, informační společnost", kterou Výbor pověřil přípravou podkladů na toto téma, přijala stanovisko dne 24. března 2006.
Zpravodajem byl pan McDonogh.
Na 426. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 20. a 21. dubna 2006 (jednání dne 20. dubna), přijal Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko 134 hlasy pro; 2 hlasy byly proti.
1. Doporučení
1.1 Členským státům by mělo být umožněno uplatňovat na základě hodnocení rizika přísnější opatření, než jsou ta, která budou stanovena, a to pod podmínkou, že je budou financovat ze státních rozpočtů.
1.2 Každý členský stát by měl určit jeden orgán odpovídající za koordinaci a kontrolu provádění norem ochrany.
1.3 Každý členský stát by měl vypracovat národní program ochrany civilního letectví.
1.4 Ke kontrole uplatňování nového právního předpisu ze strany členských států a rovněž ke zjištění slabin v ochraně letectví by Komise měla provádět inspekce, včetně neoznámených inspekcí.
1.5 Aby nemuseli být transferoví cestující a transferová zavazadla podrobováni při příletu letem z třetí země detekční kontrole, což je známo jako zásada jednorázové bezpečnostní kontroly ("one-stop security"), a aby mohli cestující přilétající takovým letem přicházet do styku s odletovými cestujícími podrobenými detekční kontrole, je vhodné podpořit harmonizované dohody mezi Společenstvím a třetími zeměmi, které uznají, že normy ochrany uplatňované ve třetí zemi jsou rovnocenné normám Společenství.
1.6 Výbor vítá iniciativu Komise a plně podporuje základní principy návrhu.
1.7 Vítá rovněž zavedení společných pravidel pro bezpečnost letišť, protože postupy se v rámci Evropy značně liší a je důležité je standardizovat.
1.8 Pokud jde o přílohu, část 1 1.2 bod 5 a část 11, s ohledem na svobodu pohybu pracovníků ve Společenství a dostupnost pracovníků ze třetích zemí by Komise mohla nabídnout národním úřadům, letištím, leteckým společnostem atd. pomoc při ověřování osobních údajů potenciálních zaměstnanců, aby byly splněny požadavky na ověření spolehlivosti.
1.9 Cíl uvedený v prvním odstavci článku 1 návrhu nařízení by měl být upraven tak, aby jasně vyjadřoval, že příslušná ochranná opatření mají chránit civilní letectví před nezákonnými zásahy ohrožujícími bezpečnost civilního letectví. Tato opatření se nezabývají jinými druhy nezákonných zásahů, jako je krádež nebo pašování.
1.10 Evropská komise by měla vypracovat a provádět komplexní politiku na financování opatření pro ochranu letectví, která tvoří část národní bezpečnostní povinnosti členských států chránit občany před hrozbou terorismu.
1.11 K nařízení by měl být připojen mechanismus na posouzení dopadu, který bude mít každý budoucí návrh opatření pro ochranu letectví na toto odvětví. Tak bude zajištěno, že náklady na opatření a jeho dopad v porovnání s jeho účinností neúměrně vysoké.
2. Úvod
2.1 Cílem legislativního návrhu Evropské komise je vyjasnit právní rámec Evropské unie (stanovený platným nařízením 2320/2002), poskytnout základ společného výkladu mezinárodních požadavků stanovených Mezinárodní organizací pro civilní letectví, odstranit z veřejně dostupných oblastí citlivé informace a dále zdůraznit rozvoj požadavků na ochranu civilního letectví prováděním nařízení, tj. s využitím rozhodnutí 1999/468/ES o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi, které stanoví legislativní rozhodovací proces za účasti představitelů členských států EU a Evropské komise.
2.2 Cílem návrhu je nahradit platné nařízení za účelem vytvoření lepšího právního předpisu na základě čtyř zásad: zjednodušení, harmonizace, větší jasnosti a zvýšení úrovně ochrany.
3. Obecné připomínky
3.1 Cílem tohoto návrhu je vyjasnit, zjednodušit a dále harmonizovat právní požadavky, s cílem posílit celkovou ochranu civilního letectví.
3.2 Postupem času se ukázalo, že nařízení je příliš podrobné a že je třeba jej zjednodušit
3.3 Komise uznává zásadu subsidiarity, domnívá se však, že je vhodná větší míra harmonizace opatření a postupů k zajištění ochrany, než jaká v současnosti existuje.
3.4 V důsledku toho existuje 25 systémů jednotlivých členských států a z toho plyne i možné narušení hospodářské soutěže a neschopnost průmyslu využívat svobod jednotného trhu.
3.5 Zvýšená harmonizace je rovněž zásadním prvkem jednorázové bezpečnostní kontroly ("one-stop security") – zásady, podle níž transferové a tranzitní cestující, zavazadla a náklad není třeba podrobovat opětovné detekční kontrole, jelikož je možné důvěřovat tomu, že na výchozím letišti odletu byly dodrženy základní úrovně ochrany.
Tento prvek je opět výhodou pro provozovatele působící na vysoce konkurenčním trhu, a stejně tak i pro cestující.
3.6 Komise zastává názor, že schopnost rychle jednat a reagovat na rizika, která se v průběhu času neustále mění, má zásadní význam pro zlepšení celkové úrovně ochrany.
3.7 Podle Komise není vhodné, aby byly podrobná opatření a postupy k zajištění ochrany zveřejňovány.
Tento problém je možné vyřešit zahrnutím provozních podrobností do prováděcích předpisů.
Výbor by chtěl zdůraznit důležitost toho, aby tato nová pravidla přihlížela ke specifickým potřebám osob se sníženou pohyblivostí v souladu s doporučeními, která uvedla Komise ve svém nedávném stanovisku k této věci.
Bezpečnostní kontroly a jiná bezpečnostní opatření, jakkoli jsou oprávněná a nezbytná, mohou vytvořit další bariéry a omezit práva osob se sníženou pohyblivostí, což by bylo v rozporu s nedávnými snahami Komise zaručit zdravotně postiženým osobám a osobám se sníženou pohyblivostí rovné příležitosti v letecké dopravě v porovnání s ostatními lidmi.
3.8 Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2320/2002 stanoví společná pravidla v oblasti ochrany civilního letectví.
Cílem tohoto návrhu je tento právní předpis nahradit.
3.9 Nařízení (ES) č. 2320/2002 by tak bylo nahrazeno zjednodušeným, jasnějším nařízením, které stanoví obecné zásady.
3.10 Jediná dodatečná pravomoc, o niž Komise usiluje, se týká pravidel pro opatření k zajištění ochrany za letu. Ta zahrnují široké spektrum témat, jakými jsou například přístup do pilotní kabiny, neukáznění cestující a členové bezpečnostního doprovodu (tzv. "sky marshals").
Výbor by s výjimkou mimořádných okolností nedoporučoval využití bezpečnostního doprovodu.
3.11 Požadavek programů ochrany odráží stávající osvědčené postupy v odvětví letectví, a nepředstavuje tedy pro průmysl nebo správní orgány významnou zátěž.
Pro dopravce ze Společenství by měly být schváleny vnitrostátním orgánem ze státu dopravce a vzájemně uznány ostatními členskými státy a řídícími orgány.
3.12 Článek 13 stanoví pro každý členský stát povinnost kontrolovat dodržování prostřednictvím národního programu kontroly kvality.
3.13 Článek 14 umožňuje provádění inspekcí Komise mimo jiné na letištích Společenství.
3.14 Článek 17 nahrazuje platný článek 10 týkající se ochrany letů z třetích zemí.
Počítá s uzavíráním dohod mezi Společenstvím a třetími zeměmi, které by umožňovaly, aby transferové cestující, zavazadla a náklad nebylo třeba na letištích Společenství podrobovat opětovné detekční kontrole a/nebo dodatečným bezpečnostním kontrolám.
3.15 Tohoto cíle má být dosaženo stanovením společných pravidel a společných norem v oblasti ochrany letectví, jakož i mechanismů pro kontrolu jejich dodržování.
3.16 Obsah nařízení (ES) č. 2320/2002 je nutné přezkoumat s ohledem na získané zkušenosti a uvedené nařízení je třeba nahradit novým právním předpisem, jehož cílem je zjednodušit, harmonizovat a vyjasnit stávající pravidla a zlepšit úrovně ochrany.
3.17 Vzhledem k potřebě větší pružnosti při přijímání opatření a postupů k zajištění ochrany, s cílem zohlednit měnící se hodnocení rizik a umožnit zavádění nových technologií, by měl nový právní předpis stanovit základní zásady toho, co je třeba učinit k zabezpečení civilního letectví před protiprávními činy.
3.18 Nový právní předpis by měl zahrnovat opatření k zajištění ochrany, která platí na palubě letadel leteckých dopravců Společenství nebo během jejich letů.
4. Konkrétní připomínky
Při provádění právního předpisu je třeba zvážit následující aspekty:
4.1 Je důležité, aby byly stanoveny společné normy týkající se zakázaných předmětů tak, aby se předešlo nejasnostem a sporům při bezpečnostních prohlídkách.
4.2 Příloha navrhovaného nařízení používá pojem "stálá namátková", který však není definován.
Je nezbytné vložit definici pojmu "stálá namátková", aby byl zajištěn jednotný výklad této zásady v celé Evropě při jejím uplatnění na bezpečnostní kontroly.
4.3 Přísnější opatření by měla být zavedena jen jako reakce na specifické teroristické hrozby zjištěné členským státem při posuzování rizik.
Zavedení přísnějších opatření je v protikladu k plánované harmonizaci bezpečnostních opatření v letectví v celé Evropské unii a vybudování oblasti jednorázové bezpečnostní kontroly.
Veškerá další zastrašující nebo preventivní bezpečnostní opatření vyžadovaná členským státem musí být zavedena po podrobném projednání s provozovatelem letiště a dotčený členský stát musí dodatečná bezpečnostní opatření zaplatit v rámci své státní národní bezpečnostní povinnosti chránit občany před terorismem.
4.4 Některé letecké společnosti nepovolují kovové příbory, např. nože a vidličky, zatímco jiné ano.
Je třeba podpořit sjednocení všech leteckých přepravců.
4.5 Zatímco nůžky, pilníky na nehty atd. jsou zakázány, skleněné láhve jsou povoleny. Jedná se o smrtící zbraně, zejména pokud jsou rozbité.
Navrhuje se, aby byly všechny lahve prodávané bez cla (duty free) a veškeré láhve na palubě letadla plastové.
Jinak by měly být uloženy v nákladovém prostoru letadla s ostatními zavazadly.
Před prováděním je třeba toto schválit na mezinárodní úrovni.
4.6 Je důležité, aby byla záchranné vybavení, např. hasicí přístroj a bezpečnostní sekyra bylo zajištěno ve skříňce posádky, a aby k nim cestující neměli bezprostřední přístup.
4.7 Letecké společnosti by měly pokud možno používat zesílené kontejnery na zavazadla chránící proti výbuchu bomby, jako letecká společnost El Al.
4.8 V zájmu bezpečnosti by měly národní úřady pečlivě sledovat množství alkoholických nápojů, které lze cestujícím podávat, a bezpečnostní incidenty související s alkoholickými nápoji.
4.9 Zatímco přístup do kabiny pilota je chráněn zesílenými dveřmi, únosce by mohl dosáhnout přístupu slabou stěnou toalety, která je často umístěna těsně vedle kabiny pilota.
Tuto stěnu bude nutné zesílit.
4.10 Článek 11 by měl zahrnovat leteckého a manipulačního agenta, který často zajišťuje bezpečnost.
4.11 Pokud jde o přílohu, část 11, měli by být všichni bezpečnostní instruktoři školeni ve schválených školících zařízeních, např.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k návrhu směrnice Evropského Parlamentu a Rady, kterou se stanoví rámec pro činnost Společenství v oblasti mořské environmentální politiky (Směrnice o mořské strategii)
KOM(2005) 505 v konečném znění – 2005/0211 (COD)
(2006/C 185/04)
Dne 29. května 2005 se Rada, v souladu s článkem 175 Smlouvy o založení Evropského společenství, rozhodla konzultovat Evropský hospodářský a sociální ve věci výše uvedené.
Specializovaná sekce "Zemědělství, rozvoj venkova, životní prostředí", kterou Výbor pověřil přípravou prací na toto téma, přijala stanovisko dne 21. března 2006.
Zpravodajkou byla paní SÁNCHEZ MIGUEL.
Na 426. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 20. a 21. dubna 2006 (jednání ze dne 20. dubna), přijal Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko 137 hlasy pro a 3 členové se zdrželi hlasování.
1. Závěry a doporučení
1.1 EHSV oceňuje návrh směrnice, který je součástí tematické strategie na ochranu a zachování evropského mořského prostředí, jež může zahrnout a koordinovat nějaké již existující právní opatření, především co se týče postupu v životním prostředí, podobně jako je stanoveno v RSV (Rámcová směrnice o vodě).
1.2 Výbor je ovšem kritický v tom smyslu, že návrh směrnice je sice důležitý, ale nedostatečný, neboť stav moří je natolik špatný, že by bylo zapotřebí přísnějších opatření, aby bylo dosaženo uplatnění a kontroly stávajících předpisů.
Návrhem se částečně zasahuje do stavu mořského životního prostředí, proto si Výbor myslí, že rámcová směrnice by lépe splňovala účel, co se týče následného zapojení a rozvoje aspektů, které zde nebyly v dostatečné míře a hloubce zahrnuty.
1.3 Jelikož nejsou vytvářeny nové právní či správní nástroje, nýbrž se pouze využívá již existujících, nevznikají pro členské státy další finanční náklady a především žádný nárůst administrativy, zároveň jsou integrovány stanovené systémy pro účast a konzultace veřejnosti a zainteresovaných stran, což je zásadní pro silnější zapojení občanů do témat životního prostředí.
1.4 EHSV chce předložit několik návrhů, které považuje za důležité pro zlepšení obsahu návrhu směrnice, Komise může hodnotit tyto návrhy jako příspěvek občanské společnosti, které se to týká.
1.4.1 Za prvé musí být upřesněno a stanoveno, jaké koordinační a kontrolní funkce má Komise vůči regionálním samosprávným celkům, jejichž úlohou je hodnocení a stanovení cílů a prováděcích opatření pro mořské prostředí, které spadá do jejich kompetencí.
Tím by měly být vytvořeny ve všech mořských regionech jednotné a vyvážené postupy, neboť v této souvislosti musí být zohledněn přeshraniční charakter našich moří a oceánů a centralizovaná koordinace by dokonce umožnila jednat v třetích zemích, ve kterých je možné provádět opatření Společenství, a především v těch, se kterými nás vážou mezinárodní dohody.
1.4.2 S ohledem na existující definice, především na definici o dobrém ekologickém stavu na základě generických kvalitativních deskriptorů, považuje EHSV za nutné zahrnutí kvantitativních deskriptorů, jako např. u RSV pro vnitřní toky, neboť dobrý stav moří z velké části závisí na kvantitě.
Jako minimální cíle pro životní prostředí by měl být stanoven obsah sdělení, jak je objasněno v odstavci 5.5, neboť zachování generického postupu obsaženého v návrhu směrnice může narušit celkovou účinnost směrnice.
1.4.3 Výběr specifických oblastí, které jsou tak definované neboť v nich nelze dosáhnout ekologických cílů, by mohl na základě nejednoznačných definicí vést v praxi k zneužití a proto EHSV navrhuje, aby byly důvody a postup schválení jejich výjimečnosti Komisí jednoznačně a přesně definovány.
1.5 Nakonec je třeba poukázat na dvě témata, která jsou velmi důležitá pro provádění zde navržených cílů.
První se vztahuje na neprodlené použití všech dříve ustanovených opatření, které jsou obsaženy v balíčcích ERIKA I, II a III, především ty, které se vztahují na přístavy zodpovědné za příjem lodí, transevropské sítě pro dohled na provoz na mořích, zřízení systému auditu států pro registraci lodí, prozkoumání a inventarizace odpadových výrobků (včetně bomb, nádrží s radioaktivními výrobky) atd.
1.5.1 Za druhé je třeba připomenout a provádět výzkum v mořském prostředí, aby na základě obsáhlých a podložených znalostí mohly být konkretizovány cíle a stanoveny programy opatření pro opětovné nastolení dobrého stavu životního prostředí.
V tomto ohledu by bylo nutné širší zapojení do evropského rámcového programu pro výzkum.
2. Odůvodnění
2.1 V roce 2002 [1] Komise předložila sdělení, ze kterého vychází tento návrh směrnice, který stanovuje strategii na ochranu a zachování mořského prostředí z environmentálního pohledu, jejímž cílem je podporovat udržitelné využívání moří a zachovat mořské ekosystémy.
V Šestém akčním programu pro životní prostředí se již odkazovalo na nutnost vytvořit opatření pro ochranu a zachování mořského prostředí, a bylo vyjasněno, že cíl udržitelného využívání moří a oceánů nemůže být dosažen prostřednictvím jednotlivých opatření.
Ukázalo se, že je nutné rychle jednat, neboť mnoho nebezpečí, která byla konstatována v šestém akčním programu, se staly realitou, která překonává nejhorší očekávání [2].
2.2 Strategie navržená v uvedeném sdělení Komise vychází ze situace evropského mořského prostředí, která se v důsledku dopadu klimatických změn, znečištění moří nebezpečnými látkami, obchodního rybolovu, eutrofizace moří, a dále díky nebezpečnému nasazování exogenních druhů výrazně zhoršila.
S ohledem na další překážky institucionálního charakteru, např. výlučná zodpovědnost členských států za své mořské vody, existence mezinárodních smluv s účinkem na třetí země a řada těžko proveditelných a kontrolovatelných globálních dohod [3] je zřejmé, že tato strategie musí být i přes zjištěné překážky vypracována.
2.3 Nedávno a ve stejné době jako tento návrh směrnice bylo předloženo jiné sdělení [4], které nebylo konzultováno s EHSV, v němž je zmíněno brzké vypracování zelené knihy o strategii pro mořské prostředí.
Domníváme se, že Komise by měla brát v potaz obsah a připomínky ze stanovisek EHSV, a proto by bylo nejlepší vyžádat si novou konzultaci, do které by byly začleněny naše poznatky a stanoviska o politikách týkajících se mořského prostředí (rybolov, doprava, uhlovodíky atd.).
EHSV jako zástupce občanské společnosti chce vyslovit svůj názor.
3. Obsah návrhů
3.1 Návrh směrnice, kterým se zabýváme, je nástroj k provádění strategie na ochranu a zachování mořského prostředí.
Dále jsou zohledněny mezinárodní úmluvy, především ty, které v rámci Spojených národů [5] podepsala Komise a členské státy, a regionální dohody [6], jejichž cíle mají být dosaženy pomocí této směrnice.
3.2 Návrh směrnice je rozdělen do pěti kapitol.
V první se stanoví obecná ustanovení, ve kterých se definují předmět (článek 1), oblast působnosti (článek 2), mořské regiony a subregiony (článek 3), mořské strategie (článek 4), koordinace a spolupráce (článek 5) a příslušné orgány (článek 6).
3.3 Z této první části třeba poukázat na obsah článku 4 o mořské strategii, kterou mají vypracovat členské státy pro dotčený mořský region, která bude minimálně obsahovat následující:
- první posouzení současného environmentálního stavu dotčených vod a environmentálního dopadu lidských činností na tyto vody;
- určení dobrého environmentálního stavu dotčených vod;
- stanovení environmentálních cílů;
- stanovení a provedení programu sledování cílů.
Dále by měl nejpozději do roku 2016 být vypracován program opatření určený k dosažení dobrého environmentálního stavu moří a oceánů.
3.4 V druhé a třetí kapitole jsou vypracovány mořské strategie, v druhé jsou obsaženy předpisy pro vypracování strategií, ve třetí programy opatření.
3.4.1 Výchozím bodem pro vypracování mořských strategií je pro členské státy počáteční posouzení jejich evropských mořských vod (článek 7), do kterého zahrnují různé prvky, přičemž kladou důraz na hospodářskou a sociální analýzu jejich využívání a nákladů souvisejících se zhoršením mořského prostředí.
Dále je určen dobrý environmentální stav (článek 8 a příloha II) a stanoveny environmentální cíle (článek 9 a příloha III), nakonec jsou stanoveny způsoby programů sledování (článek 10 a příloha II a IV) a způsoby schválení (článek 11).
3.4.2 Ve třetí kapitole jsou určeny programy opatření, které mají být provedeny členskými státy v dotčených mořských prostředích (článek 12 a příloha V), aby bylo dosaženo dobrého environmentálního stavu, Komise musí být na základě počátečních posouzení informovaná o programech opatření (článek 14), aby je mohla poté schválit (článek 15). Jsou stanoveny také ad-hoc opatření pro zvláštní oblasti (článek 13).
3.5 Kapitola IV obsahuje předpisy ohledně aktualizace strategií pro dotčené mořské regiony (článek 16) a požadavek na předložení průběžné zprávy každé tři roky (článek 17).
Zvláštní zmínku si zaslouží článek 18, kterým se zavádí předpisy pro veřejné konzultace a informace v souladu se směrnicí 2003/35/ES.
Také je zmíněna povinnost Komise vypracovat hodnotící zprávu o provádění této směrnice (článek 19), a provést přezkum obsahu směrnice patnáct let po vstupu v platnost.
3.6 V poslední, páté kapitole, se stanoví technická přizpůsobení, s obzvláštním důrazem na přílohy směrnice (článek 21) a Výbor, který bude Komisi v této činnosti nápomocen (článek 22).
4. Připomínky k návrhům změn
4.1 Současný návrh směrnice musí být projednán v souvislosti s již zmiňovaným sdělením Komise Radě a Evropskému parlamentu "Směrem ke strategii ochrany a zachování mořského životního prostředí" (viz stanovisko CESE 578/2003 ke sdělení).
Sdělení obsahuje následující klíčové body:
- Jednotlivá opatření členských států a moře Společenství nevykazují žádané zlepšení mořského prostředí, jejich stav se naopak nadále zhoršuje;
- členské státy neprovádí účinnou kontrolu stavu mořských vod;
- vědecké poznatky v oblasti mořského prostředí jsou nedostatečné a vyžadují vyšší vědecké nasazení;
- definice prvků a cílů v souvislosti s nutnou strategií na ochranu a obnovu mořského prostředí je uspokojující a je navrženo 23 možných opatření.
4.2 Ve stanovisku EHSV jsou uvedeny následující aspekty:
a) sdělení je prvním krokem pro zavedení aktivit zaměřených na ochranu a obnovu mořského prostředí;
b) přesto chybí jasný a účinný postup, jako je např. předpis v RSV;
c) tento postup na základě ekosystémů by měl obsahovat ustanovení o "dobrém stavů vod", rozdělení mořského prostředí do oblastí, stanovení kritérií a mechanizmů pro koordinaci mezi úřady atd.
4.3 V tomto ohledu jsou do návrhu směrnice určitým způsobem integrovány důležité příspěvky stanoviska EHSV a je stanoven podobný postup pro aktivity jako v RSV, s velkým rozdílem v úloze Komise, členských států a organizace různých jejích prvků, aniž by pro to byly dostatečně vysvětleny důvody a využití, a především jsou ve směrnici obsaženy závažné protiklady.
Např:
a) sdělení konstatuje nedostatky jednotlivých opatření a rámce Společenství a ve stávajícím návrhu směrnice je toto schéma postupu zachováno;
b) sdělení obsahuje vyčerpávající definici prvků, cílů a opatření a ve stávající směrnici jsou tyto faktory zohledněny pouze v malé míře.
4.4 EHSV chápe, že stávající návrh směrnice je:
a) potřebný ale nedostatečný pro to, aby EU dosáhla obnovy a ochrany mořského prostředí, která se týká nejen výsostných vod;
b) dobrým východiskem, které by mělo být v důležitých aspektech dále propracováno;
c) nekompletní, a proto je nutné vyvinout další body a posteriori, tyto musí být pak integrovány do návrhu, tak aby rámcová směrnice získala požadovaný dosah a hloubku.
4.5 Provádění směrnice spočívá téměř výlučně na členských státech, Komise řídí aktivity, je informována členskými státy a smysluplně schvaluje či odmítá definice o environmentálním stavu, cíle a indikátory životního prostředí, plán sledování a program opatření pro zvláštní oblasti.
4.6 Nejsou vytvářeny nové legislativní ani řídící nástroje, využívá se stávajících nástrojů na úrovni Společenství a takových, které jsou stanoveny v mezinárodních dohodách podepsaných Evropskou unií.
4.7 Je vyjasněna forma podílu veřejnosti a zájmových stran prostřednictvím členských států.
5. Zvláštní poznámky
5.1 Zkušenosti získané z uplatňování ambiciózních evropských ustanovení v členských státech (RSV, IPPC) ukazují, že Komise musí mít důležitou roli nejen při dohledu, nýbrž také za dodržení zásady subsidiarity i ohledně koordinace a centralizace opatření k podpoře států.
Za tímto účelem by měla Komise pod jejím vedením zřídit fórum úřadů zodpovědných za regiony a mořské oblasti, za účasti zájmových stran z vědeckých institucí, které se průkazně specializují v této oblasti, jakož i úřadů zodpovědných za rybolov a radionuklidy.
5.2 V návrhu směrnice by proto neměly být zahrnuty jen povinnost informovat a schvalovat s ohledem na navrhované počáteční vyhodnocení, dobrý environmentální stav, environmentální cíle, program sledování a program opatření, včetně ad-hoc opatření pro zvláštní oblasti, nýbrž i stanovit postup a lhůtu na zpracování možných odmítnutí.
Tento postup by měl počítat s účastí zainteresovaných stran a všeobecně s veřejností a obsahovat prvky s dostatkem podnětů.
5.3 Obsah počátečního hodnocení je popsán v příloze II.
V tabulce k "tlakům a dopadům" je třeba v souladu se sdělením, které předcházelo návrhu směrnice, definovat antropogení příčiny a jejich souvislost s zatížením a dopadem a s prvky a cíly ochrany mořského prostředí, aby mohly v této souvislosti být stanoveny vhodné aktivity a politické opatření strategie.
5.4 Definice "dobrého environmentálního stavu" a "environmentálního stavu mořského prostředí" je prováděna na základě "kvalitativních generických deskriptorů a kritérií a norem".
Kvantitativní deskriptory by měly být rovněž zahrnuty, neboť některé proměnné veličiny vztahující se jak na počáteční hodnocení tak na dobrý environmentální stav, vyžadují tuto charakteristiku ve svých deskriptorech.
Pro sledování proměnných veličin zahrnutých do programů sledování jsou vyžadovány referenční kvantitativní údaje (např. hustota fytoplanktonu).
5.5 V článku 9 a příloze III se environmentální cíle definují na základě příliš obecných kritérií.
Bylo by přínosné, kdyby byly stanoveny minimální prvky a cíle, přičemž by měl být zohledněn přinejmenším obsah sdělení z roku 2002:
- pokles biologické rozmanitosti a zničení životního prostoru,
- nebezpečné látky,
- eutrofizace,
- radionuklidy,
- chronické znečišťování ropou,
- odpad,
- mořský provoz,
- zdraví a životní prostředí,
- klimatické změny.
5.6 Program opatření (článek 12, příloha IV) musí obsahovat minimálně opatření, která jsou podle evropské legislativy povinná, především to, které se vztahuje na pobřežní vody a jehož akční program má za cíl zamezit škodám způsobeným různými zdroji znečištění, které jsou vyjmenovány v předchozím odstavci.
Dále by byly zahrnuta i opatření, která jsou povinná podle mezinárodních dohod a úmluv, jakož i ad hoc opatření zaměřená na snížení dopadu zhoršení mořského prostředí ve "zvláštních oblastech".
Výhoda spočívá v tom, že všechny opatření a aktivity, které jsou rozděleny do různých ustanovení a právních předpisů, tak mohou být obsaženy v jednom celku a jejich dodržování tak bude usnadněno.
5.6.1 Na druhou stranu nesmí zůstat pouze u soupisu opatření, neboť se již ukázalo, že to nedokázalo zamezit zhoršování životního prostředí, a tak budou stěží stačit k tomu, aby se dosáhlo uspokojivého ekologického stavu mořských oblastí.
V tomto smyslu by bylo důležité pravidelně šířit v pobřežních státech osvědčené postupy v oblasti ekotechnologie (ekologické záchody, čisticí prostředky bez fosfátů, nárazníkové zóny a omezení v pobřežních oblastech atd.).
5.7 Návrh směrnice umožňuje, aby členské státy vybraly zvláštní oblasti, ve kterých nebude možno dosáhnout environmentálních cílů z následujících příčin:
- opatření či nečinnost jiného členského státu;
- přírodní příčiny nebo vyšší síla;
- změny nebo fyzikální znaky jako důsledek "opatření přijatých z důvodu obecného zájmu".
5.7.1 Toto znění je natolik nejednoznačné, že při provádění může dojít ke zneužití, a proto je nutná:
1. jasná a přesná definice těchto příčin:
- vypracování seznamu opatření nebo nedbalostí jiných členských států, které mohou ovlivnit proces dosažení environmentálních cílů;
- definice událostí, které jsou považovány za přírodní příčinu, a kritéria, kterými je určena vyšší moc;
- kritéria pro definici koncepce "veřejného zájmu";
2. stanovení postupu pro povolení těchto výjimek Komisí za účasti zainteresovaných stran a veřejnosti.
5.8 S ohledem na aspekty koordinace a spolupráce je vhodné mít na paměti třetí země, s nimiž EU sdílí oceány a moře, a ne pouze ty, se kterými má mezinárodní dohody, aby tak byla podpořena jejich spolupráce za účelem dosažení dobrých výsledků v oblasti životního prostředí.
5.9 Účast zainteresovaných stran a veřejnosti je v návrhu směrnice řízena pomocí stávajících státních systémů.
Tyto jsou ale v řadě zemí zpochybňovány, v některých případech kvůli chybějící transparentnosti, v jiných kvůli pozdnímu zodpovídání otázek, a někdy na základě nejasností v souvislosti s organizacemi, které jsou považovány za "zainteresované strany" atd.
Proto by měla Komise stanovit jednoduchý a účinný postup pro shromažďování a zpracovávání stížností nebo obvinění ze strany zainteresovaných stran a veřejnosti, kterým by bylo zaručeno právo na informace, konzultace a účast veřejnosti.
V tomto smyslu by mělo být odstraněno kritérium "smysluplnosti" ze schvalovacího postupu, jak již bylo zmíněno.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k tématu Řízení průmyslových změn v přeshraničních regionech po rozšíření EU
(2006/C 185/05)
Dne 20. července 2005 se budoucí rakouské předsednictví Rady Evropské unie v souladu s článkem 262 Smlouvy o založení Evropského společenství rozhodlo konzultovat Evropský hospodářský a sociální výbor ve věci Řízení průmyslových změn v přeshraničních regionech po rozšíření EU
Poradní komise pro průmyslové změny, kterou Výbor pověřil přípravou podkladů na toto téma, přijala své stanovisko dne 22. března 2006.
Zpravodajem byl pan Krzaklewski.
Na 426. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 20. a 21. dubna 2006 (jednání ze dne 21. dubna), přijal Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko 69 hlasy pro, 2 hlasy proti a 5 členů se zdrželo hlasování.
Část 1 – Závěry a doporučení EHSV
Rakouská vláda formálně požádala Poradní komisi pro průmyslové změny (CCMI) o vypracování průzkumného stanoviska ve věci Průmyslové změny a rozšíření EU: zkoumání následků v hraničních regionech.
Výbor považuje za důležité v průběhu příštího předsednictví stanovit přesnou a jasnou definici toho, co znamená výraz "region" v přeshraničním a průmyslovém kontextu.
Měly by být odlišeny regiony ležící podél nečlenských států EU a mělo by se vzít v úvahu, zda je daná sousední země přistupující zemí či nikoliv.
Je důležité odpovědět na otázku, jak stanovit hranici mezi vlivy změn, které se v těchto regionech objevily na počátku na 90. let 20. století, a těch, které souvisejí se vstupem do EU, a zhodnotit efektivitu nástrojů Společenství použitých v těchto oblastech před vstupem a po něm a to, s jakým zpožděním zde byly politiky EU prováděny ve srovnání s jinými regiony.
Výbor konstatuje, že velmi důležitým a možná rozhodujícím faktorem, který ovlivnil provádění a rozvoj průmyslové politiky v přeshraničních regionech po rozšíření EU v současnosti i v minulosti, je schopnost zainteresovaných stran v těchto regionech využít prostředky strukturálních fondů EU.
Je nezbytně nutné zvýšit jejich roli v těchto regionech.
Návrh nařízení Evropského parlamentu a Rady o Evropském sdružení pro přeshraniční spolupráci (ESPS) poskytuje novou příležitost v této oblasti.
Výbor zvláště zdůrazňuje potřebu zapojit hospodářské a sociální zájmové skupiny i jiné organizace občanské společnosti, zvláště vzdělávací zařízení, zainteresované na založení ESPS.
Zřizování takových právnických osob by mohlo dát podnět k přeshraniční spolupráci a posílit pocit identity těchto regionů a jejich snahu sladit své právní předpisy.
Výbor je přesvědčen, že rozvoj trhů práce v příslušných regionech představuje významný faktor průmyslových změn.
V současnosti nadále trvají dočasné překážky mobility pracovníků v rámci EU.
Výbor vyzývá členské státy, aby seriózně přezkoumaly, zda by bylo možné ukončit přechodná období dříve.
Přitom je nutno odpovídajícím způsobem zapojit a konzultovat sociální partnery na všech relevantních úrovních.
Co se týká jiných nástrojů průmyslové politiky, zdůrazňuje Výbor důležitost případného zavedení společného konsolidovaného základu pro daň z příjmu právnických osob (CCCTB).
Ve svém stanovisku Výbor opakovaně zdůrazňuje, že sociální dialog a občanská společnost mohou sehrát obzvláště důležitou úlohu při řízení průmyslové politiky v těchto regionech, jak při provádění dynamických průmyslových politik, tak při úsilí o překonávání problémů ve vzájemných vztazích mezi různými národnostmi, kulturními a etnickými skupinami.
Část 2 – Odůvodnění
1. Úvod
1.1 Krátce před převzetím předsednictví EU rakouská vláda formálně požádala Poradní komisi pro průmyslové změny (CCMI) o vypracování průzkumného stanoviska ve věci Průmyslové změny a rozšíření EU: zkoumání následků v hraničních regionech.
Průzkumné stanovisko je samozřejmě uveřejněno před přijetím návrhu nebo politického rozhodnutí rozhodovacího orgánu EU.
1.2 Přechod k tržnímu hospodářství a provedení pravidel Společenství pro vnitřní trh a hospodářskou soutěž vytvořily novou dynamiku v mnoha regionech střední a východní Evropy.
Přistoupení nových členských států ze střední a východní Evropy přiblížilo vzájemně hraniční regiony a v řadě případů oživilo dřívější obchodní a podnikatelské svazky.
Tato nová dynamika však také způsobila problémy související především s politikou trhu práce a odhalila deficity infrastruktury spolupracujících přeshraničních regionů.
1.3 CCMI a Evropské středisko pro sledování změn (European Monitoring Centre on Change, EMCC) pořádali v Bratislavě ve dnech 17. a 18. října 2005 workshopy za účelem bližšího poznání probíhajících průmyslových změn v přeshraničních regionech rozšířené EU a shromáždění dat na přípravu stanoviska. Akce se konala v přeshraničním regionu CENTROPE a zúčastnili se jí členové CCMI, zástupci sociálních partnerů z Rakouska, Slovenska a Maďarska a experti.
2. Obecné poznámky – hodnocení situace v přeshraničních regionech v rozšířené EU
2.1 V hraničních regionech dnes žije okolo 33 % obyvatelstva EU a jejich rozloha představuje přibližně 40 % celkové rozlohy Evropy [1].
2.2 Hranice EU se od podpisu Pařížské smlouvy o založení ESUO neustále mění.
Tento proces bude dále pokračovat ve střednědobém časovém horizontu.
Vzhledem ke stálým změnám, které s tím souvisejí, je nutné, aby EU systematicky aktualizovala svoji politiku pro hraniční regiony.
2.2.1 Regiony přistupujících zemí, které hraničí s EU, začínají vytvářet vazby s okrajovějšími sousedícími regiony EU již před přistoupením, jako součást harmonizace své legislativy a socio-ekonomických systémů.
2.2.2 "Železná opona" byla dosti zvláštním typem hranice.
Velká část této hranice dnes leží uvnitř hranic EU-25.
Když byla v roce 1989 stržena berlínská zeď, devět let po hnutí Solidarita v roce 1980, neměly regiony blízko hranice, která kdysi dělila země bývalého sovětského bloku od zbytku světa, především oblasti "země nikoho", prakticky žádnou infrastrukturu.
I přes značný pokrok, který byl učiněn při odstraňování následků politických rozhodnutí, která vedla k této situaci, je to stále problém, který není zdaleka vyřešen.
2.2.3 Další zvláštní hranici přestavuje pro EU Středozemní moře.
Ačkoliv politika spolupráce mezi EU a středomořskými zeměmi funguje již mnoho let, není vzhledem k současnému vývoji na mezinárodním poli v posledních letech pro EU prioritou.
2.3 Řada přeshraničních iniciativ (např. Euroregiony) byla založena v hraničních regionech nových členských států již před jejich přistoupením jako nová forma přeshraniční spolupráce založená na dohodách dosažených mezi sousedícími hraničními oblastmi.
Nebylo nutné řídit fungování Euroregionů mezivládními dohodami.
Tyto iniciativy byly založeny na svobodných rozhodnutích orgánů místní samosprávy a zainteresovaných stran.
Spolupráce v rámci Euroregionů byla zaměřena na společné řešení problémů bez ohledu na politické hranice a na zahájení ekonomické spolupráce v oblasti komunikací a činností na ochranu životního prostředí.
2.4 V praxi se meziregionální spolupráce v EU uskutečňuje od 90. let 20. století v rámci za sebou jdoucích programů INTERREG.
EHSV je určitým způsobem zapojen do této spolupráce a vypracoval stanoviska týkající se meziregionální spolupráce, založená na zkušenostech mimo jiné v oblasti Středomoří (stanovisko REG/95, 1995) a v Pobaltí [2] [3] [4].
2.4.1 EHSV stanovil, že meziregionální spolupráci podporovanou Společenstvím je možné vymezit podle následujících hledisek:
a) typ území: region, velká města, místní územní celky subregionální úrovně,
b) prostorová kategorie: přilehlé/nepřilehlé regiony (přeshraniční nebo nadnárodní spolupráce),
c) geografická oblast: spolupráce v rámci EU nebo mezi regiony EU a sousedními regiony v nečlenských státech,
d) úroveň spolupráce, jako například:
- shromažďování společných zkušeností, vytváření sítí pro přenos know-how,
- prostorové plánování,
- společné projekty na získávání investic do infrastruktury a jiných oblastí.
2.4.2 Výbor ve svých stanoviscích k iniciativě INTERREG uvedl, že vazby mezi různými kategoriemi spolupráce byly v 90. letech 20. století určitým způsobem selektivní.
Spolupráce například fungovala pouze na určitých úrovních a byla omezena na určité prostorové kategorie a geografické oblasti.
2.4.3 Významným úspěchem EU v přeshraničních regionech Francie, Belgie, Německa a Lucemburska, které všechny prošly intenzivní restrukturalizací, bylo použití metod na zabránění vylidňování těchto oblastí a jejich přeměně na opravdové "postindustriální pouště".
Prostředky a opatření dle smlouvy ESUO významně ovlivnily procesy restrukturalizace.
2.5 V současnosti existuje v Evropě okolo 180 přeshraničních iniciativ.
Většina z nich jsou nástroje na zmírnění negativních vlivů hranic.
Na území nových členských států se nachází 32 Euroregionů.
Je tudíž jasné, že nové členské státy EU jsou ve své podpoře zásady přeshraniční spolupráce velmi aktivní.
2.6 Většina ze 32 přeshraničních regionů, které pokrývají "nové" a "staré" členské státy, ještě čeká na společné iniciativy týkající se přímo průmyslové politiky, přestože mnoho společných podniků s touto oblastí politiky nepřímo souvisí.
2.7 Nové iniciativy v oblasti průmyslové politiky se objevily v těch přeshraničních regionech, které se nacházejí v blízkosti metropolitních oblastí (např. uvnitř trojúhelníku Vídeň-Budapešť-Bratislava), nebo které jsou oblastmi, ve kterých se nacházejí průmyslová centra nebo skupina velkých měst, která nemají metropolitní charakter (region Katovic a Ostravy podél česko-polských hranic).
2.7.1 Zajímavým novým příkladem průmyslové změny je region Friuli-Venezia Giulia na hranici Itálie a Slovinska, ve kterém došlo k obnově zpracovatelské činnosti jak před rozšířením EU, tak po něm, především v nábytkářském průmyslu.
3. Konkrétní poznámky
3.1 Hlavní znaky přeshraničních regionů v rozšířené EU
3.1.1 Znaky přeshraničních regionů s rozvíjející se průmyslovou politikou, které jsou uvedeny v tomto stanovisku, byly určeny především na základě pozorování uskutečněném v regionu CENTROPE [5].
3.1.1.1 Tento region zahrnuje území ze třech nových a jednoho z patnácti starých členských států (v Rakousku se jedná o spolkové země Vídeň, Dolní Rakousko a Burgenland, v České republice o Jihomoravský kraj, na Slovensku o Bratislavský a Trnavský kraj, v Maďarsku o župy Győr-Moson-Sopron a Vas).
Celý region sdružuje oblasti s problémy typickými pro okrajové regiony a s nimi sousedící hospodářsky dynamická centrální městská území.
3.1.1.2 V 90. letech 20. století prošla tato oblast rozsáhlou restrukturalizací, jejímž přímým důsledkem byly investice do části tohoto regionu.
To vedlo taktéž k posunům na trzích práce, z nichž odešla značná část zejména starších pracovníků a kde souběžně s investicemi – ne vždy na stejném místě – později vznikla poptávka po pracovní síle.
3.1.1.3 Díky rozšíření EU došlo na území, kde hraničí čtyři státy (Rakousko, Česká republika, Slovensko a Maďarsko), ke spojení rozmanitých regionálních trhů práce, jejichž integrace představuje výzvu.
Přesídlení podniků a pracovních sil do měst i nedostatečná (dopravní) infrastruktura nadále zatěžují strukturu trhu práce, stejně jako výrazné mzdové rozdíly mezi Rakouskem a novými členskými státy EU a očekávaný nedostatek odborných pracovníků.
3.1.1.4 Nyní zaznamenáváme první známky vzniku přeshraničních výrobních sítí.
Rozvoj dopravní infrastruktury, který vyžaduje velké investice, sehrál v tomto procesu svoji úlohu.
To na oplátku vedlo k zaplnění prázdných míst a k obnovení starých svazků.
3.1.2 Zahraniční a domácí investice jsou hlavním podnětem průmyslových změn v těchto regionech a také v malých a středních podnicích.
V zemích, kde byly vytvořeny zvláštní ekonomické zóny nebo průmyslové zóny ještě před přistoupením, byla většina investic "přitahována" do oblastí, které se jen zřídka, pokud vůbec, kryly s přeshraničními regiony (viz stanovisko Výboru CCMI/025).
To pomáhá vysvětlit malý počet regionů s přeshraniční spoluprací, ve kterých byla rozvinuta nová průmyslová politika.
3.1.2.1 Hlavní hnací silou růstu jsou investice do rozvoje nezastavěných ploch ("greenfield") a ekonomicky již nevyužívaných lokalit ("brownfield") a přemístění podniků.
Stimulem těchto investic byla mimo jiné identifikace nových trhů, rozdíly ve zdanění podniků, značné mzdové rozdíly a státní podpory.
Tyto faktory podpořily proces restrukturalizace a přispěly k hospodářskému růstu.
3.1.2.2 Pomohly přilákat vysoce a středně kvalifikované zaměstnance a snížit náklady na pracovní sílu a další náklady.
Významně vzrostla poptávka po dělnících obsluhujících stroje, montérech, strojních technicích, svářečích, strojních inženýrech a specialistech na informační technologie, a to se stále více projevuje v odvětvích zpracovatelského průmyslu v EU.
3.1.2.3 Výsledkem této činnosti je zlepšení řídících schopností a vytvoření politiky lidských zdrojů a fungujících průmyslových vztahů.
Umožnila též získat finanční prostředky na investice a pomohla posílit vazby s dodavateli a zákaznickým trhem.
3.1.2.4 Tyto investice se netýkaly pouze velkých firem v EU, ale také malých a středních podniků a firem mimo EU.
Tyto firmy shromáždily investice, vytvořily multiplikační účinky, vazby s místními podniky a svazky s domácími podniky a zahraničními pobočkami.
3.1.3 Analýza strukturálních změn v průmyslu probíhajících ve zkoumaných přeshraničních regionech ukazuje, že metoda obecně používaná v těchto oblastech je metoda "krok za krokem".
3.1.3.1 Jako první krok byla prováděná výrobní činnost náročná na pracovní sílu a spoléhala na nekvalifikované pracovníky.
Jako druhý krok byli využíváni lépe kvalifikovaní pracovníci a dokonalejší služby.
V případech, kdy byl první krok úspěšný, byly za účelem snížení nákladů na pracovní sílu učiněny pokusy o zadání určitých činností mimo firmy (ale uvnitř regionu).
3.1.3.2 Dvousměrná strukturální sloučení měla výrazný dopad na strukturální otázky týkající se těchto průmyslových změn. Sloučení dělíme na sloučení směrem nahoru (zahraniční společnosti v rámci regionu a mimo něj) a na sloučení směrem dolů (v rámci místní oblasti) a jejich cílem je získat konkurenční výhodu v rámci sítě nebo regionu.
3.1.3.3 Používaly se také přístupy s vyšším rizikem (založené na principu "sněhové koule"), které vedly k vytvoření silnějších pout.
"Enklávy" rozrůstající se společnosti, které vznikaly v důsledku tohoto procesu, byly snadno "transplantovány" do jiných společností.
3.1.3.4 Stále běžnějším jevem v přeshraničních regionech, také v nových členských státech, je zakládání nových poboček společností dynamickými investory, kteří přecházejí do druhého kroku vývoje v daném regionu.
Průmyslovou politiku stimulují v těchto regionech sítě společností často mezinárodní povahy, které se zabývají například interaktivním přeshraničním řízením lidských zdrojů.
3.2 Faktory růstu a integrace doprovázející průmyslové změny v přeshraničních regionech
3.2.1 Jednou z takových výzev pro průmyslovou politiku je využívání přímých pobídek a zavedení asymetrie mezi společnostmi.
Větší problémy při používání této asymetrie mají společnosti, v jejichž síti jsou začleněny malé a střední podniky.
3.2.1.1 Jak popisuje R. Pedersini ve své prezentaci (viz pozn. 5), může nastat v blízké budoucnosti také zkrácení činností společností do střednědobého časového horizontu, jež bude mít přirozeně sociální důsledky a je nutné ho provést s využitím vhodných záručních mechanismů, které tvoří součást sociálního a hospodářského dialogu.
3.2.2 Jednou z velmi důležitých výzev pro rozvoj celé EU a pro budoucí průmyslovou politiku na jejím území, především v přeshraničních regionech, jsou rozdíly ve zdaňování podniků, zejména u daně z příjmu právnických osob [6].
3.2.2.1 Je zcela zásadní, aby bylo stanoveno, zda by daň z příjmu právnických osob měla být harmonizována a jak by měl být určen daňový základ – tzn. měl by být založen na registrovaném sídlu společnosti (zdanění v domovském státě – Home State Taxation, HST) nebo na společném konsolidovaném základu pro daň z příjmu právnických osob (common corporate consolidated tax base, CCCTB)?
3.2.2.2 Systém HST vylučuje potřebu použít několik různých právních nařízení v EU na vyměření daně z příjmu.
Tento systém však zahrnuje více rizik [7].
3.2.2.3 Používání CCCTB bude znamenat, že všechny podniky fungující přeshraničně budou používat jednotné principy na výpočet svého zdanitelného příjmu [8], bez ohledu na to, ve které zemi má společnost sídlo.
Metoda CCCTB dále nebude vyžadovat žádné změny v současných vnitrostátních nařízeních, pouze schválení vytvoření nových dodatečných nařízení platících v celé EU pro podniky, které jsou činné v několika zemích.
3.2.2.4 Jednou nevýhodou CCCTB je riziko, že dva podniky z jedné země budou používat různé způsoby na vyměření svého zdanitelného příjmu.
3.2.3 Jedním z nejdůležitějších faktorů ovlivňujících rozvoj průmyslové politiky v těchto regionech je současný stav a tempo rozvoje dopravní infrastruktury v regionu a v jeho vstupních koridorech.
Z tohoto důvodu je navíc k intenzivním investicím do výstavby a modernizace dopravní sítě v regionu nutné koncipovat projekty v oblasti dopravy a řídit je moderním způsobem prostřednictvím inovací a vědeckého výzkumu.
4. Závěry a doporučení
4.1 Koncept přeshraničního regionu s novou, fungující průmyslovou politikou je velmi komplexní povahy, a to jak z obecného hlediska, tak z hlediska specifických případů a polohy.
Z tohoto důvodu Výbor považuje za důležité v průběhu příštího předsednictví stanovit přesnou a jasnou definici toho, co znamená výraz "region" v přeshraničním a průmyslovém kontextu.
Tato definice by měla odlišit regiony ležící podél nečlenských států EU a vzít v úvahu, zda je daná sousední země přistupující zemí či nikoliv.
4.1.1 Co se týče regionů ležících v nových členských státech na hranicích se "starými" členskými státy EU je důležité odpovědět na otázku, jak stanovit hranici mezi vlivy změn, které se v těchto regionech objevily na počátku na 90. let 20. století, a těch, které souvisejí se vstupem do EU, a určit do jaké míry byly v těchto oblastech použity nástroje Společenství před vstupem a po něm.
4.1.2 Práce nového předsednictví by ve spolupráci s EHSV měla poskytnout odpovědi na tyto otázky:
- Nejsou nástroje Společenství (jak přímé tak nepřímé) používané v přeshraničních regionech nevyhovující potřebám těchto regionů a tudíž i celé EU?
- Jak je možné maximálně využít souladu zaznamenaného mezi zaměstnavateli a odborovými svazy, který se zdá být charakteristickým pro mnoho obchodních podniků v přeshraničních regionech?
- Co je možné učinit pro oddálení bezprostřední hrozby dvojité přemístění z přeshraničního regionu do zemí východní Evropy a nakonec do Asie?
- Nebylo by rozumné, vzhledem k činnosti na zmírnění následků opožděného rozvoje (zapříčiněného jak historickými důvody, tak neúspěchem politik EU udržovat krok s potřebami těchto regionů) prováděné v mnoha přeshraničních regionech, zavést určité nástroje EU v těchto regionech předem a považovat je za způsob ověření politik a za pilotní řešení?
4.2 Vzhledem k přístupu, který je typický pro přeshraniční regiony v rozšířené EU a který je charakterizován:
- snahami o snížení nákladů na pracovní sílu,
- dynamickým přemístěním společností,
- snahami o zkracování plánovaného období činností společnosti do střednědobého časového horizontu,
- dynamickými změnami ve struktuře zaměstnanosti v důsledku používání metody "krok za krokem",
považuje EHSV za velmi důležité zajistit sociální soudržnost a zabránit konkurenci, která vede ke znehodnocování pracovně-právních a sociálních norem.
Proto je nezbytné, aby tyto procesy probíhaly s využitím nástrojů moderních průmyslových vztahů zavedených v EU, především v oblasti sociálního dialogu nebo dialogu zainteresovaných stran.
4.2.1 Vzhledem k potížím na trhu práce typickým pro přeshraniční regiony, způsobeným zanedbáváním v minulosti, restrukturalizací a dynamickými změnami z důvodu provádění zvláštní průmyslové politiky v těchto regionech, navrhuje EHSV používat jako pobídku k vytváření pracovních míst a zvyšování kvalifikace dočasné mechanismy na podporu zaměstnanosti, které byly dříve často v EU používány a kterými jsou subvencovány podniky vytvářející trvalá pracovní místa.
4.2.2 Tento přístup by měl být formálně zajištěn proti zneužití veřejných peněz a mělo by být zaručeno, že takto vytvořená místa jsou opravdu nová a trvalá.
Podrobnosti těchto zajišťovacích mechanizmů byly stanoveny v revidovaných směrnicích EU o veřejných zakázkách.
4.2.3 Státní podporu nebo prostředky ze strukturálních fondů by neměly dostávat zejména ty podniky, které v rozporu s národními nebo mezinárodními právními předpisy po obdržení předchozí podpory přemístily pracovní místa nebo v rámci přemísťování propustily pracovníky v původním sídle podniku.
4.3 Výbor konstatuje, že velmi důležitým a možná rozhodujícím faktorem, který v současnosti i v minulosti ovlivnil řízení a rozvoj průmyslové politiky v přeshraničních regionech v rozšířené Evropě, je možnost zainteresovaných stran v těchto regionech využívat finančních prostředků ze strukturálních fondů EU.
Zvýšení úlohy strukturálních fondů v těchto regionech je zcela zásadní jak pro zmírnění následků intenzivního přechodu, tak pro přizpůsobení se dynamické povaze používaných politik.
4.3.1 Na základě tohoto Výbor v návaznosti na své stanovisko [9] k návrhu nařízení Evropského parlamentu a Rady o Evropském sdružení pro přeshraniční spolupráci (ESPS) obzvláště zdůrazňuje potřebu rozšířit ta ustanovení nařízení, která se týkají cíle a složení ESPS, o následující znění: "a hospodářských a sociálních subjektů a jiných zainteresovaných organizací občanské společnosti...".
4.3.1.1 Právnické osoby založené jak v rámci ESPS tak v rámci jiných strukturálních fondů by měly být zodpovědné za koordinaci různých zdrojů financování a za zajištění přípravy a realizace projektů fondů podporujících průmyslovou politiku v daném regionu. Toto financování by bylo dostupné zástupcům různých zainteresovaných stran v regionu.
Založení takových právnických osob by mohlo pomoci zlepšit motivaci k přeshraniční spolupráci a poskytnout regionům větší pocit sebedůvěry a zvýšit jejich snahu harmonizovat svá nařízení.
4.3.2 Při tvorbě a realizaci projektů podporovaných ze strukturálních fondů by se mělo využít existující výhody kombinovat zdroje z veřejných fondů s finančními zdroji od soukromých investorů, aniž by veřejný podíl byl považován za zakázanou podporu.
Z tohoto kritéria by netěžily společnosti, ale region – vytváření pracovních míst, rozvoj infrastruktury a produktivita hospodářství.
4.4 Výbor se domnívá, že rozvoj trhů práce v těchto regionech představuje významný faktor průmyslových změn.
V současnosti nadále trvají dočasné překážky mobility zaměstnanců v rámci EU.
Výbor vyzývá členské státy, aby seriózně přezkoumaly, zda by bylo možné ukončit přechodná období dříve.
Přitom je nutno příslušně zapojit a konzultovat sociální partnery na všech relevantních úrovních.
4.4.1 Při podpoře lepších podmínek pro mobilitu pracovníků v přeshraničních regionech se nesmí zapomínat na možné národnostní a etnické napětí, které se může objevit.
Specifická situace a zkušenosti regionů, ve kterých se vzájemně setkávají různé kultury a národnosti, znamenají, že tyto obtížné otázky je třeba překonat a zmírnit efektivněji než v jiných oblastech.
Sociální dialog a občanská společnost mohou také sehrát obzvláště důležitou úlohu při překonávání problémů ve vzájemných vztazích mezi různými národnostmi a etnickými a kulturními skupinami [10].
4.5 Činnost související s dynamickými strukturálními změnami v přeshraničních regionech by měla být doprovázena rozhodnutími na základě expertiz a měření, vědeckým výzkumem prováděným pod záštitou po sobě jdoucích předsednictví EU, protože spontánní iniciativy by se mohly ukázat nejen jako neúčinné, ale také jako destabilizující.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k návrhu nařízení Evropského parlamentu a Rady o statistice Společenství v oblasti migrace a mezinárodní ochrany
KOM(2005) 375 v konečném znění – 2005/0156 (COD)
(2006/C 185/06)
Dne 15. listopadu 2005 se Rada, v souladu s článkem 262 Smlouvy o založení Evropského společenství, rozhodla konzultovat Evropský hospodářský a sociální výbor ve věci výše uvedené.
Specializovaná sekce "Zaměstnanost, sociální věci, občanství", kterou Výbor pověřil přípravou podkladů na toto téma, přijala stanovisko dne 22. února 2006.
Zpravodajkou byla paní Sciberras.
Na 426. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 20. a 21. dubna 2006 (jednání ze dne 20. dubna 2006), přijal Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko 131 hlasy pro, 3 členové se zdrželi hlasování.
1. Úvod
1.1 V roce 1999 vstoupila v platnost Amsterodamská smlouva.
Jedním z cílů této smlouvy je zachovávat a rozvíjet "…Unii jako prostor svobody, bezpečnosti a práva, ve kterém je zaručen volný pohyb osob ve spojení s vhodnými opatřeními týkajícími se kontroly na vnějších hranicích, práva azylu, přistěhovalectví a předcházení a potírání zločinnosti." [1]
1.2 To byl převratný milník, protože migrační politika tak byla přesunuta ze třetího pilíře Evropské unie založeného na mezivládní spolupráci do prvního pilíře, jehož politiky zahajuje Evropská komise.
1. květen 2004 je také počátkem nové fáze v oblasti migrační politiky v 25 členských státech, protože došlo k dalšímu rozšíření této postupné změny od vnitrostátní politiky ke společné politice.
1.3 Britskému předsednictví se povedlo 17. prosince 2005 úspěšně uzavřít dohodu o finančním výhledu na období let 2007-2013, jenž představuje rámec financí Unie pro následující období [2].
1.4 Pod hlavičkou "občanství, svoboda, bezpečnost a spravedlnost" je postaráno o bezpečnost občanů 25 členských států EU prostřednictvím očekávaných výdajů na různé iniciativy v oblastech jako je ochrana hranic.
Očekává se, že v následujících osmi letech se výdaje spadající pod tuto hlavičku značně zvýší.
Existují ale také iniciativy v oblasti sociálních politik, které se odrážejí v sociálních projektech jako Evropský fond pro uprchlíky a fond integrace, jejichž cílem je zlepšit poskytování služeb populacím přistěhovalců v členských státech.
1.5 Zasedání Evropské rady v Soluni v roce 2003 také vybídlo, aby byly prozkoumány "legální prostředky, které by umožnily státním příslušníkům třetích zemí migrovat do Unie, s přihlédnutím k přijímací kapacitě členských států" [3].
1.6 Debata v tomto ohledu, zejména zhodnocení přijímací kapacity jednotlivých členských států, musí vzít v úvahu nejen počet obyvatel, rozlohu a velikost ekonomiky jednotlivých států, ale také existující populaci migrantů a současné migrační toky.
Ty zase nebudou moci být správně zhodnoceny bez sladění statistických metadat (pravidel pro sběr dat) ve všech členských státech, aby byla zajištěna vnitřní shoda statistických údajů v rámci EU.
1.7 Absence harmonizace statistik je částečně výsledkem rozdílných definic migrace, které zase mohou souviset s rozdíly v legislativě týkající se migrace.
Sběr dat je také neúčinný a má nedostatky, které brání vytvoření a rozvoji postupné harmonizace.
1.8 Nelegální přistěhovalectví a nehlášená práce jsou navíc běžné a jsou na vzestupu, což je částečně způsobeno omezeními legálních cest legální migrace.
Tato neregistrovaná migrace je oblastí, ve které je pravděpodobnější, že statistické měření bude nepřesné.
Zejména v tomto případě se rozsah a postup statistických výpočtů bude lišit mezi různými národními statistickými úřady, a proto je tím důležitější, aby došlo k harmonizaci metadat mezi členskými státy.
Otázka vykazování nižšího než skutečného počtu nelegálních přistěhovalců se například v USA objevila v podobě diskuse týkající se toho, jestli mají být údaje ze sčítání lidu opraveny použitím údajů o neregistrovaných obyvatelích, které byly získány pomocí technik výběru.
Kromě technik výběru existují i další metody, které mohou být využity pro sběr statistických údajů.
Například ve Francii jsou do sběru údajů zapojeny místní orgány.
1.9 Návrh Ústavní smlouvy uznává "právo členských států stanovit objem vstupů státních příslušníků třetích zemí přicházejících z třetích zemí na jejich území s cílem hledat tam práci jako zaměstnanci nebo osoby samostatně výdělečně činné" [4].
EHSV je názoru, že toto ústavní omezení nebrání Unii, aby dosáhla vysoké úrovně legislativní harmonizace přijímání migrantů.
EHSV zdůraznil nutnost aktivní politiky EU v oblasti ekonomické migrace a nutnost harmonizovaných právních předpisů. [5]
1.10 Další rozvoj právního rámce pro přistěhovalectví je zčásti oprávněn demografickou realitou a plněním Lisabonské strategie.
EHSV konstatoval, že "demografický vývoj v Unii a Lisabonská strategie ukazují, že bude nutné, aby Evropa disponovala aktivní politikou v oblasti příjímání ekonomických imigrantů.
I když má každá země své vlastní potřeby a svá specifika, všechny se shodnou na potřebě otevřít se ekonomické imigraci." [6] Evropská unie a členské státy požadují právní předpisy, které umožní pracovní migraci legální a transparentní cestou.
Výbor uznává, že ačkoliv důraz se zde klade na ekonomická hlediska migrace, je to sám o sobě zjednodušující přístup, a uznává, že členské státy také potřebují přijmout aktivní politiky týkající se vstupu neekonomických migrantů.
1.11 Velké migrační toky také způsobují problémy s přizpůsobením v hostitelských zemích následkem vzniklého tlaku na veřejné služby a rovněž možné důsledky na podmínky na trhu práce.
Tyto důsledky se liší podle absorpční kapacity hostitelských zemí.
Má-li být veřejné mínění poučeno o průvodních jevech migračních toků, je nezbytné, aby byly k dispozici přesné statistické informace, které se shodují ve všech členských státech.
Statistická přesnost může také přispět k vzepření se xenofobním náladám, které mohou být přítomny jako součást veřejného mínění, například postoje jako "přistěhovalci berou práci místním" a "je to invaze".
1.12 Spolehlivé statistické informace mohou podpořit společný právní rámec, který by přispěl k ochraně práv migrantů.
Výbor vyzývá Komisi, aby položila důraz na význam přesného shromažďování, třídění a výkladu statistických informací a tak se vyhnula chybnému výkladu údajů.
1.13 Vzhledem k tomu, že migrující pracovníci tvoří tak důležitou část pracovní síly, musí se při plnění cíle mobility trhu práce v rámci EU vzít v úvahu důsledky omezení pohybu a stěhování migrujících pracovníků, kteří pocházejí ze zemí mimo EU, mezi členskými státy.
Tyto toky uvnitř EU by navíc zmírnily problémy s přizpůsobením, jimž čelí obce přijímající migranty, a které mají nižší absorpční kapacitu.
1.14 Výbor vychází z postoje, že aby byla zajištěna vážnost lidských práv a ochrana lidské důstojnosti každého jednotlivce, každý proces sběru nebo zpracování osobních údajů pro statistické účely anebo jiné oficiální použití osobních údajů, které byly tímto způsobem získány, by měly být důkladně zabezpečeny proti jakémukoliv zneužití postupu nebo jiným nepovoleným aktivitám.
2. Význam statistických údajů v mezích právního rámce
2.1 Statistické informace odrážející politické, sociální a ekonomické postoje a národní přístup zemí EU, pokud jde o otázku migrace, mohou ovlivnit stanovení, analýzu a přezkum migrační politiky v těchto zemích a zároveň k ní přispět.
2.2 Přesné statistické údaje jsou velmi důležité pro zmapování populací migrantů v zemích EU, včetně, mimo jiné, velikosti a dalších demografických charakteristik.
Výbor naléhá na Komisi, aby zdůraznila potřebu přesných statistických údajů v této oblasti, aby členské státy uznaly význam tohoto tématu a umístily sem více prostředků.
3. Údaje o migraci
3.1 Nesmí se zapomínat na rysy tohoto migračního scénáře. Za prvé, východo-západní směr migrace ve snaze najít lepší životní podmínky převládá.
Za druhé, v nových zemích EU je více přistěhovalců ze zemí mimo Evropskou unii, které zjevně lákají možné výhody vyplývající z členství těchto zemí v EU, při čemž je zde prémie v podobě využití těchto zemí jako odrazového můstku k pohybu dále na západ.
Statistické informace o trendech migrace jsou pro členské státy velmi důležité, aby mohly analyzovat minulé a současné migrační toky a předvídat ty příští a analyzovat dopad na demografická, sociální a ekonomická hlediska a jejich potenciál, což pak ovlivní politiku v těchto oblastech.
4. Výhody statistických údajů
4.1 Většina členských států EU vytvořila důkladné statistiky o zemích původu žadatelů o azyl.
Přesto jsou pro budoucí nadnárodní srovnávání stále velmi potřebné podrobnější statistiky založené na kritériích shodných v členských státech.
4.2 Navržené nařízení pro společný rámec pro shromažďování a sestavování statistik je nezbytné zejména v zemích, v nichž se nevede ani centrální databáze o migraci a azylu a v nichž si jednotlivé orgány vedou své vlastní databáze.
4.3 Jedna ze zásadně důležitých rolí, kterou statistika hraje, je vliv na rozvoj a přezkum politik.
Například tam, kde statistiky ukázaly, že mezi populací osob přicházejících v rámci neřízeného přistěhovalectví jsou děti, nezletilí bez doprovodu, těhotné ženy a osoby se zdravotním postižením, to vedlo k vytvoření vnitrostátních politik týkajících se propouštění "zranitelných skupin" ze záchytné vazby a "nezletilých bez doprovodu".
Z toho důvodu má další selhání statistik při sběru více demografických a sociálně ekonomických informací, včetně toho, jakým jazykem mluví, kromě pouhého počtu příchozích dopad na politické linie.
To může mít zároveň důsledky pro integraci migrantů na trhu práce.
4.4 Přesnější a úplné vedení statistik umožňuje vytváření lepších odhadů a tak poskytuje základ, na kterém lze stavět například budoucí plánování prostředků. Statistiky také poskytují hodnotný nástroj na podporu rozdělení prostředků.
Ukáží-li roční statistiky například, že do země přichází rovnoměrný počet nezletilých bez doprovodu jako nelegální přistěhovalci, pak je potřeba, aby se naplánovaly nebo rozšířily prostředky za účelem poskytnutí zvláštních ubytovacích zařízení a podpůrných služeb pro tuto skupinu.
4.5 Kvalitní vedení statistik přispěje k zajištění toho, že poskytované služby budou uživatelům vyhovovat a že rozdělení prostředků mezi členské státy může být provedeno spravedlivě a poměrně.
4.6 Také srovnávací průzkum všech imigračních zákonů uplatňovaných v EU-25 by Evropské komisi rozhodně pomohl s lepší koordinací politiky přistěhovalectví na úrovni EU.
Přestože přistěhovalectví spadá do pilíře Justice a vnitřní věci, evropští občané, zejména ze zemí, které jsou tímto lidským fenoménem postiženy, vyvíjejí stále větší nátlak, aby tato otázka byla vyřízena na úrovni EU.
Cílem tohoto průzkumu by bylo usilovat o harmonizaci statistik a tak napomoci imigračním politikám EU, aby byly soudržnější.
4.7 Spolehlivé statistické informace a průzkumy týkající se charakteristických rysů nelegálních přistěhovalců by členským státům EU pomohly s analýzou základních příčin neřízeného přistěhovalectví.
Tyto údaje by mohly zahrnovat sociálně-ekonomické prostředí těchto přistěhovalců, jejich základní dovednosti, touhy a důvody k emigraci.
Tyto průzkumy by mohly vést k lepšímu standardu informací, které jsou o přistěhovalcích udržovány, a k organizaci prostředků pro ně, jako například vzdělávacích programů a programů odborné přípravy.
Sběr statistických údajů o počtu přistěhovalců, kteří byli informováni o žádostech o mezinárodní ochranu, o počtu podaných žádostí, počtu přijetí a zamítnutí různých druhů statusu (článek 4) je také velmi důležitý pro stanovení politik, které se týkají ochrany přistěhovalců.
Shromažďování a zpracování údajů by mělo spadat pod kontrolu veřejných orgánů členských států, jimž by měly být poskytnuty lidské síly, know-how a nástroje.
Staraly by se o důvěrnost osobních požadovaných údajů a o sestavování výročních zpráv svým parlamentům.
Shromažďování a třídění těchto informací a statistických údajů vyžaduje společné úsilí členských států při náboru kvalifikovaných tlumočníků, kteří by mohli s přistěhovalci komunikovat s cílem získat všechny údaje potřebné pro úspěšný průzkum.
Podobné shromažďování údajů by členským státům také pomohlo při provádění odpovídajících politik.
Shora uvedené programy přispívají k integraci přistěhovalců do společností členských států, a jsou k dispozici fondy pro sběr údajů o sociálním prostředí přistěhovalců, kromě dalších kritérií.
Tyto statistické nástroje by také pomohly dalším subjektům, například evropskému středisku, při ochraně lidských práv.
4.8 Statistiky o záchytných a otevřených centrech, která přijímají nelegální přistěhovalce, jsou také nezbytné, aby Evropská komise mohla přijít s návrhem společné politiky na toto téma.
4.9 Členské státy by měly spolupracovat také na shromažďování a třídění údajů o práci (legální i nelegální) a ubytování přistěhovalců.
Tyto údaje poskytnou 25 zemím EU informace o směrech vývoje, což by mohlo vést k vytvoření politik zaměřených na zlepšení života a podmínek přistěhovalců za prací.
Členské státy by tedy měly utajovat požadované osobní údaje a zodpovědné služby by měly vypracovávat výroční zprávy pro své parlamenty.
4.10 Statistiky mohou být využity také v informačních a integračních kampaních.
Statistické údaje, zejména o sociálním prostředí a dosavadním vzdělání přistěhovalců, by občanům EU mohly dále pomoci, aby tyto přistěhovalce pomohli integrovat.
Z toho důvodu Výbor vyzývá Komisi, aby přijala význam sociálních údajů a údajů o vzdělání.
4.11 Statistiky o výdajích, které má hostitelská země na kontrolu, zadržení, repatriaci a integraci přistěhovalců, jsou také nanejvýš důležité, aby 25 zemím EU pomohly při sestavování nějaké podoby na solidaritě založeného společného fondu a politiky týkající se přistěhovalectví.
Statistiky mohou také přispět k lepšímu zhodnocení potřeby financování.
4.12 Výbor vyzývá Komisi, aby zavedla nové kritérium příjezdů a zahrnula vstupy vzduchem, po souši a po moři, aby se vytvořily úplnější statistiky o prevenci nedovoleného vstupu a pobytu (článek 5) a zlepšení zdrojů údajů a norem (článek 9).
5. Nutnost zajistit mezinárodní ochranu přistěhovalců
5.1 Evropa byla v posledních letech svědkem přílivu osob přicházejících v rámci neřízeného přistěhovalectví ze zemí subsaharské Afriky a dalších afrických zemí.
Osoby přicházející v rámci neřízeného přistěhovalectví a s úmyslem požádat o azyl jsou často osoby, které uprchly ze svých zemí před pronásledováním, mimo jiné, z náboženských, rasových a politických důvodů a také kvůli občanské válce, hladomoru, chudobě, přírodním katastrofám a ekonomickým důvodům.
Mnoho jich bylo svědky zabíjení, mučení či jiného utrpení svých rodinných příslušníků anebo od nich byli odloučeni.
Jejich zkušenosti během cesty způsobí, že jsou traumatizovaní, zranitelní a potřebují ochranu.
Kvalitní statistické informace o důvodech k emigraci mohou určit příčiny přistěhovalectví a pomoci při dalším rozvoji a vyhodnocování politik týkajících se azylu a obchodování s lidmi.
5.2 Země přijímající osoby, které přicházejí v rámci neřízeného přistěhovalectví, a všechny osoby, které s nimi budou pracovat, musí respektovat závazky vyplývající z mezinárodních lidských práv a vnitřních zákonů o přistěhovalectví a uprchlících, aby mohly přistěhovalcům poskytnout ochranu.
Bezpečnostní složky (vojsko a policie) hostitelské země jsou povinny poskytnout počáteční záchranné akce a minimální normy EU pro přijetí.
Během tohoto přijetí je poskytnuto lékařské ošetření, pokud je třeba, a zároveň se co nejpřesněji určuje země původu osob přicházejících v rámci neřízeného přistěhovalectví a další demografické údaje.
Přistěhovalec má také základní právo na informaci o tom, jak požádat o azyl.
Sběr statistických údajů o počtu přistěhovalců, kteří byli informováni o žádostech o mezinárodní ochranu, o počtu podaných žádostí, počtu přijetí a zamítnutí různých druhů statusu (článek 4) je také velmi důležitý pro stanovení politik, které se týkají ochrany přistěhovalců.
5.3 Hostitelské země musí dodržovat závazky vyplývající z mezinárodních lidských práv, které přijaly, když podepsaly mezinárodní anebo regionální úmluvy, prohlášení nebo smlouvy.
Evropská unie vyžaduje, aby členské státy v rámci základních požadavků acquis přistoupily k Úmluvě o uprchlících z roku 1951, Protokolu z roku 1967 a Evropské úmluvě o ochraně lidských práv a základních svobod (ECHR).
Zásadní dokument, který je oporou těchto úmluv, je Všeobecná deklarace lidských práv z roku 1948, která obsahuje právo žádat o azyl.
Úmluva o uprchlících je podstatnou složkou rámce mezinárodních lidských práv.
Ostatní úmluvy následovaly později, včetně Úmluvy proti mučení z roku 1984 a Úmluvy o právech dítěte [7].
Členské státy musí také dodržovat směrnice EU, zejména 2003/9/ES o minimálních normách pro přijímání [8], 2004/83/ES o minimálních normách pro podmínky pro získání postavení uprchlíka [9] a 2005/85/ES o minimálních normách pro řízení v členských státech o přiznávání a odnímání postavení uprchlíka [10].
5.4 Je proto nezbytné, aby se hostitelské země držely těchto úmluv především s cílem zajistit, aby žadatelům o azyl byla poskytnuta základní ochrana a aby nebyli násilně vráceni před posouzením jejich žádosti o azyl a určením postavení uprchlíka, či humanitárního nebo jiného statusu.
5.5 Srovnávací průzkumy, jak členské státy uplatňují definice týkající se přistěhovalectví, které jsou uvedeny v článku 2, a uplatnění článku 4, jak bylo uvedeno výše (oba články jsou z výše citovaného zdroje), velmi přispějí k zajištění mezinárodní ochrany přistěhovalců.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k návrhu nařízení Rady o příslušnosti, použitelném právu, uznávání a výkonu rozhodnutí a spolupráci ve věcech vyživovací povinnosti
KOM(2005) 649 v konečném znění – 2005/0259 (CNS)
(2006/C 185/07)
Dne 13. února 2006 se Rada, v souladu s článkem 262 Smlouvy o založení Evropského společenství, rozhodla konzultovat Evropský hospodářský a sociální výbor ve věci výše uvedené.
Specializovaná sekce Specializovaná sekce "Zaměstnanost, sociální věci, občanství", kterou Výbor pověřil přípravou podkladů na toto téma, přijala stanovisko dne 20. března 2006.
Zpravodajem byl pan RETUREAU.
Na 426. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 20. a 21. dubna 2006 (jednání ze dne 20. dubna 2006), přijal Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko 133 hlasy pro, 3 hlasy byly proti a 3 členové se zdrželi hlasování.
1. Shrnutí stanoviska Výboru
1.1 Návrh nařízení se týká problematiky, jež spadá pod článek 65 Smlouvy o založení Evropského společenství, a jeho právním základem je čl.
61 písm. c) této smlouvy; vzhledem ke specifikům pohledávek výživného a jejich přeshraničního vymáhání řeší náležitým způsobem zásady proporcionality a subsidiarity jak vůči soudním institucím a vnitrostátním právním předpisům, tak vůči osobám podléhajícím jejich pravomocím.
1.2 Tato problematika se dotýká rodinného práva a vymáhání pohledávek výživného, z hlediska sociálního je pak rovněž nutno vzít v potaz riziko chudoby.
1.3 Návrh také řeší požadavky na jednoznačnost a právní jistotu pro zúčastněné strany, třetí strany, jež jsou účastníky řízení, i dotčených úřadů; dále chrání osobní údaje před jakýmkoli použitím mimo účely řešení příslušného sporu a splnění povinnosti plátce výživného.
1.4 Výbor přes několik zvláštních poznámek schvaluje tuto legislativní iniciativu Komise a vyjadřuje potěšení nad úsilím věnovaným přípravě tohoto dobrého předpisu, zejména formou předběžných konzultací a předběžné studie o dopadech, které přispěly ke kvalitnímu právnímu zpracování textu; dále schvaluje zvolenou formu nařízení i právního základu, nejvhodnější pro harmonizaci problematiky s evropským rozměrem, navzdory rozdílům, jež přetrvají mezi národními právními systémy.
1.5 Haagskou úmluvu o právu použitelném na vyživovací povinnost ratifikoval jen malý počet členských států, většina však (17 z 25) ratifikovala úmluvu o výkonu rozhodnutí v této oblasti.
Nicméně vzhledem k existujícím výhradám a možnosti a priori postavit ustanovení veřejného pořádku proti rozhodnutí jiného státu může dojít k tomu, že bude nemožné užití takového rozhodnutí, i když pochází z jiného státu.
Tato situace vytváří překážky volnému pohybu soudních rozhodnutí v prostoru Společenství, jež je nutno odstranit.
1.6 Výbor proto vyzývá Radu, aby schválila navrhované nařízení, jež přinese právní jistotu a nabídne praktická prováděcí opatření ve prospěch příjemců výživného v přeshraničním kontextu a v zájmu Evropanů (Evropanek).
1.7 Výbor dále vyzývá vlády Spojeného království a Irska, aby zvážily svoji možnost účasti na opatřeních (opt in), a vládu Dánska, aby usnadnila výkon rozhodnutí v oblasti úhrad výživného, a to v souladu s Haagskou úmluvou o výkonu rozhodnutí o vyživovací povinnosti, již tato země ratifikovala, a aby zvážila zapojení do spolupráce ad hoc s ostatními členskými státy za tímto účelem, bude-li o to požádána.
2. Návrh Komise
2.1 Původ návrhu, mezinárodní rozměr
2.1.1 Program opatření pro provádění zásady vzájemného uznávání rozhodnutí ve věcech občanských a obchodních přijatý dne 30. listopadu 2000 požaduje odstranění postupu exequatur prospívající příjemcům výživného, jejichž práva jsou již chráněna "nařízením Brusel I" [1] o soudní příslušnosti a uznávání a výkonu rozhodnutí v občanských a obchodních věcech.
Tento program také předpokládá, že může být nutné vytvořit určité společné procesní předpisy v rámci harmonizace procesu a zlepšit účinnost výkonu rozhodnutí cizozemských soudů v dožádaném členském státě, zejména zjištěním majetkových hodnot povinného.
2.1.2 Vzájemné uznávání musí probíhat v rámci spolupráce mezi soudními orgány členských států a předpokládá harmonizaci kolizních norem.
2.1.3 Haagská konference o mezinárodním právu soukromém připravuje aktualizaci stávajících úmluv a podle Komise se mezinárodní postup a postup Společenství doplňují; Haagská iniciativa umožní další rozvoj spolupráce s třetími zeměmi a mohla by přinést výsledky, jichž bude možno později využít v EU.
2.2 Cíle návrhu nařízení
2.2.1 Návrh by měl odstranit všechny překážky, které stojí v cestě vymáhání pohledávek výživného v jednom z členských států Unie příjemcem výživného s bydlištěm v jiném členském státě.
2.2.2 Příjemcům musí být dána možnost získat bezplatně exekuční titul, který lze přímo uplatnit v evropském právním prostoru a který jim umožní vymoci dlužné pravidelné výživné.
2.2.3 Absence jednotného systému nezbytně vyžaduje zavedení jediného právního nástroje, jenž pokryje všechny oblasti, které se dotýkají soudní spolupráce v občanskoprávních věcech.
Pojem vyživovací povinnosti a pojem příjemce výživného se stát od státu liší a možné uplatnění výhrad proti výkonu určitého rozhodnutí vyplývá z Haagské úmluvy z roku 1973 (článek 26), jež je v současnosti nadřazena právním předpisům Společenství; již bylo navrženo zrušení této výjimky – viz článek 71 nařízení "Brusel I" – pomocí nástroje ad hoc k vymáhání pohledávek výživného.
2.3 Obsah návrhu nařízení
2.3.1 Harmonizace kolizních norem; je-li rozhodné právo stanoveno harmonizovanými předpisy, usnadní se pohyb rozhodnutí, jež bude vydáno podle práva, jež vykazuje dostatečný a nesporný vztah k rodinné situaci příjemce a plátce.
2.3.2 Uznávání a přímá použitelnost rozhodnutí na celém území Evropské unie.
2.3.3 Přijetí konkrétních prováděcích opatření státem, v němž má plátce bydliště, včetně přístupu k informacím o ekonomické situaci plátce a zavedení právních nástrojů umožňujících přímý výkon srážkami ze mzdy, popřípadě přikázáním pohledávky z účtu u peněžního ústavu.
2.3.4 Zlepšení pořadí pohledávek výživného; posílení soudní spolupráce v občanskoprávních věcech – příslušné sjednocené modely listin jsou přílohou nařízení.
3. Obecné poznámky
3.1 Výbor uznává naléhavost a přiměřenost návrhu specifického nařízení o přeshraničním vymáhání výživného.
Jako lex specialis je toto nařízení nadřazeno ostatním obecným ustanovením o spolupráci v občanskoprávních věcech; obnovuje přednost právních předpisů Společenství v oblasti, jež byla dosud vyňata na základě vůle států, aniž by však měnilo vnitrostátní předpisy členských států.
3.2 Navrhovaný způsob stanovení majetku plátce a srážek zaručuje respektování práva na soukromí a důvěrnost osobních údajů.
Plátce je povinen informovat příjemce výživného o jakékoliv změně zaměstnavatele nebo účtu u peněžního ústavu.
3.3 Nařízení je řešením pro příjemce výživného, aniž by bylo dotčeno právo plátce pohledávku výživného napadnout nebo požádat o přezkum částky u původního soudu; žádost o přezkum má odkladný účinek na prováděcí opatření.
3.4 Vykonávací řízení určuje stát, v němž se provádí výkon rozhodnutí, nezávisle na tom, ve kterém státě bylo rozhodnutí vydáno.
3.5 Předcházející vydání zelené knihy [2], organizace konzultací a schůzí expertů i studie o situaci v každém z členských států umožnily dospět k soudržnému, jasnému a z praktického hlediska dobře strukturovanému návrhu, jenž by měl umožnit odstranění překážek, jež dosud stojí v cestě přeshraničnímu vymáhání pohledávek výživného.
4. Zvláštní poznámky
4.1 Článek 3
EHSV se domnívá, že prvním kritériem pro určení pravomocí soudů by mělo být místo obvyklého bydliště příjemce výživného, a proto navrhuje převrátit pořadí bodů a) a b).
4.2 Článek 15
Výbor soudí, že příjemce výživného by měl vždy mít prospěch ze zákona, který mu toto právo uděluje, a proto není přípustné odvolávat se na zákon, který toto právo ubírá, vyjma případného imperativního důvodu veřejného pořádku podle tohoto nařízení.
4.3 Článek 35
Výbor je toho názoru, že nařízení pro zablokování peněžních prostředků na účtu by nemělo být úplné, ale mělo by se omezit na částky, které jsou nezbytné pro splnění vyživovací povinnosti, protože jinak by byl majitel účtu připraven o prostředky k obživě na neurčitou dobu, dokud nebude vydáno rozhodnutí ve věci hlavní, což jasně neodpovídá zamýšlenému cíli.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k návrhu směrnice Evropského parlamentu a Rady o zlepšení přenositelnosti nároků na penzijní připojištění
KOM(2005) 507 v konečném znění – 2005/0214 (COD)
(2006/C 185/08)
Dne 15. prosince 2005 se Rada, v souladu s článkem 262 Smlouvy o založení Evropského společenství, rozhodla konzultovat Evropský hospodářský a sociální výbor ve věci výše uvedené.
Specializovaná sekce "Zaměstnanost, sociální věci, občanství", kterou Výbor pověřil přípravou podkladů na toto téma, přijala stanovisko dne 20. března 2006.
Zpravodajkou byla paní ENGELEN-KEFER.
Na 426. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 20. a 21. dubna 2006 (jednání ze dne 20. dubna), přijal Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko 103 hlasy pro, 19 hlasy proti a 11 členů se zdrželo hlasování.
1. Závěry a doporučení Výboru
1.1 EHSV hodnotí pozitivně cíle navržené Komisí a podporuje je, i když jsou opatření k dosažení těchto cílů hodnoceny různě.
1.2 Existují především pochybnosti, zda jsou úpravy o odchylkách a výjimkách vzhledem ke skutečnému dosažení cíle účelná.
To se týká jednak úpravy o výjimkách při převoditelnosti a jednak dlouhých přechodných období pro zkrácení tzv. zkušební doby.
1.3 Cíle usnadnit mobilitu a zajistit účinné doplňkové zajištění příjmu ve stáří může být ale dosaženo pouze tehdy, jestliže budou upraveny také odlišné daňové systémy v členských státech.
1.4 Při dalším zpracování návrhu směrnice by se proto měla vzít v úvahu následující hlediska:
- Pro odstranění překážek mobility pracovníků je nutné mít co nejvíce vzájemně sladěný systém jak pro nabytí, tak pro zachování a převod nároků na penzijní připojištění.
V souvislosti s tím musí být dostatečně zohledněny dopady na různé systémy penzijního připojištění v členských státech a případné zvýšení výdajů v systémech penzijního připojištění.
- Finanční účast zaměstnavatelů při vytváření doplňkového zabezpečení ve stáří je nezbytná a žádoucí.
Aby se zabránilo negativním dopadům, jsou nutná přechodná nařízení, která zaměstnavatelům umožní postupně upravit systémy zabezpečení.
- Vzhledem k zásadním cílům směrnice je třeba stanovovat co nejkratší lhůty provádění a brát v úvahu to, co je pro jednotlivé státy skutečně nezbytné.
- Stejně tak by mělo být zváženo všeobecné a časově neomezené vynětí některých způsobů provádění.
- Činnosti vedoucí k odstranění překážek mobility v oblasti systémů penzijního připojištění musejí probíhat okrajově v oblasti daňového ošetření těchto systémů.
2. Úvod
Dne 20. října 2005 předložila Evropská komise svůj návrh směrnice Evropského parlamentu a Rady o zlepšení přenositelnosti nároků na penzijní připojištění.
Svůj návrh odůvodňuje tím, že z důvodu rostoucího významu systémů penzijního připojištění pro zajištění ve stáří je nutné odstranit překážky mobility.
Překážky mají být odstraněny jak při změně pracoviště mezi členskými státy, tak také v rámci členských států.
2.1 Komise uvádí překážky, které je potřeba odstranit:
- předpoklady pro nabytí nároků na důchod,
- předpisy týkající se ochrany odložených nároků,
- pravidla převoditelnosti nároků.
Kromě toho lze podle názoru Komise mobilitu zvýšit tehdy, když jsou pracovníci (lépe) informováni o důsledcích změny zaměstnavatele na nároky na penzijní připojištění.
2.2 Komise považuje návrh za výsledek dlouholeté výměny informací a zkušeností na evropské úrovni.
Jednání o dohodě mezi sociálními partnery nebyla zahájena z důvodu rozdílných představ o účelu a prostředcích akce Společenství.
2.3 Na základě článků 42 a 94 Smlouvy o ES chce Komise tímto návrhem vytvořit společné zásady pro vypracování příslušných právních předpisů v členských státech.
Tím by se mělo také dosáhnout toho, aby usazení podniku v jiném členské státě nezabraňovalo to, že je těžké sehnat kvalifikovaný personál, protože tento personál je vázán úpravami o penzijním připojištění na jiné podniky.
2.4 Komise odůvodňuje volbu směrnice jako nástroje tím, že jen tak může být vytvořen vyvážený vztah mezi nutnými právy zaměstnanců na volný pohyb a nezbytnou flexibilitou národních zákonodárců při provádění za současného zohlednění národních zvláštností systémů penzijního připojištění.
3. Shrnutí návrhu
3.1 Směrnice definuje v souladu s definicemi směrnice 98/49/ES pojmy používané v oblasti této úpravy.
3.2 Návrh stanovuje zásadu, že příspěvky penzijního připojištění, které byly vloženy do systému penzijního připojištění zaměstnancem, resp. zaměstnavatelem jménem zaměstnance, se při ukončení pracovního poměru nesmějí ztratit, i když na základě těchto příspěvků ještě nedošlo k nabytí žádných nároků na pozdější výplatu důchodu.
Musí být tedy zajištěno, aby vložené příspěvky mohly být buď vyplaceny nebo převedeny.
3.3 K dosažení toho, aby právě mladí zaměstnanci nepřišli o své nároky při změně zaměstnavatele, by podle názoru Komise minimální věk, od kterého mohou vzniknout nároky na penzijní připojištění, neměl překročit v členských státech 21 let.
Kromě toho by čekací doba, tj. doba, která musí uplynout od vzniku pracovního poměru, než se zaměstnanec může stát členem systému penzijního připojištění, měla činit maximálně jeden rok.
Také tzv. zkušební doba, tedy doba, která musí uplynout od začátku platby příspěvků, než příspěvky vedou k nároku na důchod, nesmí být delší než dva roky.
3.4 Podle mínění Komise je nutné stanovit přiměřenou úpravu odložených nároků na důchod, přičemž rozhodnutí, v jaké formě a jakými prostředky to provést, je přenecháno členským státům.
Jestliže jsou nároky systému penzijního připojištění nízké, může existovat při změně zaměstnavatele vedle možnosti převodu také možnost úhrady nároků, pokud nároky nepřekročí určitou mez (stanovenou členskými státy).
3.5 Aby byla podporována mobilita a odstraněny nevýhody při změně zaměstnavatele, mělo by být usnadněno převedení nabytých nároků v systému penzijního připojištění jednoho zaměstnavatele do systému penzijního připojištění nového zaměstnavatele.
Tento převod rovněž nesmí vést k finančním újmám třeba v důsledku rozdílných výpočtů nebo uložení nadměrných nákladů.
3.6 Zaměstnanec má mít vždy vyhrazeno právo rozhodnout se, jestli chce své nároky převést nebo je ponechat u staré instituce s důchodovým připojištěním.
3.7 Zaměstnanci by měli podle návrhu být na požádání a v přiměřené lhůtě informováni o tom, jaké důsledky má změna pracoviště na nároky ze systémů doplňkového zabezpečení ve stáří.
3.8 Provádění
Provádění směrnice musí v členských státech proběhnout nejpozději do 1. července 2008.
Pro zkrácení tzv. zkušební doby na dva roky mohou členské státy využít dodatečnou lhůtu 60 měsíců (počítáno od 1. července 2008).
Její využití musí být konkrétně odůvodněno.
3.9 Kromě toho mohou být podpůrné pokladny, podniky, které vytvářejí rezervy na důchodové zabezpečení a systémy penzijního připojištění fungující na základě průběžného financování neomezeně dlouho vyjmuty z možností převodů.
Je nutno informovat Komisi o konkrétních důvodech.
Příslušný členský stát musí oznámit, jaká opatření učinil nebo plánuje, aby byla zajištěna převoditelnost.
Nejpozději do roku 2018 má být přezkoumáno, zda jsou nutná další opatření, aby se také pro tyto systémy zlepšila převoditelnost.
4. Obecné hodnocení
4.1 Vzhledem k tomu, že se názory sociálních partnerů na dosah a obsah evropské úpravy velice liší, nebyla využita možnost dohody mezi sociálními partnery, která je stanovena v článku 139 Smlouvy o ES.
4.2 EKOS, UNICE a CEEP však v preambuli rámcové dohody o pracovních smlouvách na dobu určitou uznaly, že "inovace v podnikových sociálních systémech jsou nutné, aby byly přizpůsobeny dnešním podmínkám a především umožnily převoditelnost nároků".
4.3 Z toho je zřejmý shodný záměr podrobně se zabývat nutností harmonizace právních základů pro nabytí a zachování nároků na penzijní připojištění.
I když je kontext pracovních poměrů na dobu určitou jiný než volný pohyb pracovníků, uznávají strany dohodu, že se podmínky zaměstnání mění, a to podmiňuje potřebu úprav podnikových sociálních systémů.
4.4 To ostatně odpovídá i důležité roli, kterou mají sociální partneři ve většině členských států při vytváření systémů penzijního připojištění.
Jelikož se opatření sociálních partnerů omezují (musí omezovat) na národní oblast, je záměr Komise vytvořit směrnici smysluplný.
4.4.1 Přesné předpisy pro systémy penzijního připojištění by měly být stanovovány na úrovni členských států i pomocí kolektivních smluv mezi sociálními partnery.
Předpisy vydané na evropské úrovni o podmínkách nabytí nároků by se proto měly omezit na zásadní otázky a stanovovat pouze zásady pro opatření prováděná na úrovni jednotlivých států, přičemž je nutno poskytnout sociálním partnerům dostatečný prostor pro kolektivní vyjednávání.
4.4.2 Článek 4 směrnice by měl být nahrazen takto: "Pokud jsou stanoveny podmínky pro nabytí nároku jako např. minimální věk, čekací doby a/nebo tzv. zkušební doby, musí být tyto podmínky spravedlivé a musí být založeny na objektivních (a nediskriminačních) důvodech."
4.5 Změna zaměstnavatele se může negativně projevit na nabytí a výši nároků na penzijní připojištění.
To ovlivňuje rozhodnutí pracovníků, zda zaměstnavatele změnit či ne, i když toto rozhodnutí závisí na celé řadě faktorů.
4.6 Především v důsledku demografického vývoje nebude plnění ze zákonného důchodového pojištění ani v členských státech, ve kterých je zákonné důchodové pojištění nejdůležitějším zdrojem příjmu ve stáří, v budoucnu dostačovat k zajištění životní úrovně.
Proto získávají systémy penzijního připojištění stále větší význam, i když mohou být taktéž negativně ovlivněny demografickým vývojem.
4.7 Z hlediska uznání základního cíle evropského jednotného trhu zaručit volný pohyb osob, ale také s ohledem na nutnost zlepšit rámcové podmínky pro systémy penzijního připojištění, je proto třeba pozitivně hodnotit přístup Komise a její úsilí pracovat na odstranění překážek mobility u systémů penzijního připojištění.
4.8 Navíc smlouva o ES zavazuje Radu v článku 40 následovně: "Rada vydá … směrnice nebo nařízení vymezující opatření potřebná k zavedení volného pohybu pracovníků".
Zde je základ návrhu z článku 42 ještě posílen článkem 40.
4.9 I pro dosažení zásadního cíle Lisabonské strategie posílit evropský hospodářský prostor vytvořením znalostní společnosti má odstranění překážek mobility velký význam.
Znalostní společnost je předpokladem pro vývoj společnosti a zároveň nejdůležitější produktivní síla.
Je založena na inovaci a ideovém bohatství občanů.
Aby došlo k jejímu posílení, musí probíhat stálá výměna znalostí a zkušeností.
Mobilita pracovníků zde může být velkým přínosem.
Kromě toho je i zajištění sociální soudržnosti součástí Lisabonské strategie.
Proto může být stanovení cílů v návrhu směrnice Komise podporováno i z tohoto hlediska.
4.10 Jinak je třeba uvést, že již nařízení Rady č. 1408/71 ze dne 14. června 1971 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby a jejich rodiny pohybující se v rámci Společenství se zabývalo otázkou zamezení nevýhod (také) pro zajištění ve stáří.
Jako jeden z prvních nástrojů sociální politiky by měly být odstraněny překážky, resp. negativní následky volného pohybu.
V tom smyslu je návrh Komise důsledným pokračováním této politiky především také s ohledem na to, že u doplňkových systémů zajištění ve stáří je v nařízeních mezera, která musí být uzavřena z důvodu rostoucího významu pro zajištění životní úrovně ve stáří.
4.11 "Evropský rok mobility pracovníků", jímž byl Evropskou komisí vyhlášen rok 2006, nyní v pravý čas přinese činnosti, jež by měly vést k odstranění překážek mobility.
4.12 V členských státech existují rozdílné systémy penzijního připojištění, je tedy dáno povahou věci samotné, že k postupné harmonizaci těchto rozdílných systémů může dojít pouze pomocí evropského rámce, jehož cílem je usnadnit přechod z jednoho systému penzijního připojištění do druhého.
4.13 Pokud by bylo možné toto konstatovat na evropské úrovni, pak by bylo s ohledem na homogenitu životních a pracovních podmínek málo účelné, aby se na jedné straně zlepšila harmonizace pro odchod do zahraničí, na druhé straně změna zaměstnání v rámci členského státu zůstala bez povšimnutí.
Zdá se proto správné následovat přístup Komise a odstranit jak přeshraniční překážky, tak i překážky mobility pracovníků v rámci jednoho státu.
4.14 Návrh směrnice však nepokrývá jednu důležitou oblast úpravy, a sice otázku harmonizace zdanění systémů penzijního připojištění.
Rozdílné daňové ošetření v členských státech ale představuje závažnou překážku mobility, jelikož zaměstnanci mohou být zdaněni dvakrát (z příspěvků a ze zisku).
Zahrnutí zdanění by totiž vyžadovalo jednomyslné schválení Radou, přičemž hrozí nebezpečí, že směrnice by mohla být zablokována.
Komise se proto snažila zabývat se zdaněním ve svém sdělení z 19. dubna 2001 a v současné době zahájila řízení pro nesplnění povinnosti s několika členskými státy.
Výbor je toho názoru, že bez tohoto kroku Komise nemůže být cíle zlepšení přenositelnosti nároků na penzijní připojištění dosaženo.
5. K jednotlivým úpravám
5.1 Mnohé hovoří pro to, že dlouhé čekací doby, dlouhá lhůta pro nabytí nepropadnutelných nároků a vysoké minimální stáří mohou skutečně negativně ovlivnit rozhodnutí změnit pracoviště.
Proto se návrh Komise snížit jak čekací dobu, tak věk pro vstup do systému a zkušební dobu ubírá správným směrem.
Bylo by tedy možné považovat zvolená opatření za první krok k cíli úplného odstranění těchto překážek vstupu do systému.
5.2 Je však třeba zohlednit i důsledky, jež by navržené úpravy mohly mít zejména na dobrovolné systémy penzijního připojištění financované zaměstnavatelem.
Musí být totiž přihlédnuto také k tomu, že tato opatření mohou vést k vyšším finančním nákladům.
To by mohlo ohrozit ochotu dále tyto systémy zachovávat.
5.3 Dobrovolné přísliby příspěvků financovaných zaměstnavatelem jsou ale na druhé straně také důležitým nástrojem personální politiky.
Co se týče "soutěžení o nejlepší mozky" by proto vzhledem k měnícím se demografickým poměrům a vzrůstající potřebě odborníků mohlo být také zcela v zájmu zaměstnavatelů dát příslib brzy po krátké době zaměstnání.
Navíc je doplňkový systém zabezpečení jen jedním z nástrojů personální politiky, u něhož stojí vždy v popředí zabezpečovací charakter.
Delší čekací a zkušební doby naproti tomu stimulují věrnost zaměstnance vůči podniku a zvyšují tak dobu jeho setrvání v podniku.
5.4 Celkově musí být brán ohled také na to, že poměr mezi systémy penzijního připojištění, které jsou financovány (pouze) zaměstnavatelem, a těmi, které si zaměstnanec financuje z vlastních příspěvků, je v členských státech různý.
Pro zohlednění těchto rozdílů by bylo možné pro členské státy stanovit možnosti rozlišování podle financování systémů.
5.5 Je třeba jasně zdůraznit přístup Komise, jehož cílem je odstranit překážky týkající se konkurence u podniků, které chtějí zakládat pobočky v jiných státech EU.
Dlouhé lhůty a vysoký vstupní věk totiž personál zavazují, a brání tak mobilitě.
5.6 Komise přihlíží k potřebě postupné úpravy tím, že pro provádění předpisu o lhůtách právních nároků může být požadována prodloužená lhůta provádění.
5.7 Co se týče ochrany odložených nároků na důchod, nelze popřít, že by závazek úpravy mohl zvýšit finanční náklady v systémech penzijního připojištění.
Na druhé straně je to především závislé na formě daného příslibu.
Pokud se jedná o příslib příspěvků, je úprava odložených nároků málo smysluplná, neboť hodnota vzniklého kapitálu závisí na vývoji kapitálových trhů a výnosů.
To by ovšem potom mohlo mít možný negativní dopad na příslib plnění, protože již nebudou žádné přísliby poskytovány.
5.8 Úprava se vzhledem k funkci doplňkového zabezpečení, jež spočívá v přiměřeném doplnění nároků ze zákonných důchodových systémů ve stáří, zdá být nutná.
Formulace obsažená v návrhu je však pouze málo závazná pro příslušná opatření členských států a příklady v bodu odůvodnění 7 je nutno také hodnotit pouze jako návrhy.
Dále není jasné, jestli hodnocení věrnosti vůči podniku jako důvod pro rozdílnou úpravu nebo jako povinnost úpravy výplat, nikoli nároků, odpovídá představám Komise o spravedlivé úpravě.
5.9 Možnost právní nároky do určité mezní hodnoty, která bude stanovena podle zvyků příslušného státu nepřevádět, nýbrž je vyplatit, se zdá být správná.
5.10 Rozhodnutí, zda budou nároky vyplaceny nebo zachovány je však pouze na systémech penzijního připojištění.
I právní nárok ohodnocený podle obecných předpisů jako málo významný ale může být pro pracovníka jako pravidelný doplňkový příjem ve stáří zajímavý.
Vyplacení nároku, ke kterému by došlo proti jeho vůli, by mu případně mohlo bránit ve změně zaměstnavatele.
5.11 EHSV podporuje cíle návrhu Komise o převoditelnosti nároků na penzijní připojištění.
EHSV obzvláště vítá, že se Komise neomezuje pouze na předkládání návrhů na zlepšení převoditelnosti nároků na penzijní připojištění, nýbrž že chce rozsáhlým úsilím odstranit překážky mobility u systému doplňkového zabezpečení.
5.12 U úpravy o převodu je zvláště nutné vyzdvihnout to, že podle představ Komise nemá zaměstnanci vzniknout při převodu žádná finanční újma.
To slouží účelu, který směrnice sleduje.
Neboť pouze jestliže převod může být proveden bez finanční újmy pro zaměstnance, rozhodne se při pochybnostech pro převod, a tím pro změnu zaměstnavatele.
5.13 Také vzhledem k povinnosti lépe informovat lze konstatovat, že konkrétní návrhy mohou být pro cíl směrnice užitečné, i když je třeba zohlednit, že tyto povinnosti je třeba stanovit podle konkrétních možností především menších podniků.
5.14 Je však třeba kriticky poznamenat, že čl. 6 odst. 1 by mohl být v souvislosti s definicí v článku 3 f vykládán tak, že nárok na převod nároků na penzijní připojištění mají pouze ti zaměstnanci, kteří změní pracoviště na základě vlastního rozhodnutí. Zaměstnanci, kteří dostanou výpověď, by tím byli ale značně znevýhodněni. Zdá se proto užitečné, také vzhledem k nutnému cíli zabránit chudobě ve stáří, zahrnout všechny formy změny zaměstnavatele do oblasti působnosti čl. 3 odst. 1.
5.15 Kromě toho by proti zásadnímu cíli směrnice mohlo působit to, že některé systémy penzijního připojištění mohou být v podstatě z převoditelnosti vyjmuty.
Členské státy sice mají Komisi informovat o tom, jaká opatření učiní pro to, aby zapojily také tyto systémy, vzhledem k diskusi probíhající již mnoho let a naléhavé nutnosti vybudovat stabilní druhý pilíř zabezpečení ve stáří, se však zdá, že to možná nebude stačit.
Jinak lze počítat s přijetím návrhů Komise jen při uplatnění odpovídajících přechodných období kvůli rozdílnosti systémů v členských zemích.
Proto by mohly být stanoveny konkrétní lhůty a cíle.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k návrhu rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady o Evropském roku mezikulturního dialogu (2008)
KOM(2005) 467 v konečném znění – 2005/0203 (COD)
(2006/C 185/09)
Dne 16. listopadu 2005 se Rada v souladu s článkem 262 Smlouvy zakládající Evropské společenství rozhodla konzultovat Evropský hospodářský a sociální výbor ve věci výše uvedené.
Specializovaná sekce "Zaměstnanost, sociální věci, občanství", kterou Výbor pověřil přípravou podkladů na toto téma, přijala stanovisko dne 20. března 2006.
Zpravodajkou byla paní Ágnes CSER.
Na 426. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 20. a 21. dubna 2006 (jednání ze dne 20. dubna 2006), přijal Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko 79 hlasy pro, 39 hlasy proti a 10 členů se zdrželo hlasování.
1. Shrnutí návrhu rozhodnutí
Cílem návrhu rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady, který předložila Komise (KOM(2005) 467 v konečném znění), je vyhlásit rok 2008 Evropským rokem mezikulturního dialogu.
Návrh zapadá do rámce strategie představené Evropským parlamentem, Radou a Komisí, který vyhlášením Evropského roku přispívá k vytvoření evropského občanství za účelem plnění hlavních společných strategických cílů, a to tím, že staví uznání a přijetí lidských práv na úroveň Společenství a podporuje národní, regionální a místní spolupráci.
Mezikulturní dialog je třeba považovat za nástroj, který může EU usnadnit realizaci mnoha strategicky důležitých cílů.
Kromě národní, regionální a místní spolupráce se podpora dialogu zavádí v celé Unii, ale také v rámci evropské politiky sousedství mezi různými sociálními, ekonomickými a profesními skupinami a mezi jednotlivci.
1.1 Obecné cíle návrhu
Obecné cíle návrhu jsou tyto:
- Je třeba podporovat mezikulturní dialog jako nástroj, který umožňuje evropským občanům a všem těm, kteří dočasně či trvale sídlí v Evropské unii, aby získali vědomosti, kvalifikaci a schopnosti, které jim umožní přizpůsobit se otevřenějšímu, avšak také složitějšímu prostředí, a překonat překážky, které jim brání využívat možností, jež jim nabízí dynamická a pluralitní společnost v Evropě a všude ve světě.
- Též je třeba upozornit evropské občany a všechny jednotlivce žijící v Unii na význam budování aktivního evropského občanství, otevřeného světu, které respektuje kulturní rozdíly a je založeno na společných hodnotách EU, kterými jsou lidská důstojnost, svoboda, rovnost, nediskriminace, solidarita, demokratické principy a právní stát, jakož i respektování lidských práv včetně práv osob náležejících k menšinám.
1.2 Specifické cíle návrhu
Specifické cíle mezikulturního dialogu, které stanovuje návrh, spočívají:
- ve zviditelnění všech programů a činností Společenství, které podporují mezikulturní dialog;
- ve zdůraznění přínosu, který mají jednotlivá kulturní dědictví pro nás způsob života; ve vysvětlení evropským občanům a obyvatelům Evropské unie, zvláště mladým lidem, že je důležité najít prostředky, které díky mezikulturnímu dialogu umožní vytvořit aktivní evropské občanství, které je otevřené světu, respektuje kulturní rozmanitost a je založeno na společných hodnotách Evropské unie;
- v podpoře inovace a horizontálního a mezisektorového rozměru iniciativ, jež jsou zaměřeny na podporu mezikulturního dialogu zvláště u mladých lidí.
2. Obecné připomínky
2.1 Výbor vítá, že v návrhu rozhodnutí se pojem "aktivní evropské občanství" nevztahuje pouze na občany Evropské unie uvedené v článku 17 Smlouvy zakládající Evropské společenství, ale na všechny osoby, které jsou trvale či dočasně usídleny v Evropské unii.
2.2 Výbor je potěšen, že návrh rozhodnutí hodlá též prostřednictvím mezikulturního dialogu posílit spolupráci se třetími zeměmi.
2.3 Výbor pozitivně hodnotí skutečnost, že mezikulturní dialog je považován za nástroj spolupráce vhodný pro podporu stability a demokracie navázáním partnerských vztahů jak v Unii, tak mimo ni.
2.4 Výbor oceňuje, že návrh rozhodnutí podporuje a dokonce posiluje harmonizaci a koordinaci činností a programů určených k provádění společných strategií evropských institucí.
V důsledku kulturních rozdílů se totiž činnost a spolupráce různých institucí na úrovni Společenství a na národní, regionální a místní úrovni vyznačuje nedostatečnou jednotností, odchylkami a rozdíly v efektivitě a výsledcích.
Kdyby evropské kultury skutečně udržovaly stálý dialog, který by jim umožnil vyjádřit jejich identitu, přineslo by to zlepšení a nový impuls fungování, účinnosti a výsledkům různých institucí Společenství na národní, regionální a místní úrovni.
2.5 Výbor je potěšen, že evropské kulturní dědictví může být nejen uznáno, ale také využíváno a přijímáno každým jednotlivcem, a to díky rozvoji vzdělání, inovace a rovných příležitostí pro všechny, podpoře mezikulturního dialogu na úrovni Společenství a koordinaci tohoto dialogu na úrovni členských států.
2.6 Výbor vítá, že v rámci Evropského roku mezikulturního dialogu spolupráce mezi členskými státy přispívá k provádění cílů Společenství, a proto podporuje vyhlášení roku 2008 Evropským rokem mezikulturního dialogu.
2.7 EHSV navrhuje, aby byl Evropský rok mezikulturního dialogu využit nikoli k posílení "menšinových" či "typicky kulturních" rozdílů, nerovností, rozporů a sporů, které mohou mít hospodářské, sociální, environmentální a politické příčiny, ale pro předcházení konfliktů určením příčin, které je vyvolávají, obeznámením s kulturními rozdíly, jejich akceptováním a tím, že bude mezikulturní dialog používán jako nástroj.
2.8 Za tímto účelem a v souladu se stanoviskem a doplňujícím stanoviskem k sociálnímu rozměru kultury "EHSV klade důraz na to (…), aby Evropská unie byla prostorem pro autoreflexi a pro vzájemné tázání týkající se kulturních politik všech členských států. Aby byla vhodným prostředím pro nové kulturní zamýšlení nad kulturou.
Příprava roku mezikulturního dialogu (2008) by měla být příležitostí pro Komisi, aby předložila podrobnou zprávu o skutečném rozsahu tohoto dialogu, o přetrvávajících překážkách a o překážkách nových, se kterými se setkává, o nových hypotézách, které by mohly být formulovány s ohledem na skutečné prohloubení dialogu.
EHSV je vypracováním této zprávy připraven přispět k "sociálnímu rozměru kultury" (…)." [1]
3. Podrobné připomínky
3.1 Díky tomu, že je EHSV poradním orgánem Evropského parlamentu, Rady a Komise, navázal specifické vztahy mezi evropskými kulturami.
Jeho členové jsou skutečnými Evropany, jelikož respektují hodnoty a kulturu jednotlivých sociálních partnerů, berou zřetel na jejich rovnováhu při vypracovávání stanovisek a přijímají konsensuální rozhodnutí v zájmu evropských občanů. [2]
3.2 Prostřednictvím aktivní spolupráce a jejich činnosti na úrovni Společenství, ale také na národní, regionální a místní úrovni členové EHSV reprezentují, podporují a realizují mezikulturní dialog v občanské společnosti.
3.3 EHSV upozorňuje Evropský parlament, Radu a Komisi na to, že text Společenství jasně neuvádí respektování kultur třetích zemí a jejich rozmanitosti, jelikož návrh Komise se odvolává na článek 151 smlouvy (povinnost vzájemného respektování členských států) při určování svých cílů.
Ačkoliv je třeba vyloučit jakýkoli regulační zásah ze strany Evropské unie, Evropská komise a ostatní instituce musí vyzvat členské státy, aby podporovaly respektování kulturních rozdílů a napomáhaly mírumilovnému dialogu mezi jednotlivými kulturami.
3.4 Pro naši dobu je naneštěstí čím dál více typické napětí plynoucí z konfliktů mezi různými kulturami a náboženstvími, což vyvolává otázku, zda by Evropská unie neměla zvážit nezbytnost začlenit do smluv vzájemné respektování různých kultur.
Tyto konflikty a napětí ukazují, že si Evropská unie musí důsledně stanovit za cíl vzájemně respektovat různé kultury.
V tomto období "krize evropského vědomí" a mezikulturních konfliktů může podpora evropských kulturních hodnot svědčit o jistém optimismu a důvěře v budoucnost Unie.
Proto by se Evropská unie měla zasadit o rozvíjení kulturního a náboženského dialogu s ostatními národy, například podporou kulturního cestovního ruchu [3].
3.5 Mezikulturní dialog musí být založen především na podpoře respektování různých kultur, zvyků a tradic občanů žijících na území Unie.
3.6 Stoupající mobilita občanů EU a stále větší počet migrujících pracovníků, kteří jsou často následováni svými rodinnými příslušníky či příbuznými, naznačují, že je třeba přijmout opatření k podpoře respektování kultur a tradic, jež se v Evropě nevyskytují. Tuto úlohu by měly vykonávat evropské instituce a členské státy v rámci svých koordinačních funkcí.
3.7 EHSV na základě výše uvedených dokumentů Unesco navrhuje posílit Evropské středisko pro sledování rasismu a xenofobie a učinit z něj koordinační orgán na úrovni Společenství, aby byla podpořena kulturní integrace desítek miliónů občanů přistěhovaleckého původu v zájmu vzájemného uznání a respektování různých kultur.
3.8 EHSV lituje, že mezi nástroji k provádění stanovených cílů návrh neuvažuje o vytvoření sdělovacího prostředku pro celé Společenství, rádiové stanice či televizního programu, který by vysílal v jazyce evropských občanů.
Komise však mezitím vydala Bílou knihu o evropské komunikační politice, navazující na akční plán o komunikaci a na Plán D jako demokracie, dialog a diskuse.
Tyto dokumenty kladou důraz na dialog s evropskými občany.
Soukromé sdělovací prostředky, ať na internetu či v tištěné podobě, nemohou samy o sobě plně realizovat cíle Společenství.
3.9 EHSV již v několika stanoviscích vyjádřil obavy ohledně financování projektů, dalšího plnění stanovených cílů v rámci velice užitečného konceptu Evropského roku či jejich vyvážené udržitelnosti. [4]
Samotný projekt evropských roků ostatně vyžaduje hodnocení, aby bylo možné určit, jak vzbudit a zajistit pozornost veřejnosti a jak nastolit a zajistit rovnováhu požadavků na trvalou udržitelnost. Není totiž možné zajistit monitorování těchto programů, které se každoročně stanovují, jelikož nejsou zaručeny příslušné finanční prostředky na příští roky a provádění cílů je nerovnovážné.
Jde tedy o to, zjistit, jak může projednávané rozhodnutí zaručit všem občanům a jejich institucím vzájemné uznání a akceptování jejich kultur s cíli, které jsou stanoveny na rok.
3.10 Je nepochybné, že cíle Evropského roku rovných příležitosti pro všechny a Evropského roku mezikulturního dialogu, jakož i aktivní občanství a participativní demokracie, na něž se zaměřuje komunikační strategie Evropské komise, nemohou být realizovány prostřednictvím jednotlivých jednoletých programů. Proto je třeba harmonizovat programy a využití finančních zdrojů, aby bylo možné tyto cíle plnit dlouhodoběji či dokonce trvale.
3.11 EHSV pochybuje o tom, že bude možné provádět prioritní cíle v rámci navrhovaného rozpočtu.
Tento rozpočet je především určen na podporu činnosti v celém Společenství a proto je namístě otázka, zda 8 plánovaných akcí není nepoměrné vzhledem k provádění stanovených cílů.
Z toho důvodu je podpora místních iniciativ občanů také nejistá.
3.12 EHSV navrhuje, aby Komise vypracovala nejen kvantitativní, ale též kvalitativní ukazatele, aby zhodnotila provádění cílů Evropského roku vzhledem k četným formám mezikulturního dialogu.
EHSV se zavazuje, že se na těchto pracích bude podílet jako zástupce organizované společnosti.
3.13 EHSV navrhuje, aby byla vypracována encyklopedie evropské kultury na základě akcí a činností během Evropského roku mezikulturního dialogu 2008, ze které by pak vycházela příručka evropských kultur, jež by mohla být základem pro rozvoj evropského občanství.
Soubor osvědčených metod a příručka by byly nezbytné v rámci pomoci při integraci migrujících pracovníků a jejich rodinných příslušníků.
4. Podpora různých zvyků, tradic a kultur
4.1 EHSV podporuje Všeobecnou deklaraci Unesco o kulturní rozmanitosti ("Rozmanitost dialogu je kulturním bohatstvím světa") [5] a cíle stanovené v Úmluvě o ochraně a podpoře rozmanitosti kulturních projevů [6], zvláště cíl zaměřený na "podporu interkulturality za účelem rozvíjení kulturní interakce v duchu budování mostů mezi národy".
4.2 Jeden z cílů Evropského roku mezikulturního dialogu, vyjádření humánního cítění v různých uměleckých pojetích, patří mezi největší hodnoty evropského kulturního dědictví.
Znalosti o jiných kulturách a jejich přijetí úzce souvisí se znalostmi týkajícími se cítění a hodnot ostatních osob, jejich uznání a přijímání.
Pokud je hlavní cílovou skupinou mládež, je zvláště důležité brát zřetel na zdravý citový vývoj, a to je důvod, proč musíme podporovat iniciativy přispívající k rozvoji mezikulturní uvědomělosti.
4.3 EHSV souhlasí s návrhem, že by bylo vhodné ustanovit Den mezikulturního dialogu, jehož datum by mohlo odpovídat datu 21. května, který dříve stanovilo Unesco pro Světový den kulturní rozmanitosti pro dialog a rozvoj.
Při této příležitosti by mohly instituce Společenství udělit symbolickou cenu vzdělávacím ústavům a organizacím občanské společnosti, které se vyznamenaly při vytváření a uskutečňování mezikulturního dialogu.
Tento den by mohly být pořádány slavnostní akce.
4.4 Zapojení organizací občanské společnosti, vzdělávacích ústavů a evropských občanů hraje v podpoře mezikulturního dialogu rozhodující úlohu.
Proto by EHSV velice uvítal vytvoření ceny, i pouze symbolické (výherci by měli možnost používat logo Evropského dne mezikulturního dialogu), jako odměny pro evropské občany, organizace občanské společnosti a vzdělávací ústavy, které se vyznamenaly v podporování mezikulturního dialogu, zejména prostřednictvím iniciativ, jejichž cílem je ozřejmit mládeži, že je důležité, aby členové společnosti vzájemně respektovali tradice a kulturní hodnoty ostatních, a to nejen na místní, regionální a národní úrovni, ale též na úrovni Společenství.
4.5 EHSV sdílí názor Komise a Evropského parlamentu, že mládež musí být hlavním cílem iniciativ podporujících mezikulturní dialog.
EHSV však upozorňuje evropské instituce na to, že je třeba neopomíjet starší generace.
5. Koordinace s ostatními programy
5.1 Aby bylo možné co nejúčinněji plnit cíle stanovené v návrhu rozhodnutí, EHSV klade důraz na účelnost harmonizace a sjednocení cílů a všech nástrojů Evropského roku rovných příležitostí pro všechny (2007) a plánu D jako demokracie, dialog a diskuse.
5.2 Vzhledem k rozmanitosti iniciativ určených na podporu dialogu mezi všemi kulturami, které zahájily jednotlivé členské státy, EHSV soudí, že evropské instituce by měly zřídit koordinační orgán, pověřený harmonizací, podporou a šířením těchto iniciativ.
5.3 Mezi úspěšnými mezikulturními iniciativami je třeba mimo jiné zmínit program Leonardo, který podporuje evropský rozměr vzdělávání tím, že přispívá k rozvíjení inovačních iniciativ v této oblasti a projektů realizovaných v rámci mezinárodních partnerství [7], dále nadaci Anny Lindh [8], jakož i EuromedCafé [9], který podporuje mezikulturní dialog mezi středomořskými zeměmi.
5.4 Návrh rozhodnutí bere zřetel na globalizaci v hospodářském životě, ale zároveň je jeho cílem podporovat soulad a koordinovat kulturní rozmanitost, a tak hodlá vytvořit přidanou hodnotu a dynamiku nezbytnou pro dosažení cílů obnovené Lisabonské strategie.
5.5 EHSV by se rád zapojil do následujících činností v rámci spolupráce s nevládními organizacemi:
- vytváření trvalého mezikulturního dialogu
- spolupráce při oslavách 25. výročí (listopad 2006) deklarace OSN (která odmítá nesnášenlivost a diskriminaci založenou na náboženství nebo víře)
- hodnocení roku 2008.
Na základě výše uvedeného EHSV učiní návrh ve svém stanovisku z vlastní iniciativy.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru ke sdělení Komise Radě, Evropskému parlamentu, Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů – Postavení zdravotně postižených osob v rozšířené Evropské unii: Evropský akční plán 2006 – 2007
KOM(2005) 604 v konečném znění
(2006/C 185/10)
Dne 28. listopadu 2005 se Evropská komise, v souladu s článkem 262 Smlouvy o založení Evropského společenství, rozhodla konzultovat Evropský sociální a hospodářský výbor ve věci výše uvedené.
Specializovaná sekce "Zaměstnanost, sociální věci, občanství", kterou Výbor pověřil přípravou podkladů na toto téma, přijala stanovisko dne 20. března 2006.
Zpravodajkou byla paní Greif.
Na 426. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 20. a 21. dubna 2006 (jednání ze dne 20. dubna 2006), přijal Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko 55 hlasy pro, 1 člen se zdržel hlasování.
1. Závěry a doporučení
1.1 EHSV podporuje opatření navržená Evropskou komisí v Evropském akčním plánu (DAP) 2006-2007.
1.2 EHSV je toho názoru, že monitorování směrnice o rovném zacházení v zaměstnání a povolání by mělo být i nadále prioritou v období, na které se vztahuje DAP.
1.3 EHSV vyzývá Komisi, aby předložila návrh zvláštní směrnice zohledňující zdravotní postižení po vypracování studie proveditelnosti týkající se rozvoje nediskriminační legislativy na evropské úrovni.
1.4 Viditelný nedostatek konkrétních akcí v evropské strategii zaměstnanosti (ESZ) je hlavním znakem nedostatečného zapojení EU.
ESZ byla jedním z hlavních mezníků pro ověření závazků EU a členských států vůči DAP.
V tomto testu nikdo neuspěl.
Revidované cíle evropské strategie zaměstnanosti by měly posílit mainstreaming zdravotního postižení v Hlavních směrech zaměstnanosti a národních programech reforem.
1.5 EU se musí zavázat k zásadě mainstreamingu těchto iniciativ:
- strukturálních fondů a zabezpečit, aby současná nařízení, strategické hlavní směry a operační programy zohlednily zásady nediskriminace a přístupnosti pro osoby se zdravotním postižením,
- 7. rámcového programu a zabezpečit, aby existovaly projekty v oblastech výzkumu jako design pro všechny, systémy IKT, přechod k nezávislému životu atd.,
- dopravy podporující začlenění přístupnější železniční, mezinárodní autobusové a námořní dopravy.
1.6 EHVS lituje, že členské státy EU vyvíjejí nedostatečné úsilí při prosazování otázek zdravotního postižení při vytváření národní politiky.
Síla DAP závisí na zájmu jednotlivých států přijmout zásady akčního plánu.
1.7 EHSV vyzývá evropské instituce, aby projednávaly a přijímaly cíle DAP na evropské úrovni.
Úsilí při interní komunikaci a zvyšování povědomí by mělo vést k lepší viditelnosti zdravotního postižení při vytváření evropské politiky.
1.8 Organizace na evropské úrovni, například Evropské fórum zdravotně postižených a další reprezentující nevládní organizace, by měly být dále podporovány ve své práci v rámci nového programu Progress.
1.9 EHSV nabádá Komisi, aby v budoucím programu jednání věnovala pozornost těmto specifickým otázkám:
- klíčovému významu koncepce nezávislého života a právu postižených lidí nebýt odděleni v ústavech nebo vyloučeni ze společnosti; přístup k informacím, mobilitě, bydlení, do budov a především k osobní asistenci jsou klíčovými prvky nezávislého života osob se zdravotním postižením.
V tomto ohledu je prioritou modernizace systémů sociální ochrany; [1]
- klíčovému významu aktivní politické účasti osob se zdravotním postižením ve společnosti; zdravotně postižené osoby by měly mít rovné příležitosti k dosažení svého práva na aktivní účast v rozhodovacích procesech, rozvoji politiky, monitorování a hodnocení, atd. prostřednictvím zastupujících nevládních organizací a sítí.
Role příslušných nevládních organizací by měla být posílena na národní a evropské úrovni, čímž by také menší a slabší nevládní organizace měly získat své místo mezi jinými většími asociacemi;
- oblasti mimo zaměstnání by měly být řešeny v budoucnosti, např. vzdělání, kultura, volný čas atd.;
- odpovídající pozornost by měla být věnována dopadu mnohonásobné diskriminace, kulturním rozdílům, chudobě atd.
Přiměřený důraz na tyto aspekty by mohl zvýraznit ty kategorie osob se zdravotním postižením, které jsou nyní "neviditelné";
- přizpůsobené pracoviště (včetně asistenčních technologií a přípravy na zaměstnání) a jmenování úředníků pro rovnoprávnost ve firmách by mohlo být stimulem pro rovné příležitosti v zaměstnání;
- odpovídající pozornost by měla být věnována bezpečnosti práce z hlediska předcházení zdravotnímu postižení.
2. Úvod
2.1 EHSV s velkým zájmem přijal toto sdělení. [2]
2.2 Evropský akční plán (DAP) [3] přijatý v roce 2003 jako víceletý akční plán na období od roku 2004 do roku 2010 má za cíl zohlednění zdravotního postižení ve všech příslušných politikách Evropské unie a vypracování konkrétních činností na podporu zapojení zdravotně postižených do evropských společností.
2.2.1 Priority první fáze DAP byly zaměřeny na přístup tělesně postižených lidí na trh práce, používání IKT a na přístupnost veřejných budov.
2.2.2 Prioritní činnosti druhé fáze DAP se zaměřily na aktivní účast postižených lidí ve společnosti, přístup ke kvalitní pomoci, pečovatelským a zdravotním službám, podporu přístupnosti zboží a služeb a na posílení kapacity analýzy.
2.3 DAP předpokládá vypracování dvouleté zprávy o postavení zdravotně postižených lidí, ve které bude provedena revize cílů i analýza postavení postižených v příslušném období.
2.4 EHSV lituje, že dvouletá zpráva byla nakonec změněna na krátké sdělení; první částí sdělení je dvouletá zpráva za období 2004-2005 a druhou částí je akční plán pro druhou fázi 2006-2007.
2.4.1 Informace obsažené v přílohách sdělení jsou velmi zajímavé pro vyhodnocení.
EHSV však lituje, že poskytnuté informace jsou omezené, protože analýza nebere v úvahu všechny iniciativy konané v EU.
Členské státy měly poskytnout více informací v dotazníku, který Komise pro zprávu sestavila.
2.4.2 EHSV lituje, že informace v přílohách nebyly dosud přeloženy do všech úředních jazyků Evropské unie kromě angličtiny.
2.5 Zdravotně postižené osoby tvoří 10 % obyvatelstva a toto procento se zvyšuje se stárnutím společnosti.
To znamená, že v rozšířené Evropské unii je více než 50 milionů postižených. [4]
2.6 Zdravotně postižení lidé – muži a ženy, chlapci a dívky – představují rozmanitou a různorodou skupinu.
Tato rozmanitost by měla být zohledněna na všech úrovních rozvíjení politik.
2.7 EHSV pravidelně vyjadřuje velkou podporu plné integraci zdravotně postižených osob a vyzývá k vypracování zvláštní směrnice zohledňující zdravotní postižení. [5]
2.8 EHSV uvedl některá zvláštní doporučení ve stanovisku k akčnímu plánu 2004-2005.
[6] EHSV bere na vědomí, že některá vydaná doporučení byla přijata, ale bohužel mnoho dalších nebylo, zvláště výzva na vypracování zvláštní směrnice zohledňující zdravotní postižení a jeho zahrnutí do evropské strategie zaměstnanosti.
2.9 EHSV analyzuje tento akční plán z hlediska současných jednání o Úmluvě OSN o právech osob se zdravotním postižením. [7]
3. Současná situace
Celkový přehled
3.1 EHSV souhlasí s tím, že cíle vybrané pro druhou fázi DAP jsou velmi důležité.
3.2 EHSV se domnívá, že Evropská komise by měla aplikovat sociální přístup, když se zabývá tímto problémem v různých dokumentech, což by umožnilo zvýšit používání neutrálnějšího a všeobecnějšího jazyka pro širší oblast zdravotního postižení.
Překlady některých dokumentů z angličtiny provedené Komisí používají jazyk, který není plně v souladu se sociálním přístupem k oblasti zdravotního postižení.
3.3 EHSV sdílí obavy Evropské komise ohledně nedostatku příslušných statistických údajů o osobách se zdravotním postižením, které jsou nezbytné pro budoucí rozvoj politiky v této oblasti.
Současný výzkum se nyní zabývá pouze zdravotně postiženými osobami, které jsou aktivní/zaměstnané a většinu postižených občanů (osoby žijící v ústavech, děti) nezahrnuje.
3.4 EHSV je znepokojen tím, že je velký rozdíl mezi mírou zaměstnanosti zdravých a zdravotně postižených osob.
Eurostat v roce 2003 potvrdil, že "účast postižených v pracovním procesu je skutečně mnohem nižší: 78 % těžce postižených ve věku od 16 do 64 let je mimo pracovní proces ve srovnání s 27 % lidí bez zdravotního postižení.
Dokonce u osob v pracovním procesu je míra nezaměstnanosti téměř dvakrát vyšší u těžce postižených ve srovnání se zdravými osobami.
Pouze 16 % osob, které mají pracovní omezení, je poskytována pomoc při práci". [8]
3.5 V určitých aspektech má EHSV tendenci nesouhlasit plně s některými důvody uvedenými ve zprávě Komise, které vysvětlují dvakrát vyšší míru nečinnosti u osob se zdravotním postižením ve srovnání se zbývajícím obyvatelstvem.
Argument tzv. "lákavých podpor" [9] je nedostatečný důvod, který přesouvá veškerou zodpovědnost na stranu postižených.
3.5.1 Za negativními statistikami se skrývají složitější překážky jako neochota zaměstnavatelů, nepřizpůsobená pracoviště, nerovný přístup na trh práce, chybějící pomoc k samostatnému bydlení (buď osobní asistence nebo pomocné přístroje), diskriminace v dopravě, vzdělání, přístupu ke zboží a službám, IKT atd. Přestože 43,7 % dotazovaných postižených osob je přesvědčeno, že by mohly s odpovídající pomocí pracovat, ve skutečnosti pouze 15,9 % z nich skutečně takovou pomoc dostává. [10]
3.5.2 V důsledku toho je EHSV přesvědčen, že každá revize systému sociálního zabezpečení i systémy zaměstnanosti by měly vzít v úvahu komplexnost důvodů, pro které zdravotně postižená osoba nemá přístup na trh práce nebo se na něm nemůže udržet. [11]
3.6 Podpora zaměstnanosti
3.6.1 EHSV vítá, že Evropská komise učinila vážné kroky k monitorování transpozice a provádění směrnice o zaměstnanosti [12].
Monitorování by mělo být prováděno ve spolupráci se sociálními partnery a zástupci nevládních organizací.
EHSV je přesvědčen, že směrnice o zaměstnanosti, která zakazuje diskriminaci při zaměstnávání z mnoha důvodů, včetně zdravotního postižení, je právně závazná a neposkytuje pouze právo na protest, a že Komise má klíčovou úlohu jako strážce efektivního provádění směrnice.
3.6.2 EHSV nesdílí stanovisko Evropské komise, pokud jde o obsažení zdravotního postižení v Evropské strategii zaměstnanosti (ESZ).
[13] Zohlednění problematiky zdravotního postižení v ESZ bylo značně zredukováno a je tomu tak od té doby, co byla tato dimenze opomenuta v národních programech reforem.
3.6.3 Výbor podpořil nařízení Komise o použití článků 87 a 88 Smlouvy o ES na státní podpory zaměstnanosti [14] a výjimky týkající se státní podpory na zapojení osob se zdravotním postižením do hlavního trhu práce.
3.6.4 EHSV důrazně vyzývá sociální partnery k tomu, aby podnikli další kroky týkající se zaměstnávání osob se zdravotním postižením.
V roce 2004 podali sociální partneři zprávu o iniciativách, které podnikli v této oblasti. [15]
3.6.5 EHSV také podporuje iniciativy Evropského sociálního fondu vedoucí k integraci postižených na trhu práce.
Iniciativa EQUAL byla velmi prospěšná pro podporu rovnosti osob se zdravotním postižením.
Nový rámec Evropských sociálních fondů by měl vzít v úvahu některé zásady, které byly opomenuty v současných právních předpisech, jako je zásada přístupnosti a designu pro všechny u projektů financovaných ESF.
3.6.6 EHSV bere s uspokojením na vědomí, že Evropská komise zahájila akční plán Společenství pro potírání diskriminace [16].
3.6.7 EHSV je toho názoru, že na ostatní iniciativy, jako je vrcholná schůzka o rovném postavení a Evropský rok rovných příležitostí pro všechny 2007, by měla navazovat významná politická rozhodnutí nebo politiky a legislativa.
3.6.8 EHSV lituje, že organizace osob se zdravotním postižením na národní úrovni byly celkově vyloučeny z vytváření národních programů reforem.
Revidovaná lisabonská agenda by měla posílit účast občanské společnosti tak, aby byly lépe dosaženy její cíle.
3.6.9 EHSV je přesvědčen, že dialog s občanskou společností – sociálními partnery a příslušnými nevládními organizacemi – jak na evropské, tak na národní úrovni – je důležitý pro zajištění účinnosti strategií zaměstnanosti.
Zapojení zástupců nevládních organizací zdravotně postižených je velmi důležité.
3.7 Zařazení zdravotně postižených osob do společnosti
3.7.1 EHSV nedávno vyjádřil svůj názor na Evropský rok osob se zdravotním postižením (EYPD) a vyzval Evropskou komisi, aby ve své příští dvouleté zprávě o situaci osob se zdravotním postižením zhodnotila plnění politických závazků přijatých v průběhu evropského roku, zejména provádění usnesení Rady o zaměstnanosti, vzdělání, přístupnosti elektronických technologií a kultuře a vyslovila doporučení integrovat problematiku zdravotního postižení do otevřené metody koordinace v rámci Lisabonské strategie. [17]
3.7.2 EHSV vítá ověřené postupy v nařízení o právech cestujících v letecké dopravě, ve kterém jsou mainstreamingové procesy jasné.
3.7.3 Výbor vítá úspěchy [18] dosažené v oblasti přístupnosti IKT pro osoby se zdravotním postižením a další iniciativy [19].
Jsou i další oblasti, ve kterých by mohl být učiněn pokrok, jako telekomunikace s regulačním rámcem a televizní vysílání.
3.7.4 EHSV zastává názor, že evropské strukturální fondy jsou nástrojem Evropské unie na podporu jejích zásad a legislativa a programování fondů by měly obsahovat nediskriminaci a přístupnost.
Zdravotní postižení by mělo být průřezovou otázkou fondů.
3.7.5 EHSV vyjadřuje znepokojení nad různými úrovněmi ochrany práv postižených osob v EU.
Rozsah ochrany a práv jednotlivce závisí na místě jeho bydliště.
3.7.6 Výbor tedy má obavy, že některé aspekty diskriminace postižených byly ve zprávě o první fázi DAP opomíjeny nebo nebyly účinně zpracovány, například: dopad diskriminace na osoby se zdravotním postižením by měl být analyzován z mnoha aspektů, jako je pohlaví, rasový a etnický původ, náboženství nebo víra, věk nebo sexuální orientace; [20] právo zdravotně postižených na nezávislý život.
EHSV je přesvědčen, že zdravotní postižení není výhradním určujícím faktorem osob se zdravotním postižením a že i jiné okolnosti mohou ovlivnit kvalitu jejich každodenního života.
4. Akční plán EU v oblasti zdravotního postižení (DAP) 2006-2007
4.1 Evropská komise přijala nový soubor cílů pro druhou fázi.
EHSV je rád, že cíle se i nadále týkají hlavních problémů, se kterými se setkávají postižení lidé.
4.2 EHSV nesouhlasí s výrokem, že "všeobecné zohledňování zdravotního postižení bylo v některých oblastech úspěšné, zvláště v oblasti zaměstnanosti, informačních a komunikačních technologiích a vzdělávání".
To je v rozporu s některými tvrzeními společné zprávy o sociálním začleňování, kde se tvrdí, že "… ale na pozadí hospodářské výkonnosti, která je přinejlepším smíšená, není vidět žádné výrazné zlepšení situace.
Plány jasně potvrzují závěry z přepracované Lisabonské strategie, tedy rozdíly mezi tím, k čemu se členské státy zavazují ve společných cílech, a snahou politiky těchto cílů dosáhnout". [21]
4.3 EHSV je přesvědčen, že skupina na vysoké úrovni zabývající se zdravotním postižením je velmi důležitá pro provádění DAP a měla by být posílena; skupina by měla předložit konkrétní výsledky a doporučení, které by měly být přijaty Radou Evropské unie.
4.3.1 EHSV intenzivně podporuje zapojení Evropského fóra zdravotně postižených a jiných specifických evropských organizací postižených do diskuse skupiny na vysoké úrovni, aby se zajistila účast hnutí zdravotně postižených na definování politik týkajících se evropských občanů se zdravotním postižením.
4.4 EHSV je potěšen, že Evropská komise podniká kroky k zahájení řízení pro porušení předpisů proti státům, které dosud netransponovaly směrnici, kterou se stanoví obecný rámec pro rovné zacházení v zaměstnání a povolání 2000/78 do svých národních systémů nebo ji řádně neprovádějí. [22]
4.5 Prioritní oblasti ve druhé fázi
4.5.1 Druhá fáze DAP se zaměřuje na aktivní zapojení osob se zdravotním postižením a staví na občanské koncepci zdravotního postižení.
[23] To znamená, že postižení lidé se mohou individuálně rozhodovat a řídit svůj každodenní život stejně jako lidé bez postižení.
4.6 Podpora aktivity
4.6.1 EHSV konstatoval ve svém předcházejícím stanovisku, že osoby se zdravotním postižením nejsou uvedeny v nové modernizované verzi Lisabonské strategie. [24]
4.6.2 EHSV varuje, že zvýšení míry zaměstnanosti a činnosti osob se zdravotním postižením není možné bez zlepšení pracovních podmínek a boje proti diskriminaci v oblastech jako je vzdělání, doprava, IKT, přístup ke zboží a službám atd.
4.6.3 EHSV je toho názoru, že revize cílů Evropské strategie zaměstnanosti musí vzít v úvahu mainstreaming zdravotního postižení.
Pokud tomu tak není, ochrana osob se zdravotním postižením bude stále více redukována.
4.6.4 Evropské strukturální fondy budou významně napomáhat integraci, co se týče zásady nediskriminace a přístupnosti pro osoby se zdravotním postižením.
Nové programové období strukturálních fondů musí zabránit vytváření nových překážek prostředí a podporovat komplexnější použití fondů.
4.6.5 Nové nařízení Evropské komise o blokových výjimkách pro podpory na vzdělávání a zaměstnanost musí vytvořit spravedlivý systém podpory účasti osob se zdravotním postižením na pracovním trhu.
Nová revize by měla zjednodušit postupy s cílem ulehčit přístup zaměstnavatelů k podpoře pro jejich zdravotně postižené zaměstnance.
4.6.6 Podniky sociálního hospodářství mohou cenným způsobem přispět k integraci osob se zdravotním postižením na pracovním trhu.
4.7 Prosazování dostupnosti kvalitních podpůrných a pečovatelských služeb
4.7.1 EHSV souhlasí s Evropskou komisí v tom, že tato otázka je významná.
4.7.2 EHSV se domnívá, že jakékoliv činnosti podporující život lidí se zdravotním postižením v evropských společnostech by měly být založeny na základních lidských právech, mezi která patří:
- právo na svobodu pobytu a svobodu vybrat si místo svého pobytu,
- právo na respektování soukromí a rodinného života,
- nikdo nesmí být svévolně zbaven svobody,
- nikdo nesmí být podroben mučení nebo nelidskému nebo ponižujícímu zacházení nebo trestu,
- právo na vzdělání,
- právo na zdraví včetně přístupu k informacím a službám v oblasti zdraví a reprodukčního zdraví,
- nikdo nesmí být svévolně zbaven svého majetku.
4.7.3 EHSV proto vítá ujištění Komise, že bude podporovat nezávislý život, desinstitucionalizaci a desegregaci zdravotně postižených osob umístěných ve velkých pobytových zařízeních.
4.7.3.1 EHSV vyzývá Komisi, aby zajistila, že se všechny zúčastněné strany koncepce nezávislého života, jako jsou veřejné orgány na národní úrovni, organizace zastupující osoby se zdravotním postižením a EU, budou aktivně účastnit tohoto procesu.
4.7.3.2 Nezávislý život to není pouze žít skutečně ve společnosti, ale také být rovnoprávnou součástí společnosti.
Nezávislý život znamená plnou účast na všech aspektech společnosti.
4.7.3.3 EHSV se domnívá, že všechna opatření k revizi pečovatelských služeb by měla podporovat nezávislý život osob se zdravotním postižením.
Součástí nové strategie dlouhodobé péče i součástí nové strategie sociální ochrany by měl být specifický cíl deinstitucionalizace a rozvoje alternativ založených na životě v komunitách.
Alternativy by měly také obsahovat iniciativy jako osobní asistenty, asistenční zařízení, pomocné služby, informovanost, odbornou přípravu, zapojení postižených osob do jejich vlastní péče atd.
4.7.4 EHSV vyzývá ke zlepšení norem pro kvalitu služeb poskytovaných osobám se zdravotním postižením.
Tyto normy by měly být vypracovány ve spolupráci s organizacemi osob se zdravotním postižením.
Každý model podpůrných a pečovatelských služeb by se měl zakládat na kvalitě, kontinuitě, přístupnosti a finanční udržitelnosti.
4.7.5 Otevřená metoda koordinace pro zdraví by také měla zohlednit potřeby osob se zdravotním postižením a jejich základní práva při přístupu ke službám.
4.8 Zvyšování dostupnosti zboží a služeb
4.8.1 EHSV vítá nařízení o právech osob s omezenou pohyblivostí v letecké dopravě a iniciativy v širším rámci dopravy (železniční, autobusová a námořní doprava) a turistiky, které umožní volný pohyb lidem se zdravotním postižením.
4.8.2 Pro překonání rozdílů v digitální oblasti v evropských společnostech je nezbytný přístup k novým technologiím.
EU musí zabezpečit, aby projekty 7. rámcového programu zlepšily výzkum nových technologií, asistenčních zařízení a designu všech výrobků a služeb.
4.8.3 EHSV je přesvědčen, že při současných jednáních o směrnici o službách na vnitřním trhu by měly být rozhovorech o přístupu ke zboží a službám v EU projednány potřeby zdravotně postižených spotřebitelů.
4.8.4 EHSV doporučuje Evropské komisi, aby připravované sdělení o sociálních službách obecného zájmu vzalo v úvahu zásadu kontinuity, přístupnosti a evropských norem kvality i finanční udržitelnosti.
4.9 Zvyšování analytických schopností EU
4.9.1 Evropská unie musí být schopna měřit situaci osob se zdravotním postižením.
4.9.2 EHSV se domnívá, že by měly být poskytnuty spolehlivější a srovnatelnější údaje pro osoby se zdravotním postižením.
Současné statistiky EU obsahují analýzu založenou na pohlaví a věku.
Pro analýzu statutu osob se zdravotním postižením a pro budoucí rozvoj politiky je velmi důležité, aby byl proveden podrobný rozpis statistik na úrovni EU.
4.9.3 Je nutný další akademický výzkum se zvláštní pozorností zaměřenou na potřeby osob se zdravotním postižením a zároveň lepší analýza vícenásobné diskriminace.
Evropský rok rovných příležitostí pro všechny 2007 je jedinečnou příležitostí k tomu, aby Komise převzala zodpovědnost pro vyrovnání/harmonizaci právní ochrany proti diskriminaci osob se zdravotním postižením v celé EU a podnikla kroky v případech jejího porušení.
EHSV s potěšením očekává příští dvouletou zprávu o DAP v roce 2008.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru ke sdělení Komise Politika soudržnosti pro podporu růstu a zaměstnanosti Strategické obecné zásady Společenství, 2007–2013
KOM(2005) 299 v konečném znění – SEK(2005) 904
(2006/C 185/11)
Dne 5. července 2005 se Evropská komise, v souladu s článkem 262 Smlouvy o založení Evropského společenství, rozhodla konzultovat Evropský sociální a hospodářský výbor ve věci
Specializovaná sekce "Hospodářská a měnová unie, hospodářská a sociální soudržnost", jež byla pověřena přípravnými pracemi k tomuto tématu, přijala své stanovisko dne 23.března 2006 (zpravodaj: pan VEVER).
Na 426. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 20. a 21. dubna 2006 (jednání ze dne 21. dubna 2006), přijal Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko 47 hlasy pro, nikdo nebyl proti a 1 člen se zdržel hlasování.
1. Shrnutí
1.1 Evropský hospodářský a sociální výbor lituje, že strategické obecné zásady politiky soudržnosti pro období 2007–2013 byly Komisí předloženy jeden rok po návrzích rozpočtového programování a nastavení strukturálních fondů pro toto období, namísto aby byly předloženy současně nebo v předstihu.
Za těchto podmínek se obecné zásady více přibližují dodatečným opatřením než skutečným hlavním směrům, kterými by měly být.
1.2 Tento rozpor je o to více politováníhodný, že potřeba takových hlavních směrů je v kontextu četných a komplexních problematik soudržnosti období 2007–2013 naléhavá: doplňková opatření rozšíření, konsolidace eura, dohánění zpoždění Lisabonské strategie konfrontované se zrychlováním globalizačních tlaků.
V kontextu negativních dopadů vyvolaných nedostatečným hospodářským růstem, velkými rozdíly mezi členskými státy a příliš omezeným rozpočtem Společenství existují k jejich řešení silné stránky Unie, ale jejich využití je spíše potenciální než skutečně zajištěné (konsolidace rozšířeného jednotného trhu, infrastruktura budoucnosti, reformy přizpůsobení se).
1.3 EHSV se domnívá, že vazby mezi prioritami strategických obecných zásad a cíli strukturálních fondů nejsou explicitně vyjmenovány a že podmínky jejich realizace by měly být upřesněny.
První priorita zaměřená na zatraktivnění a podporu investic tak nastoluje základní otázku nutnosti posílit víru v sám rozvoj Unie.
Druhá priorita podpory inovací a podnikání vyvolává otázku trvalé nepřizpůsobivosti komunitárních prostředků (blokování patentu Společenství, mezery v právním statutu evropského podniku, zásahy fondů omezené příliš na dotace).
Třetí priorita podporující vytváření nových pracovních míst znovu poukazuje na dohánění zpoždění Lisabonské strategie a stále vzdálené optimalizace fungování hospodářského a sociálního aspektu jednotného trhu v konfrontaci s globalizačními tlaky.
1.4 EHSV sdílí znepokojení Evropského parlamentu, že rozpočet Společenství stanovený Evropskou radou v prosinci roku 2005 na období 2007–2013 je příliš nízký: jeho přetrvávající horní hranice 1,045 % hrubého národního důchodu (tedy 0,36 % pro rozpočet politiky soudržnosti) znamená, že je dokonce nižší než před rozšířením z 15 na 25 členských států, přitom výzvy spojené s rozdílností uvnitř EU a mezinárodní konkurencí jsou výrazně silnější.
Zásadní otázka, na niž tedy nyní musí dát strategické obecné zásady 2007–2013 pro politiku soudržnosti, zní: Jak pracovat lépe za méně prostředků?
EHSV navrhuje jako odpověď diverzifikaci prostředků na politiku soudržnosti, větší posílení zásahů a modernizaci způsobů řízení.
1.5 EHSV doporučuje diverzifikovat prostředky politiky soudržnosti prostřednictvím nově promyšlených finančních zásahů Unie.
1.5.1 Strukturální fondy musí mít možnost využívat i jiné nástroje než subvence, poskytovat – v úzké spolupráci s Evropskou investiční bankou a Evropským investičním fondem – půjčky, snížení úroků, zajišťování úvěrů a podporovat investiční a rizikový kapitál.
1.5.2 Takové rozložení, v mnohem větším měřítku než navrhuje pouze sám program Jeremie, by vytvořilo násobící efekt zásahů fondů, umožnilo by lepší komplementaritu s investicemi veřejných a soukromých investičních fondů a kompenzovalo směšně nízký rozpočet.
1.5.3 Za tímto účelem se EHSV vyjadřuje kladně k podstatnému růstu úvěrových kapacit a zajišťovacích kapacit Unie, k posílení spolupráce s bankovním a finančním sektorem a k nutnosti odpovídajícím způsobem upravit nová nařízení tykající se strukturálních fondů.
Tyto tři podmínky by naléhavě vyžadovaly, aby Evropská komise předložila návrhy vedoucí k takovým změnám.
1.6 EHSV doporučuje posílit zásahy strukturálních fondů ve shodě s evropskými prioritami.
1.6.1 Kromě přímé podpory státům a regionům, které ji nejvíce potřebují a se kterou je třeba pokračovat a zesílit ji, to znamená posílit financování transevropských infrastrukturních sítí za přispění partnerství veřejného a soukromého sektoru a pomoci příhraničním regionům.
1.6.2 Za tímto účelem EHSV žádá výrazné přehodnocení rozpočtu pro transevropské sítě, který byl nechán programem v prosinci 2005 stranou navzdory cílům Lisabonské strategie.
1.6.3 Současně je nutným předpokladem, že komunitární podpory budou více využívány k tomu, aby pomohly členským státům lépe provádět obecné zásady, komunitární rozhodnutí a závazky, ať už se jedná o transponování směrnic, či provádění Lisabonské strategie.
Přehodnocen by měl být zejména objem rozpočtových prostředků na podporu vzdělávání, rovněž snížený v prosinci roku 2005 na minimum.
1.7 EHSV navrhuje modernizovat způsoby řízení politiky soudržnosti a posílit transparentnost a interaktivitu.
1.7.1 Takové opatření vyžaduje, aby komunitární podpory, po vzoru státních podpor, dokazovaly, že jsou plně slučitelné s evropskou politikou hospodářské soutěže.
1.7.2 Rovněž to vyžaduje lepší zapojení činitelů organizované občanské společnosti, především sociálních partnerů, při sestavení, vedení a následného monitorování evropské politiky soudržnosti.
1.7.3 Za tímto účelem EHSV žádá, aby zapojení socioprofesních činitelů bylo explicitně ošetřeno opatřeními v rámci strategických obecných zásad.
Podmínky jejich realizace v každém členském státě by měly být upřesněny v přílohách programových a revizních dokumentů.
2. Úvod
2.1 Sdělení Komise přijaté dne 5. července 2005 o strategických obecných zásadách politiky soudržnosti 2007–2013 doplňuje řadu předchozích návrhů.
2.1.1 Rozpočtové zásady Společenství pro období 2007–2013, předložené dne 17. února 2004, byly vypočítány na základě míry 1,14 % hrubého národního důchodu (HND).
2.1.2 Návrhy právních předpisů upravujících nástroje strukturálních fondů (FEDER, ESF, Kohezní fond) pro období 2007–2013 byly předloženy dne 14. července 2004 [1]; Komise navrhla stanovit fondům tři cíle:
2.1.2.1 cíl konvergence, navazující na současný cíl 1, ve prospěch méně rozvinutých regionů Unie, zejména těch, jejichž HDP je nižší než 75 % průměru EU; k těmto účelům bude využito 78,54 % zdrojů fondů,
2.1.2.2 cíl podpořit konkurenceschopnost a zaměstnanost na regionální úrovni, navazující na současný cíl 2, ve prospěch ostatních regionů EU, určený zejména na podporu regionů při realizaci Lisabonské strategie a zvyšování míry zaměstnanosti; k těmto účelům bude využito 17,22 % zdrojů fondů,
2.1.2.3 cíl evropské územní spolupráce, navazující na současný program INTERREG; k těmto účelům bude využito 3,94 % zdrojů fondů.
2.1.3 Komise dále představila dne 14. července 2004 návrh statutu evropského uskupení přeshraniční spolupráce, který by měl ulehčit takové aktivity v rámci Společenství [2].
2.2 Dne 5. července 2005 představila Komise strategické obecné zásady politiky soudržnosti pro období 2007–2013 a zdůraznila tři priority, které byly formulovány jinak než výše zmíněné cíle zásahů strukturálních fondů, i když se s nimi částečně shodují:
2.2.1 první priorita strategických obecných zásad je zaměřena na zvýšení investiční přitažlivosti,
2.2.2 druhá priorita strategických obecných zásad se týká podpory inovací a podnikání,
2.2.3 třetí priorita strategických obecných zásad podporuje vytváření nových pracovních míst.
2.3 Tyto strategie obecných zásad by měly být prováděny skrze strategické národní referenční rámce, které budou následovně stanoveny Komisí, členskými státy a regiony.
2.4 Představení strategických obecných zásad bylo posledním dílcem, který ještě chyběl v diskusi o uceleném souboru politiky soudržnosti pro období 2007–2013.
Nadále by bylo více logické, aby Komise zahájila diskusi o politice soudržnosti spíše představením těchto strategických obecných zásad, které mají definovat globální politický rámec, než plány na právní úpravu fondů, která by měla být jejich prováděcími předpisy.
Pokud se nezlepší vzájemné uspořádání, jež by mělo zajistit strategickým obecným zásadám jasnou vedoucí úlohu a ne úlohu doprovodnou, existuje riziko, že se přidaná hodnota evropské politiky soudržnosti rozmělní a znovu se podpoří návrat ke strategiím rozvoje na národních úrovních, což by mělo zcela jasně škodlivý dopad na soudržnost, konkurenceschopnost a hospodářskou a sociální účinnost Unie.
2.5 Debata o obecných rozpočtových zásadách pro období 2007–2013 a právních předpisech upravujících fondy pro toto období byla zahájena za složitých okolností odrážejících do značné míry výrazně odlišné náhledy 25 členských států na výše a způsoby intervencí.
Po prvním neúspěchu v červnu roku 2005 navrhla Evropská rada 17. prosince 2005 dohodu o rozpočtu založenou na výrazných ústupcích: stanovila strop rozpočtu na léta 2007–2013 na 1,045 % HND, tedy 252 miliard eur, z nichž 82 % je určeno pro cíl konvergence, 48,5 miliardy, tedy 15,5 %, na cíl dosáhnout konkurenceschopnosti a vyšší zaměstnanosti a 7,5 miliardy eur, tedy méně než 2,5 %, je určeno pro cíl evropské územní spolupráce.
2.6 Evropský parlament takové složení rozpočtu, velmi vzdálené jeho očekávání, 18. ledna 2006 odmítl.
Rada a Evropský parlament tedy znovu zahájily jednání, aby se pokusily najít řešení, na němž by se shodly, jež dne 4. dubna 2006 vyústilo v dohodu, podle níž by se měl celkový objem rozpočtu navýšit o 4 miliardy eur (z nichž dvě by měly tvořit rezervu). Tuto dohodu musí ještě obě strany ratifikovat.
3. Připomínky k výzvám politiky soudržnosti pro období 2007–2013
3.1 Období 2007–2013, pro něž jsou určeny strategické obecné zásady politiky soudržnosti, bude obsahovat velmi důležité výzvy:
3.1.1 Základní výzvou bude pokračovat v procesu rozšiřování a dokončit jej.
Evropská unie by měla poté, co se počet jejích členů roku 2004 rozšířil z 15 na 25, přijmout v roce 2007 dva další státy.
Poté by mohly následovat další, a to po roce 2013, ne-li dříve, jelikož seznam možných kandidátů ke vstupu dnes ani zdaleka není uzavřen.
V každém případě, i pokud rozšiřování upevňuje význam a váhu jednotného trhu, zvyšuje kapacitu růstu, zaměstnanosti, mezinárodního obchodu, výroby, spotřeby a konkurenceschopnosti v kontextu globalizace, stále rostoucí rozsah hospodářských a sociálních rozdílů bude vyžadovat skutečný kvalitativní skok v koordinování evropských a národních politik, řízení a upevňování jednotného trhu a společného územního plánování Unie.
3.1.2 Také by bylo žádoucí rozšířit eurozónu a současně zajistit její posílení, atraktivitu a lepší účinnost vyjádřenou prostřednictvím ekonomického růstu a zaměstnaností.
V eurozóně je dnes pouze 12 členských států z 25.
Jejím hlavním cílem je rozšíření do roku 2013 o co nejvyšší počet členů, pokud budou splňovat všechny podmínky vstupu.
Stejně jako rozšiřování Unie bude rozšiřování eurozóny vyžadovat větší konvergenci v podmínkách pro konkurenceschopnost, nejprve na hospodářské úrovni a posléze i v mnoha dalších návazných oblastech, od daňové oblasti, zejména pokud jde o harmonizaci výměrů, až po sociální politiku.
3.1.3 Strukturální změny se budou během tohoto období nadále rozvíjet:
3.1.3.1 globalizace a nástup rýsujících se nových ekonomických mocností budou zvyšovat konkurenční tlak a násobit počet relokací,
3.1.3.2 technologické změny se ještě urychlí, zejména díky oživení prostřednictvím inovací globalizované informační společnosti,
3.1.3.3 odchod ročníků poválečného "baby boomu" do důchodu posílí demografické stárnutí Evropy, což povede v členských státech ke změnám životní úrovně, zaměstnanosti a vyváženosti sociálních dávek,
3.1.3.4 migrační tlaky, které mají původ v méně rozvinutých třetích zemích, budou pravděpodobně i nadále růst; bude žádoucí lépe je řídit, a to na jednu stranu pomocí lepšího přizpůsobení potřebám a integračním kapacitám Unie, na druhou stranu pomocí významného a zásadního posílení účinnosti podpory rozvoje emigračních zemí tak, aby se přímo na místě vytvářelo více pracovních míst a hospodářský a sociální pokrok.
Zároveň bude třeba lépe zapracovat do školních osnov a vzdělávacích programů na všech úrovních potřebné zvyknutí si na imigraci.
3.1.3.5 Boj proti sociálnímu vyloučení a chudobě jak uchazečů o zaměstnání, tak "chudých pracujících" zůstane důležitým požadavkem pro evropskou politiku soudržnosti.
Pokud nevyřešíme tento typ problémů, které přesahují otázku zaměstnanosti jako takovou, v praxi bude obtížné dospět k zabezpečení soudržnosti nejen z hlediska sociálního, ale rovněž z pohledu ekonomického.
3.1.4 Dovršení Lisabonské strategie roku 2010, stanovené Radou již roku 2000, bude jedním z klíčových prvků tohoto období hlubokých změn.
Uskutečňování této strategie se však zpomalilo.
Pro Evropu tedy bude současně naléhavější a obtížnější toto zpoždění dohnat, aby si zachovala svou konkurenceschopnost.
3.2 Tváří v tvář největším výzvám budoucích let by se mohla evropská politika soudržnosti opírat o několik důležitých výhod, mezi kterými je možné nalézt:
3.2.1 specifickou váhu evropského vnitřního trhu, který představuje více než půl miliardy Evropanů a ekonomický, obchodní a lidský potenciál stále ještě plně nevyužitý jak na úrovni ekonomické poptávky a nabídky, tak na úrovni trhu práce,
3.2.2 evropský model společenských vztahů a evropský sociální dialog, které kladou důraz na zhodnocení lidských zdrojů jakožto odpověď na výzvy, jaké v podmínkách globalizace představují zaměstnanost, rozvoj, zdraví a kvalita života;
3.2.3 dynamiku hospodářského růstu nových členských států, který často dosahuje dvojnásobku průměru Společenství a který by měl přispět k odbourávání základních rozdílů v rozvoji a podpořit hospodářskou a obchodní dynamiku Unie,
3.2.4 nové příležitosti pro územní plánování a investice vytvořené sjednocením evropského kontinentu, které umožňují upravit jeho vnitřní hospodářské uspořádání a použít inovační schémata pro infrastruktury a územní plánování, které umožní předefinování jeho ekonomického vnitřního uspořádání a zavedení inovačních schémat infrastruktury a územního uspořádání,
3.2.5 hospodářské a sociální reformy Lisabonské strategie, které by měly být nadále základní oporou úspěchu politiky soudržnosti Evropské unie, pokud se budou rozvíjet za aktivní účasti sociálních partnerů a přinesou s sebou vzájemný stimulující efekt obou svých složek.
3.2.6 Celkově by měla pomoc evropské politiky soudržnosti usilovat především o posílení trendu růstu a zaměstnanosti rozvojem vzájemného pozitivního působení těchto dvou faktorů (prohloubení a rozšíření vnitřního trhu, investice a územní plánování, reformy v členských státech).
3.3 Evropská politika soudržnosti by také měla počítat s podstatnými obtížemi, které plnění tohoto úkolu ztíží.
3.3.1 Na prvním místě je třeba uvést přetrvávající obtíže se znovuvytvořením silné hospodářské dynamiky v Evropě.
Aniž by zmenšovala náskok svých konkurentů, Evropská unie za nimi nadále zaostává.
Míra hospodářského růstu je celkově slabá, nezaměstnanost v mnohých členských státech vysoká a postihuje jak mladší, tak nejstarší věkové skupiny, vytváření nových pracovních míst a podpora výzkumu jsou nedostačující a relokační trend narůstá.
Současné postavení Evropy v celosvětovém žebříčku výkonnosti zdaleka neodráží ambice formulované před pěti lety.
Podstatné zlepšení této situace je stále v nedohlednu.
3.3.2 Další velká výzva pro politiku soudržnosti bude spjata s mírou ekonomických a sociálních rozdílů, které se objevily po rozšiřování. K jejich vyrovnání bude třeba hodně času.
Bude vhodné inovovat přístupy a metodiky politiky soudržnosti v porovnání s těmi, které se používaly během uplynulých let, tedy v době, kdy byly rozdíly ve vývoji mezi jednotlivými členskými státy menší.
3.3.3 Dalším slabým bodem politiky soudržnosti je nedostatečná koordinace hospodářských politik včetně daňové politiky, které jsou i nadále příliš uvolněné, a to i mezi zeměmi, které patří do eurozóny.
S rostoucím počtem členských států bude třeba tento přístup napravit, a to i přesto, že to bude stále složitější.
Toto zvýšení koordinace hospodářských politik by mělo být provázeno i větší shodou v oblasti sociálních přístupů.
3.3.4 Mezi nefungující prvky, které je třeba napravit, patří i nízká míra propojení činitelů občanské společnosti, jež je ještě markantnější v porovnání se zásadní a silnou státní správou a čistě bilaterálním řízením Komise spolu s členskými státy při zavádění této politiky soudržnosti. [3]
3.3.5 Co se týká evropských fondů, zůstanou i nadále poměrně skromné v porovnání se stále rostoucími požadavky.
Dohoda ze dne 17. prosince 2005 omezující evropský rozpočet pro období let 2007–2013 na 1,045 % hrubého národního důchodu snižuje rozpočet politiky soudržnosti na 0,36 % HND.
Evropské rozpočtové prostředky tak byly redukovány na úroveň, která je nižší než před rozšířením z 15 na 25 členských zemí, což vyvolává obavy, které EHSV sdílí s Evropským parlamentem.
Takový objem, který samozřejmě nemá nic společného s objemem federálního rozpočtu (rozpočet Spojených států amerických představuje více než 20 % HDP), se rovněž jeví jako přehnaně omezený vzhledem k cílům Unie na poli soudržnosti.
3.3.6 Zásadní otázka, na niž tedy již nyní musí dát odpověď strategické obecné zásady pro politiku soudržnosti na období 2007–2013, zní: Jak pracovat lépe za méně prostředků?
Bude proto třeba více než jindy dohlížet na co možná nejefektivnější využití těchto omezených prostředků, které by měly být využity ne k dlouhodobému poskytování podpor, ale k vytváření vhodných podmínek pro autonomní a udržitelný rozvoj.
To bude na jednu stranu vyžadovat konvergenci a maximální komplementaritu s národními rozpočty a na druhou stranu zavádění a podporu tržních nástrojů, které mohou ve spojení s veřejnými dotacemi poskytnout dostatek prostředků nezbytných k zajištění společného rozvoje Evropy.
3.3.7 Jako odpověď na všechny tyto výzvy by byla vhodná diverzifikace prostředků na politiku soudržnosti, účinnější posílení zásahů a modernizace způsobů řízení.
Tyto různé návrhy jsou upřesněny níže.
4. Připomínky k prioritám politiky soudržnosti pro období 2007–2013
4.1 Obecné zásady politiky soudržnosti pro období 2007–2013 jsou součástí nástrojů sloužících k dosažení základní priority, jíž je "hospodářský růst a zaměstnanost". Opírají se o stejně nazvané partnerství definované Evropskou radou v březnu 2005 a o integrované hlavní směry navržené také se stejným názvem Komisí v červnu 2005.
4.2 Sdělení Komise zdůrazňuje jakožto příspěvek k této obecné prioritě "hospodářský růst a zaměstnanost" především tři priority: zatraktivnění investic do Evropy, rozvoj inovací a podnikání, podporu zaměstnanosti a vzdělávání.
Tyto tři priority jsou doplněny snahou o kvalitnější územní plánování, která jde napříč odvětvími, a to v oblastech venkova i městských aglomerací, na přeshraničních, národních a regionálních úrovních.
4.3 První priorita zaměřená na zatraktivnění investičních aktivit a na podporu přílivu investic je obzvláště důležitá.
Její realizace by měla být prosazována zejména v méně rozvinutých regionech rozšířené Unie, které si zaslouží prospěch z přednostního využívání nástrojů, přičemž je třeba nezapomenout na přechodná opatření, jež budou působit ve prospěch dosud upřednostňovaných regionů.
V důsledku omezení spojených s evropskými intervenčními fondy musí být přednostně podporovány kapitálové investice zejména soukromého sektoru do priorit evropského hospodářského rozvoje.
4.3.1 Navzdory pokroku dosaženému v utváření jednotného vnitřního trhu, v nastolení hospodářské a měnové unie a v realizaci některých reforem Lisabonské strategie se však Evropské unii doposud nepodařilo vytvořit mechanismus pro autonomní a výrazný růst, který by zhodnocoval součinnost a doplňkovost jejích národních ekonomik.
Bude proto složité vést účinnou politiku soudržnosti, aniž se posílí důvěra všech zúčastněných stran (podnikatelů, zaměstnanců, investorů) v budoucnost hospodářského a sociálního rozvoje Unie a bezpochyby i v její politickou budoucnost a budoucnost jejích institucí.
4.3.2 Pro dosažení těchto cílů tedy bude během příštích let nutné snížit faktor nejistoty, který v současné době negativně ovlivňuje takové oblasti, jakými jsou dokončení jednotného trhu, nastolení konkurenceschopné integrované ekonomiky založené na euru, povzbuzení růstu a zaměstnanosti, zlepšení životních podmínek, úspěšné provádění Lisabonské strategie, účinné řízení a správa evropských institucí a optimální a udržitelné územní plánování v Evropě po rozšíření ve smyslu harmonizace ekonomického a sociálního pokroku a pokroku v otázkách životního prostředí.
4.3.3 Sdělení Komise klade důraz na investice do infrastrukturních sítí, zejména dopravních.
Nicméně nebyl proveden rozbor důvodů, které vedly k přetrvávání zpoždění v těchto oblastech.
K odstranění tohoto zpoždění by bylo žádoucí důrazněji upřednostnit financování transevropských dopravních, energetických a telekomunikačních sítí, jež jsou základním předpokladem pro dosažení soudržnosti Unie.
Můžeme zde pouze litovat drastického snížení financování těchto sítí, jež navrhuje dohoda ze 17. prosince 2005: skutečnost, že se tato priorita stala velkou obětí Evropské rady, je v přímém protikladu k závazkům z Lisabonu, k jejichž splnění stanovená lhůta vyprší uprostřed období 2007–2013.
EHSV tedy po vzoru Evropského parlamentu požaduje, aby se pro financování transevropských sítí dohodl jasně přehodnocený rozpočet.
4.3.4 Sdělení Komise zdůrazňuje rovněž další dvě investiční priority politiky soudržnosti: na jedné straně podporu investic do životního prostředí a na straně druhé upevňování energetické soběstačnosti Evropy.
4.3.4.1 Dále by bylo vhodné zde podtrhnout přímý vztah, který je nutné mezi těmito prioritami zajistit, a podporu výše zmíněným evropským infrastrukturním sítím.
4.3.4.2 Také je nutné se ujistit o tom, že ze strany příjemce evropských podpor jsou respektovány environmentální požadavky.
4.4 Druhou prioritou, která byla politice soudržnosti určena, je podpora inovací a podnikání.
Komise tímto přístupem přímo přejímá priority Lisabonské strategie, jež se týkají rozvoje Evropy založené na znalostech.
4.4.1 Tato priorita obsahuje především růst investic do výzkumu.
4.4.1.1 Je třeba zde poznamenat, že Evropa ve svém celku technologicky ztrácí oproti svým velkým partnerům.
Prostředky členských států směrované do výzkumu jsou často dokonce o více než třetinu nižší než cíl 3 % HDP stanovený Lisabonskou strategií, a nejen že se jejich objem během uplynulých let nezvýšil, ale byl naopak omezen, či dokonce snížen.
Evropský rozpočet rámcového programu pro výzkum a vývoj (FPRD) je v porovnání s rozpočty výzkumu členských států nízký a je rovněž nedostatečným koordinačním prvkem těchto národních programů.
V institucionálních procesech Společenství ostatně i nadále přetrvávají, a to i na nejvyšší úrovni, závažné bariéry, které vytvářejí velmi špatný dojem.
Neúspěch patentu Evropské unie, který trvá již 30 let, je příkladem velmi politováníhodné neschopnosti Unie přijmout a použít prostředky, které by jí umožnily plnit její ambice.
4.4.1.2 Z tohoto důvodu tedy bude třeba realizovat skutečnou evropskou politiku výzkumu, jejíž věrohodnost bude posílena.
V rámci nutných změn parametrů rozpočtu Společenství by to vedlo k výraznému růstu evropských prostředků určených na podporu výzkumu, přičemž by tyto prostředky měly být skutečným koordinačním prvkem pro národní programy.
Dalším předpokladem by bylo prosazení patentu Evropské unie, který by zpočátku případně nebyl uplatňován ve všech členských státech, pokud by nebylo dosaženo jednomyslné shody.
Kde by ostatně bylo euro, Schengen nebo evropská sociální politika, kdyby byly jejich realizace podmíněny podobnou jednomyslností?
4.4.2 Další potřebou, kterou stanovuje sdělení Komise, je podporovat zakládání nových podniků a jejich rozvoj, zejména v prostoru vytvořeném novými technologiemi, a rozšiřovat jejich propojování na evropské úrovni.
4.4.2.1 Je politováníhodné, že malým a středním podnikům stále chybí možnost zvolit si evropský zjednodušený právní statut, který by jim usnadnil působení na nadnárodní úrovni.
4.4.2.2 EHSV proto opětovně žádá, jako ve svém stanovisku z vlastní iniciativy "Přístup MSP k evropskému právnímu statutu" [4], aby byl ku prospěchu malých a středních podniků takový evropský právní statut Komisí bez dalších prodlev představen a rychle přijat.
4.4.2.3 EHSV lituje, že Komise na podzim roku 2005 rozhodla bez konzultace o stažení návrhů týkajících se právního statutu pro evropské asociace a evropskou vzájemnou společnost, jejichž nutnost je více než jindy patrná.
4.4.3 Sdělení Komise ostatně zdůrazňuje závažnost otázky finančních podpor pro podniky a nezbytnost umožnění přístupu k těmto podporám zejména podnikům realizujícím inovace.
4.4.3.1 Je třeba zde zdůraznit, že schopnost strukturálních fondů umožnit podnikům co nejsnazší přístup k čerpání finančních podpor je ve své současné podobě silně omezená. V této oblasti je okrajová i za situace, kdy dodatečné podpory omezené pouze na spolufinancování pilotních projektů mohou být v dostatečně cílených a příkladových oblastech účinné.
EHSV s uspokojením sleduje spuštění iniciativ JASPERS a JEREMIE, jež sdružují Komisi, Evropskou investiční banku, Evropský investiční fond a Evropskou banku pro obnovu a rozvoj.
Iniciativa JASPERS má za cíl pomoc národním a regionálním orgánům států, jež vyhovují kritériím cíle konvergence pro přípravu velkých infrastrukturních projektů.
Cílem programu JEREMIE je zlepšení přístupu malých podniků k financování.
EHSV si přeje, aby se tyto iniciativy skutečně staly funkčními a čitelnými na místní úrovni, tak aby nový rámec činnosti dosáhl maximální účinnosti v oblasti hospodářského rozvoje a vytváření aktivit, a tedy pracovních příležitostí na místě.
4.4.3.2 Aby mělo čerpání z fondů přímý a znatelnější dopad na podporu financování podniků, bylo by třeba vybavit je nástroji s širším účinkem, jako jsou například bankovní úvěry, uvolnění rizikového kapitálu, přístup k mikroúvěrům a zárukám pro malé podniky.
To by muselo nutně vést ke znovudefinování prostředků fondů a způsobu jejich využití, jež je dnes omezeno hlavně na poskytování podpor.
Po vzoru programu JEREMIE, ovšem v mnohem větším měřítku by šlo o přeměnu těchto podpor na finanční produkty: jedno euro poskytnuté na zajištění půjčky rizikového kapitálu by tak umožnilo financovat pět až deset eur investic jednoho MSP, a zabezpečilo tak násobný efekt zásahů evropských fondů.
Doporučení EHSV týkající se této základní problematiky jsou dále rozvinuty v 5. kapitole tohoto stanoviska.
4.4.3.3 Také je nutné připomenout, že rychlé a účinné dokončení jednotného evropského finančního trhu spolu s účinnou politikou konkurenceschopnosti a upevněním hospodářské a měnové unie by umožnilo zásadním způsobem zlepšit přístup podniků všech velikostí k finančním prostředkům.
Tento bod ve sdělení Komise vůbec není zdůrazněn, a to i přesto, že toto dokončení je jedním z jejích hlavních úkolů, za které nese zodpovědnost.
4.5 Třetí prioritou, kterou Komise určuje politice soudržnosti, je vytváření vyššího počtu pracovních míst a zlepšení jejich kvality.
4.5.1 První podmínkou pro vytváření více pracovních míst je podpora a posílení hospodářského růstu a zjednodušení vytváření pracovních míst v tomto rámci.
Předpokladem tohoto cíle je dynamičtější hospodářství, jednak v oblasti nabídky, jednak pokud jde o poptávku, které jde ruku v ruce s administrativními, fiskálními a sociálními opatřeními příznivějšími ke zmíněnému vytváření pracovních míst, opatřeními, která odpovídají situaci zejména malých podniků, nezávisle výdělečně činných osob a živnostníků a která podporují odborné znalosti.
Jak již bylo výše uvedeno, mohou mít strukturální fondy v těchto oblastech pouze omezený dopad, přitom však budou moci účinně podporovat pilotní a specifické projekty a podporovat osvědčené postupy.
4.5.2 Dále bude nutné, jak zdůrazňuje Komise, rozvíjet přizpůsobivost trhu práce.
Strukturální fondy musí klást zvláštní důraz na zlepšení fungování tohoto segmentu jednotného trhu.
To bude vyžadovat posílení mobility včetně přenositelnosti nároku na důchod a odstranění bariér na evropském trhu práce, zejména v oblasti služeb [5], kde se vytvářejí více než dvě třetiny nových pracovních míst, s ohledem na sociální podmínky stanovené v zákonech a kolektivních smlouvách.
4.5.3 Důraz je dále Komisí vhodně kladen na požadavky zlepšení úrovně přípravy na zaměstnání.
EHSV však velmi znepokojuje v prosinci roku 2005 naplánované snížení rozpočtu na celoživotní vzdělávání o polovinu, které navrhla Komise.
EHSV požaduje jeho přehodnocení na úroveň, která by byla v souladu s cíli Lisabonské strategie.
V této oblasti se budou nadále požadovat nové dovednosti, s větší mírou zodpovědnosti a požadavkem po větší iniciativě.
V tomto duchu budou muset budoucí programy umožnit větší respektování regionálních priorit.
Je zásadní, aby finanční prostředky z Evropského sociálního fondu byly co nejvíce uzpůsobeny potřebám regionů a nebyly vyhrazeny pouze ke spolufinancování národních politik.
4.5.3.1 Celkově EHSV zdůrazňuje, že by mělo být učiněno vše pro to, aby byla zvýhodněna doplňkovost a účinnost nástrojů a aby došlo k mobilizaci veřejných a soukromých činitelů formou trvalého partnerství v rámci regionálních strategií opírajících se o tyto tři priority: upřednostňovat přístup všech k inovacím a k celoživotnímu vzdělávání, zlepšovat řízení a rozvoj lidských zdrojů ve všech podnicích, zvýšit podíl žen, zvýšit míru aktivity až po odchod do důchodu, lépe odpovídat na potřeby ekonomiky a lépe nastavovat politiku vzdělávání, podporovat odborné vzdělávání a učňovské školství na všech úrovních, zejména pokud jde o obory, které se potýkají s nedostatkem pracovních sil, upřednostňovat vzdělávací programy, jež skutečně vedou k začlenění stále rostoucí nezačleněné části veřejnosti do hospodářských aktivit.
4.5.3.2 Strukturální fondy by se dále měly přednostně podílet na financování vzdělávacích programů evropského rozsahu, jakými jsou například úspěšné programy Erasmus a Leonardo.
Tyto programy by měly nyní přejít na vyšší rychlostní stupeň, aby dokázaly podpořit dva až třikrát více mladých Evropanů.
4.5.4 Zvláštní důraz by měl být mimo jiné kladen na stárnutí populace, které samo o sobě vyžaduje specifické přizpůsobení výše uvedených aspektů spojených s vytvářením pracovních míst a systémů sociálního zabezpečení (administrativní, fiskální a sociální podmínky, péče o dítě včetně cenově dostupného hlídání, trh práce, vzdělání a lidské zdroje).
4.6 Tyto tři priority strategických obecných zásad doplňuje požadavek po jejich působení napříč sektory, což svým způsobem vytváří čtvrtou prioritu, která v sobě odráží územní aspekt politiky soudržnosti.
4.6.1 Sdělení oceňuje podíl měst na hospodářském růstu a na vytváření pracovních míst (lepší řízení urbanizačních procesů a s nimi spjatých hospodářských, sociálních a environmentálních otázek), přičemž zároveň oceňuje hospodářskou diverzitu na venkově (zachování služeb veřejného zájmu, rozvoj sítí, podporování center rozvoje).
Vzájemné působení mezi těmito požadavky a třemi prioritami strategických obecných zásad by si bývalo zasloužilo explicitnější popis.
4.6.2 Sdělení také podtrhuje potřeby tříúrovňové územní spolupráce na úrovni:
4.6.2.1 přeshraniční spolupráce, zaměřené zejména na rozvoj vzájemných výměn a na podporu ekonomické a sociální integrace,
4.6.2.2 nadnárodní spolupráce, zaměřené zejména na posílení společných aktivit strategického významu mezi státy (doprava, výzkum, sociální začleňování),
4.6.2.3 meziregionální spolupráce, zaměřené zejména na podporu šíření osvědčených ekonomických, sociálních a environmentálních postupů.
4.6.3 EHSV však lituje, že tento odkaz na potřeby evropské územní spolupráce se objevuje pouze jako doplňková či přídavná priorita hlavních směrů, místo aby byl explicitně jednou z nich.
4.7 Celkově vede rozbor těchto tří priorit strategických obecných zásad doplněných o územní rozměr k několika zásadním otázkám.
4.7.1 Zaprvé, priority strategických obecných zásad nejsou dostatečně přesné, aby mohly vytvářet skutečný "strategický" intervenční rámec a rámec řízení politiky soudržnosti; jsou spíše odkazem na osvědčené postupy, které je třeba podporovat pomocí různých zásahů.
4.7.2 Obzvláště vazby mezi prioritami strategických obecných zásad a třemi obecnými cíli použití fondů nejsou vůbec přesně vymezené.
To je hlavní nedostatek; zatímco strategické obecné zásady by měly intervence fondů vymezovat, jsou pouze jejich doplňkem.
V důsledku toho pak strategické obecné zásady působí spíše jako doprovodné směrnice než jako hlavní směry, kterými by měly být.
4.7.3 Aby obecné strategické zásady skutečně byly tím, čím jsou nazývány, a lépe plnily svou roli, bude zcela nezbytné definovat jejich prioritní cíle i pro následující oblasti:
4.7.3.1 "přidaná hodnota" evropské politiky soudržnosti v porovnání s národními a místními politikami,
4.7.3.2 "územní koncentrace" na pólech a osách evropského rozvoje, jež umožní zajistit globální dopad přípravy,
4.7.3.3 "vymezení směrodatných rámců" pro zásahy evropských fondů, jež by zajistilo, že strategické obecné zásady budou představovat účinný a koherentní rámec a nebudou pouze jednoduchými doprovodnými nástroji.
5. Připomínky k prostředkům politiky soudržnosti pro období 2007–2013
5.1 Komise obzvláště zdůrazňuje, jak důležitou roli pro podporu politiky soudržnosti hrají strukturální fondy (Evropský fond pro regionální rozvoj, Evropský sociální fond) a Kohezní fond.
Upřesňuje, že jejich používání v rámci výše zmíněných strategických obecných zásad musí umožňovat povzbuzení hospodářského růstu lepší využívání příležitostí na jednotném trhu, podporu silnějšího sbližování a odstraňování rozdílů mezi členskými státy, posílení regionální konkurenceschopnosti a rozvoj a zkvalitnění integrace v Evropské unii na hospodářské, sociální a kulturní úrovni.
5.2 V prvé řadě si všimneme, že Evropská unie bude konfrontována se stále více se prohlubujícím rozdílem mezi omezením rozpočtových prostředků fondů a rozsahem potřeb (rozdíly v rozvoji členských států, zpoždění s budováním infrastruktur, prodlevy s úplným zavedením jednotného trhu, nedostatky v konkurenceschopnosti a v realizaci Lisabonské strategie).
Vnitřní přestavba rozpočtových priorit Společenství je nezbytná, včetně pokračování již započatých reforem společné zemědělské politiky.
Ale růst prostředků strukturálních fondů bude umožněn jen v omezené míře, a to v závislosti na tom, zda a do jaké míry zůstane omezena celková výše rozpočtu Společenství.
V každém případě se výše prostředků, která se odvíjí od hladiny 1,045 % HDP rozpočtu Společenství a pro politiku soudržnosti představuje podíl 0,36 % (308 miliard eur v 862miliardovém rozpočtu, přičemž rozpočet by měl být rozšířen o 4 miliardy na základě dohody ze 4. dubna, kterou však musí Parlament a Rada ještě ratifikovat), nezdá EHSV sama o sobě dostatečnou k tomu, aby umožnila Unii dosáhnout jejích cílů soudržnosti stanovených pro období 2007–2013.
5.3 Bylo by proto vhodné soustředit co možná nejvíce pozornosti:
5.3.1 na jedné straně na způsoby zásahů fondů, které by měly působit na investice silnějším pákovým efektem, což bude vyžadovat více inovací, než jich bylo doposud,
5.3.2 na druhé straně na skutečnou koncentraci zásahů fondů, jež by měla vést k větší strukturovanosti zejména na nadnárodní a přeshraniční úrovni.
5.4 V otázce způsobů zásahu fondů stojí za to zdůraznit několik poznatků:
5.4.1 Nejprve je nutné připomenout, že zásahy strukturálních fondů mohou politiku soudržnosti Unie pouze doplňovat.
Nemohou být jejím jediným, či dokonce hlavním nástrojem.
Měly by v podstatě vést v rámci společných obecných zásad k podpoře využívání kapitálu, který má trh k dispozici, a k provázanějšímu využívání státních a regionálních rozpočtů.
Jedná se tedy především o to zajistit pákový efekt.
V tomto kontextu musí strukturální nástroje Unie představovat zásadní nástroj pro evropské územní plánování a doplňovat při tom komunitární politiky a probíhající hospodářské a sociální změny.
5.4.2 Využívání fondů Unie a fondů Evropské investiční banky by proto mělo být nastaveno v závislosti na flexibilnějším a inovativnějším finančním poradenství.
Jak Komise neustále připouští, fondy by neměly být omezeny pouze na udělování podpor, ale měly by podporovat další nástroje, jako například poskytování půjček, zajišťování úvěrů, nástroje konvertibility a investiční a rizikový kapitál.
EHSV nejen že souhlasí s těmito závěry, ale navíc požaduje, aby z nich byly vyvozeny veškeré důsledky a byla provedena skutečná reforma způsobů finančních zásahů v Unii.
5.4.2.1 EHSV zastává názor, že rozvoj takových alternativních intervenčních nástrojů na straně strukturálních fondů, úzce provázaných s Evropským investičním fondem a s Evropskou investiční bankou, by umožnil výrazně posílit dopad zásahů Společenství a lépe je skloubit s veřejnými a soukromými kapitálovými investicemi.
Zvláště by vedly k tomu, že soukromá a veřejná sféra by se obě podílely na financování investic, zejména malých a středních podniků, které jsou tradičními finančními partnery chápány jako rizikové a jejichž podmínky pro získávání úvěrů se mohou v budoucnu v důsledku Basilejských dohod II ještě více ztížit.
Takové nástroje by představovaly účinný prostředek pro zmírnění důsledků plynoucích z omezení evropského rozpočtu.
Jedno euro podpory by bylo často lépe využito, kdyby se použilo jako záruka pro pět až deset eur půjčky.
Zejména by to umožnilo zvýšit počet příjemců podpory a vyvíjet větší tlak na jejich zodpovědnost, než když se jim poskytnou nenávratné subvence.
5.4.2.2 Tyto nové intervenční prostředky by měly být zavedeny s co největším navázáním na praxi, aby se dosáhlo maximálního pákového efektu na hospodářský a sociální rozvoj.
Další zdroje by mohly být uvolněny lepší koordinací zásahů strukturálních fondů a jiných finančních institucí, které jsou činné v oblasti evropského rozvoje, jako například Evropská banka pro obnovu a rozvoj.
Prioritní oblastí pro intervence by měla být rozsáhlejší a aktivnější podpora partnerství veřejného a soukromého sektoru na evropské úrovni, v prostředí transparentní a otevřené obchodní soutěže, zaměřená zejména na financování rozsáhlých projektů infrastruktury, které jsou nezbytné pro globální soudržnost stejně jako pro společnou konkurenceschopnost Evropy.
Jak bylo zmíněno výše [6], v každém případě by měl být výrazně přehodnocen objem rozpočtových prostředků přidělených na transevropské sítě, neboť partnerství veřejného a soukromého sektoru nemohou uspět bez dostatečně pevného zajištění z veřejných fondů Společenství.
5.4.2.3 Taková reforma způsobů intervencí fondů Společenství by vyžadovala zvýšení kapacity Evropské unie pro poskytování a čerpání úvěrů.
Dále by s sebou nesla kromě intenzivnější spolupráce s Evropskou investiční bankou a jinými finančními institucemi vytvoření skutečného partnerství s evropským bankovním a finančním sektorem.
Současně by muselo dojít k posílení podmíněnosti podpor jak na úrovni členských států, tak na úrovni přímých příjemců.
V tomto smyslu by také bylo vhodné doplnit reformu předpisů upravujících evropské fondy pro období 2007–2013, aby nové systémy finančního poradenství mohly být plně funkční.
EHSV tedy požaduje, aby Evropská komise předložila nové návrhy týkající se těchto tří oblastí.
5.4.3 Je politováníhodné, že sama otázka řízení strukturálních fondů byla během posledních let velmi nejasná a byla zastíněna bilaterálními vztahy mezi administrativou Společenství a národní administrativou, aniž se objevily nějaké snahy o účinnější koordinaci, kontrolu nebo dostatečné následné vyhodnocování správného použití fondů.
Evropský účetní dvůr často poukazoval na tuto neblahou situaci, avšak dílčí nápravy, které následovaly, byly příliš omezené.
Obecná zásada vyšší transparentnosti koncepcí a přijetí a realizace politik Společenství se ještě nerozšířila, jak již tomu mělo být, na fungování a správu fondů.
Strategické obecné zásady politiky soudržnosti by v budoucnu měly v tomto ohledu představovat pevný základ pro jasnou změnu.
5.4.4 Z důvodu inovací nezbytných pro zajištění tohoto lepšího řízení evropských podpor je nutné systematičtěji sledovat, zda jsou podpory Společenství v souladu s pravidly hospodářské soutěže.
Některé nedostatečně kontrolované zásahy fondů mohly pod záminkou odstraňování regionálních rozdílů v minulosti způsobit vážné a škodlivé porušení zásad spravedlivé hospodářské soutěže. Tyto dva cíle je přitom možné dokonale sladit.
Podpory Unie jsou veřejné podpory přirovnatelné ke státním podporám, a musí proto podléhat stejné kontrole.
Tato zásada zároveň nutně usiluje o lepší vzájemné uspořádání evropských, národních a regionálních podpor.
Výroční zpráva Komise o hospodářské soutěži by v budoucnu měla obsahovat kapitolu o podmínkách kontroly podpor Společenství, a to v souladu s politikou podporující hospodářskou soutěž v Unii.
EHSV již toto doporučení v minulosti předložil, dosud však bohužel zůstalo bez odezvy.
5.5 Co se týká soustředění zásahů, Komise by měla bdít nad tím, aby podporovala lepší zaměření zásahů evropských fondů vzhledem k evropštějšímu rozměru územního plánování Unie, což se v současné době ani zdaleka neděje, a to nad rámec dílčích pokroků dosažených na základě modelů pro zásah Společenství.
5.5.1 Strukturální fondy se ve svých zásazích doposud v podstatě vůbec nepokoušely více se zaměřit na nadnárodní dimenzi, a to i přesto, že byl právně i hospodářsky vytvořen velký jednotný evropský vnitřní trh, rozšířen dnes na 25 členských států.
Strukturální fondy byly většinou řízeny Komisí na základě národních priorit stanovených členskými státy, přičemž se přímo neodkazovalo na potřeby nové spolupráce plynoucí z odstranění fyzických, technických a fiskálních překážek výměn, přestože se dále prohloubily hospodářské a sociální rozdíly, které vyžadují posílení nadnárodních vazeb a sítí.
5.5.2 Tuto situaci by bylo vhodné napravit tím, že pro zásahy budou jasněji vymezeny priority, aby se tak zpevnily styčné body mezi členskými státy na národní, nadnárodní i přeshraniční úrovni.
Vyjádření Komise k těmto otázkám by měla být přehodnocena, prohloubena a měla by být součástí samého jádra zásahových priorit fondů, a ne pouze jejich dodatečným doplňkem.
6. Připomínky k začlenění do národních a regionálních politik
6.1 Začlenění politiky soudržnosti do národních a regionálních politik představuje zásadní, Komisí neustále zdůrazňovaný úkol.
Je nutné dosáhnout určitého pokroku zejména v těchto dvou směrech:
6.2 Zaprvé je třeba zajistit, aby se podpory Společenství využívaly efektivně k tomu, aby byly obecné zásady, rozhodnutí a závazky Společenství v jednotlivých členských státech optimálně realizovány.
Zvláště se jedná o:
6.2.1 správné transpozice evropských směrnic ve stanovených lhůtách,
6.2.2 posílení administrativní spolupráce na evropské úrovni, zejména v oblasti zajištění dobrého fungování jednotného trhu,
6.2.3 zlepšení v prosazování paktu stability a hospodářského růstu, který by neměl zůstat omezen pouze na hranici pro deficity, ale měl by vytvořit cestu vedoucí ke společnému hospodářskému řízení.
6.3 Zadruhé je třeba zajistit, aby podpory Společenství přispívaly k posílení koherence národních a evropských politik, zejména pokud jde o účinnější provádění Lisabonské strategie.
Zvláště se jedná o:
6.3.1 doplňkovost k strukturálním hospodářským, sociálním a administrativním reformám,
6.3.2 zjednodušení právního rámce a rozvoj evropských přístupů k samočinným sociálním a profesním regulacím, jež si zaslouží podporu, [7]
6.3.3 urychlené dokončení evropského finančního prostoru, které povede k optimálnímu využití výhod plynoucích z používání společné měny euro,
6.3.4 sblížení daňových soustav způsobem, který by podporoval investice a inovace, což by umožnilo lépe zaštítit hospodářskou soutěž v rozdílných systémech členských států.
6.4 Je nezbytné v maximální míře se vyhnout tomu, aby se na národní či regionální úrovni k rámci, který byl stanoven Evropskou unií, přidávala další doplňková kritéria, neboť se musí zachovat nezbytná elasticita pro stanovení obsahu budoucích programů.
Ze stejného důvodu by bylo třeba vyhnout se zavádění postupů, jež by a priori stanovovaly přidělení prostředků na sedm let, a bylo by též třeba nezbavit se možnosti snadno přizpůsobit probíhající programy.
6.5 Konečně EHSV si přeje, aby pomoci Společenství přispěly k podpoře evropského přístupu k průmyslu, jenž by umožnil na různých úrovních (evropské, národní, regionální) koordinovat veřejné orgány a činitele organizované občanské společnosti. [8]
6.6 EHSV těší, že na zasedání Rady Evropské unie v prosinci roku 2005 byl vyjádřen zásadní souhlas se založením Fondu pro přizpůsobení globalizaci, jenž "bude určen na zvýraznění snahy pomoci pracujícím, kteří přišli o zaměstnání z důvodu významné restrukturalizace světových obchodních výměn, a pomoc těmto osobám doplnit si vzdělání a znovu zaměstnání najít."
Vedoucí státní a vládní představitelé vyzvali Radu, aby vymezila kritéria pro čerpání z tohoto fondu.
EHSV se domnívá, že do jejich definování by měli být zapojeni evropští meziprofesní, či dokonce oboroví sociální partneři.
7. Připomínky k zapojení socioprofesních činitelů do politiky soudržnosti
7.1 Zapojení socioprofesních činitelů do politiky soudržnosti je vysoce naléhavé.
EHSV žádal o toto zapojení zejména ve svém stanovisku z roku 2003 k partnerství pro realizaci strukturálních fondů [9].
Komise uznává tuto nutnost a zdůrazňuje, že se rozhodujícím způsobem bude účastnit na lepším přizpůsobení a provádění této politiky v praxi.
Přesto však nepředkládá žádné návrhy, které by upravovaly způsoby intervencí a které by strukturální fondy začlenily do strategických obecných zásad soudržnosti.
7.2 EHSV proto navrhuje doplnit strategické obecné cíle politiky soudržnosti pro období 2007–2013, a to stanovením přesného rámce pro zapojení socioprofesních činitelů.
Po vzoru ustanovení Dohody z Cotonou ve prospěch nestátních činitelů zemí Afriky, Karibiku a Pacifiku, výslovně konzultovaných a přidružených k řízení evropské pomoci, by celý tento rámec měl být součástí strategických obecných cílů a vůči členským státům by měl mít vynucovací účinek.
7.3 Tento rámec by dále měl obsahovat následující cíle:
7.3.1 zapojit sociální a profesní činitele a sociální partnery do procesu definování evropských základních obecných zásad (zejména strategického globálního dokumentu), do jejich decentralizovaného provádění na národních úrovních (zejména strategického národního referenčního rámce stanoveného členskými státy) stejně jako na úrovních regionálních a místních,
7.3.2 prohloubit tento dialog nejen v jeho hospodářských, ale i sociálních a environmentálních aspektech tak, aby se rozvíjel účinně, při zapojení všech činitelů a trvale,
7.3.3 sociální a profesní činitele přímo zapojit do zvyšování zaměstnanosti, zejména pomocí smluvního uspořádání mezi sociálními partnery; důvodem je zejména modernizace systému odborného vzdělávání a zlepšení přizpůsobivosti trhu práce,
7.3.4 podněcovat aktéry občanské společnosti, aby více využívali výhod, které přináší jednotný evropský trh, a to prostřednictvím podpory transevropských výrobních, obchodních a infrastrukturních sítí a prostřednictvím zavádění prvků samočinné a společné sociálně profesní regulace, která přispívá k dokončení jednotného trhu,
7.3.5 definovat společně se sociálními a profesními činiteli efektivní modely partnerství veřejného a soukromého sektoru, které budou ve variantách přizpůsobeny koncesím, investičním pobídkám, poskytování záruk a subdodavatelství,
7.3.6 na těchto základech vytvořit více programů partnerství veřejného a soukromého sektoru zaměřených zejména na infrastrukturu a financování malých a středních podniků na místní úrovni,
7.3.7 podněcovat sociální a profesní činitele, aby znásobili své iniciativy evropské spolupráce týkající se výzkumu a inovací technologií,
7.3.8 podporovat inovační přístupy sociálních a profesních činitelů, které přispívají k dosahování cílů udržitelného rozvoje.
7.4 Aby byl takový dialog účinný, musí být lépe organizován a strukturován, a to jak v Bruselu, tak na úrovni jednotlivých členských států a regionů.
Rámec zapojení by proto měl předpokládat následující nástroje:
7.4.1 opírat dialog o efektivní využívání informací, správně převzaté úředními orgány členských států, týkajících se strategických obecných zásad a jejich různých způsobů realizace,
7.4.2 konzultace opírat o informace související s důvody a se vznikem problematiky, což umožní zapojení socioprofesních činitelů do studií dopadů,
7.4.3 informovat socioprofesní činitele o tom, co následuje po konzultacích a co navazuje na jejich návrhy,
7.4.4 připojit k oficiálním programovým či revizním dokumentům výpis podmínek, za kterých je nutné konzultovat socioprofesní partnery,
7.4.5 podporovat v případě přeshraničních a meziregionálních programů společné konzultace a rovněž utváření přeshraničních a meziregionálních socioprofesních partnerství,
7.4.6 podporovat sociální dialog v těchto oblastech na přeshraniční a meziregionální úrovni, zejména upřesněním volitelného nadnárodního rámce pro kolektivní vyjednávání, jak je uvedeno v sociální agendě na období let 2005–2010.
7.5 EHSV znovu vyjadřuje svou podporu návrhu Komise věnovat 2 % z prostředků Evropského sociálního fondu na rozvoj možností a aktivit vyvíjených společně sociálními partery.
7.6 EHSV se za jasně vyjádřené podpory Evropské rady z března 2005 dohodl na rozvoji evropské informační sítě a podpoře iniciativ činitelů občanské společnosti, které přispívají k realizaci Lisabonské strategie.
Tato síť bude plně zaštiťovat iniciativy těchto činitelů zaměřené na posílení účinnosti evropské politiky soudržnosti v období 2007–2013.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru ke sdělení Komise Plnění lisabonského programu Společenství: Politický rámec k posílení zpracovatelského průmyslu EU – cesta k integrovanějšímu přístupu k průmyslové politice
KOM(2005) 474 v konečném znění
(2006/C 185/14)
Dne 15. října se Evropská komise, v souladu s článkem 262 Smlouvy o založení Evropského společenství, rozhodla konzultovat Evropský hospodářský a sociální výbor ve věci výše uvedené.
Specializovaná sekce "Jednotný trh, výrobu a spotřeba", kterou Výbor pověřil přípravou podkladů na toto téma, přijala stanovisko dne 28. března 2006.
Zpravodajem byl pan Ehnmark.
Na 426. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 20. a 21. dubna 2006 (jednání ze dne 20. dubna), přijal Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko 38 hlasy pro, 1 hlasem proti a 5 členů se zdrželo hlasování.
1. Shrnutí stanoviska
1.1 Lisabonská strategie poskytuje širokou škálu horizontálních opatření zaměřených na vytvoření rámce, jenž by posílil konkurenceschopnost Evropy.
Doposud chyběly odvětvové přístupy.
Novým sdělením Evropské komise EU postupuje o krok blíže vytvoření společné evropské průmyslové politiky.
Společná politika a společné priority by měly posílit konkurenceschopnost Evropy v globálním kontextu.
Sdělení Komise k rámci pro integrovanou průmyslovou politiku je proto velmi vítáno.
1.2 EHSV podporuje širokou analýzu nezbytných podpůrných opatření ve 27 odvětvích zpracovatelského průmyslu, uvedenou ve sdělení.
EHSV dále podporuje ustavení 14 odvětvových a meziodvětvových pracovních skupin, jejichž cílem bude navrhnout konkrétnější opatření na zvýšení konkurenceschopnosti evropského průmyslu.
1.3 Sdělení se však nedaří nepokrýt zásadní aspekty vytváření a provádění evropské průmyslové politiky.
Zodpovědnost za provádění této politiky je svěřeno jiným oddělením v Komisi, národním a regionálním správním orgánům a průmyslu samotnému.
Otázky "kdo dělá co" jsou ponechány na dalším uvážení.
1.4 Sdělení zejména nezdůrazňuje nezbytné rozdělení rolí mezi EU a národní úrovní.
14 nových odvětvových pracovních skupin bude působit hlavně na úrovni EU.
EHSV zdůrazňuje, že je zásadní vybudovat koordinaci s národní úrovní.
To ušetří čas a průmysl si nemůže dovolit časové ztráty.
1.5 Sdělení dále neposkytuje mnoho vodítek v otázkách úlohy vlád v oblasti inovace a konkurenceschopnosti a hranic mezi zpracovatelským průmyslem a službami.
1.6 Pro budoucí práci EHSV zdůrazňuje, že je důležité úzce zapojit zainteresované strany a zejména sociální partnery.
EHSV považuje za zásadní, že sociální partneři mohou uzavřít dohody o změnách a inovaci průmyslu, jak je tomu již v některých státech EU.
1.7 Ve sdělení odpovídá EU na otázku "Má evropský zpracovatelský průmysl budoucnost?".
Pokud jde o EHSV, je připraven zahrnout otázky evropské průmyslové politiky do monitorovací sítě vytvořené pro Lisabonskou strategii.
2. Úvod
2.1 Průběžné hodnocení Lisabonské strategie, jak bylo předloženo Evropské radě v březnu 2005, podalo velmi smíšený obraz toho, čeho bylo dosaženo během prvních pěti let.
2.2 Lisabonská strategie neuspěla především v oblasti hospodářského a průmyslového růstu a ve vytváření více lepších pracovních míst.
V rámci globální hospodářské soutěže se Evropa potýká s problémy.
Mnohá hodnocení ukazatelů týkajících se růstu a konkurenceschopnosti dávají na vedoucí pozici Spojené státy spolu se severskými zeměmi.
Velké ekonomiky Evropy jsou daleko za nimi.
V nedávném žebříčku Světového hospodářského fóra se Spojené království umístilo na 13. místě, Německo na 15. a Francie na 30. místě, bezprostředně před Španělskem. Na druhé straně je třeba podotknout, že co se týče hospodářského růstu vedou si některé nové členské státy EU dobře.
2.3 Nedávný průzkum růstu produktivity, který uskutečnila celosvětová obchodní organizace "The Conference Board", naznačuje, že vedoucí evropské ekonomiky během desetiletého období dále zaostávají za USA.
15 starých členů EU v roce 2005 vykázalo růst produktivity ve výši 0,5 %, zatímco USA 1,8 % a Japonsko 1,9 %.
2.4 Jako reakci na rozhodnutí Evropské rady z března 2005 prezentovala Evropská komise v průběhu roku značné množství návrhů a sdělení, které se týkaly otázek restrukturalizace průmyslu, produktivity, konkurenceschopnosti i podpory podnikání a malých a středních podniků.
2.5 Co však v této paletě nových návrhů chybí, je úsilí zaměřit se na otázky jednotlivých průmyslových odvětví, zejména ve zpracovatelském průmyslu, a vytvořit základ pro odvětvová nebo vertikální podpůrná opatření.
Svým novým sdělením "Cesta k integrovanějšímu přístupu k průmyslové politice" začala Komise naplňovat tuto potřebu.
3. Nástin návrhu nového politického rámce
3.1 Sdělení můžeme považovat za zahájení nového procesu, který vychází z analýzy situace konkurenceschopnosti 27 odvětví zpracovatelského průmyslu.
3.2 Hlavní pozornost se věnuje tomu, co samy podniky vidí jako překážky pro inovaci, konkurenceschopnost a růst.
Důraz se přitom klade na malé a střední podniky (MSP), což je logické vzhledem k tomu, že zpracovatelský průmysl v EU tvoří z velké většiny MSP, které se podílejí 58 % na zaměstnanosti ve zpracovatelském průmyslu.
V rámci přípravných prací bylo konzultováno též mnoho zainteresovaných stran.
3.3 Odvětví zpracovatelského průmyslu analyzovaná ve sdělení zahrnují čtyři hlavní oblasti: potravinářský průmysl a vědy o živé přírodě, strojírenský a systémový průmysl, módní a návrhářský průmysl a surovinový průmysl a průmysl meziproduktů.
Tato analýza konkrétně pokrývá průmyslová odvětví od biotechnologií a léčiv přes strojírenství a elektrotechniku až po průmysl obranný a kosmický a zahrnuje i textilní a nábytkářský průmysl, keramiku, ocel, chemikálie a papír a celulózu.
3.4 Posouzení konkurenceschopnosti 27 odvětví používalo následující kritéria:
- zajištění otevřeného a konkurenceschopného jednotného trhu,
- znalosti, například výzkum, inovace a dovednosti,
- zlepšování právní úpravy,
- vytváření součinnosti mezi politikami konkurenceschopnosti, energetiky a životního prostředí,
- zabezpečení plné a spravedlivé účasti na světových trzích,
- napomáhání sociální a hospodářské soudržnosti.
3.5 Závěry u jednotlivých odvětví ukazují případy, kdy "je dané výzvě v oblasti politik přisuzována nejvyšší priorita mezi mnoha relevantními výzvami", abychom citovali ze sdělení.
Přes tento pokyn nejsou závěry zcela transparentní.
Například v oblasti biotechnologií registrujeme potřebu většího výzkumu, nikoli však poptávku po větším počtu kvalifikovaných pracovníků.
U textilního průmyslu zaznamenáváme potřebu výzkumu a většího počtu kvalifikovaných pracovníků společně s přístupem na trhy, ale nikoli potřebu čelit narušením obchodu.
3.6 Komise navrhuje zahájit 7 významných průřezových politických iniciativ s cílem čelit společným výzvám a znovu posílit součinnost.
Zmíněné průřezové iniciativy jsou tyto:
- Iniciativa zaměřená na práva duševního vlastnictví a na padělání
- Skupina na vysoké úrovni pro konkurenceschopnost, energetiku a životní prostředí
- Vnější aspekty konkurenceschopnosti a přístupu na trhy
- Nový program zjednodušování právních předpisů
- Zlepšování kvalifikací pro jednotlivá odvětví
- Řízení strukturálních změn ve zpracovatelském průmyslu
- Integrovaný evropský přístup k průmyslovému výzkumu a inovacím.
3.7 Komise kromě těchto průřezových iniciativ dále navrhuje několik nových odvětvově zaměřených iniciativ.
Mezi tyto iniciativy patří fórum pro léčiva, přezkum strategie pro vědy o živé přírodě a biotechnologiích v polovině období, nové skupiny na vysoké úrovni pro chemický průmysl a obranný průmysl, iniciativa týkající se evropského kosmického průmyslu, pracovní skupina pro konkurenceschopnost IKT a zahájení dialogu o politikách v oblasti strojírenství.
4. Obecné poznámky
4.1 Nové sdělení je první významnou snahou o vytvoření komplexních odvětvových iniciativ zaměřených na konkurenceschopnost a inovaci ve zpracovatelském průmyslu.
Tato iniciativa je vítaná. Horizontální programy a iniciativy nestačí.
Díky svému uspořádání poskytuje toto nové sdělení cenný základ pro rozhodnutí o konkrétních opatřeních.
Tato iniciativa obsahuje složitou analýzu problematiky růstu a konkurenceschopnosti v mnoha průmyslových odvětvích.
4.2 Komise prezentovala návrh jako rámec pro stanovení priorit.
Vůdčí záležitostí je zavést opatření zaměřená na řešení výzev globalizace.
4.3 Chybí zde však jasné propojení mezi snahami na úrovni EU a nezbytným zapojením vlád, průmyslu a zainteresovaných stran na národní a regionální úrovni.
Předpokládá se, že to se uskuteční v rámci dalšího procesu, především v nových odvětvových a meziodvětvových pracovních skupinách.
Existuje však zřejmé riziko, že to bude znamenat rozsáhlé plánování a omezené provádění.
4.4 Aby k tomu nedošlo, EHSV doporučuje, aby byly učiněny konkrétní kroky k zajištění nezbytné koordinace.
Tím by bylo dosaženo i širšího prostoru pro aktivní účast různých zainteresovaných subjektů.
4.5 Nové sdělení, spolu s různými jinými návrhy a sděleními, představuje další krok k vytvoření evropské průmyslové politiky.
Je to realistická cesta?
Maje na paměti výzvy, které má evropský průmysl před sebou, EHSV dospěl k závěru, že je to pravděpodobně nejlepší cesta z hlediska podpory konkurenceschopnosti a využití specifických výhod Unie, jako jsou její vysoká úroveň znalostí a velmi rozsáhlý vnitřní trh.
4.6 Komise nadšeně zdůrazňuje, že nové sdělení má odpovídat duchu Lisabonské strategie a rozšířit celkové snahy ze strategie vyplývající.
Skutečná realizace, tzn. více výzkumu nebo vzdělávání nebo právních předpisů, bude úkolem jiných oddělení v Komisi a národních a regionálních orgánů.
Plánování a provádění je nutno koordinovat.
4.7 V přístupu Komise je určitá rozpolcenost.
Je třeba dále posoudit vyváženost mezi horizontálními programy a novými odvětvovými snahami.
4.8 Sdělení neobsahuje zdroje na různé činnosti. Namísto toho mají nezbytné zdroje na úrovni EU přijít z programu CIT (Výbor pro inovace a transfer technologií), rámcového programu pro výzkum, strukturálních fondů a vzdělávacích programů, abychom se zmínili o těch nejdůležitějších.
Koordinovat politiku včetně zdrojů bude obtížný a delikátní úkol především proto, že dostupné evropské finanční zdroje jsou v poměru k potřebám a požadavkům relativně omezené.
4.9 Zavádění pokročilých nových výrobních postupů a strojů, zejména u MSP, bude vyžadovat úvěry za výhodných podmínek.
Do práce odvětvových a meziodvětvových plánovacích skupin by měly být úzce zapojeny EIB a EIF.
4.10 Ve svém novém návrhu se Komise soustřeďuje na úroveň EU, zatímco o regionálních aspektech se zmiňuje pouze okrajově.
Analýza se nezabývá významem metropolitních oblastí a jejich obrovského potenciálu na podporu inovací v průmyslu a jeho konkurenceschopnosti.
Toto a stejně tak i otázky týkající se regionální průmyslové politiky je třeba zvážit v rámci dalšího procesu.
4.10.1 Výbor poznamenává, že Komise neuvádí konkrétní návrhy co se týče průmyslových odvětví s obzvláště vysokým stupněm regionální koncentrace.
4.11 V reakcích ze strany průmyslu a zainteresovaných subjektů týkajících se opatření na podporu konkurenceschopnosti převládají tři témata: více výzkumu a napojení na výzkum, více vzdělávání a odborného školení, zejména v oblasti dovedností, a snadnější přístup k finanční podpoře zvláště pro soukromé podnikání a mikropodniky.
4.12 Většina odvětví zpracovatelského průmyslu analyzovaných v novém sdělení jmenuje zkvalitnění odvětvové kvalifikace jako bod, kde "je dané výzvě v oblasti politik přisuzována nejvyšší priorita", abychom citovali ze sdělení.
Otázky kvalifikace a jejího zlepšení mají zásadní význam.
Navrhovaná průřezová iniciativa týkající se otázek kvalifikace, doufejme, přinese inovační návrhy.
4.13 Sdělení věnuje málo pozornosti významu vlád při poskytování rovných možností pro průmysl, a zvláště pro zpracovatelský průmysl.
V průběhu práce bude jistě shromážděno množství připomínek ohledně toho, jak mohou vlády podpořit průmysl např. v oblasti vzdělávání, dopravních systémů, energetických a IKT sítí.
4.14 Sdělení se nezabývá faktem, že hranice mezi zpracovatelským průmyslem a službami je stále nejasnější.
Co tento fakt znamená z hlediska lidských zdrojů, tržních přístupů a dostupnosti trhu, právní úpravy a přístupu k financím?
4.15 Ohledně přístupu k finančním prostředkům ze strany MSP lze uvést, že v široké analýze 27 odvětví je zaznamenáno pouze pět konkrétnějších požadavků, jmenovitě u léčiv, biotechnologií, zdravotnických přístrojů a strojírenství a elektrotechniky.
Je dosti překvapivé, že stejný požadavek nebyl zaznamenán u surovinového průmyslu a průmyslu meziproduktů, máme-li uvést jeden příklad.
5. Směrem k evropské průmyslové politice
5.1 Nové sdělení Evropské komise je dalším krokem EU k vytvoření společného rámce pro evropskou průmyslovou politiku.
To je vítáno.
Společná politika a společné priority by měly zvýšit konkurenceschopnost Evropy v globálním měřítku.
Zároveň musí být evropská průmyslová politika v kontextu struktur vytvořených na podporu průmyslu (vzdělávání a výzkum jsou pouze dva příklady) a na konzultaci se zaměstnanci, když zmíníme alespoň některé aspekty.
Trvale udržitelná konkurenceschopnost pro Evropu není možná bez plné účasti společnosti a občanů.
5.2 Často se uvádí, že průmysl požaduje rovné možnosti s jasnými (a nebyrokratickými) systémy signalizace.
Mnozí akceptují tento postoj: co nejméně byrokracie a co nejvíce podpory všeobecně.
Můžeme citovat z nedávné Rady pro konkurenceschopnost: "Ministři zdůraznili, že břemeno legislativy a předpisů by nemělo mít nepříznivý účinek na konkurenceschopnost."
Zároveň lze uvést, že administrativní závazky by neměly být chápány jako pouhé náklady, protože často nahrazují 25 různých národních právních předpisů a tak snižují provozní náklady.
V nedávném sdělení Komise se uvádí, že náklady uložené právními předpisy, z nichž administrativní závazky tvoří pouze jednu složku, je nutné analyzovat v širším kontextu s ohledem na náklady a přínosy právních úprav v oblasti hospodářské, sociální a environmentální.
5.3 Globální hospodářská soutěž, se kterou je konfrontována EU i jiná seskupení států, je nelítostná.
Není zde místo pro sebeuspokojení.
Na druhé straně pro Evropu nemůže být růst a konkurenceschopnost nikdy samoúčelným cílem.
Existence Evropské sociální vize je všeobecně uznávána a byla shrnuta v Lisabonské strategii následovně,: vysoká úroveň konkurenceschopnosti založená na znalostech, vysoké ambice v oblasti sociální soudržnosti a odpovědná politika v otázkách životního prostředí.
Evropská průmyslová politika je jak součástí Lisabonské strategie, tak i ambicí, která přetrvává o mnoho let déle než tato strategie.
Ale bez ohledu na časové horizonty bude průmyslová politika součástí základních priorit stanovených v Lisabonské strategii.
5.3.1 Komise předložila revidovanou strategii udržitelného rozvoje, o které Rada rozhodne později v tomto roce.
Rámcová průmyslová politika je v souladu s prioritami strategie udržitelného rozvoje.
5.4 Evropská průmyslová politika by se z tohoto pohledu měla soustředit na tři prioritní cíle: stanovit prioritní odvětví pro udržitelnou konkurenceschopnost, použít prioritní opatření k jejímu dosažení a urychlit sjednocení vnitřního trhu jako jednoho z klíčových kroků pro podporu vytváření rovných možností pro všechny.
Na úrovni EU to znamená věnovat pečlivou pozornost tomu, čeho je možné realisticky dosáhnout prostřednictvím iniciativ na evropské úrovni.Průmyslová politika by prostřednictvím těchto cílů mohla poskytovat skutečnou přidanou hodnotu průmyslu, národním vládám a samosprávám na regionální úrovni, sociálním partnerům a organizované občanské společnosti.
5.5 Výbor vítá oznámení Komise o vytvoření pracovních skupin k několika aspektům a různým úvahám.
Domnívá se však, je nutno dále upřesnit vztahy průmyslové politiky k ostatním oblastem, máme-li odstranit určité nejasnosti, jež uškodily rozvoji velkých evropských průmyslových projektů.
5.5.1 Především je nutno vyjasnit vazby mezi politikou hospodářské soutěže a průmyslovou politikou.
5.5.2 Za druhé Komise předložila akční plán modernizace práva společností, mezi jehož aspekty lze nalézt posílení práva akcionářů.
Je otázkou zásadní důležitosti, aby tato modernizace nevedla k poškození průmyslových investic.
5.5.3 Bylo by vhodné zajistit koordinaci skupiny komisařů pro hospodářské záležitosti, vnitřní trh, politiku hospodářské soutěže a Lisabonské strategie, s cílem zabránit všem rizikům nedostatečné soudržnosti, jež by ohrozila důvěryhodnost a účinnost celého oživení průmyslové politiky.
5.6 Evropská průmyslová politika musí brát v úvahu významnou úlohu veřejného sektoru, který poskytuje znalosti a infrastrukturu, pokud se zmíníme jen o dvou podstatných bodech.
V některých zemích existují úzké kontakty mezi průmyslem a veřejným sektorem. Jinde tomu tak naopak není.
Význam veřejného sektoru pro inovace dokládá fakt, že v USA jsou výdaje veřejného sektoru na inovace dvakrát vyšší než v Evropě.
I když vezmeme v úvahu, že velký podíl tvoří výdaje na vojenské účely, číslo ukazuje na význam veřejného sektoru.
V evropské perspektivě by vhodným příkladem byly minulé (a částečně současné) veřejné výdaje na rozvoj nových farmaceutických produktů v některých zemích.
Význam veřejného sektoru lze rovněž doložit jeho úlohou v rozšiřování zařízení IKT, zejména širokopásmových sítí.
5.7 Střednědobé hodnocení lisabonské strategie také inspirovalo sociální partnery k vytváření plánů na zajištění budoucnosti evropského zpracovatelského průmyslu.
Evropská organizace zaměstnavatelů UNICE předložila rozsáhlý kritiku a návrhy týkající se lisabonské strategie.
ORGALIME, zastupující strojírenství, elektronický a kovodělný průmysl ve 23 evropských zemích, předložil rozsáhlý plán rozvoje evropského zpracovatelského průmyslu jako součást kritiky sdělení Komise.
Ze strany zaměstnanců Evropská federace kovodělníků (EMF) předložila na podzim roku 2005 akční plán s názvem "Oživení evropského zpracovatelského průmyslu", který shrnuje řadu návrhů obsažených v jiných plánech.
5.8 Plán EMF uvádí 15 klíčových opatření rozdělených do dvou bloků.
První, pod názvem Výzkum a vývoj, klade důraz na větší objem prostředků na výzkum a na věnování větší pozornosti sociální inovaci, ve druhém,pod názvem Sociální rámec pro inovaci, jsou vyjmenována další konkrétní opatření pro podporu MSP, podnikání, celoživotního učení a pro restrukturaci evropských trhů práce se zaměřením na sociální zabezpečení.
5.9 Tento akční plán, jako i další plány od sociálních partnerů, dokazuje stupeň konvergence v analýze výzev, kterým evropský průmysl čelí.
V obecných rysech existuje shoda co se týče budoucí cesty pro Evropu.
Tato paralelní určení klíčových výzev a opatření poskytuje platformu pro sociální dialog a dohody o sociálním partnerství ve prospěch inovace a konkurenceschopnosti. (viz též kapitola 6).
5.10 Lisabonská strategie je úspěšná v oblasti podpory konceptu společnosti založené na vysoké úrovni znalostí a vedoucí úlohy Evropy v oblasti kvalifikace, odborných schopností a výzkumu a vývoje.
Rozhodnutí Barcelonské Evropská rady snažit se o vyčlenění 3 % HDP na výzkum je teoreticky široce chváleno a podporováno.
5.11 Stojí za povšimnutí, že Komise během svých dialogů a diskusí se zástupci průmyslu nenalezla mnoho nových nápadů a myšlenek a řešení důležité otázky, jak přenášet znalosti z vysokých škol do oblasti průmyslu.
Komise se sama vrátí k těmto otázkám v některém ze svých příštích sdělení.
Musí to však být především samy podniky, které převezmou potřebnou zodpovědnost za vytvoření příslušných napojení na výzkum.
Vezmeme-li v úvahu, jak pomalý je pokrok v naplňování cíle, podle kterého mají být 3 % evropského HDP věnována na výzkum a vývoj, je tento nedostatek nápadů, jak přenášet znalosti z vysokých škol do průmyslu, znepokojivý.
Další příčinou obav je počet studentů vědeckých a technických oborů v EU, který ve srovnání s hlavními konkurenty Unie klesá.
Podstatné pro MSP je, aby zlepšily svůj současný lidský kapitál a uvedly akademické pracovníky do výroby a inovace.
7. rámcový program by měl poskytnout podporu MSP při zavádění zdokonalených technologických výzkumných a výrobních technik.
5.12 V tomto kontextu je třeba připomenout, že i v případě, že by byla 3 % evropského HDP věnována na výzkum, zaostávala by Evropa stále za USA i Japonskem.
Cíl 3 % je pouze cílem přechodným, což již uznaly i některé členské státy EU.
Celosvětová hospodářská soutěž si v horizontu 15–20 let vyžádá vyšší ambice.
5.13 Obdobně lze komentovat i hledisko potřeby větší míry zvyšování kvalifikace a celoživotního učení.
Z průmyslu přichází mnoho signálů ohledně problematiky zvyšování kvalifikace, což však není možné řešit na úrovni EU.
Na úrovni EU je možné určit a analyzovat charakter příslušných potřeb, ale k samotnému provádění musí dojít na národní a regionální úrovni.
Potřebné zkušenosti nepochybně poskytne Evropské středisko pro rozvoj odborného vzdělávání (CEDEFOP).
5.14 V tomto kontextu má význam si připomenout, že širší debata v rámci politiky vzdělávání o celoživotním učení ve skutečnosti začala již na počátku 70. let, kdy OECD vypracovala významnou analýzu této oblasti.
Od té doby bylo však vyzkoušeno jen velmi málo opravdu nových přístupů, které by spojily možnosti a prostředky z oblasti průmyslu samotného, z veřejného sektoru a od samotných jednotlivců – kteří mohou vyžadovat lepší příležitosti pro zvyšování kvalifikace, které podporují jejich mobilitu na trhu práce.
5.15 Zaměřování se na přesun průmyslu do zahraničí a jeho přemístění obecně poutá velkou pozornost na potřebu zaručit pracovníkům základní práva v globálním měřítku.
Dohoda ILO z roku 1998 o "Deklaraci o hlavních principech a právech v práci" poskytla základ pro zaměstnanecké předpisy a standardy, které by měly být lépe uplatňovány v systému mezinárodního řízení.
Předpisy OECD představují politické závazky vlád.
Pokud má být změna považována za pozitivní, je třeba prokázat, že změna nemusí mít nulový výsledek a také že změny v podnicích, průmyslových odvětvích, regionech a na pracovních trzích je možné řídit sociálně spravedlivým způsobem.
5.15.1 V této souvislosti je třeba uznat význam evropských odborových rad.
Tyto rady jsou konkrétní odpovědí na požadavky na široce použitelnou informační a konzultační strukturu v rámci přeshraničních podniků.
I když na vytvoření takové struktury je potřeba určitý čas a přestože současná směrnice o odborových radách je poněkud vágní, jsou odborové rady nedílnou součástí širších snah o rozvoj evropské průmyslové politiky.
5.16 Evropská průmyslová politika může zásadně přispět k evropské konkurenceschopnosti.
Předkládané sdělení Komise je jedním ze stavebních kamenů.
EHSV podal výčet dalších.
EHSV by navrhl, aby Komise převzala iniciativu při zahájení další debaty a jednání v rámci sociálního dialogu a dalších souvisejících fór.
6. Poznámky k odvětvovým návrhům
6.1 EHSV podporuje zvolené sledování parametrů pro analýzu 27 odvětví zpracovatelského průmyslu.
I v rámci tohoto velmi ambiciózního přístupu jsou však u jednotlivých výsledků této analýzy zřejmé určité rozpory.
EHSV však v každém případě podporuje příslušné snahy a závěry.
EHSV také může podpořit zvolená témata pro úvodní řadu odvětvových a průřezových pracovních skupin.
6.2 EHSV obzvláště vítá zejména plánovanou skupinu na vysoké úrovni pro konkurenceschopnost, energetiku a životní prostředí.
Životní prostředí a technologie spořící energii mohou v globálním kontextu Unii poskytnout významné výhody.
Nové celosvětové vědomí o nebezpečích, která přináší klimatická změna v důsledku přílišné závislosti na fosilních palivech, by mělo silně podpořit úsilí změnit systémy výroby a spotřeby.
Úkol skupiny na vysoké úrovni je nelehký.
Další země, z nichž USA jsou pouze jedním příkladem, nyní také hojně investují do technologií šetrných k životnímu prostředí.
6.3 Klíčovým faktorem ve vývoji a marketingu výrobků se stává design.
Designu by se měla věnovat pozornost ne v rámci jedné odvětvové pracovní skupiny, ale jako jedné z horizontálních otázek v několika těchto pracovních skupinách.
V několika zemích EU zaznamenává průmyslový design celou řadu úspěchů.
Na tom je třeba stavět.
6.4 Sdělení Komise se výslovně nezabývá otázkami komunikace a kontaktu s průmyslem obecně a různými skupinami zainteresovaných subjektů.
Vezmeme-li však v úvahu, že podstatná část realizace bude probíhat pomocí informací a komunikace, je třeba těmto otázkám věnovat značnou pozornost.
Jak jinak se velká skupina MSP dostane k důležitým informacím o společných podnicích a různých podpůrných opatřeních?
6.5 Jiným zásadním aspektem provádění programu je faktor času.
Vývoj výrobku ve zpracovatelském průmyslu není pomalá záležitost, neboť to nedovoluje celosvětová hospodářská soutěž.
Bude nezbytné, aby různé pracovní skupiny na úrovni EU přijaly i přísné časové rámce a tím poskytly přidanou hodnotu těm, kteří se zabývají průmyslovými rozhodnutími o investicích a rozvoji.
6.6 EHSV sdílí obavu Komise, že přesun pracovních míst z EU do zemí s nízkými náklady na pracovní sílu bude mít bolestivé následky pro místní úroveň a jednotlivá odvětví, především pro pracovníky s nízkou kvalifikací, kterým je třeba pomoci vypořádat se s důsledky restrukturalizace průmyslu.
EHSV již v jiných souvislostech prosazoval, aby strukturální fondy byly více a lépe využívány na aktivní a proaktivní opatření na řešení důsledků globalizace.
EHSV dále zváží nedávný návrh na vytvoření fondu pro přizpůsobování se globalizaci.
7. Potřeba širšího sociálního dialogu
7.1 V některých zemích již ambiciózní dohody sociálních partnerů o inovaci v průmyslu existují jako vyjádření společných zájmů a priorit pro další rozvoj zpracovatelského průmyslu.
7.2 Jako příklad je možno uvést, že v roce 1997 byla podepsána průmyslová dohoda mezi sociálními partnery ve Švédsku.
Od té doby signatáři dohody předložili mnoho návrhů na dosažení zlepšení průmyslové konkurenceschopnosti.
Signatáři se hlavně zaměřili na takové otázky jako založení konkurenceschopných průmyslových výzkumných institutů, zvýšení počtu výměn mezi průmyslovými a vzdělávacími zařízeními a instituty, podpora inovace nových a rostoucích společností a podpora středisek průmyslového rozvoje.
Mnoho těchto návrhů bylo vládou přijato.
7.3 EHSV zdůrazňuje, že je absolutně nezbytné, aby se zainteresované strany, a zvláště sociální partneři, úzce zapojily do procesu inovace, konkurenceschopnosti a restrukturalizace.
Tempo změn se nebude snižovat.
Proaktivní přístup ke změnám na základě vzájemné důvěry se proto stává nezbytností.
Úspěšné řízení průmyslových změn vyžaduje sociální dialog založený na konsolidovaném partnerství založeném na důvěře a na kultuře dialogu a charakterizovaný účinným zastoupením a stabilními strukturami.
Účinné zastoupení vyžaduje též vysokou znalost aktuálních otázek a výběrů.
7.3.1 Je třeba poukázat na úsilí mnoha evropských odborových rad (viz odst. 5.13.1) posílit odpovědnosti těch, kdo jsou do jejich práce zapojeni.
To je zásadní pro obě strany účastnící se dialogu.
Bez vysoké úrovně znalostí a odpovědnosti nebudou moci rady fungovat jako základní součást konzultací a dialogu.
7.4 EHSV vyjadřuje naději, že sdělení Komise k integrované průmyslové politice spolu s jinými iniciativami poskytne platformu pro inspiraci pro úzké zapojení zainteresovaných stran, zejména sociálních partnerů, do procesů změn.
EHSV uvedl své názory na sociální dialog a průmyslové změny ve stanovisku přijatém v září 2005 [1].
7.5 V reakci na závěry Evropské rady z roku 2005 spustil EHSV interaktivní síť, která pokrývá zkušenosti s prováděním Lisabonské strategie.
EHSV kladně zváží rozšíření této sítě tak, aby pokrývala i otázky týkající se zapojení zainteresovaných stran, a zejména sociálních partnerů, do vytváření budoucí podoby evropské průmyslové politiky.
8. V listopadu 2005 přijala Poradní komise pro průmyslové změny (CCMI) doplňující stanovisko ke sdělení o integrovanějšímu přístupu k průmyslové politice.
Zpravodajem byl pan Pezzini.
8.1 CCMI považovala za velice zajímavý fakt, že se Komise ve svém sdělení věnuje tématu odvětvové politiky v rámci průmyslové politiky, která se znovu dostává do středu pozornosti.
Přesněji řečeno, CCMI vyjádřila své přesvědčení, že nové směry odvětvové politiky by mohly mít skutečný vliv, kdyby se k nim přistupovalo strukturovaným způsobem v rámci sociálního dialogu na místní, národní a evropské úrovni.
8.2 CCMI nicméně zdůraznila, že ve sdělení Komise chybí konkrétní iniciativy, akční plány a zejména dostatečné finanční prostředky, nezbytné pro podporu daných politik.
Za tímto účelem by bylo velmi důležité zapojit EIB a EIF zejména do podnikových projektů.
8.3 CCMI rovněž zdůraznila, že Komise by měla uznat důležitost stále modernějšího veřejného sektoru.
8.4 CCMI dále vyzdvihla význam regionální průmyslové politiky, sestavené proaktivním způsobem.
CCMI rovněž zdůraznila význam obchodní politiky pro úspěšnou průmyslovou politiku.
Závěrem CCMI vyzdvihla důležitost základních práv pracovníků, tak jak je definují dohody Mezinárodní organizace práce (ILO). Komise by měla uznat důležitost stále modernějšího veřejného sektoru.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru ke sdělení Komise Radě, Evropskému parlamentu, Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů Pracujme společně, pracujme lépe: nový rámec pro otevřenou koordinaci politiky sociální ochrany a začlenění v Evropské unii
KOM(2005) 706 v konečném znění
(2006/C 185/15)
Dne 22. prosince 2005 se Evropská komise, v souladu s článkem 262 Smlouvy o založení Evropského společenství, rozhodla konzultovat Evropský hospodářský a sociální výbor ve věci výše uvedené.
Specializovaná sekce "Zaměstnanost, sociální věci, občanství", kterou Výbor pověřil přípravou podkladů na toto téma, přijala stanovisko dne 20. března 2006.
Zpravodajem byl pan Olsson.
Na 426. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 20. a 21. dubna 2006 (jednání ze dne 20. dubna), přijal Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko 31 hlasy pro a 1 člen se zdržel hlasování.
1. Stručný názor EHSV
1.1 EHSV souhlasí s předmětem sdělení.
K posílení sociálního rozměru Lisabonské strategie dojde, pokud členské státy prostřednictvím nového rámce propůjčí větší politickou váhu cíli modernizace a zlepšení sociální ochrany.
Sociální rozměr je nezbytný k tomu, aby bylo možné čelit výzvám vyplývajícím z globalizace a stárnutí populace.
Různé cíle Lisabonské strategie, zvláště udržitelný hospodářský růst, větší počet lepších pracovních míst a větší sociální soudržnost, musí být posilovány a podporovány stejnou měrou.
1.2 Komise potřebuje zahájit dialog s členskými státy, aby zvýšila povědomí o příslušných sociálních politikách.
1.3 Ačkoli EHSV iniciativu vítá, rád by poukázal na to, že je třeba přihlížet ke konkrétním rysům všech tří jednotlivých dílčích oblastí, jejich odlišným fázím vývoje, ale i k rozdílům mezi členskými státy.
1.4 Jedním ze tří přesahujících cílů je "posílit správu, transparentnost a zapojení zainteresovaných stran do navrhování, provádění a monitorování politiky."
Sociální partneři a jiné klíčové subjekty organizované občanské společnosti se musejí mnohem více zapojit do všech klíčových aspektů procesu.
1.5 Nový rámec a jeho cíle jsou pro členské státy dobrou příležitostí, jak zdůraznit sociální rozměr ve svých národních programech reforem při stanovování a provádění konkrétních národních priorit.
1.6 EHSV by měl v rámci probíhajících činností monitorovat nový rámec otevřené koordinace a před jarním summitem v roce 2007 podat zprávu o pokroku.
2. Stručný obsah dokumentu Komise
2.1 Komise navrhuje zjednodušenou otevřenou metodu koordinace sociální ochrany a sociálního začlenění v souladu se svými prvními plány z roku 2003.
Jsou stanoveny přesahující společné cíle, které jsou doplněny konkrétními cíli pro každou z následujících tří dílčích oblastí:
1) odstranění chudoby a sociálního vyloučení,
2) přiměřené a udržitelné důchody a
3) přístupná a udržitelná zdravotní a dlouhodobá péče vysoké kvality.
2.2 Cílem návrhu je definice nového rámce, jenž by z otevřené metody koordinace učinil silnější a viditelnější proces, který je lépe integrován do Lisabonské strategie.
Je třeba zlepšit postupy a systém práce (zapojení subjektů, správu, časový plán, podávání zpráv, hodnocení, výměnu osvědčených postupů, vzájemné učení, informace).
Nový rámec se vztahuje na tříleté období (2005-2008).
2.3 Členské státy musejí do září 2006 na základě společných cílů předložit národní strategie sociální ochrany a sociálního začlenění, aby mohly být zařazeny do národních programů reforem, které by měly být hotovy 15. října 2006.
3. Obecné poznámky
3.1 Aby mohl Výbor plnit svou poradní funkci, měl být návrh zveřejněn do 22. prosince 2005.
Toto zpoždění znemožnilo Výboru řádně přispět k příslušným schůzím ministrů a k jarnímu summitu v březnu 2006.
3.1.1 EHSV již konstatoval a kritizoval krátké lhůty pro konzultace u jiných důležitých otázek, jako například u návrhu Komise k tématu integrovaných hlavních směrů pro růst a zaměstnanost [1].
Výbor zdůrazňuje, že při předkládání důležitých návrhů, které jsou součástí revidované Lisabonské strategie, musí být dodržena kvalita postupu konzultací.
3.2 V každém případě vzhledem k tomu, že se návrh opírá o tříletý cyklus, může toto stanovisko přispět k provádění a monitorování nového rámce členskými státy a Komisí.
3.3 EHSV nedávno vyjádřil svůj názor na správu Lisabonské strategie a zároveň komentoval provádění otevřené metody koordinace [2].
V roce 2003 Výbor přijal stanovisko k prvnímu návrhu Komise na zefektivnění [3].
Toto stanovisko se zabývalo úvahami Výboru o využití otevřené metody komunikace v souvislosti s důchody a zdravotní péčí [4].
EHSV v současné době rovněž připravuje stanoviska k dalším souvisejícím tématům [5].
3.4 K naší lítosti jen několik národních programů reforem předložených v říjnu 2005 obsahovalo prvky sociální ochrany a sociálního začlenění.
Příslušné zainteresované strany nyní musejí navrhnout a provádět národní strategie a programy reforem, aby tak zajistily zohlednění sociálního rozměru.
Toto stanovisko by mělo být považováno za příspěvek k tomuto procesu.
3.5 EHSV souhlasí s předmětem sdělení.
K posílení sociálního rozměru Lisabonské strategie dojde, pokud členské státy prostřednictvím nového rámce propůjčí větší politickou váhu cíli modernizace a zlepšení sociální ochrany.
Sociální rozměr je nezbytný k tomu, aby bylo možné čelit výzvám vyplývajícím z globalizace a stárnutí populace.
Různé cíle Lisabonské strategie, zvláště udržitelný hospodářský růst, větší počet lepších pracovních míst a větší sociální soudržnost, musí být posilovány a podporovány stejnou měrou.
3.6 Vzhledem k této skutečnosti a k trvale znepokojivé sociální situaci v Evropské unii EHSV naléhá na Evropskou komisi a členské státy, aby občanům vyslaly jasné pozitivní poselství týkající se zvýšeného úsilí o zdůraznění sociálního rozměru jako třetího pilíře Lisabonské strategie.
3.7 EHSV uznává, že politiky sociální ochrany jsou převážně v pravomoci členských států.
Komise však potřebuje zahájit dialog s členskými státy, aby zvýšila povědomí o příslušných sociálních politikách.
EHSV naléhá na členské státy, aby převzaly politickou odpovědnost a čelily budoucím výzvám.
Výbor zdůrazňuje, že dosažení evropských cílů stanovených v novém rámci bude záviset na odhodlání a schopnosti každého členského státu plnit své závazky na podporu sociálního pokroku v rámci modernizace a procesu vedoucího k finanční udržitelnosti sociální ochrany.
3.8 Je třeba plně využít nutného pozitivního vzájemného působení mezi hospodářskou politikou, strategiemi zaměstnanosti a sociální ochrany.
Ambiciózní sociální politiky založené na solidaritě by měly být považovány za produktivní faktor, jenž má příznivý vliv na růst a zaměstnanost [6].
Udržitelnost sociálních politik zároveň závisí na hospodářském růstu podporovaném lepší evropskou koordinací hospodářských politik.
3.9 Ačkoli EHSV iniciativu vítá, rád by poukázal na to, že při spojení dílčích oblastí, jež jsou ve výrazně odlišných fázích vývoje, je třeba dále přihlížet ke konkrétním rysům všech tří jednotlivých dílčích oblastí, odlišným fázím vývoje, ale i k rozdílům mezi členskými státy.
Je nutné se zabývat rozdíly v kvalitě evropských nástrojů pro koordinaci národních politik.
Zatímco v oblasti sociálního začlenění jsou konkrétní hlavní směry a cíle – společně s hlavními směry evropské politiky zaměstnanosti – smysluplné, v oblasti důchodů a zdraví je evropská koordinace stále do značné míry omezena na dohody o obecných kvalitativních cílech.
3.10 Při vývoji a provádění tří různých dílčích oblastí by však členské státy měly plně využít synergických účinků mezi nimi, protože se v mnoha případech překrývají.
Opatření, které se učiní v jedné dílčí oblasti, může mít přímý vliv na ostatní dílčí oblasti.
Pro členské státy je rovněž důležité překlenout propast mezi politickou vůlí a skutečným prováděním.
4. Konkrétní poznámky
Zapojení subjektů
4.1 Jedním ze tří přesahujících cílů je "posílit správu, transparentnost a zapojení zainteresovaných stran do navrhování, provádění a monitorování politiky."
Sociální partneři a jiné klíčové subjekty organizované občanské společnosti se zapojují stále příliš málo.
Využití otevřené metody komunikace v různých odvětvích nepřineslo očekávané výsledky, neboť členské státy se neidentifikovaly s dohodnutými cíli a činnostmi.
Podobně několik národních akčních plánů vykazuje nedostatky, zejména co se týče vytvoření jasných národních cílů a strategií a aktivní účasti všech příslušných subjektů.
Národní plány pro oblast zaměstnanosti, sociálního začlenění a jiné byly místo toho zčásti upraveny na byrokratické zprávy o činnosti.
4.2 EHSV je přesvědčen, že větší zapojení organizované občanské společnosti do všech fází procesu zvýší kvalitu národních akčních plánů.
To zajistí, že zájmy a přání občanů budou v plánech zohledněny.
4.3 Komise právem prohlašuje, že otevřená metoda koordinace může podpořit zapojení do vytváření sociální politiky.
Se sociálními partnery a dalšími příslušnými zainteresovanými stranami občanské společnosti je třeba se dohodnout na konsenzu, co se týče reforem k dosažení modernizace sociální ochrany s finanční udržitelností.
EHSV se vyslovuje pro rozsáhlé zapojení subjektů ve všech fázích; od utváření politiky až k provádění a hodnocení.
Participační rozhodování nezprošťuje volené zákonodárce jejich odpovědnosti s ohledem na podporu sociálního pokroku a vysoké úrovně sociální ochrany.
4.4 EHSV uznává, že otevřená metoda koordinace postupovala odlišně ve všech třech dílčích oblastech, na které se nový rámec vztahuje.
Otevřená metoda koordinace byla v oblasti sociálního začlenění více participační než v oblasti důchodů, ale stále to nebylo postačující.
Zapojení sociálních partnerů a dalších klíčových subjektů do strategie týkající se důchodů bylo velmi omezené.
Navzdory naléhavé potřebě zlepšit otevřenou metodu koordinace v oblasti sociálního začlenění EHSV velmi zdůrazňuje názor Komise, co se týče potřeby většího zapojení zainteresovaných stran do zbývajících dvou dílčích oblastí.
4.5 Na rozdíl od omezeného zapojení subjektů do otevřené metody koordinace v oblasti důchodů EHSV poukázal na mnohem vyšší míru zapojení zainteresovaných stran do evropských legislativních činností, pokud jde o systém doplňkových zaměstnaneckých důchodů.
Tento protiklad odhaluje potřebu zvýšit atraktivitu a zajímavost otevřené metody koordinace pro všechny zainteresované subjekty.
4.6 EHSV navrhuje, aby Výbor pro sociální ochranu organizoval pravidelnější a rozsáhlejší setkání se zástupci sociálních partnerů a jiných příslušných organizací občanské společnosti evropské úrovně i úrovně členských států.
EHSV se rovněž domnívá, že představitelé vlády ve Výboru pro sociální ochranu mají velkou odpovědnost za organizaci setkání a účast při konzultacích se sociálními partnery a dalšími příslušnými zainteresovanými stranami občanské společnosti ve vlastních zemích.
4.7 EHSV by v rámci probíhajících činností týkajících se provádění Lisabonské strategie [7] měl zapojit sociální partnery a příslušné organizace občanské společnosti, jakož i hospodářské a sociální rady, pokud existují, do monitorování nového rámce otevřené koordinace a do podávání zpráv o pokroku před jarním summitem v roce 2007.
Výbor by se měl zaměřit zejména na správu a oblasti, kde se skutečné zapojení subjektů do navrhování a provádění národních priorit projevilo jako úspěšné.
4.8 Transparentnost
Aby bylo zapojení zainteresovaných stran smysluplné, musejí mít včas přístup ke klíčovým dokumentům týkajícím se otázek politiky.
Transparentnost je zapotřebí také tehdy, když Komise EU a členské státy analyzují a vyhodnocují nový rámec, například při provádění vzájemných hodnocení a při určování ukazatelů.
4.9 Vzájemné učení a osvědčené postupy
Vzájemné učení je ve všech třech dílčích oblastech nesmírně důležité.
Je nutné vytvářet účinné systémy pro šíření osvědčených postupů a využívání nelegislativních opatření.
Výměna zkušeností a vzájemné učení musí zahrnovat všechny subjekty s rozhodovací pravomocí na všech úrovních.
Vzhledem k tomu, že sociální partneři a další příslušné zainteresované strany občanské společnosti mají specifické znalosti a rozsáhlé zkušenosti se sociálními politikami, musejí být zapojeny do určování a hodnocení možností pro šíření osvědčených postupů.
Horizontální otázky, jež jsou pro úspěch nového rámce klíčové, zahrnují modely participačního rozhodování a zapojení zainteresovaných stran.
Další důležitou otázkou je najít cesty a metody, jak vytvořit společnost přístupnou všem.
A nakonec je nezbytné sladit sociální ochranu a konkurenceschopnost, aniž by došlo k odsunutí určitých skupin mimo trh práce.
V tomto ohledu EHSV odkazuje na probíhající diskuse o celoživotním přístupu k zaměstnanosti a rovnováze mezi flexibilitou a jistotou zaměstnanosti. [8]
4.10 Vzájemné hodnocení
Vzájemné hodnocení a výměna osvědčených postupů jsou užitečné nástroje, neboť jsou konkrétní a inspirují zapojené subjekty.
Komise musí zajistit, aby sociální partneři a další příslušné organizace občanské společnosti byly zapojeny do vzájemného hodnocení.
4.11 Evropský program PROGRESS
Sociální partneři a další příslušné organizace občanské společnosti musejí být schopny realizovat projekty ve všech dílčích oblastech nového programu Progress.
Ve svém stanovisku EHSV vyjádřil obavy v souvislosti se skrovnými finančními prostředky programu [9].
Po rozhodnutí Evropské rady o finančním výhledu na období let 2007-2013 naše obavy vzrostly.
EHSV velmi zdůrazňuje svou dřívější výzvu vyčlenit dostatečné finanční prostředky pro všechny dílčí části programu, včetně projektů souvisejících se sociální ochranou a sociálním začleněním.
4.12 Ukazatele
Pro poskytnutí dostatečně detailního, skutečného obrazu pokroku s ohledem na cíle je nutný analytický přístup, jenž se opírá o spolehlivé a srovnatelné ukazatele vysoké kvality.
K určení příslušných ukazatelů jsou zapotřebí prostředky vyčleněné pro výzkum.
Je nezbytné zaručit spolehlivost sběru a vyhodnocování dat.
Zatímco jsou na evropské a národní úrovni stanovovány ukazatele, EHSV opakuje svůj požadavek vyzvat zainteresované subjekty k účasti na formulaci a hodnocení ukazatelů.
[10] Měl by to učinit Výbor pro sociální ochranu i členské státy.
Je třeba rozvíjet kvalitativní ukazatele. Je důležité, aby se příslušná kritéria založená na potřebách lidí odrážela ve výběru ukazatelů, a mohla tak změřit například přístupnost sociální ochrany pro všechny, kvalitu ve vztahu k očekáváním, zapojení uživatelů i uživatelskou vstřícnost.
Je třeba propojit ukazatele používané v otevřené metodě koordinace s ukazateli v Lisabonské strategii, a tak vytvořit ucelený obrázek o pokroku.
4.13 Zlepšení viditelnosti
EHSV při mnoha příležitostech zdůraznil, že komunikaci mezi Evropou a jejími občany maří stálý nedostatek příslušných transparentních informací.
Vzhledem k tomu, že nový rámec se týká otázek, jež jsou občanům blízké, EHSV zdůrazňuje význam trvalé diskuse na všech úrovních, která by se zabývala budoucími výzvami a strategickou volbou v oblastech sociální ochrany, důchodů, zdravotní péče a sociálního začlenění.
V této souvislosti musí Evropská komise také zlepšit viditelnost vlastních činností.
Návrhy na to, jak podpořit takovou diskusi v rámci Lisabonské strategie, lze najít v jiných stanoviscích [11].
5. Doplňující poznámky k cílům
5.1 Nový rámec a jeho cíle jsou pro členské státy dobrou příležitostí, jak zdůraznit sociální rozměr ve svých národních programech reforem při stanovování a provádění konkrétních národních priorit, jež jsou spjaty s celkovými lisabonskými cíli, a plně dodržet zásadu subsidiarity.
EHSV však nabádá členské státy, aby plně využívaly obecných pokynů připravovaných Evropskou komisí [12].
5.2 V rámci dílčí oblasti sociálního začlenění "odstranění chudoby a sociálního vyloučení" členské státy v průběhu roku 2006 sestaví nové národní akční plány sociálního začlenění.
5.2.1 EHSV se domnívá, že je nutné učinit konkrétní kroky, co se týče prioritních aktivit definovaných v březnu 2005 Radou pro zaměstnanost a sociální věci.
EHSV připomíná cíl EU, aby členské státy učinily rozhodující kroky k odstranění chudoby do roku 2010 [13].
EHSV dále zdůrazňuje, že politiky pro boj proti sociálnímu vyloučení jsou důležité z hlediska potřeby čelit demografickým výzvám.
5.2.2 EHSV považuje za zvláště důležité soustředit se na následující oblasti:
- boj proti chudobě, zejména mezi dětmi a mládeží, v rozsahu rámce politiky, jež podporuje děti a rodiny (včetně neúplných rodin) a rovnost, přičemž zároveň brání šíření chudoby mezi generacemi,
- nová a lepší pracovní místa pro nejvíce znevýhodněné osoby, také "chudé pracovníky",
- podpora rovného postavení mužů a žen,
- podpora rovných příležitostí pro osoby se zdravotním postižením,
- opatření proti diskriminaci,
- integrace etnických menšin,
- předcházení existenci bezdomovců a boj proti tomuto jevu,
- přístup ke zdravotnickým a sociálním službám vysoké kvality bez ohledu na příjem,
- situace chronicky nemocných osob,
- záruka minimálního příjmu, opatření ke snížení zadluženosti a k přístupu k finančním službám a mikroúvěrům.
5.3 V rámci dílčí oblasti důchodů: "přiměřené a udržitelné důchody", národní strategie pro důchody byly předloženy v loňském roce.
V roce 2006 se předpokládá už jen doladění.
5.3.1 Prioritní otázky by mohly zahrnovat:
- zajištění příjmu ve stáří, který by starším lidem umožnil důstojně žít a zabránil jejich vyloučení ze společnosti,
- důchodové systémy poskytující přiměřené plnění pro skupiny osob zaměstnaných na smlouvy "nového stylu" a pro samostatně výdělečně činné,
- podporu jednotlivce v rámci plánování důchodu.
5.4 V rámci dílčí oblasti zdravotní a dlouhodobé péče: "přístupná udržitelná zdravotní a dlouhodobá péče vysoké kvality", členské státy poprvé sestaví národní plány.
5.4.1 EHSV by rád zdůraznil, že pečovatelské služby vysoké kvality odpovídající přísným technickým normám by měly být přístupné pro všechny.
Pro dosažení finančně udržitelné zdravotní a dlouhodobé péče jsou aktivity týkající se prevence nesmírně důležité.
5.4.2 Prioritní otázky v nových národních akčních plánech by mohly zahrnovat:
- preventivní zdravotní péči,
- zdravotní péči na pracovišti pro všechny, zejména pro boj proti duševním a fyzickým onemocněním, a tedy pro poskytnutí příležitosti prodloužit si produktivní věk,
- spolupráci mezi poskytovateli sociální a zdravotní péče,
- vztah mezi poskytovateli péče a výrobci zboží a služeb v tomto odvětví,
- služby pro osoby, jež jsou na ně odkázané,
- normy kvality,
- výcvik pro různé kategorie pracovníků v pečovatelských službách, který by udržel pracovníky v tomto odvětví a přilákal nové,
- práva pacientů,
- poskytnutí domácí péče.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k návrhu nařízení Evropského parlamentu a Rady o informacích o plátci podávaných v souvislosti s převodem finančních prostředků
KOM(2005) 343 v konečném znění – 2005/0138 (COD)
(2006/C 185/16)
Dne 26. září 2005 se Rada Evropské unie, v souladu s článkem 262 Smlouvy o založení Evropského společenství, rozhodla konzultovat Evropský hospodářský a sociální výbor ve věci výše uvedené.
Specializovaná sekce "Hospodářská a měnová unie, hospodářská a sociální soudržnost", kterou Výbor pověřil přípravou podkladů na toto téma, přijala stanovisko dne 23. března 2006.
Zpravodajem byl pan BURANI.
Na 426. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 20. a 21. dubna 2006 (jednání ze dne 21. dubna 2006), přijal Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko 85 hlasy pro, 15 hlasy proti a 6 členů se zdrželo hlasování.
1. Úvod
1.1 Účelem návrhu nařízení je provést do právních předpisů Společenství zvláštní doporučení č.
VII od Finanční pracovní skupiny (FATF) vydané s cílem zamezit teroristům a jiným zločincům volný přístup k elektronickým převodům kapitálu a zjistit případy zneužití, když k nim dojde [1].
Zařazuje se mezi ostatní právní a správní předpisy zaměřené jednak na obstavení majetku teroristů [2] a jednak na předcházení praní špinavých peněz pocházejících z nezákonné činnosti [3].
1.2 Po formální stránce jsou opatření stanovená v návrhu Komise v zásadě jednoduchá, jsou však velmi obsáhlá a jejich praktické uplatňování obtížné.
Návrh stanoví povinnosti pro poskytovatele platebních služeb – tedy pro finanční instituce, které zajišťují převody finančních prostředků – shromáždit informace o plátci. Tyto informace musí doprovázet pohyb finančních prostředků od poskytovatele platebních služeb plátce až k poskytovateli platebních služeb konečného adresáta (příjemce).
Předpis se vztahuje na převody finančních prostředků v rámci EU a s několika výjimkami a odchylkami rovněž na převody z a do třetích zemí.
1.3 EHSV plně souhlasí s nutností nařízení, jehož legitimita vyplývá z článku 95 Smlouvy. Toto řešení získalo navíc předběžný souhlas členských států a poskytovatelů platebních služeb.
Panuje obecný konsensus o účelnosti přijetí přímo použitelného nástroje, tedy nařízení namísto směrnice, jejíž převedení do národních právních předpisů by znamenalo nejednotné uplatňování.
Opatření stanovená v dokumentu Komise jsou v zásadě správná a účelná. EHSV má však určité pochybnosti o jejich skutečné účinnosti, přinejmenším z krátkodobého hlediska.
1.4 EHSV se domnívá, že toto nařízení se vyznačuje určitými "slabinami", protože ponechává široký prostor pro individuální hodnocení poskytovatelů platebních služeb a protože stanovuje technické postupy, které zločincům poskytují široký prostor pro jejich obcházení.
2. Obecné poznámky a připomínky
2.1 Problematika boje proti nezákonné činnosti (jak jsou činnosti organizovaného zločinu často nazývány v jazyce Společenství) byla poprvé vyváženým způsobem – alespoň z hlediska pojetí – projednávána Radou z Dublinu v roce 1996 a odrazila se pak v akčním programu přijatém Radou z Amsterdamu v roce 1997 [4].
Jednalo se o skupinu 30 podrobných a vzájemně koordinovaných programů, které měly být uskutečněny nejpozději do konce roku 1998, avšak po osmi letech není uskutečněna stále většina z nich.
2.2 Pojetí "organizovaného zločinu" prodělalo různé vývojové fáze. V roce 1998 OLAF [5] (tehdy UCLAF) upozornil na rozsáhlé daňové podvody, které financím Společenství způsobily škody, jakožto na fenomén připisovaný organizovanému zločinu. Následné útoky na "dvojčata" a další, které následovaly, měly za následek, že do konceptu byl zahrnut rovněž terorismus, a to s patřičnou platností a důrazem.
2.3 Stejným směrem se ubíral vývoj myšlenek a činností Finanční pracovní skupiny (FATF), kterou zřídily státy skupiny G8, a která je ještě stále nejdůležitějším společným orgánem vlád.
Na základě svého poslání bojovat proti praní špinavých peněz pocházejících z organizovaného zločinu již FATF rozšířila svoji působnost na veškeré formy finančních aktivit spojených s terorismem. Obzvláště významných je jejích devět zvláštních doporučení (SR), která byla z velké části zapracována do předpisů Společenství o praní špinavých peněz a o systémech platebního styku.
Doporučení SR VII, "elektronický platební styk" prováděný teroristy a dalšími zločinci, jsou provedena v návrhu zkoumaného nařízení.
2.4 Přijetí koncepce, že nezákonné finanční aktivity – ať již spojené s terorismem či s organizovaným zločinem – představují globální jev, který je třeba jednotným způsobem potírat, by mělo tu výhodu, že by zavedlo jasnější terminologii, která je důležitá rovněž (ale nejenom) pro praktický boj v terénu.
Dnes se stává, že na úrovni Společenství i na národní úrovni se klade důraz na ten či onen prvek: v mnoha přijatých iniciativách se čas od času hovoří o "organizovaném zločinu, včetně terorismu" nebo o "terorismu a jiných zločinech".
Ne vždy je pro vyšetřovací orgány či poskytovatele platebních služeb snadné přesně zařadit nezákonné finanční aktivity do určité oblasti, tím spíše, že v určitých oblastech, jako je obchod se zbraněmi a s drogami, nelegální přistěhovalectví, padělání bankovek a dokumentů a další, si terorismus vytvořil úzké vazby na organizovaný zločin a naopak.
2.5 Z hlediska boje proti nelegálním finančním aktivitám tudíž organizovaný zločin a terorismus představují dva aspekty stejného jevu.
Dojem, že tato koncepce není vždy jasná, vyplývá také z preambule návrhu zkoumaného nařízení, který opakovaně hovoří o "boji s praním špinavých peněz a financování terorismu".
Bez ohledu na plánovaná opatření se EHSV domnívá, že tato formulace je zavádějící, a sice z důvodů, které budou podrobněji vyloženy v připomínkách k jednotlivým článkům. Mělo by být jasné, že se jedná o organizovaný zločin a terorismus.
2.6 Na druhé straně původ tohoto dualismu koncepcí pramení ze samotné FATF: název devíti zvláštních doporučení uvedených v odstavci 2.3 zní "Financování teroristů" bez další konkretizace; "výkladové poznámky", které je provázejí, jsou pojmenovány jako "zvláštní doporučení týkající se financování terorismu" [6]. V textu se však hovoří o "bránění přístupu teroristů a dalších zločinců k …" [7].
Při uplatňování doporučení skupiny FATF Komise toto rozlišení převzala a zařadila návrh nařízení mezi opatření na boj proti terorismu.
Podle EHSV by však měla být považována spíše za opatření, které je třeba přiřadit k obecnějším opatřením na boj proti praní špinavých peněz a organizovanému zločinu.
Z právního hlediska není toto rozlišení důležité, avšak je důležité v praxi, jak se pokusíme osvětlit v níže uvedených připomínkách.
3. Poznámky ke znění návrhu
3.1 Článek 2 – oblast působnosti.
Nařízení se vztahuje na převody finančních prostředků, které odesílá nebo přijímá poskytovatel platebních služeb se sídlem ve Společenství. Vztahuje se rovněž (článek 7) na převody ze Společenství příjemcům vně Společenství a na převody do Společenství z třetích zemí (článek 8), s několika úpravami.
3.1.1 Nařízení se nevztahuje na převody finančních prostředků, které vyplývají z obchodních transakcí uskutečněných kreditní nebo debetní kartou za podmínky, že tyto převody jsou doprovázeny jedinečným identifikačním údajem, podle něhož lze danou transakci zpětně dohledat až k plátci.
Elektronické transakce (e-money), tedy transakce uskutečňované předplacenými kartami, nejsou výslovně vyloučeny ani výslovně zmíněny.
K technickým postupům se vyjádří sami poskytovatelé platebních služeb. EHSV za sebe podotýká, že pro transakce prostřednictvím karet existuje opačný postup než u platebních příkazů: poskytovatel platebních služeb plátce (kterému je zaslán výpis z účtu s podrobným přehledem transakcí uskutečněných prostřednictvím karty) nemá informace o činnosti příjemce ani o vztazích mezi plátcem a příjemcem.
V převážné většině případů bude nejen nemožné rozlišovat obchodní transakce od neobchodních, ale často bude i technicky nemožné určit plátce.
3.2 Článek 5 – informace doprovázející převody finančních prostředků a vedení evidence.
Poskytovatelé platebních služeb musí v příkazu k platbě uvést úplné informace o plátci poté, co prověřili a shledali jejich úplnost a správnost. U převodů do výše 1000 EUR adresovaných příjemcům vně Společenství "může" poskytovatel platebních služeb určit rozsah této prověrky.
Tato oprávněná a realistická flexibilita nařízení může ostatně umožnit únik nepřetržitého toku financí skrytého pod označením "převody přistěhovalců".
Na druhé straně se prověrka běžně vyžadovaná u všech ostatních příkazů jeví u tohoto druhu převodů problematická, neboť převody často uskutečňuje mnoho jedinců v hotovosti prostřednictvím různých poskytovatelů platebních služeb a zjišťování jejich totožnosti není příliš důležité.
3.2.1 V každém případě zproštění od kontroly u příkazů do výše 1000 EUR od poskytovatelů platebních služeb vyžaduje, aby uplatňovali různé, nákladné a zbytečné postupy. Lepší by bylo uvést v textu tohoto článku odkazy na platné předpisy o praní špinavých peněz, které se týkají příkazů zadaných plátci, kteří nemají běžný účet.
3.3 Článek 9 – převody finančních prostředků s chybějícími informacemi o plátci.
Podle článku 6 musí poskytovatel platebních služeb plátce sdělit poskytovateli platebních služeb příjemce informace o plátci.
Pokud tyto informace chybějí nebo jsou neúplné, poskytovatel platebních služeb příjemce o ně může požádat poskytovatele platebních služeb plátce. Smí rovněž platbu odmítnout, zadržet ji nebo ji provést na svou vlastní odpovědnost, avšak v souladu s předpisy upravujícími praní špinavých peněz.
Pokud by se situace opakovala, poskytovatel platebních služeb příjemce musí odmítnout všechny příkazy od takového poskytovatele platebních služeb nebo s ním přerušit obchodní styky.
O takovém rozhodnutí je třeba informovat "orgány činné v boji proti praní špinavých peněz nebo financování teroristů".
3.3.1 S povinností úvěrové instituce přerušit ve stanovených případech styky s jinou úvěrovou institucí vyvstává jasný problém proporcionality: spojení mezi mezinárodními úvěrovými institucemi totiž není omezeno na převody finančních prostředků, které naopak obvykle představují jen jeho zlomek, nýbrž zahrnuje úvěrové linky, služby, obchod s cennými papíry atd., a dosahuje objemů, které daleko přesahují neobvyklé nebo za neobvyklé považované převody peněžních prostředků.
Okamžité přerušení styků, jak navrhuje Komise, by poskytovatelům platebních služeb i jejich klientům způsobilo nesmírné a neospravedlnitelné škody.
3.3.2 Formulace "orgány činné v .." vznáší základní otázku položenou v úvodní části stanoviska.
Vzhledem k tomu, že obecné předpisy upravující praní špinavých peněz ukládají poskytovatelům platebních služeb a jejich zaměstnancům velkou odpovědnost (i trestní), není vždy snadné pochopit, zda lze transakci, která již byla označena za "podezřelou", přiřadit "obvyklému" zločinu nebo terorismu.
V každé zemi existují nejrůznější vyšetřovací orgány a orgány činné v oblasti stíhání trestného činu: kriminální policie (v některých případech rozdělená na dva různé orgány), finanční policie, celní úřady, tajné služby.
Při neexistenci přesných informací bude muset poskytovatel platebních služeb sám zjistit, na který orgán se má obrátit.
Nařízení tedy od poskytovatelů platebních služeb požaduje úsudek, který se vymyká jejich odborné způsobilosti.
3.3.3 Proto je nezbytný předpis, který by členským státům ukládal povinnost zřídit jediné kontaktní místo, odpovědné za shromažďování oznámení a za jejich předávání příslušným vyšetřovacím orgánům [8].
Toto opatření však již bylo stanoveno v programu Rady na rok 1998.
3.4 Článek 10 – hodnocení na základě rizika.
Tento článek stanoví, že poskytovatel platebních služeb příjemce musí brát v úvahu neúplné informace o plátci jako podezřelý prvek, který je třeba hlásit odpovědným orgánům.
Předpis ponechává poskytovateli platebních služeb právo určit případ od případu, zda se jedná o chybu, opomenutí nebo "skutečný" podezřelý případ. Tento úkol může být velmi obtížný, vezme-li se v úvahu, že každý poskytovatel platebních služeb musí každý den provést značné množství transakcí.
Pokud jde o oznamovací povinnost, platí poznámky v odstavcích 3.3.2 a 3.3.3.
3.5 Článek 13 – technické překážky.
Tento článek se týká převodů ze třetích zemí. Podle těchto pravidel musí poskytovatel platebních služeb příjemce vést nejméně po dobu pěti let záznamy o všech obdržených informacích o plátci bez ohledu na to, zda jsou tyto informace úplné či nikoli.
Pokud existuje zprostředkovatel platebních služeb se sídlem ve Společenství, má povinnost sdělit neexistenci úplných informací konečnému poskytovateli platebních služeb.
Tyto předpisy nevyvolávají zvláštní připomínky, snad jen že vedení záznamů po tak dlouhou dobu může představovat značnou zátěž a může přerůst v kumulaci milionů údajů, což by bylo opodstatněné pouze pokud by se skutečně mělo za to, že vedení záznamů může být užitečné.
Možná by se o této otázce mělo uvažovat a doporučit vedení záznamů jen u částek převyšujících určitou výši.
3.6 Článek 14 – povinnost spolupracovat.
Poskytovatelé platebních služeb mají povinnost spolupracovat s orgány činnými v boji proti praní špinavých peněz nebo financování teroristů a bezodkladně poskytovat informace a údaje, které mají k dispozici.
Tyto orgány mají povinnost použít získané informace "pouze za účelem předcházení, vyšetřování, odhalování či stíhání praní špinavých peněz nebo financování terorismu".
3.6.1 EHSV vyjadřuje svůj plný souhlas s těmito předpisy.
Připojuje pouze jednu poznámku, aby vyhověl orgánům z některých kruhů, které projevily výhrady ohledně možného oslabení předpisů na ochranu soukromí: vyšší zájem celku zapojeného do boje proti velmi vážným nebezpečím pro společnost vyžaduje v určitých případech zanedbání hlavních zásad, aby zaručil její ochranu.
Povinnost použít získané informace pouze pro stanovené účely, kterou orgány mají, je sama o sobě zárukou proti potenciálnímu porušení.
Obecněji řečeno by měla platit úvaha, že kdo uskuteční platbu ve prospěch subjektů, které sledují "skutečné" sociální nebo veřejně prospěšné cíle, nemá se čeho obávat. Nejedná se totiž ani o daňový únik, ani o porušení zákona, ani o zavrženíhodný čin.
3.6.2 Z jiného úhlu pohledu je třeba si klást otázku, jakou účinnost mají tato opatření v praxi.
Pro poskytovatele platebních služeb by mělo platit obecné pravidlo "know your customer" (poznej svého klienta), podle nějž – pokud se uplatní – se upouští od kontroly a oznámení v případě klientů, jejichž důvěryhodnost je známa a prokázána.
Toto pravidlo lze poměrně snadno uplatnit na příjemce, bylo by však daleko obtížnější a svízelnější prověřovat plátce, zejména pokud se platby uskutečňují způsobem zmíněným v odstavci 3.1.1.
3.7 Článek 19 – převody finančních prostředků na dobročinné organizace v rámci členského státu.
Tento článek stanoví výjimku z povinností uvedených v článku 5: členské státy mohu zprostit poskytovatele platebních služeb od povinnosti dodržovat pravidla ohledně sdělování informací o plátci, pokud se jedná o převody finančních prostředků na organizace vykonávající dobročinnou, náboženskou, kulturní, vzdělávací, sociální, spolkovou či environmentální činnost nebo činnost spojenou s podporou udržitelného rozvoje, pokud:
a) jsou tyto organizace povinny předkládat své výkazy orgánu veřejné správy a jsou pod jeho dohledem nebo jsou povinny nechávat revidovat své účty externím auditorem,
b) se platby omezí na maximální částku 150 EUR,
c) se převody uskuteční výlučně jen v rámci území členského státu.
3.7.1 Pro členské státy, které uplatní navrhovanou výjimku, bude vedení seznamů příslušných organizací a kontrola dodržování předpisů jistě velkou výzvou.
Kromě toho by poskytovatel platebních služeb musel případ od případu přezkoumat, zda je plátce zapsán na neustále aktualizované "bílé listině", což je bezpochyby náročný úkol. Situace se však liší stát od státu.
Ve státech, kde je právní úprava nedostačující, lze jen těžko dodržovat podmínku uvedenou shora v odst. 3.7 písm. a).
3.7.2 Udělená výjimka z návrhu nařízení se zakládá na úvaze, že sociální cíle, které tyto organizace sledují, jsou samy o sobě zárukou správného použití finančních prostředků.
To platí u většiny takových organizací, u dobře známých organizací a u darů poskytovaných v případě katastrof. Rovněž však platí, že pod roušku ostatních malých a méně známých subjektů, které údajně sledují sociální nebo veřejně prospěšné cíle, pronikají a nacházejí tam úkryt i teroristické organizace.
Pokud jde o činnosti zmíněné v poslední části odstavce 3.7, nařízení nemůže diskriminovat náboženské vyznání. Přesto je známo, že financování teroristů někdy probíhá přes neziskové organizace se zdánlivě neškodnou "fasádou", na jejichž nebezpečnost se přijde až dodatečně.
Mezi neziskovými organizacemi jsou vedle většiny "transparentních" organizací činné také některé, které je třeba bedlivě sledovat. Je však obtížné najít způsob, jak je poznat.
3.7.3 Dalším nedostatkem je, že nebylo zohledněno, že se za krycí činností neziskových organizací mohou skrývat zločinecké – a ne nezbytně teroristické – organizace. Výnosy z drobného prodeje drog, z prostituce a z vydírání lze snadno maskovat jako dary neziskovým organizacím se sympatickými názvy, jejichž zástupci jsou zcela mimo podezření, nebo se tak poskytovatelům platebních služeb přinejmenším jeví.
Skutečně existují nepřímé systémy dohledu, s jejichž pomocí lze někdy odhalit podezřelé případy. Například četnost plateb stejných osob, které probíhají vždy hotově, je charakteristickým znakem výše uvedených činností.
Tyto metody jsou však zločincům dobře známé, takže sahají k přiměřeným protiopatřením: rozmělňování plateb, využívání služeb různých poskytovatelů platebních služeb, atd. Zejména u poskytovatele platebních služeb příjemce by četnost plateb od týchž plátců mohla vzbudit podezření.
Ostatně vzhledem ke stávajícím systémům elektronického vedení účtů by dohled tohoto typu bylo možné vykonávat pouze za pomocí programů ad hoc šitých "na míru", což je obtížně použitelné řešení.
3.7.4 EHSV proto upozorňuje na skutečnost, že výjimka, o které by v souladu s nařízením měli rozhodovat poskytovatelé platebních služeb ze své vlastní iniciativy a na základě jim dostupných údajů o účelu, kontrole, důvěryhodnosti zástupců atd., je slabinou systému.
Spolupráce poskytovatelů platebních služeb, ať již bude jakkoli ochotná, nebude nikdy stačit k tomu, aby učinila přítrž praní špinavých peněz a financování trestné činnosti. V prvé řadě musejí samy úřady hrát aktivní úlohu a hlásit podezřelá jména.
Za tímto účelem je však třeba, aby se myšlenka centrálního orgánu, o němž byla řeč shora, stala skutečností.
3.7.5 EHSV dále zamýšlí upozornit odpovědné orgány na další úvahu.
S výjimkou případů přímého oznámení ze strany poskytovatelů platebních služeb se údaje uchovávají po dobu pěti let, obvykle aby byly k dispozici úřadům jakožto důkaz již spáchaných trestných činů.
Jedná se tedy z velké části o opatření k dokazování, ne k prevenci ani k potírání.
Otázkou je, jak bude v praxi možné objevit jednotlivé případy mezi stovkami milionů transakcí nashromážděných v průběhu let.
3.7.6 Závěrem budiž poznamenáno, že v důvodové zprávě k nařízení není žádná zmínka o nákladech systému vzhledem k potenciálnímu užitku.
Ne všichni poskytovatelé platebních služeb mají k dispozici dostatečné struktury, aby vyhověli požadavkům nařízení, avšak i ti, co je mají, budou muset nést dodatečnou organizační zátěž.
Příslušné náklady by nevyhnutelně dopadly na všechny uživatele systémů platebního styku, což by bylo přijatelné pouze tehdy, bude-li možné prokázat, že nové nařízení přinese konkrétní a hmatatelné výhody.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru ke sdělení Komise Radě, Evropskému parlamentu, Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů – Omezování dopadu letectví na změnu klimatu
KOM(2005) 459 v konečném znění
(2006/C 185/17)
Dne 27. září 2005 se Evropská komise, v souladu s článkem 262 Smlouvy o založení Evropského společenství, rozhodla konzultovat Evropský hospodářský a sociální výbor ve věci výše uvedené.
Specializovaná sekce "Zemědělství, rozvoj venkova, životní prostředí", kterou Výbor pověřil přípravou prací na toto téma, přijala stanovisko dne 21. března 2006.
Zpravodajem byl pan SIMONS.
Na 426. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 20. a 21. dubna 2006 (jednání ze dne 21. dubna), přijal Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko 55 hlasy pro a 1 člen se zdržel hlasování.
A. Závěry
A.1 Stejně jako Komise i EHSV se domnívá, že k řízení dopadu letectví na změnu klimatu jsou nezbytná další opatření (politiky).
Podíl letectví na zvýšení emisí skleníkových plynů bude činit zhruba 50 % ročního nárůstu letecké dopravy, i pokud bude v nadcházejících desetiletích dosaženo všech ambiciózních cílů v oblasti výzkumu a vývoje.
Rozpočty, které jsou pro tento účel vyhrazeny v sedmém rámcovém programu, bude nutno vynakládat cíleně a efektivně.
A.2 Aby Evropská komise omezila dopad na klima, stanovila cíl politiky pro snížení emisí CO2 a NOx v EU, počínaje obdobím 2008 – 2012.
S přihlédnutím k mezinárodním smlouvám, dohodám a probíhajícím studiím se EHSV domnívá, že potenciální opatření pro letectví by měla zpočátku platit pouze pro emise CO2 z letecké dopravy uvnitř EU, aby se minimalizovala potenciálně velká prodlení při jejich provádění.
A.3 Prostřednictvím Mezinárodní organizace pro civilní letectví (ICAO) by mělo být zajištěno globální zavedení systému obchodování s emisemi; pokud se to v průběhu jednání projeví jako účelné, zavedení takového systému pro leteckou dopravu uvnitř EU, jako první praktický krok, by mohlo představovat proveditelnou možnost.
A.4 Veškerá letecká doprava uvnitř EU by měla být co nejdříve zahrnuta do otevřeného systému EU pro obchodování s emisemi, založeného na realistickém základním scénáři, aby byl zohledněn její (každoročně narůstající) podíl CO2 na dopadu na klima.
Měly by existovat alokace na úrovni EU a další cílové hodnoty přispívání/omezování by měly platit přímo pro letecké společnosti jakožto subjekty obchodování; nadále musí být umožněn vstup nových provozovatelů na trh bez konkurenčního znevýhodnění.
Pokud jde o další dopady, měly by být více využity vhodnější místní nástroje, například poplatky za NOx nebo provozní opatření.
A.5 Investice do výzkumu dopadů jiných emisí než CO2 na změny klimatu a do technologického vývoje zajišťujícího čistší leteckou dopravu by měly být hlavní prioritou pro Společenství a průmysl, se zvláštním důrazem na zabránění negativním kompromisům mezi lokálním hlukem, lokálními emisemi a globálními emisemi letadel.
A.6 Vzhledem k potenciálu v oblasti omezení emisí by mělo být prioritou i lepší řízení letového provozu pomocí iniciativy Jednotné nebe a programu SESAR.
A.7 Dále by měla být zkoumána nediskriminační opatření ke zlepšení konkurenčního postavení druhů povrchové dopravy, aby existovala nabídka atraktivnějších alternativ osobní a nákladní přepravy v rámci Společenství.
B. Odůvodnění
B.1 Ačkoli je podíl emisí z letectví na klimatických změnách relativně malý (přibližně 3 %), podle prognóz poroste kvůli narůstající poptávce, nedostatku zdrojů alternativních pohonných hmot a relativnímu stáří současné letecké technologie.
I pokud budou v nadcházejících desetiletích dosaženy a realizovány všechny ambiciózní cíle v oblasti výzkumu a vývoje, zvýšení emisí CO2 z letectví bude činit 2 až 2,5 % ročně, tedy zhruba polovinu jeho ročního růstu (který se předpokládá v míře zhruba 4 až 5 % ročně).
B.2 Systém EU pro obchodování s emisemi nabízí nejhospodárnější řešení pro omezení dopadu na změnu klimatu, které současně umožní trvale udržitelný rozvoj letectví.
B.3 Problém má globální povahu, a proto vyžaduje globální řešení.
Prozatím je případné zavedení systému v rámci EU prvním krokem, který lze využít jako projekt globálního uplatnění v rámci ICAO.
B.4 Z tohoto důvodu by měl být systém EU co nejméně problematický, protože se v prvotní fázi omezuje na CO2 bez použití multiplikátorů.
Vlivy ostatních emisí (které nemají ekvivalentní hodnoty podle Kjótského protokolu) jsou vědecky méně prozkoumány, ačkoli existují náznaky, že v některých případech by určité druhy těchto emisí mohly vliv mít.
Do provedení dalšího výzkumu by takové vlivy měly být v případě potřeby předmětem standardizovaných místních nástrojů platných v rámci EU, například poplatků za emise NOx.
B.5 V zemích, kde existují, se jako hodnotná alternativa osobní letecké dopravy projevily vysokorychlostní vlaky na určitých evropských trasách, kde jsou zaznamenávány obrovské přepravní objemy s dobou letu nepřekračující jednu hodinu.
Měly by být provedeny studie pro vyhodnocení potenciálu jejich rozšíření a možností poskytnutí takových služeb pro přepravu nákladů, při současné snaze zabránit narušení hospodářské soutěže dotacemi EU nebo státními dotacemi.
Není však možné očekávat, že by se vlaky mohly stát plně rovnocennou alternativou více než jen části letecké dopravy uvnitř EU.
1. Úvod
1.1 Letecká doprava se stala ve 21. století nedílnou součástí života společnosti; při přepravě cestujících i zboží umožňuje překonávat velké vzdálenosti nebývalou rychlostí a regionálním a národním ekonomikám zajišťuje značné hospodářské přínosy.
Letectví se však rovněž podílí na změně klimatu.
Přestože se efektivnost leteckých pohonných hmot za uplynulých 40 let zvýšila o více než 70 %, celkový objem použitých pohonných hmot za tuto dobu vzrostl o 400 % v důsledku stále významnějšího růstu v letecké dopravě, který je důsledkem požadavků/poptávky po cestování.
1.2 V souvislosti s tím se zvyšuje dopad letectví na klima, přičemž letectví je nejrychleji rostoucím samostatným zdrojem skleníkových plynů v oblasti dopravy: zatímco celkové množství emisí EU, na něž se vztahuje Kjótský protokol, se od roku 1990 do roku 2003 snížilo o 5,5 % (-287 milionů tun ekvivalentu CO2), emise skleníkových plynů EU z mezinárodní letecké dopravy vzrostly o 73 % (+47 milionů tun ekvivalentu CO2), což odpovídá ročnímu nárůstu 4,3 %.
Nárůst letecké dopravy v EU však byl od roku 1990 mnohem rychlejší.
Na tom je v zásadě vidět, že letecký průmysl se snaží řešit příčiny dopadů na životní prostředí a čelit jim účinnými metodami.
1.3 V této souvislosti lze říci, že řešení problému u zdroje je efektivní (prvotní) opatření.
V krátkodobém, střednědobém i dlouhodobém výhledu nemůže zbývající podíl kompenzovat samotný letecký průmysl, vyjma vynuceného, ale nerealistického, zpomalení nárůstu letecké dopravy.
1.4 Ačkoli je podíl letectví na celkových emisích skleníkových plynů stále malý (přibližně 3 % [1]), je jeho rychlým růstem oslabován pokrok učiněný v jiných odvětvích.
Bude-li se tento podíl zvyšovat tak rychle jako dosud, vzrostou do roku 2012 emise z mezinárodních letů z letišť v EU oproti roku 1990 o 150 %.
Tento nárůst emisí z mezinárodní letecké dopravy v EU by znamenal přibližně čtvrtinu omezení požadovaných v rámci cíle Společenství na základě Kjótského protokolu.
1.5 Pokud bude tento vývoj pokračovat, stanou se emise z letecké dopravy v dlouhodobějším výhledu významnějším zdrojem emisí a se zdvojnásobením letecké dopravy podíl celkových emisí CO2 z letecké dopravy v EU vzroste z 3 % v roce 2005 na zhruba 5 % v roce 2030.
Systém EU pro obchodování s emisemi by do určité míry snížil poptávku, ale tím, že by pro takový předpokládaný vývoj letectví bylo vyžadováno získání povolenek od jiných držitelů povolenek, by pomohl zajistit, aby nárůst nenarušil výše zmíněné cíle Společenství podle Kjótského protokolu.
2. Shrnutí sdělení Komise
2.1 Dne 27. září 2005 Komise zveřejnila své sdělení o existujících a možných dalších politikách, které se pokusí tento trend nepřímo či přímo zastavit.
2.2 Stávající politiky, například šestý rámcový program EU pro výzkum, se mimo jiné zaměřují na informovanost veřejnosti, podporu využívání alternativních způsobů přepravy a provádění výzkumu v oblasti letecké dopravy méně znečišťující ovzduší. Nadcházející sedmý rámcový program se na dopad na změnu klimatu zaměří ještě podrobněji.
2.3 Plánované politiky, například lepší řízení letového provozu (v rámci programu Jednotné evropské nebe), se ve střednědobém výhledu pokusí dosáhnout snížení o zhruba 10 % pomocí zlepšení efektivity využití evropského leteckého prostoru.
2.4 Již dříve diskutované politiky, jako je možné zavedení daně z energií na leteckou dopravu (pohonné hmoty) nebo zdanění letenek (v EU), by mohly dopad letecké dopravy na změny klimatu ovlivnit pouze částečně.
2.5 Komise proto rovněž doporučuje, aby byl dopad letecké dopravy na změny klimatu začleněn do Evropského systému obchodování s emisemi (ETS) a doplnil stávající politiky.
Podle názoru Komise je to naprosto v souladu s politikou Mezinárodní organizace pro civilní letectví (ICAO), která výslovně nepodporuje daně z energií, ale spíše koncepci mezinárodního otevřeného obchodování s emisními právy, jež by měla být realizována prostřednictvím dobrovolného obchodování s emisemi nebo začlenění mezinárodního letectví do stávajících systémů zemí.
2.6 Komise ve svém sdělení určuje následující klíčové koncepční parametry a předběžně je schvaluje:
- subjekt obchodování: provozovatelé letadel,
- druh emisí: CO2 a případně vlivy ostatních emisí,
- rozsah působnosti: všechny odlety (uvnitř a z EU),
- alokační metoda: harmonizovaná na úrovni EU.
2.7 Úkolem pracovní skupiny expertů z členských států a klíčových zainteresovaných subjektů (průmysl, organizace spotřebitelů a organizace činné v oblasti životního prostředí) je do května 2006 informovat představitele EU o způsobu začlenění letectví do systému EU pro obchodování s emisemi, viz mandát pracovní skupiny v příloze sdělení.
Legislativní návrhy se očekávají koncem roku 2006.
3. Obecné poznámky
3.1 Celosvětový vliv na klima prostřednictvím (umělých) emisí skleníkových plynů nyní uznává téměř každá země na světě.
Stále však existuje značná rozdílnost názorů na nejlepší způsob řešení problému.
Země jako USA a Čína, které nesou odpovědnost za značnou část světových emisí skleníkových plynů, se ve svém přístupu rozhodly zejména pro inovační opatření u zdroje emisí a nedávno uzavřely mezinárodní dohody v této věci.
3.2 Cílem Kjótského protokolu, který byl podepsán v roce 1997 a který ratifikovaly Rusko, Kanada a jiné země včetně EU, je omezit v období 2008 – 2012 skleníkové plyny v průměru za EU o 8 % v porovnání s hladinami roku 1990, s různou procentní výší omezení v jednotlivých členských státech.
Části těchto závazků k omezení lze dosáhnout (hospodárnějšími) opatřeními v zahraničí.
3.3 Evropský program pro změnu klimatu (ECCP) byl zřízen v EU v roce 2000 a v jeho rámci byl vypracován nový systém EU pro obchodování s emisemi CO2 (ETS), který vstoupil v platnost pro všechny pevné zdroje emisí dne 1. ledna 2005.
Systém EU pro obchodování s emisemi (dosud) nezahrnuje v prvním období obchodování do konce roku 2007 dopravu, ta by se však mohla stát jeho součástí ve druhém období od roku 2008 do roku 2012.
Kromě toho je mezinárodní letecká doprava jednou z oblastí nezahrnutých v aktuální Kjótské smlouvě a jejích cílech.
3.4 Pro zajištění globálního uplatňování právních předpisů o letectví jsou iniciativy a jednání pod záštitou ICAO správnou cestou.
3.5 Obchodní letadla létají ve výšce 8 až 13 km, kde vypouštějí plyny a částice měnící složení atmosféry a přispívající ke změně klimatu.
Oxid uhličitý (CO2) je vzhledem k velkému množství emisí a dlouhé době, po kterou přetrvává v atmosféře, nejdůležitější skleníkový plyn.
Vyšší koncentrace CO2 mají obecně známý přímý účinek, který spočívá v zahřívání zemského povrchu.
Oxidy dusíku (NOx) mají na klima dva nepřímé účinky.
Při působení slunečního světla vedou ke vzniku ozonu, současně však snižují koncentraci methanu ve vnější atmosféře.
Jak ozon, tak methan jsou významnými skleníkovými plyny.
Celkově převažují účinky ozonu nad účinky methanu, a konečným výsledkem je tedy zahřívání zemského povrchu.
Vodní pára (H2O) vypouštěná letadly přímo působí jako skleníkové plyny, protože se však formou srážek rychle odstraňuje, její účinek je malý.
Nicméně vodní pára vypouštěná ve velkých výškách často způsobuje vznik kondenzačních pruhů, které mohou k zahřívání zemského povrchu přispívat.
Navíc se takové kondenzační pruhy mohou vyvinout v cirry (oblaka ledových krystalů).
Rovněž cirry mají patrně významný zahřívací účinek, nicméně to zatím nebylo prokázáno.
Částice síranů a sazí mají ve srovnání s dalšími emisemi letadel podstatně menší přímý účinek.
Saze absorbují teplo a způsobují zahřívání; částice síranů odrážejí záření a mají malý chladicí účinek.
Kromě toho mohou mít vliv na vznik a vlastnosti oblaků.
3.6 V roce 1999 Mezivládní panel o změně klimatu (IPCC) odhadl, že celkový dopad letectví je potenciálně dvakrát až čtyřikrát vyšší než jen účinek emisí CO2 samotných. Nedávné průzkumy naznačují, že tento vliv je s nejvyšší pravděpodobností v oblasti faktoru 2, aktualizované závěry IPCC se očekávají v blízké době.
3.7 Vzhledem k tomu, že jsou pohonné hmoty používané v mezinárodní letecké dopravě smluvně osvobozeny od daně, má letecká doprava privilegované postavení v porovnání s ostatními druhy přepravy.
Je pravdou, že například provozovatelé letadel platí náklady své vlastní infrastruktury formou poplatků za lety a letiště (letištní poplatky ve vzrůstající míře zahrnují prvky ochrany životního prostředí) a poplatků na ochranu životního prostředí prostřednictvím poplatků cestujících; dotace jsou udělovány pouze na trasy, pro které platí závazky veřejné služby; v tomto ohledu však mají jiné formy dopravy stejné poplatky.
4. Zvláštní poznámky
4.1 Systém obchodování s emisemi uvnitř EU, který by, pokud by to bylo účelné, mohl být v průběhu jednání v rámci ICAO zaveden jako první praktický krok,by doplnil stávající nástroje politiky, například zvyšování obecné informovanosti v oblasti trvale udržitelné mobility, podporu alternativních způsobů dopravy a podporu výzkumu čistší letecké dopravy.
4.2 Možné další nástroje k omezení dopadu letecké dopravy:
- zdanění: daň z leteckého benzínu (pevné procento) nebo DPH na letenky,
- poplatky: paušální nebo progresivní částka (podle kilometrů letu) na cestujícího nebo letadlo,
- obchodování s emisemi: zařazení letecké dopravy v EU do otevřeného systému EU pro obchodování s emisemi.
4.3 Alternativa v podobě zdanění (daň EU z leteckého benzínu nebo DPH na letenky) by podle výzkumu provedeného pro Komisi měla největší dopad na poptávku po letecké dopravě (nejméně –7,5 % v roce 2010) a nejmenší dopad na emise CO2 (–0,9 až –1,5 %). Neexistovala by žádná motivace pro čistší leteckou dopravu.
4.4 Bylo by relativně snadné zavést další alternativu v podobě poplatku za cestujícího, ale neexistovala by žádná motivace ke snížení emisí skleníkových plynů, které je cílem politiky, v závislosti na pohybu letadla.
Na druhé straně by tato forma zdanění mohla mít na základě výše poplatku velký dopad na poptávku po letecké dopravě a v důsledku toho na konkurenceschopnost evropského (leteckého) průmyslu.
4.5 Realističtější možností, rozhodně v krátkodobém výhledu, by bylo zavedení poplatků za letadlo jako možné doplňkové politiky pro vlivy jiných emisí než CO2.
Tyto poplatky mohou působit jako podnět k čistšímu létání a mají menší dopad na poptávku po letecké dopravě.
Poplatek za letadlo by mohl být uvalen i na dopravce nepocházející z EU, pokud by výnosy z něho byly použity na ochranu životního prostředí.
4.6 Začlenění letecké dopravy do systému EU pro obchodování s emisemi by však mělo tyto výhody:
- cenově nejvýhodnější řešení,
- přínos pro životní prostředí z hlediska předem známého omezení emisí CO2,
- nejedná se o nový nástroj politiky; první fáze již probíhá.
4.7 Z hlediska EHSV je nejpravděpodobnější podoba prvotního systému EU pro obchodování s emisemi v letecké dopravě následující:
- pouze CO2, pokud má brzké začlenění letecké dopravy klíčový význam:
- jediná látka s dostatečnými vědeckými důkazy o jejích vlivech,
- ostatní možnosti jsou buď (dosud) neproveditelné, vedou ke zpoždění nebo stále postrádají dostatečné vědecké důkazy (zabývají se dopady všech jiných látek než CO2),
- ostatní látky škodlivé pro životní prostředí, například NOx, upravit pomocí vhodnějších doplňkových nástrojů,
- emisní práva budou přidělována na úrovni EU:
- špatné zkušenosti s národními alokačními plány u pevných zdrojů při přidělování na úrovni členského státu,
- letecká doprava je především trh s mezinárodní hospodářskou soutěží bránící narušení trhu,
- emisní práva budou přidělována leteckým společnostem:
- zajištění nejefektivnější a nejúčinnější motivace v rámci systému,
- alokační metoda: nediskriminační:
- doložka ancienity, srovnávání výkonu nebo aukce,
- rovné zacházení s ohledem na ostatní odvětví v otevřeném systému EU pro obchodování s emisemi,
- je třeba dát pozor, aby nebyly "trestány" již efektivní letecké společnosti a nové subjekty,
- výhradně pro lety uvnitř EU, (zatím) ne pro všechny odlety/přílety:
- neexistuje ideální řešení, nejpragmatičtějším řešením je jednání prostřednictvím fóra ICAO,
- tohoto procesu se budou účastnit všechny letecké společnosti bez ohledu na zemi původu.
4.8 Komise v době sdělení provedla omezené hodnocení dopadů a uvedla, že jakýkoli konečný návrh bude doplněn podrobnějším hodnocením dopadů.
Skutečný hospodářský dopad však bude mimo jiné záviset na pravděpodobné ceně při obchodování a alokační metodologii.
4.9 Systém zahrnující lety uvnitř EU ovlivní provozovatele v EU různými způsoby.
Za prvé povedou rozdíly v elasticitě cen k významným odchylkám vlivu na poptávku.
Kromě toho by vliv mohl záviset na procentu celkového výkonu provozovatele představovaného službami uvnitř EU.
Byly vyjádřeny obavy, že by se provozovatelé s malým procentním pokrytím mohli zapojit do křížového subvencování mezi druhy přepravného nebo pomocí svých delších letů jednat na úkor přepravců s velkým (nebo úplným) pokrytím druhů provozu spadajících do systému.
Tyto aspekty vyžadují další zvážení v rámci hodnocení dopadu.
4.10 V systému EU pro obchodování s emisemi stále existuje mnoho aspektů, které podle názoru EHSV ještě před definitivním stanoviskem k metodám a časovému plánu vyžadují prostudování například v navrhované a již činné pracovní skupině expertů:
- zkušenosti získané z hodnocení obchodování s emisemi u pevných zdrojů, než bude možné zavést opatření v letecké dopravě,
- problémy vyplývající ze začlenění letecké dopravy do systému EU pro obchodování s emisemi po zahájení druhého období obchodování,
- budoucí ceny při obchodování a jejich dopad na růst letecké dopravy,
- režijní náklady na obchodování s emisemi v letecké dopravě ve vztahu k plánovaným cílům,
- realizovatelnost a možnost řízení obchodování s emisemi v letecké dopravě,
- možnosti obchodování s emisemi v letecké dopravě v rámci celosvětového systému prostřednictvím ICAO, a pokud to nebude reálné, potom výhody a nevýhody případného čistě regionálního uplatnění,
- další výzkum interference mezi přidělováním letištních časů a obchodováním s emisemi v letecké dopravě,
- další výzkum vlivů možného kompromisu mezi emisemi CO2 a NOx (skleníkový plyn, ale rovněž "lokální problém" v blízkosti letišť v městských oblastech EU).
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k návrhu nařízení Evropského parlamentu a Rady, kterým se mění nařízení (ES) č. 1592/2002 ze dne 15. července 2002 o společných pravidlech v oblasti civilního letectví a o zřízení Evropské agentury pro bezpečnost letectví
KOM(2005) 579 v konečném znění – 2005/0228 (COD)
(2006/C 185/19)
Dne 31. ledna 2006 se Rada, v souladu s článkem 80 odstavec 2 Smlouvy o založení Evropského společenství, rozhodla konzultovat Evropský hospodářský a sociální výbor ve věci výše uvedené.
Specializovaná sekce "Doprava, energetika, infrastruktura a informační společnost", kterou Výbor pověřil přípravou prací na toto téma, přijala stanovisko dne 24. března 2006.
Zpravodajem byl pan Simons.
Na 426. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 20. a 21. dubna 2006 (jednání dne 21. dubna), přijal Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko 71 hlasem pro, 3 hlasy byly proti.
1. Závěry
1.1 EHSV plně podporuje zamýšlené rozšíření působnosti nařízení (ES) 1592/2002 na letový provoz, na osvědčování palubního personálu a na letadla třetích zemí, protože vyšší účinnosti a bezpečnosti by bylo možné dosáhnout tím, že by všechny činnosti spojené s určováním bezpečnostních pravidel vykonával jediný úřad.
1.2 V kontextu dodatečných osvědčení pro komerční provozovatele ze třetích zemí by mělo mít Společenství jasné možnosti podepsání dvoustranných dohod s třetími zeměmi o vzájemném uznávání odpovídajících osvědčení.
EHSV se proto domnívá, že je třeba podniknout kroky, které by vedly všechny členské státy ICAO k plnění jejich povinností, což by nahradilo nutnost dodatečných osvědčení.
1.3 Aby mohla zajistit vysokou úroveň bezpečnosti letectví potřebuje Evropská agentura pro bezpečnost letectví (EASA) zvýšit rozpočet pro plnění úkolů stanovených v návrhu Komise.
To bude vyžadovat podstatně vyšší úroveň financování Společenstvím, než je současný plán.
Zároveň však sdílení zdrojů na úrovni EU přináší možnost nejen podstatných úspor nákladů v průmyslu, ale také snížení vládních výdajů v členských státech.
Tuto záležitost však návrh Komise nepojednává.
1.4 EHSV je přesvědčen, že definice komerčního provozu by měla také zahrnout podnikové provozovatele a lety provozované spoluvlastníky letadla, aby byla pro všechny cestující v EU zajištěna stejná úroveň bezpečnostní ochrany.
1.5 V souladu s cíli bezpečnosti, jež jsou uvedeny výše, zejména v odstavci 1.1 a 1.4, a v zájmu spotřebitelů je zásadně významné, aby EASA zajistila, že začlenění pravidel JAR-OPS do právních předpisů Společenství prostřednictvím probíhající úpravy nařízení (EHS) č.3922/91 nebo prostřednictvím jiného postupu bude představovat nesporný pokrok a přinese dostatečnou úroveň harmonizace v různých oblastech, které v rámci své pravomoci upravuje.
2. Úvod a shrnutí dokumentu Komise
2.1 V roce 2002 byla nařízením (ES) 1592/2002 Evropského parlamentu a Rady stanovena společná pravidla v oblasti civilního letectví a vytvořena Evropská agentura pro bezpečnost letectví (EASA).
2.2 Hlavním cílem tohoto nařízení je stanovit a udržet vysokou jednotnou úroveň bezpečnosti civilního letectví v Evropě.
Dalším cílem tohoto nařízení je zajistit vysokou jednotnou úroveň ochrany životního prostředí, podpořit volný pohyb zboží, osob a služeb, zvýšit nákladovou efektivitu regulačních a certifikačních postupů a zabránit duplicitě na národní a evropské úrovni, pomoci členským státům při plnění jejich závazků v rámci Chicagské úmluvy Mezinárodní organizace pro civilní letectví (ICAO) a prosadit komunitární pohledy na bezpečnost civilního letectví.
2.3 Evropská agentura pro bezpečnost letectví (EASA) je v rámci působnosti nařízení odpovědná zejména za tyto oblasti:
- pomoc Komisi při legislativní práci,
- pomoc Komisi při provádění normalizačních inspekcí národních úřadů pro bezpečnost civilního letectví,
- pomoc Společenství a členským státům ve vztazích s třetími zeměmi,
- pomoc členským státům při plnění jejich mezinárodních povinností,
- formulace specifikací pro vydávání osvědčení a pokynů,
- vydávání typových osvědčení a doplňkových typových osvědčení výrobků, součástí a zařízení a zajištění pokračování jejich letové způsobilosti,
- vydávání a zajištění trvalého dohledu nad osvědčeními konstrukčních, výrobních a údržbu provádějících organizací se sídlem mimo území členských států, konstrukčních organizací se sídlem na území členských států a výrobních organizací, u kterých si to příslušný členský stát vyžádá.
2.4 Národním úřadům zůstává odpovědnost za udělování individuálních osvědčení letové způsobilosti a osvědčení organizací a personálu (s výjimkou konstrukčních organizací) se sídlem v příslušné zemi, avšak ve shodě se společnými pravidly a pod kontrolou normalizačních inspekcí EASA.
2.5 Obecně se uznává [1] zásadní nutnost svěřit regulativní činnosti Společenství v oblasti bezpečnosti letectví jedinému úřadu (EASA) z důvodů účinnosti, bezpečnosti a standardizace.
2.6 V části "Souvislosti návrhu" Komise připomíná, že od září 2002, kdy nařízení 1592/2002 vstoupilo v platnost, má Společenství výlučnou pravomoc v oblasti letové způsobilosti leteckých výrobků, dílů a zařízení a jejich slučitelnosti se životním prostředím.
Již při schválení jeho znění bylo zřejmé, že k zaručení optimální a jednotné úrovně bezpečnosti a vytvoření spravedlivých konkurenčních podmínek pro letecké provozovatele Společenství je třeba rozsah působnosti nařízení rozšířit rovněž na letový provoz a opravňování palubního personálu.
2.7 Komise připomíná, že zahrnutí pravidel JAR-OPS do právních předpisů Společenství prostřednictvím dosud nepřijaté změny nařízení č. 3922/91 (EU-OPS-1) bude představovat nesporný pokrok, ale nezajistí dostatečnou úroveň harmonizace, protože se bude týkat pouze komerční letecké dopravy.
Na ostatní typy letadel, jiný komerční provoz nebo nekomerční provoz se tato společná pravidla nebudou vztahovat; uvedená pravidla se nebudou vztahovat ani na opravňování letového personálu a letadla třetích zemí.
Z těchto důvodů byl předložen návrh upravující nařízení 1592/2002.
2.8 Návrh také zahrnuje požadavky na osvědčení pro letadla komerčních provozovatelů ze třetích zemí přilétávající do EU.
2.9 Dne 16. listopadu 2005 Komise zveřejnila návrh nařízení Evropského parlamentu a Rady, kterým se mění nařízení (ES) č. 1592/2002 ze dne 15. července 2002 o společných pravidlech v oblasti civilního letectví a o zřízení Evropské agentury pro bezpečnost letectví (EASA) (KOM(2005) 579 v konečném znění).
2.10 Návrh rozšiřuje společná pravidla na veškerý letový provoz a požadovaná osvědčení všech komerčních provozovatelů.
Osvědčení by byla vydávána členskými státy (jejich národními úřady) nebo v případech, kdy by k tomu byla příslušná, agenturou EASA, která by také v případě potřeby stanovila prováděcí předpisy.
2.11 V oblasti nekomerčního provozu budou pravidla záviset na složitosti letadel, nebudou se zde však vydávat osvědčení.
Pokud bude takový provoz zajištěn složitými letadly, budou muset provozovatelé prohlásit, že dodržují základní požadavky vztahující se k letovému provozu.
2.12 Navrhované nařízení bude vyžadovat od většiny pilotů operujících ve Společenství, aby byli držiteli průkazu vydaného na základě společných požadavků.
Organizace, personál a zařízení používaná k výcviku budou také podléhat osvědčení vydávanému podle společných pravidel.
EASA by prováděla normalizační inspekce národních leteckých úřadů zodpovědných za kontrolu těchto pravidel a sama by vydávala osvědčení organizacím a zařízením se sídlem ve třetích zemích.
2.13 Aby byla zajištěna dostatečná ochrana, navrhuje se vztažení společných provozních pravidel na letadla třetích států provozovaných ve Společenství.
Komerční provozovatelé letů ze třetích států do Společenství by navíc museli být držiteli osvědčení.
2.14 Návrh také předpokládá některé změny v provozu agentury, zejména ve funkcích její správní rady.
3. Obecné poznámky
3.1 Letectví v Evropě potřebuje jediný regulativní bezpečnostní orgán pro všechny složky hodnotového řetězce letecké dopravy, má-li být zajištěn konzistentní a koherentní přístup k bezpečnostním předpisům na společném trhu v oblasti letectví.
Vyšší účinnosti a bezpečnosti by bylo možné dosáhnout tím, že by všechny činnosti spojené s určováním bezpečnostních pravidel vykonával jediný úřad – mezi různými aspekty bezpečnostních předpisů totiž neexistují jasné hranice.
EHSV proto plně podporuje zamýšlené rozšíření působnosti nařízení (ES) 1592/2002 na letový provoz, na osvědčování palubního personálu a na letadla třetích zemí.
3.2 Je třeba zajistit bezpečnost letadel třetích zemí provozovaných ve Společenství.
Také je zapotřebí vytvořit spravedlivé konkurenční prostředí ve srovnání s jinými oblastmi světa, které kladou podobné požadavky na letadla EU přilétávající do těchto zemí (tj. USA) a používají tyto požadavky k poskytnutí nespravedlivé konkurenční výhody vlastním přepravcům na úkor přepravců z EU.
V kontextu dodatečných osvědčení pro komerční provozovatele ze třetích zemí by však mělo mít Společenství jasné možnosti podepsání dvoustranných dohod s třetími zeměmi o vzájemném uznávání odpovídajících osvědčení, aby se předešlo zatížení mezinárodní přepravy přemírou vyžadovaných dodatečných osvědčení.
EHSV se proto domnívá, že je třeba podniknout kroky, které by vedly všechny členské státy ICAO k plnění jejich povinností, což by nahradilo nutnost dodatečných osvědčení.
3.3 Evropská agentura pro bezpečnost letectví (EASA) potřebuje získat požadované zdroje veřejného financování z EU, aby mohla naplnit své dodatečné úlohy v oblasti bezpečnosti, především aby mohla provádět normalizační inspekce ve všech národních úřadech pro bezpečnost civilního letectví (NAA) na území Společenství, provádět bezpečnostní analýzu a mohla zajistit, že Evropa zůstane konkurenceschopná ve srovnání s ostatními světovými oblastmi.
Aby byla zajištěna vysoká úroveň bezpečnosti v letectví, musí EASA pracovat na těchto úkolech s vyššími zdroji.
To bude vyžadovat daleko větší podíl Společenství na jejím financování, než se v současnosti plánuje.
3.4 Výstavba zdrojů a personálu EASA vyžaduje postupnou redukci personálu národních úřadů pro bezpečnost letectví, aby bylo dosaženo cíle nákladové účinnosti a předešlo se zvyšování nákladů průmyslu a leteckých přepravců EU.
Sdílení zdrojů na úrovni EU přináší možnost nejen podstatných úspor nákladů v průmyslu, ale také snížení vládních výdajů v členských státech, pokud bude sestaven plán vývoje budoucí úlohy národních úřadů pro bezpečnost letectví a potřebného personálu.
Tuto záležitost však návrh Komise nepojednává.
3.5 Je zásadně důležité, aby probíhající úprava nařízení 3922/91 (EU-OPS-1) byla analyzována z hlediska cílů bezpečnosti a harmonizace a aby se budoucí prováděcí předpisy EASA pro letový provoz vyvíjely konzistentním a koherentním přístupem k bezpečnostnímu nařízení na základě jasných vědeckých a bezpečnostních dat.
3.6 Je zásadně významné zajistit hladký přechod ze stávajících národních systémů (založených na pravidlech JAR-OPS-1) a omezit změny existujících pravidel na přizpůsobení se komunitárnímu právu a nové struktuře EASA.
4. Konkrétní připomínky
4.1 Definice komerčního provozu (čl. 1) by měla zahrnout podnikové provozovatele a lety provozované spoluvlastníky letadla.
Zejména by se po nich mělo požadovat prokázání schopností a měly by se na ně vztahovat stejná prováděcí pravidla.
Všichni cestující v EU by se měli těšit stejné úrovni bezpečnostní ochrany.
Dalším důvodem je, že tento provoz často zahrnuje lety složitých motorových letounů (Boeing 737, Airbus 319) ve stejné třídě vzdušného prostoru jako komerční provoz, takže z bezpečnostních důvodů je velmi důležité, aby podléhal stejným pravidlům a byl předmětem stejné aplikace těchto pravidel jako komerční provoz.
4.2 Probíhající úprava nařízení 3922/91 (EU-OPS-1) účinně harmonizovala požadavky na bezpečnostní přípravu palubních průvodčích, ale ponechávala na členských státech záležitost jejich osvědčování.
Některé členské státy vydávají tato osvědčení, jiné to nepovažují za nutné.
EASA tedy musí ověřit, zdali by tato chybějící harmonizace v podmínkách vykonávání funkcí palubních průvodčích mohla ohrozit bezpečí cestujících.
4.3 Pokud se týče probíhající úpravy nařízení 3922/91 (podčást Q EU-OPS-1), je velmi důležité, aby byla jakákoliv změna ve schématu omezení doby letu předmětem vědeckého a lékařského vyhodnocení agenturou EASA v souladu s ustanoveními, která by měla být definována v nařízení upravujícím EU-OPS-1 (3922/91) a pro veškeré problémy bezpečnosti určena agenturou EASA při výkonu její budoucí kontrolní činnosti.
4.4 Pokud se týká správní rady EASA (čl. 25) a plánované výkonné rady EASA (čl.
28), považuje se za nutné předejít přetížení agentury existencí příliš mnoha poradních rad.
Pokud bude založena výkonná rada, měla by se tedy správní redukovat na výroční nebo bienální shromáždění.
V této souvislosti je také třeba předejít situaci, kdy by zástupci národních úřadů pro bezpečnost letectví byli jmenováni do této rady, což by mohlo vést ke konfliktům zájmů vzhledem ke skutečnosti, že národní úřady jsou rovněž závislé na výnosech z průmyslu a nemusely by tedy podporovat účinnější systém EASA.
4.5 Návrh jmenovat čtyři zástupce poradní rady zúčastněných stran EASA do správní rady (a výkonné rady) je logickým důsledkem skutečnosti, že úlohou EASA je služba průmyslu, který formou odměn a poplatků hradí hlavní část příjmů rozpočtu EASA.
Vzhledem k velkému podílu příspěvku průmyslu na příjmech rozpočtu EASA by však bylo logické jim poskytnout stejná hlasovací práva pro záležitosti všeobecného chodu agentury a strategické záležitosti, které se jí týkají.
4.6 Je zřejmé, že změny ve jmenování výkonného ředitele a ředitelů (čl. 30 písm. b) odst.
4) jsou výsledkem všeobecných změn týkajících se všech agentur EU. Přesto je pro vysoce kvalifikované agentury jako je EASA třeba tento návrh přehodnotit, protože by bránil úspěšným kandidátům vykonávat funkci déle než dvakrát pět let.
To by mohlo vést k nežádoucím důsledkům, totiž že by EASA nebyla schopná najít ty nejvhodnější kandidáty.
4.7 Zdá se, že základní požadavek na teoretickou výuku (odst. 1.i.1 přílohy III) opomněl využívání CD-ROM k teoretické výuce, přestože je to již úspěšně ověřená standardní metoda přípravy pracovníků v průmyslu.
Tento odstavec by měl tedy být přeformulován takto: "1.i.1 Teoretická výuka – Teoretickou výuku musí poskytovat nebo připravovat odpovídajícím způsobem kvalifikovaní instruktoři".
4.8 Základní požadavek na letový provoz a sedadla (odst. 3.a.3 přílohy IV) by měl být upraven takto: "Při zohlednění typu letadla musí velící pilot při vzletu a přistání, během pojíždění a kdykoliv to považuje za nutné v zájmu bezpečnosti, zajistit, aby každý z cestujících byl řádně usazen a zabezpečen".
Důvodem pro tuto úpravu je bezpečnostní pravidlo, které umožňuje dětem (mladším dvou let) sedět na klíně a zapovídá (z bezpečnostních důvodů) umístění dítěte v lůžku během vzletu, přistání a pojíždění (lůžko je možné použít pouze za letu v zájmu pohodlí dítěte).
4.9 Zdá se, že základní požadavky na početnost a složení posádky (bod 7a přílohy IV) spojily početnost a složení letového personálu s početností a složením personálu pečujícího o cestující.
Početnost a složení letového personálu již byla pojednána jinde, protože záleží na osvědčení letadla (omezení v letové příručce letadla, viz bod 4a) a pravidlech omezení doby letu (viz článek 15b, odst. 3).
Pro personál pečující o cestující je při stanovení minimálního počtu hlavním hlediskem JAR-OPS 1990.
4.10 Návrh zabývající se bezpečnostními programy (bod 8.d.iv přílohy IV) vztahující se k ochraně elektronických a počítačových systémů na ochranu proti záměrnému rušení a poškození by měl být zrušen, protože provozovatelé letecké dopravy by mu nebyli schopni vyhovět.
Tato otázka je záležitostí osvědčení letadla a systému (provozovatelé letecké dopravy by měli být zodpovědní pouze ve věci neúmyslného rušení, které se již řeší bezpečnostním poučením, není však bezpečnostní otázkou).
4.11 Návrh předpokládá pouze dvacet doplňkových pracovních míst v EASA (viz strana 55, lidské zdroje, celkový počet) ke zpracování rozšířené působnosti. (Toto číslo je třeba srovnat se zhruba 200 osobami nyní zaměstnávanými národními úřady pro bezpečnost letectví EU pracujícími na stanovení pravidel v oboru provozu a osvědčování letového personálu.
Kromě toho ve stávajícím národním systému koordinovaném Sdruženými leteckými úřady, Joint Aviation Authorities (JAA), poskytuje významnou podporu při návrhu nových pravidel průmysl, což pod systémem EASA již není možné.)
Zcela nepochybně nebude agentuře EASA těchto dvacet míst naprosto postačovat k tomu, aby mohla plnit své dodatečné úkoly.
To by mohlo vyústit v další odklady významných činností EASA v oblasti stanovení pravidel (jak se již stalo v jiných oblastech), což by mohlo ohrozit bezpečnost a mohlo poškodit konkurenceschopnost průmyslu EU.
Také při normalizačních inspekcích EASA u národních úřadů pro bezpečnost letectví členských států EU a bezpečnostní analýzu je v nových oblastech působnosti zapotřebí zajistit daleko větší zdroje, má-li být zajištěna jednotná úroveň bezpečnostního dohledu.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru ke sdělení Komise Radě, Evropskému parlamentu, Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů v reakci na pětileté hodnocení výzkumných aktivit Společenství (1999 – 2003) provedené špičkovými nezávislými odborníky
KOM(2005) 387 v konečném znění
(2006/C 195/01)
Dne 24. srpna 2005 se Komise, v souladu s článkem 262 Smlouvy o založení Evropského společenství, rozhodla konzultovat Evropský hospodářský a sociální výbor ve věci výše uvedené.
Specializovaná sekce "Jednotný trh, výroba a spotřeba", kterou Výbor pověřil přípravou prací na toto téma, přijala stanovisko dne 25. dubna 2006.
Zpravodajem byl pan BRAGHIN.
Na 427. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 17. a 18. května 2006 (jednání ze dne 17. května), přijal Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko 108 hlasy pro, 1 hlasem proti a 1 člen se zdržel hlasování.
1. Shrnutí stanoviska
1.1 EHSV vítá a podporuje úsilí vykonané při třetím pětiletém hodnocení a široké zapojení expertů tak vysoké úrovně a doufá, že se doporučení vzniklá v různých expertních skupinách, především ve skupině zodpovědné za celkové hodnocení [1], stanou trvalým výchozím bodem při provádění rámcových programů, při budoucím vypracování politiky v oblasti výzkumu a inovace a obecněji v politických opatřeních, které přispívají k provádění Lisabonské strategie.
1.2 EHSV se opakovaně vyjádřil ve prospěch podstatného zvýšení rozpočtu určeného pro evropský výzkum a vývoj technologií, a proto vyjadřuje politování nad navrhovaným snížením této částky, protože je v protikladu s prioritou rozvoje vyvolané celosvětovými výzvami v souvislosti s hospodářskou soutěží a požadované Lisabonskou strategií.
1.3 EHSV zdůrazňuje význam širší účasti a většího zapojení průmyslového sektoru do výzkumu a inovačního vývoje pro dosažení cílů Rady z Barcelony a doufá, že bude vyvinuto úsilí více zaměřené na komunikaci a zapojení podniků, organizací a sdružení výrobců, aby byly také určeny tematické oblasti, ve kterých může vyniknout excelence evropského výzkumu.
1.4 EHSV žádá, aby byly vyvinuty vhodné nástroje, které by povzbudily soukromé financování výzkumu a vývoje (VTR), od rizikového a spekulativního kapitálu až po vyhrazené finanční prostředky EIB a úrokově výhodné úvěry pro výzkum, a tak podpořily přechod od výsledků výzkumu ke konkrétním podnikatelským iniciativám.
1.5 EHSV souhlasí se stanoviskem expertní skupiny k potřebě nabídnout výzkumným pracovníkům větší samostatnost a odpovědnost (za předpokladu respektování etických zásad), větší zviditelnění vědeckých profesí a možnost zajištění větší mobility mezi obory i místy výzkumu a také propojení systému stipendií Marie Curie s národními a regionálními programy a jejich využití detailně zaměřené na zvýšení mobility mezi veřejným a soukromým výzkumem.
1.6 EHSV žádá, aby se priority dostalo vypracování politik vhodných k rozvoji univerzitního vzdělání ve vědeckých a inženýrských oborech, aby se podpořily ženy jako výzkumné pracovnice, aby se vědecké kariéry staly přitažlivějšími a aby se zpět do Evropské unie přilákali výzkumní pracovníci působící v zahraničí.
Dále by na středních vyšších školách mělo být více výuky zaměřené na vědecké a technické obory a politika podporování univerzitních studií vědeckých oborů.
1.7 EHSV doufá, že za účelem zjednodušení budou připravena nařízení, ve kterých jsou jasnější typy schémat, typy činností a kategorie účastníků, větší flexibilita a svoboda volby pro žadatele, jednoduchá vodítka pro administrativní a finanční řízení, zejména pro smluvní dohody mezi účastníky.
1.8 EHSV doporučuje průběžně hodnotit jakost používaných postupů a procesů formální kontroly a u dobře definovaných vývojových projektů začlenit body ověřování plánovaných aktivit a předpokládaných výsledků v přesně daných a předem určených kontrolních místech projektu, které souvisejí s rozdělením finančních prostředků a dalším pokračováním projektu.
1.9 EHSV doporučuje, aby se zvláštní úsilí věnovalo zavedení řady ukazatelů, které by umožnily reálné měření výkonů z hlediska konkurenceschopnosti a rozvoje.
Těmito ukazateli výkonu výzkumu by se měla měřit účinnost financovaných činností pro další vědecký pokrok, celkový rozvoj EU a pro zaměření priorit na budoucí činnosti.
2. Výzvy pro evropský výzkum
2.1 Třetí pětileté hodnocení (1999-2003) rámcových programů v oblasti výzkumu představuje vzhledem k obsáhlosti a hloubce zkoumaných témat velmi důležitou analýzu [2].
EHSV v zásadě sdílí analýzu a doporučení expertní skupiny, které vzala Komise za své.
Vzhledem ke globálnímu prostředí hospodářské soutěže a cílům Lisabonské strategie a zasedání Evropské rady z Barcelony, EHSV zdůrazňuje nutnost a naléhavost zvážení priorit a hlavních cílů v oblasti výzkumu Společenství, především s ohledem na širší účast výrobních odvětví.
2.2 Technicko-vědecký pokrok a inovace se v současných podmínkách uskutečňují spíše také za procesů vzájemného obohacování mezi různými vědními obory, za rozsáhlé vzájemné součinnosti mnoha vědních oborů mezi vysokými školami, podniky a vnějším světem, než výlučně podle přímočarého modelu, ve kterém inovace vznikají v základním výzkumu (obvykle na univerzitní úrovni), zatímco rozvoj a aplikace příslušejí k průmyslovému výzkumu, tedy modelu, který řídil vědecký rozvoj až donedávna [3].
Základními rysy výzkumné činnosti se stávají spolupráce, interaktivní učení, nejistota a riziko.
2.3 Interaktivní model umožňuje pochopit úspěch regionálních klastrů: představují systém, který je schopen pozitivně ovlivnit přístup podniků a univerzit a vytvořit vhodný sociální a kulturní kontext, účinný organizační a institucionální rámec, síť infrastruktury, řídící systémy vhodné pro výzvy hospodářské soutěže.
2.4 Globální kontext hospodářské soutěže
2.4.1 Evropa čelí v oblasti celosvětové hospodářské soutěže a potenciálu růstu výzvám, které nemají obdoby, a v níž je méně výkonná nejen ve srovnání se svými tradičními konkurenty, ale i ve srovnání s velkými rozvojovými zeměmi.
Zejména Indie a Čína vykazují velmi vysoké míry růstu výdajů na výzkum a technologický rozvoj (VTR), které v Číně dosahují až 20 % ročně. Podle odhadů by tato země měla v roce 2010 dosáhnout stejného procentního podílu výdajů na VTR na HDP jako EU.
Mnoho evropských podniků investuje v Číně nejen kvůli nízkým nákladům, ale i kvůli výhodné kombinaci dobře vyškolených lidských zdrojů a rozsáhlých a dynamických trhů pro technologie a výrobky se špičkovou technologií [4].
Protože výzkum a inovace jsou klíčovými faktory v odpovědi na tyto výzvy [5], musí Evropa uvolnit vhodné finanční prostředky a veškeré své intelektuální schopnosti na podporu vědy, technologie a inovace [6].
2.4.2 Údaje z nedávné minulosti bohužel budí obavy: od roku 2001 je výše nákladů na výzkum v zásadě stabilní a pohybuje se kolem 1,9 % HDP a roční růst 0,7 % vykázaný v období 2000-2003 promítnutý do roku 2010 by umožnil dosáhnout podílu na HDP pouze ve výši 2,2 %.
Je však třeba mít na mysli, že kvůli rozdílné velikosti HDP jsou aktivity VTR v USA v absolutním vyjádření mnohem větší, a proto lze snadněji dosáhnout potřebného kritického množství.
Rozdíl mezi výdaji na VaV mezi Evropou a jejími hlavními konkurenty je způsoben především nižším příspěvkem soukromého sektoru (v roce 2002 přispěl tento sektor k celkovým nákladům měrou 55,6 % v EU, na rozdíl od 63,1 % v USA a 73,9 % v Japonsku).
Ještě více znepokojující je skutečnost, že ve stejném období byly soukromé výdaje v oblasti výzkumu sníženy a že se zdá, že soukromé evropské investice se zaměřují na jiná místa planety, která nabízejí lepší rámcové podmínky: evropské podniky v letech 1997-2002 zvýšily výdaje na výzkum ve Spojených státech o 54 % v reálných číslech, zatímco odpovídající tok z USA do EU se zvýšil jen o 38 % [7].
2.5 Základní cíle
2.5.1 EHSV souhlasí s analýzou, na jejímž základě byly určeny čtyři základní cíle:
- přilákat a odměnit nejlepší talenty,
- vytvořit vysoce podnětné podmínky/prostředí pro obchodní a průmyslový VTR,
- uvolnit zdroje pro inovaci a udržitelný rozvoj,
- vybudovat důvěru ve vědu a techniku.
2.5.2 Zásadní výzva vyslovená u příležitosti zasedání Evropské rady v Barceloně, tj. vyhradit 3 % HDP pro výzkum do roku 2010 a zvýšit procentní podíl výzkumu financovaného soukromým sektorem na 2/3 této hodnoty, vybízí ke srovnání a koordinaci vnitrostátních politik a politik Společenství v oblasti výzkumu.
Tohoto cíle lze dosáhnout pouze za předpokladu, že se Evropa stane přitažlivější pro investice do výzkumu, jestliže se zlepší efektivnost systému výzkumu prostřednictvím vhodných rámcových podmínek, jestliže se zvýší dopad podnětu veřejných výdajů na soukromý výzkum a budou-li příslušné politiky v oblasti výzkumu účinnější a soudržnější jak na úrovni Společenství, tak na národní úrovni [8].
2.5.3 Na základě analýz provedených v procesu hodnocení a názorů, které vyjádřily četné zainteresované strany, považuje EHSV za nutné zasáhnout výrazněji, prostřednictvím koordinované činnosti mezi Komisí a členskými státy, v souvislosti se souvisejícími podmínkami, které nejsou dostatečně příznivé pro výzkumnou činnost.
Je potřeba určit souhrn přímých podnětů pro inovaci a konkurenceschopnost systému v evropském měřítku, protože roztříštěnost a nedostatečná koordinace sil brání dosažení nutného kritického množství a zaměření pozornosti.
Je rovněž zapotřebí zcela jiné snahy v souvislosti se srovnáním a koordinací politik národních výzkumů, jakož i politiky vzdělávání a rozvoje lidských zdrojů, s ochranou duševního vlastnictví, rozvojem inovací prostřednictvím daňových výhod, konstruktivní a synergickou spoluprácí mezi vysokými školami a podniky atd.
2.6 Informace o budoucí evropské výzkumné politice
2.6.1 EHSV se opakovaně vyjádřil ve prospěch podstatného zvýšení rozpočtu určeného pro evropský výzkum a technologický rozvoj a důrazně potvrdil podporu návrhu Komise zvýšit prostředky pro 7. rámcový program, s perspektivou dalšího dlouhodobého zvýšení [9].
Perspektiva, která vznikla v Radě, snížit tuto částku velmi podstatně na úroveň kolem 5 % celkového rozpočtu EU místo 8 % plánovaných Komisí, se hodnotí negativně a v protikladu s prioritou rozvoje vyvolané celosvětovými výzvami v souvislosti s hospodářskou soutěží a požadované Lisabonskou strategií.
2.6.2 EHSV vždy podporoval vytvoření Evropského výzkumného prostoru [10] a souhlasil s možností založit organizaci jako je Evropská rada pro výzkum, organizaci, která by se především mohla stát klíčovým nástrojem podpory vynikající vědecké úrovně prostřednictvím "hraničního výzkumu", určeného na základě procesu "zdola nahoru".
EHSV je potěšen, že jeho doporučení byla zohledněna obzvláště pokud se týče nezávislého postavení Evropské rady pro výzkum a složení jejího vědeckého výboru, a znovu zdůrazňuje, jak je důležité zapojení vynikajících vědeckých pracovníků také z oblasti průmyslového výzkumu [11].
2.6.3 EHSV souhlasí s tím, že je zapotřebí široká paleta koordinovaných akcí, aby mohly být nové členské státy optimálně integrovány, ale nedomnívá se, že v této souvislosti byly dány k dispozici dostatečné nástroje.
Přechodné období, které tyto země prožívaly v době zmíněného hodnocení, ztěžuje představu o tom, které akce by byly pro budování hospodářství pevně založeného na rozvoji znalostí a výzkumu nejvhodnější.
Přístup zaměřený na cíl "posílení výzkumu" v nich má zvláštní význam, ale zaměří se na "výrobu inovací", aby se stimuloval rozvoj, který potřebují.
3. Poznámky k doporučením ohledně rámcového programu
3.1 Účast soukromého sektoru
3.1.1 EHSV souhlasí s doporučeními expertní skupiny, obzvláště zdůrazňuje význam širší účasti a většího zapojení průmyslového sektoru jako nutné podmínky pro dosažení cílů Rady z Barcelony.
Tento cíl může být usnadněn aktivní účastí hospodářské oblasti na vybraných strategiích a určování tematických oblastí, ve kterých může vyniknout excelence evropského výzkumu.
3.1.2 EHSV se domnívá, že pro zajištění účasti je zapotřebí většího úsilí zaměřeného na komunikaci a zapojení podniků, organizací a sdružení výrobců, i proto aby se usnadnila účast MSP a zvýšila se tak aktuální zcela neuspokojující hranice účasti, která činí 13 %.
7. rámcový program a rámcový program pro konkurenceschopnost a inovaci nelze vzhledem k jejich povaze považovat za alternativní, ale za doplňující se a působící společně.
3.1.3 EHSV se domnívá, že by neměly být podstatně modifikovány ani tradiční nástroje financování, ani nové nástroje [12] naplánované pro 6. rámcový program, aby se neúmyslně nevytvořily nové překážky přístupu (s čímž se experti již setkali na počátku 6. rámcového programu), ale že by tyto nástroje měly být přizpůsobeny na základě dosažených zkušeností tak, aby je bylo možno snadněji využít.
3.1.4 Integrované projekty (IP, Integrated Projects) a specificky zaměřené výzkumné projekty (STREP, Specific Targeted Research Projects), které používají spíše MSP, by tudíž měly být zdokonaleny, aby se usnadnila účast podniků.
Technologické platformy a ve větší míře společné technologické iniciativy jsou nástroji, které nepochybně podporují tento cíl.
Sítě excelence (Networks of Excellence), oceňované univerzitami a státními výzkumnými středisky, které se jich hojně účastní, by měly být rozvinuty tak, aby umožnily větší účast průmyslu a byly využity jako nástroje ke zvýšení mobility výzkumných pracovníků, s žádoucí a větší výměnou mezi soukromým a veřejným sektorem.
3.2 Zjednodušení v řízení a postupech
3.2.1 Zjednodušení řízení a postupů je běžným tématem při každém obnovení rámcového programu: v minulosti došlo k mnoha zlepšením, počínaje různými dokumenty týkajícími se zjednodušení a konče "diskusním fórem" (sounding board) zástupců malých výzkumných středisek, které bylo založeno komisařem Potočnikem, ale nezdá se, že by konkrétní návrhy vyřešily potíže a problémy, s nimiž se zúčastněné strany setkaly.
3.2.2 Na základě zkušeností, které získali experti a které přímo získaly zainteresované strany, EHSV navrhuje, aby se systematicky shromáždily a zhodnotily potíže, s nimiž se setkali účastníci projektů stávajícího rámcového programu, s cílem navrhnout mechanizmy lépe zaměřené na současnou situaci.
To by mohlo podpořit průběžné hodnocení jakosti používaných postupů a procesů formální kontroly a hodnocení.
3.2.3 Bylo by rovněž žádoucí začlenit u dobře definovaných vývojových projektů body pravidelného ověřování plánovaných aktivit a předpokládaných výsledků.
Tyto body ověřování v přesně daných a předem určených kontrolních místech projektu by měly souviset s rozdělením finančních prostředků a dalším pokračováním projektu.
3.2.4 Pokud se týká podmínek účasti a administrativního a finančního řízení, prospěšné by mohly být srozumitelnější a jednoznačně vyložitelné pokyny pro smluvní dohody mezi účastníky, větší flexibilita a svoboda volby pro žadatele a nařízení, ve kterých jsou jasnější typy schémat, typy činností a kategorie účastníků.
3.2.5 Bylo zjištěno, že relativně malá skupina organizací se zúčastnila výběrového řízení vícekrát a v rámci různých programů, často jako hlavní dodavatel, a odhaduje se přibližně na pětinu projektů [13].
Tato koncentrace budí jisté obavy: na jedné straně svědčí o potížích se účastnit, obzvláště těch, kteří se účastní řízení ve výzkumu poprvé, na druhé straně představuje mez implementace nových projektů zaměřených na radikální inovace a majících vyšší riziko (jak požaduje doporučení 2).
3.3 Podpora výzkumu
3.3.1 Způsob podpory soukromého financování VTR je i nadále nedostatečně definován a mechanismy trhu, které by dokázaly vyvolat účinný a synergický cyklus, také nejsou dobře určeny, takže nejsou krátkodobě účinné tak, jak by měly být.
Daňové výhody, posílení práv duševního vlastnictví, usnadnění intervence rizikového kapitálu, to všechno jsou cíle spíše než operační nástroje.
3.3.2 EHSV obzvláště doufá, že budou vyvinuty vhodné nástroje, které by podporovaly podnikatelského ducha mezi evropskými výzkumnými pracovníky, a že budou dány k dispozici nástroje (od rizikového a spekulativního kapitálu až po vyhrazené finanční prostředky EIB a úrokově výhodné úvěry pro výzkum), které by podpořily přechod od výsledků výzkumu ke konkrétním podnikatelským iniciativám.
3.3.3 Doporučení v souvislosti s větší účastí MSP na špičkové technologii, které EHSV plně sdílí, jak se již vyjádřil v mnoha stanoviscích, musí najít další specifické nástroje kromě společných technologických iniciativ, technologických platforem a možností, které nabízí program Myšlenky.
EHSV doufá, že to bude prioritním cílem a předmětem zvláštní pozornosti v praktickém provádění otevřené metody koordinace.
3.3.4 Pro povzbuzení inovativnějšího výzkumu zaměřeného na konkurenceschopné výsledky považuje EHSV za nutné zabývat se nedořešenými otázkami práv duševního vlastnictví. Týká se to především vytvoření patentu Společenství, patentovatelnosti vynálezů uskutečněných prostřednictvím výpočetních nástrojů a v nových oblastech vědění, a také plného použití směrnice o patentovatelnosti biotechnologických vynálezů.
3.4 Lidské zdroje
3.4.1 EHSV považuje za nezbytné, aby kariéra ve vědeckotechnické oblasti získala na atraktivitě zhodnocením povolání výzkumného pracovníka, a to jak z hlediska finančního, tak společenského.
Vzestupná tendence k postgraduálnímu studiu a výkonu výzkumné činnosti v jiných zemích v univerzitním prostředí i mimo něj představuje bezpochyby pozitivní formu mobility v oblasti vzdělávání výzkumných pracovníků, protože výměna znalostí a pracovních metod jsou nenahraditelným obohacením.
Tato mobilita se ale stává kritickým faktorem v okamžiku, kdy je praktikována pouze jedním směrem, jestliže výzkumný pracovník ve své zemi původu nenachází vhodné podmínky pro práci, kariéru, společenský vzestup a příslušné finanční ohodnocení, které by ho motivovaly k návratu [14].
Evropa musí být atraktivní ve všech členských státech pro mladé lidi, kteří projeví zájem o kariéru výzkumného pracovníka.
Obzvláště musí být umožněn zjednodušený vstup do EU mladým výzkumným pracovníkům z rozvojových zemí, včetně Číny a Indie, a to i prostřednictvím řízené výměny.
3.4.2 Nezdá se, že by programy týkající se lidských zdrojů a mobility byly dostačující k vykonání takového kvalitativního skoku, který by mohl "přilákat a ocenit nejlepší talenty", jak zní první z hlavních cílů.
Chybí jasná perspektiva zaměřená na status "evropského výzkumného pracovníka", který by měl být středem pozornosti této akce.
3.4.3 Aby bylo možno vyřešit tuto kritickou situaci, je zapotřebí provést inovační politiky.
Je nutno investovat do rozvoje univerzitního vzdělání vědeckých a inženýrských oborů, což předpokládá, aby na středních vyšších školách bylo více výuky zaměřené na vědecké obory a politiku podporování univerzitních studií vědeckých oborů.
Zároveň je třeba snížit podíl příslušných vysokoškolských absolventů, kteří nemají práci odpovídající vystudovanému oboru (negativní situace rozšířená v nových členských státech a v Itálii, Portugalsku a Rakousku), podpořit větší přítomnost žen v řadách výzkumných pracovníků (ženy jsou na celkovém počtu zastoupeny o něco více než třetinou, zatímco mezi absolventy vědeckých a inženýrských oborů jich je více než 63 %) [15] a učinit vědecké kariéry přitažlivějšími.
3.4.4 EHSV se domnívá, že tyto politiky, za které nesou hlavní odpovědnost členské státy, by měly být zvláště upevněny v oblasti otevřené metody koordinace. Jde o nástroj, který lze výhodně použít na systémy vyššího a vysokoškolského vzdělávání a na systémy výzkumu s cílem podpořit osvojování si osvědčených postupů, vhodné formy odborného přezkoumání (peer review), harmonizované akce členských států a regionů, a také určení prioritních témat nadnárodního výzkumu.
3.4.5 Procentní podíl výzkumných pracovníků na celkové pracovní síle je mnohem nižší než v konkurujících zemích (5,4 ‰ v EU ve srovnání s 9,0 ‰ v USA a 10,1 ‰ v Japonsku; ve všech nových členských státech a v jihoevropských zemích však nepřekračuje 5,0 ‰) a věk pracovníků ve vědeckých a technologických oborech začíná být zdrojem obav (35 % je ve věkové skupině 45-64 let, s maximálním podílem více než 40 % v některých členských státech; pouze 31 % je ve věkové skupině 25-34 let) [16].
Další skutečností, která nutí k zamyšlení, je odhad, že v současné době 150000 evropských výzkumných pracovníků pracuje v USA a že pro dosažení cíle z Barcelony v příštím desetiletí bude potřeba dalších 500000 až 700000 výzkumných pracovníků [17].
3.4.6 EHSV souhlasí se stanoviskem expertní skupiny k potřebě nabídnout výzkumným pracovníkům větší samostatnost a odpovědnost (za předpokladu respektování etických zásad), větší zviditelnění vědeckých profesí, a možnost zajištění větší mobility mezi obory i místy výzkumu a také propojení systému stipendií Marie Curie s národními a regionálními programy a jejich využití detailně zaměřené na zvýšení mobility mezi veřejným a soukromým výzkumem.
3.4.7 EHSV kromě toho podporuje úsilí Komise o vytvoření Evropské charty pro výzkumné pracovníky [18], kterou považuje za první krok správným směrem, ale domnívá se, že členské státy by měly vyvinout větší a koordinovanější snahu, aby dospěly k účinnějším a harmonizovanějším systémům vzdělávání, kariéry a odměňování (včetně systému příspěvků, důchodového a daňového systému) [19].
3.4.8 Vyřešení problému důvěry ve vědu a techniku a její opodstatněnosti v Evropě, kterému EHSV přikládá velký význam, je jednou z nezbytných podmínek, aby pozice výzkumného pracovníka byla odůvodnitelná a jeho činnost ekonomicky uznána.
Už jen proto, aby bylo dosaženo tohoto cíle, je důležité naléhavě definovat aktivní a koordinovanou politiku mezi Komisí a členskými státy a vybavit ji vhodnými nástroji a zdroji.
3.5 Proces hodnocení
3.5.1 EHSV bere na vědomí významné úsilí Komise, které směřuje ke zlepšení procesu hodnocení a jehož důkazem je řada konečných dokumentů týkajících se činnosti hodnotitelů.
Hlavní problém spočívá především v logice hodnocení ex post: jestliže se omezí na ověření formální spojitosti s cíli, pak vzniká riziko, že se ztratí ze zřetele skutečný strategický cíl, kterým je hodnocení strukturálního dopadu rámcového programu na celkovou oblast hospodářství a výzkumu EU, priority, kterými je třeba se zabývat, a na následné přidělování peněžních prostředků.
3.5.2 EHSV doporučuje, aby se úsilí věnovalo zavedení řady ukazatelů, které by měřily výkon z hlediska konkurenceschopnosti a rozvoje.
Tyto ukazatele výkonu výzkumu by měly umožnit měření účinnosti financovaných činností na celkový rozvoj EU a zaměřit budoucí činnosti tak, aby byly v souladu s určenými prioritami.
EHSV si je ovšem vědom toho, že žádné automatické hodnocení nemůže nahradit diferencovaný posudek vypracovaný vhodnými experty pro jednotlivé situace.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k návrhu směrnice Evropského parlamentu a Rady o uvádění pyrotechnických výrobků na trh
KOM(2005) 457 v konečném znění – 2005/0194 (COD)
(2006/C 195/02)
Dne 25. listopadu 2005 se Rada, v souladu s článkem 95 Smlouvy o založení Evropského společenství, rozhodla konzultovat Evropský hospodářský a sociální výbor ohledně věci výše uvedené.
Specializovaná sekce "Jednotný trh, výroba, spotřeba", kterou Výbor pověřil přípravou podkladů na toto téma, přijala stanovisko dne 25. dubna 2006 Zpravodajem byl pan Cassidy.
Na 427. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 17. a 18. května 2006 (jednání ze dne 17. května), přijal Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko 117 hlasy pro, 1 hlasem proti a 2 členové se zdrželi hlasování.
1. Exekutivní shrnutí závěrů a doporučení EHSV
1.1 Návrh směrnice má:
- zajistit volný pohyb pyrotechnických výrobků v EU,
- zlepšit celkovou ochranu spotřebitelů a profesionálních uživatelů,
- harmonizovat požadavky na bezpečnost ve všech členských státech.
1.2 EHSV celkově podporuje návrh směrnice předložený Komisí, ale předkládá následující doporučení.
1.2.1 Komise by měla zvážit delší období na provedení než bere v úvahu současný článek 20.
Délka tohoto období pro zábavní pyrotechniku je pouze 24 měsíců od vyhlášení směrnice, zatímco pro ostatní pyrotechnické výrobky je to 5 let.
Vzhledem k dlouhým časovým lhůtám dovozců zábavní pyrotechniky z Číny a jiných zdrojů, které distributoři v EU odhadují přinejmenším na 3 roky, EHSV doporučuje, aby délka období na provedení byla pro zábavní pyrotechniku stejná jako pro ostatní pyrotechnické výrobky, tj. 5 let.
1.2.2 Výbor poukazuje na to, že opatření týkající se testování zábavní pyrotechniky a splňování specifikací stanovených CEN kladou dodavatelům a distributorům určité povinnosti.
Doporučuje tedy, aby bylo ve směrnici jasně stanoveno, že dovozci musejí při zadávání objednávky ve světě specifikovat standardy, které je nutné splnit pro označení CE.
Zodpovědnost za testování a označování by měl i nadále mít výrobce, dovozce by měl mít vedlejší zodpovědnost za zajištění toho, aby výrobky s označením CE byly opravdu schopné splnit normu CEN a zabránilo se tak obchodování s padělanými výrobky.
1.2.3 Výbor se domnívá, že také celní a jiné orgány ve členských zemích by měly být zapojeny do kontroly toho, zda výrobky s označením CE skutečně splňují normu.
1.2.4 Údaje o nehodách, které dodávají členské státy Evropské komisi, nejsou úplné.
Komise si je toho vědoma.
Výbor naléhavě žádá členské státy, aby zlepšily sledování nehod spotřebitelů.
1.2.5 Článek 14 stanoví ujednání ohledně rychlých informací o výrobcích představujících vážná rizika.
Než vejde směrnice v platnost, mohl by být jako přechodné opatření použit systém RAPEX.
1.2.6 Co se týče pyrotechnických výrobků používaných v automobilovém průmyslu, čl. 12 odst.
1 požaduje po výrobcích, ať zajistí, aby "byly řádně označeny v úředním jazyku (jazycích) země, v níž se má výrobek prodávat spotřebitelům". Výbor se domnívá, že spojitost se spotřebitelem je zavádějící vzhledem k tomu, že většina pyrotechnických výrobků se montuje do motorových vozidel ve fázi výroby.
Informace na původním vybavení může tedy i nadále být v jazyce, který se používá nyní, tj. angličtině. Výrobci tohoto vybavení se však obávají povinnosti tisknout návod ve všech úředních jazycích 25 členských zemí, protože nerozhodují o tom, ve které zemi bude prostředek použit.
Výbor se domnívá, že seznamy bezpečnostních údajů od výrobců by měl být dostačující vzhledem k tomu, že informace, které obsahují jsou převážně schematické a statistické.
- požadavek na označení "v úředním jazyku (jazycích) země, v níž se má výrobek prodávat spotřebitelům", je proti základním zásadám jednotného trhu, jelikož označování v určitém jazyce by bylo překážkou obchodu.
Výbor se dále domnívá, že náhradní airbagy atp. by byly prodávány konečnému spotřebiteli jen zřídka, spíše by je montovali servisní technici.
1.2.7 Čl. 8 odst. 4 návrhu směrnice ukládá členským státům povinnost informovat Komisi, pokud se domnívají, že výrobky nesplňují zcela základní požadavky na bezpečnost podle čl. 4 odst. 1, který poskytne právní základ. Výbor však doporučuje, že na předkládání údajů o nehodách a rizicích Komisi by mezitím mohl být použit systém RAPEX, aby se informace dostaly i k ostatních členským státům.
1.2.8 Výbor zjistil, že v některých členských státech je řada mikropodniků, které jsou zapojeny do výroby zábavní pyrotechniky pro zvláštní místní události.
Členské státy musí zajistit, aby také tyto podniky splnily požadavky na bezpečnost stanovené ve směrnici.
1.2.9 Automobilová pyrotechnická zařízení by měla spadat do působnosti nařízení UN/ECE podle dohody z roku 1958 (WP 29 v Ženevě) spíše než do normy.
1.2.10 Výbor se domnívá, že by Komise měla být připravena přijmout nějakou formu schválení typu automobilových pyrotechnických zařízení.
2. Stručný obsah návrhu Komise
2.1 "Zábavní pyrotechnika" se běžně používá pro zábavu nebo při oslavách zvláštních událostí jako jsou náboženské svátky.
Tvoří součást kulturní historie mnoha členských států EU.
Směrnice se jí zabývá odděleně od "pyrotechnických výrobků", které pro účely směrnice zahrnují výbušné prostředky sloužící k aktivaci airbagů a předpínačů bezpečnostních pásů v motorových vozidlech.
2.2 Kategorie
Článek 3 návrhu směrnice stanoví čtyři kategorie zábavní pyrotechniky:
a) Zábavní pyrotechnika
- kategorie 1: zábavní pyrotechnika, která přestavuje velmi malé nebezpečí a která je určena pro použití uvnitř obytných budov nebo v omezených prostorách,
- kategorie 2: zábavní pyrotechnika, která přestavuje malé nebezpečí a která je určena pro venkovní použití v omezených prostorách,
- kategorie 3: zábavní pyrotechnika, která přestavuje středně velké nebezpečí a která je určena pro venkovní použití na velkém otevřeném prostranství,
- kategorie 4: zábavní pyrotechnika, která přestavuje velké nebezpečí a která je určena pouze pro odborné použití.
b) Ostatní pyrotechnické výrobky
- kategorie 1: pyrotechnické výrobky jiné než zábavní pyrotechnika, které představují malé nebezpečí,
- kategorie 2: pyrotechnické výrobky jiné než zábavní pyrotechnika, které jsou určeny pro manipulaci nebo použití pouze osobami s odbornými znalostmi.
2.3 Věkové hranice
2.3.1 Článek 7 směrnice zakazuje prodej
- zábavní pyrotechniky kategorie 1 osobám mladším 12 let,
- zábavní pyrotechniky kategorie 2 osobám mladším 16 let,
- zábavní pyrotechniky kategorie 3 osobám mladším 18 let.
Ostatní pyrotechnické výrobky se nesmějí prodávat nebo jinak poskytovat osobám mladším 18 let pokud neprošly nezbytným odborným školením.
2.4 Pravidla pro uvádění pyrotechnických výrobků na trh se značně liší v současných 25 členských státech a liší se rovněž statistiky o nehodách a jejich soubor.
Údaje členských států se v současnosti týkají pouze zábavní pyrotechniky a ne jiných výrobků, jako např. těch, které se používají v automobilovém průmyslu, na jevištní efekty nebo jako signální světlice.
2.5 Trh s automobilovými pyrotechnickými výrobky s celkovou hodnotou 5,5 mld. eur ročně (3,5 mld. eur airbagové systémy, 2 mld. eur předpínače bezpečnostních pásů) je důležitější ze dvou složek.
(Hodnota vývozu v roce 2004: 223438297 EUR, hodnota dovozu: 16090411 EUR).
2.6 Velká většina zábavní pyrotechniky na trhu EU se dováží z Číny, takže hlavní zaměstnanost v EU je v MSP.
Odhaduje se, že trh EU se zábavní pyrotechnikou prodávanou spotřebitelům představuje přibližně 700 milionů eur ročně a trh EU se zábavní pyrotechnikou, která se prodává pouze profesionálním uživatelům, je zhruba stejný.
Komise v posouzení dopadů odhaduje, že zaměstnanost se pohybuje okolo 3000 osob, které se zabývají především nákupem, skladováním, distribucí a profesionálními přehlídkami ohňostrojů.
Malta tvoří výjimku v tom, že má velký počet náboženských slavností, jejichž součástí jsou přehlídky ručně vyráběné zábavní pyrotechniky, která se neprodává spotřebitelům.
2.7 Výše počtu nehod se mění podle přesnosti národních statistik a pohybuje se od 1,36/1 mil. obyv. v Estonsku po 60,1/1 mil. obyv. ve Spojeném království.
Komise provedla extrapolaci těchto údajů a dospěla k celkovému počtu nehod souvisejících se zábavní pyrotechnikou pohybujícímu v rozmezí 7000 až 45000 na obyvatelstvo EU čítající 455 milionů.
2.8 Zdá se, že neexistuje zvláštní statistika porovnávající nehody spojené s automobilovými pyrotechnickými výrobky s dopravními nehodami obecně.
2.9 Označení CE
2.9.1 V současnosti neexistuje požadavek na označení CE na zábavní pyrotechniku, přestože norma CEN byla vydána v květnu 2003.
Články 9 a 10 stanoví, že by neměla být uvedena na trh, pokud nebude splňovat postupy stanovené v těchto článcích.
2.9.2 Po členských státech se bude požadovat, aby oznámily Komisi, které subjekty jmenovaly pro provádění postupu.
2.9.3 Žádná zábavní pyrotechnika nebude povolena bez toho, aniž by výrobce splnil postup posuzování shody.
2.10 Automobilové pyrotechnické výrobky
2.10.1 Neexistuje jednotný postup schvalování pro uvádění zařízení na huštění pneumatik, modulů a bezpečnostních zařízení pro použití v automobilech na trh.
2.11 Posouzení dopadů
2.11.1 Komise odhaduje, že harmonizace povede ke značným snížením nákladů jak u zábavní pyrotechniky, tak u automobilových pyrotechnických výrobků.
Předpokládá se, že v současnosti existuje v EU alespoň 50000 různých schválených druhů zábavní pyrotechniky a schválení jednoho druhu může stát od 500 do 3000 EUR na jeden druh a zemi.
Odhaduje se, že nový systém s jedním postupem pro všech 25 členských států bude levnější.
2.11.2 Co se týče automobilových výrobků, může být cena schválení jednoho airbagu v jedné zemi až 25000 EUR (Německo) a Komise doufá, že konkurence mezi orgány provádějícími testování sníží cenu.
3. Obecné připomínky
3.1 Výbor vítá cíle směrnice (volný pohyb pyrotechnických výrobků, vysoký stupeň ochrany spotřebitelů a základní požadavky na bezpečnost), i přesto má však určité výhrady, zejména co se týče zábavní pyrotechniky.
3.2 Pokud si uvědomíme, že její velká většina je vyrobena v Číně a že výrobci vůbec nemusí mít zdroje na to, aby splnili normu EU, kdo přijme zodpovědnost za testování? Dovozce, zástupce výrobce nebo maloobchodník?
3.3 Jaká bude jistota, že označení CE na dovezené zábavní pyrotechnice je nefalšované a že výrobek, na kterém je uvedeno, není padělek?
3.4 Jakého stupně spolupráce mezi úřady pro ochranu spotřebitele v EU a úřady v zemi původu je možné dosáhnout?
3.5 EHSV je určitým způsobem skeptický ke statistikám v posouzení dopadů, které vypracovala Komise, především k širokému rozpětí počtu nehod – od 7000 do 45000.
Sdílí názor Komise, že "s jakýmkoli pokusem o odhad celkového počtu nehod v EU je nutno zacházet velmi opatrně".
3.6 Stejné výhrady se týkají posouzení ekonomických dopadů a značně optimistického spoléhání se na to, že "...vyšší konkurence mezi orgány provádějícími testování" sníží cenu schválení automobilových pyrotechnických výrobků.
3.7 EHSV poukazuje na to, že posouzení společenských dopadů je kladné v tom, že se snaží snížit počet nehod souvisejících se zábavní pyrotechnikou, a neutrální z hlediska zaměstnanosti jak v odvětví zábavní pyrotechniky, tak v odvětví automobilové pyrotechniky.
3.8 Posouzení dopadů na životní prostředí upozorňuje na vliv směrnice Rady 96/82/ES (Seveso II) ze dne 9. prosince 1996 a jejího rozšíření na zařízení, kde se nacházejí pyrotechnické výrobky, ke kterému došlo ve směrnici Parlamentu a Rady 2003/105/ES ze dne 16. prosince 2003.
3.9 EHSV i přes své výhrady vítá posouzení dopadů.
4. Konkrétní připomínky
4.1 Odvětví automobilové pyrotechniky je z ekonomického hlediska podstatně důležitější než odvětví zábavní pyrotechniky. Je velkým vývozcem a zaměstnává velký počet osob.
EHSV vítá každý krok, který pomůže chránit výrobce v EU před konkurencí z jiných oblastí, která je v tomto odvětví stále ostřejší.
4.2 Výbor doufá, že zavedení jednotných norem pro uvádění bezpečné zábavní pyrotechniky na trh by mohlo vést k oživení výroby v EU, jelikož nabídne úspory z rozsahu na trhu o velikosti 1,4 mld. eur (700 mil. eur prodej spotřebitelům, 700 mil. eur prodej profesionálům), kterým nyní brání existence příliš mnoha vnitrostátních norem, které jsou velmi často v rozporu.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k návrhu směrnice Evropského parlamentu a Rady o omezení uvádění na trh a používání perfluoroktansulfonátů (změna směrnice Rady 76/769/EHS)
KOM(2005) 618 v konečném znění – 2005/0244 (COD)
(2006/C 195/03)
Dne 17. ledna 2006 se Rada, v souladu s článkem 95 Smlouvy o založení Evropského společenství, rozhodla konzultovat Evropský hospodářský a sociální výbor ve věci výše uvedené.
Specializovaná sekce "Jednotný trh, výroba a spotřeba", kterou Výbor pověřil přípravou podkladů na toto téma, přijala stanovisko dne 25. dubna 2006.
Zpravodajem byl pan SEARS.
Na 427. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 17. a 18. května 2006 (jednání dne 17. května), přijal Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko 126 hlasy pro, 2 členové se zdrželi hlasování.
1. Závěry a doporučení
1.1 Návrh přichází po prohlášení předního výrobce perfluoroktansulfonátů (PFOS), že zastaví výrobu a distribuci spotřebních výrobků založených na těchto látkách.
Toto rozhodnutí výrobce vychází ze zjištění možných rizik pro lidské zdraví a životní prostředí.
Tato rizika byla později kvantifikována a rozhodnutí se pro dané konečné použití potvrdilo jako správné.
Hlavní riziko bylo eliminováno a nynější činnost má zamezit možnému opakování tohoto problému.
Zatím je třeba chránit potřeby jiných uživatelů, dokud nebudou dostupné alternativní materiály nebo postupy a/nebo neproběhne plné posouzení dopadu.
1.2 EHSV tento návrh podporuje se zvláštním odkazem na omezení uvádění na trh a používání látek souvisejících s PFOS, na odchylky pro stanovená zbývající konečná použití a na potřebu pokračujícího výzkumu.
1.3 EHSV poznamenává, že konečná použití těchto látek, pro něž je nutné udělení odchylky, se významně liší v používaných množstvích, v pravděpodobnosti a rozsahu vystavení lidí a životního prostředí jejich účinkům a v době potřebné ke zjištění, vývoji a schválení vhodných a bezpečnějších materiálů a postupů.
EHSV je proto toho názoru, že tyto odchylky by měly být přezkoumány Komisí na individuálním základě podle vyjádření Vědeckého výboru pro zdraví a environmentální rizika (SCHER).
V části zabývající se konkrétními připomínkami jsou uvedeny faktory, které tato přezkoumání mohou ovlivnit.
Načasování jakéhokoliv posouzení rizika nebo dopadů by mělo být konzistentní s rostoucími požadavky na posuzování chemických rizik podle REACH.
Komise musí udržovat dostatečné vnitřní zdroje, které umožní takové povinnosti splnit včasným a informovaným způsobem.
1.4 EHSV poznamenává, že výše popsané činnosti reagující na neočekávané změny vnějších okolností se podstatně liší od obvyklého postupu řízení rizika, kde se opatření definují po posouzení rizika předem určených prioritních látek příslušnými úřady členských států.
Tento přístup se však pravděpodobně bude častěji používat v systému REACH, a vlastně je zde jeho použití specificky zamýšleno.
Přiměřený, přijatelný a účinný výstup v oblasti PFOS by se měl stát modelem budoucího nasazení systému REACH.
2. Shrnutí návrhu Komise
2.1 Komise zakládá svůj návrh na posouzení rizik organizací OECD ukončeném v listopadu 2002 a zprávě o vyhodnocení rizika dokončené ve Spojeném království v červenci 2005.
Tyto studie i další, především ve Spojených státech, byly připraveny po prohlášení 3M ze dne 16. května 2000 o dobrovolném stažení látek souvisejících s PFOS z oblasti jejich hlavního použití, tedy zvyšování odolnosti látek, koberců, papíru a obecně povrchových úprav proti mastnotě, oleji a vodě.
2.2 Komise přijala stanovisko SCHER z 18. března 2005, jehož výsledky zatím přes omezení dostupné metodologie testování těchto látek ukazují, že PFOS jsou velmi persistentní, bioakumulativní a potenciálně toxické, což opravňuje opatření k omezení rizika, která zamezí jejich dalšímu používání v širším měřítku.
2.3 Komise a SCHER se také shodují v konstatování, že existují specifické nízkoobjemové oblasti použití, pro které dosud nejsou k dispozici účinné náhradní produkty nebo postupy.
Vzhledem k tomu, že pokračující používání produktů souvisejících s PFOS v těchto zbytkových oblastech použití nevede k žádným zjevným dalším rizikům pro lidské zdraví a životní prostředí, bylo by vhodné pro ně připustit odchylky z všeobecného omezení uvádění na trh a používání.
Konečná použití, pro která je nutné připustit odchylky, jsou uvedena a pojednána v návrhu.
2.4 Další práce musí proběhnout v programu PERFORCE rámcového programu pro výzkum, který se zabývá expozicí, zdroji, způsoby expozice a fyzikálně-chemickými parametry látek souvisejících s PFOS.
2.5 Záměrem návrhu je zajištění vysoké úrovně ochrany zdraví a životního prostředí.
Vnitřní trh s těmito produkty bude chráněn.
Předpokládají se pouze minimální náklady na straně dotčených odvětví.
Proběhly obsáhlé konzultace.
3. Obecné připomínky
3.1 Fluorované prostředky byly vyvinuty koncem čtyřicátých let a používaly se v rostoucích objemech k přípravě netečných kapalin s nízkým povrchovým napětím (snadno roztíratelných) nebo pevných povrchů se specifickými (obvykle nelepivými) vlastnostmi.
Jejich podskupinou jsou produkty související s PFOS, vyvinuté společnostmi jako 3M k zajištění odolnosti proti mastnotě, oleji a vodě v řadě průmyslových a spotřebních aplikací.
V roce 2000 činila roční výroba zhruba 4500 tun a přicházela na trhy po celém světě ve výrobcích jako byl kondicionér koberců a tkanin 3M Scotchgard™.
Po stažení sloučenin souvisejících s PFOS z trhu byly tyto produkty nově formulovány na základě jiných fluorovaných látek s obdobnou povrchovou aktivitou, ale méně závažnými dopady na lidské zdraví a životní prostředí.
3.2 Jak vyplývá z názvu PFOS, jedná se o produkty, ve kterých jsou všechny (per) atomy vodíku osmičlenného (oktan) uhlíkového řetězce nahrazeny atomy fluoru a jednou SO3 (sulfonát) skupinou, čímž se vytvoří stálý iont s negativním nábojem (aniont), který dále může tvořit ve vodě rozpustnou krystalickou sůl s kovy jako lithium, sodík nebo draslík nebo reagovat s jinými kladně nabitými skupinami (kationty) jako je NH4+ (amonium).
PFOS není jedinou "látkou"; název označuje složky (členy nebo skupiny) toho, čemu se říká "látky" v legislativě EU o "látkách" a "přípravcích".
Látky související s PFOS se vyrábějí specifickým chemickým postupem, nazývaným "elektrochemická fluorizace".
3.3 Kombinace "organických" vlastností (uhlíkový základ, rozpustnost v olejích) s "anorganickými" (sůl kovu, rozpustnost ve vodě) je základem velmi vysoké účinnosti látek souvisejících s PFOS v úloze povrchově aktivního činidla v řadě specializovaných aplikací.
Produkty odolávají oxidaci (jsou netečné a nehořlavé) i jakékoliv jiné přírodní formě rozkladu (jsou stabilní, a tudíž stálé).
Vzhledem k jejich rozpustnosti v oleji i ve vodě mají sklon k bioakumulaci.
Za různých podmínek působení mohou či nemusí být pro různé živočišné druhy jedovaté.
Jak konstatuje SCHER, jsou jejich nezvyklé fyzikální a chemické vlastnosti důvodem, proč mohou laboratorní zkušební metody vykazovat nespolehlivost při stanovení jejich celkového vlivu na životní prostředí.
3.4 Plně fluorované polymery s krátkým řetězcem s obdobnými vlastnostmi, jako mají látky související s PFOS, mající však zanedbatelné dopady na lidské zdraví a životní prostředí, je možné vyrobit postupem známým jako "telomerizace".
Tyto produkty (telomery) nejsou předmětem návrhu.
3.5 Podle odhadu OECD z roku 2004, který SCHER cituje, činila celková spotřeba látek souvisejících s PFOS v EU v roce 2000 přibližně 500 tun, z čehož 98 % bylo použito na úpravu tkanin, papíru a povrchů.
Předpokládané roční emise dosahovaly 174 tun.
Do roku 2004 celosvětová spotřeba významně poklesla.
Roční emise v EU byly v této době odhadovány v nejhorším případě na 10 tun při uvažované hmotnosti 9 tun emisí v nezachycených odpadních vodách vznikajících při pokovování.
Podle novějších německých údajů lze i velkou část těchto emisí zachytit.
3.6 SCHER rovněž poznamenává, že až v posledních letech se analytické technologie dostatečně vyvinuly, aby mohly detekovat a spolehlivě stanovovat koncentrace PFOS ve vzorcích ze životního prostředí.
Změny, které vyvolala výše zmíněná snížení, je tedy obtížné vysledovat.
SCHER mohl nicméně dojít k závěru, že emise z pokračujících užívání, pro něž se navrhují odchylky, ovlivní koncentrace PFOS pouze v místním měřítku a nevýznamně ovlivní celkovou koncentraci v životním prostředí.
SCHER tedy dospěl k závěru, že při pokračujícím užívání ve fotografii, polovodičích a letectví jsou celková rizika pro životní prostředí a pro veřejnost zanedbatelná.
Užívání v průmyslu pokovování však bylo důvodem ke znepokojení a má se omezit.
3.7 Rizika povolání v každém z těchto odvětví vyžadují samostatná zhodnocení.
Není však zjevné, jak by mohly látky související s PFOS v případě průmyslu fotografického, polovodičového a leteckého vzhledem k povaze těchto odvětví a již zavedené vysoké úrovni ochrany představovat jakékoliv další riziko na pracovišti.
Užívání v průmyslu chromování však je opět důvodem ke znepokojení.
Pokud se týká hasicích pěn, musí se před přijetím jakéhokoliv rozhodnutí posoudit rizika navrhovaných náhrad v oblasti zdraví a životního prostředí.
Je také nutné dohodnout vhodné způsoby likvidace stávajících zásob a pěny použité při hašení větších požárů.
3.8 EHSV podporuje výše uvedená východiska a věří, že Komise do svých pracovních plánů zahrne nezbytné akce.
4. Konkrétní připomínky
4.1 EHSV podporuje dvě omezení látek souvisejících s PFOS, jak jsou uvedena v návrhu, tedy 1) nesmí se uvádět na trh nebo používat jako látka nebo složka přípravků v koncentraci 0,1 hmotnostního procenta nebo vyšší a 2) nesmí se uvádět na trh v produktech nebo jejich částech v koncentraci 0,1 hmotnostního procenta nebo vyšší.
4.2 EHSV rovněž podporuje odchylku v bodě 3), která z působnosti odst. 1 a 2 vyjímá šest specifických případů uvedených v návrhu, pojednaných níže.
4.2.1 Fotolitografie: obecně řečeno se jedná o postup vytváření struktury počítačového čipu.
Nový vývoj ve výrobě polovodičů vyžaduje specializované procesní kapaliny umožňující vytváření struktury s vysokou spolehlivostí, hustotou a mírou jednotnosti.
Látky související s PFOS nabízejí jedinečné elektrochemické a povrchově aktivní vlastnosti a považují se v polovodičovém průmyslu za kritický prvek úspěšnosti procesu.
Procesní kapaliny, které nezůstávají obsaženy v konečných výrobcích, jsou předmětem přísné specifikace a testování pro každou technologii každého provozu každého výrobce.
Vzhledem k použití v "čistých provozech", tedy výrobním prostředí, kde je nutné vyloučit jakékoliv znečištění, neexistuje nebezpečí expozice na pracovišti.
Podle hmotnostní bilance tohoto průmyslu za rok 2002 nepřesahovaly emise 45 kg ročně.
Doba potřebná k vývoji produktu je až deset let.
Přes rozsáhlý světový VaV se pro tato zbývající použití nenašly žádné náhrady.
Nejpravděpodobnější cestou vyloučení látek souvisejících s PFOS by mohla být nová metoda výroby čipů, která na svůj objev teprve čeká.
Pokud by tato odchylka neexistovala, nemohla by v EU výroba čipů probíhat, přestože kdekoliv jinde by bez obtíží mohla pokračovat.
Vzhledem k uvedeným faktům a vzhledem k tomu, že se neobjevily žádné nové závažné skutečnosti, doporučuje EHSV, aby pro zrušení této odchylky nebyla stanovována žádná lhůta.
4.2.2 Fotografické povlaky: látky související s PFOS se nakupují jako koncentrované roztoky a používají se v silně zředěné formě k dosažení řady vlastností důležitých jak pro zdraví a bezpečnost na pracovišti, tak pro řízení celkového výkonu procesů v specializovaných fotografických aplikacích.
Tyto požadované vlastnosti zahrnují odstranění elektrostatického náboje, úpravu tření a přilnavosti, odpuzování nečistot a další vlastnosti v oblasti povrchové aktivity k dosažení vysoce výkonného pořízení obrazu.
Výrobní technologie vyžadují aplikaci až 18 obrazových vrstev na rychle se pohybující filmový základ, aby bylo dosaženo stejnoměrné vrstvy, obvykle slabší než 0,11 mm.
Používané kapaliny nesmí být fotoaktivní, ale musí umožňovat rovnoměrný nános a dobré přilnutí následujících vrstev.
Antistatické vlastnosti mají rozhodující význam pro minimalizaci rizika požáru nebo výbuchu a následného poranění obsluhy nebo poškození provozního zařízení.
V posledních letech bylo používání látek souvisejících s PFOS sníženo nejméně o 60 %, jednak nahrazením v aplikacích, kde není jejich použití nezbytné, jednak celkovým odklonem od používání filmu směrem k digitálním technologiím v mnoha spotřebních, zdravotnických a průmyslových aplikacích.
Zbývající použití se na emisích podílejí méně než osmi kilogramy ročně.
Je pravděpodobné, že další postup k digitalizaci vyvolá pokračující snižování objemů potřebných pro výrobu filmu, přestože například poptávka po fotografickém papíru pro tisk digitálních obrazů bude přetrvávat.
Přes rozsáhlý výzkum se nepodařilo najít pro těchto několik zbývajících použití žádné náhrady za látky souvisejí s PFOS.
K dokončení tohoto procesu budou nezbytné nové, dosud neobjevené postupy, vyžadující deset nebo více let ke svému vývoji, zavedení, testování a schválení.
Pokud by tato odchylka neexistovala, nemohla by v EU výroba probíhat, přestože kdekoliv jinde by bez obtíží mohla pokračovat.
Vzhledem k uvedeným faktům a vzhledem k tomu, že se neobjevily žádné nové závažné skutečnosti, doporučuje EHSV, aby pro zrušení této odchylky nebyla stanovována žádná lhůta.
4.2.3 Látky potlačující tvorbu zákalu při chromování: látky související s PFOS ve zředěných roztocích chrání zdraví a bezpečnost pracovníků při dekorativním a ochranném chromování kovových nebo plastových podkladů v automobilovém a jiném spotřebním průmyslu.
Účinkují rovněž jako činidla snižující povrchové napětí a zvyšující vlhkost, zejména při leptání plastů.
Pracovní prostředí při chromování je nepříznivé a potenciálně nebezpečné, především při postupech založených na Cr(VI), který je znám jako karcinogen.
Zábrana vzniku zákalů a zvýšené expozice člověka má proto zásadní význam.
Tato situace je řešitelná používáním postupů založených na Cr(III), které však dosud nejsou plně dostupné.
Pouze povrchově aktivní látky založené na PFOS se zatím projevují v těchto situacích jako stabilní.
Evropská spotřeba v roce 2000 dosáhla podle SCHER zhruba deseti tun.
Odhady celkových ročních emisí do životního prostředí se podstatně liší v závislosti na použitých postupech a stupni jejich kontroly z hlediska emisí, recyklace a spalování odpadů.
Odhad německého průmyslu, založený na místních osvědčených postupech, ukazuje, že celkové emise extrapolované na evropské měřítko by mohly dosahovat pouhých 500 kg ročně.
Při použití méně vyspělé technologie a kontroly by emise mohly být vyšší.
Vzhledem k tomu, že chromování je nejzávažnějším pokračujícím používáním látek souvisejících s PFOS a že se tato technologie vyvíjí a již jsou v určitém rozsahu k dispozici alternativy, jeví se jako vhodné, aby byla pro navrženou odchylku stanovena lhůta; kromě toho by se měla ve shodě s návrhem SCHER bezodkladně provést analýza expozice na pracovišti a dlouhodobé hodnocení rizik pro životní prostředí.
Tyto kroky by se měly podniknout ve spolupráci s průmyslem, aby byla zajištěna možnost pokračování výroby v EU.
Neexistuje žádný podnět, proč vyřazovat jednu z kritických fází automobilové výroby; je zde zjevné nebezpečí, že by ji ostatní produkce mohla následovat.
Předčasné vyřazování látek potlačujících zákal souvisejících s PFOS by také nemělo vést ke zvýšení rizik pro zdraví pracovníků.
EHSV doporučuje, aby se odchylka uplatňovala po dobu pěti let před přehodnocením Komisí a výborem SCHER.
4.2.4 Hydraulické kapaliny v letectví: jedná se o kapaliny používané k pohonu řídicích ploch a dalších součástí obchodních a vojenských letounů a letounů používaných ve všeobecném letectví.
Používají se denně a musejí zůstat funkční z hlediska nejvyšších možných provozních nároků, tak aby byla zachována bezpečnost letadel a cestujících i při zcela extrémních teplotních a tlakových podmínkách.
Odvětví má světový charakter a výrobky, součásti a systémy jsou předmětem rozsáhlých zkoušek a osvědčování leteckými výrobci a příslušnými národními a mezinárodními orgány.
Typický schvalovací cyklus pro nové složení kapaliny může trvat až dvacet let.
Látky související s PFOS se používají v malých množstvích (přibližně 0,1 hmotnostního procenta) a zabraňují erodování mechanických částí, ventilů, potrubí a vyústění.
Přes rozsáhlé testování se nepodařilo najít možné náhrady a dosud není žádné řešení na obzoru.
Látky se užívají v uzavřených systémech za důsledně kontrolovaných podmínek.
Celkové úniky do půdy a vody odhaduje SCHER na necelých 15 kg ročně. Vzhledem k uvedeným faktům a vzhledem k tomu, že se neobjevily žádné nové závažné skutečnosti, doporučuje EHSV, aby pro zrušení této odchylky nebyla stanovována žádná lhůta.
4.2.5 Hasicí pěny: fluorované povrchově účinné látky se po mnohá léta používají ve speciálních hasicích pěnách.
Látky související s PFOS byly z velké části nahrazeny v pěnách nově vyrobených, které nahrazují zásoby spotřebované při hašení požárů nebo se dodávají k použití v nové výstavbě, na letištích, v ropných rafinériích a chemických provozech, námořních lodích a skladech pohonných hmot.
Dopady těchto alternativních produktů v oblasti zdraví a životního prostředí však dosud nebyly plně vyhodnoceny.
Všechny pěny se musejí dodávat se zárukou 15 až 20 let, protože v ideálním případě nejsou nikdy použity.
Stále tedy existují významné zásoby pěn obsahujících PFOS a jejich likvidace se nyní stává klíčovou záležitostí.
Povrchově aktivní látky musí umožňovat pěnám s vodním základem rychlé rozlévání po hladině hořících uhlovodíků a bránit jejich ponoření, tedy musí bránit přístupu kyslíku a zpětnému zahoření.
Povrchově aktivní látky i pěny musejí být i při náročných provozních podmínkách stálé a musejí být odolné proti okysličování.
Výkonnostní normy pro pěny používané k hašení požárů za různých okolností stanoví národní a mezinárodní orgány.
Zásoby 3-6 % koncentrátu se skladují v ústředních skladech, odkud se distribuují na místa požárů, kde se ředí.
Může být nutné použít značné objemy těchto látek a mohou nastat závažné problémy s likvidací odpadů vzniklých při zásahu.
Směs vytékající z požářiště je nevyhnutelně kontaminována hořícími produkty, látkami, které se vyvinuly nekontrolovaným spalováním uhlíku za nízkých teplot (polyaromatickými uhlovodíky a dioxiny) a složkami pěny.
Například po nedávném požáru skladu v Buncefieldu ve Spojeném království zůstalo 20 milionů litrů kontaminovaného odpadu.
Jediným ověřeným postupem jeho likvidace je spálení za vysokých teplot, které je však málo účinné a nákladné v případech, kdy je jeho hlavní složkou voda.
Roční emise do prostředí se proto nesnadno určují; závisejí na počtu, rozsahu a okolnostech požárů, zcela zásadní je pro ně rozsah, v jakém se podařilo hradicími stěnami zachytit odpad vytékající z požářiště.
SCHER uvádí roční úniky v EU v hmotnosti pod 600 kg a zmiňuje, že toto číslo může být vyšší než skutečnost.
EHSV souhlasí s výborem SCHER, že současné zásoby koncentrátů pěn na základě PFOS by neměly být spalovány, dokud se plně nevyhodnotí alternativní látky.
EHSV tedy doporučuje, aby se co nejdříve provedla nezbytná hodnocení dopadů a rizik a zbývající zásoby pěn na bázi PFOS se používaly jen tam, kde je to nutné k účinnému hašení a kde je možné odpad odtékající z požářiště zachytit hradicími stěnami.
Komise by měla spolupracovat s průmyslem a příslušnými národními orgány na zajištění vhodných postupů likvidace velkých objemů vytvořeného odpadu.
Vzhledem k vysoké míře neurčitosti se EHSV domnívá, že nemá smysl stanovovat lhůtu platnosti odchylky, ale že je třeba tyto otázky co nejrychleji řešit.
4.2.6 Jiné kontrolované uzavřené systémy: jedná se, či mělo by se jednat o standardní odchylku pro většinu látek podléhajících v EU omezení uvádění na trh a používání.
Za předpokladu, že suroviny mohou být do systému bezpečně dodávány a produkty a odpadní látky bezpečně odstraňovány, umožňují systémy s velmi nízkými emisemi pokračování výrob nezbytných meziproduktů s minimálními riziky pro lidské zdraví a životní prostředí.
Zhodnocení pracovního místa a provozních podmínek by se mělo provádět v rámci běžné kontroly zdravotních a bezpečnostních podmínek na pracovišti.
Vzhledem k tomu, že se neobjevily žádné nové závažné skutečnosti, doporučuje EHSV, aby pro zrušení této odchylky nebyla stanovována žádná lhůta.
4.3 Komise bude mít nadále klíčovou úlohu při zajištění uspokojivého vývoje v každém z uvedených odvětví.
Bude potřebný pokračující výzkumný program v dotčených odvětvích i mimo ně, který povede k vývoji alternativních výrobků a postupů.
Směrnice upravující tato odvětví by se měly v případě potřeby upravit tak, aby odrážely změny ve stávajících nebo navrhovaných světových postupech.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k návrhu směrnice Evropského parlamentu a Rady kterou se mění směrnice Rady 90/385/EHS a 93/42/EHS a směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/8/ES, pokud jde o přezkoumání směrnic o zdravotnických prostředcích
KOM(2005) 681 v konečném znění – 2005/0263 (COD)
(2006/C 195/04)
Dne 2. února 2006 se Rada, v souladu s článkem 95 Smlouvy o založení Evropského společenství, rozhodla konzultovat Evropský hospodářský a sociální výbor ve věci výše uvedené.
Specializovaná sekce "Jednotný trh, výroba a spotřeba", kterou Výbor pověřil přípravou podkladů na toto téma, přijala stanovisko dne 25. dubna 2006.
Zpravodajem byl pan BRAGHIN.
Na 427. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 17. a 18. května 2006 (jednání ze dne 17. května 2006), přijal Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko 128 hlasy pro, 1 člen se zdržel hlasování.
1. Shrnutí stanoviska
1.1 EHSV vítá návrh Komise, který členské státy a zúčastněné subjekty dlouho očekávaly.
Se sledovanými cíli lze souhlasit a návrhy jsou většinou přiměřené.
EHSV přesto formuluje řadu konkrétních doporučení, aby podpořil uskutečňování cílů právní určitosti, srozumitelnosti, zjednodušení a ochrany zdraví.
1.2 EHSV doufá, že se vnese více světla do otázek pravomocí a odpovědností orgánů za celkové hodnocení u případů kombinace zdravotnických prostředků s léčivými přípravky z krve a lidských tkání.
Zároveň doufá, že bude stanovena lhůta, během které budou příslušné úřady muset provést hodnocení, a že budou vypracovány pokyny ke konkrétním pravomocím a ke způsobům tohoto hodnocení.
1.3 EHSV považuje za účelné stanovit povinnost zasílání celé řady důležitých informací souvisejících s registrací, s klinickými údaji, s osvědčeními a s dohledem, a za tímto účelem doporučuje rozšířit již fungující evropskou databanku.
Dále žádá, aby byly zkoumány vhodné formy širokého oběhu nedůvěrných informací nejen mezi oznámenými subjekty a příslušnými orgány, ale i mezi zainteresovanými stranami.
1.4 Měl by být uplatňován systém dohledu nad funkčním trhem, který lépe vymezí úlohu a odpovědnost zdravotnických pracovníků a zajistí odpovídající šíření informací a výsledků této dozorčí činnosti.
1.5 EHSV oceňuje návrhy v oblasti klinických zkoušek, které se týkají bezpečnosti a výkonu zdravotnických prostředků.
V zájmu jejich větší srozumitelnosti navrhuje několik změn, zejména co se týče okamžiku zahájení klinických zkoušek po vydání povolení příslušné etické komise v závislosti na klasifikaci prostředků.
1.6 EHSV nesouhlasí s tím, že se upouští od řešení problematiky "opětovného zpracování".
Postup opětovného využívání zdravotnických prostředků navržených a vyráběných pro účely jednorázového použití totiž představuje nebezpečí pro zdraví pacientů.
Proto žádá, aby byla alespoň stanovena zásada, že zařízení, které provede zásah směřující k opětovnému použití zdravotnického prostředku, musí předložit soubor údajů o druhu provedeného zásahu, zaručit kvalitu a bezpečnost odpovídající kvalitě a bezpečnosti původního výrobku a informovat o nich uživatele a pacienty.
2. Shrnutí dokumentu Komise
2.1 Zkušenost s uplatněním směrnice 90/385/EHS [1] týkající se aktivních implantibilních zdravotnických prostředků a směrnice 93/42/EHS [2] o zdravotnických prostředcích byla celkově pozitivní, ačkoli je k podpoře lepšího provádění nutná legislativní změna, která by jednak upřesnila platné předpisy a jednak poskytla právní základ pro plánované iniciativy.
2.2 Směrnice 93/42/EHS stanoví, že Komise do pěti let ode dne vstupu směrnice v platnost předloží Radě zprávu o funkčnosti některých ustanovení této směrnice.
V rámci procesu přezkoumání byla v červnu 2002 zveřejněna zpráva o fungování směrnic o zdravotnických prostředcích, jejíž závěry byly uvedeny ve sdělení Komise KOM(2003) 386 [3], které Rada ve svých závěrech z prosince 2003 i Parlament hodnotily kladně.
2.3 Toto sdělení rozlišuje nejdůležitější oblasti, ve kterých by mělo dojít ke zlepšení:
- posuzování shody, zejména u zkoumání návrhu ze strany oznámených subjektů [4],
- adekvátní klinické údaje pro všechny kategorie prostředků,
- dohled nad funkčním trhem, především za účelem lepší koordinace činností,
- oznámené subjekty – z hlediska jejich schopnosti vykonávat úkoly, které jim byly uloženy, jejich vzájemných rozdílů v interpretaci a nedostatku transparentnosti při vykonávání a kontrole činností,
- větší transparentnost pro veřejnost s ohledem na hodnocení prostředků.
Zejména prostřednictvím skupiny složené z odborníků na zdravotnické prostředky (MDEG, Medical Devices Experts Group) z útvarů Komise zahájila Komise v roce 2003 diskusi, po níž následovala otevřená diskuse přes internet [5].
2.4 Jelikož se tento návrh soustředí spíše na upřesnění předpisů než na jejich změnu, neočekávají se žádné významné ekonomické dopady ani dopady na životní prostředí.
Záměrem návrhu Komise je:
- větší srozumitelnost za účelem zaručení vysoké úrovně ochrany veřejného zdraví,
- větší transparentnost a větší jistota pro všechny tržní subjekty, zejména pro veřejnost,
- lepší právní rámec pro podporu rychlého technického pokroku, ze kterého budou mít občané viditelnější prospěch a který zaručí bezpečnost a větší důvěru.
2.5 Právním základem návrhu je článek 95 Smlouvy o ES (dříve článek 100a), na němž staví směrnice 93/42/EHS.
Pro dosažení cíle odstranění technických bariér obchodu a objasnění stávajících ustanovení směrnic 93/42/EHS a 90/385/EHS je nutné a účelné harmonizovat právní a správní předpisy členských států o určitých aspektech týkajících se uvádění zdravotnických prostředků na trh nebo do provozu.
3. Obecné poznámky
3.1 EHSV vítá návrh Komise, který členské státy a zúčastněné subjekty dlouho očekávaly.
Se sledovanými cíli lze plně souhlasit a konkrétní návrhy se zdají přiměřené pro lepší harmonizaci tohoto komplexního a diverzifikovaného odvětví prostřednictvím srozumitelnějších a jednodušších předpisů, s výhradou níže uvedených poznámek.
3.2 Zdravotnické prostředky představují oblast, jejíž význam pro zdravotnictví neustále roste a která má velký vliv jak na zdraví, tak na veřejné výdaje ve zdravotnictví.
Ustanovení citovaných směrnic se vztahují na více než 10000 druhů výrobků od jednoduchých prostředků (například gáz, injekčních stříkaček, brýlí) po vysoce specializované a složité nástroje (například implantibilní prostředky, které zachraňují životy, a přístroje pro obrazovou diagnostiku).
3.3 V tomto odvětví se uplatňují špičkové technologie, neboť občané i zdravotnické úřady vyžadují stále dokonalejší a bezpečnější výrobky.
Kromě toho má toto odvětví rovněž velký význam pro ekonomiku. Evropský trh je na druhém místě za trhem americkým, dosahuje objemu kolem 55 mld. eur, čítá přes 8000 podniků a zaměstnává přibližně 450000 pracovníků.
3.4 Je třeba zdůraznit, že EU dováží stálý a rostoucí počet prostředků, pročež by jasnější a účinnější právní rámec a otevřenější spolupráce mezi příslušnými orgány mohly toto odvětví znovu oživit a minimalizovat nebezpečí ztráty podílů na trhu a pracovních míst.
3.5 Lze sdílet hodnocení Komise, že na makroekonomické úrovni nebude dopad na hospodářství nijak významný, avšak kombinace dalších vznesených požadavků by mohla způsobit zvýšení nákladů, které by pro některé výrobce či u některých výrobků mohlo být značné.
3.6 Právní určitost
3.6.1 Návrh stanovuje změny, které mají být provedeny ve výše jmenovaných směrnicích, a objasňuje některé prováděcí předpisy ve srovnání s jinými směrnicemi nebo nařízeními v případech, kdy není zcela jasné, jaký předpis má být uplatněn (prostředky obsahující léčivé přípravky [6], krevní produkty [7] či výrobky tkáňového inženýrství [8]).
Vysvětluje, že diagnostické zdravotnické prostředky in vitro [9] nespadají do oblasti působnosti směrnice o biocidech [10], která se proto pozmění.
3.6.2 EHSV souhlasí se zásadou, aby se na zdravotnické prostředky s léčivými přípravky či krevními produkty či výrobky tkáňového inženýrství "s doplňujícím účinkem" uplatňovaly směrnice o zdravotnických prostředcích.
Klade si ale otázku, proč v textu nejsou výslovně zmíněny výrobky z tkání zvířecího původu, o kterých se zmiňují některé přílohy.
Obává se však, že definice "doplňujícího účinku" by mohla opět vést k odlišným výkladům v různých členských státech a oznámených subjektech, a proto doufá, že tento pojem bude přesněji definován.
3.6.3 Bylo by vhodné vnést více světla do otázek pravomocí a odpovědností orgánů za celkové hodnocení u případů kombinace zdravotnických prostředků s léčivými přípravky z krve a lidských tkání. Oznámené subjekty mohou do těchto případů zapojit národní orgány nebo orgány Společenství (například EMEA), které mají ne vždy patřičné dovednosti nezbytné k hodnocení zdravotnických prostředků a uplatňují postupy navržené pro jiné druhy výrobků, což často vede k příliš dlouhým dobám zpracování.
3.6.3.1 EHSV doufá, že budou stanoveny lhůty, během kterých budou muset být hodnocení provedena, neboť k inovacím a k zastarávání výrobků dochází v této oblasti velmi rychle.
Stejně tak doufá, že příslušné orgány vypracují ve spolupráci s úřady odpovědnými za kontrolu léčiv pokyny ke konkrétním pravomocím a ke způsobům tohoto hodnocení.
Na základě zkušeností, které výrobci v průběhu let získali, nakonec doufá, že se oznámené subjekty budou moci odvolávat na odborné stanovisko jakéhokoli uznávaného příslušného orgánu, a ne pouze EMEA.
3.6.4 Velká část výrobků tkáňového inženýrství se díky své povaze, mechanismům účinku a výrobním technologiím podobá spíše zdravotnickým prostředkům než lékům.
Za účelem zamezení možných mezer v právních předpisech považuje EHSV za účelné, aby tyto výrobky spadaly do oblasti působnosti tohoto návrhu s výjimkou těch, které působí v lidském těle nebo na lidském těle primárně farmakologickým, metabolickým nebo imunologickým účinkem.
3.6.5 EHSV nesouhlasí se současným uplatňováním dvou směrnic – konkrétně směrnice o zdravotnických prostředcích a směrnice o osobním ochranném vybavení, jelikož stanovují odlišné požadavky, přestože sledují společný cíl ochrany uživatele.
To může v praxi způsobit problémy a zvýšení nákladů, které by neospravedlnil ani přínos z hlediska bezpečnosti.
3.6.6 EHSV vítá, že do článku 13 je přidán nový postup projednávání ve výborech za účelem podpoření přijímání závazných a rychlých rozhodnutí o otázkách chybné nebo nedostatečné klasifikace.
Zdůrazňuje však, že v zájmu dosažení optimálního výsledku je třeba zdokonalit informační toky mezi příslušnými orgány a zajistit účinnou správu dat prostřednictvím evropské databanky.
3.7 Informovanost a transparentnost
3.7.1 EHSV považuje za nezbytné stanovit jasnější a podrobnější právní úpravu získávání a poskytování informací, jakož i koordinace a oznamování dozorčích činností.
3.7.2 S ohledem na oznámené subjekty a jejich schopnost vykonávat úkoly, které jim byly uloženy. považuje návrh za kusovitý. Na tento nedostatek upozorňovalo již sdělení z roku 2003 [11].
Nové možnosti léčby a narůstající komplexnost a složitost zdravotnických prostředků vyžadují vědeckou a technickou způsobilost, kterou na národní úrovni nelze vždy zaručit.
Měl by být vypracován evropský plán nebo navázána spolupráce s cílem zajistit specializaci některých oznámených subjektů na určité druhy obzvlášť komplexních a složitých výrobků.
3.7.3 EHSV souhlasí s požadavkem, aby si každý výrobce z třetích zemí určil zplnomocněného zástupce v jednom z členských států EU, který bude jednat jeho jménem a bude odpovědný příslušným orgánům za závazky vyplývající z této směrnice.
Odhaluje však v textu mezery a neshody, které je třeba vyjasnit (viz následující oddíl 3.3).
EHSV se v zásadě přiklání k pružnému systému, který by umožňoval skutečnou svobodnou podnikatelskou volbu.
3.7.4 EHSV se domnívá, že zasílání veškerých informací souvisejících s registrací, s klinickými údaji, s osvědčeními a s dohledem (včetně závažných nežádoucích jevů a reakcí) do evropské databanky EUDAMED by nemělo být dobrovolné, nýbrž povinné.
Databanka již funguje, avšak v omezeném rozsahu.
Bylo by žádoucí co nejdříve přehodnotit její úlohu, zejména se zřetelem na poskytování nedůvěrných informací zainteresovaným subjektům, a přidělit jí vhodné struktury a prostředky.
3.7.4.1 Bylo by účelné zpřístupnit přímo zúčastněným subjektům – i když třeba jen souhrnně – patřičný soubor nedůvěrných údajů i informace o bezpečnosti a kvalitě výrobků a o dohledu nad funkčním trhem. K těmto informacím by měla mít přístup rovněž sdružení pracovníků ve zdravotnictví, aby byla schopna zaručit vědomější a bezpečnější používání zdravotnických prostředků.
3.7.4.2 EHSV dále doufá, že ve spolupráci se zainteresovanými stranami dojde k vypracování pokynů, aby zúčastněné subjekty mohly sestavit a zpřístupnit souhrn údajů o produktu.
Tento dokument a získané a ověřené informace o dohledu by měly být zpřístupněny oznámeným subjektům a příslušným orgánům. Kromě toho by se měly zkoumat vhodné formy jejich širokého oběhu.
3.7.5 Předpokládá se, že návod k použití bude možné předložit i v jiné formě, než je příbalový leták, což i vzhledem k širokému spektru zdravotnických prostředků představuje krok vstříc požadavkům zúčastněných subjektů.
Měly by být podrobněji prozkoumány možnosti využití elektronických nástrojů (například CD-ROM a internetu), a to jednodušším a pružnějším postupem, než bylo stanoveno, který by nevyžadoval kvalifikovanou většinu členských států.
3.7.6 EHSV doufá, že ve směrnici budou výslovně zmíněny zásadní výkladové dokumenty vypracované pracovními skupinami ad hoc a vydané Komisí (dokumenty MEDDEV, Medical Device), které stanoví zjednodušené postupy pro jejich schválení tak, aby byly minimalizovány problémy při výkladu a aby se podpořila větší harmonizace v postoji výrobců a oznámených subjektů.
3.8 Bezpečnost
3.8.1 V návrhu je přesně definován systém dohledu nad funkčním trhem s ohledem na výrobce, avšak není v něm vymezena úloha a odpovědnost zdravotnických pracovníků a ani postup šíření informací a výsledků mechanismů dohledu se ještě nezdá být zcela odpovídající.
Systém je stále příliš ovlivněn národním rozměrem, zatímco by byla vhodnější silnější přítomnost evropského ducha.
3.8.2 EHSV oceňuje změny u klinických údajů v příloze X, které se týkají bezpečnosti a výkonu zdravotnických prostředků.
Navrhuje, aby byl článek ještě srozumitelnější pokud jde o okamžik zahájení klinického výzkumu po vydání povolení příslušné etické komise v závislosti na klasifikaci prostředků.
3.8.3 EHSV nesouhlasí s vyjmutím "opětovného zpracování" z navrženého znění.
Tento postup opětovného využití zdravotnických prostředků navržených a vyráběných pro účely jednorázového použití, který již několik členských států zavrhlo, neposkytuje pacientům bezpečnostní záruky, neboť neproběhly všechny zkoušky spolehlivosti a bezpečnosti používání, které umožnily registraci produktu pro jedno použití.
3.8.3.1 EHSV je toho názoru, že takovýto postup, který se často uplatňuje v nemocničních zařízeních různých členských států, je nutno odmítnout, neboť představuje nebezpečí pro zdraví pacienta a znesnadňuje definici odpovědnosti.
Sterilizace totiž nezaručuje naprostou nezávadnost, protože při ní v neposlední řadě může dojít ke změně strukturních vlastností používaných materiálů.
3.8.3.2 EHSV si je vědom, že takové jednání spadá do pravomoci jednotlivých členských států, považuje však za nezbytný zásah na úrovni Společenství, neboť volný pohyb občanů a nedávné uznání možnosti obdržet první pomoc v jiném členském státě vyžadují všeobecně přijímané postupy.
Prozatím by bylo možné alespoň stanovit zásadu, že zařízení, která přistoupí k opětovnému zpracování, musí předložit soubor údajů odpovídajících klasifikaci zdravotnických prostředků a druhu provedeného zásahu, aby byla zaručena kvalita a bezpečnost odpovídající kvalitě a bezpečnosti původního výrobku, a že o tom uživatelé a pacienti budou jasně informováni.
3.8.4 EHSV zcela souhlasí s navrženými upřesněními v hodnocení shody a s povinností předkládat projektovou dokumentaci ke zdravotnickým prostředkům podle klasifikace těchto prostředků a podle novosti technologie a léčby s tím spojené.
Souhlasí rovněž s tím, že výrobce musí přiměřeným způsobem kontrolovat třetí subjekty, které pověřil konstrukcí a výrobou.
4. Poznámky ke konkrétním článkům
4.1 Jasná oblast působnosti
4.1.1 EHSV se domnívá, že současné uplatňování dvou směrnic na jeden a týž výrobek, které se nyní navrhuje pro zdravotnické prostředky a pro osobní ochranné prostředky, je v rozporu se zásadou zjednodušení a s právní určitostí. Proto si přeje zachovat původní znění čl.
1 odst. 6 směrnice 93/42/EHS.
4.1.2 V zásadě EHSV doufá, že v případě zdravotnických prostředků, které mohou spadat do oblasti působnosti jiných směrnic (léky, kosmetické přípravky atd.), bude dostatečně upřesněno, že orgány a úřady odpovědné za určení uplatňované směrnice musí vzít v úvahu hlavní účel, pro který byl výrobek navržen, a hlavní mechanismus účinku.
4.1.3 Za účelem zamezení jakékoliv právní neurčitosti považuje EHSV za nezbytné pozměnit stávající znění oddílu 7.4 přílohy I. Zejména musí být vyjasněno, že jestliže zdravotnický prostředek obsahuje látku, která může být v případě samostatného použití považována za léčivý přípravek, uplatní se na ni jednotlivé příslušné farmaceutické právní předpisy, které se vztahují k bezpečnosti a kvalitě této látky, a ne farmaceutické právní předpisy jako celek.
4.1.4 V souvislosti se zdravotnickými prostředky, které obsahují výrobek tkáňového inženýrství, se EHSV obává, že ustanovení nového odstavce 4.3 nevyřeší všechny obtíže při výkladu, a proto doufá, že definice takovýchto výrobků bude výslovně uvedena v článku 1, v souladu s platnými směrnicemi a zejména s nařízením o lécích pro moderní terapie [12], které je ve fázi projednávání.
4.2 Informace a evropská databanka
4.2.1 EHSV doufá, že různé příslušné orgány a úřady i výrobci či zplnomocnění zástupci budou mít povinnost zasílat důležité údaje – včetně klinických – a hlášení závažných a neočekávaných nežádoucích účinků do evropské databanky EUDAMED.
Aby byl však tento sběr dat účinný, je třeba přehodnotit úlohu tohoto orgánu a vypracovat plán provádění, který by zaručil jeho účinné fungování za pomoci vhodné struktury a zdrojů.
4.2.2 Pro zajištění úplnosti získaných údajů a většího šíření příslušných a nedůvěrných informací považuje EHSV za nezbytné pozměnit celou řadu bodů návrhu, zejména následující:
- bod odůvodnění 7, aby centralizace údajů o klinických zkouškách byla povinná,
- ve směrnici 2001/83/ES článek 10a, aby zasílání informací o výrobcích a zplnomocněných zástupcích bylo povinné, článek 10b o regulačních údajích a čl. 11 odst. 5, pokud jde o vydaná osvědčení,
- ve směrnici 93/42/ES čl. 16 odst. 5, pokud jde o vydaná osvědčení.
4.2.3 EHSV taktéž doufá, že bude pozměněno stávající znění čl. 20 odst. 3 tak, aby obsahoval zásadu, že nedůvěrné informace musí být souhrnně zpřístupněny uživatelům, přičemž kromě zainteresovaných orgánů a úřadů je třeba zapojit také výrobce a zplnomocněné zástupce.
4.3 Zplnomocněný zástupce
4.3.1 EHSV konstatuje nejednoznačné vymezení konceptu zplnomocněného zástupce výrobce, který nemá sídlo ve Společenství. V bodě odůvodnění 14 se hovoří o jednom zplnomocněném zástupci pro všechny třídy výrobků, čl. 10a odst. 3 a čl. 14 odst. 2 odkazují na prostředky, aniž by konkretizovaly, zda se jedná o "všechny" nebo pouze o některé kategorie.
4.3.2 S ohledem na nejednotné spektrum zdravotnických prostředků, které by výrobce mohl uvést na trh, EHSV doufá ve větší pružnost, tak aby byl pro každý druh výrobku – a ne nezbytně pro celé spektrum výroby – určen jediný zplnomocněný zástupce (v jednotlivých jazykových verzích je třeba uvést, že z právního hlediska se odkazuje na fyzické a právnické osoby).
4.4 Klinické zkoušky
4.4.1 Bylo by účelné začlenit ustanovení týkající se informování příslušných orgánů za účelem snazšího monitorování a správy dat o klinických zkouškách do čl. 2 odst.
2 a upřesnit, že výrobce nebo jeho zplnomocněný zástupce musí informovat orgány všech členských států, ve kterých se takové zkoušky prováděly, o zastavení, přerušení nebo ukončení zkoušek s udáním příslušného vysvětlení a důvodu.
4.4.2 EHSV hodnotí kladně nové znění čl. 15 odst. 2 a 3. Klade si však otázku, zda by nebylo vhodné pozměnit odstavec 3 a upřesnit v něm, že pro prostředky třídy I mohou být klinické zkoušky zahájeny ihned po získání kladného stanoviska příslušné etické komise k plánu klinických zkoušek.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k návrhu směrnice Rady o osvobození zboží dováženého v drobných zásilkách neobchodní povahy ze třetích zemí od daní
KOM(2006) 12 v konečném znění – 2006/0007 (CNS)
(2006/C 195/05)
Dne 14. února 2006 se Rada, v souladu s článkem 93 Smlouvy o založení Evropského společenství, rozhodla konzultovat Evropský hospodářský a sociální výbor ve věci výše uvedené.
Specializovaná sekce "Jednotný trh, výroba a spotřeba", kterou Výbor pověřil přípravou podkladů na toto téma, přijala stanovisko dne 25. dubna 2006.
Zpravodajem byl pan DANUSĒVIČS.
Na 427. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 17. a 18. května 2006 (jednání ze dne 17. května 2006), přijal Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko 132 hlasy pro, 1 hlasem proti a 2 členové se zdrželi hlasování.
Cílem návrhu je kodifikovat směrnici Rady č. 78/1035/EHS ze dne 19. prosince 1978 o osvobození zboží dováženého v drobných zásilkách neobchodní povahy ze třetích zemí od daní.
Nová směrnice nahradí několik právních úprav, které jsou do ní začleněny; plně zachovává jejich podstatu, omezuje se na jejich seskupení a přináší pouze formální změny, jež si vyžaduje samotný akt kodifikace.
2. Výbor schvaluje celkovou kodifikaci ustanovení Společenství, kterou Komise zahájila na základě rozhodnutí přijatého dne 1. dubna 1987 a potvrzeného v závěrech summitu
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k revidovanému návrhu nařízení Rady a Evropského parlamentu o veřejných službách v přepravě cestujících po železnici a silnici
KOM(2005) 319 v konečném znění – 2000/0212 (COD)
(2006/C 195/06)
Dne 30. září 2005 se Rada v souladu s články 71 a 89 Smlouvy zakládající Evropské společenství rozhodla konzultovat Evropský hospodářský a sociální výbor ve věci výše uvedené.
Specializovaná sekce "Doprava, energetika, infrastruktura, informační společnost", kterou Výbor pověřil přípravou podkladů na toto téma, přijala stanovisko dne 2. května 2006 Zpravodajem byl pan BUFFETAUT, spoluzpravodajem byl pan OTT.
Na 427. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 17. a 18. května 2006 (jednání ze dne 18. května), přijal Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko 63 hlasy pro, 1 hlas proti a 12 členů se zdrželo hlasování.
1. Závěry a doporučení
1.1 Evropský hospodářský a sociální výbor se domnívá, že návrh nařízení o veřejných službách v přepravě cestujících po železnici a silnici předložený Komisí představuje oproti předcházejícím zněním zlepšení, pokud jde o možnost přímého zadávání zakázek.
1.2 Nicméně aby bylo dosaženo cíle právní jistoty, kterou si přejí jak příslušné odpovědné orgány, tak provozovatelé služeb, je třeba ještě vyjasnit některé body:
- konkrétní provádění zeměpisného ohraničení činností veřejné dopravy a zvláštní dodatky zamezující narušování hospodářské soutěže v případě přímého zadání místnímu poskytovateli služeb pod kontrolou příslušného orgánu,
- výjimku z obecných zásad pro přímé zadávání v železniční dopravě, která je právně nedostatečně podložená a zasloužila by alespoň lepší začlenění do celkového rámce,
- návrat k pojetí návrhu nařízení z února 2002 [1] pokud jde o kvalitu služeb a dodržování sociálních předpisů, aniž by byla zpochybněna zásada subsidiarity,
- upřesnění režimu reciprocity během přechodného období,
- možnost ve výjimečných případech prodloužit platnost smlouvy nad plánovanou dobu, pokud to investiční náklady a doba amortizace vyžadují,
- jasnější definice regionální dopravy či dopravy na dlouhou vzdálenost,
- uplatnění nařízení na všechny smlouvy ve veřejné dopravě obsahující závazky veřejné služby nebo udělující výlučné právo,
- potvrzení nadřazenosti nařízení nad právem veřejných zakázek v případech, kdy dodavatel služeb nese riziko.
1.3 Za těchto okolností Výbor výslovně podporuje povinnost ukládání zakázek a rovnováhu mezi možnostmi výběrového řízení a přímého zadávání zakázek, s cílem podpořit nezbytnou transparentnost a zlepšit kvalitu služeb v rámci konkurenčního systému.
1.4 Přeje si, aby se ustanovení nařízení vztahovala na všechny veřejné zakázky na služby v dopravě.
1.5 V rámci rovnováhy mezi využíváním výběrových řízení a přímým zadáváním internímu hospodářskému subjektu Výbor upřednostňuje zeměpisné omezení činnosti, které předejde narušování hospodářské soutěže a umožní místním orgánům zachovat si nezávislou volbu a rovnost v regulované hospodářské soutěži.
1.6 Přeje si, aby v případě přímého zadání internímu hospodářskému subjektu byl zachován určitý jasně definovaný a usměrněný prostor pro flexibilitu pro případ, kdy je pro sjednocení sítí a integraci služeb v dopravě nutné tyto služby rozšířit na sousedící či přilehlá území, spravovaná jinými příslušnými orgány než tím, který veřejnou zakázku na služby v dopravě zadal.
1.7 Domnívá se, že plánované výjimky pro zakázky malého rozsahu a pro nutné zachování kontinuity služeb jsou oprávněné.
1.8 Klade si otázky ohledně možnosti přímého zadávání veřejných zakázek na služby v železniční dopravě jak dlouhodobě zavedeným dodavatelům tak dodavatelům novým bez toho, že by existoval jakýkoli přesný rámec či předpisy zaručující nestrannou hospodářskou soutěž, jako je tomu v případě interních hospodářských subjektů, což je zdrojem právní nejistoty a narušování hospodářské soutěže.
1.9 Je toho názoru, že zásady transparentnosti, rovného zacházení, kvality a účinnosti veřejné dopravy po železnici mohou být nejlépe zaručeny, pokud na ně budou uplatněny stejné předpisy jako pro místní silniční dopravu.
1.10 Požaduje návrat k pojetí návrhu nařízení z roku 2002, pokud jde o kvalitu služeb a dodržování sociálních předpisů platných v členských státech.
1.11 S těmito výhradami si EHSV přeje rychlé přijetí nařízení, které je nutné k zajištění právní jistoty v tomto odvětví.
2. Úvod
2.1 Evropská komise zveřejnila nový návrh nařízení o závazcích veřejné služby pro veřejné služby v přepravě cestujících po železnici a po silnici.
Tento návrh je v pořadí třetí.
2.2 EHSV vítá výsledek činnosti Komise, který umožňuje znovu rozproudit diskuse, jež byly donedávna zablokovány na úrovni evropských institucí.
2.3 Navrhovaný text usiluje o skloubení různých přístupů, vyslovených v průběhu předchozích diskusí, s ohledem na nejnovější vývoj v oblasti judikatury, zejména na rozsudek ALTMARK-Trans, a chce odstranit nejistotu, pokud jde o zohlednění zásady subsidiarity a dodržování zásady nezávislosti správy veřejných orgánů.
2.4 Znění textu se značně liší od znění předešlého a jeho zpracování je jednodušší.
Aby však v legislativním postupu nedošlo k průtahům, rozhodl Evropský parlament, že nové znění pojme jako revidovaný původní text a přezkoumá jej ve druhém čtení.
Návrh tedy bude projednán v Radě ministrů, která právě započala jeho zkoumání a rozhodla se prostudovat jeho návaznost na třetí železniční balíček, zejména pokud jde o zahájení mezinárodní přepravy a možnost kabotáže [2].
2.5 Komise se domnívá, že současný právní rámec, vytvořený v roce 1969, je zastaralý, a že účinnost a kvalita dopravy musí být zlepšeny, aby si odvětví udrželo či dokonce zvýšilo svůj podíl na trhu.
Komise si přeje "řídit hospodářskou soutěž, včetně regionů a měst, aby byla zajištěna transparentnost při zadávání zakázek a podmínky plnění veřejných zakázek na služby" [3].
V této souvislosti připomeňme, že ve svém stanovisku z roku 2001 k předchozímu návrhu nařízení EHSV vítal zejména "vyslovený záměr Komise stanovit si v oblasti veřejné přepravy cestujících za cíl organizaci trhu upřednostňující vytvoření regulované hospodářské soutěže a nikoli hospodářskou soutěž bez regulace" [4].
2.6 Rovněž s uspokojením konstatoval, že "podmínky právní a účetní transparentnosti umožní napříště rovné příležitosti a hospodářskou soutěž mezi podniky bez ohledu na jejich status [5]."
2.7 Návrh nařízení musí ještě být projednán ve druhém čtení v Evropském parlamentu, nicméně i nyní může EHSV opět potvrdit svůj požadavek transparentnosti, rovnosti příležitostí a regulované hospodářské soutěže v postupech řízení veřejných služeb v přepravě cestujících po železnici a silnici, při dodržení zásady nestrannosti obsažené v článku 295 smlouvy.
2.8 Nedávné příspěvky judikatury Evropského soudního dvora, zejména rozsudky Altmark – Trans a Stadt Halle, pomohly tuto problematiku ujasnit.
Při uplatňování svého práva na iniciativu není Komise vázána doktrínou precedenčního práva, neboť právní systém Evropské unie je založen především na psaném právu a nikoli na rozhodnutích soudu.
Ve skutečnosti návrh nařízení přejímá zásady, vyplývající ze tří prvních kritérií stanovených v rozsudku Altmark – Trans v článku 4.
Pokud jde o čtvrté kritérium, některé jeho prvky se nacházejí v bodě 7 přílohy.
2.9 Je třeba zdůraznit, že rozsudek Altmark – Trans stanovil kritéria zajišťující, že náhrady za závazky veřejné služby nelze právně kvalifikovat jako státní podporu.
Návrh nařízení má širší záběr a pojednává o bodech, které judikatura neupravuje, zejména o otázce slučitelnosti náhrad právně kvalifikovaných jako státní podpora a udělování výlučných práv s pravidly hospodářské soutěže.
Je třeba zdůraznit, že v roce 1969 neexistoval trh dopravy a že tedy otázka výlučných práv nebyla aktuální.
3. Obecné poznámky
3.1 Výbor vítá iniciativu Komise, ale přál by si položit několik právních otázek, které zasluhují pozornost, a zdůrazňuje, do jaké míry je důležité, aby nové nařízení skutečně zajistilo právní jistotu, tolik očekávanou v celém odvětví, aby mohlo být rychle přijato a následně uplatněno.
3.2 Výbor vítá úsilí, které Evropská komise vynaložila, aby dosáhla vytvoření nové rovnováhy v místní dopravě, která respektuje nezávislost správy na místní úrovni a je schopná uspokojit všechny zainteresované strany.
3.3 Vítá skutečnost, že místním veřejným samosprávám bude umožněno, aby zapojily své dopravní služby do hospodářské soutěže, či tyto služby poskytovaly samy nebo prostřednictvím interního hospodářského subjektu, pokud dodrží přesně stanovená kritéria zamezující jakémukoli narušování hospodářské soutěže.
3.4 Výbor znovu potvrzuje svou podporu zásady regulované hospodářské soutěže, kterou nový návrh nařízení obsahuje (čl. 3 a 5, odst.
3), spíše než čisté hospodářské soutěže. Tato zásada se mu jeví jako vhodnější pro skloubení potřeb veřejné služby s nutností vytvořit sladěný a zabezpečený rámec předpisů pro udělování zakázek.
Splňuje jak potřeby veřejné správy, tak potřeby podnikatelského rozměru odvětví (bez ohledu na status podniků).
3.5 Je toho názoru, že konkurenční systém, který nabízí zobecnění ukládání zakázek a svobodnou volbu mezi využitím výběrových řízení a možností přímého zadávání, představuje záruku pro zlepšení kvality a lepší účinnost veřejné dopravy. Příslušné orgány budou tedy muset jasně předem určit závazky veřejné služby a dotčená území a také pravidla pro výpočet náhrad, podmínky pro sdílení nákladů a zisků a zajistit jejich včasné zveřejnění.
3.6 Hospodářské subjekty tedy budou mít jasnou představu o rámci a závazcích své aktivity.
3.7 Navíc se počítá s tím, že každý příslušný orgán jednou za rok zveřejní podrobnou zprávu o závazcích veřejné služby spadajících do jeho pravomoci, o vybraných hospodářských subjektech, jakož i o náhradách a v této souvislosti udělených výlučných právech (článek 7).
Tak budou občané mít možnost se obeznámit s přesnými podmínkami fungování dopravních služeb a budou tedy schopni zvážit kvalitu a cenu služeb, které jim jsou nabízeny.
Bude nicméně nutné dbát na to, aby očekávaná zpráva nepřiměřeným způsobem nezvýšila administrativní břemeno uložené příslušným orgánům a nepřímo i administrativní povinnosti vybraných hospodářských subjektů. Přílišná byrokracie škodí dobré informovanosti.
4. Konkrétní připomínky
4.1 Nařízení a právo zadávání veřejných zakázek
4.1.1 Vzhledem k tomu, že existuje dvojí právo, které je možno na toto odvětví aplikovat, vyvstala otázka nadřazenosti jednoho práva nad druhým.
4.1.2 Při prvním čtení v roce 2001 schválil Evropský parlament pozměňovací návrh požadující, aby přijímané nařízení bylo nadřazené právu veřejných zakázek a tím byl vytvořen jasný a koherentní právní rámec.
Řešení, navržené Komisí, zakládá kritérium pro uplatnění práva na volbě příslušného veřejného orgánu:
- pokud existují závazky veřejné správy a pokud hospodářský subjekt nese část rizika, uplatňuje se nařízení;
- pokud jde o prostou "veřejnou zakázku", uplatňuje se na vyhlášení výběrového řízení na veřejné zakázky směrnice o veřejných zakázkách.
4.1.3 V tomto bodě je EHSV toho názoru, že by se ustanovení nařízení měla uplatnit na všechny zakázky veřejné služby v dopravě při dodržení zásady transparentnosti a rovného zacházení.
Toto řešení by bylo zdaleka nejjednodušší a nejjasnější a nezpochybňovalo by nezávislost příslušných orgánů při zadávání zakázek.
4.2 Možnost přímého zadávání
4.2.1 Na rozdíl od dvou předchozích znění zmiňuje návrh poprvé možnost udělit zakázku ve veřejné dopravě přímo internímu hospodářskému subjektu bez předchozího výběrového řízení (čl. 5, odst.
2). Tato novinka vychází z přání vysloveného v předchozích diskusích, tedy zachovat místním samosprávám nezávislost při zadávání zakázek.
4.2.2 Tato možnost je doprovázena několika podmínkami:
- Udělené zakázky na služby musejí být místního charakteru.
- Interní hospodářský subjekt se nemůže účastnit výběrových řízení, organizovaných mimo území příslušného orgánu a může provozovat svou činnost pouze v rámci tohoto území.
To je podstatou přání konkurenční reciprocity, které vyslovil Parlament při prvním čtení (pozm. návrh č. 61) v souladu se zásadami evropské smlouvy.
Toto ustanovení je jak logické, tak spravedlivé, neboť by bylo zarážející, kdyby místní hospodářský subjekt pod dohledem veřejného orgánu, chráněný před konkurencí na území tohoto orgánu, mohl soutěžit s jinými hospodářskými subjekty na územích otevřených hospodářské soutěži.
- Přímé zadávání může být využito pouze ve prospěch takového interního hospodářského subjektu, nad kterým příslušný orgán vykonává celkový dohled podobného druhu, jako vykonává nad svými vlastními službami.
Komise nicméně patřičně nezohlednila judikaturu Soudního dvora Evropských společenství (rozsudek Teckal z 18.11.1999, rozsudek Stadt Halle z 11.1.2005 a rozsudek Parking Brixen z 13.10.2005).
4.2.3 Při prvním čtení se Evropský parlament jasně vyslovil pro zachování možnosti přímého zadávání místnímu hospodářskému subjektu pod dohledem příslušného orgánu, souběžně s možností vyhlásit výběrové řízení.
Diskuse v Radě ministrů se nesou v podobném duchu, značná část zástupců členských států se vyslovila v tom smyslu, že si přejí, aby byla příslušným orgánům zachována možnost být samy poskytovatelem místních služeb, prostřednictvím svých vlastních podniků, nebo k jejich zadání využít výběrového řízení.
4.2.4 Komise se pokusila zohlednit tato souběžná přání a usilovala tedy o rovnováhu mezi regulovanou hospodářskou soutěží a možností přímého zadávání, což je postup, který EHSV schvaluje, neboť zachovává nezávislost správy příslušných veřejných orgánů a zohledňuje zásady definované Soudním dvorem Evropských společenství.
4.2.5 Je třeba zdůraznit, že v definici interního hospodářského subjektu zavádí Komise kritérium zeměpisného ohraničení, aby mohla být v souladu s evropskou smlouvou zohledněna zásada konkurenční reciprocity, kterou Parlament požadoval pro místní služby dodávané pod dohledem příslušných orgánů.
Uplatnění tohoto kritéria vyvolává dvě otázky:
- Vztahuje se kritérium na všechny dopravní služby interních hospodářských subjektů a také na služby zajišťované subdodavateli?
- Co dělat, když dopravní linky zasahují mimo ohraničené území působnosti příslušného orgánu?
Měly by být přerušeny, nebo by na ně měly být uplatněny zvláštní předpisy?
V tomto případě se EHSV domnívá, že by kritérium územní působnosti mělo být zmírněno.
O dotyčné služby mohou mít zájem území, která jsou v pravomoci různých příslušných orgánů, pokud je to nutné pro zajištění sjednocení sítě a integrace služeb v dopravě, když se jedná o území sousedící či přilehlá k území orgánu, který zadal veřejnou zakázku na služby v dopravě.
4.2.6 Bylo by tedy vhodné počítat s tím, že v případě služeb přímo provozovaných samotným příslušným orgánem či interním hospodářským subjektem se mohou dotyčné služby týkat území v pravomoci různých příslušných orgánů, pokud je to nutné pro zajištění sjednocení sítě a integrace služeb v dopravě, když se jedná o sousedící či přilehlá území s územím orgánu, který zadal veřejnou zakázku na služby v dopravě.
Aby bylo zamezeno zneužívání této možnosti k nedodržení zásady nenarušovat hospodářskou soutěž, bylo by nutné stanovit, že služby poskytované mimo území zeměpisné pravomoci příslušného orgánu nesmí překročit určité procento hodnoty hlavní zakázky.
4.2.7 Je třeba rovněž umožnit interním hospodářským subjektům několika orgánů vzájemnou spolupráci, zejména v oblasti výzkumu a rozvoje, neboť by se v opačném případě mohly stát strukturálně méně účinnými než jejich potenciální konkurenti, na něž by se stejná omezení nevztahovala.
4.2.8 Bude nutné tyto body vyjasnit jak z hlediska právní bezpečnosti, tak z hlediska praktické organizace služeb.
Jinak je možné poznamenat, že kritéria stanovená judikaturou Soudního dvora Evropských společenství (rozsudek Stadt Halle z 11.1.2005) pro určení interního hospodářského subjektu obsahují jisté nejasnosti, zejména formulace "prvky jako…", z níž vyplývá, že seznam kritérií není úplný.
Nedávná judikatura (rozsudek Parking Brixen z 13.10.2005) nicméně znovu zdůrazňuje, že kritérium dohledu podobného tomu, který orgán uskutečňuje nad svými vlastními službami, je zásadní otázkou.
4.2.9 Konečně je zarážející, že na obecný případ přímého zadávání internímu hospodářskému subjektu se vztahují přesně stanovené podmínky, zatímco zvláštní výjimka ze zásad nařízení pro odvětví železniční dopravy, která se týká přímého zadávání hospodářskému subjektu není doplněna o žádnou podmínku, a ani v důvodové zprávě není podáno žádné ospravedlňující vysvětlení.
4.3 Využití výběrových řízení
4.3.1 Kromě zadání internímu hospodářskému subjektu počítá návrh s možností využít konkurenční výběrová řízení.
Zásada využívání výběrových řízení povoluje tři výjimky:
- zakázky malého rozsahu,
- případy, kdy je nutno zajistit kontinuitu veřejné služby při přerušení poskytování služby či při naléhavém nebezpečí, že bude poskytování přerušeno,
- veřejné zakázky na služby v regionální dopravě či dopravě na dlouhé vzdálenosti po železnici.
4.3.2 EHSV se domnívá, že první dvě výjimky jsou ze zásady opodstatněné, i když by bylo možno diskutovat o tom, podle jakých kritérií se určují zakázky malého rozsahu. Naproti tomu třetí výjimka vyvolává otázky hned z několika důvodů. Především kvůli významu dotyčného odvětví (obrat přibližně 50 miliard eur), dále kvůli nepříliš omezujícím zadávacím podmínkám v porovnání s podmínkami pro zadávání internímu hospodářskému subjektu, i když článek 7 zavádí užitečná opatření pro zveřejňování, a konečně protože železnice není odvětví, které by samotným svým charakterem mělo být trvale vyloučeno z hospodářské soutěže, kromě případu, kdy by mělo podléhat opatření podobnému jako opatření popsané v čl. 5, odst. 2 návrhu nařízení.
4.3.3 Můžeme se domnívat, že by zavedení regulované hospodářské soutěže lépe zajistilo transparentnost, rovné zacházení, respektování zájmů zákazníků a poskytovatelů, a že zvolené řešení, nepochybně kvůli nutnému politickému kompromisu, poněkud narušuje rovnováhu textu co se týče právní koherence.
4.4 Náhrady za závazky veřejné služby
4.4.1 Článek 6 návrhu nařízení odkazuje na článek 4, který se částečně opírá o kritéria rozsudku Altmark – Trans.
Veškeré náhrady, bez ohledu na způsob jejich poskytování, musí být v souladu s těmito ustanoveními.
U přímo zadaných zakázek musí být náhrady navíc v souladu s předpisy uvedenými v příloze, které stanovují, že k výpočtu výše náhrad je třeba porovnat situaci přímého dodávání služby se situací, kdy je služba dodávána "v tržních podmínkách", pokud nebyl splněn závazek.
4.4.2 Text tedy rozlišuje dvě situace:
- využití výběrového řízení; náhrady za závazky veřejné služby jsou chápány v souladu s prvními třemi podmínkami stanovenými v rozsudku Altmark – Trans;
- přímé zadání bez výběrového řízení; náhrady za závazky veřejné služby vycházejí částečně z kritérií stanovených v rozsudku Altmark – Trans, ale je třeba rovněž provést srovnávací studii hospodářského řízení služby mimo závazky veřejné správy.
4.4.3 Tento systém vytváří jistou právní složitost, která si vyžaduje poněkud jasnější formulace, aby byla zákazníkům a daňovým poplatníkům zaručena transparentnost a dobrá správa.
4.5 Kvalita služeb a sociální předpisy
4.5.1 Komise trvá na tom, že cílem návrhu nařízení je vyřešit problematiku závazků veřejné služby v odvětví dopravy a náhrad za ně, a nikoli vyřešit všechny otázky spojené s kvalitou služeb, sociálními předpisy a ochranou spotřebitele. Proto se pouze čl.
4 odst. 7 zabývá problematikou sociálních práv flexibilním způsobem.
Je pravda, že se jedná o oblast ve státní pravomoci.
4.5.2 Revidovaný návrh z roku 2002 byl nicméně přesnější, pokud jde o stanovení přiměřené úrovně kvality veřejné dopravy či informovanosti cestujících a o sociální předpisy (dříve články 4, 4b a 4c).
4.5.3 EHSV lituje, že se toto nové znění nedostatečně vyjadřuje k otázce kvality a informovanosti cestujících a záruk poskytovaných státními sociálními předpisy.
Trvá na tom, aby se Komise vrátila k pojetí návrhu z roku 2002 a svůj současný návrh doplnila, při dodržení zásady subsidiarity a nezávislé správy na místní úrovni.
I když není nutno sestavit vyčerpávající seznam kritérií pro bezpečnost, kvalitu a informovanost cestujících, bylo by dobré v těchto oblastech stanovit minimální požadavky.
4.6 Přechodné období mezi současnou situací a novou legislativou
4.6.1 Čl. 8 odst. 6 je poněkud nepřesný, neboť stanovuje konkurenční situaci pro druhou polovinu přechodných období, avšak nezabývá se situací v první polovině a nepojednává o případech přímého zadávání.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k návrhu směrnice Evropského parlamentu a Rady o podpoře čistých silničních vozidel
KOM(2005) 634 v konečném znění – 2005/0283 (COD)
(2006/C 195/07)
Dne 1. března 2006 se Rada, v souladu s čl. 175 odst. 1 Smlouvy o založení Evropského společenství, rozhodla konzultovat Evropský hospodářský a sociální výbor ve věci výše uvedené.
Specializovaná sekce "Doprava, energetika, infrastruktura, informační společnost", kterou Výbor pověřil přípravou podkladů na toto téma, přijala stanovisko dne 2. května 2006.
Zpravodajem byl pan RANOCCHIARI.
Na 427. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 17. a 18. května 2006 (jednání ze dne 17. května 2006), přijal Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko 137 hlasy pro, 1 hlasem proti a 4 členové se zdrželi hlasování.
1. Závěry a doporučení
1.1 Více než 75 % obyvatel Evropské unie žije v městských oblastech.
Městská doprava tudíž představuje velmi významnou část odvětví dopravy jako celku a ovlivňuje nejen parametry kvality ovzduší (oxid uhelnatý, uhlovodíky, oxidy dusíku, pevné částice, předchůdci ozonu), a tím i místní znečištění ovzduší, nýbrž i klimatickou změnu (emise CO2).
1.2 V průběhu minulých let probíhaly různé legislativní a výzkumné aktivity jak na evropské úrovni, tak i na úrovni mezinárodní spolupráce. Mezi hlavní sledované cíle přitom patřilo zlepšení energetické účinnosti a snížení emisí znečišťujících látek a závislosti na ropě.
1.3 Díky předpisům, které stanoví emisní limity vozidel a jsou známé jako tzv. normy "Euro", byly v průběhu uplynulých 25 let výrazně sníženy emise znečišťujících látek způsobené provozem vozidel.
1.4 Kromě toho se díky modelům typu CAFE (Clean Air For Europe – Čistý vzduch pro Evropu, 2005) podařilo předem stanovit další pokles úrovně znečištění o 5 % do roku 2020.
1.5 Předkládaná směrnice je zaměřena na podporu udržitelného městského prostředí. V návrhu je stanoveno vytvoření parku "čistých" těžkých nákladních vozidel, která by byla energeticky úspornější a produkovala méně emisí znečišťujících látek.
1.6 Veřejným orgánům je zejména ukládána povinnost vyhradit 25 % svých ročních nákupů těžkých nákladních vozidel s hmotností překračující 3,5 t na čistá vozidla.
Dále návrh Komise stanoví možnost pozdějšího rozšíření tohoto závazku na další kategorie vozidel pořizovaných veřejnými orgány.
1.7 Ve vztahu k počáteční investici veřejných orgánů by brzký vstup této směrnice v platnost podpořil rychlý rozvoj a široké využívání čistých technologií.
1.8 Mnohým obecním samosprávám, které se cítí být nuceny klást překážky volnému pohybu vozidel, by schválení této směrnice poskytlo alternativní řešení umožňující dosáhnout pozitivních výsledků z hlediska environmentálního, sociálního a ekonomického dopadu.
1.9 Města jako Paříž, Montpellier, Frankfurt, Helsinky a jiná, která investovala finanční prostředky do vozového parku čistých vozidel (autobusy nebo užitková vozidla pro odvoz odpadu na zemní plyn), dosáhla významných výsledků a v současné době nakupují další vozidla pro rozšíření svého vozového parku.
1.10 Zkrácení lhůt k intervencím prostřednictvím diverzifikace úsilí a činnosti na různých úrovních směřující ke snížení celkového dopadu na životní prostředí (normy Euro pro omezení emisí z vozidel, opatření na zlepšení energetické účinnosti a na zajištění dodávek zdrojů energie a jejich diverzifikace) může být pro společnost jen prospěšné a vést k technologickému a hospodářskému pokroku.
1.11 EHSV proto doufá, že směrnice bude moci být přijata ještě v průběhu roku 2006 a že se zařadí mezi další opatření, která již Evropské společenství přijalo i která se připravují a jsou ve fázi schvalování.
2. Důvody a právní rámec
2.1 Komise předložila tento návrh směrnice o podpoře čistých silničních vozidel [1] dne 21. prosince 2005 (právní základ: čl. 175 odst. 1 Smlouvy o ES, postup spolurozhodování).
2.2 Hlavními cíli směrnice jsou:
- snížit emise znečišťujících látek pocházejících z odvětví dopravy,
- podpořit trh s čistými vozidly, pokud jde o těžká nákladní vozidla s hmotností překračující 3,5 t.
2.3 Směrnice stanoví, že veřejné orgány mají povinnost vyhradit určitý minimální podíl z ročního nákupu těžkých nákladních vozidel (přesahujících hmotnost 3,5 t) na vozidla splňující normu pro vozidla zvláště šetřící životní prostředí (EEV).
Tento minimální podíl je stanoven na 25 % a týká se výměny těžkých nákladních vozidel, aby bylo umožněno postupné zavádění kritérií ekologického ocenění do nabídkového řízení a aby veřejné orgány a průmysl byli připraveni na možné rozšíření i na další kategorie vozidel.
2.4 Z dlouhodobého hlediska směrnice přinese zlepšení vlivu celého vozového parku na životní prostředí díky úsporám z rozsahu, nižším nákladům a širšímu využívání technologií vozidel zvláště šetřících životní prostředí.
3. Definice a výklad
3.1 Těžká nákladní vozidla, na která se směrnice vztahuje, jsou motorová vozidla s hmotností nad 3,5 t jako autobusy a nákladní vozidla (například vozidla pro odvoz odpadu).
3.2 "Čistým vozidlem" se rozumí "vozidlo zvláště šetřící životní prostředí" v souladu s definicí evropské normy účinnosti (EEV, Enhanced Environmentally-Friendly Vehicle) [2], která určuje přísné mezní hodnoty emisí CO2 a škodlivých emisí oxidu uhelnatého, oxidů dusíku, uhlovodíků, pevných částic a předchůdců ozonu.
CO (g/kWh) _BAR_ CH (g/kWh) _BAR_ NOx (g/kWh) _BAR_ PM (g/kWh) _BAR_ KOUŘ (m-1) _BAR_
1,5 _BAR_ 0,25 _BAR_ 2,0 _BAR_ 0,02 _BAR_ 0,15 _BAR_
3.3 Členské státy byly vždy povzbuzovány k zavedení daňových úlev pro vozidla, u kterých jsou mezní hodnoty emisí přísnější než v platné normě Euro 4 [3], aby se podpořil přístup čistších a účinnějších vozidel na trh.
3.4 Veřejné orgány, kterým je směrnice určena, jsou státní, regionální nebo místní úřady, veřejnoprávní orgány, veřejné podniky a provozovatelé vázaní smlouvami na poskytování dopravních služeb uzavřenými s veřejnými orgány.
3.5 Povinnost vyhradit určitý minimální podíl ročních nákupů na čistá vozidla se vztahuje jak na nákup tak pronájem těžkých nákladních vozidel.
3.6 Podpora užívání vozidel zvláště šetřících životní prostředí je mimo to v souladu s nedávným návrhem směrnice o daních v oblasti osobních vozidel [4] předloženým Komisí. Ty mají být z části založeny na emisích CO2, aby se podpořil nákup čistších a energeticky účinnějších vozidel jako např. vozidel na biopaliva, zemní plyn, zkapalněný ropný plyn (LPG), s elektrickými či hybridními motory.
3.7 Zvýšení využívání biopaliv je jedním z cílů akčního plánu pro biomasu [5], který Komise nedávno přijala a který byl podpořen v následujícím sdělení o biopalivech [6].
3.8 Tento návrh se tedy začleňuje do širokého spektra kroků podniknutých s cílem čelit neustálému nárůstu emisí skleníkových plynů, které negativně ovlivňují cíle Společenství spojené s klimatickou změnou, se zvyšujícím se místním znečištěním ovzduší způsobeným emisemi výfukových plynů z vozidel, které negativně ovlivňují veřejné zdraví, a s energetickou účinnosti paliv, která stále ještě způsobuje silnou závislost Evropy na ropě.
3.9 V zelené knize o zásobování energií [7] se analyzuje téma růstu odvětví dopravy, vysoké spotřeby energie, emisí CO2 a závislosti na ropě, aby bylo možné určit opatření, která by mohla ovlivnit poptávku po alternativních technologiích a palivech a podpořit generaci "čistých" vozidel tak, jak v něm pokračuje bílá kniha [8] o evropské dopravní politice do roku 2010.
3.10 Sdělení o alternativních palivech pro silniční vozidla [9] a následná směrnice o podpoře užívání biopaliv [10] ukazují, že diverzifikace zdrojů energie představuje účinný systém na snížení závislosti na ropě, emisí CO2 a emisí místních znečišťujících látek.
3.11 Sdělení o hodnocení strategie udržitelného rozvoje Evropské unie [11] pojednává o aspektech spojených s klimatickou změnou. V této strategii se výslovně navrhuje vývoj trhu čistších vozidel, a to v rámci programu řízení dopravy v městských oblastech, který předpokládá podporu ekologické inovace a výslovně doporučuje přechod na "čisté" autobusy.
3.12 Zelená kniha [12] o energetické účinnosti navrhuje konkrétní opatření, například zadávání veřejných zakázek na vytvoření trhu s vozidly, která jsou méně znečišťující a energeticky úspornější než vozidla konvenční.
3.13 Výroba a užívání vozidel, která dodržují mezní hodnoty znečišťujících látek v ovzduší, jsou základními faktory snahy o dosažení cílů vytyčených příslušnými evropskými právními předpisy [13].
3.14 V souvislosti s tematickou strategií o znečišťování ovzduší [14], ve které si Komise předsevzala sjednotit příslušné platné směrnice, je opět zdůrazňována nezbytnost doporučit veřejným orgánům, aby každoročně naplňovaly minimální podíl čistých a energeticky účinných vozidel.
3.15 Evropský parlament se vyslovil pro akční plán Společenství pro zlepšení energetické účinnosti v odvětví dopravy a vyzdvihl přitom zejména význam zacílených programů zadávání veřejných zakázek pro snížení ceny energeticky účinných zařízení a zajištění jejich konkurenceschopnosti oproti konvenčním technologiím [15].
3.16 Evropská rada dala impuls opatřením na začlenění otázek životního prostředí a udržitelného rozvoje do dopravní politiky [16].
4. Obecné připomínky
4.1 Schválením tohoto návrhu směrnice by byla zavedena řada závazných opatření týkajících se veřejných zakázek sloužících ke zrychlení tržní poptávky po takzvaných čistých vozidlech.
Návrh zároveň podporuje zavedení čistých a energeticky účinných vozidel za pomoci technologicky neutrálního přístupu, jak doporučily členské státy [17].
4.2 Povinnost vyhlásit veřejnou soutěž na těžká nákladní vozidla přesahující hmotnost 3,5 t přináší – na rozdíl od dobrovolných dohod či jiných právních úprav – výhody z hlediska poměru mezi náklady a přínosy, a to co se týče jednak ekonomických aspektů konkurenceschopnosti evropského průmyslu, ale především dopadu na životní prostředí.
4.3 Stanovení kvóty 25 % pro nákup čistých vozidel znamená pojmout 10 % celého trhu, což je procento, které může ovlivnit vývoj trhu s čistými vozidly a podpořit úspory z rozsahu při zachování přijatelných investičních nákladů.
4.4 Podle provedených odhadů dosahuje počet vozidel, jichž se týká tento návrh směrnice, zhruba 52000, z nichž 17000 připadá na autobusy a 35000 na těžká užitková vozidla.
Zavedení 25 % kvóty čistých vozidel by tudíž odpovídalo 13000 vozidel zvláště šetřících životní prostředí ročně.
Výběr konkrétního odvětví, ve kterém se vozidla nahradí (autobusy, vozidla pro odvoz odpadu či jiná), a určení konkrétních kvót je ponecháno na svobodné volbě veřejných orgánů.
4.5 Vypsání veřejných zakázek na systematické zavádění čistých vozidel by podpořilo rozvoj automobilového průmyslu a zaručilo expanzi stabilního trhu s těžkými nákladními vozidly v Evropě zvýšením jeho úrovně hospodářské soutěže a konkurenceschopnosti.
4.6 Paříž, Montpellier, Frankfurt i další města již mají vozový park čistých vozidel, který se vzhledem k pozitivním výsledkům dosaženým v environmentální a sociální a hospodářské oblasti chystají rozšířit.
4.7 Povinné zavádění určité kvóty vozidel zvláště šetřících životní prostředí do vozového parku těžkých nákladních vozidel je dalším nástrojem, který mají orgány veřejné správy k dispozici, aby splnily povinnosti vyplývající ze směrnic Společenství o kvalitě vnějšího ovzduší.
4.8 Procentuální podíl vozidel, která mají být nahrazena, uvedený v návrhu směrnice by umožnil rychlé dosažení prvních výsledků ve zlepšování kvality ovzduší [18] vzhledem k tomu, že vozidla zvláště šetřící životní prostředí byla přizpůsobena normám, které drasticky snižují emise CH, NOX a PM.
4.9 Užívání vozidel zvláště šetřících životní prostředí kromě toho přispívá ke snižování spotřeby paliv a motivuje výzkum k dosahování stále významnějších výsledků pro životní prostředí. Podpora užívání alternativních paliv a vývoj technologií pro úpravu emisí na druhé straně stimulují rozvoj automobilového průmyslu.
4.10 Za předpokladu, že průměrná životnost těžkých nákladních vozidel, která jsou předmětem zkoumaného návrhu, je přibližně 15 let a že návrh vstoupí v platnost v průběhu roku 2006, měly by veřejné orgány až do roku 2030 čas zhodnotit své investice, učinit pokroky v oblasti technologií a zlepšit výkonnostní standard.
4.11 Rychlé a trvalé snahy o podporování čistých vozidel by měly pozitivní dopad i na sociální úrovni, neboť zlepšováním kvality ovzduší v městských oblastech se mezi jiným snižuje výskyt onemocnění dýchacích cest nebo jejich zhoršování, což by následně mělo pozitivní dopad i na rozpočet zdravotnictví.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru ke sdělení Komise Radě a Evropskému parlamentu Hodnocení strategie udržitelného rozvoje Akční platforma
KOM(2005) 658 v konečném znění
(2006/C 195/08)
Dne 13. prosince 2005 se Evropská komise, v souladu s článkem 262 Smlouvy o založení Evropského společenství, rozhodla konzultovat Evropský hospodářský a sociální výbor ve věci
Specializovaná sekce "Zemědělství, rozvoj venkova, životní prostředí", kterou Výbor pověřil přípravou prací na toto téma, přijala stanovisko dne 26.dubna 2006.
Zpravodajem byl pan RIBBE a spoluzpravodajem pan DERRUINE.
Na 427. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 17. a 18. května 2006 (jednání ze dne 17. května), přijal Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko 137 hlasy pro, 2 hlasy proti a 4 členové se zdrželo hlasování.
1. Shrnutí závěrů a doporučení Výboru
1.1 EHSV opakovaně poukazoval na velký význam udržitelného rozvoje pro budoucnost Evropy a na globální vývoj a vítá proto předložení "akčního plánu", ve kterém se Komise tématem zabývá.
1.2 Sdělení Komise je jedním z pěti dokumentů, které byly uveřejněny v roce 2005 k tématu udržitelného rozvoje.
I když EHSV vždy požaduje důležitost konkrétních kroků, přesto kritizuje velké množství různých dokumentů, které běžnému občanovi téměř znemožňuje zachovat si celkový přehled.
1.3 Návaznosti mezi Lisabonskou strategií a Strategií pro trvale udržitelný rozvoj nejsou jasné.
Aby je občané správně pochopili, je třeba usilovat o vysvětlení a provázanost.
Je třeba revidovat nástroj analýz dopadu, aby byl brán zřetel na sociální a environmentální rozměr, jakož i hospodářský rozměr.
Výzkum a inovace, jež se doporučují v rámci Lisabonské strategie, by měly explicitně podpořit trvale udržitelný rozvoj.
1.4 EHSV nemůže uznat "akční program" předložený ve sdělení za novou revidovanou strategii.
Sice se poskytuje a konstatuje správná analýza současné situace, že "to tak nemůže jít dál", ale téměř se zůstává jen u analýzy.
Je jen málo či vůbec popsáno, jak by konkrétně mohlo vypadat pokračování.
1.5 Komise v tomto dokumentu ani neplní doporučení EHSV z dubna 2004, ani svůj vlastní závazek z června 2005.
Nejmenuje žádné jasné cíle, které mají být dosaženy v rámci strategie udržitelného rozvoje.
1.6 Strategie obvykle popisuje cestu k dosažení cílů.
Absence cílů musí nutně vést k nedostatkům při pojmenovávání nástrojů.
To je zásadní negativní stránkou sdělení.
Když se přesně neví, kam se směřuje, nelze ani určit, jak se tam dostat.
1.7 Klíčové akce popsané v dokumentu jsou vágní a velmi neurčité.
Z části se jedná o dávné požadavky resp. sliby, které jsou na stole již více než 30 let a dosud nebyly splněny.
Avšak nevede se diskuse ani o otázce, proč tak dávné požadavky nebyly splněny, ani o tom, zda jsou tyto požadavky stále ještě aktuální a především dostačující.
1.8 Na místech, kde jsou činěna nesmírně důležitá oznámení, však Komise zůstává zdrženlivá.
Oznámení Komise o využití mezinárodního obchodu jako nástroje udržitelného rozvoje lze jenom uvítat.
Od "akčního programu" se však očekává, že poskytne rovněž odpověď na otázku, jak toho docílit.
1.9 Komise by měla objasnit úlohu subjektů tím, že odpoví na otázku, kdo se bude zabývat čím, a to podle pravomocí EU, členských států, sociálních partnerů a ostatních zainteresovaných stran.
1.10 EHSV hodlá přispět k diskusi prostřednictvím postupného vytvoření databáze, jež by umožnila šíření osvědčených metod, registrovala obtíže, s nimiž se setkávají subjekty v praxi atd., aby byly posíleny odborné znalosti, na nichž bude moci stavět Komise a zainteresované strany.
1.11 Ve sdělení je proto více otázek než odpovědí, resp. kladou se nové otázky, na jejichž zodpovězení dosud společnost marně čeká.
1.12 EHSV toho hluboce lituje.
Toto sdělení nepodporuje skutečně politiku udržitelného rozvoje, nýbrž je naopak důkazem o tom, že se v současnosti spíše přešlapuje na místě.
2. Hlavní body a pozadí stanoviska
2.1 Dne 13. prosince 2005, tedy bezprostředně před zasedáním Evropské rady v Bruselu ve složení ministrů hospodářství a financí, předložila Komise Radě a Evropskému parlamentu sdělení "Hodnocení strategie udržitelného rozvoje. Akční platforma" [1], které je předmětem tohoto stanoviska.
2.2 Strategie udržitelného rozvoje EU byla přijata v létě 2001 na summitu Evropské rady v Göteborgu.
EHSV vyjádřil několikrát své stanovisko jak k přípravě strategie, tak i ke strategii samotné, naposled m.j. v rámci průzkumných stanovisek o hodnocení strategie udržitelného rozvoje Evropské unie z dubna 2004 [2] a Role trvale udržitelného rozvoje v rámci nejbližších finančních perspektiv z května 2005 [3].
V dubnu 2005 kromě toho společně s Komisí pořádal poradní fórum, kterému se dostalo hodně pozornosti a bylo ohodnoceno jako vysoce konstruktivní; a v březnu 2006 provedl v rámci vypracování tohoto stanoviska další slyšení, jehož výsledky byly samozřejmě zohledněny.
2.3 Komise ještě pod předsednictvím komisaře Prodiho oznámila revizi a schválení strategie udržitelného rozvoje.
K tomu však nedošlo.
Při vypracování dokumentu resp. dokumentů naopak došlo u každého ke značnému zpoždění.
To je asi známkou toho, jaké obtíže mají Komise i Rada při další práci na strategii udržitelného rozvoje.
2.4 V únoru 2005 Komise pod předsednictvím komisaře Barrosa nepředložila revidovanou strategii, nýbrž sdělení "Hodnocení strategie udržitelného rozvoje EU v roce 2005: Výchozí rekapitulace a budoucí směry vývoje" [4].
Hovořila v něm m.j. o "zhoršování neudržitelných trendů", o tom, že pokrok v integraci ekologických otázek do odvětvových politik "byl až dosud omezený", že "chudoba a sociální vyloučení představují rostoucí problém" a že "ve světě rostoucí" vzájemné závislosti "nemůžeme pokračovat ve výrobě a spotřebě tak jako dnes".
[5] z roku 2005, jež by bylo možné považovat nanejvýš za podnětné myšlenky nebo podklady pro revizi, avšak v žádném případě za revidovanou novou strategii pro nadcházející čtyři roky, která splňuje aktuální (neustále více znepokojivé) trendy.
2.6 Výbor vyjadřuje svůj podiv nad tím, že od Komise neobdržel žádné zevrubné připomínky ke svému poslednímu průzkumnému stanovisku o hodnocení strategie udržitelného rozvoje Evropské unie [6], i když se k tomu Komise zavázala.
Mnohé zásadní otázky, které v něm Výbor tehdy nadhodil, dodnes čekají na odpověď, což se odráží a potvrzuje v absenci cílů, myšlenek a zaměření předloženého "akčního programu".
2.7 Výbor rovněž postrádá – stejně jako v roce 2004 – jednoznačné výpovědi o tom, jak jsou obě velké strategie, jimiž je ovlivněna současná činnost EU, totiž strategie udržitelného rozvoje a Lisabonská strategie pro růst a zaměstnanost, vymezeny a zařazeny v souladu s cíli, které si Unie předsevzala v článku 2 Smlouvy o Evropské unii [7].
Z prostudování národních programů reforem týkajících se Lisabonské strategie vyplývá, že trvale udržitelný rozvoj není členskými státy považován za prioritu.
Musíme konstatovat, že došlo k odchýlení od závěrů summitu Evropské rady z března 2005, kde se konstatuje, že strategie udržitelného rozvoje je nadřazenou strategií EU.
2.8 EHSV bude v tomto stanovisku především zkoumat, zda jeho výroky, otázky a doporučení, která formuloval ve výše zmíněných stanoviscích z dubna 2004 a května 2005, byla projednána a zohledněna.
2.9 Dále se analyzuje, zda byly splněny požadavky, které formulovala sama Komise.
3. Obecné poznámky
3.1 Ve sdělení, které se zde hodnotí, Komise podle vzoru mnoha jiných předchozích dokumentů nejprve popisuje obecnou situaci.
Dva citáty z třetího odstavce sdělení popisují situaci velmi jasně a jednoznačně: "Evropa velmi dobře zahájila používání těchto zásad udržitelného rozvoje." ....
Je však nutné vyvinout větší úsilí.
3.2 Výbor může tento výrok potvrdit a souhlasí s obecnou analýzou. V mnoha oblastech byly přijaty české modelové iniciativy jak na úrovni EU, tak i na národní úrovni či na úrovni podniků, nevládních organizací resp. soukromých osob.
Ty však nejsou natolik dostačující, aby již bylo možné hovořit o změně tendence.
3.3 Konkrétní úspěšné příklady se nacházejí jak na národní úrovni (např. pozitivní vliv německého programu pro energetickou sanaci budov příp. pro použití obnovitelných energií na životní prostředí a zaměstnanost), tak na úrovni odvětví (např. nepoužívání klimatu škodlivého HCFC v klimatizacích aut nebo Akční plán pro environmentální technologie) i na samotné úrovni podniků (např. British Petroleum, která se v roce 1998 zavázala snížit do roku 2010 emise skleníkových plynů o 10 % na hodnotu nižší než v roce 1990 a díky energetické účinnosti dosáhla svého cíle již v roce 2003; viz též dopis velkých anglických a nadnárodních podniků podporující britského premiéra v boji proti změně klimatu [8]).
3.4 Příklady dokazují, že udržitelné postupy výroby a spotřeby jsou nejen technicky možné, nýbrž i ekonomicky proveditelné a přispívají k udržování či vytváření pracovních míst. To je třeba sdělovat jasněji než doposud.
Udržitelný rozvoj nezpůsobuje žádné náklady, které by v době špatné hospodářské situace byly neúnosné, jak z části rádi vysvětlují určité kruhy.
3.5 Udržitelný rozvoj naopak představuje jinou – novou – koncepci rozvoje: ekonomický, sociální a ekologický rozměr udržitelného rozvoje se vzájemně posilují a přispívají k zachování "evropských hodnot".
Udržitelný rozvoj podporuje tedy celkový blahobyt společnosti.
V této souvislosti Výbor vítá společné úsilí Komise a Eurostatu o rozvoj "ukazatele prosperity", který má jako měrná veličina z pohledu udržitelného rozvoje vyšší vypovídací schopnost než HDP.
"Ekologická stopa", o které mimo jiné informuje Evropská agentura pro životní prostředí, by mohla takto sloužit.
Takovýto ukazatel by měl zohledňovat externí environmentální náklady, ale rovněž určité sociální náklady.
U udržitelného rozvoje nejde o to, aby nedostatky, které vzniknout během rozvoje určitého sektoru, byly vyrovnány prostřednictvím opatření v jiných sektorech.
Takovým způsobem fungovala politika v minulosti.
Evropská rada v červnu 2005 tuto interpretaci konceptu rozvoje potvrdila a několik dokumentů Evropské komise dokládá, že tento přístup skutečně funguje [9].
3.7 Nejprve je však třeba zahájit širokou diskusi v politice a společnosti o hodnotách, které v Evropě – částečně na rozdíl od jiných oblastí světa – máme a které musíme bránit, a cílích, kterých chceme v Evropě udržitelným rozvojem dosáhnout.
A to není všechno: zdá se, že debata se měla uskutečnit již dříve.
Jen pokud bude vládnout shoda o cílích, kterých se má dosáhnout, a o (evropských) hodnotách, které mají být zachovány, bude možné začít diskutovat o cestách k dosažení těchto cílů (čili o strategii).
EHSV opět pochybuje, zda tato diskuse již v dostatečném rozsahu proběhla.
Opakuje svoje konstatování, které vyjádřil již před dvěma lety, že sám pojem "udržitelnost" je většině občanů naprosto neznámý, a ti, kteří už ho někdy slyšeli, často nerozumí jeho obsahu.
To jsou špatné předpoklady pro politické jednání (s Lisabonskou strategií je to podobné!).
3.8 EHSV je jasné, že debata o hodnotách a cílích právě na pozadí globálních trhů není jednoduchá.
Vedoucí role Evropy při zachovávání zdrojů může např. vést k tomu, že udržitelná výroba nebude přesunuta z Evropy do jiných částí světa (což globálně viděno neznamená žádný úspěch) a že konkurenceschopnost evropských podniků bude negativně ovlivněna.
Ale právě proto, že může vyvstat celá řada problémů, musí se konečně konat široká debata, kterou EHSV již několikrát požadoval.
Zaměření na klíčové oblasti
3.9 Ve svém sdělení se Komise soustředí na následujících šest takzvaných "klíčových otázek":
- změna klimatu a čistá energie,
- veřejné zdraví,
- sociální vyloučení, demografie a migrace,
- řízení přírodních zdrojů,
- udržitelná doprava,
- celosvětová chudoba a rozvojové výzvy.
3.10 EHSV – jak neustále zdůrazňoval již ve svých předchozích stanoviscích – považuje takovéto zaměření za správné, dává však ke zvážení, zda by do úvah neměly být intenzivněji zapojeny přinejmenším ty oblasti, za které je EU plně – i finančně – odpovědná, např. zemědělská a regionální politika.
Je zarážející, že se ve sdělení na tyto oblasti téměř vůbec neodkazuje, v příloze 2 je nanejvýš internetový odkaz např. na nařízení Komise o strategických pokynech Společenství pro rozvoj venkova (Programové období 2007-2013) (KOM(2005) 304 v konečném znění), aniž by byly uvedeny bližší obsahové údaje o cílích a opatřeních v souvislosti s udržitelným rozvojem.
3.10.1 Na úvod sdělení se kupříkladu v rámci popisu úsilí, které EU doposud vynaložila, v krátkosti odkazuje na reformu zemědělské a rybářské politiky a zdůrazňuje se, že "posílení politiky rozvoje venkova" odráží závazek utváření integrovaných politik.
Pro EHSV je však tato formulace zcela nepochopitelná, neboť o nějakém "posílení" nemůže být ani řeč.
V rozporu s politickými sliby Komise a proti doporučením EHSV [10] bude výše finančních prostředků uvolněných na rozvoj venkova v příštím finančním období 2007 – 2013 z části značně nižší, než je současné plnění rozpočtu a než plánovala Komise [11].
3.10.2 S ohledem na rybářskou politiku EHSV pouze podotýká, že se doposud nepodařilo ani zaručit dodržování dohodnutých rybolovných kvót, čímž i nadále dochází k nadměrnému odlovu v mořích.
Prostý výčet různých internetových stránek s informacemi o minulých politikách či plánovaných možných sděleních nebo zelených knihách Komise se vzhledem k této situaci nezdá dostatečný k dosažení zmíněného "operativního" cíle "maximální udržitelné výtěžnosti rybářství do roku 2015" [12].
Nedostatek jasných cílů
3.11 Ve svém sdělení z února 2005 (KOM(2005) 37 v konečném znění) Komise provedla důležitou a z pohledu EHSV rovněž správnou analýzu nadále neudržitelné situace a trendů a v části II ("Reakce na výzvy") učinila oznámení, která EHSV v minulosti požadoval.
Zdůraznilo se v něm, že "ekonomický růst, sociální začlenění a ochrana životního prostředí budou propojeny jak v Evropě, tak v jiných částech světa", že "se udržitelný rozvoj přesune do centra vytváření politik EU" a byla zmíněna "potřeba jasnějších cílů, cílových hodnot a souvisejících konečných termínů jako způsobu zaměřit se na opatření v prioritních oblastech a umožnit měření pokroku.
Ačkoli tyto trendy představují dlouhodobé problémy vyžadující dlouhodobá řešení, je stanovení jasných přechodných cílových hodnot a měření pokroku jediným způsobem jak zajistit, aby se společnost ubírala správným směrem.
Stanovení dlouhodobých cílů proto nesmí znamenat odklad konání."
3.12 Také EHSV vytýkal ve svém stanovisku z dubna 2004 skutečnost, že strategie udržitelného rozvoje obsahuje příliš málo transparentních a tudíž i přezkoumatelných cílů.
Poukázal i na to, že tomu tak vždy nebylo, že ještě ve sdělení Komise, na jehož základě byla konec konců strategie udržitelného rozvoje vypracována, byly formulovány jasné cíle [13].
3.12.1 EHSV již tehdy vysvětlil, že bez příslušných cílů a bez formulace průběžných cílů by strategie postrádala zaměření.
EHSV nadhodil otázku, co to vlastně "strategie" je, a poznamenal, že strategie je definována jako přesné schéma postupu k dosažení cíle, přičemž se předem počítá s faktory, které by mohly mít přínos pro vlastní činnost.
Budoucí strategie udržitelného rozvoje EU by tedy musela
- stanovit jasné cíle,
- popsat jednotlivé nástroje k dosažení cíle nebo cílů, včetně přesného popisu příslušných odpovědností, pravomocí a možností vlivu,
- rozdělit případně dlouhodobé cíle na průběžné cíle, jejichž dodržení resp. dosažení musí být pravidelně přezkoumáváno na základě srozumitelných ukazatelů,
- věnovat se faktorům, které by v rámci tohoto postupu mohly vyvolat problémy,
- zajistit, aby byly všechny politiky neustále analyzovány a hodnoceny za pomoci kritérií udržitelnosti [14].
3.13 Zřejmě největším nedostatkem sdělení Komise a v něm popsaného "akčního programu" je opětovná absence vytyčených skutečných jasných cílů a nastíněných cest k jejich dosažení, přestože to sama Komise považuje za nezbytné.
V samotném dokumentu jsou však popsány jen velmi vágní "klíčové akce" a v příloze 2 je navíc uvedeno množství "operativních cílů a úkolů" a "příkladů probíhajících a plánovaných klíčových akcí", které se buď zdají nahodilé, mají omezenou vypovídací schopnost nebo se nanejvýš mají "přezkoumat" resp. se s nimi má počítat.
3.14 Také není uvedeno, kdo má být za co zodpovědný a jak spolu musí být propojeny různé politické roviny, aby z různých zodpovědností bylo možné vytvořit co nejlepší součinnost.
Žádná diskuse o nástrojích
3.15 EHSV vzal s velkým zájmem na vědomí kapitolu 3.2 a výklad o nejúčinnější kombinaci nástrojů.
Je zcela správné, že "vlády a jiné veřejné orgány mají k dispozici širokou škálu nástrojů, kterými mohou podněcovat občany ke změnám: právní úprava, daně, veřejné zakázky, subvence, investice, výdaje a poskytování informací.
Výzvou je dosažení správné kombinace politik … Zřejmě nejúčinnější metoda na podporu změny je zajistit, aby trhy vysílaly správné signály ("správné stanovení cen"), což bude popud, aby lidé změnili své chování a formovali tak trh.
Toho můžeme dosáhnout, pokud zajistíme, že my všichni, výrobci stejně jako spotřebitelé, neseme plné náklady a následky našich rozhodnutí ve chvíli, kdy tato rozhodnutí činíme.
To například znamená promítnout náklady, které ostatním ve společnosti vznikají "znečišťujícími látkami", do ceny výrobku …"
3.16 EHSV může tento přístup jen zdůraznit.
Kryje se s požadavky mnoha stanovisek, která Výbor přijal v posledních letech [15].
EHSV však hluboce lituje, že dokument zůstává u analýzy a nepodává žádné vysvětlení toho, jak přistupovat k této internalizaci vnějších nákladů.
3.17 EHSV již ve své zprávě z dubna 2004 vyzval Komisi k aktivnímu postoj v této věci a k otevření a vedení dialogu se všemi zúčastněnými kruhy.
Všechny zúčastněné strany by totiž měly nejen velký zájem, nýbrž i právo se dozvědět, jak (a do kdy) má být internalizace vnějších nákladů zajištěna.
EHSV již tehdy rovněž požadoval objasnění možných dopadů internalizace nákladů na konkurenceschopnost ekonomiky obecně a např. na oblast dopravy konkrétně.
Komise sama konstatovala, že v tržních cenách by se odrazila méně než polovina vnějších nákladů na životní prostředí, což znamená, že se podporuje neudržitelné chování na straně poptávky [16].
3.18 EHSV si klade otázku, kde a kdy Komise konečně hodlá tuto diskusi vést.
Podle jeho názoru je strategie udržitelného rozvoje přesně tím správným místem, kde by se tak mělo učinit.
EHSV lituje, že již dva roky slibované předložení sdělení o "Communication on the use of market-based instruments for environmental policy in the internal market" ještě neexistuje.
3.19 Stejně tak EHSV lituje, že následující výpověď Komise je relativně nezávazná: "…Členské státy by si měly společně s Komisí vyměňovat zkušenosti a osvědčené postupy při změně zdanění z práce na spotřebu a/nebo znečišťování způsobem neutrality výnosů, což přispěje k cílům EU týkajícím se zvyšování zaměstnanosti a ochrany životního prostředí."EHSV žádá Komisi, aby zde byla přímo aktivní, aby co nejdříve podnikla příslušný průzkum a zprostředkovala formou sdělení evropským institucím jeho výsledky, hodnocení a odhad důsledků.
3.20 Po upuštění od dávné ctnosti EU formulovat jasné cíle a stanovovat jasné lhůty představuje tato absence diskuse o možných nástrojích a jejich důsledcích další velký nedostatek sdělení.
Uhýbá se tím přirozeně před možnými konflikty, EHSV však opakovaně požadoval aktivní hledání právě této kritické výměny názorů mezi všemi účastníky procesu, neboť bez nich nebude udržitelný proces nijak výrazně postupovat.
3.21 Výbor kladně hodnotí oznámení o lepším skloubení národních strategií se strategiemi evropskými.
K tomu je ale – jak bylo řečeno – nejprve třeba skutečné evropské strategie a nejen jakéhosi dokumentu, který jen spojuje dávno známá stanoviska, prohlášení o záměru a programy, které dosud nebyly s to zvrátit negativní trendy.
3.22 K návrhu Komise vyplývá, že hodnocení dopadu má ústřední význam pro lepší soudržnost různých iniciativ a jejich jednotlivých fází (koncipování, provádění atd.).
Je však nutné respektovat, že se tyto analýzy nesmí opírat pouze o vzniklé náklady, nýbrž musí též zahrnovat jiné ekonomické, sociální a environmentální výhody [17].
Proto by se podle vzoru zkoumání dopadů na konkurenceschopnost mělo vypracovat určité kritérium, aby se zajistilo, že nebudou opomenuty oba naposledy jmenované rozměry.
3.22.1 Výbor znovu opakuje své přesvědčení, že způsobilost pro financování projektů v souvislosti s různými programy a rozpočtovými položkami by mělo vycházet z kritéria trvale udržitelného rozvoje.
[18] Na toto kritérium by měl být též brán zřetel při hodnocení efektivnosti výdajů.
Nedostatek jednoznačného řízení
3.23 Nehledě na nejasné cíle a absenci diskuse o nástrojích nachází EHSV další slabinu dokumentu.
Komise totiž nedává žádnou odpověď na otázku přidělení pravomocí.
Jedná se o choulostivé téma, neboť některé plánované činnosti spadají do příslušnosti Společenství (obchodní politika), zatímco jiné patří spíše mezi kompetence členských států (energetika) nebo jsou předmětem koordinačních snah na evropské úrovni (sociální politika).
Kromě toho se k této rozmanitosti kompetencí řadí ještě další rozměr, totiž globální rozměr (viz též shora).
3.24 EHSV zastává názor, že jednou z příčin nedosažení skutečného pokroku v oblasti trvale udržitelného rozvoje je velký počet strategií, akčních plánů atd., jakož i změny, kterým podléhají v závislosti na politických prioritách v průběhu let.
V souladu s hlavními zásadami udržitelného rozvoje vyhlášenými Evropskou radou v červnu 2005 [19] souhlasí Výbor s tím, že je na Komisi, aby s ohledem na opatření jasně stanovila, která úroveň je odpovědná, a aby se tato úroveň vůči zainteresovaným stranám zavázala zajišťovat dlouhodobou stabilitu a soulad s ostatními opatřeními.
3.25 V souladu se zásadami uvedenými v Bílé knize o evropské správě věcí veřejných, se záměrem "překonat bariéry" mezi EU a občany, vyjádřeným v Bílé knize o evropské komunikační politice, a v návaznosti na poradní fórum z 20.- 21. března 2006 o trvale udržitelném rozvoji Výbor soudí, že je nezbytná stálá a strukturovaná konzultace se zainteresovanými stranami, aby mobilizace místních subjektů dosáhla skutečného pokroku a trvale udržitelný rozvoj se stal konkrétní realitou.
Proto bude usilovat o vytvoření obdobné databáze, kterou již spravuje v souvislosti s jednotným trhem (PRISM).
Cílem této databáze bude zaregistrovat překážky, s nimiž se setkávají místní subjekty, šířit osvědčené metody, informovat organizace zodpovědné za tyto inovační projekty, konkretizovat přístup bottom-up a posilovat odborné znalosti, na nichž staví zvláště Komise při vypracování návrhů směrnic, analýz dopadů a sdělení.
3.26 Výbor dále zastává názor, že reforma Mezinárodního měnového fondu stanovená na rok 2008 poskytne zástupcům z Evropy příležitost promluvit jedním hlasem, aby bylo zajištěno, že se koncepce udržitelného rozvoje stane jedním z kritérií pro poskytování podpory.
3.27 EHSV vítá oznámení Komise hodnotit udržitelný proces v pravidelných dvouletých intervalech na základě zprávy o pokroku a zapojit přitom jak Evropskou radu, tak i Evropský parlament, a navíc využívat roli EHSV a VR jako katalyzátoru ve společnosti.
Vazba na moderní průmyslovou politiku a výzkum
3.28 Nejnovější sdělení Komise k průmyslové politice [20] oznamuje ustavení skupiny na vysoké úrovni pro konkurenceschopnost, energetiku a životní prostředí, úvahy o vnějších aspektech konkurenceschopnosti a přístupu na trhy (jaro roku 2006), jakož i řízení strukturálních změn ve zpracovatelském průmyslu (konec roku 2005).
Výbor vítá ustavení skupiny na vysoké úrovni (únor 2006) a její poslání [21] a je připraven jí být v případě potřeby při její činnosti nápomocen.
Dále doufá, že úvahy, které bude Komise muset později upřesnit, budou v souladu s úsilím zajistit odpovídající využití součinnosti evropských politik a uzavírat kompromisy v zájmu cíle udržitelnosti.
3.29 I když je Výbor bezvýhradným zastáncem cíle, jež spočívá v přidělení 3 % HDP na výzkum a vývoj (2/3 ze soukromého sektoru), soudí, že odpovídající investice a inovace musí být v souladu s perspektivou podpory udržitelného rozvoje.
Bylo by třeba, aby v rámci možností Komise s pomocí Eurostatu a příslušných národních partnerů pravidelně předkládala zprávu o situaci, a to s cílem sloučit Lisabonskou strategii a celkovou strategii trvale udržitelného rozvoje.
V případě potřeby by měla navrhnout doporučení odpovídající hlavním integrovaným směrům, aby zajistila jejich slučitelnost a synergii.
4. Poznámky k některým klíčovým oblastem popsaným v dokumentu Komise
4.1 Na téma "změna klimatu a čistá energie"
4.1.1 EHSV se zděšením konstatuje, že Komise ve svém sdělení téměř odevzdaně přiznává, že změnu klimatu již nelze zadržet a že jde "už jen" o zmírnění dopadu na ty, kterých se změny dotýkají nejvíce.
4.1.2 "Klíčové akce" v této oblasti nejsou ničím jiným než prohlášením o záměru a obezřetným slovním ohlášením snahy o obsáhlé závazky a mezinárodní dohody.
Nedostatek jasných cílů je zejména v této oblasti politiky o to více alarmující, že je již dnes zřejmé, že současný cíl snížení emisí skleníkových plynů do roku 2012 nebude pravděpodobně splněn, a to i přes rostoucí hrozbu a nepopiratelné zhoršení klimatických podmínek s katastrofálními následky pro lidstvo i ekonomiku.
4.1.3 EHSV však přesto vítá spíše obecná vyjádření o využití vlastního potenciálu EU k vyšší účinnosti a k technologickému rozvoji v oblasti obnovitelných zdrojů a spotřeby energie.
EHSV podporuje cíle Komise, důrazně však Radě a Komisi doporučuje vypracovat jasné a v každém případě ctižádostivé cíle, popsat nástroje k jejich dosažení a diskutovat o nich se všemi zúčastněnými stranami.
4.1.4 Nyní to vypadá, že průmysl by ohledně tepelných elektráren bez CO2 mohl stát před průlomem.
V rámci strategie udržitelnosti lze velmi dobře očekávat, že se bude debatovat o otázce, které rámcové podmínky (a tím pádem nástroje) má politika vytyčovat, aby bylo podpořeno uplatnění takové technologie.
4.2 Na téma "sociální vyloučení, demografie a migrace"
4.2.1 I když je Výbor potěšen, že v boji proti chudobě a sociálnímu vyloučení EU nejde pouze o zvýšení nízkých příjmů, domnívá se, že navržené klíčové akce nejsou zdaleka dostačující.
Komise by především měla aktualizovat ukazatele kvality práce [22] z Laekenu [23] a posílit tento rozměr v příslušných hlavních směrech.
4.2.2 Komise oznámila, že bude konzultovat sociální partnery ve věci skloubení pracovního a soukromého života.
V případě, že sociální partneři budou považovat následná opatření za nezbytná, avšak nepodaří se jim uzavřít dohodu na základě článku 139 Smlouvy o ES, by příslušná pravomoc měla podle názoru Výboru přejít na Komisi a evropského zákonodárce.
Tento postup by měl platit i pro jiné dotčené oblasti.
4.3 Na téma "řízení přírodních zdrojů"
4.3.1 I v otázce přírodních zdrojů se klíčové akce zdají spíše nezávazné resp. zcela nevěrohodné.
Komise píše, že "EU a členské státy by měly zajistit dostatečné financování a řízení sítě chráněných oblastí Natura 2000 a lépe začlenit otázku biologické rozmanitosti do vnitřních a vnějších politik s cílem zastavit ztrátu biologické rozmanitosti".
Vzhledem k finančnímu nařízení Evropské rady z prosince 2005, ve kterém byly škrtnuty prostředky právě pro toto odvětví, veřejnost samozřejmě ihned poznala, jak moc jsou politické nároky a politická skutečnost v EU neslučitelné.
4.3.2 V příloze 2 se pod "operativními cíli a úkoly" pro oblast "lepšího řízení přírodních zdrojů" pouze opakují již známé a přijaté politiky, například cíl stanovený v roce 1997 (!) v bílé knize [24], dosáhnout do roku 2010 v kombinaci zdrojů energie podíl obnovitelné energie ve výši 12 %, o kterém však sama Komise ve svém sdělení z 26. května 2004 [25] soudí, že ho současnými opatřeními pravděpodobně nedosáhne.
Nová opatření však navržena nejsou a ani se neprovádí analýza příčin domnělého neúspěchu.
4.3.3 Podle názoru EHSV by stanovení ctižádostivých cílů orientovaných na budoucnost – které vyhlásilo kupříkladu Švédsko na počátku února 2006 – přineslo i zde více rozruchu, pozornosti a podpory než tato vágní prohlášení o záměru, která se nezdají ani nová ani aktuální.
Švédsko si, jak je známo, stanovilo za cíl dlouhodobě nahradit fosilní paliva a zároveň přestat vyrábět jadernou energii.
4.3.4 Kromě toho by se v oblasti úspor energie a energetické účinnosti mohl stanovit veřejně působivý cíl orientovaný na budoucnost a podporující inovace, že například do roku 2020 budou všechny novostavby v Evropské unii stavěny podle koncepce takzvaných "nulových domů", tzn. budov, které již nepotřebují žádnou dodatečnou vstupní energii.
4.4 Na téma "udržitelná doprava"
4.4.1 V oblasti dopravy se nejprve píše, že "současný vývoj je neudržitelný".
4.4.2 Dále Komise uvádí: "Výhody mobility mohou být zajištěny za mnohem menších hospodářských a sociálních dopadů i dopadů na životní prostředí.
Toho je možno dosáhnout snížením potřeby dopravy (například změnou využívání půdy, podporou práce z domova a videokonferencí), lepším využitím infrastruktury a vozidel, změnou způsobů dopravy, například užíváním železnice namísto silnice, cyklistikou a chůzí na krátké vzdálenosti a rozvojem veřejné dopravy, používáním čistších vozidel a rozvojem alternativních látek za ropu, jako jsou biopaliva a vozidla na vodíkový pohon", což obsahově odpovídá stanovisku EHSV o dopravních infrastrukturách budoucnosti [26].
Komise rovněž líčí, že "výhody udržitelnější dopravy jsou široké a značné".
4.4.3 EHSV výroky v podstatě vítá jako i odkazy na situaci, z níž mají všichni účastníci užitek.
EHSV si však klade otázku, proč tedy stále ještě navzdory všem těmto výhodám a možnostem dochází k opakovaně popisovaným negativním trendům např. v dopravě a proč tudíž Komise musí konstatovat negativní vývoj trendů.
4.4.4 Musí existovat důvody, proč lidé a podniky používají a upřednostňují neudržitelné dopravní prostředky navzdory výhodám udržitelného rozvoje, které Komise popisuje.
Tyto pohnutky nejsou v dokumentu analyzovány, avšak bez takovéto analýzy nelze rozvíjet žádné vhodné protistrategie.
4.4.5 Komise uvádí 3 klíčové akce v oblasti dopravy:
- "EU a její členské státy by se měly zaměřit na zatraktivnění alternativ silniční dopravy pro nákladní dopravu a cestující …" (EHSV bere na vědomí, že Komise neslibuje, že již do neudržitelného rozvoje nebude investovat žádné prostředky.)
- "Evropská komise bude nadále zkoumat využití možnosti zpoplatnění infrastruktury v EU …" (EHSV bere na vědomí, že Komise neoznamuje zavedení plného zpoplatnění infrastruktury a dodatečných externích nákladů.)
- "Komise navrhne balíček opatření na zlepšení dopadů automobilů na životní prostředí, která budou podporovat čistá a energeticky účinná vozidla …" (což EHSV vítá).
4.4.6 Z pohledu EHSV je více než sporné, zda EU těmito klíčovými akcemi dostane pod kontrolu rostoucí přetíženost dopravy, na kterou si stěžovala strategie udržitelného rozvoje [27], a bude tak moci dojít například k dostatečnému omezení dopravy.
Požadavky a formulace klíčových akcí zůstávají daleko pozadu za tím, co bylo vyjádřeno v dřívějších dokumentech EU – např. v souvislosti s "občanskými sítěmi" nebo v bílé knize o dopravní politice [28].
4.4.7 Daleko atraktivnější pro zprostředkování strategie udržitelného rozvoje široké veřejnosti a daleko ctižádostivější a cílenější by naopak byl cíl dosáhnout např. do roku 2020 či 2025 toho, že v Evropě bude možné zaregistrovat pouze vozidla s nulovými emisemi.
To by bylo na jedné straně velkým podnětem pro výzkum a vývoj k urychlení technologických inovací a ke zvýšení konkurenceschopnosti evropských automobilů a na druhé straně rovněž ku prospěchu hospodářského rozvoje Evropy.
Kromě toho by se jednalo o technologický přístup, který by mohl pomoci odvrátit ekologickou a klimatickou katastrofu způsobenou rostoucím rozvojem dopravy v některých rozvojových zemích světa.
4.4.8 Takovýto strategický cíl v oblasti dopravy by vedle splnění požadavků EHSV na udržitelný rozvoj dopravy [29] byl hoden evropské strategie udržitelného rozvoje a umožnil by pozitivní výsledek, z něhož by měli všichni účastníci užitek.
4.5 Na téma "celosvětová chudoba a rozvojové výzvy"
4.5.1 Na skutečnost, že ve sdělení se takřka "recyklují" požadavky, které EU již léta vznáší, avšak ještě nebyly splněny, je třeba pohlížet kriticky.
Příkladem je klíčová akce v oblasti celosvětové chudoby, v jejímž rámci by "EU a její členské státy … měly zvýšit svůj objem pomoci na 0,7 % hrubého národního důchodu (HND) v roce 2015 a dosáhnout průběžného cíle, kterým je 0,56 % v roce 2010, přičemž EU-15 má individuální cíl 0,51 % a ostatních deset členských států EU 0,17 &;quot%.
EHSV nijak nepochybuje o tom, že tento požadavek je správný [30].
Připomíná jen, že průmyslové státy slíbily již na zasedání Valného shromáždění OSN dne 24. října 1970 – tedy před více než 35 lety!!!, že dají k dispozici 0,7 % svého HDP na pomoc rozvojovým zemím (což by však samo o sobě přirozeně nevyřešilo všechny problémy).
Neustálé opakování slibů, které nejsou dodržovány, nečiní politiku právě věrohodnější.
4.5.2 Výbor samozřejmě vítá veškeré projevené snahy o potírání celosvětové chudoby.
Komise hodlá zesílit své úsilí k zajištění toho, aby byl mezinárodní obchod používán jako nástroj k dosažení skutečného celosvětového udržitelného rozvoje.
To je nepochybně nesmírně důležitý přístup, z globálního hlediska možná dokonce rozhodující.
Dohoda WTO je obchodní dohodou, která nezná žádná kritéria udržitelnosti, i když světový obchod má na udržitelný rozvoj významný dopad.
Rada a Komise by proto toto důležité prohlášení měly rozhodně zdůraznit, avšak současně nastínit, jak si představují provádění.
4.5.3 To je důležité i z toho důvodu, aby se veřejnosti dalo jasně najevo, že se nejedná jen o pouhé prohlášení o záměru.
EHSV si je vědom toho, že finanční podpory samy o sobě nejsou s to trvale zlepšit životní a pracovní podmínky lidí v rozvojových zemích.
Kromě toho Výbor připomíná, že v závěrech Rady o sociálním rozměru globalizace (březen 2005) se koncepce "lidsky důstojné práce" stala středem pozornosti vnější činnosti EU.
Výbor nemůže akceptovat, že se komparativní výhody některých zemí zakládají na porušování předpisů ILO či předpisů o ochraně životního prostředí.
U těchto předpisů se nejedná o zastíraný protekcionismus bohatých zemí, nýbrž naopak o přínos k zaručení lidské důstojnosti, sociálního pokroku a spravedlnosti.
EU by měla sledovat pokroky dosažené v těchto oblastech a pokud možno spolu s sociálními partnery uznanými ILO v dotyčných třetích zemích (nebo v nich činných a uznávaných zastupujících organizacích občanské společnosti) tyto pokroky hodnotit, a pokud bude konstatováno zhoršení situace, reagovat na ně obchodními sankcemi.
Je škoda, že sdělení Komise na toto nebere zřetel.
4.6 Výbor obecně vyzývá Komisi a členské státy, aby dokázali svými obchodním partnerům, že trvale udržitelný rozvoj nesmí být vnímán jako nákladná záležitost, ale spíše jako zdroj příjmů jak pro hospodářství, jehož cílem je vyšší životní úroveň, tak pro celý svět.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k návrhu směrnice Evropského parlamentu a Rady o vyhodnocování povodní a protipovodňových opatřeních
KOM(2006) 15 v konečném znění – 2006/0005 (COD)
(2006/C 195/09)
Dne 13. února 2006 se Rada, v souladu s čl. 175 odst. 1 Smlouvy o založení Evropského společenství, rozhodla konzultovat Evropský hospodářský a sociální výbor ve věci výše uvedené.
Specializovaná sekce "Zemědělství, rozvoj venkova, životní prostředí", kterou Výbor pověřil přípravou podkladů na toto téma, přijala stanovisko dne 26. dubna 2006.
Zpravodajkou byla paní SÁNCHEZ MIGUEL.
Na 427. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 17. a 18. května 2006 (jednání ze dne 17. května), přijal Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko 141 hlasy pro, 0 hlasy proti a 3 členové se zdrželi hlasování.
1. Závěry a doporučení
1.1 EHSV vítá, že Komise předložila návrh směrnice o protipovodňových opatřeních, jak to požadoval ve svém stanovisku [1] k předchozímu sdělení, a zejména vítá, že tento návrh přebírá metodologii a nástroje rámcové směrnice o vodě (RSV).
Zahrnutím map a plánů pro případ nebezpečí povodně do plánu říčního povodí se upraví veškeré otázky spojené se správou kontinentálních vod a pobřežních oblastí spadajících do povodí.
1.2 Účinné provádění směrnice závisí na předběžném vyhodnocení situace ve všech povodích a pobřežních oblastech, které spočívá v důkladné analýze současné situace zejména v oblastech ohrožených povodněmi z důvodu zásahů člověka a změn klimatu.
1.3 Dále je nutné klást důraz na preventivní opatření proti ničivým následkům povodní, zejména na opatření zaměřená na informování a účast veřejnosti.
EHSV proto žádá Komisi, aby dbala zejména na to, aby byly předpisy stanovené v článku 14 rámcové směrnice o vodě a v tomto návrhu směrnice uplatněny i v plánech povodí.
1.4 Plány řízení povodňových rizik a mapy povodňových rizik, které jsou stanoveny ve směrnici, musí být dále rozpracovány.
Klasifikace vysoce ohrožených povodí musí zahrnovat jak předpisy o prioritních opatřeních (dostatečně financovaných), tak i kritéria zaměřená na minimalizaci nákladů a zvýšení užitku pro obyvatelstvo.
Výsledkem musí být udržitelný a integrovaný rozvoj potenciálních záplavových oblastí.
1.5 S ohledem na činnost Společenství v oblasti mezioborového výzkumu a koordinace je nakonec ještě třeba zdůraznit, že musí být posíleny všechny politiky o evropských vodách.
2. Předběžné úvahy
2.1 Při vypracování směrnice 2000/60/ES neboli rámcové směrnice o vodě zůstala jedna mezera, a sice stanovení cíle protipovodňové prevence, ochrany a zmírňování povodní.
Na území EU došlo v uplynulých deseti letech k více než 100 případům záplav s vysokým počtem obětí a značnými hospodářskými škodami.
Komise předložila sdělení [2] analyzující situaci, ve kterém navrhla koordinovanou akci Evropské unie.
Současný návrh směrnice je součástí této akce.
2.2 Ve sdělení i v návrhu směrnice se klade důraz na to, aby byla všechna opatření vodní politiky koordinována s ostatními existujícími politikami Společenství v oblasti prevence a zmírňování následků povodní.
Politika výzkumu svými projekty, jako je FLOODsite, přispívá ke zlepšení integrovaných analýz a řízení povodňových rizik. Regionální politika vytváří s pomocí strukturálních fondů, především Evropského fondu pro regionální rozvoj a společné zemědělské politiky, a s nástroji oddělování a podmíněnosti [3] obsáhlý balíček, jenž umožňuje dosáhnout lepších výsledků než jednotlivá vodohospodářská opatření.
2.3 Cílem návrhu směrnice je zmírnit a řídit povodňová rizika, která ohrožují lidské životy a zdraví, majetek, přírodu a životní prostředí.
Integrace tohoto návrhu do rámcové směrnice o vodě umožní zjednodušit organizační a administrativní kroky, neboť návrh se vztahuje na existující oblasti povodní podle ustanovení rámcové směrnice o vodě.
To znamená, že veškerá opatření přijatá v zájmu zamezení a zmírnění povodňových rizik musí být prováděna v rámci plánů povodí jednotlivých řek a že příslušné orgány jsou v obou případech totožné a pouze obdrží tyto nové pravomoci.
Kromě toho by se mělo zmínit, že účinnost by byla daleko vyšší, pokud by se lhůty nově navržené směrnice shodovaly s lhůtami v rámcové směrnici o vodě.
2.4 EHSV s návrhem směrnice souhlasí.
Při zkoumání obsahu zjistil, že bylo použito hodně jeho poznámek ze stanoviska ke sdělení z roku 2004 [4].
V tomto ohledu mu nezbývá než Komisi důrazně nutit k plnění její úlohy. Její role při zajišťování, že požadavky rámcové směrnice o vodě budou splněny, je zárukou správného uplatňování právních předpisů ze strany úřadů v jednotlivých členských státech bez opomenutí potenciálních výhod pro třetí státy, které sdílí povodí s Evropskou unií.
3. Shrnutí navrhovaných opatření
3.1 Návrh směrnice je rozdělen do sedmi kapitol:
- Kapitola I obsahuje obecná ustanovení, která upravují předmět směrnice a obsahují definice "povodní" a "povodňového rizika" a která se doplňují o definice článku 2 RSV.
- Kapitola II pojednává o předběžném vyhodnocení povodňových rizik pro jednotlivá povodí, které musí splňovat minimální podmínky stanovené v čl. 4 odst.
2. Na základě tohoto vyhodnocení se povodí bude dělit do dvou kategorií: povodí, v jejichž případě se dospěje k závěru, že žádná potenciálně významná povodňová rizika neexistují, a povodí, v jejich případě se dospěje k závěru, že existují potenciálně závažná povodňová rizika.
Vyhodnocení musí být završeno nejpozději tři roky ode dne vstupu směrnice v platnost.
- Kapitola III upravuje přípravu map povodňových rizik, které se vztahují nejen na říční povodí, nýbrž i na úseky pobřeží, které se nacházejí v oblasti povodí.
Tyto mapy se budou vypracovávat podle pravděpodobnosti zaplavení jednotlivých zeměpisných oblastí tak, aby bylo možné vyhodnotit následky pro obyvatelstvo, ekonomiku regionu a životní prostředí.
- O plánech řízení povodňových rizik pojednává kapitola IV, článek 9 a následující.
Na úrovni oblasti povodí a v souladu s klasifikací podle předběžného vyhodnocení připraví členské státy plány řízení povodňových rizik tak, aby se minimalizovala pravděpodobnost vzniku povodní a jejich ničivých následků.
Musí tedy zasahovat do hospodaření s vodou a půdou, územního plánování a využití území.
Opatření však v žádném případě nesmí způsobit škody v sousedních zemích.
- Informování veřejnosti a účast veřejnosti jsou tématem kapitoly V, která přebírá ustanovení článku 14 rámcové směrnice o vodě a měla by být součástí přípravy jak předběžného vyhodnocení, tak i plánů řízení.
- Kapitola VI pojednává o výboru zřízeném podle článku 21 rámcové směrnice o vodě, který je Komisi nápomocen.
- Nakonec jsou v kapitole VII stanoveny lhůty pro podávání zpráv Komise Evropskému parlamentu a Radě (rok 2018), jakož i lhůty pro členské státy, které budou do dvou let ode dne vstupu směrnice v platnost informovat Komisi o právních předpisech k jejímu provádění.
4. Připomínky k návrhu Komise
4.1 EHSV konstatuje, že začleněním tohoto návrhu směrnice do metodiky rámcové směrnice o vodě se podpoří začlenění plánů řízení povodňových rizik do plánů povodí, takže bude zajištěno nezbytné plánování opatření vždy pro celou oblast povodí, a opatření a akce příslušných orgánů na různých úrovní (místní, národní, nadnárodní) budou navzájem sladěny a koordinovány.
4.2 Zařazením řízení povodňových rizik do rámcové směrnice o vodě se dále podpoří definice "povodní" jako přirozené a běžné součásti funkce říčních a pobřežních systémů.
Definice "povodňového rizika" se odvozuje od ničivých následků pro lidské zdraví, životní prostředí a hospodářskou činnost a tím i pro vodní útvary, které jsou předmětem rámcové směrnice o vodě.
4.3 Jedním z nejvýznamnějších závěrů stanoviska EHSV [5] je, že musí být provedeno předběžné vyhodnocení povodňových rizik. Do té míry návrh směrnice, konkrétně ustanovení článků 4 a 5, usnadní vědeckou přípravu příslušných plánů řízení povodňových rizik.
Je vhodné zmínit některé z těchto požadavků:
- popis povodní, ke kterým v minulosti došlo;
- popis povodňových procesů a jejich citlivost vůči změnám;
- popis rozvojových plánů, které vedou k změně ve využití území, v rozmístění populace nebo v hospodářských činnostech a způsobují tak zvýšení povodňových rizik.
4.4 Za povšimnutí stojí i klasifikace povodí a pobřežních oblastí s takovýmto resp. bez tohoto povodňového rizika.
EHSV souhlasí, že cílem řízení povodňových rizik je snížit pravděpodobnost a dopady povodní. K tomuto účelu je nezbytné klasifikovat postupy, které lze uplatnit, jakož i opatření a kritéria jejich správného výběru pro každý jednotlivý případ.
4.5 EHSV Komisi navrhuje, aby do článku 9 a do přílohy (plány řízení povodňových rizik, písmeno A) zahrnula následující zásady a opatření:
- Obnova říčních a pobřežních systémů prostřednictvím obnovy území a prvků důležitých pro přirozené samoregulační funkce povodí (zalesňování horských oblastí, ochrana mokřadů a souvisejících ekosystémů, monitoring eroze a sedimentace ve vodních tocích, programy nalézání alternativních způsobů využití území atd.);
- Uplatňování zásady udržitelného rozvoje záplavových oblastí prostřednictvím:
- odhadu hospodářského potenciálu využití území v souladu s přirozenou povodňovou aktivitou,
- plánování přechodu k modelům v různých oblastech plánování, zejména územního.
4.6 V zájmu větší účasti občanské společnosti na opatřeních k zamezení povodňovým rizikům a škodám je ve všech členských státech třeba vytvořit systém informování a účasti veřejnosti, tak, jak je stanoveno v článku 14 rámcové směrnice o vodě.
Za tímto účelem je však účast nutná jak u plánů řízení povodňových rizik, tak u předběžného vyhodnocení.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k návrhu rozhodnutí Rady o vytvoření mechanismu civilní ochrany Společenství (přepracovaná verze)
KOM(2006) 29 v konečném znění – 2006/0009 (CNS)
(2006/C 195/10)
Dne 7. března 2006 se Rada, v souladu s článkem 37 Smlouvy o založení Evropského společenství, rozhodla konzultovat Evropský hospodářský a sociální výbor ve věci výše uvedené.
Specializovaná sekce "Zemědělství, rozvoj venkova, životní prostředí", kterou Výbor pověřil přípravou podkladů na toto téma, přijala stanovisko dne 26. dubna 2006.
Zpravodajkou byla paní Sánchez Miguel.
Na 427. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 17. a 18. května 2006 (jednání ze dne 17. května), přijal Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko 144 hlasy pro, 1 hlas proti a 1 člen se zdržel hlasování.
1. Závěry a doporučení
1.1 EHSV vítá rozhodnutí Rady o mechanismu civilní ochrany Společenství, které celkově zohledňuje poznámky EHSV formulované v jeho stanovisku z listopadu 2005 ke sdělení na téma zlepšení tohoto mechanismu. [1]
1.2 EHSV by rád zdůraznil, že jakožto metoda zjednodušení právních předpisů Společenství usnadňuje přepracovaná verze orgánům civilní ochrany v členských státech porozumění právním předpisům a jejich používání a umožňuje jim lépe reagovat na přírodní katastrofy či katastrofy způsobené lidmi.
1.3 Posílením činnosti mechanismu tím, že mu budou přiděleny větší pravomoci a především větší a lepší prostředky, je možné usnadnit zásah v rámci i vně EU.
Obzvláště důležitý je odkaz na koordinaci mezi tímto mechanismem a Úřadem OSN pro koordinaci humanitární činnosti.
EHSV se však domnívá, že tato koordinace by měla být rozšířena na Červený kříž a nevládní organizace, které působí v postižených oblastech, a měla by rovněž vystupovat jako koordinátor pro dobrovolníky, kteří hrají při katastrofách důležitou roli.
1.4 Dostatečné rozpočtové prostředky jsou velmi důležité, aby mechanismus správně fungoval, a je rovněž důležité uznat potřebu týkající se zlepšení informací, zajištění dopravních prostředků, poskytnutí odborné přípravy atd. EHSV znovu připomíná nezbytnost tohoto důležitého bodu a domnívá se, že by Komise měla mít k těmto fondům přístup a měla by požadovat od členských států, aby vyhověly závazkům v této oblasti, a tím mohla být civilní ochrana úspěšně dokončena.
2. Úvod
2.1 Mechanismus civilní ochrany Společenství byl zřízen v roce 1981; [2] od té doby, spolu s akčním programem v oblasti civilní ochrany [3], usnadnil mobilizaci a koordinaci v oblasti civilní ochrany v EU a mimo ni.
Zkušenosti získané během těchto let jasně ukazují, že tento mechanismus musí být zlepšen, zejména jelikož jak Evropský parlament, tak Rada uznaly význam jeho zásahu při rozsáhlých katastrofách v EU a mimo ni.
2.2 Za účelem zefektivnění mechanismu vydala Komise sdělení [4] navrhující několik zlepšení se zaměřením na:
- větší koordinaci mezi mechanismem a národními systémy civilní ochrany, a s mezinárodními organizacemi, zejména s OSN,
- větší přípravu týmů se zvláštním odkazem na existenci pohotovostních modulů a vytvoření záložních modulů v každém členském státě, dostupných pro činnost v rámci i vně EU,
- analýzu a hodnocení potřeb pro každou katastrofu prostřednictvím systému včasného varování za využití prostředků Společného nouzového komunikačního a informačního systému (CECIS),
- posílení logistické základny.
2.3 EHSV vydal stanovisko [5] k tomuto sdělení, v němž vítá navrhovaná zlepšení, ale domnívá se, že by mohla být upravena některá opatření s ohledem na zkušenosti získané zejména během nedávných zásahů při reakci na katastrofy v Asii.
Ve svém stanovisku EHSV předkládá Komisi následující návrhy zaměřené na zlepšení fungování mechanismu:
- systém CECIS by mohl být posílen prostřednictvím systému založeném na satelitních spojeních, který by napomáhal zvyšovat znalosti o katastrofách a poskytoval by údaje potřebné pro rozmístění prostředků a lidí,
- při výcviku zásahových týmů by měla být brána v úvahu potřeba učit se cizí jazyk a měl by existovat viditelný identifikační systém pro pracovníky vyslané EU, jejichž úkolem je odstraňovat škody vzniklé katastrofami,
- měly by existovat minimální zásahové prostředky, které by byly koordinovány s mechanismem a s OSN, za tímto účelem by měl být vytvořen ústřední technický orgán, který by byl v pohotovosti 24 h denně, s dostatečnými prostředky, aby byl pohotovostní za optimálních podmínek,
- mechanismus by měl být schopen využít svých vlastních komunikačních a dopravních prostředků.
3. Připomínky k návrhu
3.1 Rozhodnutí Rady, které přepracovává předchozí rozhodnutí z 23. října 2001 a výše zmíněné sdělení v jeden text, je v souladu s programem Komise na zjednodušení právních předpisů.
Použitá metoda přepracování usnadní provádění jak pro mechanismus, tak pro národní orgány odpovědné za civilní ochranu.
Obsah se rovněž výrazně zlepšil, a to jak z hlediska fungování mechanismu civilní ochrany Společenství, tak z hlediska poskytování prostředků nutných pro to, aby byl mechanismus operační.
3.2 EHSV vítá tuto iniciativu, jejímž cílem je objasnit úlohu orgánu Společenství odpovědného za koordinování zásahu v případě katastrofy v EU a mimo ni, zvláště jelikož její rozsah byl rozšířen o katastrofy způsobené lidmi, teroristické útoky a znečištění v důsledku námořních havárií.
3.3 Ještě důležitější je zahrnutí některých zlepšení do mechanismu, jak navrhoval EHSV ve svém stanovisku z roku 2005.
Například je třeba zdůraznit odkaz v článku 2 na dostupnost podpory z vojenských prostředků a kapacit, které jsou často nezbytné pro rychlý, účinný zásah.
Další z návrhů EHSV byl rovněž zahrnut: přijetí opatření pro dopravu, logistiku a jinou podporu na úrovni Společenství.
3.4 EHSV znovu zdůrazňuje svou podporu pohotovostním modulům, které mají být poskytovány členskými státy a koordinovány mechanismem, a mají být ve stálém spojení s CECIS, aby bylo možné prostřednictvím systému včasného varování rozmístit dostatečné prostředky včetně dodatečných dopravních prostředků.
3.5 Byla provedena jedna úprava týkající se zásahu mimo EU, která nebyla zmíněna ve sdělení.
Tato úprava stanovuje, že s postiženou zemí naváže spojení členský stát, který bude v dané době vykonávat předsednictví Rady EU. CECIS však bude mít potřebné informace a Komise určí pohotovostní koordinační tým, který bude zároveň v koordinaci s OSN.
EHSV se domnívá, že mechanismus civilní ochrany Společenství by měl při svých činnostech zahrnovat zastoupení EU na nejvyšší úrovni, a vyzývá proto k zapojení vysokého představitele EU pro zahraniční politiku; nedomnívá se však, že je systém ve svém konečném návrhu plně operační.
3.6 Je důležité vzít na vědomí nový článek 10, který ustanovuje, jak bude mechanismus Společenství doplňovat národní orgány civilní ochrany, jimž může být poskytnuta pomoc při dopravě a prostřednictvím mobilizace modulů a týmů schopných zásahu na daném místě.
3.7 Konečně článek 13 ustanovuje pravomoci Komise při provádění všech opatření stanovených v rozhodnutí, zejména dostupnost prostředků pro zásah, CECIS, týmy odborníků a jejich odbornou přípravu a jakoukoli další dodatečnou podporu.
EHSV vítá odkaz na dostupnost prostředků, ale domnívá se, že tyto prostředky by měly být kvantifikovány, aby bylo možné působit v každé přidělené oblasti působnosti.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k tématu Zelená kniha – Zlepšení duševního zdraví obyvatelstva – Na cestě ke strategii duševního zdraví pro Evropskou unii
KOM(2005) 484 v konečném znění
(2006/C 195/11)
Dne 14. října 2005 se Evropská komise, v souladu s článkem 262 Smlouvy o založení Evropského společenství, rozhodla konzultovat Evropský sociální a hospodářský výbor ve věci Zelená kniha – Zlepšení duševního zdraví obyvatelstva – Na cestě ke strategii duševního zdraví pro Evropskou unii.
Specializovaná sekce "Zaměstnanost, sociální věci, občanství", kterou Výbor pověřil přípravou podkladů na toto téma, přijala stanovisko dne 3. května 2006.
Zpravodajem byl pan BEDOSSA.
Na 427. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 17. a 18. května 2006 (jednání ze dne 17. května 2006), přijal Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko 142 hlasy pro, 1 hlasem proti a 1 člen se zdržel hlasování.
1. Shrnutí
Jedná se o jednoznačné prohlášení o významu duševního zdraví v Evropě.
Proto je třeba vypracovat strategii, která:
- je složená z více částí zaměřených na:
- zlepšení informovanosti o zdraví,
- vyváženější reakce při ohrožení na zdraví,
- snížení nerovností v oblasti zdraví,
- zajištění vysoké úrovně sociální ochrany a dobrého zdraví pomocí mezioborové strategie.
- stanoví cíle pro:
- podporu duševního zdraví všech lidí,
- zvýšení významu preventivních opatření,
- zlepšení kvality života nemocných,
- vytvoření informačního systému a programu výzkumu pro EU.
- vypracuje doporučení, zejména:
- pilotní projekt o vytvoření regionálních sítí pro výměnu informací mezi všemi zainteresovanými subjekty,
- podporu procesu deinstitucionalizace pro lepší využití stávajících zdrojů.
- určí osvědčené postupy pro podporu sociálního začlenění duševně nemocných a pro ochranu jejich práv, čímž by se měla zabývat Agentura pro základní práva EU.
Zvýšení významu duševního zdraví je zapříčiněno několika faktory rozvoje:
- explosivním a masovým nárůstem poptávky od psychiatrie až po duševní zdraví,
- nevratným vstupem pacientů a/nebo jejich zástupců do hry, který působí na všechny politiky,
- nerovnováhou mezi pobytem v nemocnici a ambulantní léčbou, problémy spojenými s flexibilitou celého odvětví zdravotní péče, od pohotovostních služeb až po lékařskou a sociální péči.
2. Problematika
2.1 Duševní poruchy představují na celém světě jednu z deseti hlavních příčin nesvéprávnosti a z tohoto důvodu mají devastující sociální a hospodářské důsledky pro jednotlivce, rodiny a vlády.
2.2 Lidé s duševním postižením musí často čelit diskriminaci nebo jistému vyloučení a závažným porušením svých základních práv.
2.3 Mezi problémy duševního zdraví a chudobou existuje jistá vazba, která zvyšuje riziko duševních poruch a omezuje přístup k základnímu ošetření.
Jednotlivé země by tedy měly mezi významné otázky v oblasti veřejného zdraví zařadit problémy spojené s duševním zdravím.
2.4 Duševní zdraví totiž často není jednou z priorit zdravotnictví, částečně protože všechny země nemají dostatečné možnosti poskytovat kompletní a účinné služby v oblasti duševního zdraví.
2.5 Nástroj Společenství v oblasti duševního zdraví, který je součástí programu Evropské unie pro zlepšení veřejného zdraví na období 2003-2008, se zakládá na článku 152 Smlouvy o ES a je třeba si povšimnout, že jakákoli opatření v této oblasti musí brát v úvahu zodpovědnost členských států, zejména při organizaci zdravotnictví a poskytování zdravotní péče.
2.6 Zelená kniha Komise si klade za cíl zahájit v rámci evropského akčního plánu rozsáhlou diskusi o lepším zvládání duševních nemocí a propagaci dobrého duševního zdraví na úrovni Unie, a to z následujících důvodů:
- zdraví bytostně souvisí se zdravím duševním, je důležité jak pro jednotlivce, tak pro celou společnost.
Pro jednotlivce představuje duševní zdraví prostředek, jenž jim umožňuje rozvíjet se, nalézt si své místo ve společenském, akademickém a pracovním životě a pokud se Evropská unie chce stát znalostní společností, představuje pro ni také významný zdroj sociální soudržnosti,
- duševní poruchy představují velkou zátěž a každý z nás má ve svém okolí někoho blízkého, kdo trpí duševní patologií.
Tyto poruchy snižují kvalitu života pacientů a jejich blízkých. Jsou také jedním z hlavních důvodů pracovní neschopnosti,
- sociální a hospodářské důsledky duševních poruch jsou velice vážné: zatěžují zdroje společnosti a způsobují velké ztráty hospodářskému, sociálnímu, vzdělávacímu jakož i trestnímu a soudnímu systému.
Zkušenosti některých zemí dokazují, že duševní poruchy jsou jednou z hlavních příčin pracovních absencí, předčasných a invalidních důchodů,
- sociální vyloučení, stigmatizace duševně nemocných a jejich diskriminace jsou stále aktuálním tématem.
Léčba může představovat vážný zásah do lidských práv a důstojnosti jednotlivců, způsobuje ztrátu důvěry ve společnost a snižuje tím pádem "sociální kapitál Unie".
2.7 Po Evropské ministerské konferenci Světové zdravotnické organizace (WHO) o duševním zdraví, která se konala v lednu 2005, Evropská komise jako spolupracující partner konference v rámci partnerství s WHO zveřejnila, v říjnu 2005, Zelenou knihu s názvem Zlepšení duševního zdraví obyvatelstva – Na cestě ke strategii duševního zdraví pro Evropskou unii, která se zabývá veřejným zdravím na základě článku 152 Smlouvy o ES, a zahájila veřejnou konzultaci o duševním zdraví na evropské úrovni.
2.8 Zlepšení duševního zdraví evropského obyvatelstva představuje jasně vytyčený cíl v rámci strategie, která přesahuje oblast zdravotnictví a směřuje obecněji k návratu na cestu dlouhodobé prosperity, k větší solidaritě, sociální spravedlnosti a zlepšení kvality života.
2.9 Zelená kniha by měla podnítit diskusi a zahájit proces konzultace s veřejnými orgány, odborníky, organizacemi pacientů v roce 2006 a předložit tak koncem tohoto roku návrhy na činnosti, které budou v pravomoci Společenství a vytvoří strategii Unie v oblasti duševního zdraví.
3. Analýza a návrhy obsažené v zelené knize
3.1 Jednoznačné prohlášení o významu duševního zdraví v Evropě
3.1.1 S náležitým odůvodněním se odhaduje, že v časovém rozmezí jednoho roku trpí alespoň jednou z duševních poruch 27 % Evropanů dospělého věku, z čehož 6,3 % představují somatoformní poruchy, 6,1 % deprese a 6,1 % fóbie.
3.1.2 Počet sebevražd ve státech Unie přesahuje počet úmrtí způsobených dopravními nehodami nebo HIV/AIDS.
3.1.3 Dopad na společnost se projevuje různými způsoby, které zpráva zhodnotí po finanční stránce se zaměřením na ztrátu produktivity, náklady pro sociální, vzdělávací jakož i trestní a soudní systém.
3.1.4 Mezi členskými státy (ale i v jejich rámci) existují závažné nerovnosti.
3.2 Důvod pro vypracování strategie duševního zdraví na úrovni Společenství
3.2.1 Program Evropské unie pro zlepšení veřejného zdraví se skládá z několika částí zaměřených na:
- zlepšení informovanosti o zdraví,
- vyváženější reakce při ohrožení na zdraví,
- zajištění vysoké úrovně sociální ochrany a dobrého zdraví za pomocí mezioborové strategie,
- snížení nerovností v oblasti zdraví.
3.2.2 Strategie Společenství týkající se duševního zdraví by se mohla zaměřit na následující cíle:
- podporu duševního zdraví všech lidí,
- preventivní opatření v boji proti duševním nemocem,
- zlepšení kvality života duševně nemocných jejich zařazením do společnosti a ochranou jejich práv a důstojnosti,
- vytvoření systému EU pro informace, výzkum a znalosti o duševním zdraví.
3.2.3 Doporučení Rady by se jako jedna z možných iniciativ na úrovni Společenství mohla zaměřit na omezení depresí a sebevražedného chování, která se opírají o pilotní projekt pro vytvoření regionálních sítí k výměně informací mezi zdravotnictvím, pacienty a jejich příbuznými, zprostředkovateli a širokou veřejností, který přispěl ke snížení pokusů o sebevraždu mezi mladými lidmi o 25 %.
3.2.4 Evropská komise v rámci svých aktivit zaměřených na lepší začlenění duševně nemocných do společnosti vyzývá členské státy, aby urychlily proces deinstitucionalizace.
V posledních letech Komise financovala studii, z níž vyplynulo, že nahrazení psychiatrických zařízení alternativami založenými na společném soužití ve skupině umožnilo zlepšit kvalitu života postižených lidí.
V červnu 2005 bylo vyhlášeno výběrové řízení na studii, která má přednést a analyzovat způsob využití stávajících zdrojů a poskytnout údaje o deinstitucionalizaci.
3.2.5 V těchto souvislostech by mohly být naplánovány i další iniciativy na úrovni Společenství:
- Evropská unie by mohla určit osvědčené postupy pro podporu zařazení duševně nemocných do společnosti a pro ochranu jejich práv,
- podmínky duševně nemocných a situace v psychiatrických zařízeních by měly být zaručeny základními a lidskými právy uvedenými v Chartě základních práv, jež je součástí návrhu Evropské ústavy.
3.2.6 Evropská unie si přeje vylepšit znalosti o duševním zdraví podporou výzkumných programů a vytvořením styčné skupiny mezi politikou a výzkumem.
4. Postoj Výboru k návrhům
4.1 Zvýšení významu duševního zdraví je zapříčiněno několika faktory rozvoje
4.1.1 Poslední léta byla ovlivněna několika faktory: explosivním a masovým nárůstem poptávky a změnou pojetí od psychiatrie až po duševní zdraví a nevratným vstupem do hry pacientů a zástupců jejich rodin.
Všechny tyto faktory vedly, v závislosti na tempu zvoleném jednotlivými státy, k legislativním úpravám nebo změnám předpisů a prokázaly tak více či méně výrazné politické a administrativní uvědomění.
4.1.2 Masový nárůst poptávky, který způsobil přeplnění všech dostupných zařízení, je spojený s komplexní interakcí mezi změnou ve vnímání duševních poruch a psychiatrie, které jsou společností spíše akceptovány, nebo alespoň méně stigmatizovány, a službami v rámci nabídky.
Tato změna, která byla zaznamenána ve stejném období ve všech rozvinutých státech, se odráží v epidemiologii: 15 % až 20 % představují duševní poruchy, jež je možno diagnostikovat v průběhu jednoho roku u celé populace, 12 % až 15 % má za následek pracovní neschopnost (stejný počet jako kardiovaskulární nemoci, dvakrát více než onemocnění rakovinou), 30 % všech let života je ztracených předčasnou smrtí nebo pracovní neschopností (zdroj WHO, 2004).
Tento nátlak se také odráží ve způsobu plánování ve zdravotnické oblasti, jež v průběhu let přiděluje oboru psychiatrie čím dál tím více úkolů.
4.1.3 Masový nárůst poptávky a změny ve vnímání tohoto oboru společně navýšily poptávku po ambulantním způsobu léčby, což narušilo tradiční bipolární pojetí nemoci a zdraví jako jakéhosi kontinua od jednotlivých klinických stavů, až po psychické utrpení.
Není již možné oddělovat pozorované poruchy od sociálního kontextu, ve kterém se daný subjekt vyvíjí a prokázalo se, že při posuzování potřeb je třeba brát v úvahu také sociální rozměr duševních poruch.
Důležitá část úkolů psychiatrie nyní spočívá v upřesnění, co spadá a nespadá do oboru psychiatrie, co do něj spadá natolik, že si vyžaduje reakci tohoto oboru, aniž by byl obor omezen pouze na tuto činnost, tak aby bylo možno sdílet zátěž s ostatními partnery a nebo jim pomoci stát se opět hlavními subjekty při pomoci nebo při terapiích.
Toto dialektické a někdy konfliktní napětí mezi klinickým, mravním a organizačním pojetím svědčí o změně paradigmatu: psychiatrie proti duševnímu zdraví. Je také příčinou mnohdy rozporuplné terminologie, včetně úředních dokumentů.
V mezinárodních publikacích rozlišení mezi psychiatrií (psychiatry) a duševním zdravím (mental health) nepůsobí problémy.
4.1.4 Posledním, a zdaleka ne nevýznamným prvkem, je důležitá role pacientů a zástupců jejich rodin.
Svědčí o celkovém vývoji situace, na francouzské i celosvětové úrovni, jež se neomezuje pouze na obor psychiatrie, a byla ještě posílena některými patologiemi (AIDS), které hluboce pozměnily vztah mezi lékařem a pacienty.
Legislativa o právech nemocných, odkaz na pacienty a jejich rodiny v administrativních dokumentech při organizaci služeb v oblasti psychiatrie, přizpůsobování se potřebám a konkrétní realizace jsou pozoruhodnými důkazy tohoto vývoje.
4.1.5 Toto zvýšení významu duševního zdraví se projevuje také u zástupců obyvatelstva a potencionálních pacientů.
Politika, obecní politika a politika duševního zdraví jsou čím dál více propojeny.
Volení zástupci jsou čím dál více zapojováni do procesu, kterým je dopad způsobený rozvojem psychiatrie, a ve kterém jejich úloha neustále poroste.
4.1.6 Rozvoj psychiatrie krajně vyostřil nerovnováhu mezi pobytem v nemocnici a ambulantní léčbou a problémy spojené s flexibilitou celého odvětví zdravotní péče, od pohotovostních služeb až po lékařskou a sociální péči.
Zdůraznil také časté nezdary při procesu deinstitucionalizace a chybějící začlenění psychiatrie do prostředí všeobecných nemocnic.
Vzhledem k tomu, že hranice mezi lékařským a sociálním oborem, mezi vykonáváním profese a odbornou přípravou je těžce definovatelná, je základní a průběžné vzdělávání v rámci nových typů zaměstnání jedním z klíčových řešení do budoucnosti.
Kromě těchto závažných změn se vyskytly nové problémy, týkající se například duševně nemocných vězňů, starších osob s neurodegenerativními onemocněními, která ústí v duševní postižení, a obzvláště zanedbávaných skupin populace.
4.1.7 Konec druhé světové války, povědomí o zkušenostech obětí koncentračních táborů a boj za lidská práva, kritický pohled na způsob hospitalizace duševně postižených v minulosti, objevení a rozvoj psychotropních látek, založení různých pacientských organizací a omezování rozpočtu – všechny tyto faktory uvedly ve většině rozvinutých zemí oblast psychiatrie do procesu, který mezinárodní publikace nazývají podle anglosaského názvu deinstitucionalizací, to znamená, že organizace zdravotnictví a poskytování zdravotní péče neupřednostňuje hospitalizaci, ale spíše se soustřeďuje na zákroky, jež umožňují pacientům léčit se v jejich přirozeném prostředí.
4.1.8 Vždy, když proces deinstitucionalizace upřednostnil omezování hospitalizace, narazil na úskalí: tendenci společnosti a oboru psychiatrie prohlásit velké množství duševně nemocných za právně odpovědné osoby a ponechat je ve vězení nebo je do vězení přesunout, ponechat bez péče pacienty z okrajových a nezabezpečených vrstev společnosti, pacienty s přerušenou nebo ukončenou zdravotní péčí, bez trvalého bydliště a sociálního zabezpečení, ze kterých se stávají bezdomovci (homeless); tzv. "syndrom otočných dveří" (revolving door), neboli bludný kruh některých pacientů, kteří v nikdy nekončícím cyklu zahajují léčbu v nemocnici, poté z nemocnice odchází a opět se do ní vrací.
V průběhu let a v důsledku rozpočtových škrtů výše uvedené prvky společně s masovým nárůstem poptávky způsobily přeplnění pohotovostních služeb a zdravotních zařízení a došlo tak k vytvoření dodatečných zdravotních lůžek, jemuž se pravděpodobně dalo předejít. K tomuto trendu přispěly také závažné nehody, jako útoky agresivních duševně nemocných pacientů nebo útoky na tyto pacienty.
Političtí činitelé se tak nechali ovlivnit veřejným míněním, které je přinutilo předložit opatření týkající se bezpečnosti občanů nebo naopak navrhnout strategii v oblasti duševního zdraví.
4.2 Informovanost a sdělovací prostředky
Sdělovací prostředky většinou duševní utrpení zobrazují ve spojení s agresivními útoky, kterých se dopouštějí duševně nemocní (i když duševně nemocných útočníků není více než útočníků ve zbytku populace).
Důsledkem této situace je vytváření negativních stereotypů a zvýšené obavy o bezpečnost, jež vedou k větší netoleranci a zavrhnutí duševně nemocných osob.
Stálá informovanost v oblasti duševního zdraví nesmí zůstat nekontrolovaným a stále citlivějším tématem, což by mělo zabránit závažným následkům a musí se zaměřit na širší veřejnost využitím sdělovacích prostředků a odborníků.
4.3 Podmínky a prvky společné strategie pro podporu duševního zdraví
4.3.1 EHSV podporuje iniciativu Komise, která si klade za cíl vypracovat integrovanou evropskou strategii duševního zdraví.
Výbor se domnívá, že diskuse o výzkumu, upřesnění a vypracování této strategie by měla klást důraz na znalostní společnost.
To mimo jiné znamená, že evropská společnost musí:
- mít jasnou představu o pojetí duševního zdraví a oblasti, kterou pokrývá,
- odhadnout rozsah této problematiky tak, jak ji známe v současnosti a také její vývoj,
- značně posílit zapojení evropské společnosti tak, aby se skutečně účastnila vytváření podmínek, které umožní činit koherentní rozhodnutí.
4.3.2 Potřeby v této oblasti jsou proto natolik rozsáhlé, že vyžadují vytvoření ambiciózního programu a definování společné strategie založené na několika plně sdílených zásadách.
Je třeba zdůraznit, že méně závažné zdravotní problémy přitahují podstatně větší pozornost.
Situace v oblasti duševního zdraví je mimoto v jednotlivých evropských zemích odlišná a do budoucna je ohrožena jistým opožděním, které bude ještě výraznější v zemích, jež se stanou členy Společenství až v dlouhodobějším horizontu.
Zdá se, že některé podmínky by měly být upřesněny již nyní.
4.3.3 Společná strategie tedy nejprve vyžaduje vypracování sdílených termínů a definicí, jako například "duševní nemoci" a "lidé s duševním postižením".
4.3.4 Prioritou oblasti duševního zdraví je její uznání a význam, což představuje výrazný pokrok vedoucí k prosazení nezbytných prostředků pro činnost.
4.3.5 Na druhé straně musí být toto prohlášení podloženo vyhodnocením aktuální situace, jednak v souvislosti s potřebami, jednak s již přijatými opatřeními.
4.3.6 V oblasti plánovaných činností je možno návrhy zelené knihy pouze podpořit.
Činnosti podporující duševní zdraví kladou důraz na děti a mládež, pracující obyvatelstvo a starší osoby.
4.4 Na cestě k duševnímu zdraví občanů
4.4.1 Oblast duševního zdraví se zabývá utrpením jednotlivců v rodinném a okolním prostředí a v rámci dané společnosti.
Spojuje různá opatření:
- prostředky pro boj s duševními nemocemi, jež spojují prevenci, léčbu a reintegraci,
- prevenční opatření pro vytyčené skupiny populace,
- péči o určité části populace, jež se potýkají s duševním utrpením,
- pozitivní činnost v oblasti duševního zdraví, jež je schopná změnit negativní formy chování jednotlivců, skupin nebo celé společnosti.
4.4.2 Z tohoto hlediska je třeba zdůraznit tři obsahové složky prevence: primární, sekundární a terciární a přizpůsobit je dané oblasti.
Je třeba rozvíjet podporu duševního zdraví a lepší informovanost veřejnosti o osvojení a udržování zdravého způsobu života a vytvoření prostředí, jež vede k seberealizaci.
To platí také pro prevenci, která si klade za cíl snížit důsledky duševních poruch tak, že se zaměří na rizikové faktory a patogenní situace, jako je například:
- preventivní sledování matek a kojenců, jež mají příznaky deprese nebo pocity stísněnosti,
- cílené preventivní sledování dětí, které čelí neúspěchu ve škole,
- informovanost a podpora rodin, jež čelí duševnímu onemocnění,
- studie rizikových faktorů nebo projevů duševního utrpení či nemoci v závislosti na kulturním prostředí,
- zavedení psychiatrie "blízké občanům", která nabídne komplexní přístup k somato-psychickým patologiím a umožní aktivní a pasivní zapojení rodiny (výuka metod pro život a způsobů pomoci nemocným, případně finanční pomoc). Psychologická podpora má větší hodnotu než podávání psychotropních látek bez jakékoli podpory.
4.4.3 Prioritu představuje bez pochyby splnění potřeb dětí a mládeže.
Žádosti nepřicházejí pouze ze stran rodin, ale také od vzdělávacích, soudních, sociálních institucí, ze strany policie nebo společnosti a jedná se o stále extrémnější situace dětí, které jsou čím dál tím mladší a rodiny s mnoha problémy.
Tyto rodiny a děti jsou vystaveny více než ostatní vývoji společnosti.
4.4.4 Koordinovaná a koherentní organizace by měla nabídnout širokou škálu koordinovaných služeb založených na základě tří modulů nebo hlavních programů:
- program, jenž je určený malým dětem, rodinám a partnerům, kteří s touto věkovou skupinou spolupracují v sociálně zdravotnické a soudní oblasti,
- program, jenž je určený dětem školního věku, rodinám a partnerům,
- program, jenž je určený mládeži, rodinám a partnerům.
4.4.5 Každý modul by měl nabídnout, kromě ambulantního ošetření na místech určených ke konzultaci, ještě intenzivnější péči spadající pod určitou instituci v závislosti na věku a také léčbu akutních příhod a dlouhodobou léčbu.
Psychiatrie "blízká občanům" by měla zajistit rychlou reakci a mobilitu těchto modulů a podílet se na časné diagnóze, prevenci záchvatů a ambulantní podpoře rodin a partnerů.
4.4.6 K těmto základním modulům by se mohly přidat specializované programy pro rizikové situace a skupiny populace, jež by umožnily primární i sekundární prevenci: časné určení poruch při vývoji, některé patologie u malých dětí, časnou diagnózu zanedbání rodičovské péče, osamocené mladé matky, rodiny s mnoha problémy, závislosti u mladých lidí atd. Zvláštní pozornost je třeba věnovat společenským, vzdělávacím a soudním strukturám (prevenční služby, vězení), které se setkávají s těžkými sociálními případy, jež mají nebo mohou vyvinout duševní poruchy následkem vyhrocených situací a jejich kumulativním účinkem.
4.5 Souvislosti mezi prací, nezaměstnaností a duševním zdravím
4.5.1 Je třeba propagovat zlepšení pracovních podmínek nebo podmínek nezaměstnaných, vzhledem k jejich vlivu na duševní zdraví.
Problematika zaměstnanosti a duševního zdraví se přímo dotýká hodnoty práce a osobního zapojení a důsledků nezaměstnanosti a pracovní neschopnosti.
4.5.2 Řešení, která je třeba nalézt v otázkách sociálního vyloučení, mají stejnou váhu také v oblasti duševního zdraví.
4.5.3 Nakonec je také nebytné zabývat se problematikou stárnutí obyvatelstva.
U 20 % starších osob lze podle WHO hovořit o "úspěšném stárnutí", což znamená, že 80 % osob se potýká s nemocemi, se ztrátou samostatnosti.
Se stárnutím nedochází k postupnému vyléčení duševních onemocnění, ba naopak.
Senilní demencí trpí v 60 letech pouze 1 % obyvatelstva, ale v 85 letech je to již 30 %. 70 % těchto osob trpí poruchami v chování.
4.6 Žadatelé o azyl
4.6.1 Problematika duševního zdraví se dotýká integrace žadatelů o azyl, při jejich začlenění do systému, určení azylového zařízení a způsobu života a nakonec také s ohledem na jejich osobní život a osobní a psychologické zázemí.
Závažnost prodělaných traumat, často spojených s extrémním, úmyslným a kolektivním násilím svědčí o situaci plné organizovaných násilností.
V této populaci jsou posttraumatické poruchy ještě znásobeny ztrátou blízkých osob a bolestnými zkušenostmi v exilu.
4.7 Problematika duševního zdraví
4.7.1 Stejná problematika duševního zdraví se týká také častého pobytu ve vězení, kde je velice málo dostupné péče.
4.7.2 Je nutné podpořit zavedení programů pro prevenci deprese, sebevražd a různých návyků.
4.7.3 V případě změny modelu, který se nabízí v rámci deinstitucionalizace, lze zdůraznit, že nové období začalo v devadesátých letech, bylo poznamenáno úpadkem hospitalizace a iluzí o deinstitucionalizaci a také potřebou vytvořit systém spojující výkonná opatření Společenství s plnohodnotnou hospitalizací.
Přílišné zaměření na hospitalizaci znamená, že Společenství budou chybět prostředky k rozvoji celé řady služeb potřebných pro pacienty a jejich rodiny.
Naopak se také nelze zaměřit pouze na ambulantní léčbu, pokud není doprovázena nepřetržitou nemocniční péčí, jež je snadno přístupná pro pacienty s těžkými poruchami, kteří nemohou být léčeni jiným způsobem než krátkým pobytem v nemocnici.
Omezit přílišnou hospitalizaci je možné pouze v případě, kdy ambulantní ošetření bude mít všechny potřebné prostředky, jež mu umožní vyhnout se hospitalizaci; přijímat, doprovázet dlouhodobě hospitalizované pacienty a řádně je připravit na ukončení hospitalizace; doprovázet pacienty, kteří nejsou hospitalizováni a zajistit jim v jejich přirozeném prostředí přijatelné podmínky respektující jejich potřeby; podporovat pacienty, jež vyžadují střídavou péči (ambulantní ošetření a hospitalizaci).
4.7.4 Rozhodnutí, zda bude pacient hospitalizován nebo ošetřen ambulantně je silně ovlivněno kulturou a modelem vzdělávání ošetřujícího personálu, izolací pacienta a všeobecnými sociálně kulturními faktory, jako například tolerancí okolní společnosti, faktory nestability v dané oblasti, jež odůvodňují zvolený přístup a dostupnost alternativ.
Pokud není brán zřetel na místní podmínky, nebude možné jednoznačně doporučit kolik nemocničních lůžek je potřeba pro pacienty v akutní fázi.
4.7.5 Nejdůležitějším faktorem je tedy správně zvolený druh léčby, což znamená, že je třeba určit co se od léčby očekává, pro jaké potřeby, jaký je její uznávaný účinek a ne tedy pouze místo, kde bude léčba probíhat.
4.7.6 Všeobecně uznávanou výhodou hospitalizace je především pohotovost vyškoleného personálu, přijetí pacientů v odpovídajícím a přizpůsobeném prostředí a terapeutická podpora v bezpečných podmínkách.
Tyto výhody však ztratí svůj význam pokud nedostatek nemocničních lůžek způsobí nápor pacientů s těžkými poruchami, kteří odmítají spolupracovat s lékaři a mohou nepřijatelným způsobem narušovat nebo nebezpečně ohrožovat práci v okolním prostředí.
4.7.7 Četné mezinárodní a francouzské studie prokázaly, že až 40 % pacientů s těžkými poruchami, jež požádali (dobrovolně nebo na doporučení doktorů) o hospitalizaci, může využít alternativní formy léčby, pokud spolupracují s lékaři nebo pokud je možno tuto spolupráci vytvořit s pomocí rodiny nebo sociálních pracovníků (zaměřených na urgentní a krizové zákroky).
Takže rostoucí účinek těchto alternativních opatření vede k umístění těch nejvážnějších případů do nemocniční péče: pacienti vyžadující naléhavě dvojitý psychiatrický a somatický posudek, pacienti s velice vážnými a akutními patologiemi různého původu, s recidivou závažných psychiatrických patologií, pacienti s nepotlačitelným násilným chováním nebo sebevražednými sklony atd.
Tito pacienti jsou většinou hospitalizováni pod nátlakem. To má dopad na organizaci a léčbu.
4.7.8 V souvislosti s výše uvedenými fakty tyto studie také doporučují zachovat minimální počet 0,5 lůžek na 1000 dospělých obyvatel pro pacienty v akutní fázi, což je třeba vyvážit, pokud se chceme držet našeho doporučení, tedy 80-85 % zaplnění počtu nemocničních lůžek.
To samozřejmě znamená, že udržení této hranice vyžaduje dostatečně vybavené a účinné alternativní způsoby léčby a nepočítá se zabezpečenými lůžky pacientů s vážnými psychiatrickými poruchami v rámci soudního lékařství, ani s lůžky pro mladé pacienty a starší osoby.
Pokud se však chceme přiblížit této hranici, aniž by všechny podmínky pro náhradní ambulantní léčbu byly splněny, docílíme tak pouze vytvoření nových lůžek na nemocničních odděleních psychiatrie, jež budou extrémně drahá.
4.8 Prostředí určené pro léčbu pacientů
4.8.1 Minimální počet nemocničních lůžek může být v jednotlivých státech rozdílný, avšak předpisy vztahující se na nemocniční pokoje jsou podstatně přesnější.
Všechny pokoje, i ty se starším vybavením, by měly být přizpůsobeny jednotlivým případům tak, aby byla ze současného hlediska zachována lidská důstojnost a respekt pacientů.
Pro vyléčení pacientů se vhodné prostředí jeví jako nezbytné.
Rizika spojená s okolním prostředím by měla být brána vážně a vyhodnocena v závislosti na potřebách jednotlivých pacientů.
4.8.2 Pacienti by měli mít přístup k různým terapiím, jež doplňují a přispívají ke zdravotní péči a léčbě.
Veškerý zdravotní personál přispívá k vytvoření takového prostředí vhodným vyškolením, odpovídající kvalifikací a lidským přístupem k nemocným.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k pozměněnému návrhu směrnice Rady, kterou se mění směrnice 77/388/EHS, pokud jde o místo poskytování služeb
KOM(2005) 334 v konečném znění – 2003/0329 (CNS)
(2006/C 195/13)
Dne 14. října 2005 se Komise, v souladu s článkem 250 Smlouvy o založení Evropského společenství, rozhodla konzultovat Evropský hospodářský a sociální výbor o stanovisko ve věci výše uvedené.
Specializovaná sekce "Hospodářská a měnová unie, hospodářská a sociální soudržnost", kterou Výbor pověřil přípravou podkladů na toto téma, přijala stanovisko dne 28. dubna 2006.
Zpravodajem byl pan METZLER.
Na 427. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 17. – 18. května 2006 (jednání ze dne 17. května 2006), přijal Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko 143 hlasy pro, žádný hlas nebyl proti a 4 členové se zdrželi hlasování.
Závěry a doporučení
Výbor vítá iniciativu jako krok správným směrem.
Cílem návrhu, jež má být posuzován, je zjednodušit a transparentněji utvářet některá obzvláště sporná ustanovení o dani z přidané hodnoty týkající se otázky místa poskytování služeb.
Výbor vítá iniciativu v rámci šesté směrnice o dani z přidané hodnoty, je to krok správným směrem k uskutečňování lisabonského procesu a cílů, jež stanovila směrnice o vnitřním trhu.
Předpokladem fungující evropské občanské společnosti je funkční a konkurenceschopný hospodářský systém.
Tento nezbytný předpoklad závisí na uplatňování srovnatelných pravidel.
V tomto smyslu lze pozměněný návrh směrnice uvítat, neboť rozšířením zdanění podle místa spotřeby usiluje o předcházení právním úpravám narušujícím hospodářskou soutěž.
To však i nadále předpokládá, jak je vysvětleno níže, že souběžně budou vytvářeny odpovídající mechanismy, které umožní účast na hospodářské soutěži uvnitř Společenství bez nadměrných dodatečných administrativních nákladů rovněž malým a středním podnikům.
Je třeba myslet na zřízení funkčního mechanismu jediného úředního místa (one-stop shop).
Již ve svém stanovisku z 28. dubna 2004 poukazoval EHSV na náchylnost daně z přidané hodnoty k daňovým únikům a navrhoval, aby byl alternativně vyvinut takový systém, který by umožňoval účinnější výběr daní.
V tomto stanovisku bylo kritizováno nerovné zacházení s občany/spotřebiteli v důsledku vad platného systému daně z přidané hodnoty
Narušování hospodářské soutěže musí být odstraněno tak rychle, jak jen to je možné.
Spočívá například v tom, že jeden podnik může nabízet své výstupy na trhu levněji jen z toho důvodu, že v mezistupni dochází ke zkrácení daně z obratu a tento podnik tím získává neoprávněnou cenovou výhodu.
V této souvislosti rovněž Výbor na tomto místě naléhavě žádá příslušné instituce o přijetí vhodných opatření.
Babylonské zmatení jazyků znamená konec společného obchodu a společných trhů.
Předpokladem uplatňování sjednoceného práva je shoda ohledně definice tohoto práva.
Proto vyzývá EHSV k odstranění pojmových zmatků.
V této souvislosti je dobrým příkladem ustanovení, u kterého se Evropský soudní dvůr snaží zjednat nápravu ohledně rozdílných definic v jednotlivých členských státech EU – pojem "nemovitosti" uvedený v článku 9a pozměněného návrhu.
ESD tak činí z toho důvodu, že specifické pojmy práva Společenství považuje za základ šesté směrnice o dani z přidané hodnoty(k pojmu "pronájem nemovitostí" srov. judikát Mayerhofer, C-315700, rozsudek ze dne 16. ledna 2003).
To také vyžaduje, aby byly legislativní akty, které již byly shledány potřebnými, provedeny co nejdříve, tak aby zákonodárci získali možnost převést je plynule do vnitrostátního daňového práva.
Lze ovšem klást otázku, zda bude 1. červenec 2006 k provedení směrnice dosažitelná lhůta.
Odůvodnění
1. Úvod
Mj. na základě lisabonských usnesení usiluje EU o to stát se v nadcházejících letech nejvíce konkurenceschopným hospodářským prostorem na světě.
Pro dosažení tohoto cíle by bylo třeba, aby Evropská unie a státy, jež ji vytvářejí, měly mít konzistentní, vzájemně sladěné a konkurenceschopné daňové právo.
Šestou směrnicí ES je daň z přidané hodnoty v EU harmonizována ze všech daní nejvíce, přesto ovšem zůstávají překážky a potíže, které stojí v cestě obchodování uvnitř Společenství, jak ostatně EHSV objasnil již ve svém stanovisku k ECO/128 "Pravidla pro místo zdanění služeb" ze dne 28. dubna 2004 – návrh směrnice ze dne 23. prosince 2003.
Předložený návrh na změnu šesté směrnice o dani z přidané hodnoty navazuje na návrh směrnice ze dne 23. prosince 2003 a obsahuje ucelenou novelizaci úpravy místa zdanění služeb poskytovaných podnikům (B2B) a služeb poskytovaných soukromým osobám (B2C).
2. Historie
2.1 Od přijetí první a druhé směrnice ES dne 11. dubna 1967 si Společenství klade za cíl odstranit daňové hranice mezi členskými státy.
K uskutečnění této vize potřebovalo jednotné místo zdanění.
Vytyčená zásada země původu by vedla k tomu, že by veškeré zdanitelné činnosti, které hospodářský subjekt vykonává ve státě, v němž je usazen, a které jsou uskutečňovány v rámci Společenství, byly zdaňovány v tomto státě.
Tak by bylo například zboží dodávané z Francie do jiného členského státu podle této zásady zatíženo francouzskou daní z přidané hodnoty podle francouzské daňové sazby.
To samé by platilo pro služby poskytované z území Francie.
2.2 Aby se předešlo narušení hospodářské soutěže, vyžadovala by však zásada země původu sblížení sazeb daně z přidané hodnoty v jednotlivých státech.
Především by však bylo zapotřebí interního clearingového systému, neboť daň z přidané hodnoty představuje výraznou součást daňových příjmů evropských zemí a financování EU.
2.3 Z těchto důvodů se EU rozhodla – přinejmenším na delší přechodné období – se od zásady země původu odchýlit.
2.4 Ze strany Evropské komise však jsou přijímána různá opatření k posílení hospodářského styku mezi jednotlivými členskými státy EU, k odstranění byrokratických překážek a k odbourání, popřípadě úplnému vyloučení, různých narušení hospodářské soutěže způsobených rozdíly mezi daňovými sazbami.
Zejména Rada přispěla v minulosti k zachování rozdílů.
EHSV i nadále podporuje Komisi ve veškerém úsilí o přizpůsobení, jež usnadní vnitřní trh.
3. Význam nové úpravy
Právní úprava místa poskytování služeb rozhoduje o tom, kde bude služba podléhat dani z přidané hodnoty.
Běžná sazba daně z přidané hodnoty v EU se pohybuje v rozmezí od 15 do 25 %, což otevírá dveře narušování hospodářské soutěže mezi podniky/osobami povinnými k dani nejen v rámci EU, ale i ze strany podniků se sídlem v třetích státech, v oblastech upravených pozměněným návrhem.
ESD se ve své judikatuře čím dál více zaměřuje na zákaz narušování hospodářské soutěže rozdílným zacházením v oblasti daně z obratu; to se v první řadě týká např. soutěže mezi podniky povinnými k dani a veřejnou sférou.
Tak například v judikátu C-200/04 "Finanční úřad Heidelberg vs. iSt internationale Sprach- und Studienreisen GmbH" (rozsudek ze dne 13. října 2005) ESD dovozuje, že v rozhodném případu je nabíledni, že dodatečná podmínka pro uplatnění článku 26 šesté směrnice ES může vést k nepřípustnému rozlišování mezi hospodářskými subjekty a má nepochybně za následek narušení hospodářské soutěže mezi příslušnými hospodářskými subjekty, což by byl na újmu jednotného uplatňování této směrnice.
4. Pozměněný návrh směrnice Rady ze dne 20. července 2005
4.1 Obecná poznámka
Jedno z těchto opatření lze spatřit v pozměněném návrhu směrnice Rady ze dne 20. července 2005 (KOM(2005) 334 v konečném znění).
Předchůdcem tohoto pozměněného návrhu byl návrh směrnice Rady, kterou se mění směrnice 77/388/EHS, pokud jde o místo poskytování služeb, ze dne 23. prosince 2003 (KOM (2003) 822 v konečném znění – 2003/0329(CNS)).
Evropský hospodářský a sociální výbor zaujal k tomuto návrhu směrnice stanovisko dne 28. dubna 2004.
V tomto stanovisku zdůraznil EHSV, že nové předpisy jsou velmi vzdáleny Komisí obecně prosazovanému cíli zjednodušení.
Zdůraznil svůj názor, že prostor pro výklad nařízení u členských států a prostor pro samostatná rozhodnutí u finančních úřadů by měl být co nejvíce zúžen.
Především systém výměny informací v oblasti DPH (VIES) považuje vzhledem k již dnes se vyskytujícím obtížím systému za nedostačující kontrolní systém.
4.2 Konzultační dokument
Mezitím se na téma místa poskytování služeb uskutečnila řada konzultací.
Obecným výsledkem těchto konzultací je, že předpisy o místu poskytování služeb by měly být přezkoumány, neboť jejich stávající podoba je považována za problematickou.
Zároveň je obecně uznáváno, že jakákoliv změna v této oblasti musí mít na zřeteli jednak potřeby kontroly daňovými orgány a daňové povinnosti podniků, jednak ale i zásadu, že výnosy daně z přidané hodnoty by měly plynout tomu státu, ve kterém dochází ke spotřebě.
Účastníci konzultací přitom neustále zdůrazňovali potřebu přijímat proveditelné předpisy, které nejsou spojeny s přílišnými náklady a nestojí v cestě obchodnímu styku (uvnitř Společenství).
4.3 Obecná úprava v pozměněném návrhu
4.3.1 Je třeba přísně rozlišovat, zda je služba vykonávána mezi dvěma podnikateli (osobami povinnými k dani) [1] nebo podnikatelem a nepodnikatelem (osobou nepovinnou k dani) [2].
Předložený návrh striktně odlišuje pojetí těchto dvou modelových konstelací.
4.3.2 Pokud jde o služby osobám povinným k dani, všeobecné pravidlo pro určení místa poskytování služeb by se mělo spíše zakládat na místě, kde sídlí zákazník, a ne na místě, kde má poskytovatel služby sídlo své hospodářské činnosti.
4.3.3 V předloženém dokumentu je navrhováno zachování obecné zásady, že za místo poskytování služby osobě nepovinné k dani se považuje místo, ve kterém je usazen poskytovatel služby.
Toto rozhodnutí je činěno proto, že zdanění služeb poskytovaných osobám nepovinným k dani v jiných členských státech EU vede k uvalení nepřiměřeně vysokých administrativních nákladů na poskytovatele služeb, například v souvislosti s registrací k dani z přidané hodnoty v těchto státech.
4.3.4 Pokud neexistuje mechanismus umožňující vybírat dlužnou daň v členském státě bez zbytečných administrativních komplikací, nelze prosadit, aby se všechny služby poskytované osobám nepovinným k dani zdaňovaly v místě spotřeby.
4.3.5 Jsou nicméně žádoucí některé výjimky z tohoto obecného pravidla.
5. Obsah (změny) návrhu směrnice
5.1 Výjimky z obecného pravidla
Mnozí aktéři, kteří se v EU tímto tématem zabývají, navržené změny místa zdanění služeb podporují.
Vyskytly se však i různé připomínky požadující zachovat zásadu země původu a ponechat v platnosti původní obecná pravidla.
5.2 Podrobnosti nových ustanovení
Níže jsou stručně nastíněny pouze ty změny, které se uskutečňují prostřednictvím tohoto návrhu směrnice:
5.2.1 Článek 6 – Poskytování služeb
- Má být vložen nový odstavec 6, který stanoví, že poskytování služeb mezi provozovnami se nebude považovat za poskytování služeb ve smyslu směrnice.
5.2.2 Článek 9d – Specifické služby poskytované osobám povinným k dani
- Je vložen nový odstavec 2, který upravuje místo poskytování služeb při poskytování restauračních a stravovacích služeb osobám povinným k dani během přepravy na palubě lodí, letadel nebo ve vlacích.
Za místo poskytování služeb se považuje místo zahájení přepravy.
Tímto způsobem je učiněno zadost požadavkům na vyjasnění, vznášeným též ze strany EHSV.
- Podle ustanovení vloženého v odstavci 3 se dlouhodobým nájmem nebo leasingem rozumí ujednání, které se řídí dohodou, umožňující nepřetržitou držbu nebo používání movitého hmotného majetku po dobu delší než třicet dnů.
Toto ustanovení má od počátku předcházet vzniku sporných otázek (např. při pronájmu osobního automobilu k okamžité spotřebě/použití osobě povinné k dani).
5.2.3 Článek 9f – Specifické služby poskytované osobám nepovinným k dani
- Změna odstavce 1 písmene c) vyjímá prostřednictvím odkazu na čl. 9g odst. 1 písm. d) dálkové výukové služby z oblasti působnosti a podřizuje je zvláštní úpravě.
- V odstavci 1 písmeni d) jsou od nynějška obsaženy restaurační a stravovací služby, aby byly zdaňovány na místě, kde jsou skutečně poskytovány.
- V odstavci 2 je poskytování restauračních a stravovacích služeb během přepravy cestujících na palubě lodí, letadel nebo ve vlacích fiktivně přesunuto do místa zahájení přepravy.
Tímto způsobem je učiněno zadost podnětu vznesenému během konzultačního postupu.
- U dlouhodobého nájmu dopravního prostředku (trvajícího déle než 30 dnů) osobě nepovinné k dani je rozhodující místo, kde je zákazník usazen, kde má trvalé bydliště nebo kde se obvykle zdržuje.
- U krátkodobého nájmu (např. nájmu osobního automobilu na menší počet dnů) je rozhodující místo, kde je dopravní prostředek předán.
Rovněž toto ustanovení bylo v rámci konzultací uvítáno většinou předkladatelů připomínek.
5.2.4 Článek 9g – Služby, které mohou být poskytovány osobám nepovinným k dani na dálku
- Tento článek byl zcela přepracován. Služby uvedené v čl.
9g odst. 1 jsou poskytovány tam, kde je zákazník usazen, kde má trvalé bydliště nebo kde se obvykle zdržuje.
V rámci konzultace je toto ustanovení převážně vnímáno jako velmi negativní z hlediska nepřiměřených administrativních nákladů na splnění povinností spojených s daní z přidané hodnoty.
Z toho důvodu převažoval názor, že nezbytným předpokladem tohoto ustanovení je zavedení mechanismu jediného úředního místa (one-stop shop).
- EHSV žádá, aby služby uvedené v tomto článku byly definovány ještě přesněji.
5.2.5 Článek 9h – Služby poskytované zprostředkovatelem osobám nepovinným k dani
- Tato změna vyjasňuje, že se místo poskytování služeb zprostředkovatelem řídí místem, kde se uskutečnilo hlavní zdanitelné plnění podle ustanovení článků 9a až 9g a 9i.
5.2.6 Článek 9i – Služby osobám nepovinným k dani mimo Společenství
- Zde dochází ke změnám v důsledku výše zmíněných škrtů v článku 9g.
5.2.7 Článek 9j – Zamezení dvojího zdanění
- Ustanovení u služeb v oblasti elektronického obchodu, telekomunikací a rozhlasového vysílání poskytovaných osobou usazenou mimo EU mají i do budoucna upravovat místo poskytování těchto služeb v nezměněné podobě.
Směrodatný je tedy i nadále členský stát, ve kterém je usazen zákazník nepovinný k dani, nebo členský stát, ve kterém je služba skutečně využita.
Jelikož jsou příslušná pravidla do budoucna stanovena v článcích 9g a 9h, jsou dosavadní písmena h), j) a l) vyškrtnuta.
5.2.8 Čl. 22 odst. 6 písm. b) ve znění článku 28h – rozšíření souhrnného výkazu
- Předpokládaná změna znění tohoto článku stanoví rozšíření souhrnného výkazu, předkládaného každou osobou povinnou k dani s identifikačním číslem pro účely daně z obratu, o určitá plnění v oblasti služeb.
Zde se jedná o ostatní plnění dodaná pořizovatelům, kteří mají identifikační číslo pro účely daně z obratu, o plnění uvedená v pododstavci 5 a o zákazníky povinné k dani, kterým byly poskytnuty služby za podmínek uvedených v čl. 9 odst.
5.2.9 Formální změny
Pokud jde o ostatní změny, jež mají v podstatě formální povahu, odkazujeme na odstavec 2.12. odůvodnění pozměněného návrhu.
6. Vlastní návrhy a poznámky
6.1 Místo poskytování služeb u služeb poskytovaných osobám povinným k dani
6.1.1 Výbor vítá plánované rozšíření postupu "Reverse Charge" na úrovni podniků, tj. výměny plnění mezi osobami povinnými k dani.
6.1.2 Podmínkou však je, aby zúčastněné osoby byly schopny postup "Reverse Charge" v každém ohledu bez problémů uplatňovat.
To by mohlo být problematické tehdy, kdyby plnící podnik mohl přesunout posouzení zdanitelného plnění z hlediska údajů pro daň z obratu, místa plnění, daňové povinnosti a daňové sazby popř. možného osvobození od daně na příjemce plnění, aniž by měl tento možnost spolehlivě přezkoumat příslušné údaje.
6.1.3 Podniky by měly být ušetřeny rozsáhlých vykazovacích a registračních povinností.
Je bezpodmínečně nutné dát každému podniku v EU možnost spolehlivě určit, zda povinnost uplatnit postup "Reverse Charge" u daného plnění spočívá na podniku/subjektu povinném k dani usazeném v jiném členském státě EU, který je příjemcem plnění.
Nadměrná odpovědnost podniku, který je poskytovatelem služby, v případech (pozdějšího) selhání obrácení povinnosti k dani z obratu by bylo ku škodě celému systému a vedlo by k tomu, že by systém nebyl přijat zájmovými okruhy.
6.2 Služby poskytované osobám nepovinným k dani
6.2.1 Poskytuje-li plnící podnik/subjekt povinný k dani služby osobám nepovinným k dani, nepřipadá použití postupu "Reverse Charge" od počátku v úvahu.
To by znamenalo, že při pozdějším uplatnění zdanění podle místa spotřeby by se podnik z jiného členského státu EU musel zaregistrovat k dani z obratu ve státě služby a musel by plnit tamější povinnosti k dani z přidané hodnoty.
Aby se toto administrativní zatížení a s ním související poškození obchodního styku uvnitř Společenství omezilo na minimum, je zapotřebí nebyrokratických pravidel.
6.2.2 Důvodem je, že registrační povinnost způsobuje značné náklady navíc a v nejistých případech i to, že podnik povinný k dani od poskytování dané služby ustoupí.
To by ovšem nevedlo k otevření vnitřního trhu a rovným soutěžním podmínkám pro podniky ve všech členských státech EU, nýbrž ke značnému znevýhodnění podniků se sídlem v jiném členském státě EU oproti tuzemským poskytovatelům služeb.
To ovšem nemůže být v zájmu odbourávání překážek obchodu.
Z toho důvodu by rozšíření zdanění podle místa původu na osoby nepovinné k dani bylo únosné jen tehdy, pokud by začal okamžitě a hladce fungovat navrhovaný systém jediného úředního místa (one-stop shop).
Jen tehdy by bylo možné od podniků očekávat, že budou zdanitelná plnění poskytovat až ve všech 25 členských státech EU, aniž by existovala možnost systému"Reverse Charge".
Jinak by hrozilo nebezpečí opačného účinku, totiž vytlačení malých a středních podniků z vnitřního trhu EU.
7. Postup uplatňování daňového odpočtu
7.1 Totéž platí i pro zjednodušení povinností k dani z přidané hodnoty v souvislosti s uplatňováním daňového odpočtu.
Známé problémy při uplatňování odpočtů vedou zejména u menších částek k tomu, že podnik musí zvažovat, zda se mu uplatnění nároku vůči rozpočtu cizího státu "vyplatí", a zda pro něj není mnohem výhodnější se nároku na odpočet hned zkraje úplně vzdát.
To ovšem fakticky narušuje jednu ze základních zásad šesté směrnice o dani z přidané hodnoty, a sice odpočitatelnost částek daně na vstupu.
EHSV je v této souvislosti názoru, že úsilí o úplný a vyrovnaný výběr DPH se v některých státech musí ještě velmi zlepšit.
7.2 Z uvedeného důvodu by bylo vhodné zajistit, aby byly provedeny návrhy připravené Evropskou komisí v rámci zavádění systému jediného úředního místa (one-stop shop) a aby byla ověřena jejich účinnost.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k tématu Odstraňování překážek malých a středních podniků ve vnitřním trhu v podobě daně z příjmu právnických osob – nástin možného pilotního projektu pro zdanění podle domovského státu
KOM(2005) 702 v konečném znění
(2006/C 195/14)
Dne 23. prosince 2005 se Komise, v souladu s článkem Smlouvy o založení Evropského společenství, rozhodla konzultovat Evropský hospodářský a sociální výbor ve věci výše uvedené.
Specializovaná sekce "Hospodářská a měnová unie, hospodářská a sociální soudržnost", kterou Výbor pověřil přípravou podkladů na toto téma, přijala stanovisko dne 28. dubna 2006.
Zpravodajem byl pan LEVAUX.
Na 427. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 17. a 18. května 2006 (jednání ze dne 17. května, přijal Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko 143 hlasy pro a 6 členů se zdrželo hlasování.
1. Závěry
1.1 EHSV připomíná, že v dlouhodobém horizontu podporuje harmonizaci daňových předpisů na evropské úrovni.
Ta však musí stále ještě čelit mnohým překážkám a za těchto okolností EHSV:
- znovu schvaluje hlavní směry a úsilí Komise o usnadnění rozvoje činnosti malých a středních podniků (MSP), přitom si však klade otázky ohledně účinnosti navrženého opatření a jeho omezeních,
- je přesvědčen, že vzhledem k tomu, že se jedná o pilotní projekt, by bylo vhodnější navrhnout lépe začleněný systém, který vychází z konkrétních zkušeností na základě dobrovolných závazků některých států a profesních organizací MSP, omezit délku zkušebního období na 5 let, vytěžit z něj užitečné informace a poté uplatnit napodobitelné složky,
- navrhuje Komisi, aby se inspirovala prvky obsaženými v níže uvedených stanoviscích, s dlouhodobým cílem určit hlavní směr, který by MSP nabídl logicky skloubená řešení, zejména doporučení pro vypracování statutu "evropských malých a středních podniků".
2. Připomenutí předchozích stanovisek EHSV
2.1 Po řadě návrhů za posledních několik let Komise předkládá k přezkoumání toto sdělení. Jedná se o nový příspěvek, jehož cílem je otevřít v daňové oblasti, a především v oblasti daně z příjmu právnických osob, nové možnosti pro rozvoj MSP, jejichž význam pro vytváření pracovních míst a bohatství v EU byl mnohokrát potvrzen, zejména v lisabonském akčním plánu.
2.2 Evropský hospodářský a sociální výbor byl od konce 90. let několikrát požádán o stanovisko k návrhům, doporučením a sdělením na toto téma či s příbuznou problematikou.
V následujícím výčtu připomíná nedávná vyžádaná stanoviska a stanoviska z vlastní iniciativy, která se zabývají zejména problematikou "evropského podniku" aplikovanou na MSP a daňovým zjednodušením nutným k rychlému odstranění překážek, kterým musejí tyto podniky čelit.
- V roce 2000, stanovisko EHSV z vlastní iniciativy [1] k tématu "Evropská charta pro malé podniky", v němž je mezi dvanáctkou návrhů uveden požadavek "vytvořit zjednodušený daňový režim pro MSP s osvobozením mikropodniků s určitým maximálním obratem od zdanění zisku".
- V roce 2001, stanovisko EHSV [2] ke sdělení Komise "Daňová politika Evropské unie – priority pro nadcházející roky".
EHSV "podporoval cíle Komise v oblasti daňové politiky jako celek a zdůrazňoval nutnost koordinovat daně z příjmů právnických osob s cílem odstranit problémy, se kterými se setkávají MSP v důsledku rozdílů mezi jednotlivými státy."
- V roce 2002, stanovisko EHSV z vlastní iniciativy [3] nazvané "Přístup MSP k evropskému právnímu statutu", který by umožnil "zajistit pro ně rovné zacházení v porovnání s většími podniky tím, že nabídne MSP evropské označení a tak usnadní jejich činnost na vnitřním trhu, zamezí riziku několikanásobného zdanění atd. …"
- V roce 2002, stanovisko EHSV z vlastní iniciativy [4] s názvem "Přímé zdanění podniků", "vyzývá k okamžitému urychlení opatření k zamezení dvojímu zdanění… Schvaluje cíl vybudovat pomocí společně přijatých zásad vnitřní trh bez daňových překážek … zdůrazňuje, že zavedení harmonizovaného daňového základu pro všechny podniky EU je slučitelné se suverenitou členských států a regionů EU v daňové oblasti pokud nezpochybňuje jejich pravomoci stanovit úroveň zdanění."
- V roce 2003, stanovisko EHSV [5] k "Návrhu směrnice Rady, kterým se upravuje směrnice 90/435/EHS Rady z 23.7. 1990 o společném daňovém režimu pro mateřské a dceřiné společnosti členských států".
EHSV podpořil Komisi v úsilí "zamezit či alespoň zredukovat dvojí či několikanásobné zdanění zisků rozdělených dceřinou společností v domovském státě mateřské společnosti či stálé provozovny."
- V roce 2003, stanovisko EHSV z vlastní iniciativy [6]: "Daně v Evropské unii: společné zásady, konvergence daňových systémů a možnost hlasovat kvalifikovanou většinou", "… požaduje podrobněji prozkoumat tři otázky, mezi nimi zavedení společného daňového základu pro daň z příjmu právnických osob a stanovení minimálních sazeb daně z příjmu právnických osob kvalifikovanou většinou."
- V roce 2004, průzkumné stanovisko EHSV [7], vypracované na žádost Komise na téma: "Schopnost MSP a sociálních podniků přizpůsobit se změnám hospodářské dynamiky", ve kterém EHSV znovu trvá na "nutnosti odstranit překážky, které brání MSP a sociálním podnikům v přístupu na světový trh, zejména snížením administrativního a právního břemene, kterému musí čelit."
- V roce 2004, stanovisko EHSV [8] ke sdělení Komise "Vnitřní trh bez překážek spojených s daní z příjmu právnických osob", v němž EHSV zdůrazňuje:
- v bodě 3.2, nutnost napravit nedostatky ve fungování vnitřního trhu "konsolidováním dohod o dani z příjmu právnických osob (…) neboť MSP nedisponují dostatečnými prostředky na to, aby se přizpůsobily patnácti a brzy dvaceti pěti odlišným systémům předpisů".
- v bodě 3.3, "potřebu stanovit zdanění MSP v souladu s předpisy domovského státu, eventuelně doplněnými o stanovení maximálního obratu".
- v bodě 3.3, že "pilotní projekt Komise v oblasti zdanění podle předpisů domovského státu přináší řešení problémů spojených s přeshraniční činností MSP ulehčením administrativního břemene, spjatého s jejich daňovými povinnostmi.
Systém zdanění podle předpisů domovského státu by mohl nejdříve být vyzkoušen na bilaterálním základě a po následném kladném hodnocení eventuelně rozšířen na celou Evropskou unii."
- v bodě 3.4, "že společný základ daně v celé Evropské unii je prvním významným krokem."
- v bodě 3.7, "znovu a ještě důrazněji trvá na tom, aby členské státy, jež jsou v této věci nejvlivnějšími subjekty, dokázaly dospět k dohodě, umožňující zejména MSP rozšiřovat jejich činnost přes státní hranice a tím vytvářet pracovní místa, a vyzývá je, aby tak učinily, neboť jsou to právě ony kdo vytváří podstatnou část nových pracovních míst."
2.3 EHSV cituje některé pasáže z těchto 8 stanovisek, jež vznikala v průběhu 5 let, aby:
- více zdůraznil význam svých příspěvků,
- připomněl vhodná opatření, jež poskytnou MSP prostředky k posílení jejich úlohy na úrovni vnitřního trhu EU
- zdůraznil, že Komise svou vytrvalostí prokazuje úsilí o nalezení proveditelných řešení.
2.4 Zároveň však EHSV lituje, že uplynulo 5 let bez toho, že by se přistoupilo k samotnému vytvoření účinného opatření.
Proto důrazně žádá Parlament a Radu, aby se konečně rozhodly odstranit překážky, které již byly přesně identifikovány.
3. Návrhy Komise a přínos EHSV
3.1 Přesto, že se EHSV domnívá, že v předstihu vyslovil stanoviska, jež se konvergentním způsobem vyjadřují k podstatě návrhů Komise, přál by si k několika bodům podat doplňující komentář.
3.2 Komise ve svém sdělení připomíná, že zapojeni MSP do vnitřního trhu je zřetelně nižší, než zapojení větších podniků, a to především z daňových důvodů.
Zmiňuje, že je vhodné povzbudit přeshraniční rozšiřování MSP a doporučuje zdanění podle předpisů domovského státu.
Pokud jde o daňovou problematiku podniků, zejména daň z příjmu právnických osob, Komise navrhuje, aby členské státy a podniky vyzkoušely systém "zdanění podle předpisů domovského státu" formou zkušebního pilotního systému.
3.3 EHSV již podobnou iniciativu doporučil a v zásadě s ní souhlasil.
Přitom by však chtěl poznamenat, že pouze omezený počet MSP plánuje přeshraniční rozšíření, proto se pro experiment tohoto druhu musí počítat s účastí omezeného počtu podniků, které kvůli své lokalizaci či poslání usilují o usazení v zahraničí.
Kromě sdíleného zásadového přístupu si EHSV přeje, aby Komise přesněji uvedla:
- jaký je přibližný počet MSP, které by v blízké budoucnosti měly zájem na uplatnění opatření doporučovaného pro výpočet daňového základu pro daň z příjmu právnických osob,
- jaká je jejich ekonomická "váha" v rámci EU,
- která hospodářská odvětví jsou nejvíce zastoupena.
3.3.1 Vzhledem k tomu, že je celkovým cílem zlepšit růst a zaměstnanost a také usnadnit činnost MSP a s ohledem na omezené rozpočtové prostředky, jež má Evropa k dispozici, EHSV se domnívá, že je třeba se vyhnout povrchnímu přístupu a upřednostnit omezený počet opatření zaměřených na účinnost.
Proto je třeba podle dostupných statistických údajů ověřit nejen účinnost navrženého opatření a porovnat ji s jinými opatřeními, která by mohla mít razantnější dopad.
EHSV s podivem konstatuje, že kvůli nedostatečným informacím o této otázce nemůže Komise ve své studii dopadu změřit náklady spojené se zavedením doporučovaného opatření.
3.4 Komise ve snaze doložit opodstatněnost svého návrhu vychází z výsledků ankety, kterou uskutečnila ve druhém pololetí roku 2004, kdy se obrátila na MSP a profesní organizace 25 členských států.
Komise obdržela odpověď pouze na 194 dotazníků, z nichž 168 pochází od německých podniků (viz dokument v příloze).
3.4.1 EHSV konstatuje, že v rámci EU tato anketa neumožnila shromáždit významný počet odpovědí, protože existuje několik milionů MSP, a z toho dva miliony jen v odvětví stavebnictví.
Stejně tak je udiven, že nebyl obeznámen s příspěvky, které dodaly profesní organizace a sociální partneři.
Pokud tyto příspěvky nejsou chápány jako důvěrné, EHSV žádá, aby mu byly pro informaci sděleny.
3.4.2 EHSV se domnívá, že vzhledem k tomu, že anketa shromáždila velmi málo použitelných informací, Komise z ní neměla vyvozovat závěry, které by se mohly ukázat nedostatečně podložené.
3.5 EHSV se domnívá, že by Komise měla:
- nalézt důvody zjevného nezájmu o anketu ze strany podniků,
- počítat s dostatečným rozpočtem na uskutečnění podobných průzkumů specialisty.
Tito specialisté by předem zhodnotili, zda jsou předmět a cíl ankety i samotný obsah dotazníků relevantní.
Souběžně s tím by mohly některé přímé kontakty s MSP, které už mají pobočky v jiných státech, umožnit lépe zhodnotit skutečné problémy, kterým musejí čelit,
- nešířit dotazník pouze prostřednictvím Internetu, neboť tento způsob se jeví jako nedostatečně přizpůsobený MSP, ale hodí se spíše pro organizace, které pravidelně konzultují internetové stránky Komise.
3.5.1 Je rovněž možné, že někteří vedoucí MSP, s pevným úmyslem provozovat činnost v jiných členských státech, nepočítají mezi své hlavní starosti způsob, jakým budou zdaněni, ale raději by našli místní prodejce, investovali do marketingu a rozšířili cenové rozpětí.
3.5.2 Je také možné, že další vedoucí MSP se domnívají, že když se rozhodnou usadit se v jiném státě, budou muset čelit četným administrativním, právním, sociálním, daňovým a jiným problémům natolik složitým, že způsob, jakým bude zdaněna jejich dceřiná společnost je okrajovou a předčasnou otázkou, a raději založí podnik se společnou majetkovou účastí (joint venture) s nějakou místní společností (postup, který je pro evropskou soudržnost příznivý).
3.6 Z následujícího výčtu je zřejmé, že Komise určuje pole působnosti a cíle doporučovaného pilotního opatření.
- Široké uplatnění pilotního opatření na všechny MSP, včetně mikropodniků s méně než deseti zaměstnanci.
- Výpočet podle pravidel stanovení základu daně ze zdanitelných zisků mateřské společnosti v domovském státě, což platí i pro všechny oprávněné dceřiné společnosti a stálé provozovny v systému platném v jiných zúčastněných členských státech.
- Takto stanovený základ daně by byl poté rozdělen mezi dotčené členské státy podle jejich příslušného podílu na celkové výši mezd a/nebo celkovém obratu společnosti.
Každý členský stát by následně uplatnil svou vnitrostátní sazbu daně na část daňového základu, která by mu příslušela.
- Přeshraniční kompenzace ztrát.
Tímto způsobem by došlo ke snížení nákladů MSP spojených s existencí více národních systémů v oblasti zdanění právnických osob, což pro MSP většinou znamená využít služeb nákladného specialisty.
3.7 EHSV konstatuje, že tyto navrhované cíle a rozsah působnosti odpovídají tomu, co bylo plánováno dříve.
Potvrzuje tedy svůj souhlas a doporučuje, aby byl v případě úspěšného dokončení experimentu urychleně zaveden evropský systém pro dohled nad daňovým dumpingem a případně pro jeho kontrolu, aby podniky například nemohly přemístit firemní sídlo mateřské společnosti do toho státu Unie, který by jim nabídl výhodné podmínky při výpočtu základu daně právnických osob.
3.8 Komise vyzývá členské státy k vyjednání a uzavření bilaterálních dohod stanovujících praktické pokyny k provádění tohoto pilotního opatření, s ohledem na hlavní směry nezávazného charakteru, které navrhla.
Komise nabízí své služby k přípravě a doprovázení těchto bilaterálních dohod.
3.9 EHSV si je dobře vědom, do jaké míry jsou činnost a zásahy Komise ohraničeny a vítá, že se Komise omezuje na úlohu navrhovatele a iniciátora.
To umožní zainteresovaným MSP vyzkoušet pilotní opatření obsažená v bilaterálních dohodách mezi určitými státy EU.
Podle výsledků tohoto experimentu Komise ve vhodný okamžik navrhne rozšířit experiment, sestávající z několika nejúčinnějších opatření.
3.10 EHSV spolu s Komisí potvrzuje, že jednou z velkých překážek pro MSP je existence velkého množství různých vnitrostátních předpisů.
Existence četných bilaterálních dohod mezi 25 členskými státy, ze zásady navzájem odlišných, povede MSP k tomu, že z nich využijí pouze omezený počet.
To by jim nepřineslo požadovaná zjednodušení.
3.11 Navíc si EHSV klade otázky ohledně praktických důsledků záměru, který Komise vyslovila, tedy nevytvářet pro navrhovaný experiment přesněji ohraničená opatření.
Jak je možné v budoucnu, po uzavření četných bilaterálních dohod, dospět v určitém okamžiku k harmonizaci daňových předpisů (což je v dlouhodobém horizontu vhodným cílem), pokud některá kritéria konvergence nejsou stanovena od začátku?
3.12 EHSV rovněž zaznamenal, že nebyla zahájena žádná důkladná studie, která by ověřila, zda v samotné Evropě neexistují mezi státy či regiony, jako například Švýcarskem, Lichtenštejnskem, Vatikánem, či knížectvími jako např. Monakem, San Marinem, Andorou atd., opatření umožňující zamezit či zredukovat důsledky několikanásobných daňových systémů vnitrostátních, regionálních či místních na podniky (zejména na MSP).
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k návrhu nařízení Rady o zřízení Fondu soudržnosti (kodifikované znění)
KOM(2006) 5 v konečném znění – 2003/0129 (AVC)
(2006/C 195/15)
Dne 28. února 2006 se Rada Evropské unie, v souladu s článkem 262 Smlouvy o založení Evropského společenství, rozhodla konzultovat Evropský hospodářský a sociální výbor ve věci výše uvedené.
Specializovaná sekce "Hospodářská a měnová unie, hospodářská a sociální soudržnost", kterou Výbor pověřil přípravou prací na toto téma, přijala své stanovisko dne 28. dubna 2006.
Zpravodajem byl pan GRASSO.
Na 427. plenárním zasedání, které se konalo dne 17. května 2006, přijal Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko 146 hlasy pro, 1 hlas byl proti a 2 členové se zdrželi hlasování.
1. Evropský hospodářský a sociální výbor podporuje iniciativu Komise kodifikovat nařízení (CE) 1164/94 o zřízení Fondu soudržnosti.
2. EHSV potvrzuje svůj názor, který již opakovaně vyjádřil, že kodifikace právních předpisů Společenství přispívá k přibližování nástrojů Evropské unie jejím občanům.
To je ještě důležitější v případě politiky soudržnosti, která má prvořadý význam při utváření Evropy.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k návrhu rozhodnutí Rady o hlavních směrech politik zaměstnanosti členských států
KOM(2006) 32 v konečném znění – 2006/0010 (CNS)
(2006/C 195/18)
Dne 10. února 2006 se Rada, v souladu s článkem 262 Smlouvy o založení Evropského společenství, rozhodla konzultovat Evropský hospodářský a sociální výbor ve věci výše uvedené.
Specializovaná sekce "Zaměstnanost, sociální věci, občanství", kterou Výbor pověřil přípravou podkladů na toto téma, přijala stanovisko dne 3. května 2006.
Zpravodajem byl pan GREIF.
Na 427. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 17. a 18. května 2006 (jednání ze dne 17. května), přijal Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko 91 hlasy pro a 1 člen se zdržel hlasování.
1. Předloha rozhodnutí Komise
1.1 Počátkem roku 2006 Komise předložila Radě předlohu rozhodnutí o hlavních směrech politik zaměstnanosti členských států pro rok 2006.
V ní je navrženo ponechat hlavní směry pro období 2005-2008 přijaté v roce 2005 beze změny a doporučit členským státům pokračovat i nadále v jejich politikách trhu práce a zaměstnanosti podle příslušných stanovených priorit.
1.2 Tímto rozhodnutím Komise sleduje nový správní cyklus v rámci reformy Lisabonské strategie, podle něhož by hlavní směry politik zaměstnanosti přijaté v integrovaném balíčku s hlavními směry hospodářských politik měly být v zásadě zcela přepracovány pouze jednou za tři roky.
1.3 Zároveň tím pro rok 2006 členské státy v Radě upustily od možnosti v letech mezi tím provádět nutné úpravy.
Tomuto rozhodnutí Komise předcházelo posouzení národních reformních programů členských států předložených na podzim 2005 a uvedených ve výroční zprávě Komise o pokroku a ve společné zprávě o zaměstnanosti, které byly.
2. Připomínky Výboru
2.1 EHSV již ve svém stanovisku k přijetí hlavních směrů 2005-2008 [1] tento nový integrovaný přístup a víceletý cyklus uvítal, nicméně přitom m.j. konstatoval,
- že je v některých bodech nedostatečná soudržnost mezi hlavními směry hospodářské politiky a směry politiky zaměstnanosti;
- že úspěch závisí především na tom, aby členské státy braly vážně své závazky a na národní úrovni skutečně prováděly dohodnuté priority;
- že přitom musí být zajištěno skutečné zapojení parlamentů, sociálních partnerů a občanské společnosti do všech fází koordinace politik zaměstnanosti.
2.2 Výbor dále při vypracování hlavních směrů 2005-2008 konstatoval, že jsou nutná některá přizpůsobení, obzvláště u následujících priorit:
- u politických opatření k podporování začlenění mládeže do pracovního trhu, s cílem zprostředkovat jim především první zaměstnání nabízející perspektivy do budoucnosti;
- u opatření v přechodu ke znalostní společnosti, především s ohledem na zlepšení kvality pracovních míst a zvýšení produktivity práce;
- pokud jde o otázky rovného postavení mužů a žen na trhu práce a v této souvislosti i u opatření ke slučitelnosti povolání a rodiny;
- pokud jde o výzvu, kterou představuje stárnutí obyvatelstva v produktivním věku, jakož i
- pokud jde o nutnost posíleného boje proti diskriminaci na trhu práce z důvodu věku, zdravotního postižení nebo etnického původu.
2.3 EHSV souhlasí s posudkem Cambridge Review Reports o prověření politik jednotlivých států v příslušných odstavcích Národních akčních plánů na rok 2005, ve kterém se na žádost Komise bilancuje, že právě u těchto horizontálních témat uvedených v odstavci 2.2 byla sice uvedena některá opatření, ale celkově nebyla mnohými členskými státy dostatečně rozpracována.
Vzhledem k nepříliš zlepšené situaci na trhu práce v mnohých členských státech a i nadále nedostatečnému provádění v těchto oblastech na národní úrovni by bylo z hlediska EHSV žádoucí, aby se v každoročních doporučeních členským státům na tyto body kladl obzvláštní důraz a v případě nutnosti byly přizpůsobeny víceleté hlavní směry.
2.4 To platí obzvláště pro značný nedostatek jasných a závazných cílů na evropské úrovni v oblasti politiky zaměstnanosti a trhu práce.
- Oslabením explicitních a měřitelných cílů k referenčním hodnotám se při přijetí hlavních směrů 2005-2008 pomalu upustilo od dosavadního přístupu v evropské strategii zaměstnanosti spočívajícího v tom, že byl členským státům dán jasný rámec s jednoznačnými povinnostmi.
- Každý členský stát by si měl naopak po slyšení vnitrostátního parlamentu a sociálních partnerů stanovit vlastní cíle pro realizaci hlavních směrů na úrovni jednotlivých států v rámci Národních reformních programů, které mají být vytvořeny.
2.5 Výbor již před rokem upozornil na to, že to může vést k dalšímu oslabení závaznosti při provádění evropských dohodnutých priorit na národní úrovni, vzhledem k tomu, že opatření politiky zaměstnanosti členských států již nemohou být měřeny ve stejném rozsahu jako dříve na konkrétních a měřitelných cílech.
Tato obava, obzvláště pokud jde o tendenční úbytek závazných cílů, je nyní rok poté, jak ukazuje první přehled části o zaměstnanosti obsažené v Národních reformních plánech předložených členskými státy, víceméně potvrzena.
Jak již bylo z více stran hodnoceno, nejsou četné Národní reformní programy, které byly zaslány Komisi, nijak zvlášť ambiciózní pokud se týče politiky zaměstnanosti, která respektuje práva a povinnosti zaměstnanců:
- jednak jsou – jako již v minulých letech – mnohdy prezentována průběžná opatření, která již byla tak jako tak na programu národních vlád;
- jednak chybí v mnoha národních reformních plánech konkrétní informace kdy, jak, s jakými zdroji a kým mají být prováděna.
Určitá míra flexibility při provádění hlavních směrů je vzhledem ke stávajícím rozdílným strukturám a problémům v politice trhu práce ve členských státech v zásadě potřebná.
Pokud jsou dány předpoklady uvedené v odstavci 2.4, nemělo by na žádný pád dojít příliš malou konkretizací k oslabení cílů oživené Lisabonské strategie.
2.6 EHSV se proto přimlouvá za přijetí účinných opatření, aby byly v budoucnosti Národní programy kvalitativně vylepšeny tak, že budou obsahovat více závaznosti pokud jde o termíny, zodpovědnost a – pokud možno – příslušnou finanční základnu.
V národních reformních plánech jsou většinou pouze národní ustanovení k nadřazeným lisabonským cílům zaměstnanosti (celková zaměstnanost, ženy, starší osoby).
EHSV se přimlouvá za další konkrétní cíle, např. v souvislosti s bojem proti nezaměstnanosti mladistvých, při podporování rovného postavení mužů a žen a celoživotního vzdělávání, pokud jde o podporu zdravotně postižených lidí [2] jakož i při rozšiřování zařízení péče o děti a zdrojů pro aktivní politiku trhu práce. Zde předložilo jen několik členských států ambiciózní návrhy.
V této souvislosti je třeba vážně usilovat o nové uvědomění se a vymezení evropských cílů v hlavních směrech.
2.7 EHSV již také upozornil na to, že důležitým klíčem k úspěchu národních reformních plánů je co nejrozsáhlejší zapojení všech relevantních sociálních aktérů – obzvláště sociálních partnerů – do všech fází procesu.
V této souvislosti Výbor lituje, že při vypracování Národních akčních plánů mnohdy nedošlo k potřebným konzultacím sociálních partnerů a opravdové diskusi s občanskou společností.
V neposlední řadě již z důvodu velmi těsného harmonogramu při vypracovávání reformních plánů, jak již uvedl Cambridge Review Report vypracovaný výborem pro zaměstnanost v analýze zpráv o jednotlivých zemích.
Takové zapojení všech relevantních sociálních aktérů je podle EHSV předpokladem pro to, aby byla například pomocí politiky trhu práce sladěna flexibilita na trhu práce a rozsáhlé zabezpečení zaměstnaneckých vztahů.
Pro EHSV je nedostatečné zapojení občanské společnosti jedním z důvodů, proč ve většině členských států nebylo vyvinuto dostatečné úsilí k zapojení pilíře "sociálního zabezpečení".
2.8 V této souvislosti je rovněž nutno konstatovat, že většina reformních plánů dostatečně nezohledňují nutnost stanovit kromě strukturálních reforem na trhu práce i opatření k podpoře růstu a zaměstnanosti.
EHSV v této souvislosti v poslední době vícekrát upozornil na to, že je k tomu zapotřebí zdravý makroekonomický kontext na evropské a národní úrovni.
Citelné zlepšení situace politiky zaměstnanosti lze v mnohých členských státech dosáhnout pouze prostřednictvím udržitelného konjunkturálního rozmachu.
Musí být vytvořeny příslušné rámcové podmínky zvýhodňující jak vnější tak vnitřní poptávku, aby bylo možno plně využít potenciál pro růst a plnou zaměstnanost.
Jen málo členských států v tomto smyslu ve svých reformních programech dostatečně vyzdvihuje hospodářskou stimulaci.
2.9 EHSV kromě toho již vícekrát uvedl, že úsilí v souvislosti s politikou zaměstnanosti nemůže být úspěšné bez příslušných finančních prostředků na národní a evropské úrovni.
Příslušné priority proto musí být zohledněny při plánování rozpočtů.
I zde Cambridge Review u většiny členských států zjistil, že rozpočtové prostředky dostatečně nekryjí navrhovaná opatření v oblasti trhu práce.
Například by mělo být v členských státech navýšeno rozpočtové rozpětí pro příslušné investice do infrastruktury.
Národní reformní programy by měly být pokud možno koncipovány tak, aby vytvořily celoevropský koordinovaný program na oživení konjunktury.
Důležitým výchozím bodem jsou k tomu veřejné investice.
V této souvislosti by mělo být plánované významné krácení prostředků pro projekty TEN v budoucím rozpočtu EU prostřednictvím přerozdělení zrušeno.
EHSV žádá, aby tato omezení jakož i další omezení brzdící růst a zaměstnanost byla zohledněna při konkrétním vypracovávání finančního výhledu na období 2007-2013.
3. Sledování
3.1 EHSV vyzývá k tomu, aby byl vymezen příslušný prostor zásadě participativní demokracie při provádění Národních reformních plánů v členských státech, ale i při projednávání hlavních směrů politik zaměstnanosti v příštích letech.
Pokrok, kterého je tolik zapotřebí v rámci pilíře politiky zaměstnanosti v Lisabonském procesu, na tom bude podstatně záviset.
3.2 EHSV opakuje v této souvislosti svou nabídku, že společně s národními hospodářskými a sociálními radami a podobnými institucemi může v budoucnosti převzít aktivní roli především pokud jde o sledování toho, jak členské státy účinně uplatňují směrnice.
3.3 Pokud jde o nezbytná přizpůsobení směrnic v příštích letech, Výbor zamýšlí vyjádřit se na toto téma ve zvláštním stanovisku.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru ke sdělení Komise Akční plán pro biomasu
KOM(2005) 628 v konečném znění
(2006/C 195/19)
Dne 23. ledna 2006 se Komise, v souladu s článkem 262 Smlouvy o založení Evropského společenství a s Protokolem o spolupráci mezi Evropskou komisí a Evropským hospodářským a sociálním výborem ze dne 7. listopadu 2005, rozhodla konzultovat Evropský hospodářský a sociální výbor ve věci sdělení Komise Akční plán pro biomasu
Specializovaná sekce "Doprava, energetika, infrastruktura a informační společnost", kterou Výbor pověřil přípravou podkladů na toto téma, přijala stanovisko dne 2. května 2006.
Zpravodajem byl pan VOSS.
Na 427. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 17. a 18. května 2006 (jednání ze dne 17. května 2006), přijal Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko 85 hlasy pro, 5 členů se zdrželo hlasování.
1. Závěry a doporučení
1.1 Evropský hospodářský a sociální výbor vítá akční plán pro biomasu předložený Komisí jakožto významný přínos k udržitelnému rozvoji Evropy.
1.2 Analýza nynějšího rozšiřování biomasy a jejího potenciálu poprvé podává přehled o možnostech a stávajících překážkách pro využívání biomasy v různých energetických odvětvích.
1.3 Zvýšení podílu biomasy na obnovitelných zdrojích energie je důležitým předpokladem pro dosažení cíle Evropské unie ve výši 12 % obnovitelných zdrojů energie na celkové spotřebě energie do roku 2010.
Z tohoto důvodu je záměr výrazněji podporovat využívání biomasy správný a neodmyslitelný.
1.4 EHSV výslovně podporuje uzavření legislativních mezer v oblasti využívání obnovitelných zdrojů energie v oblasti tepla.
Doposud existuje na evropské úrovni pouze směrnice o podpoře elektrické energie vyrobené z obnovitelných zdrojů energie a směrnice o podpoře užívání biopaliv.
Vzhledem k přibližně 50 % podílu tepla na celkové spotřebě energie a vysokému potenciálu biomasy pro oblast tepla se očekává, že Komise ještě v letošním roce předloží návrh.
1.5 Tento návrh by se však neměl omezit na biomasu, nýbrž by se měly brát v úvahu i další technologie obnovitelných zdrojů energie pro výrobu tepla a chlazení.
Konkrétní a závazný cíl Unie pro rok 2020 by přinesl investiční jistotu.
Měl by být stanoven závazný cíl EU v minimální výši 25 % podílu obnovitelných zdrojů energie na konečné spotřebě energie do roku 2020.
1.6 Výbor hodnotí ohlášenou zprávu Komise o využívání biopaliv kriticky a požaduje v této oblasti více opatření.
Biopaliva mohou v zásadě podstatným způsobem přispět ke snížení závislosti Evropy na fosilních zdrojích energie.
Zároveň se na tomto aspektu jasně ukazuje, že i v případě ctižádostivých substitučních strategií si rozvoj účinnějších dopravních systémů a podstatné zlepšení energetické účinnosti uchovávají rozhodující význam.
1.7 Výbor tudíž vyzývá Komisi, aby ještě v letošním roce vypracovala dlouhodobý výhled pro investory a aby navrhla nové, závazné cíle pro podíl biopaliv do roku 2020.
1.8 Prostředky dosud stanovené v 7. rámcovém programu pro výzkum by měly být výrazně navýšeny.
Dále by se rovněž mělo rozvíjet především využívání biomasy na bázi lignocelulózy i vedlejších produktů.
1.9 Stávající směrnice o podpoře obzvláště účinné kombinované výroby tepla a elektřiny [1] by měla být rozšířena, aby využívání biomasy při kombinované výrobě tepla a elektřiny dostalo přednost, až to rámcové podmínky budou umožňovat.
1.10 Politika rozsáhlejšího využívání biomasy v Evropské unii se musí provádět horizontálně.
S koordinovanou zemědělskou, strukturální, regionální a energetickou politikou může být větší přístup zemědělců i do oblasti výroby energie perspektivní pro konkurenceschopnost, ochranu životního prostředí a zásobování energií v Evropě.
1.11 Signál Komise k nutnosti jasných a spolehlivých obchodních dohod je vítán.
Měly by však být určeny nástroje kvalifikovaného přístupu na trh v rámci smluv s WTO i pro produkty z biomasy.
Jen tak může mladá evropská výroba dostat šanci rozvíjet se.
1.12 V evropském akčním plánu by mělo být projednáno i využívání látek biomasy.
1.13 Komise a členské státy jsou vyzývány k tomu, aby šestou směrnici [2] o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu změnily tak, aby členské státy směly na materiály a služby k využívání obnovitelného tepla a chladu uplatňovat sníženou sazbu daně z přidané hodnoty.
1.14 Výbor vyzývá členské státy a Komisi, aby zajistily minimální využití prostředků strukturálních fondů EU na investice v oblasti využití biomasy a dalších obnovitelných zdrojů energie.
Vyslovuje se i pro minimální podíly v oblasti Evropského zemědělského fondu pro rozvoj venkova (EAFRD).
Podíl finančních prostředků pro tuto investiční oblast by se měl zvýšit a ke konci plánovacího období v roce 2013 dosahovat 10 % prostředků strukturálních fondů v průměru členských států.
1.15 EHSV považuje za důležitý předpoklad intenzivnějšího pěstování energetických plodin i nezávislost na přímých platbách v rámci poslední reformy zemědělství.
Krátkodobě spatřuje možnosti pro jednání v oblasti Společné zemědělské politiky (SZP) při upravování prémie za energetické plodiny.
To by mělo být umožněno především i v nových členských státech.
1.16 Vedle průběžné kontroly plnění cíle spatřuje EHSV i nutnost závazných akčních plánů pro biomasu v členských státech.
Tak by mohly být rozpoznány a mobilizovány rozdílné regionální potenciály.
1.17 EHSV předkládá návrhy na odstranění administrativních překážek a na zohlednění obnovitelných zdrojů energie např. v regionálních plánech.
1.18 Výbor očekává, že již v akčním plánu pro biomasu budou popsány požadavky na jisté potvrzení původu produktů.
Jmenuje zde kritéria udržitelnosti pro evropský původ a potravinovou suverenitu, jakož i sociální a ekologické normy pro kvalifikovaný přístup na trh.
1.19 EHSV vítá, že podle Komise platí stejné emisní limity pro bioenergii i pro fosilní paliva.
1.20 Výbor zaznamenává vývoj směrem k jednotné evropské energetické politice.
Přes určitou užitečnou konkurenci systémů uvádění obnovitelných zdrojů energie na trh by systémy, které se z hlediska nákladů a rozsahu vytváření nových postupů ukázaly být obzvláště účinné, měly být uplatňovány i v celé Evropě.
Příkladem jsou dynamické modely pevně stanovených cen, které již hodně členských států uplatňuje ve svých zákonech o obnovitelných zdrojích energie.
1.21 Cílem opatření pro uvádění na trh nemůže být podle EHSV trvalé dotování, nýbrž zajištění jejich konkurenceschopnosti a rentability jejich uplatnění při současném zohlednění externích nákladů.
2. Odůvodnění
2.1 Z hlediska zabezpečení dodávek, rostoucí závislosti Evropy na dovozu ropy a zemního plynu, rostoucích cen ropy a závazků ke snížení emisí skleníkových plynů zaujímá rozvoj obnovitelných zdrojů energie i nadále přední pozici na pořadu jednání EU a členských států o energetické politice.
2.2 Stanovených cílů směrnic na podporu výroby elektrické energie z obnovitelných zdrojů energie i směrnice o využívání biopaliv nebude dosaženo bez rozsáhlých opatření.
Stejně tak se Unii pravděpodobně nepodaří splnit její celkový cíl zdvojnásobení podílu obnovitelných zdrojů energie na 12 % při scénáři "business-as-usual".
Hlavním důvodem je skutečnost, že velká část zdrojů energie pro splnění cíle by musela pocházet ze sektoru biomasy, jehož tržní rozvoj však zůstává daleko za očekáváním.
2.3 Celkový podíl obnovitelných zdrojů energií stále ještě setrvává na nízké úrovni; tento podíl bude v kombinaci zdrojů energie EU v roce 2010 představovat místo požadovaných 12 % zřejmě pouhých 9 až 10 %, pokud nebudou přijata vhodná opatření.
Komise tudíž předložila akční plán pro biomasu, který v této důležité a doposud strategicky zanedbávané oblasti alespoň oznamuje další iniciativy.
2.4 Investice do využívání energie jsou vždy dlouhodobé investice.
Dnes nově vybudovaná elektrárna bude mít životnost delší než třicet let.
Podstatným ekonomickým důvodem pro podporu technologií jsou vedle dopadů jako změna klimatu nejistoty ohledně vývoje cen ropy a plynu, na rozdíl od dobré předvídatelnosti nákladů na suroviny v sektoru biomasy.
Přitom cílem není trvalé dotování systémů, nýbrž rozvoj konkurenceschopnosti při současném zohlednění externích nákladů.
2.5 Na rozdíl od očekávaného růstu cen v oblasti konvenčních paliv budou technologie v oblasti obnovitelných zdrojů energie levnější díky klesajícím investičním nákladů z důvodu technického pokroku a hromadné výroby.
2.6 Srovnání nákladů mezi obnovitelnými zdroji energie a využitím konvenční nebo jaderné energie většinou nestačí.
Často se srovnávají odepsané elektrárny zřízené kdysi v rámci státních monopolů a jejich náklady s nově instalovanou kapacitou z obnovitelných technologií.
Navíc se externí náklady tradičních/jaderných technologií, jako jsou ekologické škody nebo státní pojistná plnění pro elektrárny, neodrážejí v cenách.
2.7 V akčním plánu je stanoveno více než 20 opatření, která se mají z velké části začít provádět od roku 2006.
S ohledem na využívání biopaliv v dopravě k tomu patří přípravné práce k zavedení závazků, podle nichž musí společnosti dodávající paliva zařazovat mezi tradiční paliva dodávaná na trh stanovené procento biopaliv.
2.8 V souvislosti s možnou revizí směrnice o biopalivech oznámila Komise pro rok 2006 zprávu, v níž se má přezkoumat provádění směrnice v členských státech.
V současné době činí podíl na trhu v EU 0,8 %; je tedy opravdu nepravděpodobné, že do roku 2010 bude moci být dosaženo cíle 5,75 % stanoveného v roce 2003 pro celou EU.
2.9 Plán předpokládá přezkum možností pro zlepšení norem paliv, aby bylo možné podpořit využívání energie z biomasy v dopravě i pro výrobu elektrické energie a tepla.
Dále by se měly podporovat investice do výzkumu, zejména pokud jde o výrobu tekutých paliv ze dřeva a odpadů, jakož i informační kampaň pro zemědělce a vlastníky lesů o energetických plodinách.
Kromě toho vypracuje Komise právní akty k podpoře využívání obnovitelných zdrojů energie pro účely vytápění.
2.10 Podle odhadů Komise by využití biomasy za pomoci opatření stanovených v akčním plánu mohlo vzrůst do roku 2010 asi na 150 mtoe (oproti 69 mtoe v roce 2003) bez intenzifikace zemědělství či větších dopadů tuzemskou produkci potravin.
Emise skleníkových plynů tak budou podle prognóz Komise každoročně sníženy o 209 mil. tun ekvivalentu CO2.
Vedle toho vznikne 250000 až 300000 pracovních míst – většinou na venkově – a závislost na dovozech energie se sníží ze 48 % na 42 %.
2.11 Při ceně fosilních paliv ve výši 60 $ za barel odhaduje Komise přímo měřitelné náklady na 9 mld. eur ročně, z toho 6 mld. eur na biopaliva a 3 mld. eur na využití biomasy k výrobě elektrické energie.
To odpovídá nárůstu ve výši 1,5 centů/l benzínu a 0,1 centů/kWh elektrické energie.
3. Obecné připomínky
3.1 Bez dalších opatření Evropská unie nedosáhne cílů rozvoje obnovitelných zdrojů energie, které si sama vytyčila.
EHSV vítá akční plán pro biomasu a konstatuje, že jarní summit hlav států a vlád, kde byly formulovány další mezicíle, tedy přibližně 15 % obnovitelných zdrojů energie a 8 % biogenních paliv do roku 2015, signalizoval, že ambiciózní politika pro obnovitelné zdroje energie má pokračovat.
I na rozhodnutí Parlamentu EU o cíli získat do roku 2020 25 % z obnovitelných zdrojů energie se ukazuje, že v EU roste vůle k novému zaměření energetické politiky.
3.2 Další překážkou je skutečnost, že technologie v oblasti obnovitelných zdrojů energie – jako mnoho dalších inovačních technologií – mají často stále ještě příliš nízkou důvěru investorů, vlád a spotřebitelů. To je způsobeno neznalostí technických a hospodářských možností.
Výbor si je vědom značné potřeby informací a dalšího vzdělávání jak u uživatelů, spotřebitelů, tak i ve výzkumu a vývoji, kterou by se akční plán pro biomasu měl zabývat intenzivněji.
3.2.1 Kromě toho Výbor konstatuje, že koncentrace podniků, k níž v oblasti energetiky často dochází, ne vždy odpovídá požadavku plynulého zavádění inovačních technik a postupů.
EHSV poznamenává, že dnešní struktura podniků nevyužívá v dostatečné míře nové impulsy, které často pocházejí od malých a středních podniků.
Vyzývá Komisi, aby v tomto ohledu předložila návrhy na zlepšení.
3.3 Zvýšené využívání biomasy by mohlo nejen podstatně přispět ke snížení závislosti EU na dovozech energie, ale kromě toho by mohlo představovat významný přínos k uskutečnění Lisabonské strategie a cílů v oblasti ochrany klimatu.
Využívání biomasy obvykle zvýhodňuje decentralizované struktury a tím i rozvoj venkova.
Právě s ohledem na nové členské státy se značným podílem výdělečné činnosti v oblasti zemědělství poskytuje využití biomasy značný potenciál k diverzifikaci zdrojů příjmů a zajištění pracovních míst.
3.4 EHSV konstatuje, že v současné době zaujímá Evropa v některých oblastech bioenergetických technologií vedoucí postavení.
Hospodářství EU je závislé na rozvoji a vývozu nových technologií.
Inovační postupy a produkty z obnovitelných surovin jsou základem toho, aby EU mohla v oblasti technologií budoucnosti zaujmout vedoucí úlohu ve světovém obchodu.
Politické rámcové podmínky pro rozvoj obnovitelných surovin mají proto z hlediska hospodářského rozvoje v Evropské unii centrální význam.
Vytváření těchto struktur by měla provázet i opatření, která zajistí vývoz bioenergetických technologií na třetí trhy.
3.5 Výbor si je vědom vysokého potenciál trhu práce, který je mobilizován v rámci provádění akčního plánu pro biomasu.
Souhrnná zpráva MITRE (Monitoring and Modelling Initiative on the Targets for Renewable Energy) z roku 2003 nachází ve ctižádostivé surovinové strategii EU založené na obnovitelných zdrojích energie jen v EU-15 téměř 2,5 milionů dodatečných pracovních míst netto do roku 2020.
Předpokládá se, že asi 2/3 z toho budou v oblasti biomasy.
V souladu s tím existuje na jedné straně nová potřeba vysoce kvalifikovaných pracovních sil zejména v oblasti výzkumu a vývoje.
Zde se uvádí číslo asi 400000.
Současně vzniká i potřeba pracovních sil s nižší nebo velmi nízkou výchozí kvalifikací.
Výbor vyzývá Komisi, aby přezkoumala perspektivy trhu práce v EU do roku 2020 při ambiciózním rozšíření využití biomasy a obnovitelných zdrojů energie.
3.6 Aby byly spuštěny investice a restrukturalizace, je podle EHSV nezbytně nutné stanovit závazné dlouhodobé politické úkoly, které v akčním plánu pro biomasu chybí.
Z tohoto důvodu vyzývá Komisi, aby co nejrychleji stanovila konkrétní cíle pro využívání biomasy resp. pro využívání obnovitelných zdrojů energie.
Závazné evropské úkoly minimálně do roku 2020 pro oblast elektrické energie, tepla a dopravy by měly být realistické, ale ambiciózní.
Minimální podíl ve výši 25 % na konečné spotřebě energie do roku 2020 by měl být stanoven jako závazný cíl.
Tuto cestu vývoje může umožnit dostupný potenciál biomasy v Evropě, zejména v oblasti vedlejších a přidružených produktů, a plošný potenciál při změněném využívání v důsledku změněné struktury poptávky.
Výbor poukazuje na to, že Spojené státy zapracovávají podobně vysoké cíle pro dlouhodobé využívání biomasy do svého zákona o zajištění energie.
3.7 Výbor podporuje opatrné určování surovinové základy (požadovaná biomasa) pro splnění akčního plánu pro biomasu, přičemž pro dobu plánování nevidí u zemědělských surovin zatím žádnou konkurenci.
Z dlouhodobého hlediska je zapotřebí na jedné straně vycházet z růstu produktivity a z poklesu spotřeby potravin v Evropě.
V současné době potřebuje Evropa zároveň velký podíl zemědělské půdy pro chov zvířat.
Na druhou stranu existuje celosvětový nedostatek zemědělské půdy.
Musí být tedy stanoveny vysoké požadavky na rozvoj účinných technologií využívání a přeměny.
EHSV v této souvislosti hodnotí tzv. vyvážený přístup Komise při mezinárodním zajišťování zejména surovinové základny pro biopaliva kriticky.
Potravinářské základny ostatních světových regionů zde mohou být ohroženy levnými dovozy a současně může být zbržděn rozvoj technologií v Evropě.
3.8 Navzdory rozmanitým formám poptávky po energii a základy biomasy v Evropě očekává EHSV od akčního plánu pro biomasu komentář k vývoji systémů uvádění na trh.
Při podpoře výroby elektrické energie z obnovitelných zdrojů energie, včetně biomasy, se ukázalo, že nejúčinnější jak z hlediska nákladů, tak i z hlediska rozšíření, jsou modely dodávek nebo modely prémií – jako například v Německu.
Komise na to poukázala již ve svém sdělení o podpoře elektřiny z obnovitelných zdrojů energie [3].
Pro rozšíření obnovitelných zdrojů energie však nejsou rozhodující pouze finanční rámcové podmínky.
Aby bylo zaručeno úspěšné šíření, musí být zajištěny minimálně čtyři parametry.
3.9 Těmito předpoklady jsou: efektivní finanční model pobídek, garantované a spravedlivé podmínky pro přístup do sítě, transparentní administrativní postupy a veřejná akceptace.
K výraznému růstu podílu elektrické energie z obnovitelných zdrojů energie může dojít pouze v případě, že jsou tyto čtyři podmínky splněny současně.
Elektrická energie pokrývá přibližně 20 % poptávky po energii v Evropě.
3.10 Výbor podporuje závěr výše uvedeného sdělení Komise, že v současné době je příliš brzy na dokonalou harmonizaci modelů podpory pro elektrickou energii z obnovitelných zdrojů energie.
Vyzývá ale Komisi a členské státy, aby provedly přípravy pro celoevropské zavedení těch nejefektivnějších systémových prvků.
3.11 Komise se v souladu se směrnicí 2001/77 [4] vyzývá, aby na tyto podmínky v členských státech dohlížela a aby je v případě potřeby vymáhala.
3.12 Výbor podporuje názor Komise na úlohu biomasy při plnění směrnice 2001/77. Akční plán představuje rozšíření kombinované výroby tepla a elektřiny právě i v případě využívání biomasy jako důležitou perspektivu vývoje.
EHSV požaduje přizpůsobení této směrnice směrnici o kombinované výrobě tepla a elektřiny.
Je však zapotřebí zdůraznit, že nadcházející vysoké obnovovací investice do výstavby elektráren v Evropě v příštích dvou desetiletích jsou šancí pro rozsáhlejší kombinovanou výrobu tepla a elektřiny.
Tím se, jak známo, zvýhodní decentralizovaná výroba elektrické energie blízká spotřebitelům.
EHSV však v akčním plánu pro biomasu postrádá informace o tom, jak lze zajistit nediskriminující přístup do sítě pro výrobce elektrické energie i z oblasti biomasy.
3.13 Jelikož se 50 % poptávky po energii v Evropě využívá pro teplo a zde navzdory velkému potenciálu nepochází z biomasy v současné době pravděpodobně ani 10 %, Výbor obzvláště vítá návrhy akčního plánu.
Jelikož investice do systémů vytápění a budov jsou velmi dlouhodobé a částečně i kapitálově náročné, usiluje Výbor o brzké zahájení navržených opatření.
Návrh legislativní iniciativy v oblasti tepla a chladu by měl být rozšířen na směrnici o podpoře tepla a chlazení ze všech obnovitelných zdrojů energie, měl by tedy zahrnovat i solárně termickou a geotermickou energii.
Navíc k opatřením, která navrhuje Komise, by směrnice měla obsahovat ještě následující: stanovení vnitrostátně závazných cílů, které by měly zohledňovat rozdílné přírodní zdroje a již stávající kapacity.
3.14 Výbor bere s politováním na vědomí, že v oblasti tepla nejsou téměř žádné spolehlivé statistiky.
Jednotný celoevropský systém monitorování využívání tepla by mohl Unii umožnit lepší plánování využívaných zdrojů.
EHSV zdůrazňuje odhady Komise ohledně významu, rozvoje a zajištění sítí dálkového vytápění při přechodu k biomase jako k palivu.
Zejména v nových členských státech je v tomto ohledu třeba zabezpečit značné stavy.
Stávající směrnice o energetické účinnosti v oblasti budov by měla být co nejrychleji provedena ve všech členských státech a mělo by se usilovat o revizi směrnice.
Oblast působnosti by se měla rozšířit na všechny budovy, i na ty do velikosti 1000 m2.
Decentralizované energetické systémy na bázi biomasy by měly mít přednost.
Výbor podporuje výroky akčního plánu o rozšíření nových a o zajištění stávajících systémů dálkového vytápění při využívání biomasy v oblasti tepla a zejména v oblasti tepla z elektráren.
3.15 Výbor vítá vyjádření Komise v akčním plánu pro biomasu ke stávajícím i budoucím emisním limitům (a ke směrnici o jemných částicích) při využívání biomasy.
Jak při výrobě tepla a elektrické energie, tak i v oblasti paliv platí stejné předpisy.
4. Konkrétní připomínky
4.1 Paliva tvoří sice pouze 20 % poptávky po energii, jejich základem jsou však téměř výhradně dovozy fosilního původu.
To zdůvodňuje velký rozsah této oblasti v akčním plánu pro biomasu.
Podle názoru Výboru je zde činnost Komise v akčním plánu pro biomasu charakterizována přílišným důrazem na rychlý úspěch.
Příliš se sází na dovozy konkurenceschopných paliv; příliš málo je posuzována nová závislost na dovážených produktech a účinky na ekologickou a sociální rovnováhu v nových zemích vyrábějících energii.
Výbor žádá Komisi, aby zjistila, zda by právě tato strategie v akčním plánu nemohla zpomalit rozvoj udržitelných evropských řešení.
4.2 V oblasti biopaliv se jako nejúčinnější podpůrné opatření osvědčilo snížení daní resp. osvobození od daně.
Tento nástroj umožnil zejména i investice uzpůsobené regionům.
Tato možnost by měla být členským státům nadále poskytována.
Ze znění akčního plánu to však nevyplývá.
4.2.1 Vedle BTL (bio to liquid) musí být rovněž SNG (Substitute Natural Gas – bioplyn má oproti bionaftě z olejnin pětkrát vyšší výnos energie z hektaru) přisouzena vysoká priorita při výzkumu a vývoji a tím i v budoucím provádění strategie EU v oblasti biopaliv.
Má vysokou plošnou produktivitu, její vývoj pokročil a otevírá i zásadní možnost současné výroby paliv, elektrické energie a tepla v decentralizovaných zařízeních pro SNG.
4.3 Výbor podporuje Komisi EU v jejím úsilí závazně formulovat cíl tržního podílu biopaliv do roku 2010 na 5,75 procent.
Bere s potěšením na vědomí, že jarní summit hlav států a vlád 2006 stanovil jako mezicíl pro rok 2015 hodnotu 8 %.
Postrádá však intenzivní snahy dotčených podniků, Komise a členských států o nezbytně nutný kvantitativní skok v účinnosti dopravních systémů.
EHSV na tomto místě vítá návrhy akčního plánu na odstranění různých diskriminací biopaliv a návrhy na normalizaci.
4.4 Využívání biomasy má být podstatně posíleno v 7. rámcovém programu pro výzkum.
Cílem přitom musí být mj. zajištění konkurenceschopnosti obnovitelných zdrojů energie.
EHSV konstatuje, že změna paradigmat v politice výzkumu směrem k výzkumu obnovitelných zdrojů energie má pro hospodářský rozvoj Evropy rozhodující význam.
Očekává zde závazné výroky i v akčním programu pro biomasu.
Výbor zdůrazňuje, že velké zpoždění ve vývoji není způsobeno dostupností biomasy, nýbrž dostupností technologií pro výrobu konkurenceschopných produktů.
4.4.1 I při využití biomasy včetně využití látek má často smysl postupovat v rámci využití frakcí a kaskád.
Určující však jsou v zásadě ceny na trhu a výrobní náklady a jejich odhady do budoucna.
Tak je například většinou smysluplnější a účelnější využívat dřevo, které ve využití látek nenajde odbytiště, přímo teplotně nebo energeticky, místo dlouhé a energeticky ztrátové transformace prostřednictvím procesu BTL na palivo.
Akční plán by zde měl podle názoru EHSV více diferencovat a připisovat tím větší význam i teplu z biomasy.
4.5 Výbor očekává, že i při přidělování a rozdělování prostředků ze strukturálních fondů v členských státech budou Rada a Komise připisovat vysokou prioritu rozvoji investic do obnovitelných zdrojů energie, zejména do biomasy.
Proto by měl být dán k dispozici závazný minimální podíl prostředků strukturálních fondů v členských státech EU.
Podíl prostředků strukturálních fondů by měl v roce 2013 dosáhnout 10 % v průměru členských států.
4.5.1 V rámci rozdělování prostředků pro 2. pilíř "rozvoj venkova" (EAFRD) jsou obnovitelné zdroje energie zmiňovány ve strategickém plánování, které je celkově posuzováno kladně.
Právě u těchto velmi omezených prostředků a potenciálu venkova musí být zajištěno, že i zde bude v členských státech do této oblasti na konci plánovacího období v roce 2013 investován průměrný minimální desetiprocentní podíl.
4.6 Výbor zdůrazňuje výroky akčního plánu o dopadu nezávislosti na pěstování obnovitelných surovin.
Poukazuje však na následující krátkodobou možnost úprav: Prémie za pěstování energetických plodin (45 EUR/ha) na 1,5 mil. ha, přijatá v lucemburských závěrech o agrární reformě EU (2003), bude přezkoumána již koncem roku 2006.
EHSV vyzývá Komisi, aby zvážila, zda je výše prémie dostatečná.
Výbor pokládá současný postup podávání žádostí za příliš byrokratický a navrhuje neodkladné administrativní zjednodušení.
O prémii za pěstování energetických plodin nelze v současné době žádat v nových přistupujících zemích, které si pro SZP zvolily zjednodušený postup (8 z 10 nových členských států).
Výbor vyzývá k tomu, aby od konce roku 2006 byla v rámci úprav i těmto zemím dána možnost přístupu k plošné prémii.
Co se týče její výše, měla by se přezkoumat zvláštní úprava pro oblasti, které z důvodu transformačního procesu nezískaly žádná platební práva [5].
4.7 Výbor navrhuje, aby akční plán EU pro biomasu stanovil závazné národní a regionální akční plány v členských státech.
Z důvodu rozmanitosti evropských zemí a regionů se jedná o určení potenciálu a utváření odpovídají politiky a administrativy.
4.7.1 Výbor v akčním plánu postrádá možnosti, deficity a omezení v členských státech a v regionech při rozšíření využívání biomasy a obnovitelných zdrojů energie.
Možné nápravy by byly tyto: závazné zohlednění a zapracování v regionálním plánování, určení a odstranění diskriminace v administrativě, zaměření na jeden správní útvar ve fázi plánování a realizace.
4.8 EHSV vyzývá Komisi a členské státy, aby šestou směrnici 77/388/EHS o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu změnily tak, aby členské státy směly na materiály a služby k využívání obnovitelného tepla a chladu uplatňovat sníženou sazbu daně z přidané hodnoty.
Například v některých členských státech nejsou v současné době vybírány žádné daně z plynových a olejových hořáků, u investic do vytápění pomocí obnovitelných zdrojů energie se uplatňuje plná sazba daně.
4.9 EHSV považuje za nezbytně nutné definovat evropskou energetickou politiku.
U nástrojů k uvádění obnovitelných zdrojů energie na trh musí být nalezen vyvážený přístup založený na hospodářské soutěži vnitrostátních systémů, ale i uskutečňován dynamický rozvoj směrem ke znatelně nejúčinnějším pravidlům.
4.10 Výbor spatřuje potřebu rychlého jednání u systému schvalování původu surovin z biomasy.
Jen tak lze vyloučit negativní ekologickou a klimatickou bilanci.
Musí být stanoveny následující požadavky [6]:
- pro pěstování obnovitelných surovin platí tytéž zásady dobré odborné praxe jako pro výrobu potravin;
- plochy musí i po pěstování nepotravinových surovin zůstat vhodné pro výrobu potravin;
- obnovitelné suroviny se mají pěstovat na plochách využívaných pro zemědělské účely nebo ležících úhorem.
Sem patří i plochy, které nejsou např. v důsledku transformace dočasně obhospodařovány.
Pěstování obnovitelných surovin nesmí vést ke zmenšování trvalých travních porostů;
- za účelem snížení přepravy je nutné se soustředit na výrobu regionálního resp. místního rozměru;
- ekologicky cenné plochy je nutno zajistit pro ochranu životního prostředí a obhospodařovat je v rámci příslušných cílů;
- upřednostňovat a pěstovat se musí obnovitelné suroviny, které vykazují dobrou ekobilanci;
- zvláštní pozornost se musí věnovat uzavření koloběhu živin.
4.11 V mezinárodním obchodu s biomasou a produkty z biomasy musí být do schvalování zahrnuty následující body: potravinová suverenita (tzn. zajištění potravin předchází pěstování "cash crops"), sociální a ekologické normy výroby, žádné mýcení pralesů.
EU se vyzývá, aby tato kritéria zapracovala i do předpisů WTO.
4.12 Výbor vyzývá Komisi, aby v rámci akčního plánu pro biomasu podporovala zřízení mezinárodní agentury pro obnovitelné energie (IRENA) a aby v akčním plánu pro biomasu výrazněji zohlednila i otázku transparentnosti v mezinárodním hospodářství surovin.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k návrhu směrnice Rady o daních v oblasti osobních vozidel
KOM(2005) 261 v konečném znění – 2005/0130 (CNS)
(2006/C 195/21)
Dne 6. září 2005 se Rada, v souladu s článkem 262 Smlouvy o založení Evropského společenství, rozhodla konzultovat Evropský hospodářský a sociální výbor ve věci výše uvedené.
Specializovaná sekce "Hospodářská a měnová unie, hospodářská a sociální soudržnost", kterou Výbor pověřil přípravou podkladů na toto téma, přijala stanovisko dne 23. března 2006.
Zpravodajem byl pan RANOCCHIARI.
Na 427. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 17. a 18. května 2006 (jednání ze dne 17. května 2006), přijal Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko 67 hlasy pro, 4 hlasy proti a 3 členové se zdrželi hlasování.
1. Závěry a doporučení
1.1 EHSV vyslovuje svoji plnou podporu návrhu směrnice, která si klade za cíl společně zlepšit fungování vnitřního trhu a podporovat udržitelnost životního prostředí.
1.2 EHSV hodnotí kladně, že byl poprvé použit třetí pilíř – daňová opatření – pro účely snížení emisí oxidu uhličitého (CO2).
1.3 EHSV souhlasí s Evropskou komisí i pokud jde o posouzení kladných dopadů, které tento návrh může mít na volný pohyb občanů a na automobilový průmysl.
1.4 EHSV uznává, že Evropská komise při projednání návrhu k tématu daní, které je převážně v pravomoci členských států, nemohla uplatnit zásadu subsidiarity v širším a závaznějším rozsahu, než činí samotný návrh.
1.5 Některé aspekty, které návrh neupravuje, by však ve fázi převádění směrnice mohly vyvolat kritiku a nebezpečí odlišného uplatňování v jednotlivých členských státech.
V zájmu omezení těchto rizik bude Komise také muset včas vyřešit pochybnosti technické povahy, které návrh neobjasňuje.
1.6 EHSV sdílí cíle navrhované směrnice, domnívá se však, že jich lze dosáhnout pouze tehdy, budou-li členské státy koordinovat svůj výklad hlavních směrů a doporučení směrnice.
V opačném případě vzniká nebezpečí, že roztříštěnost trhu bude ještě větší, na rozdíl od jejího snížení zamýšleného v návrhu.
1.7 EHSV proto vyzývá Evropskou komisi, aby pozorně monitorovala nejen prováděcí předpisy k dané směrnici, jak obvykle činí, ale také neustále a ve spolupráci s členskými státy srovnávala koordinované uplatnění nového systému zdaňování osobních vozidel.
1.8 Kromě toho EHSV doufá, že po tomto prvním důležitém kroku budou následovat i další kroky směrem k brzkému uskutečnění systému zdaňování založeného převážně – či dokonce výhradně – na používání vozidla a ne na jeho koupi či držbě.
Pouze tehdy bude skutečně uplatňována zásada "znečišťovatel platí", kterou EHSV plně sdílí.
1.9 Nakonec EHSV nemůže znovu nezdůraznit potřebu integrovaného přístupu s cílem lepší environmentální udržitelnosti silniční dopravy.
Daňová páka, která je určitě důležitá, avšak musí být provázena modernizací infrastruktur, podporou hromadné dopravy a v neposlední řadě i odpovídající kampaní na vzdělávání spotřebitelů, která by je nasměrovala k vědomějším rozhodnutím nezatěžujícím životní prostředí.
Z tohoto hlediska se například nezdá vhodné, že Evropská komise vybízí členské státy k dorovnání daní na naftu pro automobily na úroveň stanovenou pro benzín, aniž by vzala v úvahu, že automobily s dieselovým motorem vypouštějí méně CO2 než automobily na benzín.
2. Odůvodnění
2.1 Předchozí opatření a souvislosti návrhu
2.1.1 Automobilový průmysl je podle definice samotné Evropské komise jednou z hybných sil evropského hospodářství, neboť vytváří 7,5 % přidané hodnoty celého zpracovatelského průmyslu a 3 % HDP.
Se svými 35 mld. eur je významným přínosem pro obchodní bilanci a v neposlední řadě představuje také důležitý zdroj zaměstnanosti poskytující 2 miliony přímých pracovních míst, které spolu s nepřímými dosáhnou 10 milionů.
2.1.2 Koupě a užívání vozidel je rovněž jedním z nejdůležitějších zdrojů příjmů členských států, který přináší zhruba 340 mld. eur, což představuje 8 % veškerých příjmů z daní v evropské patnáctce [1].
2.1.3 Tyto obrovské příjmy pocházejí v zásadě ze tří konkrétních daní: z poplatků za registraci, z ročních silničních daní a z daní z paliv.
Mimoto sleduje každý členský stát svoji vlastní daňovou politiku, čehož výrazem je existence 25 různých daňových systémů, a žádoucí konvergence, neodmyslitelný předpoklad správného fungování vnitřního trhu, je tudíž v nedohlednu.
2.1.4 V současné době se v 16 členských státech [2] vybírají poplatky za registraci vozidla, zatímco roční silniční daň se uplatňuje v 18 členských státech [3].
Kritéria výpočtu a daňový základ se v jednotlivých členských státech velmi výrazně liší, zejména u poplatků za registraci.
Stačí připomenout, že daň za osobní vozidlo s objemem 2000 cm3 se pohybuje od 1 % jeho hodnoty v Itálii po více než 170 % v Dánsku. Pokud jde o roční silniční daň,, pohybuje se od 30 do 500 eur za vozidlo.
2.1.5 V této souvislosti předložila Evropská komise již v roce 2002 své sdělení Radě a Evropskému parlamentu o zdanění osobních vozidel [4].
Ve sdělení byla formulována strategie zaměřená na revizi současného systému s cílem podpořit sblížení jednotlivých národních legislativ a zohlednit i environmentální cíle.
2.1.6 Výsledky dalších konzultací s Radou, Evropským parlamentem a se zástupci průmyslu a dalších zúčastněných stran v následujících letech umožnily Komisi předložit návrh projednávané směrnice.
3. Návrh Komise
3.1 Je třeba připomenout, že návrh Komise se netýká ani DPH ani daní z paliv a nestanoví harmonizaci výše daní, nýbrž jejich restrukturalizaci, s výjimkou celkových příjmů.
3.2 Návrh se dělí na tři hlavní části:
3.2.1 Zrušení poplatků za registraci.
Musí se provádět postupně a progresivně až do úplného odstranění během období 10 let, tedy v roce 2016.
Tento postupný proces poskytne členským státům, které v současné době vybírají poplatky za registraci, dostatek času na převedení včetně přijetí opatření na dorovnání ztrát příjmů také přenosem daňového zatížení na roční silniční daň.
3.2.2 Zřízení systému náhrad poplatků za registraci a roční silniční daně.
3.2.2.1 Nový systém, který směrnice okamžikem svého vstupu v platnost zavede, se bude vztahovat na vozidla, která byla zaregistrována v některém z členských států a následně vyvezena nebo trvale přemístěna do jiného členského státu nebo i třetího státu.
3.2.2.2 Toto opatření má dvojí cíl: vyhnout se dvojímu placení poplatků za registraci, který byl zaplacen již v okamžiku koupě osobního vozidla, a uplatňovat roční silniční daň v závislosti na skutečném využívání osobního vozidla v rámci členského státu.
3.2.2.3 Výše poplatků za registraci, kterou je třeba nahradit, se přímo odvíjí od zůstatkové hodnoty daného vozidla a odpovídá výši zůstatkového poplatku za registraci, který je v této hodnotě obsažen.
3.2.2.4 Členské státy mohou volně stanovovat způsob odhadu zůstatkové hodnoty vozidla pro účely náhrad poplatků za registraci pod podmínkou, že použitá kritéria budou transparentní a objektivní.
Vlastníkovi osobního vozidla musí být zaručena možnost vznést u nezávislého orgánu námitku proti rozhodnutí členského státu o uplatnění náhrady.
3.2.2.5 Pokud jde o roční silniční daň, která by se s ohledem na daňová kritéria uplatňovaná v 18 členských státech vybírajících tuto daň měla spíše nazývat majetkovou daní, směrnice potvrzuje, že roční silniční daň na vozidlo může uplatnit pouze ten členský stát, ve kterém je vozidlo zaregistrováno.
Má se za to, že členský stát, kde je vozidlo registrováno, je členským státem, kde je vozidlo trvale užíváno, ať už z toho důvodu, že zde má vlastník své obvyklé bydliště, nebo protože je vozidlo v daném členském státě užíváno více než 185 dní v rámci jakéhokoli dvanáctiměsíčního období.
Z čehož vyplývá, že v případě trvalého převedení osobního vozidla do jiného státu, včetně států mimo EU, musí být vlastníkovi osobního vozidla nahrazena poměrná část roční silniční daně určená v souladu se zásadou pro rata temporis.
3.2.3 Restrukturalizace výchozího základu poplatků za registraci a daňového základu silniční daně, aby zcela nebo částečně vycházely z objemu emisí CO2.
3.2.3.1 Návrh směrnice zavádí systém určování výše roční silniční daně a poplatků za registraci (pro přechodné období) založený rovněž – a ve stále větší míře – na emisích oxidu uhličitého.
3.2.3.2 Zavádění je postupné a progresivní a počítá s tím, že příjmy plynoucí ze zdanění na základě objemu emisí CO2 budou do roku 2008 činit 25 % z celkového zisku z roční silniční daně a z poplatků za registraci a 50 % do roku 2010.
4. Obecné připomínky
4.1 EHSV zejména oceňuje závazek, který na sebe vzala Evropské komise v souvislosti se dvěma cíli: zlepšit fungování vnitřního trhu a poskytnout další podněty pro strategii snížení emisí CO2 prostřednictvím daňových pák.
V tomto ohledu je třeba zdůraznit, že návrh poprvé využívá "třetí pilíř" (daňová opatření) stanovený ve strategii Společenství ke snížení emisí CO2 a omezení spotřeby paliv [5].
4.2 EHSV hodnotí návrh kladně také kvůli kladným dopadům, které by mohl mít jak na spotřebitele [6] tak na evropský automobilový průmysl.
S cíli návrhu lze skutečně souhlasit do té míry, pokud chtějí podpořit následující:
4.2.1 snížení nebo dokonce odstranění překážek volného pohybu občanů EU, a sice citelným snížením nákladů a délky administrativních postupů při vývozu nebo převozu vozidel mezi různými státy,
4.2.2 větší konkurenceschopnost automobilového průmyslu na integrovanějším vnitřním trhu.
Momentální roztříštěnost trhu z daňového hlediska se velmi negativně projevuje na konečných cenách osobních vozidel a nutí výrobce automobilů kvůli daňovým důvodům vyrábět a prodávat v různých zemích různé verze stejného modelu, aniž by bylo možné využít úspor z rozsahu, které poskytuje skutečně dokončený vnitřní trh, a bez jakéhokoli užitku pro spotřebitele.
Kromě toho vysoké poplatky za registraci obvykle negativně ovlivňují rozhodování o koupi nového vozidla, a způsobují tak zpomalení obnovy vozového parku ve prospěch méně znečisťujících a bezpečnějších vozidel,
4.2.3 lepší udržitelnost životního prostředí, neboť automobily jsou významným zdrojem emisí CO2.
V této souvislosti je třeba zdůraznit, že dvě lhůty na restrukturalizaci poplatků za registraci a roční silniční daně na základě emisí oxidu uhličitého stanovené v návrhu jistě nejsou náhodné, nýbrž určitým způsobem "příznačné". Rokem 2008 totiž začíná období plnění závazků Kjótského protokolu a Rada a Evropský parlament si přejí do roku 2010 omezit emise CO2 z nových vozidel na 120 g/km.
4.3 EHSV má nicméně za to, že cílů navrhované směrnice lze dosáhnout pouze tehdy, budou-li členské státy věrně interpretovat její obecné zásady a doporučení bez odchylek, které by mohly zvýšit již tak neúměrnou roztříštěnost trhu nebo v horším případě zvětšit daňové zatížení majitelů aut.
4.4 Téma daní je skutečně velmi citlivou záležitostí a je v pravomoci členských států, takže Evropská komise na něj nemohla uplatnit zásadu subsidiarity v širším a závaznějším rozsahu než činí předložený návrh.
4.5 Návrh kupříkladu stanovuje strukturální změnu v daňovém systému, jejíž výsledek je však z hlediska příjmů neutrální a tudíž nezvyšuje celkovou částku daní.
Znamená to, že ztráta příjmů z daní způsobená zrušením poplatků za registraci by mohla být provázena souběžným zvýšením roční silniční daně ve stejné výši a v případě nutnosti i jinými daňovými opatřeními, která umožňuje směrnice o zdaňování energetických výrobků [7].
4.6 Kromě toho je vytvoření přímé vazby mezi zdaněním vozidel a CO2 pouze jedním aspektem, i když důležitým, který je třeba zahrnout do globální strategie snižování emisí oxidu uhličitého, a je třeba jej rozvíjet při zohledňování celku a zajišťovat tak soudržnost s ostatními politikami Společenství.
4.7 Vzhledem k výše uvedenému EHSV doporučuje, aby Komise kromě obvyklého monitorování národních prováděcích předpisů k dané směrnici a jejich srovnávání s touto směrnicí podporovala častější výměnu informací s členskými státy a mezi nimi, než po pětiletém období stanoveném ve zprávě o uplatňování směrnice.
5. Konkrétní připomínky
5.1 Podle názoru EHSV by se některé další aspekty předloženého návrhu mohly ve fázi převádění směrnice projevit jako kritické a mohlo by vzniknout nebezpečí odlišného uplatňování v jednotlivých členských státech.
Konkrétně:
5.1.1 Posloupnost změny v daňovém systému bude muset být vyvážená, aby se zabránilo tomu, že občané, kteří zakoupili vozidlo podléhající poplatkům za registraci, pak budou penalizováni náhlým a značným zvýšením roční silniční daně.
5.1.2 Použití "složky CO2" při zdanění bude muset být uplatňováno koordinovaně mezi všemi členskými státy, aby se zabránilo dalšímu tříštění trhu.
5.2 V této souvislosti by Komise měla členským státům co nejdříve předložit vhodná řešení dvou problémů, které by vyvstaly, pokud by směrnice byla přijata v současném znění.
5.2.1 První problém se týká vozidel zaregistrovaných před rokem 2001, neboť:
- emise CO2 vyjádřené v gramech na kilometr jsou dostupné pro všechna vozidla zaregistrovaná od ledna 1997, dřívější údaje nejsou k dispozici,
- v letech 1997 až 2000 se při měření emisí CO2 používal tzv. "evropský jízdní cyklus", který byl od 1. ledna 2001 změněn, a proto se údaje o emisích mezi těmito dvěma obdobími ne vždy shodují,
- zdanění založené na objektivních a jednotných parametrech by tedy bylo možné uplatnit pouze na vozidla zaregistrovaná od ledna 2001.
5.2.2 Druhý problém, který je třeba vyřešit, se týká členských států, kde se v současnosti roční silniční daň počítá na základě výkonu motoru vyjádřeného v kilowattech.
Zdá se, že tento systém zajišťuje větší posloupnost, než sazba, která bere v úvahu pouze hledisko CO2.
Pokud by se roční silniční daň v těchto zemích zakládala výhradně na emisích CO2, došlo by k jejímu nárůstu za malá vozidla a k výraznému snížení za větší vozidla s vyšším výkonem a tudíž méně ekologicky šetrných, což by paradoxně mělo opačný výsledek, než se očekávalo.
Proto je nezbytné ihned určit možnosti opravy systému.
5.3 Nejdůležitější je, aby členské státy v části daně připadající na emise CO2 uplatňovaly jasnou, přímou a transparentní vazbu mezi vybíráním daně a emisemi CO2 každého vozidla s cílem zabránit svévolnému vytváření dalších rozdílů vyplývajících z různých technických parametrů jako je obsah válce, rozměry atd., které způsobují narušení trhu.
5.4 Převedení směrnice bude muset být rovněž technicky neutrální a brát zřetel pouze na emise CO2 vyprodukované vozidlem, aniž by upřednostňovala jednu technologii na úkor jiné.
K tomu by mohlo dojít v případě, že by uplatnění nových předpisů znamenalo penalizaci vozidel s dieselovými motory, což je technologie, která si v Evropě pořád udržuje konkurenční náskok před neevropskými výrobci.
V této souvislosti je překvapující, že Evropská komise vybízí členské státy k dorovnání daní na naftu pro automobily na úroveň stanovenou pro benzín a nebere v úvahu, že automobily s dieselovým motorem vypouštějí méně CO2 než automobily na benzín.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru na téma návrh směrnice Evropského parlamentu a Rady o kvalitě vnějšího ovzduší a čistějším vzduchu pro Evropu
KOM(2005) 447 v konečném znění – 2005/0183 COD
(2006/C 195/22)
Dne 2. prosince 2005 se Rada, v souladu s článkem 175 Smlouvy o založení Evropského společenství, rozhodla konzultovat Evropský hospodářský a sociální výbor ve věci výše uvedené.
Specializovaná sekce "Zemědělství, rozvoj venkova, životní prostředí", kterou Výbor pověřil přípravou podkladů na toto téma, přijala stanovisko dne 26. dubna 2006.
Zpravodajem byl pan BUFFETAUT.
Na 427. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 17. a 18. května 2006 (jednání ze dne 17. května), přijal Evropský hospodářský a sociální výbor následující 72 hlasy pro, 5 hlasy proti a 9 členů se zdrželo hlasování.
1. Závěry a doporučení
1.1 EHSV velmi schvaluje hlavní cíle tematické strategie týkající se znečišťování ovzduší a návrh směrnice, která je jejím legislativním vyjádřením.
1.2 Pokud se týče tematické strategie, která nemůže být oddělena od legislativního návrhu, jak jasně vyplývá z odstavce 4.1.1 zmíněné strategie:
- plně schvaluje záměr integrovat průřezově cíle týkající se kvality ovzduší do ostatních politik Společenství;
- žádá Evropskou komisi, aby přepracovala energetické scénáře vyvinuté v rámci modelu PRIMES, které se zdají být poněkud nepřesné a v důsledku toho bude pravděpodobně také třeba upravit referenční základnu CAFE (CAFE – čistý vzduch pro Evropu).
1.3 Pokud jde o návrh směrnice:
- podporuje snahy o zjednodušení právních předpisů, jasnější formulaci a kodifikaci legislativy týkající se kvality ovzduší;
- schvaluje snahy o zajištění účinného provádění stávajících legislativních předpisů členskými státy;
- navrhuje prodloužit plánované lhůty pro dodržení povinností vyplývajících z této směrnice, a sice z roku 2010 do roku 2015 pro koncentrační stropy PM2,5 a z roku 2015 do roku 2020 pro snížení expozice obyvatel vzhledem k době, která je nutná na dokončení legislativního postupu a ke lhůtám potřebným na realizaci měřících stanic ve členských státech a k potřebným investicím;
- domnívá se, že by bylo rozumnější před stanovením závazných koncentračních stropů naplánovat přechodné období, které by členským státům umožnilo přiblížit se cílovým hodnotám koncentrace;
- žádá, aby byly z oblasti směrnice vyloučeny jemné částice přirozeného původu.
2. Úvod
2.1 Tematická strategie a návrh směrnice souvisí se šestým akčním programem Společenství pro životní prostředí (6. APŽP, zveřejněný 10. září 2002 [1]) a se sdělením "Čisté ovzduší pro Evropu" (Clean Air for Europe – CAFE) z roku 2001.
V šestém akčním programu pro životní prostředí si Unie dala vysoký cíl dosáhnout "kvality ovzduší, která nemá žádný negativní vliv na lidské zdraví a na životní prostředí ani nezpůsobuje závažné riziko".
Odstavec 4.1.1 zmíněné strategie uvádí, že "tato strategie doprovází legislativní návrh...".
Je tedy zcela zjevné, že oba texty spolu souvisí a že by se nyní při posuzování návrhu směrnice měla prozkoumat tato strategie, která v jistém smyslu tvoří hlavní rámec a obsahuje definici strategických cílů Komise ohledně kvality ovzduší.
2.2 Tematická strategie
2.2.1 V této tematické strategii jsou stanoveny přechodné cíle v souvislosti se znečištěním ovzduší.
Platné právní předpisy by měly být aktualizovány, úžeji zaměřeny na nejnebezpečnější škodliviny a dále jsou nezbytně nutné další kroky pro zohlednění otázek životního prostředí do ostatních politik a programů.
2.2.2 Avšak přes veškeré úspěchy ve snižování emisí hlavních škodlivin do ovzduší a i když budou úplně uplatněny stávající právní předpisy, ekologické a zdravotní problémy nelze vyřešit do roku 2020 bez dodatečných opatření.
2.2.3 Evropská komise navrhuje následující kroky:
- zjednodušení platných ustanovení a sjednocení rámcové směrnice z roku 1996, první, druhé a třetí dceřiné směrnice (z let 1999, 2000 a 2003) a rozhodnutí o výměně informací (z r.1997). Čtvrtá dceřiná směrnice z roku 2004 by měla být integrovaná později v rámci kodifikace;
- zavedení nových norem kvality ovzduší pro jemné částice (PM2,5) vyskytující se v ovzduší;
- revizi směrnice o národních emisních stropech (z roku 2002).
Všechna tato opatření slouží ke zjednodušení a lepší srozumitelnosti právních předpisů, aby bylo zajištěno jejich účinnější použití.
2.2.4 Kromě toho je tato strategie zaměřena na lepší integraci problematických otázek souvisejících s kvalitou ovzduší do ostatních politik Společenství týkajících se energetiky, malých spaloven, pozemní, vzdušné a námořní dopravy, jakož i zemědělství a strukturálních fondů.
2.2.5 Tato strategie bude v roce 2010 přezkoumána a výsledky budou vpracovány do závěrečného zhodnocení šestého programu pro životní prostředí.
3. Návrh směrnice o kvalitě vnějšího ovzduší a čistějším vzduchu pro Evropu
3.1 Tento návrh je zaměřen na vytvoření právních předpokladů pro uskutečnění zmíněné strategie a sice shrnutím pěti uvedených aktů do jediné směrnice.
3.2 Nejdůležitější právní úpravy jsou obsaženy v kapitole III "Řízení kvality vnějšího ovzduší".
Nebylo navrženo změnit mezní hodnoty kvality ovzduší, ale zpřísnit stávající ustanovení tak, aby byly členské státy povinny vypracovat a plnit plány a zajistit tak dodržení těchto mezních hodnot.
3.3 Druhý hlavní bod se týká jemných částic (PM2,5). Jsou nebezpečnější než částice hrubé frakce.
Proto je zapotřebí nového přístupu ke kontrolám PM2,5, aby se tak doplnily stávající kontroly pro PM10.
3.4 Evropská komise navrhuje stanovení koncentračního stropu pro PM2,5 ve vnějším ovzduší, který má být dosažen do roku 2010, s cílem omezit příliš vysoká rizika pro obyvatelstvo.
Současně jsou navrženy nezávazné cíle pro všeobecné snížení expozice obyvatel jemným částicím v letech 2010 až 2020 ve všech členských státech.
3.5 Kapitola V předpokládá, že členské státy budou muset dbát o informovanost veřejnosti a zainteresovaných organizací a sdružení, kterých se otázka kvality vnějšího ovzduší týká, a splnit tak požadavky, vyplývající z Aarhuské úmluvy.
Členské státy musí dbát rovněž na to, aby byly nezbytné informace předány Komisi.
Za účelem zjednodušení předávání těchto údajů Komise navrhuje použití elektronického systému sdílení informací v rámci infrastruktury INSPIRE.
3.6 Aby byly nicméně nasbírané informace dostatečně reprezentativní a srovnatelné, počítá se v souvislosti s hodnocením kvality vnějšího ovzduší s normalizovanou měřící technikou a společnými kritérii, pokud se týče počtu měřících stanic a jejich umístění.
4. Všeobecné poznámky
A) Tematická strategie
4.1 Výbor zcela souhlasí s obecnými cíly strategie a návrhu směrnice.
Bez ohledu na velmi chvályhodné cíle ovšem vyvstává otázka poměru mezi účinností a náklady, otázka proveditelnosti navržených opatření, relativně snadných, pokud jde o bodové zdroje, ale mnohem choulostivějších v případě rozptýlených zdrojů, a dále otázka skutečného dopadu těchto opatření jak ve vztahu ke kvalitě ovzduší, tak z hlediska ekonomického.
4.2 Evropská komise odhaduje náklady na uskutečnění cílů obsažených ve strategii na 7,1 miliard EUR ročně, které by byly přidány k výdajům již určeným pro boj proti znečišťování ovzduší (přibližně 60 miliard eur ročně), ale úspory nákladů na zdravotní péči by činily kolem 42 miliard eur ročně.
Makroekonomické důsledky by proto byly velmi pozitivní, ale každodenní hospodářská realita se odehrává na úrovni mikroekonomické.
Evropská komise zastává nicméně názor, že i kdyby byly nasazeny všechny dostupné techniky, užitek by byl větší než náklady.
Potíž spočívá v tom, že náklady sice mohou být relativně snadno vypočítány, očekávaný užitek ale nikoliv a způsob vypočítávání úspor v oblasti zdravotnictví není příliš jasný.
Komise však zdůrazňuje, že náklady na americké právní předpisy budou dražší, než náklady na budoucí evropské právní předpisy.
4.3 Snahy o zjednodušení právních předpisů, jasnější formulaci a kodifikaci jsou žádoucí. Složitost a neprůhlednost některých právních předpisů totiž nevyhnutelně vede k rozdílnému uplatňování a narušení hospodářské soutěže a k tomu, že není možné zjistit, jaká je skutečná kvalita ovzduší v Evropě.
4.4 Navržený legislativní proces proto musí být podpořen.
4.5 Nicméně je politováníhodné, že Evropská komise nezohlednila úlohu, která by měla připadat místním samosprávám, obzvláště městům, v oblasti dopravy (opatření k podpoře alternativních dopravních prostředků, veřejné dopravy, odklonu těžké dopravy atd.). Kromě toho hrají ve skutečnosti místní úřady, obzvláště obce, rozhodující roli v provádění konkrétních ustanovení přijatých na evropské úrovni, především pokud jde o opatření.
4.6 Také by se mělo zdůraznit, jakou úlohu mohou hrát nevládní organizace zabývající se životním prostředím a některé zdravotnické a sociální organizace, jakož i organizovaná občanská společnost v širším slova smyslu v souvislosti s pochopením významu veřejného zdraví a zdraví zaměstnanců.
4.7 V oblasti ochrany ekosystémů již bylo dosaženo úspěchů pokud jde o kysličníky dusnaté, kysličník siřičitý a čpavek.
Lepší použití a zjednodušení právních předpisů by mělo umožnit, aby byly tyto výsledky ještě zlepšeny.
B) Návrh směrnice
4.8 Snaha o kontrolu hodnot jemných částic ve venkovním ovzduší je vzhledem k jejich dopadu na lidské zdraví pochopitelná.
Přesto narazilo stanovení mezních hodnot na zásadní problém, protože WHO nebyla schopna určit hranici ochrany lidského zdraví [2].
Navíc existuje velká nejistota v souvislosti s měřením PM a chemickým složením těchto částic, které způsobují různou škodlivost PM pro zdraví, což používané metody nejsou schopny určit.
4.9 Proto lze vznést otázku, zda by nebylo rozumnější stanovit místo mezních hodnot hodnoty cílové.
Kromě toho se jeví plánovaná lhůta (rok 2010) jako relativně krátká, jelikož legislativní postup začne koncem roku 2005, což by vzhledem k pomalosti tohoto postupu nechalo členským státům ke splnění ustanovení jen málo času.
5. Konkrétní připomínky
5.1 Tematická strategie
5.1.1 Výbor vítá velmi dalekosáhlé konzultace zainteresovaných subjektů, které provedla Evropská komise, a plně schvaluje snahy o průřezovou integraci cílů týkajících se kvality ovzduší do dalších politik Společenství.
Nicméně byly tyto práce vykonány ve velké časové tísni, takže nezbytné prověření nemohlo být možná provedeno u všech údajů.
Toto je pokud se týče vybraných strategických scénářů obzvlášť choulostivé.
5.1.2 Tyto scénáře byly vypracovány na základě modelu PRIMES.
Bohužel vykazují některé nepřesnosti pokud jde o předpověď růstu, prosazení zemního plynu na trhu před uhlím a o nerovnováhu mezi vývozem a dovozem elektřiny mezi členskými státy.
5.1.3 Evropská komise si je toho ostatně vědoma a pověřila Mezinárodní ústav pro aplikovanou systémovou analýzu IIASA provedením bilaterálních konzultací se všemi členskými státy v období od dubna do září roku 2005, s cílem zlepšit obzvláště energetické scénáře v rámci revize směrnice o vnitrostátních emisních stropech, na níž se právě začalo pracovat.
5.1.4 V současné době probíhá rozsáhlá aktualizace energetických scénářů modelu PRIMES.
Nejdůležitější změny se vztahují na:
- omezenější používání zemního plynu a větší podíl uhlí;
- silnější provázanost mezi vývozem a dovozem elektřiny mezi členskými státy;
- vyšší podíl jaderné energie na výrobě elektřiny;
- upřesnění prognóz nákladů na paliva a prognóz vývoje hospodářského růstu.
5.1.5 Energetické scénáře programu "Čisté ovzduší pro Evropu (CAFE)" by proto měly být přepracovány, čímž by mělo dojít ke změnám v referenční základně CAFE a tím i ve stanovených mezních hodnotách.
5.1.6 Kromě toho by měla být zajištěna provázanost této strategie s dalšími politikami Evropské unie.
Tak například při spalování domácího dřeva se uvolňují jemné částice PM2,5, nicméně Evropská komise podporuje použití dřeva jako alternativního energetického zdroje, což by vyžadovalo, aby byly zavedeny techniky pro filtrování kouře.
Uveden by mohl být i příklad uhlí.
5.1.7 V každém případě je pozitivní, že jsou v této tematické studii zohledněny často zanedbané sektory jako zemědělství nebo námořní doprava. Nicméně je překvapivé, že nebyla věnována pozornost letecké dopravě pokud se týče emisí při startu a přistání.
Lze ale očekávat politické potíže při provádění: například snížení emisí kysličníku siřičitého (SO2) a kysličníku dusnatého (NOx) z lodí bude vyžadovat dlouhé a obtížné mezinárodní vyjednávání.
Dále bude nutno dbát na to, aby potíže v souvislosti s realizací cílů v určitých sektorech (např. v zemědělství, pokud jde o mezní hodnoty dusíku a čpavku) nevedly k tomu, že se zvětší tlak na další původce, na které je snadnější se zaměřit, jako např. na průmyslová zařízení.
5.2 Návrh směrnice
5.2.1 Výbor doporučuje zjednodušení stávajících ustanovení a sjednocení rámcové směrnice z roku 1996, první, druhé a třetí dceřiné směrnice a rozhodnutí o výměně informací.
Příliš mnoho jednotlivých ustanovení ztěžuje jejich účinné provádění a nahrazení těchto pěti právních aktů jedinou směrnicí proto dává smysl.
5.2.2 Výbor dále vítá záměr stanovení standardizovaných měřících metod a společných kritérií pro počet a volbu umístění měřících stanic (Kapitola II).
Upozorňuje však na to, že některé místní samosprávy vyjádřily obavy ohledně nákladů na získání těchto měřících nástrojů.
5.2.3 Výbor dále podporuje návrh Evropské komise neměnit mezní hodnoty kvality ovzduší, ale zpřísnit stávající ustanovení tak, aby byly členské státy povinny vypracovat a provést akční plány a zajistit tak, aby tyto mezní hodnoty byly skutečně dodržovány (čl.
13). Účinné používání stávajících norem je prioritním cílem, který by měl pozitivně ovlivnit kvalitu ovzduší a ochranu lidského zdraví.
5.2.4 EHSV zdůrazňuje, že těžištěm návrhu směrnice je zavedení koncentračních stropů pro jemné částice (PM2,5) v ovzduší, jehož musí být dosaženo do roku 2010 a toto ustanovení bude doplněno nezávaznými cíly pro snížení expozice obyvatel PM2,5 v letech 2010 až 2020 (o 20 %).
5.2.5 Konstatuje, že údaje o jemných částicích a jejich dopadech, které jsou k dispozici, nejsou četné a neumožňují spolehlivé závěry.
WHO uznává, že je nemožné stanovit náležitý práh ochrany zdraví a Vědecký výbor pro zdravotní a environmentální rizika uznává, že v současné době jsou znalosti o jemných částicích a jejich dlouhodobých dopadech na zdraví nedostatečné.
5.2.6 Výbor pokládá za účelnější nejprve stanovit cílové hodnoty místo koncentračních stropů.
V opačném případě se obává, že lhůty, které stanovila Evropská komise, nejsou příliš krátké, vzhledem k tomu, že legislativní postup byl zahájen teprve koncem roku 2005.
Existovalo by nebezpečí, že členské státy budou mít k dispozici velmi málo času k přizpůsobení se ustanovením; některé z nich již nyní nejsou schopny dodržet stávající mezní hodnoty částečně proto, že otálely s jejich provedením.
Dále Výbor poukazuje na skutečnost, že pro menší členské státy je respektování koncentračních stropů obtížnější, neboť jsou navíc znevýhodněny menším rozmístěním znečištění ovzduší.
Výbor proto doporučuje stanovit cílové hodnoty místo koncentračních stropů.
Navržené normy by od členských států a/nebo místních orgánů vyžadovaly obrovské úsilí v souvislosti se zřízením měřících stanic, neboť toto zřízení bude vyžadovat čas a velké investice.
Zatímco jsou částice PM10 dobře měřené (výsledky jejich měření by však bylo třeba hodnotit a přezkoumat, zda je lze v jednotlivých členských státech dodržet) a měřitelné a navíc rychle padají, PM2,5 jsou velmi obtížně měřitelné a velice volatilní.
Přemísťují se snadno v ovzduší a jsou to přeshraniční znečišťující látky.
Dále existují jemné částice přirozeného původu, např. mořská sůl a bylo by logické, aby tyto částice nebyly zohledněny.
5.2.7 Kromě toho zatím není měření PM2,5 v Evropě harmonizováno.
Referenční gravimetrická metoda na měření PM byla doporučena v první dceřiné směrnici.
Protože je tato metoda zdlouhavá a její použití je komplikované, směrnice umožňuje také použití alternativních metod, za podmínky, že jsou skutečně ekvivalentní s podmínkami, které zveřejnila Komise.
V praxi vykazují tyto metody vůči referenční metodě systematickou odchylku a členské státy používají různé opravné činitele, případně žádné.
Je možno se tedy ptát, zda je rozumné zaměřit se příliš rychle na zákonně závazné mezní hodnoty, pakliže existuje taková nejistota v metodách měření.
5.2.8 V závěru Výbor upozorňuje na to, že poměr mezí účinností a náklady navrhovaných opatření lze jen těžko odhadnout, protože kalkulovatelné náklady lze obtížně srovnávat s těžce přesně vypočitatelným užitkem pro veřejné zdraví.
Malé náklady navrhovaných ustanovení by se mohly ve vztahu k omezenému reálnému užitku projevit jako vysoké, což působí potíže při vhodném přidělování finančních prostředků.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k tématu Situace občanské společnosti v zemích západního Balkánu
(2006/C 195/23)
Paní Margot Wallström, místopředsedkyně Evropské komise, požádala dopisem ze dne 14. června 2005 Evropský hospodářský a sociální výbor, v souladu s článkem 262 Smlouvy o založení Evropského společenství, o vypracování průzkumného stanoviska ve věci: Situace občanské společnosti v zemích západního Balkánu.
Specializovaná sekce "Vnější vztahy", kterou Výbor pověřil přípravou podkladů, přijala stanovisko dne 27. března 2006.
Zpravodajem byl pan Dimitriadis.
Na 427. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 17. a 18. května 2006 (jednání ze dne 17. května 2006), přijal Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko 95 hlasy pro, žádným hlasem proti a 1 člen se zdržel hlasování.
Toto stanovisko je v souladu s článkem 9 Protokolu o spolupráci mezi Komisí a Evropským hospodářským a sociálním výborem a vyhovuje žádosti paní Margot Wallström, místopředsedkyně Evropské komise, o vypracování stanoviska k situaci občanské společnosti v zemích západního Balkánu, jenž je příspěvkem k jejím strategickým úvahám v rámci procesu stabilizace a přidružení.
Cílem tohoto stanoviska je:
- poskytnout Komisi a Radě co nejúčinnější pomoc při definování a provádění smysluplných politik pro podporu realistických a měřitelných cílů,
- umožnit evropské veřejnosti, aby lépe pochopila tyto politiky a podpořila je tak na základě své informovanosti a aby vnímala pozitivní stránky EU,
- zpřístupnit a následně, bude-li to nutné, zlepšit či zrevidovat prováděné politiky a opatření, pokud jsou jejich cíle jasné a nesporné, se zvláštním ohledem na subjekty, jichž se přímo týkají,
- vylepšit mínění o EU a posílit její význam na mezinárodní scéně, zvláště v tak problémové oblasti, jakou je západní Balkán, a prokázat, že Unie si uvědomuje skutečné a naléhavé potřeby obyvatel této oblasti a poskytuje jim know-how jako pomoc na cestě k prosperitě,
- ukázat úlohu, kterou může EHSV hrát v této oblasti jako most mezi evropskými organizacemi občanské společnosti a odpovídajícími místními organizacemi.
1. Shrnutí
1.1 Připomínky EHSV
- Během jugoslávské krize ztratila EU velkou část své důvěryhodnosti jak na mezinárodní úrovni, tak na úrovni regionální, a má tudíž v této oblasti pověst politicky slabého mezinárodního subjektu, jenž nikdy zcela nepochopil situaci západního Balkánu a nedokázal zkoordinovat své jednotlivé kroky.
- V řadě regionů západního Balkánu a především v Kosovu se nepodařilo upevnit pocit bezpečí a etnické konflikty zde mohou v každém okamžiku propuknout v násilný střet.
- Unie Srbska a Černé Hory nesplňuje kritéria pro vytvoření očekávaného demokratického soustátí.
- Bosna a Hercegovina a Kosovo jsou ustanovenými politickými zřízeními, jež prosadily mezinárodní organizace, a není jisté, zda budou moci fungovat i v budoucnu.
- Kodaňská kritéria jsou považována za základní a neměnná.
- Rozvoj integrované evropské strategie probíhá prostřednictvím občanské společnosti, která nesměle začíná hrát svou roli, a prostřednictvím jejích organizací.
- Země západního Balkánu neustále potřebují přímou, soustavnou a silnou podporu, jak z hlediska ekonomického, tak z hlediska know-how (podpora přímých a nepřímých investic).
- Je třeba posílit vícehlasný a vícestranný dialog a vytvořit demokratický legislativní rámec, jenž by umožnil fungování občanské společnosti.
- Boj s korupcí a uznání soudní moci jako opory společnosti představují jasné priority.
- Bylo by třeba financovat organizace občanské společnosti.
- EHSV se domnívá, že je nutné vytvořit smíšené poradní výbory se všemi zeměmi západního Balkánu, jakmile budou příznivé podmínky.
1.2 Úloha a odpovědnost EHSV
- Vzhledem ke svým širokým lidským zdrojům a odborným znalostem se EHSV domnívá, že bude zcela jistě schopen hrát aktivnější úlohu při rozvoji výše uvedených politik, o čemž svědčí důležitá iniciativa, kterou se rozhodl zorganizovat ve svém sídle v roce 2006 v podobě Fóra, jehož se zúčastní organizace občanské společnosti západního Balkánu.
- Bude-li o to požádán, EHSV je připraven poskytnout své služby k tomu, aby se organizace občanské společnosti západního Balkánu dostaly do styku s evropskými organizacemi.
- Komise by mohla pověřit EHSV, aby organizoval místní informativní setkání s občanskou společností na konkrétní témata, což by mohlo představovat jakýsi komunikační most mezi občanskou společností a mezinárodními organizacemi, jako jsou MMF, Světová banka, EIB atd.
- EHSV by měl ve spolupráci s Evropskou komisí plánovat, zavádět a podporovat systematické analýzy (studie týkající se občanské společnosti západního Balkánu a jejího vývoje).
1.3 EHSV doporučuje a navrhuje:
A) národním a regionálním politickým silám zemí západního Balkánu
- EHSV doporučuje zemím západního Balkánu, aby se snažily dosáhnout souladu s acquis communautaire; dále doporučuje jejich vládám, aby zvýšily své úsilí ve prospěch demokratizace.
- EHSV vyzývá všechny zainteresované strany, aby obzvláště respektovaly národnostní a náboženské menšiny.
B) politickým institucím Unie
- EHSV vyzývá Komisi, aby zvýšila své úsilí ve snaze dokončit proces stabilizace a přidružení s dalšími zeměmi regionu; dále požaduje, aby Komise prokázala silnější politickou vůli a lépe koordinovala své politické instituce a poradní orgány s cílem podpořit všechny otázky soluňské agendy.
- EHSV se domnívá, že vzdělávání je základní oblast, ve které by měla EU podporovat a posilovat společnosti západního Balkánu.
- EHSV považuje definitivní urovnání otázky statusu Kosova za velmi důležité pro bezpečnost, mír a stabilitu regionu.
- EHSV je toho názoru, že EU by měla rovněž vyhodnotit postavení a cíle organizací sociálních partnerů.
C) členským státům EU, které sousedí s oblastí západního Balkánu, a evropským organizacím občanské společnosti
- členské státy EU by měly pracovat ve prospěch posílení občanské společnosti.
2. Historické pozadí situace občanské společnosti v zemích západního Balkánu
2.1 Toto stanovisko se zabývá občanskou společností [1] na Balkáně a zaměřuje se na tyto země: Albánii, Bosnu a Hercegovinu, Chorvatsko, Bývalou jugoslávskou republiku Makedonii a Srbsko a Černou Horu,, včetně oblasti Kosova v souladu s rezolucí 1244 Rady bezpečnosti OSN.
2.2 Na summitu v Soluni (červen 2003) EU znovu potvrdila, že se zasazuje o to, aby země západního Balkánu [2] byly začleněny do Unie, jakmile to umožní situace.
Proces stabilizace a přidružení byl obohacen o nové nástroje na podporu rozvoje reforem.
Byly stanoveny krátkodobé a střednědobé priority a v roce 2004 byla schválena první série evropských partnerství.
2.3 Politická situace v této oblasti je však dosud nestabilní – konečný status Kosova dosud nebyl vyřešen, vztahy mezi Srbskem a Černou Horou jsou proměnlivé a pokrok v Bosně a Hercegovině je pomalý a každou chvíli se může zastavit.
2.4 Kontaktní skupina EHSV, která navštívila Chorvatsko, Bosnu a Hercegovinu ( 21.- 22. března 2005), Srbsko a Černou Horu ( 26. května 2005) a Bývalou jugoslávskou republiku Makedonie, informovala o pozitivní reakci na Fórum organizované občanské společnosti pořádané EHSV. Nicméně též zdůraznila, že je obtížné dosáhnout konstruktivního sociálního dialogu vzhledem k tomu, že v těchto zemích neexistuje skutečně reprezentativní účast sociálních partnerů a některé organizace, které chtějí zastupovat občanskou společnost, k tomu nemají dostatečné oprávnění [3].
Součinnost mezi státní správou a občanskou společností se postupně zvýšila, ale dosud nedosáhla úrovně potřebné k tomu, aby bylo v praxi dosaženo výrazných výsledků a spolupráce.
2.5 Křehkost demokratických institucí, politického prostředí a křehká bezpečnost v zemích této oblasti doposud neumožnily strukturovaný sociální dialog s nezávislými a reprezentativními sociálními partnery, který musí být založen na interní diskusi mezi sociálními partnery a měl by být dále podporován EU, jež má bohaté zkušenosti a odborné znalosti.
2.6 Toto stanovisko navazuje na summit v Záhřebu (listopad 2000), na agendu ze Soluně (červen 2003) a všechny další iniciativy EU v této oblasti zaměřené na ekonomickou, politickou, sociální a kulturní problematiku.
2.7 Současná situace organizací občanské společnosti se příliš nezměnila od situace popsané ve stanovisku EHSV Úloha občanské společnosti v nové evropské strategii pro západní Balkán [4]. Situaci lze stručně vylíčit následovně:
- pokračující a vytrvalé úsilí odborových organizací o získání nové úlohy, kterou by plnily v tržním hospodářství a zemích, v nichž soukromý sektor nyní přispívá k růstu,
- snaha osvobodit zaměstnavatelské organizace od omezení státní kontroly způsobené bývalým vlastnictvím státu; situace se v současné době změnila, jelikož po rozpadu bývalého režimu hrál stát zvláštní úlohu v zakládání nových podniků a podpoře začínajících podnikatelů, kteří získali značné prostředky od mezinárodních investorů,
- různé snahy jsou v určitých případech neúčinné a vyžadují spolupráci, která by měla být koordinovanější.
2.8 Společenská situace na Balkáně je i nadále obecně problematická.
Navzdory jistému pokroku sociální a politické instituce a struktury zde dosud nemají své pevné místo.
Válka vyvolala závažné konflikty, které do dnešního dne ještě nebyly vyřešeny.
Následkem toho úsilí mezinárodních a evropských organizací nemělo očekávaný výsledek, protože zde chyběl jednotný model sociálního dialogu a dialogu mezi organizacemi občanské společnosti, v němž by různé skupiny a organizace občanské společnosti mohly hrát přesné a velmi jasné úlohy, pokud jde o práva, pravomoce a povinnosti.
3. Obecná situace organizací občanské společnosti
3.1 Sociální partneři
Souběžně s uzavřením dohod o volném obchodu v balkánských zemích je nyní nezbytné ustanovit oficiální zastoupení sociálních partnerů a zároveň zřídit integrované reprezentativní struktury na národní úrovni.
Evropské programy na posílení kapacity [5] jsou zásadní zvláště pro odborové organizace a sdružení zaměstnavatelů v okrajových oblastech.
Pro meziregionální spolupráci jsou potřebné osvědčené metody vzhledem k tomu, že sociální partneři se budou muset zabývat regionálními problémy prostřednictvím spolupráce v souvislosti s plánovaným přechodem na jednotnou dohodou o volném obchodu v r. 2006.
Zapojit veřejný sektor v těchto zemích je často problematické, a je tedy třeba zajistit a podporovat dialog mezi veřejným a soukromým sektorem.
3.2 Další organizace
Stávající organizace občanské společnosti na Balkáně lze rozdělit do čtyř hlavních kategorií: a) organizace založené na opozici vůči bývalému režimu; b) nevládní organizace, které jsou zcela závislé na sponzorech a byly zřízeny s cílem zavádět mezinárodní programy rozvojové pomoci; c) vysoce specializované organizace, které obvykle pracují s nejohroženějšími skupinami; d) zemědělské organizace.
Životaschopnost organizací a nezávislost na sponzorech jsou nejdůležitějšími problémy, kterými je třeba se nyní zabývat.
Jelikož první druh organizací obvykle existuje již dlouhou dobu a tyto organizace jsou přímo zapojeny do politických diskusí, jsou široce uznávány. Avšak jejich finanční životaschopnost je problém.
Organizace druhé kategorie jsou méně viditelné, je jich velice mnoho a zdá se, že byly založeny s cílem vyhovět přání sponzorů.
Většina těchto organizací jistě zanikne, jakmile přestane mít sponzory.
Je třeba se zabývat budováním kapacity a spoluprací mezi nevládními organizacemi a regiony, avšak nejdůležitější problém spočívá v tom, jak překonat kritické období, kdy se sníží přísun mezinárodních finančních prostředků a místní zdroje dosud nebudou k dispozici.
Hrozí riziko, že dojde ke ztrátě velké části společenského kapitálu vybudovaného občanskou společností a k návratu násilí.
4. Strukturální problémy západního Balkánu a jejich dopad na rozvoj organizované občanské společnosti
4.1 Korupce
Korupce je nejzávažnější strukturální problém; je způsobena neefektivní veřejnou správou, neexistencí opravdového a účinného institucionálního rámce, absencí nezávislého soudnictví, špatnými ekonomickými podmínkami, chudobou a absencí skutečného zapojení organizací občanské společnosti.
4.2 Porušování lidských práv, práv jednotlivce a sociálních práv
Navzdory úsilí mezinárodních organizací, které nejsou vždy úspěšné, dosud dochází ze strany orgánů k pravidelnému narušování lidských práv.
Hlavní problém však spočívá v tom, že soudnictví si očividně neuvědomuje, jakou úlohu by zde mělo plnit.
Skutečnost, že tyto země v zásadě přistoupily na institucionální rámec Rady Evropy, je pozitivním krokem kupředu.
V mnoha situacích si však můžeme všimnout nedostatku politické vůle k uskutečnění tohoto rámce, narušení sociálního dialogu kvůli menšinovým a náboženským rozdílům značně ztěžují nastolení celkové atmosféry sblížení a komunikace.
4.3 Neefektivní správa – veřejná správa
Politická a sociální nestabilita způsobená radikálními interními politickými konflikty je hlavní příčinou špatné správy v této oblasti, která se projevuje špatným fungováním veřejné správy, jež zase podporuje nedostatek zodpovědnosti a korupci.
Mezinárodní a evropské úsilí modernizovat veřejnou správu dosud nepřineslo žádné znatelné zlepšení.
4.4 Neexistence dialogu s občanskou společností
Sociální dialog [6] s organizacemi občanské společnosti nevyžaduje jen právní rámec, vychází ze vzájemné úcty mezi dotyčnými stranami, snahy porozumět rozdílným názorům, zmírnit vzájemné rozpory a především z vůle řešit konflikty.
Oblast západního Balkánu kvůli totalitním režimům a rádoby organizacím, které byly přísně kontrolovány státem, nikdy nepoznala skutečný dialog.
Pro kvalitní sociální dialog je bezpochyby zapotřebí určitého času.
4.5 Potřeba existence skutečných a reprezentativních organizací občanské společnosti
Skutečnost, že zde existuje tolik organizací občanské společnosti, vyvolává oprávněné otázky, jaká je současná sociální situace v této oblasti.
Mnoho takových organizací bylo založeno na žádost či naléhání mezinárodních orgánů, které je financují a často poskytují sociální podporu a pomoc, jež by měly být zajištěny státem.
Další organizace byly založeny z iniciativy mezinárodních organizací občanské společnosti a dalších nevládních organizací, které též mají přímý vliv na jejich činnost.
Některé organizace jsou výsledkem místních iniciativ, za nimiž stojí politické, etnické, menšinové či náboženské zájmy.
5. Připomínky EHSV k sociální, politické a hospodářské situaci v zemích západního Balkánu a k evropské strategii
5.1 V jugoslávské krizi a v průběhu války v dříve jednotné Jugoslávii přišla EU o značnou část své důvěryhodnosti na mezinárodní scéně i místní úrovni, protože politicky dostatečně nezasáhla.
5.2 V souvislosti s procesem stabilizace a přidružení bude muset Evropská komise stanovit jasnější politickou strategii, aby upevnila svou pozici v regionu.
Bude muset rovněž posílit svůj závazek a zlepšit kvalitu svých akcí a obrazu v regionu.
5.3 Je třeba zdůraznit, že v řadě regionů západního Balkánu a zvláště v Kosovu [7] se kvůli etnickým konfliktům pocit bezpečí a míru neupevnil a že unie Srbska a Černé Hory nesplňuje kritéria pro vytvoření očekávaného demokratického soustátí [8].
5.4 Bosna a Hercegovina a Kosovo jsou ustanovenými politickými zřízeními, jež prosadily mezinárodní organizace, a není jisté, zda se udrží i v budoucnu.
Proto je třeba naléhavě nalézt zásadní řešení politických problémů těchto zemí způsobem, který zaručí hospodářskou prosperitu, ochranu práv menšin a náboženských skupin a posílení demokratických struktur pod záštitou mezinárodních organizací.
Zahájení mnohostranných jednání koncem roku 2005 v rámci OSN o budoucnosti Kosova představuje jedinou naději na vyřešení tohoto choulostivého problému.
5.5 EHSV se domnívá, že EU by měla posílit svou pozici na západním Balkánu prostřednictvím důrazných a praktických informačních a komunikačních strategií, přičemž by na jedné straně měla jasně stanovit svou politiku v této oblasti a na straně druhé vyčíslit náklady, jež by pro tyto země představovala integrace do EU [9].
5.5.1 Kodaňská kritéria by pro země západního Balkánu, které si přejí vstoupit do EU, měla být považována za základní a neměnná.
Je však třeba upozornit, že pro dosažení zásadních pokroků v tomto procesu a splnění těchto kritérií bude EU muset přímo zasáhnout prostřednictvím svých mechanismů, a to nejen v institucionálních rámcích daných zemí, ale též při zavádění acquis communautaire do praxe.
5.6 Na základě výše uvedeného by občanská společnost a její organizace měly rozvíjet odpovídající integrovanou evropskou strategii.
Přesněji řečeno, organizovaná občanská společnost poskytuje jedinečnou příležitost, jak zajistit, aby hladce proběhl dlouhodobý transformační proces, a zaručit, aby programy pro spolupráci a intervenční programy byly pro konečné příjemce skutečně účinné.
5.7 Na základě dostupných informací a příslušných znalostí, které EHSV získal o této oblasti, a to zejména po zřízení kontaktní skupiny pro západní Balkán, Výbor konstatuje a poznamenává následující:
5.7.1 Rasové a etnické konflikty mohou v zemích západního Balkánu kdykoli propuknout v násilný střet. Existuje zde skryté napětí, které může náhle prudce vybuchnout.
5.7.2 Občanská společnost [10] se nesměle pokusila hrát svou úlohu, ale obvykle se opírala o zahraniční financování a v některých případech se jí nedostávalo znalostí a důvěryhodnosti.
5.7.3 Základním předpokladem, se kterým by měly souhlasit všechny státy v této oblasti, které si přejí vstoupit do EU, je přijetí Listiny základních práv Evropské unie.
5.7.4 Země západního Balkánu neustále potřebují plnou, soustavnou a silnou podporu, jak z hlediska ekonomického, tak co se týče know-how, aby upevnily své nově zřízené instituce a dosáhly nezbytné demokratické úrovně.
Poskytování této pomoci bude třeba lépe koordinovat, což se bude v případě EU muset uskutečnit prostřednictvím užší spolupráce mezi Evropskou agenturou pro obnovu a zastoupeními EU v této oblasti.
5.7.5 Posílení vícehlasého a vícestranného sociálního dialogu a vytvoření demokratického a právního funkčního rámce pro občanskou společnost, které se budou uplatňovat v praxi, představují základní předpoklady pro návrat k normální společenské a hospodářské situaci v daných zemích.
K posílení sociálního dialogu je zvláště třeba:
a) uznat úlohu sociálních partnerů,
b) uznat nezávislost sociálních partnerů,
c) respektovat práva zastupitelských organizací na to, aby byly dobře informovány, konzultovány a vyjadřovaly se ke všem ekonomickým a sociálním otázkám.
5.7.6 Taktéž je třeba omezit korupci tím, že budou stanovena přísná, ale co nejjednodušší pravidla, která se budou s pomocí nových technologií striktně dodržovat.
5.7.7 Organizace občanské společnosti je třeba financovat. Financování je největší překážkou pro jejich rozvoj a zvláště pro rozvíjení dialogu.
5.7.8 Soudní moc se musí stát oporou společnosti.
Za tímto účelem se jí musí dostávat zvláštní podpory a musí být posílena tak, aby mohla plnit institucionální úlohu po vzoru evropských modelů.
5.7.9 Hospodářská spolupráce mezi státy v této oblasti je klíčem k celkovému integrovanému procesu přechodu k acquis communautaire.
Kromě toho tato spolupráce pomůže výrazně snížit napětí a vytvořit další možnosti rozvoje a prosperity.
5.7.10 Dialog mezi odlišnými kulturami, vyznáními a národy usnadní vytvoření možnosti sblížení a komunikace mezi zeměmi západního Balkánu.
Náboženští představitelé v této oblasti se vyzývají, aby v tomto ohledu hráli zásadní úlohu, zmírňovali napětí a podporovali úsilí o posílení dialogu.
5.7.11 EHSV soudí, že v této oblasti leze dosáhnout hospodářského rozvoje prostřednictvím přímých zahraničních investic a nezbytné privatizace, čímž se získá kapitál a know-how, přispěje se k omezení veřejného sektoru a učiní se první pozitivní krok v řešení všech ostatních sociálních a politických problémů.
Aby bylo dosaženo tohoto cíle, je nezbytné, aby bankovní sektor a institucionální rámec spolehlivě fungovaly a dodržovaly uznávaná a potvrzená mezinárodní pravidla s cílem omezit všechny formy korupce (praní špinavých peněz, pašování atd.).
Evropská centrální banka a EIB se vyzývají, aby plnily specifickou úlohu koordinátora v této oblasti.
5.7.12 Mezinárodní organizace (Mezinárodní měnový fond, Světová banka, Mezinárodní organizace práce, OSN atd.) musí intenzivněji spolupracovat se zastupitelskými organizacemi občanské společnosti, aby posílily jejich úlohu ve společnosti v zemích západního Balkánu.
5.7.13 EHSV zaznamenává, že se významně zlepšila koordinace mezi různými orgány EU v této oblasti.
Evropská agentura pro obnovu spravuje programy, jež představují stovky milionů eur; pro některé z nich je třeba více lidských zdrojů či konkrétněji odborná příprava pracovní síly, jiné se o to snaží.
Měli bychom se rovněž zmínit o práci Evropské nadace odborného vzdělávání (ETF) a CEDEFOP (Evropské středisko pro rozvoj odborného vzdělávání), které díky své vynikající spolupráci s ETF a bezprostřední blízkosti mohlo nabídnout své bohaté zkušenosti a know-how zemím této oblasti.
Kromě agentur EU bychom měli rovněž zdůraznit úlohu Paktu o stabilitě, i když je jeho budoucnost nejistá, což by mohlo oslabit jeho vliv v regionu .
6. Návrhy a doporučení EHSV
6.1 S cílem přiblížit hospodářskou, sociální a kulturní realitu v zemích západního Balkánu odpovídajícím acquis z hlediska občanské společnosti je třeba nového pohledu na tento proces.
V první řadě je třeba náležitě využít zkušeností získaných při největším rozšíření EU prostřednictvím smíšených poradních výborů a více zapojit evropskou organizovanou občanskou společnost do všech etap vypracování a rozvíjení příslušných politik.
Dále je třeba systematičtější a jasnější institucionální zapojení organizované občanské společnosti obou stran do politických jednání mezi EU a vládami balkánských států.
Též jsou nezbytná integrovaná opatření pro každou oblast a cíl.
6.1.1 EHSV disponuje rozsáhlými lidskými zdroji a znalostmi [11] získanými v rámci smíšených poradních výborů při vstupních jednáních EU s deseti novými členskými státy, ale také v rámci smíšených poradních výborů s Bulharskem, Rumunskem a Tureckem, které stále fungují. Z tohoto důvodu se považuje za obzvláště povolaný orgán, který může plnit aktivnější úlohu v rozvoji výše uvedených politik prostřednictvím spolupráce s Výborem regionů a také své účasti při organizaci společných iniciativ v regionu.
6.1.2 EHSV má mnoho informací a kontaktů, zvláště od té doby, kdy byla zřízena kontaktní skupina pro západní Balkán a uskutečnily se návštěvy jejích členů v této oblasti. Tyto informace a kontakty umožňují Výboru plnit cíle Soluňské agendy týkající se nejdůležitějších ekonomických, sociálních a kulturních otázek, pro něž je třeba aktivněji a rychleji přijmout evropská pravidla a hlediska v zemích západního Balkánu.
6.1.3 EHSV přikládá velký význam své iniciativě uspořádat v roce 2006 ve svém sídle Fórum s organizacemi občanské společnosti západního Balkánu, protože toto Fórum umožní, aby všechny velké organizace občanské společnosti západního Balkánu přímo navázaly kontakt s EHSV a také obecně s evropskými institucemi.
Vyzývá Komisi, aby podpořila tuto specifickou iniciativu veškerými vhodnými prostředky a napomohla jeho iniciativám zaměřeným na podporu zastupitelských organizací občanské společnosti na národní a regionální úrovni a řádně vzala v úvahu výsledky Fóra.
6.1.3.1 Bude-li o to požádán, EHSV je připraven poskytnout své služby k tomu, aby se organizace občanské společnosti dostaly do styku se svými evropskými protějšky za účelem přenosu know-how a zvýšení produktivity jejich činností na západním Balkánu.
6.1.3.2 EHSV se také zvláště zajímá o ty organizace občanské společnosti, které mají finanční potíže a mají problémy s pokrytím svých operačních nákladů vlastními finančními prostředky.
Přimlouvá se za jejich posílení v souvislosti s prováděním Paktu o stabilitě.
6.1.3.3 EHSV má podobný zájem o problémy zemědělských spolků na západním Balkánu.
Proto naléhá na Komisi, aby těmto otázkám věnovala větší pozornost a nabídla vhodné know-how a odborné znalosti nezbytné k modernizaci primárního sektoru.
6.1.3.4 EHSV je toho názoru, že podpora hospodářských reforem a hospodářského rozvoje v regionu je základním faktorem při řešení strukturálních problémů.
Podpora malých a středních podniků [12] prostřednictvím jejich zastupitelských organizací je základním předpokladem hospodářské prosperity regionu a lze jí dosáhnout pomocí uplatnění osvědčených postupů, které se již použily v členských státech EU.
EHSV má nezbytné know-how a lidské zdroje, aby takové úsilí podpořila.
6.1.3.5 Z tohoto hlediska a ve spolupráci s Evropskou komisí by se EHSV mohl účastnit národních a místních informačních setkání s občanskou společností.
6.1.3.6 EHSV by mohl přispět k šíření informací o činnosti mezinárodních organizací v oblasti, které jsou napojeny na organizace občanské společnosti.
V souvislosti se společným prohlášením generálního ředitele MOP a předsedkyně EHSV by EHSV v regionu mohl navíc vyvíjet společnou činnost s MOP, zejména s cílem posílit sociální dialog.
6.1.3.7 EU a EHSV by měly naplánovat, zahájit a podporovat systematické analýzy sociální situace na západním Balkánu a pokroků, kterých dosáhla občanská společnost, se zaměřením v prvé řadě na vztah mezi investičním úsilím a účinností.
Ať už pro velké, či menší investice lze použít výkonnostní ukazatele (případně navrhnout nové, pokud žádné neexistují), aby se přesně určily slabé stránky či mezery současných politik a kroků EU a provedla se nezbytná zlepšení nebo úpravy (například rozdělení různých organizací občanské společnosti na základě určitých základních charakteristik, jako důvod jejich existence, cíle, stanovy, geografické pokrytí, způsoby práce a řízení, zdroje a výše financování atd.).
6.2 EHSV je připraven vytvořit smíšené poradní výbory se všemi zeměmi regionu, jakmile to situace umožní.
6.3 Na základě příslušných zkušeností a znalostí, které EHSV získal díky svým kontaktům s organizacemi občanské společnosti v zemích západního Balkánu, Výbor vyzdvihuje a doporučuje následující:
6.3.1 Národním a regionálním politickým silám zemí západního Balkánu
6.3.1.1 EHSV doporučuje zemím západního Balkánu, aby zvýšily své úsilí ve snaze dosáhnout souladu s acquis communautaire, zejména s tou částí, která se týká ochrany práv jednotlivců, sociálních a kolektivních práv, a to prostřednictvím prozatímních národních plánů rozvoje srovnatelných s plánem, který připravilo Turecko, aby byly do budoucna připravené využít pomoc z EU.
6.3.1.2 EHSV vyzývá vlády, aby zvýšily své demokratizační úsilí a aby podpořily sociální soudržnost tím, že posílí dialog s organizacemi občanské společnosti.
6.3.1.3 EHSV žádá všechny zúčastněné strany, aby obzvláště respektovaly národnostní a náboženské menšiny, zabezpečily jejich individuální, náboženská a politická práva a chránily náboženské a kulturní památky.
6.3.1.4 EHSV vítá postup dosažený při vytváření dohod o stabilizaci a přidružení, které se blíží dokončení ve všech zemích.
6.3.2 Politickým orgánům Unie
6.3.2.1 Vzhledem k tomu, že z důvodu neexistence know-how a legislativního rámce jsou v regionu obzvlášť výrazné problémy spojené s rovností mužů a žen, ochranou životního prostředí, ochranou spotřebitelů a znevýhodněnými skupinami, EHSV vyzývá Komisi, aby pomohla zemím západního Balkánu provést co nejrychleji nezbytné modernizace.
6.3.2.2 EHSV vyzývá Komisi, aby přijala opatření usilující o další posílení vazeb mezi EU a zeměmi v tomto regionu jako pokračování jednotlivých dohod o stabilizaci a přidružení, které byly podepsány s Bývalou jugoslávskou republikou Makedonie a Chorvatskem, a aby zvýšila úsilí po dokončení procesu také s ostatními zeměmi regionu. Dále ji vyzývá, aby tak prokázala silnou politickou vůli a lepší koordinaci s cílem podpořit všechny body Soluňské agendy [13].
6.3.2.3 EHSV považuje Soluňskou agendu za důležitý dokument o spolupráci avšak dodává, že vyžaduje neustálou aktualizaci.
6.3.2.4 EHSV považuje vzdělávání za nejdůležitější oblast, ve které by EU měla podporovat společnosti na západním Balkánu.
Lepší vzdělávání znásobené snížením negramotnosti podstatně přispívá ke zmírnění značných rozdílů etnických, náboženských a mezi menšinami a spolu s hospodářskou prosperitou a posilováním demokratických institucí může dovést národy západního Balkánu k lepší úrovni správy věcí veřejných.
Komise může hrát zvlášť důležitou roli v oblasti vzdělávání a kultury, zejména vypracováním podpůrných programů pro výměny mezi vědeckými pracovníky a odbornou přípravu nových vědců.
6.3.2.5 V této souvislosti je nezbytné upozornit zejména na rostoucí geopolitickou, ekonomickou a sociální slepou skvrnu EU, jež je důsledkem nepřítomnosti zemí západního Balkánu v jejích strukturách.
6.3.2.6 EHSV proto doporučuje úplné začlenění zemí západního Balkánu do rozvojové strategie EU z důvodu specifických problémů, kterým musí tento region čelit, a to prostřednictvím posílení procesu stabilizace a přidružení a v případě potřeby přijetím dodatečných opatření.
6.3.2.7 Mimoto se doporučuje lepší koordinace mezi politickými institucemi Unie i mezi jejími poradními orgány (EHSV a Výbor regionů) s cílem vytvořit podmínky pro účinnější rozvoj zmíněných programů.
6.3.2.8 EHSV je toho názoru, že konečné rozhodnutí v otázce vyřešení svrchovaného statusu Kosova je životně důležité pro bezpečnost, mír a stabilitu v regionu, a vyzývá Radu, Komisi a Evropský parlament, aby dostály svým povinnostem a přispěly k úsilí OSN a zvláštního vyjednavače generálního tajemníka OSN.
6.3.2.9 EU by měla zástupcům organizované občanské společnosti a zastupitelských organizací poskytnou zvláštní status (udělit vstupní víza) a v této věci projevit větší celkovou pružnost [14].
6.3.2.10 EU by měla přistoupit k hodnocení organizací sociálních partnerů. Mělo by se týkat jejich postavení, jejich cílů, jejich organizace a fungování, rozsahu jejich činnosti (veřejný nebo soukromý sektor), stupně jejich reprezentativnosti (ve srovnání s řadou podniků a pracovníků nebo s daným sektorem) atd. s tím, aby Evropská unie měla spolehlivé organizace, s nimž by mohla spolupracovat.
Analýzy tohoto druhu by mohly být ještě jednodušší, kdyby EU shromažďovala a zveřejňovala údaje potřebné k těmto analýzám (zkrátka kdyby EU byla v tomto směru transparentní), které jsou podmínkou pro přidělení podpory EU veřejným a soukromým subjektům a rovněž zastupitelským organizacím občanské společnosti.
Tato práce by mohla být provedena interně, tj. službami EU (Komise, EHSV atd.), nebo pokud to bude nutné, celá či její část by mohla být provedena externím subjektem.
6.3.3 Členským státům EU, které hraničí se západním Balkánem, a organizacím evropské občanské společnosti
6.3.3.1 EHSV doporučuje, aby členské státy EU (jako Itálie, Maďarsko, Slovinsko a Řecko) podnikly kroky k posílení tamní občanské společnosti, zejména pokud jde o strategii, rozvoj lidských zdrojů, řízení a evropeizaci institucionálních a zákonodárných struktur.
6.3.3.2 EHSV současně požaduje ještě větší informovanost a dynamismus na straně evropských zaměstnavatelských a zaměstnaneckých organizací a obecněji evropské organizované občanské společnosti, pokud jde o potřebu zapojit odpovídající organizace na západním Balkánu do příslušných evropských struktur a činností.
6.3.3.3 To znamená, že jak kroky, které podniknou členské státy obklopující západní Balkán, tak odpovídající práce organizací evropské občanské společnosti musí navázat na výše uvedený střednědobý až dlouhodobý program ekonomického, sociálního a politického rozvoje.
6.4 Financování
6.4.1 EU má k dispozici řadu finančních nástrojů zaměřených na posílení občanské společnosti na západním Balkánu.
Další mezinárodní organizace a země mezitím poskytují rozvojovou pomoc mnoha organizacím občanské společnosti v regionu.
Ačkoliv je taková pomoc obecně prospěšná, je zde několik nebezpečí, které se týkají především způsobu, jakým se přiděluje.
Nejchoulostivější problémy s použitím zahraniční rozvojové pomoci na západním Balkánu jsou:
6.4.1.1 Mezinárodní pomoc západnímu Balkánu může být z hospodářského hlediska poměrně značná, ale velice často je vázána na priority stanovené dárci, které neberou v úvahu skutečné místní potřeby.
Co se týče občanské společnosti, mezinárodní rozvojová pomoc ve většině případů nebere v úvahu zájmy místních zainteresovaných subjektů a zaměňuje iniciativy k institucionální změně za ojedinělé iniciativy, které neladí se stávajícími mocenskými a sociálními strukturami nebo zájmy a tradicemi zemí, které získávají pomoc.
Často je veškerá práce přidělena nevládním organizacím v zemích, které dostávají pomoc.
Tyto nevládní organizace jsou zcela závislé na mezinárodních programech rozvojové pomoci, a tak navrhují iniciativy, které jsou v souladu s prioritami dárců místo s potřebami příjemců.
6.4.1.2 Výkonnost mezinárodních programů rozvojové pomoci na západním Balkánu je oslabena zejména nedostatečnou koordinací mezi různými dárci a neobyčejně krátkým časovým rozpětím programů, které často financují jednorázové iniciativy.
V mnoha případech jsou iniciativy, které začínají vykazovat kladné konkrétní výsledky, opuštěny, protože dárci náhle změní své priority financování, jelikož jejich plánování je založeno na mnohem kratších časových rozpětích, než jaká opravdu potřebují země západního Balkánu.
Mechanismy financování EU a dalších mezinárodních organizací musí vzít v úvahu skutečnost, že časté změny priorit financování nejsou účinné.
Programy odborné přípravy a budování kapacit obecně patří do této kategorie.
Podpora institucí se provádí podobně "kousek po kousku" a často zahrnuje konference a malé semináře místo skutečné technické pomoci.
6.4.1.3 Ve skutečnosti mnoho nevládních organizací pracuje na sociálních iniciativách, aby si vytvořily příjem, což snížilo jejich schopnost vytvořit opravdové vazby se společností a dosáhnout svých určených cílů.
Mnoho nevládních organizací si plete svoji roli s rolí manažerů programů technické podpory a funguje na základě hospodářských kritérií soukromého sektoru s cílem zajistit si více financování.
6.4.2 S ohledem na potřebu zabývat se těmito problémy, aby tak bylo organizacím občanské společnosti poskytnuto více praktické podpory, a pokud jde o financování této práce, EHSV doporučuje následující:
6.4.2.1 EU musí zaměřit své programy rozvojové pomoci, které byly již zavedeny, ale také ty, které se připravují na období 2007-2013, na oblasti demokratické správy, finanční správy a řízení životního prostředí.
6.4.2.2 Vlády západního Balkánu musí společně s EU vytvořit jasné funkční programy, aby posílily občanskou společnost.
Tyto programy musí být předmětem diskusí s Evropskou komisí.
Proto navrhujeme, aby byl mezi Komisí, EHSV a místními vládami ustaven pravidelný konzultační mechanismus pro vytváření a rozvoj těchto programů.
6.4.2.3 Pro kontrolu výsledků programů rozvojové pomoci v oblasti občanské společnosti je nezbytné vytvořit zvlášť důkladný systém.
EHSV by v takovém systému mohl hrát velmi důležitou roli.
6.4.2.4 Plánování programů rozvojové pomoci musí být přizpůsobeno praktickým potřebám občanské společnosti.
Rozvojová pomoc zaměřená na vytváření nových institucí občanské společnosti by mohla značně využít technickou podporu EHSV.
6.4.2.5 Kontaktní skupina EHSV a zástupci organizované občanské společnosti na západním Balkánu by mohli vytvořit stálou řídicí pracovní skupinu po Fóru pro západní Balkán, které uspořádá EHSV.
Tato skupina by pomáhala organizacím občanské společnosti formovat jejich strategie a pracovní program a poskytovala by osvědčené postupy a know-how, aby pozvedla občanskou společnost v členských státech EU a zemích západního Balkánu.
6.4.2.6 Cíl "územní spolupráce" ve finančním výhledu EU na období 2007–2013 musí uvážit finanční prostředky určené na pomoc třetím zemím.
Mechanismy financování třetích zemí musí být zjednodušeny, aniž se pochopitelně vzdáme současné transparentnosti, a musí být posíleny v politikách sousedství.
Zkušenosti z programů, jako je CADSES, se musí využít a rozšířit.
6.4.2.7 Při sestavování programů rozvojové pomoci pro občanskou společnost musí vzít EU v úvahu rozvojové programy jiných mezinárodních organizací.
Spolupráce s programy a zvláštními službami OSN by se měla prohloubit a rozšířit na funkční úroveň.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k tématu Kampaň EU za zachování biodiverzity – postoj a příspěvek občanské společnosti
(2006/C 195/24)
Rakouské předsednictví Rady EU požádalo dopisem ze dne 13. září 2005 Evropský hospodářský a sociální výbor v souladu s článkem 262 Smlouvy o založení Evropského společenství o vypracování průzkumného stanoviska k tomuto tématu Kampaň EU za zachování biodiverzity – postoj a příspěvek občanské společnosti
Specializovaná sekce "Zemědělství, rozvoj venkova, životní prostředí", kterou Výbor pověřil přípravou prací na toto téma, přijala stanovisko dne 26. dubna 2006.
Zpravodajem byl pan RIBBE.
Na 427. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 17. a 18. května 2006 (jednání ze dne 18. května 2006), přijal Výbor následující stanovisko 125 hlasy pro, nikdo nebyl proti a 4 členové se zdrželi hlasování.
1. Shrnutí závěrů a doporučení Výboru
1.1 Biodiverzita je základem a ručitelem života na naší planetě.
Už ve vlastním ekonomickém zájmu se člověk musí snažit o zachování stability ekosystémů.
Zachování biodiverzity je kromě toho výrazem odpovědnosti vůči světu kolem nás.
Ochrana biodiverzity není žádný "luxus", který si můžeme dovolit, nebo kterého se můžeme vzdát.
1.2 Člověk sám je největším uživatelem biodiverzity, je však zároveň také hlavní příčinou jejího úbytku.
1.3 EHSV se domnívá, že biodiverzita v Evropě je i nadále v nejvyšší míře ohrožena.
Dosavadní opatření EU dosud nestačí k zastavení negativního trendu posledních desetiletí.
1.4 EHSV vítá, že se nejen všechny evropské instituce, ale i členské státy EU jako smluvní partneři úmluvy o zachování biologické rozmanitosti zavázaly, že se negativní trend pokusí nejen zastavit, nýbrž ho i zvrátit.
1.5 EHSV však se znepokojením konstatuje, že mezi nároky a skutečností je obrovský rozdíl: veřejné instituce dosud k ochraně biodiverzity nepřispěly tak, jak se od nich očekávalo.
Při ochraně biodiverzity by vlastně měly fungovat jako vzor, místo toho ale plánovací rozhodnutí a podpůrné programy často přispívají k dalšímu ohrožování biodiverzity.
Ve finančním období 2007 – 2013 se má navíc významně šetřit právě v těch politických oblastech, které jsou pro ochranu biodiverzity obzvláště důležité.
1.6 Úbytek biodiverzity je plíživý proces, který probíhá již mnoho let.
Protože stále méně lidí má k životnímu prostředí přímý vztah, je bezprostřední dopad, a z něj vyplývající politický protitlak, relativně malý.
To však politiku nesmí uklidnit, je naopak nutné vypracovat protistrategie.
1.7 Tak jako musí být občanská společnost lépe informována o pozadí a smyslu ochrany biodiverzity, musejí také místní, regionální a národní úředníci a zaměstnanci veřejných institucí provádět opatření pro přípravu a vzdělávací opatření – mnoho z nich vůbec neví, o co se jedná, a často jim chybí motivace.
1.8 Kampaň, kterou předsednictví EU zvažuje pro zachování biodiverzity, považuje EHSV za smysluplnou, občanská společnost k ní může prakticky přispět, a navíc může i – což je obzvlášť důležité – přispět k rozvíjení povědomí.
Taková kampaň nemůže ale kompenzovat stávající nedostatky, které pojmenovala EU samotná.
V žádném případě nesmí vést k tomu, aby vznikl dojem, že k problémům došlo pouze nebo převážně z důvodu nedostatečného zapojení občanské společnosti.
1.9 Je třeba více pozitivních praktických příkladů a modelových projektů, je třeba lepších znázornění, která by smyslovou a užitnou hodnotu krajiny a biodiverzity obecně více posunula do povědomí a je třeba modelů chování z veřejnosti.
Konec konců jde o udržení základu lidského života.
2. Podstata a kontext stanoviska
2.1 Rakouské předsednictví požádalo dopisem ze 13. září 2005 EHSV o vypracování průzkumného stanoviska k tématu "Kampaň EU za zachování biodiverzity – postoj a příspěvek občanské společnosti".
Dopis uvádí, že takové stanovisko by mohlo Radu a Komisi obsahově a politicky podporovat při dosažení cíle do roku 2010 zastavit úbytek biologické rozmanitosti. [1]
2.2 V dopise se navrhuje, že by EHSV mohl přezkoumat,
- jaké jsou příčiny úbytku biologické rozmanitosti,
- jestli jsou opatření, která Rada a Komise doposud přijala, dostatečná pro dosažení cíle,
- jestli rozdílné politiky EU vykazují soudržnost,
- jaké další iniciativy musí Komise a členské státy podniknout a také
- jaké důsledky to bude mít v rámci Lisabonské strategie a strategie pro udržitelný rozvoj a
- jak může přispět občanská společnost.
2.3 Pozadím žádosti rakouského předsednictví by mohla být skutečnost zmíněná v dopise, že "aktuální údaje různých výzkumných zařízení a institutů jako například EUROSTATu dokládají ..., že i přes dosavadní snahy biologická rozmanitost v Evropě i na celém světě stále klesá, přičemž zvrácení trendu není v současnosti v dohledu.
Také Komise vychází ve svých zprávách v průběhu revize strategie EU pro udržitelný rozvoj z negativního trendu v této oblasti".
2.4 EHSV děkuje předsednictví za to, že tento důležitý úkol předalo EHSV.
Výbor se bude dále konkrétně věnovat položeným otázkám, ke každému tématu poskytne požadované odpovědi a rozvine své nápady pro "kampaň".
3. Obecné poznámky
3.1 Biodiverzita je základem života na naší planetě.
Bez biodiverzity by člověka neexistovala možnost přežití: rostliny, které přeměňují sluneční záření na biomasu, jsou základem toku energie a látek na naší planetě, do nichž je člověk zapojený, např. když dýchá, přijímá potravu nebo hospodaří.
Ani bez druhů, které zužitkovávají a přeměňují odpad "vyprodukovaný" člověkem, by lidský život a lidská činnost nebyly možné.
3.2 Biodiverzita není tedy něco, co si společnost může "dovolit", když se jí to zdá důležité, a čeho se může vzdát, když jsou jiné priority zdánlivě důležitější.
Biodiverzity se nelze zřeknout.
3.3 V "hodnocení politiky v oblasti životního prostřední za rok 2003" [2] Komise vysvětluje, o co jí v biologické rozmanitosti (biodiverzitě) jde.
Biodiverzita je "výraz pro komplexnost, rovnováhu a stav různých ekologických systémů. Biologická rozmanitost plní nejen podstatnou funkci jako základ života, nýbrž vytváří také základ pro významné aktivity v oblasti ekonomiky, odpočinku a kultury."
3.4 Biodiverzita v překladu znamená "rozmanitost života"; tento pojem se může používat na různých úrovních.
Může označovat jak genetickou různorodost uvnitř populace, tak i míru bohatství druhů v určitém biotopu.
3.5 Člověk je díky své inteligenci významným uživatelem biodiverzity: žádný jiný živý druh nepoužívá resp. nevyužívá tolik jiných druhů jako člověk.
Člověk je však zároveň hlavním ničitelem biodiverzity.
Jeho dělení druhů na "užitečné" a "škodlivé" je naprosto ekonomicko-antropocentrické.
Příroda takové rozdíly nezná.
Zná pouze převážně samoregulační rovnováhu.
Biologická rozmanitost je jedním z rozhodujících ukazatelů udržitelnosti.
3.6 Rovnováha, jež se dostane mimo kontrolu, představuje problém pro ty, kteří mají zájem na stabilních poměrech.
Člověk svými rozmanitými, převážně ekonomickými činnostmi do ekologické rovnováhy zasahuje, ovlivňuje ji.
Dělá to již tisíciletí, dříve často – např. rozsáhlým využíváním půdy – dokonce s tím výsledkem, že vznikaly nové, opět převážně stabilní systémy.
Lidský vliv na biodiverzitu však dnes nabral dosud nepoznanou intenzitu.
Biologická skladba není už řadou možností, které si člověk vytvořil, pouze lehce pozměněna, ale často naprosto zničena.
Současná situace a příčiny úbytku biologické rozmanitosti
3.7 Současnou situaci v oblasti zachování biodiverzity popsalo předsednictví ve svém dopise EHSV jasně a srozumitelně (viz bod 2.3).
Jeho analýza souhlasí mj. se zprávou programu OSN pro životní prostředí o biologickou rozmanitost, podle které se biologická rozmanitost na celém světě snižuje rychleji než kdy jindy.
3.8 Již ve své strategii biodiverzity z roku 1998 [3] upozorňuje EU na to, že i situace v Evropě je velmi znepokojivá.
"Bohatá biologická rozmanitost v Evropské unii se během staletí z důvodu zásahů lidí pomalu snižovala.
V minulých letech tyto zásahy nabyly neskutečných rozměrů.
Ve zprávě UNEP se zmiňuje, že v některých evropských zemích již po celé zemi vyhynulo až 24 % druhů v určitých kategoriích jako motýli, ptáci a savci".
3.9 Ve strategii z Göteborgu 2001 [4] (strategie pro udržitelný rozvoj) zní: "V minulých desetiletích se úbytek biologické rozmanitosti v Evropě dramaticky zrychlil."
EHSV poukazuje na to, že míra vymírání druhů je dnes 100 až 1000krát vyšší než je přirozená míra, novější studie univerzity v Utrechtu vychází dokonce z faktoru 1000 až 10000.
3.10 Příčiny úbytku druhů jsou různé.
Všeobecně se dá konstatovat, že odstraňování, resp. látkové ovlivňování biotopů zvířat a rostlin vede ke ztrátě biodiverzity.
Vlastní příčiny spočívají v předělování přírodních biotopů infrastrukturou a urbanizací, v přívodu živin, zastavění, v masovém cestovním ruchu, znečišťování ovzduší a vodstva.
3.11 Zvláštní, jakoby dvojí roli, zastává v Evropě zemědělství, které v historii svým rozsáhlým a nanejvýš rozmanitým využíváním půdy nejdříve ke zvyšování biologické rozmanitosti přispívalo.
Mnohé z těchto způsobů rozsáhlého využívání půdy však už dávno nejsou hospodárné, byly tedy nahrazeny intenzivnějším využitím, tj. využitím, které přírodní procesy ovlivňuje ještě silněji.
To má pro biodiverzitu dvojí následek: na jedné straně přispívá intenzivní zemědělství významně k úbytku druhů, na druhé straně proto, že se přestávají využívat a že se stále nechávají ležet ladem nebo se využívají k jiným účelům dříve rozsáhle nebo přírodně obhospodařované plochy, zanikají cenné biotopy.
Zemědělství může tedy podle toho, jak probíhá, být pro biodiverzitu přínosné nebo škodlivé.
3.12 Jako další příčiny je třeba uvést sukcesi dřevin, přesouvání konkurenční rovnováhy (mj. přísunem živin), zalesňování holých ploch, zavlečení cizích druhů a nadměrný rybolov.
3.12.1 Nové, dosud méně významné příčiny by v budoucnu mohly situaci ještě více zostřit.
Evropská agentura pro životní prostřední ve své nové zprávě [5] popisuje pravděpodobné klimatické změny jako extrémní, v budoucnu snad dokonce dominantní nebezpečí pro nezvratné změny v biodiverzitě.
3.12.2 Dalším potenciálním nebezpečím pro rozmanitost druhů v Evropě by mohlo být užívání zelené genové techniky.
Komerční pěstování geneticky upravených rostlin by podle názoru vědců mohlo mít velký vliv na okolní rostliny, a tím i na motýly a včely.
To je výsledek tříleté studie, kterou zadala britská vláda a na které se aktivně podílelo více než 150 vědců [6].
EHSV vyzývá Komisi k intenzivní podpoře výzkumných činností v této oblasti.
3.13 Možné následky úbytku biodiverzity je možné vysvětlit na konkrétním případě: např. u opylovačů dochází k jednoznačnému populačním úbytku, a to, podle FAO, celosvětově.
Systém oplodňování u kvetoucích rostlin se dále rozvíjel a zároveň se přizpůsobil vývoji opylovačů, kteří zase vyvinuli účinnější mechanismy pro sběr nektaru a pylu, a tak přispěli k lepší produkci a šíření semene opylených rostlin.
Křížové opylení prostřednictvím hmyzu zvyšuje genetickou rozmanitost a jeho důsledkem je odolnější semeno a lepší kvalita plodů.
70 až 95 % opylovačů patří do řádu hmyzu blanokřídlého (hymenoptera), do nějž patří i člověku prospěšná včela.
Zaznamenaný populační úbytek u opylovačů může mít katastrofální (i ekonomické) následky.
3.14 EHSV může na základě mnoha studií a mnoha výroků, které popisují velký úbytek biodiverzity, upustit od toho, aby se v tomto stanovisku dále věnoval jednotlivým příčinám resp. vůbec propagoval povědomí o biodiverzitě.
Všechny osoby s politickou odpovědností v Komisi a v Radě by měly chápat, jak situace vypadá.
Informací, které situaci výstižně popisují, je mnoho.
3.15 EHSV vítá, že se všechny instituce EU opakovaně hlásí k zachovávání biodiverzity.
Ale i navzdory nejrůznějším politickým oznámením a prohlášením, navzdory podepsání úmluvy o biologické rozmanitosti, kterou ratifikovalo všech 25 členských států EU i sama EU, navzdory smysluplným nařízením na ochranu přírody na úrovni EU, jako je směrnice o ochraně ptactva z roku 1979 [7] a směrnice o ochraně přírodních stanovišť, volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin z roku 1992 [8] (směrnice FFH), úbytek biodiverzity stále pokračuje.
3.16 Na summitu OSN (WSSD – World Summit on Sustainable Development)) v Johannesburgu se strany zavázaly k významnému snížení míry ochuzování biologické rozmanitosti do roku 2010.
EU šla dokonce o krok dál a zavázala se k tomu, že do roku 2010 úbytek biologické rozmanitosti zastaví [9].
3.17 Udržení biodiverzity je tedy uznávaným, smysluplným i nezbytným, ale také velmi komplexním úkolem, při plnění kterého musejí všechny politické úrovně (od EU až po obce) a občanská společnost pracovat společně a pro společnost fungovat jako vzor.
Politicko-společenské pozadí snižování biodiverzity
3.18 Zajímavá otázka, která je bohužel kladena pouze zřídka, již je ale nutné objasnit, zní: Jaké jsou politické příčiny toho, že k tomuto z části dramatickému úbytku druhů docházelo po desetiletí, aniž byla zahájena a realizována dostatečná politická protiopatření?
3.19 Důvody jsou různé.
Problém spočívá zajisté v tom, že u úbytku biodiverzity se jedná o velmi pomalý, plíživý, a tedy zpočátku stěží znatelný proces (srovnání s klimatickými změnami je v každém případě možné).
Neexistuje "jediné opatření", jemuž se může přičíst vznik problému, popř. jediné protiopatření, které by problém vyřešilo.
Zaznamenaný úbytek biodiverzity je souhrnem milionů činů a rozhodnutí posledních let a desetiletí, přičemž dopad každého jednotlivého rozhodnutí je zdánlivě bezvýznamný nebo druhořadý.
3.20 Proto je na jedné straně stále velmi těžké úspěšně varovat před nadcházejícími rozhodnutími s odkazem na zachování biodiverzity popř. tato rozhodnutí zamítnout, zvláště když tzv. "zásahové subjekty" poukazují na to, že by zásah na tomto místě přírody napravily vyrovnávacími nebo náhradními opatřeními na jiném místě (což se často nepodaří).
3.21 Dalším důvodem může být, že během relativně krátkého období došlo k vývoji, který vedl k tomu, že stále méně lidí přímo zakouší nebo si přímo uvědomuje význam biodiverzity a přírody a jejich změny.
Zažíváme určitý druh odcizení se od přírody, které začíná tím, že stále méně lidí vůbec zná nebo poznává užitnou [10] a smyslovou [11] hodnotu krajiny.
3.22 Většina lidí (včetně mnoha politiků) si zřejmě není skutečně plně vědoma významu a relevance vlastního úkolu "ochrany biodiverzity" (včetně velké etické a morální odpovědnosti).
Krajinu sice "konzumují", těší je její krása, užívají si jí vizuálně, tráví v ní volný čas, zabývají se sportem, tráví v ní dovolenou.
A přesto téměř nemají ponětí o tom, jak biotické prvky v krajině, jednotlivé druhy zvířat a rostlin ve vzájemné souhře příslušnou krajinu spoluutvářejí a jak zajišťují její stabilitu a jak obrovský význam tato křehká stabilita má jako základní prvek našeho života a ekonomického systému..
Většina společnosti zažívá přírodu pouze sporadicky, někdy dokonce častěji v televizi než venku v přírodě, ve filmových příspěvcích, které spíše popisují krásy Afriky, Galapág nebo jiných dalekých cílů, které se ale téměř nezabývají problémy, se kterými se potýká evropské přírodní dědictví.
3.23 Není ostatně náhoda, že organizace na ochranu životního prostředí s údivem zjišťují, že lidé v Evropě jsou spíše ochotni zasadit se o zachování slonů nebo ochranu sibiřského tygra, než aby chránili místního křečka polního.
3.24 O úbytku biodiverzity se lidé dovídají z vyprávění, ze zpráv, z politických dokumentů.
Negativní důsledky nejsou ale cítit bezprostředně.
Částečně to, co v krajině mizí, lidé sami nikdy neviděli.
Je známo, že lidé se angažují pouze pro to, co skutečně znají a mají rádi, z čeho očekávají nějaký užitek.
3.25 Biodiverzita je podle každodenních zkušeností sice něco obecně uznávaného, současně ale něco, co se většiny občanů osobně moc nedotýká.
Hodnota problému vyplývá z toho, jak moc se lidí dotýká.
Mnoho lidí si myslí, že biodiverzita se jich bezprostředně nedotýká, a proto také odpovědnost za ochranu biodiverzity nepovažují za vlastní úkol, přesouvají ji na stát.
3.26 Ochrana biodiverzity bude na celém světě závislá na tom, jak se politikům podaří opět vytvořit "pocit dotčenosti".
Lidem se musí zdůraznit, že ne vše, co je realizovatelné, se také musí zrealizovat.
Člověk musí opět dospět k přesvědčení, že s ohledem na přírodu se musí něčeho zřeknout – něčeho se zřeknout, co jej však obohatí.
Dosažení tohoto cíle by mělo být součástí možné kampaně EU k tématu biodiverzity.
3.27 A protože situace by mohla být právě taková, jak bylo popsáno, zažíváme stále častěji situace, ve kterých se každý k ochraně biodiverzity samozřejmě hlásí, přitom se ale ptá,
- jestli se příroda musí chránit právě tam, kde je v plánu nová objízdná komunikace,
- jestli může být kvůli živočichovi chráněnému v Evropě podle směrnice o ochraně přírodních stanovišť, volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin například zastavena výstavba průmyslové zóny,
- a jestli ochrana přírody musí skutečně stát (tolik) peněz?
3.28 A navíc: V hospodářsky složitějších časech se ochrana přírody nepovažuje za základ života a ekonomiky, ale stává se z ní obětní beránek, který brání vývoji "pozitivnímu" pro hospodářství.Pouze na okraj zmiňme, že argumenty jsou přitom zcela nesmyslné: pokud nemůže být z důvodu opatření na ochranu přírody postavena silnice, kterou my osobně považujeme za důležitou, kroutíme nad tím hlavou.
Pokud má být ale oblast, kde sami trávíme dovolenou nebo volný čas, rozdělena silnicí, rádi uvádíme důvody pro udržení krajiny a její ochranu.
3.29 Příroda se dnes považuje za "volně dostupný společný majetek", který může průmyslová, stále více urbanizovaná společnost se svými vysokými nároky na volný čas podle svých ekonomických požadavků více či méně libovolně utvářet a ovlivňovat; a politika přitom nesprávně vsugerovává, že vyrovnávacími a náhradními opatřeními je nárokům na ochranu biodiverzity možné učinit zadost.
Účinnost opatření, která dosud Rada a Komise přijala
3.30 Účinnost opatření, která učinila Rada a Komise, je, jak ukazuje situace, dosud absolutně nedostatečná.
Přitom cíl, který Komise sledovala vydáním směrnice na ochranu ptactva v roce 1979 a směrnice FFH v roce 1992, a sice chránit životní prostory evropského zvířecího a rostlinného světa, byl a je správný a smysluplný.
Rozhodující problém představuje politická vůle při provádění a vykonávání, což zjistila Komise sama: "Provádění směrnic na ochranu ptactva a přírodních stanovišť se ukázalo být obtížným, porušení těchto dvou směrnic představuje přes čtvrtinu případů, ve kterých musela Evropská komise zahájit soudní kroky [12]".
3.31 EHSV zde rozlišuje dvě rozdílné úrovně odpovědnosti:
3.31.1 První úroveň je politická úroveň a na ní nedostatečné povědomí.
Pro EHSV je např. úplně nepochopitelné, že členské státy v Radě schválily příslušné směrnice na ochranu přírody, které potom v členských státech samotných nejsou prováděny vůbec nebo pouze absolutně nedostatečně.
EHSV to považuje za naprosto nepřijatelné.
Politika samotná takto podkopává svoji důvěryhodnost tím, že sama selhává při provádění ochrany přírody.
3.31.2 Nedůvěryhodná je i politika, která prosazuje požadavek na zastavení úbytku biodiverzity do roku 2010, která ví, že to bude stát peníze, která ale současně v rámci finanční prognózy sníží příslušnou položku rozpočtu [13] pro staré členské státy EU o více než 30 %.
Představitelé států a ministerští předsedové členských států EU tak vytvořili předpoklady pro politiku, která nemůže vyhovět vlastním požadavkům.
Politika samotná dává špatný příklad.
3.31.3 Členské státy nebudou smět, a to je druhá úroveň odpovědnosti, svádět ztroskotání své vlastní politiky na návštěvníky přírody.
EHSV se v několika stanoviscích zabýval fenoménem nedostatečného provádění směrnic, které jsou významné pro udržení biodiverzity.
Může se jen stále opakovat: Pokud opatření na ochranu nebo ke zlepšení biodiverzity kolidují například s (pochopitelnými) ekonomickými zájmy uživatelů ploch, je nutné potenciální ekonomické ztráty alespoň vyrovnat; lepší by bylo poskytnout podněty pro vhodná opatření na udržení biodiverzity.
Rozhodující překážkou je, podle rozhodnutí Evropské rady z 16. prosince 2005 naprosto nezajištěné, financování opatření projektu Natura 2000 v rámci příštího finančního období EU.
Jakékoliv vážně míněné politické prohlášení o zachování a rozvoji biodiverzity je k ničemu, pokud nejsou vytvořeny vhodné ekonomické rámcové podmínky!
3.32 Pokud tedy nebude financování projektu Natura 2000 vyřešeno v tom smyslu, jak to shodně požadují EHSV a Evropský parlament (vlastní dostatečná linie financování pro zaplacení projektu Natura 2000), nezmění se nic podstatného na neúčinnosti úsilí EU.
Na tom také nic nezmění ani dobře míněné veřejné kampaně.
3.33 Jedním z opatření, ohlášených v rámci strategie pro udržitelný rozvoj k udržení biodiverzity, mělo být "zlepšení zemědělských opatření na ochranu životního prostředí v rámci revize společné zemědělské politiky v polovině období, proto bude zaveden transparentní systém přímých plateb pro poskytování služeb spojených se životním prostředím".
EHSV lituje, že nebyl dodržen ani tento důležitý a správný slib, což má kontraproduktivní důsledky.
Hlavním viníkem tohoto nebyla ani tak Komise, jako spíše postoj členských států především ve vztahu k financím.
Dostatečná soudržnost rozdílných politik EU?
3.34 EHSV si nemyslí, že by rozdílné politické oblasti EU byly již tak sladěné, že by bylo možné zastavit úbytek biologické rozmanitosti.
Naopak: Také z politických oblastí, za které má odpovědnost EU, vycházejí i nadále nebezpečí, která nemohou být kompenzována skromnými opatřeními na ochranu přírody.
Na tom nic nezmění ani již probíhající akční programy [14] a zdá se, že na tom nic podstatného nezmění ani tématické strategie, které se v současnosti zpracovávají. [15]
3.35 Jako příklad je – kromě zemědělské politiky, kterou se Výbor zabýval již v jiných stanoviscích – možné uvést projekt z transevropských dopravních sítí.
Dunaj, který měří 2880 km a protéká 10 evropskými zeměmi, je jistě možné považovat za "nejvýznamnější" evropskou řeku.
Kolem této tepny života se zachovalo mnoho přírodních rájů, jež by měly být zahrnuty do sítě Natura 2000.
EU ale říká, že přibližně 1400 km (tedy polovina) řeky, a to jsou především ještě zbývající volné úseky řeky, např. Straubing-Vilshofen v Německu, u Hainburgu a ve Wachau v Rakousku i velké úseky řeky v Maďarsku a skoro celý úsek v Bulharsku a Rumunsku jsou pro lodní dopravu problémovými úzkými místy, která by měla být odstraněna.
Politika, která směřuje ke konfrontaci mezi hospodářským růstem a ochranou přírody, ještě více provokuje a programuje takové konflikty, které by politika v rámci své strategie pro udržitelný rozvoj a biodiverzitu, a tedy v rámci soudržné politiky, měla vlastně řešit.
3.36 Toto tvrzení EHSV, že se neprovádí dostatečně soudržná politika, neplatí ostatně pouze pro sektory, které se podle "klasického hlediska" považují za potenciálně problémové pro ochranu přírody a ochranu druhů – jako např. uvedená dopravní politika a politika infrastruktury nebo příliš intenzivní zemědělství, lesnictví a rybářství – nýbrž platí také pro politické oblasti, ve kterých nejprve netušíte přímou souvislost s biodiverzitou.
3.36.1 Jako příklad je možné uvést opatření pro boj s nákazou skotu BSE.
V této souvislosti je s konečnou platností rozsáhle zakázáno nechávat zdechliny ležet v přírodě, resp. je tam převážet.
[16] Rolníci jsou zavázáni převážet mrtvá zvířata do kafilérií, což je extrémně drahé.
3.36.2 V oblastech Evropy, ve kterých ještě žijí intaktní stavy divoce žijících zvířat živících se mršinami, jako supi, vlci nebo medvědi, proto dochází k významným problémům při ochraně druhů: V 90. letech až do roku 2003 bylo například v Asturii do kafilérií převezeno průměrně 3000 domácích zvířat ročně.
V roce 2004 – po důsledném provádění nařízení EU – to bylo asi 20000 domácích zvířat.
3.36.3 V Asturii (rozloha 10604 km2) tedy nyní v krajině "chybí" přibližně 17000 mrtvých zvířat, která dosud byla důležitým zdrojem potravy pro supy, medvědy, vlky a mnoho dalších mrchožroutů.
To – při 200 kg na zvíře – představuje 3400 tun biomasy s obsahem proteinů v krajině [17].
Zda na tom něco změní královský dekret, vydaný v roce 2002 ve Španělsku, který upravuje krmení mrchožroutů určitými pošlými zvířaty nebo jejich vedlejšími produkty, je zatím nejasné.
V jiných členských státech EU odpovídající opatření na úrovni státu neexistují!
Jaké další iniciativy by musela Komise a členské státy zahájit?
3.37 Komise samotná uvádí v hodnocení politiky v oblasti životního prostředí za rok 2003 [18], že by byly nutné tyto priority:
- opatření pro trvale udržitelnou zemědělskou politiku,
- přechod společné rybářské politiky na ekologickou techniku,
- lepší ochrana půdy a moře,
- vylepšit provádění opatření v oblasti ochrany přírody,
- přesné určení trendů v oblasti biologické rozmanitosti,
- posílení ochrany biologické rozmanitosti na mezinárodní úrovni.
3.38 Komise navíc ve svých strategických úvahách pro rok 2007 oznámila, že přepracuje směrnici FFH a směrnici na ochranu ptactva, aby je přizpůsobila novým vědeckým poznatkům [19].
EHSV by velmi uvítal, kdyby Komise co nejdříve objasnila, o jaké nové vědecké poznatky se jedná a jak rozsáhlé bude toto přepracování, které by podle názoru EHSV mohlo vést jen ke zlepšení evropské ochrany přírody.
3.39 EHSV považuje za nezbytné posilování ochrany životního prostoru a poskytování potřebných finančních prostředků Směrnice FFH a směrnice na ochranu ptactva nepřinesly ještě dostatečný úspěch pro zajištění ochrany druhů a životních prostor v celé Evropě.
K tomu se ovšem přidává, a to EHSV kriticky sleduje, že se v členských státech (i na místní úrovni) mezitím částečně postupuje podle hesla: Co nevykazuje evropský, ale jen třeba jen národní status ochrany, je jakousi přírodou 2. kategorie.
Pokud to nefinancuje EU, potom také nic neděláme.
Ještě horší je to s ochranou biodiverzity mimo chráněné oblasti, zde nejsou patrné téměř žádné aktivity veřejných orgánů.
Ochrana biodiverzity je však úkolem, který není možné omezit na několik málo chráněných území.
3.40 Takový postoj a názor však více než výrazně ukazuje, že většina obyvatelstva, ale také většina politiků dosud nepochopila ekologické souvislosti obecně a nutnost ochrany biodiverzity obzvlášť.
Jsou to především veřejné instituce, které by měly dávat dobrý příklad.
Musejí veřejnosti objasnit, že je pro ně ochrana biodiverzity důležitá, že jsou připraveni provést ve své oblasti příslušná opatření, i kdyby existovaly ekonomicky "efektivnější" možnosti.
3.41 Desetiletí OSN pro trvale udržitelnou tvorbu životního prostředí (2005 až 2015) by proto mělo být využito pro zahájení široce založené kampaně, která by měla za cíl zastavit a zvrátit pozorovaný úbytek znalostí a zkušeností týkajících se biodiverzity.
Je třeba velké pozitivní kampaně, která by měla zprostředkovat, že příroda není žádný luxus, který si společnost může dovolit za časů hospodářského blahobytu, a může se ho vzdát, když panuje hospodářsky složitější období.
Je nutné zprostředkovat společnosti rozmanitost druhů jako hospodářský a kulturně duchovní poklad.
Ochrana přírody musí být chápána jako něco pozitivního (a je něco pozitivnějšího než zachování základů života?), ochrana přírody by měla působit radost a být zábavná, a neměla by být vnímána jako přítěž.
Je nutné objasnit, že náklady, které vznikají další erozí našeho přirozeného základu života, jsou mnohem vyšší než náklady na ochranu, a že se ztrácejí hodnoty, které nelze vyjádřit eurech a centech.
3.42 EHSV je jasné, že EU se svojí politikou ochrany přírody může zajistit pouze to, že budou prováděny cíle, kterých může být dosaženo pouze ve spolupráci více zemí.
Je nutné provádět ale také vhodnou "politiku ochrany biodiverzity" v národní, regionální, lokální, a také soukromé oblasti.
Proto se od členských států požaduje totéž co od EU.
3.43 EHSV by proto velmi přivítal, kdyby Komise v rámci příslušné kampaně – ve spolupráci se skupinami ochránců životního prostředí a dotčenými svazy pro využití přírody – na území celé Evropy podporovala modely projektů na ochranu přírody vytvářející identitu a masivně je sdělovala veřejnosti.
Pro takovou aktivitu by se mohl hodit např. tzv.
"Zelený pás Evropy", iniciativa nevládních organizací, kterou částečně podporují také veřejné orgány [20] a která si stanovila cíl chránit životní prostory, jež se vyvinuly v rámci ochrany částečně dokonce nehumánních hranic zemí.
"Zelený pás Evropy", který sahá od Skandinávie až na Balkán, je (ještě) nejdelší biotopovou osou Evropy.
3.44 Co se týká posílení ochrany biodiverzity na mezinárodní úrovni, domnívá se EHSV, že biodiverzita se musí stát nedílnou součástí obchodního systému (mj. WTO) jako tzv. "non-trade-concern".
Důsledky pro Lisabonskou strategii a strategii pro udržitelný rozvoj
3.45 EHSV se na tomto místě omezí na výroky k Lisabonské strategii.
Od komentářů ke strategii pro udržitelný rozvoj v tomto dokumentu upustíme, neboť na jedné straně jsou tvrzení Komise v příslušném sdělení [21] tak neurčitá a nezávazná, že pro dostatečně přísnou ochranu biodiverzity se nedá celkem nic očekávat, na druhé straně se EHSV tímto dokumentem bude zabývat ve zvláštním stanovisku.
3.46 Pokud je správné to, co Evropská rada stanovila na svém jarním jednání 2005 v Bruselu, že je totiž Lisabonská strategie přidružena ke strategii pro udržitelný rozvoj, musela by být Lisabonská strategie zaměřena tak, že se nejen snaží zohlednit ekologické zájmy, nýbrž že se pokouší dosáhnout hospodářského vývoje, který je považován za správný, se současnou vědomou podporou mj. ochrany biodiverzity.
V dokumentech k Lisabonské strategii se však o takovém přístupu žádná zmínka nenachází.
3.47 Komise by měla co nejdříve vypracovat celkové hodnocení, které uvede, jaký čistě národohospodářský význam ochrana biodiverzity v Evropě má.
Mělo by být popsáno a sdělováno mnohem více pozitivních příkladů, které ukazují, že se ochrana biodiverzity a hospodářský vývoj mohou vzájemně podporovat.
Navíc by se nakonec mělo začít se společensky nezbytnou diskusí o konkrétních způsobech internalizace externích nákladů.
Příspěvek občanské společnosti
3.48 Příspěvek občanské společnosti k udržení biodiverzity je velmi důležitý a je jistě možné vykonat ještě mnohem více pozitivního.
Ale příspěvek občanské společnosti nemůže vyrovnat, resp. kompenzovat, to, co veřejné orgány zanedbají, resp. udělají špatně.
Vyžadovat od občanské společnosti větší úsilí je správné, nesmí to ale odvádět pozornost od nedostatků veřejných orgánů.
3.49 EHSV by velmi uvítal novou kampaň, kterou předsednictví zmiňuje v dopise z 13. září 2005 adresovaném EHSV.
Jejím předmětem by měla být podpora motivace a porozumění pro zachování přírody a biodiverzity.
Příslušná vzdělávací práce by musela začít velmi brzy, ve školkách a školách, a mít za cíl také zdůraznění toho, že každý jednotlivec musí přispět, aby bylo možné udržet základy života lidstva.
Ochrana biodiverzity začíná ve vlastním okolí, při nákupu, úpravě zahrady atd.
3.50 Pro jednotlivce je jednodušší se angažovat, když ví, proč to dělá a že je jeho úsilí požadováno a oceňováno a když mu politika může být vzorem.
Příslušnou kampaň by bylo možné využít k tomu, aby nejen zprostředkovávala základní znalosti, nýbrž aby také získávala "vyslance" pro udržení biodiverzity – rockové hudebníky, literáty, herce, politiky, novináře atd.
3.51 Nevládní organizace, ale také mnoho občanů, kteří nejsou organizováni ve svazech nebo skupinách, vykonává mnoho záslužné práce při ochraně přírody a ochraně druhů.
Zemědělci se zapojují do zemědělských programů pro životní prostředí a dobrovolných iniciativ.
Mnoho dalších společenských skupin se zapojuje do ochrany biodiverzity, přebírají dokonce částečně úkoly, které by jednoznačně měly připadnout státu.
Mnoho úspěchů v ochraně biodiverzity by bez tohoto úsilí nebylo vůbec možných.
Právě také díky práci soukromých ochránců životního prostředí, ale také díky mnoha návštěvníkům přírody, není situace ještě horší, než se v současnosti zdá.
Politika by toto úsilí měla také podporovat, ale nejen finančně.
3.52 Přitom nemůže jít pouze o praktickou práci v krajině.
Pokud je politika skutečně odhodlaná zastavit úbytek biodiverzity, potom musí mít zájem o to, aby existovala společenská poptávka po příslušné politice; je možné hovořit i o politickém tlaku.
Příslušný základní souhlas evropského obyvatelstva tu bezpochyby je.
9 z 10 obyvatel EU je toho názoru, že politici by při důležitém rozhodování měli věnovat stejnou pozornost zájmům životního prostředí jako ekonomickým a sociálním zájmům ("Attitudes of Europeans towards the Environment", EC Eurobarometer, 2004).
3.53 Vzdělávací práce v rámci obyvatelstva jsou nezbytně nutné pro získání porozumění pro politická opatření (i pro peněžní výdaje).
Občanská společnost k tomu také může a musí přispět, potřebuje ale podporu veřejných orgánů.
Ty musejí zajistit například to, aby už nebylo možné ochranu přírody hanobit jako "nepřítele pokroku", ale aby se na položené otázky našly přiměřené odpovědi, na jejichž konci stojí biodiverzity více, a nikoli méně.
3.54 V této souvislosti vítá EHSV iniciativu "Countdown 2010" [22] četných nevládních organizací, která má za cíl dosažení toho, aby všechny evropské vlády podnikly kroky, které jsou nutné pro skutečné zastavení úbytku biologické rozmanitosti do roku 2010, a tak po vyhlášení politického cíle následují i nezbytné činy.
Kampaň ukazuje: Občanská společnost a vlády musejí společně zvládnou velké množství úkolů.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k návrhu doporučení Evropského parlamentu a Rady o klíčových schopnostech pro celoživotní vzdělávání
KOM(2005) 548 v konečném znění – 2005/0221 (COD)
(2006/C 195/26)
Dne 28. listopadu 2005 se Rada v souladu s článkem 262 Smlouvy o založení Evropského společenství rozhodla konzultovat Evropský hospodářský a sociální výbor v dané věci.
Specializovaná sekce "Zaměstnanost, sociální věci, občanství", kterou Výbor pověřil přípravou podkladů na toto téma, přijala stanovisko dne 3. května 2006.
Zpravodajkou byla paní HERCZOG.
Na 427. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 17. a 18. května 2006 (jednání ze dne 18. května 2006), přijal Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko 124 hlasy pro, 2 hlasy proti a 3 členové se zdrželi hlasování.
1. Shrnutí
1.1 Evropský hospodářský a sociální výbor vyjadřuje jednoznačnou podporu doporučením Komise o klíčových schopnostech pro celoživotní vzdělávání a učení, která jsou plně v souladu s Lisabonskou strategií směřující ke společnosti založené na znalostech a s Hlavními směry politiky zaměstnanosti 2005-2008.
1.2 EHSV se domnívá, že bude-li tento návrh realizován, zmenší se tak problémy, které se v současnosti vyskytují na trhu práce, a zejména se sníží nerovnováha, která existuje mezi přípravou disponibilních pracovních sil a požadavky ekonomiky.
1.3 Kladení důrazu na definování klíčových schopností ve vzdělávání může přispívat k uskutečňování hlavního společného cíle, tj. počínat si tak, aby výsledkem učebních osnov a počátečního vzdělávání bylo osvojení klíčových schopností na takové úrovni, aby byli mladí lidé připraveni na dospělost a uspěli na trhu práce, ať již jako zaměstnanci či jako zaměstnavatelé. Tento krok přispěje rovněž k tomu, aby dospělí tyto schopnosti po celý svůj život rozvíjeli a aktualizovali, přičemž by stavěli na pevném základě všeobecných znalostí, který je klíčem ke schopnosti neustálého přizpůsobování.
1.4 Z nástrojů umožňujících dosažení tohoto cíle EHSV považuje za velmi důležité, aby byli učitelé na jedné straně schopni v rámci středoškolského vzdělání, odborné přípravy a vzdělávání dospělých účinně pomoci učícím se při získávání klíčových schopností a na straně druhé si sami osvojili a průběžně rozvíjeli klíčové schopnosti nezbytné pro jejich profesi.
1.5 EHSV vyjadřuje podporu všem cílům a považuje za důležité, aby měli mladí lidé předčasně ukončující školní docházku možnost osvojit si v rámci programů neformálního učení klíčové schopnosti uvedené v tomto návrhu.
1.6 Vzhledem ke stárnutí populace, je nutné udržet starší pracovníky déle na trhu práce, proto EHSV rovněž považuje za velmi důležité, aby v členských státech měli také starší zaměstnanci možnost osvojit si schopnosti, které jim chybí, a aby členské státy vytvořily infrastrukturu pro vzdělávání a odbornou přípravu umožňující udržování a rozvoj již osvojených schopností.
1.7 EHSV uznává stěžejní úlohu sociálních partnerů, jako hlavních aktérů na trhu práce, v procesu naplňování a monitorování stanovených cílů.
Společná aktivita evropských sociálních partnerů v oblasti celoživotního učení v rámci jejich prvního víceletého pracovního programu na léta 2003-2005 vyústila v Rámec akcí pro celoživotní rozvoj kompetencí a kvalifikací (Framework of Actions for Lifelong Development of Competences and Qualificatios) a s následnými aktivitami se počítá i v dalším víceletém programu 2006-2008, v rámci kterého evropští sociální partneři budou jednat o možnosti dobrovolné dohody v této oblasti.
1.8 EHSV volá i po aktivnější účasti nevládních organizací v celém procesu a doporučuje posílit dialog s občanskou společností.
1.9 Je podstatné, aby byly k dispozici spolehlivé statistické údaje za účelem monitorování a hodnocení uskutečňování cílů celoživotního vzdělávání a učení.
Z tohoto důvodu EHSV podporuje návrh nařízení Evropské komise týkající se sběru statistických údajů o celoživotním vzdělávání a učení.
Tento návrh zavádí rámce, které mají v členských státech zabezpečit harmonizaci či dokonce jednotnost metod sběru údajů a zvýšit spolehlivost a srovnatelnost údajů.
Je třeba usilovat o to, aby průzkumy nepřetržitě přinášely aktuální a spolehlivé údaje pro analýzy týkající se hlavních bodů politických cílů Unie.
2. Úvod [1]
2.1 Po dlouhém procesu zkoumání, příprav a konzultací předložila Komise návrh na vytvoření "integrovaného akčního programu v oblasti celoživotního vzdělávání a učení".
Evropský hospodářský a sociální výbor vyjádřil uspokojení nad touto aktivitou a upozornil, že myšlenky obsažené v tomto stanovisku mají za cíl, aby konkrétní návrh předložený Evropskou komisí byl co nejvíce funkční a efektivní.
2.2 V souvislosti s připomínkami, které EHSV vznesl, byl jeho názor k návrhu Komise značně upraven, a to díky poznatkům a zkušenostem, které získal, pokud jde o:
2.3 nahromaděné zpoždění v opatřeních vedoucích k dosažení lisabonských cílů,
2.4 výrazné zpoždění týkající se propojení vzdělání a odborné přípravy s produktivitou [2],
2.5 demografickou situaci v Evropě,
2.6 obavy, které se v nedávné době objevily jak na evropském, tak na světovém měřítku, pokud jde o zkoumání řešení výše uvedených problémů [3].
3. Shrnutí a komentář k návrhu Komise
3.1 Pracovní skupina "základní schopnosti" [4] vytvořená v roce 2001 v rámci pracovního programu "Vzdělávání a odborná příprava 2010" vypracovala referenční rámec klíčových schopností potřebných ve společnosti založené na znalostech a vydala několik doporučení, aby byla pro každého občana zajištěna možnost osvojit si schopnosti [5].
3.2 Nejdůležitějším společným cílem je počínat si tak, aby výsledkem učebních osnov a počátečního vzdělávání bylo osvojení klíčových schopností na takové úrovni, aby byli mladí lidé připraveni na dospělost a aby dospělí tyto schopnosti po celý svůj život rozvíjeli a aktualizovali.
3.3 Doporučení určuje následující klíčové schopnosti: 1. komunikace v mateřském jazyce; 2. komunikace v cizích jazycích; 3. matematická schopnost a základní schopnosti v oblasti vědy a technologií; 4. schopnost práce s digitálními technologiemi; 5. schopnost učit se; 6. smysl pro mezilidské a mezikulturní vztahy, sociální a občanské schopnosti; 7. podnikatelské schopnosti; 8. kulturní povědomí.
Doporučení definuje kombinace znalostí, dovedností a postojů odpovídajících každé z těchto oblastí.
3.4 Práce provedené v oblasti klíčových schopností jsou úzce spjaty s několika dalšími iniciativami či probíhajícími činnostmi, např. se současnými pracemi na vytvoření evropského rámce kvalifikací či s úsilím zaměřeným na větší transparentnost systémů kvalifikací (např. uznávání znalostí získaných neformálním učením).
3.5 Návrh poskytuje referenční nástroj, který určuje, jaké klíčové schopnosti jsou pro všechny nezbytné, a podporuje členské státy v jejich snaze zajistit, aby byla výuka klíčových schopností plně integrována do jejich strategií celoživotního vzdělávání a učení.
3.6 Jedná se o referenční nástroj, který má za cíl pomoci politickým činitelům, poskytovatelům služeb v oblasti vzdělávání, zaměstnavatelům a samotným žákům dosáhnout na národní a evropské úrovni společně dohodnutých cílů.
3.7 Doporučení definuje klíčové schopnosti, které potřebují v hospodářstvích a společnostech založených na znalostech všichni občané. Uznává, že provádění rozhodnutí lze nejlépe zajistit na národní, regionální a/nebo místní úrovni.
Doporučení vyzývá členské státy, aby zajistily, aby klíčové schopnosti získali všichni studující do konce počáteční fáze vzdělávání a odborné přípravy, a ve světle evropských referenčních kritérií je podněcuje k řešení problematiky vzdělávacího znevýhodnění.
3.8 V případě dospělých doporučení vyzývá, aby byly vytvořeny ve spolupráci se sociálními partnery komplexní infrastruktury, které zajistí starším občanům přístup k nástrojům pro rozvoj znalostí.
3.9 Konečně doporučení vyzývá Komisi, aby podpořila reformy na národní úrovni prostřednictvím učení ve skupinách, výměnou osvědčených postupů a systematickým monitorováním dosaženého pokroku při realizaci cílů.
3.10 Doporučení nemá žádné důsledky pro rozpočet Společenství.
4. Obecné připomínky EHSV
4.1 Cílem doporučení je podpořit členské státy v jejich snaze o rozvoj systémů počátečního vzdělávání a odborné přípravy, jakož i nabídky vzdělávání a odborné přípravy pro dospělé, a celkového systému celoživotního učení, vypracováním referenčního nástroje pro klíčové schopnosti.
Pokud jde o přesnou definici obsahu schopností, jsou odborné diskuse v budoucnu ještě oprávněné (a nezbytné), ale celkově doporučení jasně ukazuje žádoucí směr základního vzdělávání v rámci školského systému a učení dospělých.
4.2 V předchozím stanovisku věnovanému vazbě mezi vzděláváním a produktivitou [6] EHSV kritizoval všechny členské státy, pokud jde o nedostatečnou koordinaci a chybějící harmonizaci systémů vzdělávání.
Podle této kritiky je systém průběžné odborné přípravy každé země oddělen od zbývajícího vzdělávacího systému a vztah s ekonomickým životem a sociálním okolím rovněž není dostatečný.
Obsah odborné přípravy je většinou příliš přímo zaměřen na krátkodobé požadavky a může se v delším časovém období ubírat špatným směrem.
Na základě této analýzy se Výbor domnívá, že doporučení o klíčových schopnostech mohou představovat společné a všeobecné hlavní směry pro různé vzdělávací programy, a mohou představovat jednu ze zásad, pokud jde o harmoničtější fungování jednotlivých vzdělávacích podsystémů.
4.3 Hodnocení provádění strategie Společenství rovněž dobře odráží různou interpretaci klíčových schopností a také výsledný nejednotný charakter různých praktických programů.
Již řadu let probíhají diskuse, a to jak v rámci Unie tak mimo její hranice, ohledně vědecké a zároveň konkrétní definice konceptu schopnosti.
Např. OECD v rámci samostatného projektu (projekt DeSeCo) definovala klíčové schopnosti považované za nejdůležitější (a které pouze částečně odpovídají schopnostem obsaženým v tomto návrhu).
4.4 K získání dovedností obchodovatelných na trhu práce a zajištění sociálního úspěchu, v souladu s logickým základem společnosti založené na znalostech, dochází v rámci soutěže (konkurence) mezi různými skupinami a jednotlivci, kteří vytvářejí společnost.
Zajištění stejného přístupu a rovných příležitostí pro všechny by mělo figurovat mezi cíli činnosti státu a strategickými programy, které vlády zavedly v oblasti vzdělávání.
4.5 Co se týká celoživotního učení a otázky schopností, je důležité zdůraznit, v souladu se zněním doporučení, nejen význam posilování osvojení různých schopností, ale také potřebu podporovat prostřednictvím strategických programů uchování již osvojených schopností.
4.6 Provádění doporučení o klíčových schopnostech představuje hlavní výzvu pro vzdělávací systémy členských států.
Jejich integrace, zvláště pokud jde o počáteční vzdělávání a zejména ve vzdělávacích systémech, které doposud nemohly přerušit styky s neohebnou vzdělávací organizací založenou na struktuře podle předmětů, si vyžaduje podstatně nový přístup.
4.7 Doporučení představuje minimálně tak velkou výzvu, jako pokud jde o změnu přístupu učitelů působících ve vzdělávacím systému a jejich přípravu.
Z tohoto důvodu EHSV považuje za velmi důležité, aby byli učitelé na jedné straně schopni v rámci středoškolského vzdělání, odborné přípravy a vzdělávání dospělých účinně pomoci učícím se při získávání klíčových schopností a na straně druhé si sami osvojili a průběžně rozvíjeli klíčové schopnosti nezbytné pro jejich profesi.
4.8 Návrh se zabývá podporou osvojování patřičných schopností staršími osobami [7] jakožto důležitou otázkou z hlediska sociální soudržnosti.
V rámci realizace růstu zaměstnanosti jakožto hlavního cíle Unie věnují členské státy pozornost a také vyčleňují zdroje na vzdělávání podle věkových skupin těžících z počátečního vzdělávání a podle aktivní populace.
Některé otázky vznikající chybějícími schopnostmi starších věkových skupin jsou však oprávněné.
Mezigenerační propast je již v některých oblastech patrná, jako např. v oblasti digitální gramotnosti.
Většina členských států si stanovuje národní strategické cíle týkající se např. elektronické správy či digitální dostupnosti informací a služeb důležitých pro občany, tj. využití práva na informaci a možnosti zapojit se do společnosti, které jsou podmíněny klíčovými schopnostmi (např. základní znalosti informatiky).
Jelikož jsou tedy starší občané a jiné znevýhodněné skupiny vyčleněni z programů podporujících osvojování hlavních schopností, může mít sledování těchto cílů negativní dopad na sociální soudržnost.
4.9 Vzhledem k tomu, že realizace vzdělávání založeného na schopnostech má velmi komplexní dopady na vzdělávací politiku, bylo by nesmírně důležité zavést v celé Unii stálý dialog mezi experty v této oblasti a zpřístupnit závěry tohoto dialogu široké veřejnosti.
Vzhledem k složitosti této problematiky by bylo v souladu s respektováním pravomocí udělených Smlouvou o založení Evropského společenství a s dodržováním zásady subsidiarity žádoucí, aby Komise napomáhala expertům z členských států v oblasti vzdělávací politiky, a to nejen při stanovování cílů, ale také při určování různých způsobů postupu, s prostředky, které je možné použít na splnění těchto cílů, a s případnými příčinami neúspěchu. (Kromě propagace některých osvědčených postupů by měla výměna zkušeností rovněž zajistit možnost poučit se z analýzy neúspěchů).
5. Sběr statistických údajů o celoživotním učení
5.1 V tomto bodě je otázka celoživotního učení úzce spjata s návrhem nařízení o statistikách o celoživotním učení [8].
5.2 Návrh nařízení předpokládá, že srovnatelné statistiky a ukazatele o vzdělávání, odborné přípravě a celoživotním učení se pro Evropskou unii stávají stále důležitějšími k podpoře otevřené metody koordinace v oblasti politiky vzdělávání a odborné přípravy.
5.2.1 K dnešnímu dni je spolupráce a výměna údajů mezi členskými státy založena na gentlemanské dohodě.
Záměrem tohoto návrhu nařízení je stanovit právní základ umožňující rozvoj udržitelného systému vypracovávání údajů o vzdělávání, který bude podporou pro diskuse o politikách v různých oblastech na úrovni Společenství.
5.2.2 Cílem je vytvořit rámec zahrnující všechny existující činnosti a beroucí v úvahu statistiky o celoživotním učení, s výjimkou odborné přípravy v podnicích, která je pokryta průzkumem Eurostatu o průběžném odborném vzdělávání, což je předmětem samostatného nařízení, jež bylo v nedávné době přijato.
5.2.3 Návrh vychází výhradně ze statistik o vzdělávání, odborné přípravě a celoživotním učení, které jsou Komisi dodávány za účelem vypracování statistik Společenství.
5.2.4 Hlavním cílem tohoto nařízení je vytvoření společných statistických norem, které umožní vypracovávání harmonizovaných údajů, a tudíž stanovení společného rámce pro systematické vypracovávání statistik Společenství v oblasti vzdělávání a celoživotního učení.
5.3 Je nesmírně důležité, aby byl pohled na dotyčný proces celkově realistický a sloužil jako základ pro formulování strategických cílů Evropské unie.
Je přinejmenším stejně důležité, aby se hodnocení, která budou vhodně vedena v průběhu provádění strategií, mohla opírat o sběr údajů a o řadu spolehlivých a pravidelných údajů o metodickém plánu a také o závěry, které z nich vycházejí.
Je důležité, aby byly k dispozici údaje a ukazatele umožňující mezinárodní srovnání.
5.3.1 V praxi jsou zdroje rozdělovány velmi rozdílným způsobem. Navíc vzdělávání po opuštění školy, vzdělávání dospělých, ve většině případů nevede k opětovnému vyrovnání existujících nerovností, ale k jejich prohloubení (jak to ukazuje sběr údajů, ke kterému k této problematice docházelo).
Pravidelné dodávání údajů založené na hlavních zásadách a metodách může podpořit monitorování a hodnocení tohoto aspektu.
5.4 Do dnešního dne paralelně proběhlo několik statistických průzkumů a do značné míry nezávisle jeden na druhém se zabývaly různými oblastmi vzdělávání, odborné přípravy a učení dospělých.
Podle těchto průzkumů, či dokonce s odvoláním na nové průzkumy, jejichž provádění v současnosti začíná, nejsou opatření na sběr údajů v Evropské unii schopna pokrýt celou dotyčnou oblast.
S ohledem na údaje Eurostatu existuje určitý rozdíl mezi jeho statistickými průzkumy, jejich obsahem a zaměřením a statistickými průzkumy jiných organizací zabývajících se sběrem údajů.
5.5 Za účelem vhodnějšího použití zdrojů je žádoucí vyvarovat se v rámci pravidelného sběru údajů neoprávněného překrývání vědeckého hlediska, ale zároveň je třeba systematicky usilovat o to, aby mohly být výsledky různých průzkumů jakýmkoliv způsobem propojeny.
Pouze úzká vědecká spolupráce se speciálními orgány mimo Evropskou unii (OECD, Mezinárodní asociace pro hodnocení výsledků ve vzdělávání – International Association for the Evaluation of Educational Achievement (IEA)) a propojení s jejich statistickými průzkumy mohou zajistit jedno i druhé.
5.6 V současné situaci, kdy se úzká technická spolupráce s organizacemi mimo Evropskou unii jeví jako nezbytná, nefigurují měření klíčových schopnosti mezi těmi, ze kterých vychází Eurostat (Evropský statistický úřad). (V oblasti měření schopností hrají výsadní úlohu průzkumy vedené OECD, zejména program PISA a program na měření schopností dospělé populace (v současnosti zpracováván pod názvem Program pro mezinárodní hodnocení schopností dospělých).
5.7 Statistiky vhodné pro vypracovávání politik a údaje přispívající k hodnocení dosaženého pokroku jsou velmi důležité. V dnešní době se poptávka po statistikách značně zvýšila.
Je velmi důležité, aby členské státy shromažďovaly údaje podle podobných metodik a aby spolehlivost a srovnatelnost těchto údajů byly prioritou.
6. Konkrétní připomínky
6.1 Fungování systémů sběru údajů je velmi nákladné.
EHSV si je vědom tohoto problému a domnívá se, že v závislosti na schopnosti členských států přijmout tento úkol, se zdá být oprávněné zkoumat dlouhodobě možnost zkracovat pětileté cykly sběru údajů o celoživotním učení, tj. zvyšovat frekvenci průzkumů.
V oblasti sběru údajů by dokončení rozsáhlých statistických průzkumů o politicky nejrelevantnějších oblastech prostřednictvím častějších cílených studií, dokonce ročních, a prostřednictvím nejméně rozsáhlých průzkumů, mohlo představovat krátkodobé řešení.
Takovéto průzkumy a analýzy vycházející z jejich závěrů by mohly umožnit monitorování z politického hlediska nejdůležitějších procesů a hodnotit realizaci cílů Společenství v oblasti celoživotního učení.
6.2 Zdá se vhodné, aby byl sběr údajů o odborné přípravě v podnicích rovněž předložen v navrhovaném nařízení, jelikož tyto údaje se týkají důležité části celoživotního učení.
Část této odborné přípravy (ta, jež probíhá v podnicích zaměstnávajících deset a více lidí) je v současnosti pokryta pětiletým průzkumem o průběžném odborném vzdělávání. Tento průzkum však neposkytuje žádné údaje o monitorování odborné přípravy v podnicích zaměstnávajících méně než deset lidí.
Společný postoj (ES) č. 1/2006
přijatý Radou dne 1. prosince 2005
s ohledem na přijetí rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady č. …/2006/ES ze dne …, kterým se stanoví hlavní směry pro transevropské energetické sítě a kterým se zrušují rozhodnutí Rady 96/391/ES a rozhodnutí č. 1229/2003/ES
(2006/C 80 E/01)
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 156 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru [1],
po konzultaci s Výborem regionů,
v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy [2],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Od přijetí rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady č. 1229/2003/ES ze dne 26. června 2003, kterým se stanoví řada hlavních směrů pro transevropské energetické sítě [3], vznikla potřeba plně zapojit nové členské státy a přistupující a kandidátské země do těchto směrů, případně dále přizpůsobit tyto směry nové politice sousedských vztahů Evropské unie.
(2) Priority transevropských energetických sítí vyplývají z vytvoření otevřenějšího a konkurenceschopnějšího vnitřního trhu s energií a jsou důsledkem provádění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/54/ES ze dne 26. června 2003 o společných pravidlech pro vnitřní trh s elektřinou [4] a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/55/ES ze dne 26. června 2003 o společných pravidlech pro vnitřní trh se zemním plynem [5].
Tyto priority vycházejí ze závěrů zasedání Evropské rady ve Stockholmu ve dnech 23. a 24. března 2001 týkajících se vývoje infrastruktury potřebné pro fungování trhu s energií.
Mělo by se vynaložit zvláštní úsilí na dosažení cíle širšího využívání obnovitelných zdrojů energie, což by bylo přínosem k politice udržitelného rozvoje.
Tohoto cíle by se však mělo dosáhnout, aniž by došlo k nepřiměřenému narušení běžné rovnováhy na trhu.
Měly by se rovněž plně brát v úvahu cíle dopravní politiky Společenství, zejména možnost omezení silniční dopravy užíváním potrubní přepravy.
(3) Toto rozhodnutí slouží k přiblížení se cíli stupně propojení elektroenergetických sítí mezi členskými státy, schválenému na zasedání Evropské rady v Barceloně ve dnech 15. a 16. března 2002, a zlepšení spolehlivosti a celistvosti elektroenergetických sítí a zajištění bezpečnosti dodávek, jakož i řádného fungování vnitřního trhu.
(4) Výstavba a údržba energetické infrastruktury by zpravidla měly vycházet z tržních zásad.
To je rovněž v souladu se společnými předpisy na dotvoření vnitřního trhu s energií a se společnými předpisy v oblasti hospodářské soutěže, jejichž cílem je vytvoření otevřenějšího a konkurenceschopnějšího vnitřního trhu s energií.
Finanční pomoc Společenství určená na výstavbu a údržbu by proto měla být nadále poskytována pouze výjimečně.
Tyto výjimky by měly být řádně odůvodněné.
(5) Energetická infrastruktura by měla být budována a udržována tak, aby umožnila efektivní fungování vnitřního trhu s energií, s náležitým ohledem na stávající postupy konzultací s dotčenými osobami a také s ohledem na strategická kritéria, případně kritéria univerzální služby a na závazky veřejné služby.
(6) Vzhledem k možné součinnosti mezi sítěmi pro přepravu zemního plynu a olefinů by se měla věnovat náležitá pozornost rozvoji a integraci sítí pro přepravu olefinů, aby byla pokryta jejich spotřeba v průmyslových odvětvích Společenství.
(7) Priority transevropských energetických sítí také vyplývají z rostoucího významu, který tyto sítě mají pro zabezpečení dodávek energie ve Společenství a jejich diverzifikaci, pro začlenění energetických sítí nových členských států a přistupujících a kandidátských zemí a pro zajištění koordinovaného provozu energetických sítí ve Společenství a v sousedních zemích po konzultaci s dotyčnými členskými státy.
Země sousedící se Společenstvím hrají v energetické politice Společenství skutečně významnou úlohu.
Dodávky z těchto zemí pokrývají podstatnou část poptávky Společenství po zemním plynu a tyto země jsou klíčovými partnery pro tranzit primární energie do Společenství a stanou se postupně významnějšími činiteli na vnitřním trhu Společenství s plynem a elektřinou.
(8) Mezi projekty, které se týkají transevropských energetických sítí, je nezbytné vyzdvihnout prioritní projekty, které jsou velmi důležité z hlediska fungování vnitřního trhu s energií nebo bezpečnosti dodávek energie.
(9) Postup pro určování projektů společného zájmu v rámci transevropských energetických sítí by měl být takový, aby bylo zajištěno řádné uplatňování nařízení Rady (ES) č. 2236/95 ze dne 18. září 1995, kterým se stanoví obecná pravidla pro poskytování finanční pomoci Společenství v oblasti transevropských sítí [6].
Tento postup by měl rozlišovat dvě úrovně: na první úrovni se stanoví omezený počet kritérií pro určování daných projektů, na druhé úrovni se projekty popisují podrobně, tzv. "specifikacemi".
(10) Priorita financování podle nařízení (ES) č. 2236/95 by se měla týkat projektů evropského zájmu, tj. projektů společného zájmu uvedených v tomto rozhodnutí a začleněných do os prioritních projektů stanovených tímto rozhodnutím.
(11) Při předkládání projektů, které mají být financovány z příslušných finančních nástrojů Společenství, by členské státy měly vhodně upřednostnit projekty, na které se vztahuje příloha I a které splňují kritéria tohoto rozhodnutí.
(12) Protože specifikace projektů podléhají změnám, mohou být pouze orientační.
Komise by proto měla být zmocněna k jejich aktualizaci.
Vzhledem k tomu, že projekty mohou mít významné politické, environmentální a hospodářské důsledky, je důležité najít přijatelnou rovnováhu mezi legislativním dohledem a pružností při určování projektů, které přicházejí v úvahu pro obdržení podpory Společenství.
(13) Tam, kde je to za účelem zlepšení přípravy a provádění některých prioritních projektů, úseků prioritních projektů nebo skupin prioritních projektů na dobu trvání dotyčného prioritního projektu vhodné, by Komise po konzultaci se zúčastněnými členskými státy měla zajistit a koordinovat spolupráci uživatelů a hospodářských subjektů s cílem zabezpečit nezbytný dohled, aby bylo Společenství informováno o průběhu projektu.
Přitom by Komise měla společně s dotyčnými členskými státy konzultovat hospodářské subjekty, uživatele, regionální a místní orgány a zástupce občanské společnosti za účelem získání úplnějších informací o poptávce po přenosových službách, o omezeních a parametrech služeb, které jsou nutné pro optimalizaci využívání dotyčné infrastruktury.
(14) Členské státy by měly být vyzvány ke koordinaci provádění určitých projektů, zejména přeshraničních projektů nebo jejich úseků.
(15) Je třeba vytvořit příznivější prostředí pro rozvoj a výstavbu transevropských energetických sítí, a to zejména pobídkami k technické spolupráci mezi subjekty odpovědnými za rozvoj sítí, usnadněním provádění schvalovacích postupů pro projekty energetických sítí v členských státech s cílem zkrátit lhůty a vhodným způsobem využívat fondy, nástroje a finanční programy Společenství, které jsou pro projekty sítí k dispozici.
Společenství by mělo podpořit opatření členských států přijatá k dosažení tohoto cíle.
(16) Jelikož rozpočtové prostředky vyhrazené na financování transevropských energetických sítí jsou určeny hlavně na financování studií proveditelnosti, mohlo by být financování propojovacích sítí, zejména meziregionálních, zajištěno případně prostřednictvím strukturálních fondů Společenství, finančních programů a nástrojů.
(17) Určování projektů společného zájmu a stanovení jejich specifikací a prioritních projektů by mělo probíhat, aniž jsou dotčeny výsledky hodnocení vlivu těchto projektů a plánů nebo programů na životní prostředí.
(18) Opatření nezbytná pro provedení tohoto rozhodnutí by měla být přijata podle rozhodnutí Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [7].
(19) Komise by měla pravidelně vypracovat zprávu o provádění tohoto rozhodnutí.
(20) Vzhledem k tomu, že se toto rozhodnutí týká stejného předmětu ve stejném rozsahu jako rozhodnutí Rady 96/391/ES ze dne 28. března 1996, kterým se stanoví řada opatření za účelem vytvoření příznivějších rámcových podmínek pro rozvoj transevropských sítí v odvětví energií [8], a rozhodnutí č. 1229/2003/ES, měla by být obě tato rozhodnutí zrušena,
PŘIJALY TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Předmět
Toto rozhodnutí vymezuje povahu a rozsah činnosti Společenství při stanovení hlavních směrů pro transevropské energetické sítě.
Stanoví řadu hlavních směrů zahrnujících cíle, priority a hlavní rysy opatření Společenství v oblasti transevropských energetických sítí.
Tyto hlavní směry určují projekty společného zájmu v oblasti transevropských elektroenergetických a plynárenských sítí.
Článek 2
Oblast působnosti
Toto rozhodnutí se vztahuje:
1. u elektroenergetických sítí na
a) všechna vedení vysokého a velmi vysokého napětí, s výjimkou distribučních soustav a podmořských vedení, pokud se tato infrastruktura používá pro přenos či propojení mezi jednotlivými oblastmi nebo pro přenos či propojení mezinárodní;
b) veškerá vybavení nebo zařízení nutná pro řádné fungování uvedeného systému, včetně systémů ochrany, kontroly a regulace;
2. u plynárenských sítí (zemního plynu nebo olefinů) na
a) vysokotlaké a velmi vysokotlaké plynovody, s výjimkou distribučních soustav, které umožňují zásobování jednotlivých oblastí Společenství z vnitřních nebo vnějších zdrojů;
b) podzemní zásobníky napojené na výše uvedené vysokotlaké a velmi vysokotlaké plynovody;
c) předávací stanice, zásobníky a znovuzplyňovací zařízení pro zkapalněný zemní plyn (LNG) a také lodě na přepravu LNG v závislosti na objemu dodávek;
d) veškerá vybavení nebo zařízení nutná pro řádné fungování uvedeného systému, včetně systémů ochrany, kontroly a regulace.
Článek 3
Cíle
Společenství podporuje propojování, interoperabilitu a rozvíjení transevropských energetických sítí a přístup k těmto sítím v souladu s platnými právními předpisy Společenství s cílem
a) podpořit efektivní fungování vnitřního trhu obecně, a zejména vnitřního trhu s energií, při současné podpoře racionální výroby, přepravy, distribuce a využívání zdrojů energie a rozvíjení a propojení obnovitelných zdrojů energie s cílem snižovat cenu energie pro spotřebitele a přispívat k diverzifikaci zdrojů energie;
b) usnadnit rozvoj a snížit izolaci znevýhodněných a ostrovních regionů Společenství, a tím pomoci upevnit hospodářskou a sociální soudržnost;
c) posílit bezpečnost dodávek energie, například prohloubením vztahů s třetími zeměmi v odvětví energií ve vzájemném zájmu všech dotyčných stran, zejména v rámci Smlouvy o energetické chartě a v rámci dohod o spolupráci uzavřených Společenstvím;
d) přispívat k udržitelnému rozvoji a k ochraně životního prostředí, mimo jiné používáním obnovitelných zdrojů energie a snižováním environmentálních rizik spojených s přepravou a přenosem energie.
Článek 4
Priority činnosti
Priority činnosti Společenství v oblasti transevropských energetických sítí musí být slučitelné s udržitelným rozvojem a jsou tyto:
1. pro elektroenergetické i plynárenské sítě:
a) úprava a rozvoj energetických sítí v zájmu podpory fungování vnitřního trhu s energií a zejména překonávání snížené průchodnosti, především přeshraniční, odstraňování přetížení a dodávání chybějících spojů, jakož i zohlednění potřeb vznikajících na základě fungování vnitřního trhu s elektřinou a zemním plynem a na základě rozšíření Evropské unie;
b) zřizování energetických sítí v ostrovních, izolovaných, okrajových a nejvzdálenějších regionech a podporování diverzifikace zdrojů energie a využívání obnovitelných zdrojů energie, jakož i případné propojení těchto sítí;
2. pro elektroenergetické sítě:
a) úprava a rozvoj sítí v zájmu usnadnění integrace a propojení výroby energie z obnovitelných zdrojů;
b) zajištění interoperability elektroenergetických sítí v rámci Společenství a se sítěmi v přistupujících a kandidátských zemích a v ostatních zemích Evropy a oblasti Středozemního a Černého moře;
3. pro plynárenské sítě:
a) rozvoj sítí pro přepravu zemního plynu nezbytných pro pokrytí spotřeby zemního plynu ve Společenství a pro kontrolu systémů v oblasti dodávek zemního plynu;
b) zajištění interoperability sítí pro přepravu zemního plynu v rámci Společenství a se sítěmi v přistupujících a kandidátských zemích a v ostatních zemích Evropy a v oblasti Středozemního, Černého a Kaspického moře, jakož i na Blízkém východě a v oblasti Perského zálivu, a diverzifikace zdrojů zemního plynu a zásobovacích tras.
Článek 5
Hlavní směry činnosti
Hlavními směry činnosti Společenství v oblasti transevropských energetických sítí jsou:
a) určování projektů společného zájmu uvedených v článku 6;
b) vytváření příznivějších rámcových podmínek pro rozvoj těchto sítí.
Článek 6
Projekty společného zájmu
1. Obecně použitelná kritéria, která se mají uplatnit při určování projektů společného zájmu, při jejich změnách, specifikacích nebo žádostech o jejich aktualizaci, jsou tato:
a) projekty spadají do oblasti působnosti článku 2;
b) projekty splňují cíle a priority činnosti stanovené v článcích 3 a 4;
c) projekty vykazují potenciální hospodářskou životaschopnost.
Hodnocení hospodářské životaschopnosti je založeno na analýze nákladů a výnosů, která zohlední veškeré náklady a výnosy, včetně střednědobých nebo dlouhodobých, souvisejících s aspekty ochrany životního prostředí, bezpečností dodávek a přínosem pro hospodářskou a sociální soudržnost.
Projekty společného zájmu týkající se území členského státu vyžadují souhlas dotyčného členského státu.
2. Dodatečná kritéria pro určování projektů společného zájmu jsou stanovena v příloze II.
O veškerých změnách dodatečných kritérií pro určování projektů společného zájmu uvedených v příloze II se rozhoduje podle článku 251 Smlouvy.
3. Na finanční pomoc Společenství poskytovanou podle nařízení (ES) č. 2236/95 mají nárok pouze projekty uvedené v příloze III, které splňují kritéria stanovená v odstavci 1 a kritéria uvedená v příloze II.
4. Orientační specifikace projektů, včetně jejich podrobného, popřípadě i zeměpisného popisu, jsou stanoveny v příloze III.
Tyto specifikace se aktualizují postupem podle čl. 11 odst.
2. Aktualizace jsou technické povahy a omezí se na technické změny projektů, úpravu určité části konkrétního vedení trasy nebo na omezenou úpravu místa projektu.
5. Členské státy přijmou veškerá opatření, která považují za nezbytná, aby bylo usnadněno a urychleno dokončení projektů společného zájmu a minimalizováno prodlení při současném dodržení právních předpisů Společenství a mezinárodních úmluv o životním prostředí.
Zejména musí být rychle dokončeny schvalovací postupy.
6. Jsou-li části projektů společného zájmu prováděny na území třetích zemí, může Komise na základě dohody s dotyčnými členskými státy, případně v rámci provádění dohod mezi Společenstvím a těmito třetími zeměmi a v souladu se Smlouvou o energetické chartě a jinými mnohostrannými dohodami, navrhnout v případě třetích zemí, které jsou stranami uvedené smlouvy, aby dotyčné třetí země uznaly tyto projekty za projekty vzájemného zájmu, a bylo tak usnadněno jejich provádění.
Článek 7
Prioritní projekty
1. Projekty společného zájmu uvedené v čl. 6 odst. 3, na které se vztahují osy prioritních projektů stanovené v příloze I, mají prioritu při udělování finanční pomoci Společenství poskytované podle nařízení (ES) č. 2236/95. O změnách přílohy I se rozhoduje postupem podle článku 251 Smlouvy.
2. a) Pokud jde o přeshraniční investiční projekty, členské státy učiní v rámci vnitrostátních schvalovacích postupů kroky nezbytné k zajištění toho, aby skutečnost, že takové projekty zvýší kapacitu propojení dvou nebo více členských států, a posílí tak celoevropskou bezpečnost dodávek, byla považována za kritérium posuzování příslušnými vnitrostátními orgány.
b) Dotyčné členské státy a Komise se v rámci svých pravomocí a spolu s odpovědnými společnostmi zasadí o podporu při provádění prioritních projektů, zejména přeshraničních projektů.
3. Prioritní projekty musí být v souladu s udržitelným rozvojem a musí splňovat tato kritéria:
a) musí mít významný dopad na konkurenční fungování vnitřního trhu nebo
b) musí posilovat bezpečnost dodávek ve Společenství nebo
c) musí vést ke zvýšenému užívání obnovitelných zdrojů energie.
Článek 8
Příznivější rámcové podmínky
1. S cílem přispět k vytvoření příznivějších rámcových podmínek pro rozvoj transevropských energetických sítí a jejich interoperability bere Společenství v úvahu úsilí, které členské státy na dosažení tohoto cíle doposud vynaložily, a přikládá maximální důležitost následujícím opatřením, jež v případě potřeby podporuje:
a) technická spolupráce mezi subjekty odpovědnými za transevropské energetické sítě, zejména za řádné fungování propojení uvedených v příloze II bodech 1, 2 a 7;
b) usnadnění provádění schvalovacích postupů pro projekty v oblasti transevropských energetických sítí s cílem omezit prodlení;
c) poskytnutí pomoci z projektů společného zájmu z fondů, nástrojů a finančních programů Společenství vztahujících se na tyto sítě.
2. Komise vyvíjí v úzké spolupráci s dotyčnými členskými státy veškerou činnost na podporu koordinace činností uvedených v odstavci 1.
3. O opatřeních nezbytných pro provádění činností uvedených v odst. 1 písm. a) a b) rozhoduje Komise v souladu s postupem uvedeným v čl. 11 odst. 2.
Článek 9
Dopad na hospodářskou soutěž
Při posuzování projektů se bere v úvahu jejich dopad na hospodářskou soutěž a bezpečnost dodávek.
Hlavním zdrojem financování je financování soukromé nebo financování dotyčnými hospodářskými subjekty, které je nutno podporovat.
Jakémukoli narušení hospodářské soutěže mezi účastníky trhu je nutno v souladu s ustanoveními Smlouvy zabránit.
Článek 10
Omezení
1. Toto rozhodnutí se nedotýká žádných finančních závazků přijatých členskými státy nebo Společenstvím.
2. Tímto rozhodnutím nejsou dotčeny výsledky hodnocení dopadu projektů a plánů nebo programů, které vymezují rámec pro budoucí schvalování daných projektů, na životní prostředí.
Je-li v souladu s odpovídajícími právními předpisy Společenství vyžadováno hodnocení dopadu na životní prostředí, je nutno zvážit jeho výsledky dříve, než Společenství v souladu s odpovídajícími právními předpisy rozhodne o provedení těchto projektů.
Článek 11
Postup projednávání ve výboru
1. Komisi je nápomocen výbor.
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 5 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES s ohledem na článek 8 zmíněného rozhodnutí.
Doba uvedená v čl. 5 odst. 6 rozhodnutí 1999/468/ES je tři měsíce.
3. Výbor přijme svůj jednací řád.
Článek 12
Zpráva
Každé dva roky vypracuje Komise zprávu o provádění tohoto rozhodnutí, kterou předloží Evropskému parlamentu, Radě, Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů.
Tato zpráva věnuje pozornost provádění a pokroku učiněnému při uskutečňování prioritních projektů týkajících se přeshraničních propojení uvedených v příloze II bodech 2, 4 a 7, jakož i podrobným pravidlům jejich financování, zejména pokud jde o příspěvek ze zdrojů Společenství.
Článek 13
Zrušovací ustanovení
Zrušují se rozhodnutí 96/391/ES a rozhodnutí č. 1229/2003/ES.
Článek 14
Vstup v platnost
Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Společný postoj (ES) č. 2/2006
přijatý Radou dne 8. prosince 2005
s ohledem na přijetí nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. .../2006 ze dne … o přidávání vitaminů, minerálních látek a některých dalších látek do potravin
(2006/C 80 E/02)
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 95 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru [1],
v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy [2],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Existuje široký okruh živin a jiných složek, které mohou být použity při výrobě potravin, jež zahrnují mimo jiné vitaminy, minerální látky včetně stopových prvků, aminokyseliny, esenciální mastné kyseliny, vlákninu, různé rostliny a bylinné výtažky.
Přidávání těchto látek do potravin je v členských státech upraveno různými vnitrostátními předpisy, které brání volnému pohybu těchto výrobků, vytvářejí nerovné podmínky hospodářské soutěže, a tím přímo ovlivňují fungování vnitřního trhu.
Je tedy nezbytné přijmout předpisy Společenství harmonizující vnitrostátní předpisy týkající se přidávání vitaminů, minerálních látek a některých dalších látek do potravin.
(2) Cílem tohoto nařízení je upravit přidávání vitaminů a minerálních látek do potravin a používání některých dalších látek nebo složek obsahujících látky jiné než vitaminy nebo minerální látky, které se přidávají do potravin nebo se používají při výrobě potravin za podmínek, jejichž důsledkem je požívání množství, které podstatně překračuje v rozumné míře předpokládaná množství požívaná za běžných podmínek spotřeby při vyvážené a pestré stravě nebo které by mohlo představovat jiné možné nebezpečí pro spotřebitele.
Při neexistenci konkrétních pravidel Společenství ohledně zákazu nebo omezení používání látek nebo složek obsahujících látky jiné než vitaminy nebo minerální látky podle tohoto nařízení nebo podle jiných konkrétních předpisů Společenství mohou platit související vnitrostátní pravidla, aniž by byla dotčena ustanovení Smlouvy.
(3) Některé členské státy vyžadují povinné přidávání některých vitaminů a minerálních látek do některých běžných potravin z důvodů týkajících se péče o veřejné zdraví.
Tyto důvody mohou platit na celostátní nebo dokonce regionální úrovni, avšak v současné době by neopravňovaly k harmonizaci předpisů o povinném přidávání živin v celém Společenství.
Pokud to však bude vhodné, mohly by tyto předpisy být přijaty na úrovni Společenství.
Mezitím by bylo užitečné shromáždit informace o těchto vnitrostátních opatřeních.
(4) Vitaminy a minerální látky mohou výrobci do potravin přidávat na základě svého rozhodnutí, nebo je musí jako výživné látky přidávat na základě zvláštních právních předpisů Společenství.
Mohou být rovněž přidávány z technologických důvodů jako přísady, barviva, aromatické látky nebo pro jiné podobné účely včetně povolených enologických postupů a procesů, které jsou stanoveny příslušnými právními předpisy Společenství.
Toto nařízení by se mělo použít, aniž jsou dotčeny zvláštní předpisy Společenství pro přidávání nebo používání vitaminů a minerálních látek v konkrétních výrobcích nebo skupinách výrobků nebo přidávání těchto látek za účely, které nejsou předmětem tohoto nařízení.
(5) Vzhledem k tomu, že prostřednictvím směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/46/ES ze dne 10. června 2002 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se doplňků stravy [3] byla přijata podrobná pravidla o doplňcích stravy s obsahem vitaminů a minerálních látek, neměla by se ustanovení tohoto nařízení týkající se vitaminů a minerálních látek vztahovat na doplňky stravy.
(6) Vitaminy a minerální látky přidávají výrobci do potravin z celé řady důvodů včetně obnovení jejich obsahu, pokud se tento v procesu výroby, skladování nebo manipulace snížil, nebo z důvodu zajištění výživové hodnoty odpovídající potravinám, které mají nahradit.
(7) Přiměřená a pestrá strava poskytuje za běžných okolností lidskému organismu veškeré živiny nezbytné pro jeho normální vývoj a pro udržení dobrého zdraví v množstvích, která byla stanovena a doporučena na základě obecně uznávaných vědeckých údajů.
Průzkumy však prokázaly, že tohoto ideálního stavu není dosahováno u všech vitaminů a minerálních látek ani u všech skupin obyvatelstva v rámci Společenství.
Zdá se, že potraviny obohacené vitaminy a minerálními látkami nezanedbatelným způsobem přispívají k přijímání těchto živin, takže se lze domnívat, že kladně přispívají k celkovému přísunu živin.
(8) Lze prokázat, že se v současné době ve Společenství, třebaže jen zřídka, vyskytují případy nedostatku živin.
Změny společensko-hospodářské situace ve Společenství a způsobu života některých skupin obyvatelstva vedly k odlišným požadavkům na výživu a měnícím se stravovacím návykům.
To následně způsobilo změny v požadavcích na přísun energie a živin různých skupin obyvatelstva a vedlo k tomu, že tyto skupiny obyvatelstva přijímaly menší množství některých vitaminů a minerálních látek, než je v daném členském státě doporučené.
Nové vědecké poznatky kromě toho poukazují na skutečnost, že v případě některých živin by přijímání většího než dosud doporučovaného množství mohlo lépe přispět k udržení optimálního zdravotního stavu.
(9) Do potravin by mělo být povoleno přidávání pouze těch vitaminů a minerálních látek, které se v dané stravě obvykle nacházejí, jsou konzumovány jako její součást a považují se za nezbytné živiny; to však neznamená, že jejich přidávání je nezbytné.
Je třeba zamezit možným sporům, pokud jde o identitu těchto nezbytných živin.
Proto je vhodné vytvořit pozitivní seznam těchto vitaminů a minerálních látek.
(10) Chemické látky využívané jako zdroj vitaminů a minerálních látek, které se mohou přidávat do potravin, by měly být bezpečné a také biologicky dostupné, tj. pro organismus prospěšné.
Z tohoto důvodu by měl být vytvořen také pozitivní seznam těchto látek.
Pozitivní seznam by měl zahrnovat látky, které byly na základě výše uvedených kritérií bezpečnosti a biologické dostupnosti schváleny Vědeckým výborem pro potraviny ve stanovisku vydaném dne 12. května 1999 a smějí být použity při výrobě potravin určených pro kojence a děti, jiných potravin určených pro zvláštní výživu nebo doplňků stravy.
Přestože se chlorid sodný (kuchyňská sůl) mezi látkami na tomto seznamu nevyskytuje, smí se i nadále používat jako přísada při přípravě jídla.
(11) Aby se udržel krok s vědeckotechnickým rozvojem, je důležité tyto seznamy v případě potřeby pohotově revidovat.
Tyto revize by představovaly prováděcí opatření technické povahy a jejich přijetí by mělo být pro zjednodušení a urychlení postupů svěřeno Komisi.
(12) Potraviny obohacené o vitaminy a minerální látky jsou výrobci většinou propagovány a spotřebitelé je mohou vnímat jako výrobky, které jsou ve srovnání s podobnými nebo jinými výrobky, do nichž tyto živiny přidány nebyly, fyziologicky hodnotnější nebo mající ze zdravotního či výživového hlediska jinou přednost.
To může spotřebitele vést k rozhodnutím, která mohou být jinak nežádoucí.
Aby bylo možné čelit tomuto případnému nežádoucímu účinku, je vhodné u výrobků, které lze obohatit o vitaminy a minerální látky, zavést další omezení vedle omezení, která by přirozeně vyplývala z technologických důvodů nebo by byla nutná z bezpečnostních důvodů, je-li stanoven nejvyšší přípustný obsah vitaminů a minerálních látek.
Obsah určitých látek ve výrobku, například alkoholu, by byl v této souvislosti vhodným kritériem pro zákaz přidávání vitaminů a minerálních látek.
Veškeré výjimky ze zákazu přidávání vitaminů a minerálních látek do alkoholických nápojů by se měly omezit na ochranu tradičních vinných receptur, přičemž by dotyčné výrobky byly oznámeny Komisi.
Neměly by se uvádět žádné údaje o prospěšnosti přidávání vitaminů nebo minerálních látek pro výživu nebo zdraví.
Aby spotřebitel nebyl uveden v nejistotu ohledně přirozené výživové hodnoty čerstvých potravin, nemělo by být dovoleno čerstvé potraviny obohacovat o vitaminy ani minerální látky.
(13) Účelem tohoto nařízení není upravovat používání vitaminů a minerálních látek ve stopových množstvích jakožto ukazatelů pravosti používaných za účelem boje proti podvodům.
(14) Nadměrný příjem vitaminů a minerálních látek může vést k nepříznivým účinkům, a proto je nezbytné podle potřeby stanovit nejvyšší přípustné bezpečné úrovně pro přidávání těchto látek do potravin.
Tyto úrovně musí zajistit, aby bylo běžné používání těchto výrobků podle pokynů k použití poskytnutých výrobcem a v rámci pestré stravy pro spotřebitele bezpečné.
Proto by měly být stanoveny celkové nejvyšší přípustné bezpečné úrovně pro vitaminy a minerální látky, které jsou v potravinách obsaženy v přírodní podobě nebo jsou do potravin přidávány z jakéhokoli důvodu, včetně technologických.
(15) Z toho důvodu by měly být přijaty tyto nejvyšší přípustné úrovně a případně další podmínky omezující přidávání těchto látek do potravin, které by zohlednily nejvyšší přípustné bezpečné úrovně stanovené vědeckým posouzením rizik založeným na obecně uznávaných vědeckých údajích a možný příjem těchto látek z jiných potravin.
Náležitá pozornost by měla být rovněž věnována referenčním příjmům vitaminů a minerálních látek u obyvatelstva.
Pokud je nutné u určitých vitaminů a minerálních látek stanovit omezení týkající se potravin, do nichž mohou být přidávány, je potřeba stanovit jako prioritu obnovení jejich obsahu, pokud byl během zpracovávání, skladování nebo manipulace snížen, a zajištění podobné výživové hodnoty, jakou mají potraviny, které mají být těmito potravinami nahrazeny.
(16) Vitaminy a minerální látky přidávané do potravin by měly být v potravinách nakonec přítomny v určitém minimálním množství.
V opačném případě by jejich příliš malé a zanedbatelné množství v těchto obohacených potravinách nebylo pro spotřebitele žádným přínosem a bylo by zavádějící.
Stejná zásada je základem požadavku, aby tyto živiny byly obsaženy v potravinách v dostatečném množství, jestliže mají být uvedeny v rámci nutričního označení.
Proto by bylo vhodné, aby minimální množství vitaminů a minerálních látek obsažená v potravinách, do nichž byly vitaminy a minerální látky přidány, odpovídala významným množstvím živin vyžadovaným pro jejich uvedení v rámci nutričního označení, pokud odpovídající výjimky nestanoví jinak.
(17) Stanovení nejvyšších přípustných úrovní a veškerých podmínek pro používání těchto látek na základě uplatňování zásad a kritérií stanovených v tomto nařízení a přijetí minimálních úrovní by představovala prováděcí opatření technické povahy a jejich přijetí by mělo být pro zjednodušení a urychlení postupů svěřeno Komisi.
(18) Obecná ustanovení a definice pro označování jsou uvedeny ve směrnici Evropského parlamentu a Rady 2000/13/ES ze dne 20. března 2000 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se označování potravin, jejich obchodní úpravy a související reklamy [4].
Toto nařízení by se tedy mělo omezit na nezbytná doplňující ustanovení.
Tato doplňující ustanovení by se měla rovněž použít, aniž je dotčeno nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. .../2006 ze dne ... o výživových a zdravotních tvrzeních při označování potravin [5].
(19) Vzhledem k výživovému významu výrobků obohacených o vitaminy a minerální látky a k jejich možnému dopadu na stravovací návyky a celkový příjem živin by měl být spotřebitel schopen posoudit celkovou výživovou kvalitu těchto výrobků.
Z toho důvodu by mělo být nutriční označování potravin, odchylně od článku 2 směrnice Rady 90/496/EHS ze dne 24. září 1990 o nutričním označování potravin [6], povinné.
(20) Běžná a pestrá strava obsahuje mnoho složek, které zase obsahují mnoho látek.
Příjem těchto látek nebo složek vyplývající z jejich obvyklého a tradičního používání v běžné stravě nevyvolává obavy a není třeba ho upravovat.
Některé látky jiné než vitaminy a minerální látky nebo složky obsahující tyto látky se do potravin přidávají jako výtažky nebo koncentráty a mohou vést k výrazně vyššímu příjmu, než by měl být při konzumaci přiměřené a pestré stravy.
Bezpečnost takových postupů je v některých případech sporná a výhody nejsou zřejmé; z toho důvodu je třeba tyto postupy upravit.
Je vhodné, aby v takových případech provozovatelé potravinářských podniků odpovědní za bezpečnost potravin uváděných na trh nesli důkazní břemeno ve věci bezpečnosti těchto výrobků.
(21) Vzhledem ke zvláštní povaze potravin, do nichž jsou přidávány vitaminy a minerální látky, by měly být kromě prostředků, které mají kontrolní subjekty běžně k dispozici, umožněny další prostředky, aby se usnadnila účinná kontrola těchto výrobků.
(22) Jelikož cíle tohoto nařízení, totiž zajištění účinného fungování vnitřního trhu v souvislosti s přidáváním vitaminů, minerálních látek a některých dalších látek do potravin při poskytování vysoké úrovně ochrany spotřebitele, nemůže být uspokojivě dosaženo na úrovni členských států, a proto jich může být lépe dosaženo na úrovni Společenství, může Společenství přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy.
V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje toto nařízení rámec toho, co je nezbytné pro dosažení tohoto cíle.
(23) Opatření nezbytná k provedení tohoto nařízení by měla být přijata v souladu s rozhodnutím Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [7],
PŘIJALY TOTO NAŘÍZENÍ:
KAPITOLA I
PŘEDMĚT, OBLAST PŮSOBNOSTI A DEFINICE
Článek 1
Předmět a oblast působnosti
1. Toto nařízení sbližuje právní a správní předpisy členských států, které upravují přidávání vitaminů, minerálních látek a některých dalších látek do potravin, za účelem zajištění účinného fungování vnitřního trhu při současném zajištění vysoké úrovně ochrany spotřebitele.
2. Ustanovení tohoto nařízení týkající se vitaminů a minerálních látek se nevztahují na doplňky stravy, na něž se vztahuje směrnice 2002/46/ES.
3. Toto nařízení se použije, aniž jsou dotčena zvláštní ustanovení právních předpisů Společenství, která se týkají:
a) potravin určených pro zvláštní výživu, a neexistují-li zvláštní ustanovení, aniž jsou dotčeny požadavky na složení těchto výrobků, které nezbytně vyplývají ze zvláštních výživových potřeb osob, pro něž jsou určeny;
b) nových potravin a nových složek potravin;
c) geneticky modifikovaných potravin;
d) potravinářských přídatných látek a aromatických látek;
e) povolených enologických postupů a procesů.
Článek 2
Definice
Pro účely tohoto nařízení se "úřadem" rozumí Evropský úřad pro bezpečnost potravin, zřízený nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 178/2002 ze dne 28. ledna 2002, kterým se stanoví obecné zásady a požadavky potravinového práva, zřizuje se Evropský úřad pro bezpečnost potravin a stanoví postupy týkající se bezpečnosti potravin [8].
KAPITOLA II
PŘIDÁVÁNÍ VITAMINŮ A MINERÁLNÍCH LÁTEK
Článek 3
Požadavky na přidávání vitaminů a minerálních látek
1. Do potravin smějí být při dodržení pravidel stanovených v tomto nařízení přidávány pouze vitaminy nebo minerální látky uvedené v příloze I ve formách uvedených v příloze II.
2. Vitaminy a minerální látky lze přidávat do potravin bez ohledu na to, zda jsou v nich běžně obsaženy, aby se vzalo v úvahu:
a) že u obyvatelstva nebo u určitých skupin obyvatelstva existuje nedostatek jednoho nebo více vitaminů nebo minerálních látek, který je možné klinicky nebo subklinicky prokázat nebo pro nějž svědčí předpokládané malé množství přijímání živin, nebo
b) že je možné zlepšit stav výživy obyvatelstva nebo určitých skupin obyvatelstva nebo napravit případné nedostatky v příjmu vitaminů nebo minerálních látek v potravě způsobené změnami stravovacích návyků nebo
c) že došlo k pokroku u obecně uznávaných vědeckých poznatků o úloze vitaminů a minerálních látek ve výživě a z toho vyplývajících vlivů na zdraví.
3. Změny seznamů uvedených v odstavci 1 se přijímají postupem podle čl. 14 odst. 2 s přihlédnutím ke stanovisku úřadu.
Článek 4
Omezení týkající se přidávání vitaminů a minerálních látek
Vitaminy a minerální látky se nesmějí přidávat do:
a) nezpracovaných potravin, jako například ovoce, zeleniny, masa, drůbeže a ryb;
b) nápojů obsahujících více než 1,2 % obj. alkoholu, s výjimkou a odchylně od čl. 3 odst. 2 výrobků
i) uvedených v čl. 44 odst. 6 a 13 nařízení Rady (ES) č. 1493/1999 ze dne 17. května 1999 o společné organizaci trhu s vínem [9],
ii) které byly uvedeny na trh před přijetím tohoto nařízení a
iii) které některý z členských států oznámí Komisi v souladu s článkem 11,
a pokud na nich nejsou uvedena výživová a zdravotní tvrzení.
Další potraviny nebo skupiny potravin, do nichž se nesmějí přidávat vitaminy a minerální látky, mohou být stanoveny postupem podle čl. 14 odst. 2 s ohledem na vědecké důkazy při zohlednění jejich výživové hodnoty.
Článek 5
Kritéria pro čistotu
1. Kritéria pro čistotu forem vitaminů a minerálních látek uvedených v příloze II se přijímají postupem podle čl. 14 odst. 2, pokud se nepoužijí podle odstavce 2 tohoto článku.
2. Použijí se kritéria pro čistotu forem vitaminů a minerálních látek uvedených v příloze II, která stanoví právní předpisy Společenství pro jejich použití při výrobě potravin pro účely, na které se nevztahuje toto nařízení.
3. Na formy vitaminů a minerálních látek uvedené v příloze II, pro něž právní předpisy Společenství nestanoví kritéria pro čistotu, se až do přijetí zvláštních předpisů vztahují obecně uznávaná kritéria pro čistotu doporučovaná mezinárodními subjekty a lze zachovat vnitrostátní pravidla stanovující přísnější kritéria pro čistotu.
Článek 6
Podmínky pro přidávání vitaminů a minerálních látek
1. Je-li do potravin přidáván vitamin nebo minerální látka, nesmí celkové množství daného vitaminu nebo minerální látky v prodávané potravině v žádném případě přesáhnout nejvyšší přípustné množství, jež bude stanoveno postupem podle čl. 14 odst. 2. U koncentrovaných a sušených výrobků je nejvyšší přípustné množství stanoveno jako množství, jež je v nich obsaženo v okamžiku, kdy jsou připraveny ke spotřebě podle pokynů výrobce.
2. Případné podmínky omezující nebo zakazující přidávání určitého vitaminu nebo minerální látky do potraviny nebo skupiny potravin se přijímají postupem podle čl. 14 odst. 2.
3. Nejvyšší přípustná množství podle odstavce 1 a podmínky podle odstavce 2 se stanoví s ohledem na:
a) nejvyšší bezpečné úrovně vitaminů a minerálních látek stanovené vědeckým posouzením rizik založeným na obecně uznávaných vědeckých údajích, přičemž se podle potřeby zohlední různý stupeň citlivosti různých skupin spotřebitelů;
b) příjem vitaminů a minerálních látek z jiných zdrojů stravy.
4. Při stanovení nejvyšších přípustných množství podle odstavce 1 a podmínek podle odstavce 2 se také náležitě zohlední referenční příjem vitaminů a minerálních látek pro obyvatelstvo.
5. Při stanovení nejvyšších přípustných množství podle odstavce 1 a podmínek podle odstavce 2 pro vitaminy a minerální látky, jejichž referenční příjem u obyvatelstva se blíží k nejvyšší bezpečné úrovni, se podle potřeby zohlední:
a) podíl jednotlivých výrobků na celkové výživě obyvatelstva obecně nebo na výživě určitých skupin obyvatelstva;
b) výživový profil výrobku stanovený na základě nařízení (ES) č.../2006 [10].
6. Přidání vitaminu nebo minerální látky do potraviny musí vést k přítomnosti daného vitaminu nebo minerální látky v potravinách alespoň ve významném množství, je-li stanoveno v příloze směrnice 90/496/EHS. Odchylně od výše uvedených významných množství budou pro určité potraviny nebo skupiny potravin přijata nejnižší přípustná množství, včetně případných nižších množství, a to postupem podle čl. 14 odst. 2.
Článek 7
Označování, obchodní úprava a reklama
1. Označování, obchodní úprava a reklama u potravin, do kterých byly přidány vitaminy a minerální látky, nesmí obsahovat žádnou zmínku uvádějící nebo naznačující, že vyvážená a pestrá strava nemůže zajistit odpovídající množství živin. Pokud je to vhodné, mohou se pro konkrétní živinu přijmout v souladu s čl. 14 odst. 2 odchylky.
2. Označování, obchodní úprava a reklama u potravin, do nichž byly přidány vitaminy a minerální látky, nesmějí uvádět v omyl ani klamat spotřebitele ohledně výživové hodnoty potraviny, která by mohla být důsledkem přidání těchto živin.
3. Nutriční označování výrobků, do kterých byly přidány vitaminy a minerální látky a na něž se vztahuje toto nařízení, je povinné. Poskytované údaje musí obsahovat informace blíže uvedené v čl. 4 odst. 1 skupině 2 směrnice 90/496/EHS a celkové množství vitaminů a minerálních látek obsažených v okamžiku jejich přidání do potraviny.
4. Označení výrobků, do nichž byly přidány vitaminy a minerální látky, může obsahovat poznámku o tomto přidání za podmínek stanovených v nařízení (ES) č.../2006 [10].
5. Tento článek se použije, aniž jsou dotčena jiná ustanovení právních předpisů v oblasti potravin týkající se zvláštních skupin potravin.
6. Prováděcí pravidla k tomuto článku mohou být stanovena postupem podle čl. 14 odst. 2.
KAPITOLA III
PŘIDÁVÁNÍ NĚKTERÝCH JINÝCH LÁTEK
Článek 8
Látky podléhající zákazu, omezení nebo přezkumu Společenství
1. Pokud se do potravin přidává nebo při výrobě potravin používá jiná látka než vitaminy nebo minerální látky anebo složka obsahující jinou látku než vitaminy a minerální látky za podmínek, které by vedly k požívání této látky v množství, které podstatně překračuje množství v rozumné míře předpokládaná při požívání za běžných podmínek spotřeby při vyvážené a pestré stravě nebo které by mohlo představovat jiné možné nebezpečí pro spotřebitele, použije se postup podle tohoto článku.
2. Komise může z vlastního podnětu nebo na základě informací poskytnutých členskými státy přijmout rozhodnutí, a to vždy po posouzení dostupných informací úřadem a postupem podle čl. 14 odst. 2, zařadit, je-li to nutné, látku nebo složku do přílohy III. Zejména:
a) pokud byl zjištěn škodlivý účinek na zdraví, musí být látka nebo složka obsahující danou látku
i) zařazena do části A přílohy III a její přidávání do potravin nebo její použití při výrobě potravin být zakázáno, nebo
ii) zařazena do části B přílohy III a její přidávání do potravin nebo její použití při výrobě potravin smí být povoleno pouze za podmínek tam uvedených;
b) pokud je zjištěn možný škodlivý vliv na zdraví, ale ještě není vědecky dokázán, látka se zařadí do části C přílohy III.
3. Předpisy Společenství týkající se určitých potravin mohou stanovit omezení nebo zákaz používání některých jiných látek než těch, které jsou uvedeny v tomto nařízení.
4. Provozovatelé potravinářských podniků nebo jiné zúčastněné osoby mohou kdykoli předložit úřadu k posouzení dokumentaci obsahující vědecké údaje prokazující bezpečnost látky uvedené v části C přílohy III za podmínek jejího použití v potravinách nebo ve skupině potravin a vysvětlující účel takového použití.
Úřad o předložení neprodleně uvědomí členské státy a Komisi a dokumentaci jim zpřístupní.
5. Do čtyř let ode dne zařazení látky na seznam v části C přílohy III se postupem podle čl. 14 odst. 2 a se zřetelem na stanovisko úřadu ke všem dokumentacím předloženým k posouzení podle odstavce 4 tohoto článku rozhodne, zda bude používání dané látky uvedené na seznamu v části C přílohy III obecně povoleno, nebo zda bude tato látka zařazena na seznam v části A nebo B přílohy III.
6. Komise přijme postupem podle čl. 14 odst. 2 prováděcí pravidla k tomuto článku včetně pravidel pro předkládání dokumentace uvedené v odstavci 4 tohoto článku.
KAPITOLA IV
OBECNÁ A ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 9
Rejstřík Společenství
1. Komise zřídí a vede rejstřík Společenství týkající se přidávání vitaminů, minerálních látek a některých dalších látek do potravin (dále jen "rejstřík").
2. Rejstřík zahrnuje:
a) vitaminy a minerální látky, které mohou být přidány do potravin, uvedené v příloze I;
b) formy vitaminů a minerálních látek, které mohou být přidány do potravin, uvedené v příloze II;
c) nejvyšší a nejnižší přípustná množství vitaminů a minerálních látek, která mohou být přidána do potravin, a veškeré s tím související podmínky stanovené v souladu s článkem 6;
d) informace o vnitrostátních předpisech uvedených v článku 11 pro povinné přidávání vitaminů a minerálních látek;
e) veškerá omezení přidávání vitaminů a minerálních látek stanovená v článku 4;
f) látky, pro něž byla předložena dokumentace v souladu s čl. 17 odst. 1 písm. b);
g) informace o látkách uvedených v příloze III a o důvodech pro jejich zařazení do zmíněné přílohy.
3. Rejstřík je přístupný veřejnosti.
Článek 10
Volný pohyb zboží
Aniž je dotčena Smlouva, a zejména její články 28 a 30, nesmějí členské státy obchodování s potravinami, které jsou v souladu s tímto nařízením a akty Společenství přijatými k jeho provedení, omezit ani zakázat prostřednictvím uplatňování neharmonizovaných vnitrostátních předpisů o přidávání vitaminů a minerálních látek do potravin.
Článek 11
Vnitrostátní předpisy
1. Do ... [11] uvědomí členské státy Komisi o platných vnitrostátních předpisech o povinném přidávání vitaminů a minerálních látek a o výrobcích, na které se vztahuje odchylka obsažená v čl. 4 písm. b).
2. Pokud se některý členský stát v případě neexistence předpisů Společenství domnívá, že je nutné přijmout nové právní předpisy:
a) týkající se povinného přidávání vitaminů a minerálních látek do určitých potravin nebo skupin potravin nebo
b) týkající se zákazu nebo omezení používání některých jiných látek při výrobě určitých potravin,
oznámí to Komisi postupem podle článku 12.
Článek 12
Oznamovací postup
1. Pokud členský stát považuje za nezbytné přijmout nové právní předpisy, oznámí zamýšlená opatření Komisi a ostatním členským státům a uvede důvody pro jejich přijetí.
2. Komise se poradí s výborem uvedeným v článku 14, pokud se domnívá, že je tato konzultace užitečná, nebo pokud o ni požádá členský stát, a vydá k zamýšleným opatřením stanovisko.
3. Dotyčný členský stát může přijmout zamýšlená opatření šest měsíců po oznámení uvedeném v odstavci 1 za předpokladu, že stanovisko Komise není nepříznivé.
14 odst. 2 a před uplynutím lhůty uvedené v prvním pododstavci tohoto odstavce, zda smějí být zamýšlená opatření provedena.
Komise může vyžadovat, aby byly v zamýšlených opatřeních provedeny změny.
Článek 13
Ochranná opatření
1. Pokud má některý členský stát závažné důvody se domnívat, že výrobek ohrožuje lidské zdraví, ačkoli je v souladu s tímto nařízením, může uplatňování dotčených ustanovení na svém území pozastavit nebo omezit.
Neprodleně o tom vyrozumí ostatní členské státy a Komisi a uvede důvody pro své rozhodnutí.
2. Rozhodnutí se přijme postupem podle čl. 14 odst. 2, případně po obdržení stanoviska úřadu.
Komise může tento postup zahájit z vlastního podnětu.
3. Členský stát uvedený v odstavci 1 může zachovat uvedené pozastavení nebo omezení, dokud mu není oznámeno rozhodnutí podle odstavce 2.
Článek 14
Postup projednávání ve výboru
1. Komisi je nápomocen Stálý výbor pro potravinový řetězec a zdraví zvířat, zřízený čl. 58 odst. 1 nařízení (ES) č. 178/2002 (dále jen "výbor").
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 5 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES s ohledem na článek 8 zmíněného rozhodnutí.
Doba uvedená v čl. 5 odst. 6 rozhodnutí 1999/468/ES je tři měsíce.
3. Výbor přijme svůj jednací řád.
Článek 15
Sledování
Pro usnadnění účinného sledování potravin, do nichž byly přidány vitaminy a minerální látky, a potravin obsahujících látky uvedené v částech B a C přílohy III mohou členské státy požadovat, aby výrobce nebo osoba, která tyto potraviny na jejich území uvádí na trh, toto uvedení na trh oznámili příslušnému orgánu tím, že mu předají vzor označení použitého u výrobku.
V tom případě mohou být rovněž požadovány informace o stažení výrobku z trhu.
Článek 16
Hodnocení
Do … [12] předloží Komise Evropskému parlamentu a Radě zprávu o dopadu uplatňování tohoto nařízení, zejména pokud jde o vývoj na trhu potravin, do kterých jsou přidávány vitaminy a minerální látky, o jejich spotřebu, o nutriční příjmy u obyvatelstva, o změny ve stravovacích návycích a o přidávání některých dalších látek, spolu s případnými návrhy změn tohoto nařízení, které považuje za nezbytné.
V souvislosti s tím poskytnou členské státy Komisi nutné významné informace do ... [13].
Prováděcí pravidla k tomuto článku budou přijata postupem podle čl. 14 odst.
Článek 17
Přechodná opatření
1. Odchylně od čl. 3 odst. 1 mohou členské státy na svém území do ... [14] povolit použití vitaminů a minerálních látek neuvedených v příloze I nebo ve formách neuvedených v příloze II, pokud:
a) se dotyčná látka používá jako doplněk k potravinám uváděným na trh Společenství k ... [15] a
b) úřad nevydá nepříznivé stanovisko k používání této látky nebo k jejímu používání v dané formě při výrobě potravin na základě dokumentace podporující použití dané látky, kterou mají Komisi předložit členské státy do ... [16].
2. Do ... [14] mohou členské státy v souladu s ustanoveními Smlouvy nadále uplatňovat stávající vnitrostátní omezení nebo zákazy pro obchod s potravinami, do nichž byly přidány vitaminy a minerální látky, jež nejsou uvedeny na seznamu v příloze I nebo jež jsou ve formách neuvedených v příloze II.
3. Členské státy mohou v souladu s ustanoveními Smlouvy nadále uplatňovat stávající vnitrostátní předpisy o nejvyšších a nejnižších přípustných množstvích vitaminů a minerálních látek uvedených v příloze I přidávaných do potravin a o podmínkách platných pro takové přidání, a to až do přijetí odpovídajících opatření Společenství v souladu s článkem 6 nebo podle jiných zvláštních předpisů Společenství.
Článek 18
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Použije se od ... [17].
Potraviny uvedené na trh nebo označené před ... [17], které nejsou v souladu s tímto nařízením, smějí být uváděny na trh do ... [18].
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V … dne … .
Za Evropský parlament
předseda
Za Radu
předseda
[1] Úř. věst.
C 112, 30.4.2004, s. 44.
[2] Stanovisko Evropského parlamentu ze dne 26. května 2005 (dosud nezveřejněné v Úředním věstníku), společný postoj Rady ze dne 8. prosince 2005 (dosud nezveřejněné v Úředním věstníku) a postoj Evropského parlamentu ze dne … (dosud nezveřejněné v Úředním věstníku).
[3] Úř. věst.
L 183, 12.7.2002, s. 51.
[4] Úř. věst. L 109, 6.5.2000, s.
29. Směrnice naposledy pozměněná směrnicí 2003/89/ES (Úř. věst.
L 308, 25.11.2003, s. 15).
[5] Společný postoj (ES) č. 3/2006 (viz strana … v tomto čísle Úředního věstníku).
[6] Úř. věst. L 276, 6.10.1990, s. 40. Směrnice naposledy pozměněná nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1882/2003 (Úř. věst. L 284, 31.10.2003, s. 1).
[7] Úř. věst.
L 184, 17.7.1999, s. 23.
[8] Úř. věst. L 31, 1.2.2002, s. 1. Nařízení naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 1642/2003 (Úř. věst. L 245, 29.9.2003, s. 4).
[9] Úř. věst. L 179, 14.7.1999, s. 1. Nařízení naposledy pozměněné nařízením Komise (ES) č. 1795/2003 (Úř. věst. L 262, 14.10.2003, s. 13).
[10] Nařízení uvedené v 18. bodě odůvodnění.
[11] Šest měsíců ode dne vstupu tohoto nařízení v platnost.
[12] První den šestého měsíce po dni vstupu v platnost +6 let.
[13] První den šestého měsíce po dni vstupu v platnost +5 let.
[14] Sedm let po dni vstupu tohoto nařízení v platnost.
[15] Den vstupu tohoto nařízení v platnost.
[16] Tři roky po dni vstupu tohoto nařízení v platnost.
[17] První den šestého měsíce po dni vstupu v platnost.
[18] Poslední den 29. měsíce po dni vstupu v platnost.
--------------------------------------------------
Společný postoj (ES) č. 3/2006
přijatý Radou dne 8. prosince 2005
s ohledem na přijetí nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. …/2006 ze dne … o výživových a zdravotních tvrzeních při označování potravin
(2006/C 80 E/03)
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 95 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru [1],
v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy [2],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Ve Společenství stoupá počet potravin, u nichž se při označování a v reklamě používají výživová a zdravotní tvrzení.
K zajištění vysoké úrovně ochrany spotřebitelů a usnadnění výběru potraviny musí být produkty uvedené na trh bezpečné a musí být náležitě označeny.
(2) Rozdíly mezi vnitrostátními předpisy, které se týkají těchto tvrzení, mohou bránit volnému pohybu potravin a vytvářet nerovné podmínky hospodářské soutěže.
Tím přímo ovlivňují fungování vnitřního trhu.
Je proto nutné přijmout pravidla Společenství pro používání výživových a zdravotních tvrzení při označování potravin.
(3) Obecná ustanovení o označování potravin jsou uvedena ve směrnici Evropského parlamentu a Rady 2000/13/ES ze dne 20. března 2000 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se označování potravin, jejich obchodní úpravy a související reklamy [3].
Směrnice 2000/13/ES obecně zakazuje používání údajů, které by kupujícího uváděly v omyl nebo které připisují potravinám léčebné vlastnosti.
Toto nařízení by mělo doplnit obecné zásady směrnice 2000/13/ES a stanovit zvláštní ustanovení pro používání výživových a zdravotních tvrzení při označování potravin, které mají být jako takové dodány spotřebiteli.
(4) Toto nařízení by se mělo vztahovat na všechna výživová a zdravotní tvrzení, která se objevují v obchodních sděleních, mimo jiné v obecně zaměřené reklamě na potraviny a v propagačních kampaních, jako například těch, které jsou zcela nebo zčásti podporovány orgány veřejné moci.
Nemělo by se vztahovat na tvrzení, která se objevují v jiných než obchodních sděleních, jako jsou výživová doporučení nebo jiná doporučení vydávaná orgány a subjekty veřejného zdraví, nebo jiná než obchodní sdělení a informace v tisku a ve vědeckých publikacích.
Toto nařízení by se mělo vztahovat i na ochranné známky a další obchodní značky, které je možné chápat jako výživová nebo zdravotní tvrzení.
(5) Výživová tvrzení jiná než příznivá nespadají do působnosti tohoto nařízení; členské státy, které zamýšlejí zavést vnitrostátní systém jiných než příznivých výživových tvrzení, by měly tento systém oznámit Komisi a ostatním členským státům v souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 98/34/ES ze dne 22. června 1998 o postupu při poskytování informací v oblasti norem a technických předpisů a předpisů pro služby informační společnosti [4].
(6) Na mezinárodní úrovni přijal Codex Alimentarius v roce 1991 obecná doporučení týkající se tvrzení a v roce 1997 doporučení pro používání výživových tvrzení.
Komise Codex Alimentarius schválila změnu těchto doporučení v roce 2004.
Tato změna spočívá v tom, že do doporučení z roku 1997 byla zahrnuta zdravotní tvrzení.
Patřičným způsobem jsou zohledňovány definice a podmínky uvedené v doporučeních, která Codex Alimentarius vydal.
(7) Možnost používat tvrzení "s nízkým obsahem tuku" pro roztíratelné tuky stanovená v nařízení Rady (ES) č. 2991/94 ze dne 5. prosince 1994, kterým se stanovují normy pro roztíratelné tuky [5], by měla být přizpůsobena ustanovením tohoto nařízení co nejdříve.
Do té doby se nařízení (ES) č. 2991/94 použije na produkty, které spadají do jeho oblasti působnosti.
(8) Existuje celá řada živin a jiných látek, jež mají výživový nebo fyziologický účinek, například vitaminy, minerální látky včetně stopových prvků, aminokyseliny, esenciální mastné kyseliny, vláknina, různé rostliny a bylinné výtažky, které se mohou vyskytovat v potravinách a které mohou být předmětem tvrzení.
Proto je třeba stanovit obecné zásady pro všechna tvrzení uváděná na potravinách s cílem zajistit vysokou úroveň ochrany spotřebitelů, poskytnout spotřebitelům nezbytné informace, aby se mohli rozhodnout na základě důkladné znalosti skutečností, a vytvořit rovné podmínky hospodářské soutěže v potravinářském průmyslu.
(9) Potraviny, které jsou propagovány pomocí těchto tvrzení, mohou spotřebitelé vnímat jako produkty, které jsou ve srovnání s podobnými nebo jinými produkty, do nichž se tyto živiny a jiné látky nepřidávají, z výživového, fyziologického nebo jiného zdravotního hlediska hodnotnější.
To by mohlo spotřebitele vést k rozhodnutím, která přímo ovlivní jejich celkový příjem jednotlivých živin nebo jiných látek způsobem, který by byl v rozporu s vědeckými podklady.
Aby byl tento potenciální nežádoucí účinek vyloučen, je vhodné zavést některá omezení, pokud jde o produkty, na nichž jsou uváděna tvrzení.
V této souvislosti jsou vhodnými kritérii pro určení, zda mohou být na produktu uvedena tvrzení, takové faktory, jako je přítomnost některých látek, například obsah alkoholu v produktu, nebo výživový profil produktu.
Ačkoli je používání takových kritérií na vnitrostátní úrovni oprávněné, aby bylo spotřebitelům umožněno činit informovaná rozhodnutí z výživového hlediska, může vést k překážkám obchodu uvnitř Společenství, a proto by mělo být na úrovni Společenství harmonizováno.
(10) Cílem používání výživových profilů jako kritéria by bylo vyhnout se situaci, kdy výživová nebo zdravotní tvrzení zastírají celkovou výživovou hodnotu potraviny, což by mohlo klamat spotřebitele, kteří se v rámci vyvážené stravy snaží vybírat si zdravé potraviny.
Výživové profily podle tohoto nařízení by byly určeny výhradně pro stanovení okolností, za kterých mohou být tvrzení uváděna.
Měly by být založeny na obecně přijímaných vědeckých údajích týkajících se vztahu mezi stravou a zdravím.
Profily by však měly také umožnit inovaci produktu a zohlednit různorodost stravovacích návyků a tradic a skutečnost, že jednotlivé produkty mohou hrát v celkové stravě důležitou úlohu.
(11) Při stanovování výživových profilů by se mělo přihlížet k obsahu různých živin a látek s výživovým nebo fyziologickým účinkem, zejména látek, jako jsou tuky, nasycené tuky, transmastné kyseliny, sůl/sodík a cukry, jejichž nadměrný příjem v celkové stravě se nedoporučuje, a polynenasycené a mononenasycené tuky, využitelné sacharidy jiné než cukry, vitaminy, minerální látky, bílkoviny a vláknina.
Při stanovování výživových profilů by se mělo přihlížet k různým kategoriím potravin a k místu a úloze těchto potravin v celkové stravě.
Pro některé potraviny nebo kategorie potravin může být v závislosti na jejich úloze a významu při stravování obyvatel nezbytné stanovit výjimky z požadavku dodržovat stanovené výživové profily.
Jednalo by se o složité technické úkoly a přijetím příslušných opatření by měla být pověřena Komise, přičemž by měla přihlížet k názorům Evropského úřadu pro bezpečnost potravin.
(12) Doplňky stravy, jak jsou definovány ve směrnici Evropského parlamentu a Rady 2002/46/ES ze dne 10. června 2002 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se doplňků stravy [6], v kapalné formě a o obsahu alkoholu vyšším než 1,2 % objemových, se pro účely tohoto nařízení nepovažují za nápoje.
(13) V současné době existuje velké množství tvrzení, která se používají při označování potravin a v reklamě v některých členských státech a která se vztahují k látkám, jejichž příznivý vliv nebyl prokázán nebo o nichž se v současnosti nedospělo k dostatečné vědecké shodě.
Je nutno zajistit, aby u látek, které jsou předmětem tvrzení, bylo prokázáno, že mají příznivý výživový nebo fyziologický účinek.
(14) K zajištění pravdivosti uváděných tvrzení je nezbytné, aby látka, která je předmětem tvrzení, byla v konečném produktu obsažena v dostatečném množství nebo aby v něm nebyla obsažena nebo byla obsažena v přiměřeně sníženém množství, aby bylo dosaženo výživového či fyziologického účinku uváděného v tvrzení.
Látka by také měla být pro organismus využitelná.
Kromě toho by případně značné množství látky, která má uváděný výživový nebo fyziologický účinek mělo být obsaženo v takovém množství potraviny, o němž lze důvodně předpokládat, že bude konzumováno.
(15) Je důležité, aby tvrzení týkající se potravin byla pro spotřebitele srozumitelná, a je vhodné chránit všechny spotřebitele před klamavými tvrzeními.
Nicméně Soudní dvůr Evropských společenství při rozhodování ve věcech týkajících se reklamy od přijetí směrnice Rady 84/450/EHS ze dne 10. září 1984 o klamavé a srovnávací reklamě [7] shledal nezbytným posuzovat vliv na pomyslného běžného spotřebitele.
Toto nařízení, v souladu se zásadou proporcionality a pro zajištění účinné ochrany v něm obsažené, vychází z pojmu průměrného spotřebitele, který má dostatek informací a je v rozumné míře pozorný a opatrný, s ohledem na sociální, kulturní a jazykové faktory, jak je vykládán Soudním dvorem; toto nařízení však obsahuje také ustanovení, jejichž účelem je předcházet zneužívání spotřebitelů, kteří jsou svým charakterem obzvláště zranitelní klamavými tvrzeními.
Zaměřuje-li se určité tvrzení na určitou skupinu spotřebitelů, jako jsou například děti, je žádoucí, aby se dopad takového tvrzení hodnotil z pohledu průměrného člena dané skupiny.
Pojem průměrného spotřebitele není statistickým pojmem.
Pro stanovení typické reakce průměrného spotřebitele v daném případě budou muset vnitrostátní soudy a orgány vycházet z vlastního úsudku, s přihlédnutím k judikatuře Soudního dvora.
(16) Při používání výživových a zdravotních tvrzení by hlavním aspektem, na nějž je nutno brát zřetel, mělo být vědecké zdůvodnění, a provozovatelé potravinářských podniků by jejich používání měli odůvodnit.
(17) Výživové nebo zdravotní tvrzení by nemělo být uváděno, pokud je v rozporu s obecně uznávanými výživovými a zdravotními zásadami nebo pokud nabádá k nadměrné konzumaci jakékoli potraviny či ji ospravedlňuje nebo pokud znevažuje dobré stravovací návyky.
(18) Vzhledem k pozitivnímu dojmu, který vyvolávají potraviny označené výživovými a zdravotními tvrzeními, a možnému vlivu těchto potravin na stravovací návyky a celkový příjem živin by spotřebitel měl být schopen posoudit jejich celkovou výživovou hodnotu.
Proto by mělo být nutriční označování povinné a mělo by se vztahovat na všechny potraviny, na nichž jsou uváděna zdravotní tvrzení.
(19) Obecná ustanovení týkající se nutričního označování jsou obsažena ve směrnici Rady 90/496/EHS ze dne 24. září 1990 o nutričním označování potravin [8].
Pokud je podle uvedené směrnice údaj o výživové hodnotě uveden při označování, obchodní úpravě nebo v reklamě, s výjimkou obecně zaměřené reklamní akce, mělo by být nutriční označování povinné.
Pokud se výživové tvrzení vztahuje na cukry, nasycené mastné kyseliny, vlákninu nebo sodík, měla by se uvádět tvrzení obsažená ve skupině 2, jak je stanoveno v čl. 4 odst.
1 směrnice 90/496/EHS. Za účelem dosažení vysoké úrovně ochrany spotřebitele by se tato povinnost poskytovat informace obsažené ve skupině 2 měla obdobně použít i v případě uvádění zdravotních tvrzení, s výjimkou obecně zaměřené reklamy.
(20) Je také třeba vytvořit seznam schválených výživových tvrzení a konkrétních podmínek pro jejich použití na základě podmínek použití těchto tvrzení, které byly dohodnuty na vnitrostátní nebo mezinárodní úrovni a stanoveny v právních předpisech Společenství.
Na všechna tvrzení, u nichž lze mít za to, že mají pro spotřebitele stejný význam jako výživová tvrzení uvedená ve výše zmíněném seznamu, by se měly vztahovat stejné podmínky použití, jaké jsou v seznamu uvedeny.
Například na tvrzení týkající se přídavku vitaminů a minerálních látek jako "s…", "získaný…", "přidaný…" nebo "obohacený…", by se měly vztahovat podmínky stanovené pro tvrzení "zdroj …".
Seznam by měl být pravidelně aktualizován, aby byl zohledňován vědecký a technický rozvoj.
Kromě toho je v případě srovnávacích tvrzení nutné, aby měl konečný spotřebitel možnost jasně rozpoznat, které produkty jsou srovnávány.
(21) Podmínkami pro tvrzení, jako jsou "bez laktózy" nebo "bez lepku", určená pro skupinu spotřebitelů se specifickými poruchami, by se měla zabývat směrnice Rady 89/398/EHS ze dne 3. května 1989 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se potravin určených pro zvláštní výživu [9].
Kromě toho uvedená směrnice stanoví možnost, aby na potravinách pro běžnou spotřebu bylo uvedeno, zda jsou vhodné k použití pro tyto skupiny spotřebitelů, pokud splňují podmínky takového tvrzení.
Dokud nebudou stanoveny podmínky pro taková tvrzení na úrovni Společenství, mohou členské státy zachovat nebo přijmout příslušná vnitrostátní opatření.
(22) Použití zdravotních tvrzení by mělo být ve Společenství schváleno až po provedení vědeckého hodnocení na nejvyšší možné úrovni.
Pro zajištění harmonizovaného vědeckého hodnocení těchto tvrzení je nutné, aby tato hodnocení prováděl Evropský úřad pro bezpečnost potravin.
(23) Kromě faktorů souvisejících se stravou existuje mnoho dalších faktorů, které mohou ovlivnit psychologické a behaviorální funkce.
Sdělení o těchto funkcích je tedy velmi složité a je obtížné poskytnout souhrnnou, pravdivou a smysluplnou zprávu v krátkém tvrzení, které se má používat při označování potravin a v reklamě.
Je proto vhodné, aby se pro použití psychologických a behaviorálních tvrzení vyžadovalo vědecké zdůvodnění.
(24) Vzhledem ke směrnici Komise 96/8/ES ze dne 26. února 1996 o potravinách pro nízkoenergetickou výživu ke snižování hmotnosti [10], která zakazuje, aby označování, obchodní úprava a reklama produktů, na které se vztahuje tato směrnice, obsahovaly jakoukoli zmínku o rychlosti nebo míře úbytku hmotnosti, které mohou být výsledkem jejich používání, je vhodné rozšířit toto omezení na všechny potraviny.
(25) Zdravotní tvrzení jiná než tvrzení o snížení rizika onemocnění, založená na všeobecně uznávaných vědeckých údajích, by měla podléhat jinému druhu hodnocení a schvalování.
Je proto nutné po konzultaci s Evropským úřadem pro bezpečnost potravin přijmout seznam takovýchto schválených tvrzení platný pro Společenství.
(26) Pro udržení kroku s vědeckotechnickým rozvojem je třeba výše uvedený seznam v případě potřeby neprodleně upravovat.
Tyto úpravy jsou prováděcími opatřeními technické povahy a jejich přijetí by mělo být pro zjednodušení a urychlení postupu svěřeno Komisi.
(27) Různorodá a vyvážená strava je základním předpokladem dobrého zdraví, jednotlivé produkty mají z hlediska celkové stravy relativní význam.
Stravovací režim je navíc jedním z mnoha faktorů ovlivňujících výskyt některých lidských onemocnění.
Propuknutí těchto onemocnění mohou ovlivnit také jiné faktory, jako je věk, genetická predispozice, úroveň tělesné aktivity, konzumace tabáku a dalších návykových látek, vystavení vlivům životního prostředí a stres.
Na tvrzení o snižování rizika onemocnění by se proto měly vztahovat zvláštní požadavky ohledně označování.
(28) K zajištění pravdivosti, srozumitelnosti, spolehlivosti a užitečnosti zdravotních tvrzení pro spotřebitele při volbě zdravé stravy by ve stanovisku Evropského úřadu pro bezpečnost potravin a v následném schvalovacím řízení měla být zohledněna formulace a prezentace zdravotních tvrzení.
(29) V některých případech nemůže vědecké hodnocení rizik samo o sobě poskytnout všechny informace, z nichž by mělo vycházet rozhodnutí o řízení rizik.
Proto by měly být zohledněny další opodstatněné a pro danou záležitost důležité faktory.
(30) Z důvodu transparentnosti a za účelem zabránění mnohonásobným žádostem týkajícím se tvrzení, která již byla posouzena, je třeba, aby Komise vytvořila a aktualizovala veřejný rejstřík obsahující seznamy těchto tvrzení.
(31) Za účelem podnícení výzkumu a vývoje v zemědělsko-potravinářském průmyslu je vhodné chránit investice novátorů do shromažďování informací a údajů na podporu žádostí podaných podle tohoto nařízení.
Tato ochrana by však měla být časově omezená, aby nedocházelo ke zbytečnému opakování studií a zkoušek.
(32) Vzhledem ke zvláštní povaze potravin, na kterých jsou uváděna tvrzení, by kontrolním subjektům měly být k dispozici kromě běžně dostupných prostředků další prostředky, aby se usnadnila účinná kontrola těchto produktů.
(33) Jsou zapotřebí přiměřená přechodná opatření, aby se provozovatelé potravinářských podniků mohli přizpůsobit požadavkům tohoto nařízení.
(34) Jelikož cíle tohoto nařízení, totiž zajistit účinné fungování vnitřního trhu, pokud jde o výživová a zdravotní tvrzení, při poskytování vysoké úrovně ochrany spotřebitele, nemůže být dosaženo uspokojivě na úrovni členských států, a proto jich může být lépe dosaženo na úrovni Společenství, může Společenství přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy.
V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje toto nařízení rámec toho, co je nezbytné pro dosažení tohoto cíle.
(35) Opatření nezbytná k provedení tohoto nařízení by měla být přijata v souladu s rozhodnutím Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [11],
PŘIJALY TOTO NAŘÍZENÍ:
KAPITOLA I
PŘEDMĚT, OBLAST PŮSOBNOSTI A DEFINICE
Článek 1
Předmět a oblast působnosti
1. Toto nařízení uvádí v soulad právní a správní předpisy v členských státech, které se týkají výživových a zdravotních tvrzení, aby bylo zajištěno účinné fungování vnitřního trhu a zároveň i vysoká míra ochrany spotřebitele.
2. Toto nařízení se vztahuje na výživová a zdravotní tvrzení, která jsou uváděna v obchodních sděleních, ať už při označování a obchodní úpravě potravin, nebo v reklamách týkajících se potravin, které mají být takto dodány konečnému spotřebiteli, včetně potravin, jež jsou uváděny na trh nebalené nebo volně ložené.
Vztahuje se také na potraviny určené k dodání do restaurací, nemocnic, škol, jídelen a obdobných zařízení veřejného stravování.
3. Ochranná známka, obchodní značka nebo reklamní název, které lze považovat za výživová a zdravotní tvrzení, mohou být při označování a obchodní úpravě potravin nebo v reklamách na potraviny použity, aniž by prošly schvalovacími řízeními podle tohoto nařízení, pokud je takové označení, obchodní úprava nebo reklama doplněna o odpovídající výživové a zdravotní tvrzení, které je v souladu s tímto nařízením.
4. Toto nařízení se použije, aniž jsou dotčeny tyto právní předpisy Společenství:
a) směrnice 89/398/EHS a směrnice přijaté na jejím základě;
b) směrnice Rady 80/777/EHS ze dne 15. července 1980 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se využívání a prodeje přírodních minerálních vod [12];
c) směrnice Rady 98/83/ES ze dne 3. listopadu 1998 o jakosti vody určené k lidské spotřebě [13].
Článek 2
Definice
1. Pro účely tohoto nařízení se použijí:
a) definice pojmů "potravina", "provozovatel potravinářského podniku", "uvádění na trh" a "konečný spotřebitel" stanovené v článku 2 a v čl. 3 bodech 3, 8 a 18 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 178/2002 ze dne 28. ledna 2002, kterým se stanoví obecné zásady a požadavky potravinového práva, zřizuje se Evropský úřad pro bezpečnost potravin a stanoví postupy týkající se bezpečnosti potravin [14];
b) definice pojmu "doplněk stravy" stanovená ve směrnici 2002/46/ES;
c) definice pojmů "nutriční označování", "bílkoviny", "sacharidy", "cukry", "tuky", "nasycené mastné kyseliny", "mononenasycené mastné kyseliny", "polynenasycené mastné kyseliny" a "vláknina" stanovené ve směrnici 90/496/EHS;
d) definice pojmu "označení" stanovená v čl. 1 odst. 3 písm. a) směrnice 2000/13/ES.
2. Použijí se rovněž tyto definice:
1) "tvrzením" se rozumí jakékoli sdělení nebo znázornění, které není podle právních předpisů Společenství nebo vnitrostátních právních předpisů povinné, včetně obrázkového, grafického nebo symbolického znázornění v jakékoli podobě, které uvádí, naznačuje nebo zprostředkovaně vyjadřuje, že potravina má určité vlastnosti;
2) "živinou" se rozumí bílkovina, sacharid, tuk, vláknina, sodík, vitaminy a minerální látky uvedené v příloze směrnice 90/496/EHS a látky, které patří do jedné z těchto kategorií nebo tvoří její součást;
3) "jinou látkou" se rozumí látka jiná než živina, která má výživový nebo fyziologický účinek;
4) "výživovým tvrzením" se rozumí každé tvrzení, které uvádí, naznačuje nebo ze kterého vyplývá, že potravina má určité prospěšné výživové vlastnosti v důsledku:
a) energetické (kalorické) hodnoty, kterou
i) poskytuje,
ii) poskytuje ve snížené či zvýšené míře nebo
iii) neposkytuje, nebo
b) živin či jiných látek, které
i) obsahuje,
ii) obsahuje ve snížené či zvýšené míře nebo
iii) neobsahuje;
5) "zdravotním tvrzením" se rozumí každé tvrzení, které uvádí, naznačuje nebo ze kterého vyplývá, že existuje souvislost mezi kategorií potravin, potravinou nebo některou z jejích složek a zdravím;
6) "tvrzením o snížení rizika onemocnění" se rozumí každé zdravotní tvrzení, které uvádí, naznačuje nebo ze kterého vyplývá, že spotřeba určité kategorie potravin, potraviny nebo některé z jejích složek významně snižuje riziko vzniku určitého lidského onemocnění;
7) "úřadem" se rozumí Evropský úřad pro bezpečnost potravin, zřízený nařízením (ES) č. 178/2002.
KAPITOLA II
OBECNÉ ZÁSADY
Článek 3
Obecné zásady pro všechna tvrzení
Výživová a zdravotní tvrzení lze při označování a obchodní úpravě potravin a v reklamě na potraviny uváděné na trh ve Společenství používat pouze v případě, že jsou v souladu s tímto nařízením.
Aniž jsou dotčeny směrnice 2000/13/ES a 84/450/EHS, nesmějí výživová a zdravotní tvrzení:
a) být nepravdivá, dvojsmyslná nebo klamavá;
b) vyvolávat pochybnosti o bezpečnosti nebo výživové přiměřenosti jiných potravin;
c) nabádat k nadměrné konzumaci určité potraviny nebo nadměrnou konzumaci omlouvat;
d) uvádět nebo naznačovat, ani z nich nesmí vyplývat, že vyvážená a různorodá strava nemůže obecně zajistit přiměřené množství živin.
Odchylky v případě živin, jejichž dostatečné množství nemůže být vyváženou a různorodou stravou zajištěno, včetně podmínek jejich použití, mohou být přijaty postupem podle čl. 24 odst.
e) odkazovat na změny tělesných funkcí, které by mohly u spotřebitelů vzbuzovat strach nebo které by mohly zneužívat jejich strachu, pomocí textu nebo prostřednictvím obrazového, grafického či symbolického znázornění.
Článek 4
Podmínky používání výživových a zdravotních tvrzení
1. Do ... [15] Komise postupem podle čl. 24 odst. 2 stanoví konkrétní výživové profily a podmínky, včetně výjimek, které musí být dodržovány při používání výživových a zdravotních tvrzení pro potraviny nebo pro kategorie potravin.
Tyto výživové profily potravin nebo určitých kategorií potravin a podmínky používání výživových a zdravotních tvrzení vzhledem k výživovým profilům se stanoví zejména s ohledem na:
a) množství některých živin a jiných látek obsažených v potravině, jako jsou tuky, nasycené mastné kyseliny, transmastné kyseliny, cukry a sůl/sodík;
b) úlohu a význam potraviny (nebo kategorií potravin) obecně ve stravě populace nebo případně pro stravu některých rizikových skupin, včetně dětí;
c) celkovou výživovou skladbu potraviny a přítomnost živin, u kterých byl vědecky prokázán účinek na zdraví.
Výživové profily vycházejí z vědeckých poznatků o stravě a výživě a jejich vztahu ke zdraví.
Při stanovení výživových profilů Komise požádá úřad, aby do dvanácti měsíců poskytl odpovídající vědecké podklady, které se zaměří zejména na:
i) posouzení toho, zda by profily měly být stanoveny pro potraviny obecně, nebo pro kategorie potravin, nebo pro obojí,
ii) výběr a vyváženost živin, které mají být vzaty v úvahu,
iii) výběr referenčního množství nebo základu pro profily,
iv) přístup k výpočtu profilů a
v) testování navrženého systému.
Při stanovení výživových profilů Komise konzultuje dotčené osoby, zejména provozovatele potravinářských podniků a sdružení spotřebitelů.
Výživové profily a podmínky jejich používání se aktualizují s ohledem na související vědecký pokrok postupem podle čl. 24 odst. 2.
2. Odchylně od odstavce 1 jsou výživová tvrzení týkající se sníženého obsahu tuků, nasycených mastných kyselin, transmastných kyselin, cukrů a soli/sodíku přípustná bez odkazu na profil určité živiny nebo určitých živin, na které se dané tvrzení vztahuje, pokud tato tvrzení splňují podmínky stanovené v tomto nařízení.
3. Na nápojích s obsahem alkoholu vyšším než 1,2 % objemových nesmějí být uváděna:
a) zdravotní tvrzení ani
b) výživová tvrzení, s výjimkou tvrzení týkajících se sníženého obsahu alkoholu nebo energetické hodnoty.
4. Neexistují-li konkrétní pravidla Společenství pro výživová tvrzení týkající se sníženého obsahu nebo nepřítomnosti alkoholu nebo snížené nebo nulové energetické hodnoty u nápojů, které za běžných okolností alkohol obsahují, lze v souladu s ustanoveními Smlouvy použít příslušná vnitrostátní pravidla.
5. Potraviny nebo kategorie potravin jiné než uvedené v odstavci 3, u nichž má být omezeno nebo zakázáno používání výživových nebo zdravotních tvrzení, mohou být určeny postupem podle čl. 24 odst. 2 na základě vědeckých poznatků.
Článek 5
Obecné podmínky
1. Používání výživových a zdravotních tvrzení je přípustné pouze při splnění těchto podmínek:
a) na základě všeobecně uznávaných vědeckých údajů bylo prokázáno, že přítomnost, nepřítomnost nebo snížený obsah živiny nebo jiné látky, k níž se tvrzení vztahuje, v potravině nebo kategorii potravin má příznivý výživový nebo fyziologický účinek;
b) živina nebo jiná látka, k níž se tvrzení vztahuje,
i) je v konečném produktu obsažena ve významném množství, které je vymezeno v právních předpisech Společenství, nebo pokud takové předpisy neexistují, v množství, které vyvolává uváděný výživový nebo fyziologický účinek, stanovený na základě všeobecně uznávaných vědeckých údajů, nebo
ii) je nebo není přítomna ve sníženém množství, které vyvolává uváděný výživový nebo fyziologický účinek, stanovený na základě všeobecně uznávaných vědeckých údajů;
c) případně živina nebo jiná látka, k níž se tvrzení vztahuje, se vyskytuje ve formě, kterou lidský organismus může využít;
d) množství produktu, o němž lze důvodně předpokládat, že bude konzumováno, poskytuje významné množství živiny nebo jiné látky, k níž se tvrzení vztahuje, jak je vymezeno v právních předpisech Společenství, nebo pokud takové předpisy neexistují, významné množství, které vyvolá uváděný výživový nebo fyziologický účinek, prokázaný na základě všeobecně uznávaných vědeckých údajů;
e) soulad se zvláštními podmínkami stanovenými v kapitole III nebo případně v kapitole IV.
2. Použití výživových a zdravotních tvrzení je přípustné pouze tehdy, jestliže lze očekávat, že průměrný spotřebitel porozumí příznivému účinku vyjádřenému v daném tvrzení.
3. Výživová a zdravotní tvrzení se vztahují k potravinám ve stavu, kdy jsou připraveny ke spotřebě podle pokynů výrobce.
Článek 6
Vědecké zdůvodnění tvrzení
1. Výživová a zdravotní tvrzení musí být založena na všeobecně uznávaných vědeckých údajích a jsou jejich prostřednictvím zdůvodněna.
2. Provozovatel potravinářského podniku, který uvádí výživové nebo zdravotní tvrzení, musí použití tohoto tvrzení zdůvodnit.
3. Příslušné orgány členských států mohou provozovatele potravinářského podniku nebo osobu, která produkt uvádí na trh, požádat o předložení veškerých náležitých podkladů a údajů, které dokládají soulad s tímto nařízením.
Článek 7
Údaje o výživové hodnotě
Povinnost poskytovat údaje a způsoby poskytování těchto údajů podle směrnice 90/496/EHS v případě uvedení výživového tvrzení se přiměřeně použije i v případě uvedení zdravotního tvrzení, s výjimkou obecně zaměřené reklamy.
Údaje, které se mají poskytovat, nicméně obsahují údaje obsažené ve skupině 2, jak jsou vymezeny v čl. 4 odst.
Kromě toho musí být ve stejném zorném poli, jako jsou uvedeny údaje o výživové hodnotě, případně uvedeno také množství látky nebo látek, k němuž se vztahuje výživové nebo zdravotní tvrzení, jež se neobjevuje v nutričním označování, a musí být vyjádřeno v souladu s článkem 6 směrnice 90/496/EHS.
V případě doplňků stravy se údaje o výživové hodnotě poskytují v souladu s článkem 8 směrnice 2002/46/ES.
KAPITOLA III
VÝŽIVOVÁ TVRZENÍ
Článek 8
Zvláštní podmínky
1. Výživová tvrzení jsou přípustná pouze tehdy, pokud jsou uvedena v příloze a jsou v souladu s podmínkami stanovenými v tomto nařízení.
2. Změny přílohy se přijímají postupem podle čl. 24 odst. 2 a případně po konzultaci s úřadem.
Článek 9
Srovnávací tvrzení
1. Aniž je dotčena směrnice 84/450/EHS, smějí se srovnávat pouze potraviny stejné kategorie, s přihlédnutím k sortimentu potravin dané kategorie.
Uvede se rozdíl v množství živiny nebo energetické hodnotě a srovnání se vztahuje na stejné množství potraviny.
2. Srovnávací výživová tvrzení porovnávají složení dotyčné potraviny se sortimentem potravin stejné kategorie, jejichž složení neumožňuje uvést určité tvrzení, včetně potravin jiných obchodních značek.
KAPITOLA IV
ZDRAVOTNÍ TVRZENÍ
Článek 10
Zvláštní podmínky
1. Zdravotní tvrzení jsou zakázána, pokud neodpovídají obecným požadavkům v kapitole II a zvláštním požadavkům v této kapitole a pokud nejsou schválena v souladu s tímto nařízením a obsažena v seznamu schválených tvrzení stanovených v článcích 13 a 14.
2. Zdravotní tvrzení jsou přípustná pouze tehdy, pokud jsou na označení, nebo pokud takové označení neexistuje, v obchodní úpravě a reklamě uvedeny tyto informace:
a) sdělení o významu různorodé a vyvážené stravy a zdravého životního stylu;
b) množství potraviny a způsob konzumace potřebné k dosažení uvedeného příznivého účinku;
c) případně sdělení určené osobám, které by se měly vyhnout konzumaci této potraviny, a
d) vhodné varování, pokud nadměrná konzumace daného produktu může ohrozit zdraví.
3. Odkaz na obecné, nespecifické příznivé účinky živiny nebo potraviny na celkové dobré zdraví a duševní a tělesnou pohodu je přípustný pouze tehdy, pokud je doplněn zvláštním zdravotním tvrzením, které je uvedeno v seznamech podle článku 13 nebo 14.
4. Pokud je to vhodné, budou pokyny pro provádění tohoto článku přijaty postupem podle čl. 24 odst. 2 a v případě potřeby po konzultaci s dotčenými osobami, zejména provozovateli potravinářských podniků a sdruženími potřebitelů.
Článek 11
Vnitrostátní lékařská sdružení a charitativní organizace
Neexistují-li zvláštní pravidla Společenství týkající se doporučení nebo schvalování vnitrostátními lékařskými sdruženími a charitativními organizacemi v oblasti zdraví, lze použít odpovídající vnitrostátní pravidla v souladu s ustanoveními Smlouvy.
Článek 12
Omezení používání některých zdravotních tvrzení
Nejsou přípustná tato zdravotní tvrzení:
a) tvrzení, která naznačují, že nekonzumováním dané potraviny by mohlo být ohroženo zdraví;
b) tvrzení, která odkazují na míru nebo množství úbytku hmotnosti;
c) tvrzení, která odkazují na doporučení jednotlivých lékařů nebo dalších odborníků ve zdravotnictví a sdružení, která nejsou uvedena v článku 11.
Článek 13
Zdravotní tvrzení jiná než tvrzení odkazující na snížení rizika onemocnění
1. Zdravotní tvrzení, která popisují nebo odkazují na:
a) význam živiny nebo jiné látky pro růst a vývoj organismu a jeho fyziologické funkce nebo
b) psychologické a behaviorální funkce, nebo
c) aniž je dotčena směrnice 96/8/ES, snižování nebo kontrolu hmotnosti nebo snížení pocitu hladu či zvýšení pocitu sytosti anebo na snížení množství energie obsažené ve stravě,
a která jsou uvedena v seznamu podle odstavce 3, smějí být uvedena, aniž projdou schvalovacím řízením podle článků 15 až 18, pokud jsou:
i) založena na obecně uznávaných vědeckých údajích a
ii) dobře srozumitelná průměrnému spotřebiteli.
2. Členské státy poskytnou Komisi do … [16] seznamy tvrzení podle odstavce 1 spolu s podmínkami, které se na ně vztahují, a odkazy na odpovídající vědecké zdůvodnění.
3. Po konzultaci s úřadem přijme Komise postupem podle čl. 24 odst. 2 do … [17] seznam schválených tvrzení platných pro Společenství podle odstavce 1 a veškeré nezbytné podmínky používání těchto tvrzení.
4. Jakékoli změny seznamu podle odstavce 3, které jsou založeny na obecně uznávaných vědeckých údajích, se přijímají postupem podle čl. 24 odst. 2 po konzultaci s úřadem a z podnětu Komise nebo na žádost některého členského státu.
5. Jakákoli tvrzení doplněná do seznamu podle odstavce 3, která jsou založena na nejnovějších vědeckých údajích nebo která zahrnují požadavek na ochranu údajů, které jsou předmětem průmyslového vlastnictví, se přijímají v řízení podle článků 15 až 18.
Článek 14
Tvrzení o snižování rizika onemocnění
1. Odchylně od čl. 2 odst. 1 písm. b) směrnice 2000/13/ES smějí být tvrzení týkající se snížení rizika onemocnění uvedena, pokud bylo v řízení podle článků 15 až 18 tohoto nařízení schváleno jejich zahrnutí do seznamu takových schválených tvrzení platných pro Společenství společně se všemi nezbytnými podmínkami používání takových tvrzení.
2. Kromě obecných požadavků stanovených v tomto nařízení a zvláštních požadavků odstavce 1 pro tvrzení týkající se snižování rizika onemocnění musí být na označení, nebo pokud takové označení neexistuje, v obchodní úpravě nebo reklamě obsažen také údaj uvádějící, že se na vzniku onemocnění, na které tvrzení odkazuje, podílí více rizikových faktorů a že úprava jednoho z těchto rizikových faktorů může nebo nemusí mít příznivý účinek.
Článek 15
Žádost o schválení
1. Odkazuje-li se na tento článek, podávají se žádosti o schválení v souladu s následujícími odstavci.
2. Žádost se zasílá příslušnému vnitrostátnímu orgánu členského státu.
a) Příslušný vnitrostátní orgán:
i) písemně potvrdí obdržení žádosti, a to do 14 dnů od obdržení.
V potvrzení se uvede datum obdržení žádosti,
ii) uvědomí neprodleně úřad a
iii) zpřístupní úřadu žádost a veškeré doplňující informace poskytnuté žadatelem.
b) Úřad:
i) neprodleně o žádosti uvědomí ostatní členské státy a Komisi a zpřístupní jim žádost a veškeré doplňující informace poskytnuté žadatelem,
ii) zpřístupní veřejnosti souhrnné informace o žádosti uvedené v odst. 3 písm. g).
3. Žádost musí obsahovat tyto údaje:
a) jméno a adresu žadatele;
b) živinu nebo jinou látku nebo potravinu či kategorii potravin, k nimž se má zdravotní tvrzení vztahovat, a jejich specifické vlastnosti;
c) kopii studií, které byly provedeny s ohledem na dané zdravotní tvrzení, včetně nezávislých vzájemně přezkoumaných studií, a veškeré jiné dostupné materiály, na jejichž základě je možné prokázat, že dotyčné zdravotní tvrzení je v souladu s kritérii stanovenými v tomto nařízení;
d) případně uvedení informací, které by měly být považovány za údaje, které jsou předmětem průmyslového vlastnictví, spolu s ověřitelným zdůvodněním;
e) kopii dalších vědeckých studií, které jsou významné pro dotyčné zdravotní tvrzení;
f) návrh na formulaci zdravotního tvrzení, o jehož schválení se žádá, případně včetně zvláštních podmínek používání;
g) souhrnné informace o žádosti.
4. Komise po konzultaci s úřadem stanoví postupem podle čl. 24 odst. 2 prováděcí pravidla k tomuto článku, včetně pravidel pro zpracování a podání žádosti.
5. Před ...
[18] zveřejní úřad podrobné pokyny pro žadatele, které jim pomohou žádost zpracovat a podat.
Článek 16
Stanovisko úřadu
1. Při vypracování svého stanoviska se úřad snaží dodržet šestiměsíční lhůtu ode dne obdržení platné žádosti.
Tato lhůta se prodlouží, kdykoli si úřad od žadatele vyžádá doplňující informace, jak je stanoveno v odstavci 2.
2. Úřad nebo příslušný vnitrostátní orgán prostřednictvím úřadu může případně žadatele vyzvat, aby ve stanovené lhůtě doplnil další údaje k žádosti.
3. Pro vypracování stanoviska úřad:
a) ověří, zda je navrhovaná formulace zdravotního tvrzení podložena vědeckými údaji;
b) posoudí, zda je formulace zdravotního tvrzení v souladu s kritérii stanovenými v tomto nařízení;
c) vyjádří názor, zda je navrhovaná formulace zdravotního tvrzení srozumitelná a smysluplná pro průměrného spotřebitele.
4. V případě, že stanovisko doporučí schválení zdravotního tvrzení, musí toto stanovisko obsahovat tyto údaje:
a) jméno a adresu žadatele;
b) živinu nebo jinou látku nebo potravinu či kategorii potravin, k nimž se má zdravotní tvrzení vztahovat, a jejich specifické vlastnosti;
c) doporučenou formulaci navrhovaného zdravotního tvrzení, případně včetně zvláštních podmínek používání;
d) případně podmínky používání nebo omezení používání dané potraviny nebo doplňující sdělení nebo varování, která mají být uvedena spolu se zdravotním tvrzením na označení nebo v reklamě.
5. Úřad předloží své stanovisko Komisi, členským státům a žadateli spolu se zprávou o vyhodnocení zdravotního tvrzení a odůvodněním stanoviska a s uvedením informací, z nichž stanovisko vycházelo.
6. V souladu s čl. 38 odst. 1 nařízení (ES) č. 178/2002 úřad stanovisko zveřejní.
Žadatel nebo veřejnost může do 30 dnů od zveřejnění stanoviska podat Komisi připomínky.
Článek 17
Schválení Společenství
1. Do tří měsíců po obdržení stanoviska úřadu předloží Komise výboru podle čl. 22 odst. 2 návrh rozhodnutí o seznamu schválených zdravotních tvrzení, přičemž zohlední stanovisko úřadu, veškeré příslušné právní předpisy Společenství a další opodstatněné faktory důležité z hlediska posuzované záležitosti. Pokud návrh rozhodnutí není v souladu se stanoviskem úřadu, poskytne Komise vysvětlení důvodů těchto rozdílů.
2. Každý návrh rozhodnutí o změně seznamu schválených zdravotních tvrzení obsahuje další údaje uvedené v čl. 16 odst. 4.
3. Konečné rozhodnutí o žádosti se přijímá postupem podle čl. 24 odst. 2.
4. Komise neprodleně vyrozumí žadatele o rozhodnutí, které přijala, a zveřejní podrobnosti svého rozhodnutí v Úředním věstníku Evropské unie.
5. Zdravotní tvrzení obsažená v seznamech podle článků 13 a 14 smí použít v souladu s podmínkami, které se na ně vztahují, každý provozovatel potravinářského podniku, pokud jejich použití není omezeno v souladu s článkem 20.
6. Udělením schválení se nesnižuje obecná občanskoprávní a trestní odpovědnost žádného provozovatele potravinářského podniku ve vztahu k dotyčné potravině.
Článek 18
Změna, pozastavení a zrušení platnosti schválení
1. Žadatel nebo uživatel tvrzení obsaženého v některém ze seznamů podle článků 13 a 14 může požádat o změnu tohoto seznamu.
Řízení stanovené v článcích 15 až 17 se použije obdobně.
2. Úřad vydá z vlastního podnětu nebo na žádost členského státu nebo Komise stanovisko, zda zdravotní tvrzení, které je obsaženo v některém ze seznamů podle článků 13 a 14, nadále splňuje podmínky stanovené v tomto nařízení.
Stanovisko předá neprodleně Komisi, členským státům a případně původnímu žadateli o schválení dotyčného tvrzení. V souladu s čl. 38 odst. 1 nařízení (ES) č. 178/2002 úřad stanovisko zveřejní.
Žadatel nebo uživatel anebo veřejnost může do 30 dnů od zveřejnění stanoviska předložit Komisi připomínky.
Komise co nejdříve posoudí stanovisko úřadu a všechny obdržené připomínky.
Schválení může být případně změněno nebo jeho platnost může být pozastavena nebo zrušena v řízení podle článku 17.
KAPITOLA V
OBECNÁ A ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 19
Rejstřík Společenství
1. Komise vytvoří a spravuje rejstřík Společenství pro výživová a zdravotní tvrzení při označování potravin (dále jen "rejstřík").
2. Rejstřík obsahuje:
a) výživová tvrzení a podmínky jejich použití, jak je uvedeno v příloze;
b) omezení přijatá v souladu s čl. 4 odst. 5;
c) schválená zdravotní tvrzení a podmínky jejich použití stanovené v čl. 13 odst. 3, čl. 14 odst. 1, čl. 18 odst. 2, článku 20, čl. 23 odst. 2 a čl. 27 odst. 6 a vnitrostátní opatření uvedená v čl. 22 odst. 3;
d) seznam zamítnutých zdravotních tvrzení a důvody jejich zamítnutí.
Zdravotní tvrzení schválená na základě údajů, které jsou předmětem průmyslového vlastnictví, jsou zapsána do zvláštní přílohy rejstříku spolu s těmito informacemi:
1) den, kdy Komise zdravotní tvrzení schválila, a jméno původního žadatele, kterému bylo schválení uděleno;
2) skutečnost, že Komise schválila zdravotní tvrzení na základě údajů, které jsou předmětem průmyslového vlastnictví;
3) skutečnost, že použití zdravotního tvrzení je omezeno, pokud další žadatel nezíská pro dané tvrzení schválení bez odkazu na údaje původního žadatele, které jsou předmětem průmyslového vlastnictví.
3. Rejstřík je přístupný veřejnosti.
Článek 20
Ochrana údajů
1. Vědecké údaje a jiné informace obsažené v žádosti, které jsou požadovány podle čl. 15. odst. 2, nesmějí být po dobu sedmi let ode dne udělení schválení použity ve prospěch dalšího žadatele, pokud se tento žadatel s předchozím žadatelem nedohodl, že tyto údaje a informace mohou být použity, jestliže:
a) předchozí žadatel při podání žádosti prohlásil, že vědecké údaje a jiné informace jsou předmětem průmyslového vlastnictví, a
b) předchozí žadatel měl při podání žádosti výhradní právo používat údaje, které jsou předmětem průmyslového vlastnictví, a
c) zdravotní tvrzení by nemohlo být schváleno bez předložení údajů, které jsou předmětem průmyslového vlastnictví, předchozím žadatelem.
2. Před uplynutím sedmiletého období stanoveného v odstavci 1 nemá žádný pozdější žadatel právo odkazovat na údaje, které předchozí žadatel označil za údaje, které jsou předmětem průmyslového vlastnictví, pokud a dokud Komise nepřijme rozhodnutí, zda by tvrzení mohlo nebo bývalo mohlo být zahrnuto do seznamu stanoveného v článku 14 nebo případně v článku 13, aniž by byly předloženy údaje označené předchozím žadatelem za údaje, které jsou předmětem průmyslového vlastnictví.
Článek 21
Vnitrostátní právní předpisy
Aniž je dotčena Smlouva, a zejména její články 28 a 30, nesmějí členské státy obchodování potravinami, které splňují podmínky tohoto nařízení, ani reklamu na takové potraviny omezit ani zakázat prostřednictvím uplatňování neharmonizovaných vnitrostátních předpisů o tvrzeních uváděných na některých potravinách nebo na potravinách obecně.
Článek 22
Oznamování
1. Pokud členský stát považuje za nezbytné přijmout nové právní předpisy, oznámí zamýšlená opatření Komisi a ostatním členským státům a uvede důvody pro jejich přijetí.
2. Komise konzultuje Stálý výbor pro potravinový řetězec a zdraví zvířat, zřízený čl. 58 odst. 1 nařízení (ES) č. 178/2002 (dále jen "výbor"), pokud se domnívá, že je tato konzultace užitečná, nebo pokud o ni požádá členský stát, a vydá k zamýšleným opatřením stanovisko.
3. Dotyčný členský stát může přijmout zamýšlená opatření šest měsíců po oznámení uvedeném v odstavci 1 za předpokladu, že stanovisko Komise není nepříznivé.
24 odst. 2 a před uplynutím lhůty uvedené v prvním pododstavci tohoto odstavce, zda smějí být zamýšlená opatření provedena.
Komise může vyžadovat, aby byly v zamýšlených opatřeních provedeny změny.
Článek 23
Ochranná opatření
1. Pokud má členský stát závažné důvody se domnívat, že určité tvrzení není v souladu s tímto nařízením nebo že vědecké zdůvodnění podle článku 6 je nedostatečné, může na svém území dočasně pozastavit používání takového tvrzení.
Vyrozumí o tom ostatní členské státy a Komisi a uvede důvody pro pozastavení.
2. Rozhodnutí se přijme postupem podle čl. 24 odst. 2, případně po obdržení stanoviska úřadu.
Komise může tento postup zahájit z vlastního podnětu.
3. Členský stát uvedený v odstavci 1 může zachovat uvedené pozastavení, dokud mu není oznámeno rozhodnutí podle odstavce 2.
Článek 24
Postup projednávání ve výboru
1. Komisi je nápomocen výbor.
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 5 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES s ohledem na článek 8 uvedeného rozhodnutí.
Doba uvedená v čl. 5 odst. 6 rozhodnutí 1999/468/ES je tři měsíce.
3. Výbor přijme svůj jednací řád.
Článek 25
Monitoring
Pro usnadnění účinného monitoringu potravin, na nichž jsou uvedena výživová a zdravotní tvrzení, mohou členské státy požadovat, aby výrobce nebo osoba, která tyto potraviny na jejich území uvádí na trh, oznámili příslušnému orgánu toto uvedení na trh tím, že mu předají vzor označení použitého u produktu.
Článek 26
Hodnocení
Do … [19] předloží Komise Evropskému parlamentu a Radě zprávu o uplatňování tohoto nařízení, zejména o vývoji na trhu s potravinami, na nichž jsou uváděna výživová a zdravotní tvrzení, a o tom, jak spotřebitelé těmto tvrzením rozumějí, spolu s případnými návrhy změn tohoto nařízení.
Článek 27
Přechodná opatření
1. Potraviny uvedené na trh nebo opatřené etiketou přede dnem použitelnosti tohoto nařízení, které nejsou v souladu s tímto nařízením, smějí být uváděny na trh do konce doby trvanlivosti, avšak nejdéle do ... [20], S ohledem na čl. 4 odst. 1 mohou být potraviny uvedeny na trh nejpozději dvanáct měsíců po přijetí příslušných výživových profilů a podmínek jejich použití.
2. Produkty označené ochrannou známkou nebo obchodní značkou existující před 1. lednem 2005, které nejsou v souladu s tímto nařízením, smějí být nadále uváděny na trh do ... [21] a po tomto dni se použije toto nařízení.
3. Výživová tvrzení, která byla používána v členském státě před 1. lednem 2005 v souladu s vnitrostátními právními předpisy upravujícími tato tvrzení a která nejsou uvedena v příloze, smějí být nadále používána do ...
[22], přičemž odpovědnost nesou provozovatelé potravinářských podniků, aniž je dotčeno přijetí ochranných opatření uvedených v článku 23.
4. Pro výživová tvrzení v podobě obrázkového, grafického nebo symbolického znázornění odpovídajícího obecným zásadám tohoto nařízení, která nejsou uvedena v příloze a používají se podle konkrétních podmínek a kritérií stanovených ve vnitrostátních právních předpisech nebo pravidlech, platí:
a) členské státy sdělí Komisi do ... [16] tato výživová tvrzení a použitelné vnitrostátní právní předpisy nebo pravidla spolu s vědeckými údaji na podporu těchto právních předpisů nebo pravidel;
b) Komise přijme postupem podle čl. 24 odst. 2 rozhodnutí o používání těchto tvrzení.
Výživová tvrzení neschválená tímto postupem smějí být nadále používána po dobu dvanácti měsíců po přijetí rozhodnutí.
5. Zdravotní tvrzení podle čl. 13 odst. 1 písm. a) smějí být uváděna ode dne vstupu tohoto nařízení v platnost až do přijetí seznamu uvedeného v čl. 13 odst. 3, přičemž odpovědnost nesou provozovatelé potravinářských podniků, pokud jsou tato tvrzení v souladu s tímto nařízením a s platnými vnitrostátními právními předpisy upravujícími tato tvrzení a není dotčeno přijetí ochranných opatření uvedených v článku 23.
6. Pro zdravotní tvrzení jiná než tvrzení uvedená v čl. 13 odst. 1 písm. a) a v článku 14, která byla používána v souladu s vnitrostátními právními předpisy přede dnem vstupu tohoto nařízení v platnost, platí:
a) Zdravotní tvrzení podléhající v členském státě hodnocení a schvalování se schvalují takto:
i) členské státy sdělí Komisi do ... [16] tato tvrzení spolu se zprávou hodnotící vědecké údaje na podporu daného tvrzení,
ii) Komise přijme postupem podle čl. 24 odst. 2 po konzultaci s úřadem rozhodnutí o používání zdravotních tvrzení schválených tímto způsobem.
Zdravotní tvrzení neschválená tímto postupem smějí být nadále používána po dobu šesti měsíců po přijetí rozhodnutí.
b) Zdravotní tvrzení nepodléhající v členském státě hodnocení a schvalování: tato tvrzení smějí být nadále používána, pokud je podána žádost podle tohoto nařízení před ... [23], a zdravotní tvrzení neschválená tímto postupem smějí být nadále používána po dobu šesti měsíců od přijetí rozhodnutí podle čl. 17 odst. 3.
Článek 28
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Použije se ode dne ... [24].
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V … dne … .
Za Evropský parlament
předseda
Za Radu
předseda
[1] Úř. věst.
C 110, 30.4.2004, s. 18.
[2] Stanovisko Evropského parlamentu ze dne 26. května 2005 (dosud nezveřejněné v Úředním věstníku), společný postoj Rady ze dne 8. prosince 2005 a postoj Evropského parlamentu ze dne … (dosud nezveřejněné v Úředním věstníku).
[3] Úř. věst. L 109, 6.5.2000, s.
29. Směrnice naposledy pozměněná směrnicí 2003/89/ES (Úř. věst.
L 308, 25.11.2003, s. 15).
[4] Úř. věst. L 204, 21.7.1998, s.
37. Směrnice naposledy pozměněná aktem o přistoupení z roku 2003.
[5] Úř. věst.
L 316, 9.12.1994, s. 2.
[6] Úř. věst.
L 183, 12.7.2002, s. 51.
[7] Úř. věst. L 250, 19.9.1984, s.
17. Směrnice naposledy pozměněná směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2005/29/ES (Úř. věst.
L 149, 11.6.2005, s. 22).
[8] Úř. věst. L 276, 6.10.1990, s.
40. Směrnice naposledy pozměněná směrnicí Komise 2003/120/ES (Úř. věst.
L 333, 20.12.2003, s. 51).
[9] Úř. věst. L 186, 30.6.1989, s. 27. Směrnice naposledy pozměněná nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1882/2003 (Úř. věst. L 284, 31.10.2003, s. 1).
[10] Úř. věst.
L 55, 6.3.1996, s. 22.
[11] Úř. věst.
L 184, 17.7.1999, s. 23.
[12] Úř. věst. L 229, 30.8.1980, s. 1. Směrnice naposledy pozměněná nařízením (ES) č. 1882/2003.
[13] Úř. věst. L 330, 5.12.1998, s. 32. Směrnice ve znění nařízení (ES) č. 1882/2003.
[14] Úř. věst. L 31, 1.2.2002, s. 1. Nařízení ve znění nařízení (ES) č. 1642/2003 (Úř. věst. L 245, 29.9.2003, s. 4).
[15] 24 měsíců po dni vstupu tohoto nařízení v platnost.
[16] Poslední den měsíce vstupu tohoto nařízení v platnost +1 rok.
[17] Poslední den měsíce vstupu tohoto nařízení v platnost +3 roky.
[18] První den šestého měsíce následujícího po dni vstupu tohoto nařízení v platnost.
[19] Poslední den 5. měsíce po dni vstupu tohoto nařízení v platnost +6 let.
[20] Poslední den 18. měsíce po dni vstupu tohoto nařízení v platnost.
[21] Den vstupu tohoto nařízení v platnost +10 let.
[22] Den vstupu tohoto nařízení v platnost +2 roky.
[23] Dvanáct měsíců po dni vstupu tohoto nařízení v platnost.
[24] První den šestého měsíce následujícího po dni vstupu tohoto nařízení v platnost.
--------------------------------------------------
Společný postoj (ES) č. 4/2006
přijatý Radou dne 23. ledna 2006
s ohledem na přijetí směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/…/ES ze dne ... o ochraně podzemních vod před znečištěním
(2006/C 126 E/01)
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 175 odst. 1 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru [1],
s ohledem na stanovisko Výboru regionů [2],
v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy [3],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Podzemní vody jsou cenným přírodním zdrojem, který by měl být chráněn před chemickým znečištěním.
To je důležité zejména z hlediska ekosystémů závislých na podzemních vodách a při využívání podzemních vod k zabezpečování vody pro lidskou spotřebu.
(2) Jedním z cílů rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady č. 1600/2002/ES ze dne 22. června 2002 o Šestém akčním programu Společenství pro životní prostředí [4] je i dosažení úrovně jakosti vody, která nemá vážný dopad na lidské zdraví a životní prostředí, ani pro ně nepředstavuje riziko.
(3) V zájmu ochrany životního prostředí jako celku a lidského zdraví především je třeba zamezit nežádoucím koncentracím škodlivých znečišťujících látek v podzemních vodách, předcházet jim nebo je snižovat.
(4) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/60/ES ze dne 23. října 2000, kterou se stanoví rámec pro činnost Společenství v oblasti vodní politiky [5], obsahuje obecná ustanovení pro ochranu a zachování podzemních vod.
Podle článku 17 uvedené směrnice je třeba přijmout opatření k předcházení a omezování znečišťování podzemních vod, včetně kritérií pro hodnocení dobrého chemického stavu podzemních vod a kritérií pro zjišťování významného a trvalého vzestupného trendu a pro definování počátku změny trendu.
(5) Vzhledem k nezbytnosti dosažení konzistentních úrovní ochrany podzemních vod je třeba zavést normy jakosti a prahové hodnoty a vytvořit metodiky založené na společném přístupu, aby existovala kritéria pro hodnocení chemického stavu útvarů podzemních vod.
(6) Normy jakosti pro dusičnany, přípravky na ochranu rostlin a biocidy by měly být stanoveny jako kritéria Společenství pro hodnocení chemického stavu útvarů podzemních vod a měl by být zajištěn soulad se směrnicí Rady 91/676/EHS ze dne 12. prosince 1991 o ochraně vod před znečištěním dusičnany ze zemědělských zdrojů [6], směrnicí Rady 91/414/EHS ze dne 15. července 1991 o uvádění přípravků na ochranu rostlin na trh [7] a směrnicí Evropského parlamentu a Rady 98/8/ES ze dne 16. února 1998 o uvádění biocidních přípravků na trh [8].
(7) Ustanovení pro chemický stav podzemních vod se nevztahují na přirozeně se vyskytující vysoké koncentrace látek nebo iontů nebo jejich ukazatelů, obsažené v útvaru podzemní vody nebo v přidružených útvarech povrchových vod vlivem zvláštních hydrogeologických podmínek, které nespadají pod definici znečištění.
Zároveň se nevztahují na dočasné prostorově omezené změny směru toku a chemického složení, které nejsou považovány za průniky.
(8) Měla by být stanovena kritéria pro zjišťování významných a trvale vzestupných trendů koncentrace znečišťujících látek a pro určování počátku změny trendu s přihlédnutím k pravděpodobnosti nepříznivých účinků na související vodní ekosystémy nebo závislé suchozemské ekosystémy.
(9) Členské státy by měly pokud možno využívat statistické postupy, pokud odpovídají mezinárodním normám a přispívají k dlouhodobé srovnatelnosti výsledků monitorování mezi členskými státy.
22 odst. 2 třetí odrážkou směrnice 2000/60/ES má být směrnice Rady 80/68/EHS ze dne 17. prosince 1979 o ochraně podzemních vod před znečišťováním některými nebezpečnými látkami [9] zrušena s účinkem od 22. prosince 2013.
Je nezbytné zajistit pokračování ochrany stanovené směrnicí 80/68/EHS, pokud jde o opatření zaměřená na předcházení přímým i nepřímým vstupům znečišťujících látek do podzemních vod nebo jejich omezování.
(11) Je nezbytné rozlišovat mezi nebezpečnými látkami, jejichž vstupu je třeba zabránit, a jinými znečišťujícími látkami, jejichž vstupy by měly být omezeny.
Při určování nebezpečných a ostatních látek, které představují skutečné nebo možné riziko znečištění, by se měla využívat příloha VIII směrnice 2000/60/ES, v níž je uveden seznam hlavních znečišťujících látek týkajících se vodního prostředí.
(12) V zájmu zajištění konzistentní ochrany podzemních vod by členské státy, které sdílejí útvary podzemních vod, měly koordinovat své činnosti, co se týče monitorování, stanovení prahových hodnot a určení příslušných nebezpečných látek.
(13) Za určitých okolností by členské státy měly mít možnost udělit výjimky z opatření na předcházení vstupu znečišťujících látek do podzemních vod nebo jeho omezování.
(14) Je nezbytné stanovit přechodná opatření, která se použijí v období mezi dnem provádění této směrnice a dnem zrušení směrnice 80/68/EHS.
(15) Opatření nezbytná k provedení této směrnice by měla být přijata podle rozhodnutí Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [10],
PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Účel
1. Tato směrnice stanoví specifická opatření uvedená v čl. 17 odst. 1 a 2 směrnice 2000/60/ES, s cílem zajistit předcházení a kontrolu znečišťování podzemních vod. K těmto opatřením patří zejména:
a) kritéria pro hodnocení dobrého chemického stavu podzemních vod a
b) kritéria pro zjišťování a změnu významných a trvalých vzestupných trendů a pro definování počátku změn trendu.
2. Tato směrnice rovněž doplňuje ustanovení již obsažená ve směrnici 2000/60/ES o zamezení nebo omezení vstupu znečišťujících látek do podzemních vod a má za cíl bránit zhoršování stavu všech útvarů podzemních vod.
Článek 2
Definice
Kromě definic uvedených v článku 2 směrnice 2000/60/ES se pro účely této směrnice rozumí:
1. "normou jakosti podzemní vody" norma environmentální kvality vyjádřená jako koncentrace určité znečišťující látky, skupiny znečišťujících látek nebo ukazatele znečištění v podzemní vodě, která by neměla být překročena z důvodu ochrany lidského zdraví a životního prostředí;
2. "prahovou hodnotou" norma jakosti podzemní vody stanovená členskými státy v souladu s článkem 3;
3. "významným a trvalým vzestupným trendem" jakékoli statisticky významné zvýšení koncentrace znečišťující látky, skupiny znečišťujících látek nebo ukazatele znečištění, které představuje riziko pro životní prostředí, u něhož byla změna trendu identifikována jako nezbytná v souladu s článkem 5;
4. "vstupem znečišťující látky do podzemní vody" přímé nebo nepřímé zavádění znečišťujících látek do podzemních vod v důsledku lidské činnosti.
Článek 3
Kritéria pro hodnocení chemického stavu podzemních vod
1. Pro účely hodnocení chemického stavu útvaru podzemních vod nebo skupiny útvarů podzemních vod podle oddílu 2.3 přílohy V směrnice 2000/60/ES používají členské státy tato kritéria:
a) normy jakosti podzemní vody uvedené v příloze I;
b) prahové hodnoty, které mají členské státy stanovit postupem podle části A přílohy II pro znečišťující látky, skupiny znečišťujících látek a ukazatele znečištění přispívající na jejich území k označení útvarů nebo skupin útvarů podzemních vod za rizikové, s přihlédnutím alespoň k seznamu obsaženému v části B přílohy II.
2. Prahové hodnoty mohou být stanoveny na vnitrostátní úrovni, na úrovni oblasti povodí nebo části mezinárodní oblasti povodí, která se nachází na území členského státu, nebo na úrovni útvaru či skupiny útvarů podzemních vod.
3. Členské státy zajistí, aby stanovení prahových hodnot pro útvary podzemních vod, o něž se dělí dva nebo více členských států, a pro útvary podzemních vod, v jejichž rámci proudí podzemní vody přes hranici členského státu, bylo mezi dotyčnými členskými státy koordinováno v souladu s čl. 3 odst. 4 směrnice 2000/60/ES.
4. Přesahuje-li útvar nebo skupina útvarů podzemních vod území Společenství, usiluje dotyčný členský stát či státy o stanovení prahových hodnot ve spolupráci s dotyčnou třetí zemí nebo třetími zeměmi v souladu s čl. 3 odst. 5 směrnice 2000/60/ES.
5. Členské státy poprvé stanoví prahové hodnoty podle odst. 1 písm. b) nejpozději do 22. prosince 2008.
Veškeré stanovené prahové hodnoty se zveřejní v plánech povodí, které mají být spolu se souhrnem údajů uvedených v části C přílohy II předloženy podle článku 13 směrnice 2000/60/ES.
6. Členské státy za účelem ochrany lidského zdraví a životního prostředí pozmění seznam prahových hodnot v případech, kdy nové informace o znečišťujících látkách, skupinách znečišťujících látek nebo ukazatelích znečištění naznačují, že by měla být stanovena prahová hodnota pro další látku nebo pozměněna stávající prahová hodnota či opětovně zavedena prahová hodnota, která byla předtím ze seznamu vyškrtnuta.
Prahové hodnoty lze ze seznamu vyškrtnout, není-li již dotyčný útvar podzemních vod kvůli příslušným znečišťujícím látkám, skupinám znečišťujících látek nebo ukazatelům znečištění rizikový.
Veškeré takové změny seznamu prahových hodnot se oznámí v rámci pravidelného přezkumu plánů povodí.
7. Komise zveřejní nejpozději do 22. prosince 2009 zprávu na základě informací poskytnutých členskými státy podle odstavce 5.
Článek 4
Postup hodnocení chemického stavu podzemních vod
1. Členské státy použijí při hodnocení chemického stavu útvaru podzemních vod postup podle odstavce 2.
Ve vhodných případech mohou členské státy při provádění tohoto postupu sdružit útvary podzemních vod do skupin v souladu s přílohou V směrnice 2000/60/ES.
2. Chemický stav útvaru nebo skupiny útvarů podzemních vod se považuje za dobrý, pokud:
a) hodnoty norem jakosti pro podzemní vody uvedené v příloze I a příslušné prahové hodnoty stanovené podle článku 3 a přílohy II nejsou překročeny na žádném z monitorovacích míst daného útvaru nebo dané skupiny útvarů podzemních vod; nebo
b) hodnota normy jakosti podzemní vody nebo prahová hodnota je překročena na jednom či více monitorovacích místech, ale příslušné šetření podle přílohy III potvrdí, že:
i) na základě hodnocení podle bodu 3 přílohy III nejsou koncentrace znečišťujících látek převyšující normy jakosti pro podzemní vody nebo prahové hodnoty považovány za takové, jež představují významné riziko pro životní prostředí, s případným přihlédnutím k rozsahu postižení útvaru podzemních vod;
ii) jsou splněny ostatní podmínky pro dobrý chemický stav podzemních vod uvedené v tabulce 2.3.2 přílohy V směrnice 2000/60/ES v souladu s bodem 4 přílohy III této směrnice;
iii) případně jsou splněny požadavky čl. 7 odst. 3 směrnice 2000/60/ES v souladu s bodem 4 přílohy III této směrnice;
iv) způsobilost útvaru pozemních vod nebo jakéhokoli útvaru ze skupiny útvarů podzemních vod k využití lidmi nebyla z důvodu znečištění významně narušena.
3. Členské státy zveřejní přehled hodnocení chemického stavu podzemních vod v plánech povodí podle článku 13 směrnice 2000/60/ES.
Součástí tohoto přehledu sestaveného na úrovni oblastí povodí nebo části mezinárodní oblasti povodí, která se nacházejí na území členského státu, je rovněž vysvětlení způsobu, jak byly při závěrečném hodnocení zohledněny případy překročení norem jakosti podzemní vody nebo prahových hodnot na jednotlivých monitorovacích místech.
4. Je-li útvar podzemních vod v souladu s odst. 2 písm. b) klasifikován jako útvar, jehož chemický stav je dobrý, přijmou členské státy opatření podle článku 11 směrnice 2000/60/ES, která mohou být nutná k ochraně vodních ekosystémů, suchozemských ekosystémů a využití podzemních vod lidmi, závislých na části útvaru zastoupené monitorovacím místem nebo místy, kde byla překročena hodnota normy jakosti pro podzemní vody nebo prahová hodnota.
Článek 5
Identifikace významného a trvalého vzestupného trendu a definování počátku změny trendu
1. Členské státy identifikují každý významný a trvalý vzestupný trend, pokud jde o koncentrace znečišťujících látek, skupin znečišťujících látek nebo ukazatelů znečištění zjištěných v útvarech nebo ve skupinách útvarů podzemních vod, které byly označeny za rizikové, a v souladu s přílohou IV definují počátek změny tohoto trendu.
2. Trendy, které představují významné riziko z hlediska poškození jakosti vodních nebo suchozemských ekosystémů, lidského zdraví nebo skutečných nebo možných legitimních způsobů využití vodního prostředí, členské státy změní na základě programu opatření uvedeného v článku 11 směrnice 2000/60/ES za účelem postupného snižování znečištění podzemních vod.
3. V souladu s částí B bodem 1 přílohy IV definují členské státy na základě zjištěného trendu a s ním souvisejícího rizika pro životní prostředí počátek změny trendu jako procentní podíl úrovně norem jakosti pro podzemní vody stanovené v příloze I a prahových hodnot stanovených podle článku 3.
4. V plánech povodí, které mají být předloženy podle článku 13 směrnice 2000/60/ES, členské státy shrnou:
a) jak přispělo hodnocení trendů z jednotlivých monitorovacích míst v rámci útvaru nebo skupiny útvarů podzemních vod k identifikaci trvalého a významného vzestupného trendu, pokud jde o koncentraci nějaké znečišťující látky, nebo jeho změny, v souladu s přílohou V oddílem 2.5 uvedené směrnice, a
b) důvody počátku změny definované podle odstavce 3.
5. Je-li nutné hodnotit dopad stávajících kontaminačních mraků v útvarech podzemních vod, které mohou ohrozit dosažení cílů stanovených v článku 4 směrnice 2000/60/ES, a zejména kontaminačních mraků pocházejících z bodových zdrojů znečištění a kontaminované půdy, provedou členské státy dodatečná hodnocení trendů identifikovaných znečišťujících látek, aby ověřily, zda se tyto mraky z kontaminovaných míst nešíří, nezhoršují chemický stav útvaru nebo skupiny útvarů podzemních vod a nepředstavují riziko pro lidské zdraví a životní prostředí.
Výsledky těchto hodnocení se shrnou v plánech povodí, které mají být předloženy podle článku 13 směrnice 2000/60/ES.
Článek 6
Opatření pro zamezení nebo omezení vstupu znečišťujících látek do podzemních vod
1. Pro dosažení cíle, jímž je zamezení nebo omezení vstupu znečišťujících látek do podzemních vod, stanoveného v čl. 4 odst. 1 písm. b) bodu i) směrnice 2000/60/ES, zajistí členské státy, aby program měření stanovený v souladu s článkem 11 uvedené směrnice zahrnoval:
a) veškerá nezbytná opatření zaměřená na zamezení vstupu jakýchkoli nebezpečných látek do podzemních vod.
Při stanovování těchto látek by se členské státy měly zaměřit především na nebezpečné látky patřící do skupin znečišťujících látek uvedených v bodech 1 až 6 přílohy VIII směrnice 2000/60/ES a na látky patřící do skupin znečišťujících látek uvedených v bodech 7 až 9 uvedené přílohy, kde jsou tyto látky považovány za nebezpečné;
b) ohledně znečišťujících látek uvedených v příloze VIII směrnice 2000/60/ES, které nejsou považovány za nebezpečné, a ohledně jakýchkoli dalších znečišťujících látek neklasifikovaných jako nebezpečné a neuvedených v dané příloze, které podle členských států představují stávající nebo možné riziko znečištění, veškerá opatření nutná k omezení vstupu znečišťujících látek do podzemních vod, aby se zajistilo, že tento vstup nezpůsobí zhoršení dobrého chemického stavu podzemních vod, nevyvolá významný a trvalý vzestupný trend, pokud jde o koncentrace znečišťujících látek v podzemních vodách, ani jiným způsobem nezpůsobí znečištění podzemních vod.
Při těchto opatřeních je třeba zohlednit zavedené osvědčené postupy, včetně osvědčených ekologických postupů a nejlepších dostupných technik stanovených v příslušných právních předpisech Společenství.
Za účelem stanovení opatření uvedených v písmenech a) nebo b) mohou členské státy jako první krok určit okolnosti, za nichž se bude na znečišťující látky vyjmenované v příloze VIII směrnice 2000/60/ES, zejména základní kovy a jejich sloučeniny uvedené v bodě 7 uvedené přílohy, pohlížet jako na nebezpečné nebo nikoli nebezpečné.
2. Vstup znečišťujících látek z difúzních zdrojů znečištění ovlivňující chemické složení podzemních vod bude brán v úvahu, kdykoli to bude technicky možné.
3. Aniž jsou dotčeny jakékoli přísnější požadavky jiných právních předpisů Společenství, mohou členské státy vyjmout z opatření požadovaných v odstavci 1 vstup znečišťujících látek, který je:
a) výsledkem přímého vypouštění povoleného podle čl. 11 odst. 3 písm. j) směrnice 2000/60/ES;
b) podle příslušných orgánů v tak malém množství a koncentraci, že lze vyloučit jakékoli současné nebo budoucí nebezpečí zhoršení jakosti souvisejících podzemních vod;
c) důsledkem havárií nebo mimořádných okolností přírodního původu, které nebylo možné rozumně předvídat, odvrátit nebo zmírnit;
d) výsledkem umělé infiltrace nebo doplňování útvarů podzemních vod povoleného podle čl. 11 odst. 3 písm. f) směrnice 2000/60/ES;
e) podle příslušných orgánů považován za takový, jemuž nebylo možné technicky zamezit nebo jej omezit bez užití:
i) opatření, která by vedla ke zvýšenému ohrožení lidského zdraví nebo kvality životního prostředí jako celku, nebo
ii) nepřiměřeně nákladných opatření k odstranění množství znečišťujících látek z kontaminovaného horninového prostředí nebo půdního podloží, případně k použití jiného způsobu regulace jejich pronikání, nebo
f) důsledkem zákroků týkajících se povrchových vod mimo jiné za účelem zmírnění účinku povodní a období sucha a za účelem správy vod a vodních cest, a to rovněž na mezinárodní úrovni.
Tyto činnosti, včetně uvolňování, bagrování, přemísťování a ukládání sedimentů v povrchových vodách, se provádějí v souladu s obecně závaznými pravidly a případně s povoleními a oprávněními udělovanými na základě těchto pravidel vydaných za tímto účelem členskými státy, za podmínky, že tento vstup neohrožuje dosahování environmentálních cílů stanovených pro dotyčné vodní útvary v souladu s čl. 4 odst.
4. Příslušné orgány členských států povedou seznam výjimek podle odstavce 3, aby je mohly na požádání oznámit Komisi.
Článek 7
Přechodná ustanovení
V období ode dne … [11] do dne 22. prosince 2013 zohlední jakýkoli nový povolovací postup podle článků 4 a 5 směrnice 80/68/EHS požadavky uvedené v článcích 3, 4 a 5 této směrnice.
Článek 8
Technická přizpůsobení
Přílohy II, III a IV mohou být přizpůsobeny vědeckému a technickému pokroku postupem podle čl. 21 odst. 2 směrnice 2000/60/ES, s přihlédnutím k období přezkumu a aktualizace plánů povodí uvedených v čl. 13 odst. 7 uvedené směrnice.
Článek 9
Provádění
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do … [11].
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tyto předpisy přijaté členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 10
Vstup v platnost
Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po zveřejnění v Úředním věstníku Evropské unie.
Článek 11
Určení
Tato směrnice je určena členským státům.
V …
Za Evropský parlament
předseda
…
Za Radu
předseda
…
[1] Úř. věst.
C 112, 30.4.2004, s. 40.
[2] Úř. věst.
C 109, 30.4.2004, s. 29.
[3] Stanovisko Evropského parlamentu ze dne 28. dubna 2005 (Úř. věst.
C 45 E, 23.2.2006, s. 75), společný postoj Rady ze dne 23. ledna 2006 a rozhodnutí Evropského parlamentu ze dne … (dosud nezveřejněné
Společný postoj (ES) č. 5/2006
přijatý Radou dne 23. ledna 2006
s ohledem na přijetí směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/.../ES ze dne ... o zřízení Infrastruktury pro prostorové informace v Evropském společenství (INSPIRE)
(2006/C 126 E/02)
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 175 odst. 1 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru [1],
po konzultaci Výboru regionů,
v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy [2],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Politika Společenství v oblasti životního prostředí se musí zaměřit na vysokou úroveň ochrany s ohledem na rozmanité podmínky v různých oblastech Společenství.
Kromě toho jsou informace, včetně prostorových informací, nezbytné pro vypracování a provádění této politiky a jiných politik Společenství, které musejí v souladu s článkem 6 Smlouvy zahrnovat požadavky na ochranu životního prostředí.
Pro zahrnutí těchto požadavků je třeba vytvořit opatření pro koordinaci mezi uživateli a poskytovateli informací tak, aby bylo možno kombinovat informace a znalosti z různých odvětví.
(2) Podle Šestého akčního programu pro životní prostředí přijatého rozhodnutím Evropského parlamentu a Rady č. 1600/2002/ES [3] je třeba se plně soustředit na zajištění toho, aby tvorba politik Společenství pro oblast životního prostředí byla prováděna integrovaným způsobem zohledňujícím regionální a místní rozdíly.
Řada problémů vyvstává, pokud jde o dostupnost, kvalitu, uspořádání, zpřístupnění a sdílení prostorových informací nezbytných k dosažení cílů stanovených v uvedeném programu.
(3) Problémy týkající se dostupnosti, kvality, uspořádání, zpřístupnění a sdílení prostorových informací jsou společné pro celou řadu oblastí politiky a informací a vznikají na různých úrovních orgánů veřejné správy.
Pro vyřešení těchto problémů jsou nezbytná opatření pro výměnu, sdílení, přístup a používání interoperabilních prostorových dat a služeb založených na prostorových datech na různých úrovních orgánů veřejné správy a v různých odvětvích.
Proto by měla být ve Společenství zřízena infrastruktura pro prostorové informace.
(4) Infrastruktura pro prostorové informace v Evropském společenství (INSPIRE) by měla napomáhat tvorbě politik a činností, které mohou mít přímý nebo nepřímý vliv na životní prostředí.
(5) Základem INSPIRE by měly být infrastruktury pro prostorové informace vybudované členskými státy, které jsou v souladu s obecnými prováděcími pravidly a jsou doplněny opatřeními na úrovni Společenství.
Tato opatření by měla zajistit, aby infrastruktury pro prostorové informace vybudované členskými státy byly slučitelné a aby mohly být používány ve Společenství a v přeshraničním rámci.
(6) Infrastruktury pro prostorové informace v členských státech by měly být navrženy tak, aby zajistily ukládání prostorových dat, jejich dostupnost a uchovávání na nejvhodnější úrovni; aby umožnily kombinovat jednotným způsobem prostorová data pocházející z různých zdrojů ve Společenství a sdílet tato prostorová data několika uživateli a aplikacemi; aby umožnily sdílení prostorových dat, shromážděných na jedné úrovni orgánů veřejné správy, jinými orgány veřejné správy v rozsahu, v jakém tato směrnice ukládá těmto orgánům veřejné správy povinnost sdílet prostorová data; aby zajistily zpřístupnění prostorových dat za podmínek, které příliš neomezí jejich široké užití; aby bylo snadné vyhledat data, která jsou dispozici, vyhodnotit, zda jsou vhodná k danému účelu, a znát podmínky jejich použití.
(7) Prostorové informace, na které se vztahuje tato směrnice, se zčásti překrývají s informacemi, na které se vztahuje směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/4/ES ze dne 28. ledna 2003 o přístupu veřejnosti k informacím o životním prostředí [4].
Touto směrnicí by neměla být dotčena směrnice 2003/4/ES.
(8) Touto směrnicí by neměla být dotčena směrnice Evropského parlamentu a Rady č. 2003/98/ES ze dne 17. listopadu 2003 o opakovaném použití informací veřejného sektoru [5], jejíž cíle doplňují cíle této směrnice.
(9) Zřízení INSPIRE bude představovat významnou přidanou hodnotu pro jiné iniciativy Společenství a bude mít rovněž prospěch z jiných iniciativ Společenství, jako jsou například nařízení Rady (ES) č. 876/2002 ze dne 21. května 2002 o zřízení společného podniku Galileo [6] a sdělení Komise Evropskému parlamentu a Radě "Globální sledování životního prostředí a bezpečnosti (GMES): vybudování kapacity GMES do roku 2008 – (Akční plán (2004–2008))".
Členské státy by měly zvážit možnost používání zpřístupněných dat a služeb ze systémů Galileo a GMES, zejména dat a služeb týkajících se časových a prostorových odkazů z Galilea.
(10) Na vnitrostátní úrovni a na úrovni Společenství vzniká mnoho iniciativ pro sběr, harmonizaci a organizaci šíření nebo používání prostorových informací.
Takové iniciativy mohou být zavedeny právními předpisy Společenství, například rozhodnutím Komise 2000/479/ES ze dne 17. července 2000 o vytvoření Evropského registru emisí znečišťujících látek (EPER) podle článku 15 směrnice Rady 96/61/ES o integrované prevenci a omezování znečištění (IPPC) [7] a nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2152/2003 ze dne 17. listopadu 2003 o monitorování lesů a environmentálních interakcí ve Společenství (Forest Focus) [8], v rámci programů financovaných Společenstvím (např. mapa územního pokrytí (Land Cover) CORINE, informační systém evropské dopravní politiky), nebo mohou vzejít z iniciativ vzniklých na vnitrostátní nebo regionální úrovni.
Tato směrnice bude nejenom doplňovat tyto iniciativy tím, že poskytne rámec, jenž umožní jejich interoperabilitu, ale bude rovněž stavět na stávajících zkušenostech a iniciativách, aniž by kopírovala práci, která již byla vykonána.
(11) Tato směrnice by měla být použita na prostorová data, která jsou držena orgány veřejné správy nebo jejich jménem, a na používání prostorových dat orgány veřejné správy při výkonu jejich veřejných úkolů.
Za určitých podmínek by se však tato směrnice měla rovněž použít na prostorová data, která jsou držena fyzickými nebo právnickými osobami jinými než orgány veřejné správy, pokud o to tyto fyzické nebo právnické osoby požádají.
(12) Tato směrnice by neměla stanovit požadavky na sběr nových dat, ani na podávání těchto informací Komisi, neboť tyto záležitosti jsou upraveny jinými právními předpisy v oblasti životního prostředí.
(13) Vnitrostátní infrastruktury by měly být zaváděny postupně, a proto by tématům prostorových dat, na která se vztahuje tato směrnice, měly být přiděleny různé stupně priority.
Při zavádění je třeba brát ohled na míru, do jaké jsou prostorová data nezbytná pro širokou škálu použití v různých oblastech politik, na prioritu opatření stanovených v rámci politik Společenství, které vyžadují harmonizovaná prostorová data, a na pokrok, kterého již bylo dosaženo díky úsilí o harmonizaci vynaloženém v členských státech.
(14) Časové ztráty a ztráty zdrojů při vyhledávání stávajících prostorových dat nebo při zjišťování, zda mohou být použita k určitému účelu, představují hlavní překážku plného využití dostupných dat.
Členské státy by proto měly poskytnout popis dostupných souborů prostorových dat a služeb založených na prostorových datech v podobě metadat.
(15) Vzhledem k tomu, že široká rozmanitost formátů a struktur, v nichž jsou prostorová data uspořádána a zpřístupněna ve Společenství, brání účinnému vypracování, provádění, sledování a hodnocení právních předpisů Společenství, které mají přímý nebo nepřímý vliv na životní prostředí, měla by být stanovena prováděcí pravidla za účelem usnadnění používání prostorových dat z různých zdrojů v členských státech.
Tato opatření by měla být navržena tak, aby byla zajištěna interoperabilita souborů prostorových dat, a členské státy by měly zajistit, aby všechna data a všechny informace nezbytné k tomu, aby bylo dosaženo interoperability, byly dostupné za podmínek, které neomezují jejich používání za tímto účelem.
(16) Síťové služby jsou nezbytné pro sdílení prostorových dat mezi různými úrovněmi orgánů veřejné správy ve Společenství.
Tyto síťové služby by měly umožnit vyhledávání, transformaci, prohlížení a stahování prostorových dat a spuštění služeb založených na prostorových datech a elektronického obchodu.
Síťové služby by měly pracovat v souladu se společně dohodnutými technickými specifikacemi a minimálními výkonnostními kritérii za účelem zajištění interoperability infrastruktur zřízených členskými státy.
Síť služeb by měla rovněž obsahovat technické předpoklady pro to, aby orgány veřejné správy mohly zpřístupnit své soubory prostorových dat a služby založené na prostorových datech.
(17) Některé soubory prostorových dat a služby založené na prostorových datech související s politikami Společenství, které mají přímý nebo nepřímý vliv na životní prostředí, jsou drženy a spravovány třetími stranami.
Členské státy by proto měly poskytnout třetím stranám možnost přispívat do vnitrostátních infrastruktur, pokud to nebude na úkor soudržnosti a snadného používání prostorových dat a služeb založených na prostorových datech, které jsou součástí těchto infrastruktur.
(18) Zkušenosti členských států ukázaly, že pro úspěšné zavádění infrastruktur pro prostorové informace je důležité, aby byl široké veřejnosti zpřístupněn alespoň minimální počet služeb zdarma.
Členské státy by proto měly zdarma zpřístupnit přinejmenším služby pro vyhledávání souborů prostorových dat.
(19) Aby byly členské státy nápomocny začlenění vnitrostátních infrastruktur do INSPIRE, měly by zpřístupnit své infrastruktury prostřednictvím geoportálu Společenství spravovaného Komisí, jakož i prostřednictvím všech přístupových míst, která se samy rozhodnou spravovat.
(20) Aby členské státy zpřístupnily informace z různých úrovní orgánů veřejné správy, měly by odstranit praktické překážky, na něž narážejí v tomto ohledu orgány veřejné správy na vnitrostátní, regionální a místní úrovni při vykonávání svých veřejných úkolů, které mohou mít přímý nebo nepřímý vliv na životní prostředí.
Tyto praktické překážky by měly být odstraněny tam, kde je třeba tyto informace používat pro veřejné úkoly.
(21) Orgány veřejné správy potřebují mít při vykonávání svých veřejných úkolů snadný přístup k příslušným souborům prostorových dat a službám založeným na prostorových datech.
Tento přístup může být ztížen, pokud závisí na jednotlivých ad hoc jednáních mezi orgány veřejné správy, která se vedou pokaždé, kdy je o přístup požádáno.
Členské státy by měly přijmout nezbytná opatření, aby zabránily těmto praktickým překážkám sdílení dat, například prostřednictvím předběžných dohod mezi orgány veřejné správy.
(22) Mechanismus sdílení souborů prostorových dat a služeb založených na prostorových datech vládou a jinými orgány veřejné správy a fyzickými nebo právnickými osobami vykonávajícími funkce ve veřejné správě podle vnitrostátního práva může zahrnovat zákony a předpisy, licence nebo finanční opatření nebo správní postupy, například za účelem ochrany finanční životaschopnosti orgánů veřejné správy, kterým je uložena povinnost zajišťovat si příjmy, nebo jejichž data jsou například jen částečně dotována členskými státy, takže musí získat zpět nedotované náklady zavedením poplatků pro uživatele, nebo například za účelem uchovávání a aktualizace těchto dat.
(23) Možnost, aby orgány veřejné správy, které poskytují soubory prostorových dat a služby založené na prostorových datech, vydávaly licence na tyto soubory a služby jiným orgánům veřejné správy, které tyto soubory prostorových dat a služby založené na prostorových datech používají, a aby od nich požadovaly platby, by mohla být stanovena v opatřeních přijatých členskými státy v rámci jejich právních předpisů pro provedení do vnitrostátního práva.
(24) Ustanovení čl. 13 odst. 1 písm. f) a čl. 17 odst. 1 by měla být prováděna a uplatňována při plném dodržování zásad týkajících se ochrany osobních údajů v souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 95/46/ES ze dne 24. října 1995 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů [9].
(25) Rámce pro sdílení prostorových dat orgány veřejné správy, pro které tato směrnice ukládá povinnost sdílení, by měly být neutrální nejen s ohledem na orgány veřejné správy v rámci členského státu, ale i s ohledem na orgány veřejné správy v jiných členských státech a na orgány Společenství.
Vzhledem k tomu, že orgány a instituce Společenství potřebují často začlenit a vyhodnotit prostorové informace ze všech členských států, měly by mít možnost získat přístup k prostorovým datům a službám založeným na prostorových datech a používat je v souladu s harmonizovanými podmínkami.
(26) Za účelem podpory rozvoje služeb s přidanou hodnotou třetími stranami ve prospěch jak orgánů veřejné správy, tak i veřejnosti, je nezbytné usnadnit přístup k prostorovým datům, jež přesahují správní nebo vnitrostátní hranice.
(27) Účinné zavedení infrastruktur pro prostorové informace vyžaduje koordinaci ze strany všech subjektů, které mají zájem na zřízení takových infrastruktur, ať jako přispěvatelé nebo uživatelé.
Vhodné koordinační struktury by proto měly být zřízeny jak v členských státech, tak i na úrovni Společenství.
(28) Aby se využilo stávající úrovně techniky a skutečných zkušeností s informačními infrastrukturami, měla by se opatření nezbytná k provádění této směrnice opírat o mezinárodní normy a normy přijaté evropskými orgány pro normalizaci v souladu s postupem stanoveným ve směrnici Evropského parlamentu a Rady 98/34/ES ze dne 22. června 1998 o postupu při poskytování informací v oblasti norem a technických předpisů [10] a předpisů pro služby informační společnosti.
(29) Vzhledem k tomu, že Evropská agentura pro životní prostředí zřízená nařízením Rady (EHS) č. 1210/90 ze dne 7. května 1990 o zřízení Evropské agentury pro životní prostředí a Evropské informační a pozorovací sítě pro životní prostředí [11] má za úkol poskytovat Společenství objektivní, spolehlivé a srovnatelné informace o životním prostředí na úrovni Společenství a má za cíl mimo jiné zlepšit tok informací souvisejících s politikou životního prostředí mezi členskými státy a orgány Společenství, měla by aktivně přispívat k provádění této směrnice.
(30) Podle bodu 34 interinstitucionální dohody o zdokonalení tvorby právních předpisů [12] se členské státy vybízejí k tomu, aby pro sebe a v zájmu Společenství vypracovávaly vlastní tabulky, z nichž bude co možná nejvíce patrný vzájemný vztah mezi touto směrnicí a prováděcími opatřeními, a aby tyto tabulky zveřejňovaly.
(31) Opatření nezbytná k provedení této směrnice by měla být přijata v souladu s rozhodnutím Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [13].
(32) Přípravná práce pro rozhodnutí o provádění této směrnice a pro budoucí vývoj INSPIRE vyžaduje neustálé sledování provádění této směrnice a pravidelné předkládání zpráv.
(33) Jelikož cíle této směrnice, tedy zřízení INSPIRE, nemůže být z důvodu nadnárodních aspektů a obecné potřeby koordinovat v rámci Společenství podmínky přístupu k prostorovým informacím, jejich výměny a sdílení uspokojivě dosaženo na úrovni členských států, a proto ho může být lépe dosaženo na úrovni Společenství, může Společenství přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy.
V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje tato směrnice rámec toho, co je pro dosažení tohoto cíle nezbytné,
PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:
KAPITOLA I
OBECNÁ USTANOVENÍ
Článek 1
1. Tato směrnice stanoví obecná pravidla pro zřízení Infrastruktury pro prostorové informace v Evropském společenství (dále jen "INSPIRE") pro účely politik Společenství v oblasti životního prostředí a politik nebo činností, které mohou mít vliv na životní prostředí.
2. INSPIRE je založena na infrastrukturách pro prostorové informace zřízených a spravovaných členskými státy.
Článek 2
Touto směrnicí nejsou dotčeny směrnice 2003/4/ES a 2003/98/ES.
Článek 3
Pro účely této směrnice se rozumí:
1. "infrastrukturou pro prostorové informace" metadata, soubory prostorových dat a služby založené na prostorových datech; síťové služby a technologie; dohody o sdílení, přístupu a používání; dále mechanismy koordinace a sledování, procesy a postupy zavedené, prováděné nebo zpřístupněné v souladu s tímto nařízením;
2. "prostorovými daty" data, jež přímo nebo nepřímo odkazují na konkrétní polohu nebo zeměpisnou oblast;
3. "souborem prostorových dat" identifikovatelná skupina prostorových dat;
4. "službami založenými na prostorových datech" možné formy zpracování prostorových dat obsažených v souborech prostorových dat nebo souvisejících metadat prostřednictvím počítačové aplikace;
5. "geoobjektem" abstraktní zobrazení jevu reálného světa související s určitou polohou nebo zeměpisnou oblastí;
6. "metadaty" informace, které popisují soubory prostorových dat nebo služby založené na prostorových datech a které umožňují jejich vyhledávání, třídění a používání;
7. "interoperabilitou" možnost kombinace souborů prostorových dat a vzájemné komunikace mezi službami bez opakovaných ručních zásahů tak, aby bylo dosaženo soudržného výsledku a aby byla zvýšena přidaná hodnota souborů prostorových dat a služeb založených na prostorových datech;
8. "geoportálem INSPIRE" internetová stránka nebo podobné rozhraní zajišťující přístup ke službám uvedeným v čl. 11 odst.
9. "orgánem veřejné správy":
a) vláda nebo jiný orgán veřejné správy, včetně veřejných poradních subjektů na vnitrostátní, regionální nebo místní úrovni,
b) každá fyzická nebo právnická osoba vykonávající funkci veřejné správy podle vnitrostátních právních předpisů, včetně zvláštních povinností, činností nebo služeb, které se vztahují k životnímu prostředí, a
c) každá fyzická nebo právnická osoba, která je veřejně odpovědná nebo vykonává funkci nebo poskytuje veřejné služby ve vztahu k životnímu prostředí, řízená subjektem nebo osobou spadající pod písmena a) nebo b).
Členské státy mohou stanovit, že za orgány veřejné správy se pro účely této směrnice nepovažují jejich instituce nebo subjekty, pokud jednají v soudní nebo zákonodárné funkci;
10. "třetí stranou" fyzická nebo právnická osoba, jež není orgánem veřejné správy.
Článek 4
1. Tato směrnice upravuje soubory prostorových dat, které splňují tyto podmínky:
a) vztahují se k oblasti, ve které stát má nebo vykonává svrchovaná práva;
b) jsou v elektronické podobě;
c) jsou drženy:
i) orgánem veřejné správy poté, co byly orgánem veřejné správy vytvořeny nebo přijaty, nebo jsou tímto orgánem spravovány nebo aktualizovány a spadají do oblasti jeho veřejných úkolů,
ii) třetí stranou, jíž byla síť zpřístupněna v souladu s článkem 12;
d) týkají se jednoho nebo více témat uvedených v příloze I, II nebo III.
2. Pokud je více totožných kopií stejného souboru prostorových dat drženo různými orgány veřejné správy nebo jejich jménem, použije se tato směrnice pouze na referenční znění, z něhož jednotlivé kopie vycházejí.
3. Tato směrnice upravuje také služby založené na prostorových datech týkající se dat obsažených v souborech prostorových dat uvedených v odstavci 1.
4. Tato směrnice nevyžaduje sběr nových prostorových dat.
5. Se soubory prostorových dat, které splňují podmínky uvedené v odst. 1 písm. c), avšak práva duševního vlastnictví k nim přísluší třetí straně, může orgán veřejné správy zacházet podle této směrnice pouze se souhlasem této třetí strany.
6. Odchylně od odstavce 1 upravuje tato směrnice soubory prostorových dat držené orgánem veřejné správy nebo jménem takového orgánu, působícího na nejnižší úrovni veřejné správy v členském státě, pouze v případě, že tento členský stát přijal příslušné právní a správní předpisy vyžadující jejich sběr nebo šíření.
7. Technický popis témat dat uvedený v přílohách I, II a III může být upraven postupem podle čl. 22 odst. 2, aby byla zohledněna vyvíjející se potřeba prostorových dat pro účely politik Společenství s dopadem na životní prostředí.
KAPITOLA II
METADATA
Článek 5
1. Členské státy zajistí vytvoření metadat pro soubory prostorových dat a služby založené na prostorových datech odpovídajících tématům uvedeným v přílohách I, II a III, a pravidelnou aktualizaci těchto metadat.
2. Metadata zahrnují informace o:
a) souladu souborů prostorových dat s prováděcími pravidly uvedenými v čl. 7 odst. 1;
b) podmínkách pro přístup k souborům prostorových dat a službám založeným na prostorových datech a jejich používání, a popřípadě o odpovídajících poplatcích;
c) kvalitě prostorových dat, včetně informací o tom, zda jsou ověřená;
d) orgánech veřejné správy, které jsou pověřeny vytvářením, řízením, aktualizací a distribucí souborů prostorových dat a služeb založených na prostorových datech;
e) omezeních přístupu veřejnosti a o důvodech takového omezení v souladu s článkem 13.
3. Členské státy přijmou nezbytná opatření k zajištění úplnosti a dostatečné kvality metadat pro splnění úkolu uvedeného v čl. 3 bodu 6.
4. Prováděcí pravidla k tomuto článku se přijmou postupem podle čl. 22 odst. 2 do … [14]. Tato pravidla zohlední odpovídající stávající mezinárodní normy a uživatelské požadavky.
Článek 6
Členské státy vytvoří metadata uvedená v článku 5 v souladu s tímto časovým rozvrhem:
a) v případě souborů prostorových dat odpovídajících tématům uvedeným v přílohách I a II do 2 let ode dne přijetí prováděcích pravidel v souladu s čl. 5 odst. 4;
b) v případě souborů prostorových dat odpovídajících tématům uvedeným v příloze III do 5 let ode dne přijetí prováděcích pravidel v souladu s čl. 5 odst. 4.
KAPITOLA III
INTEROPERABILITA SOUBORŮ PROSTOROVÝCH DAT A SLUŽEB ZALOŽENÝCH NA PROSTOROVÝCH DATECH
Článek 7
Prováděcí pravidla stanovující technická opatření pro interoperabilitu a tam, kde je to prakticky možné, pro harmonizaci souborů prostorových dat a služeb založených na prostorových datech budou přijata postupem podle čl. 22 odst.
2. Při vypracování prováděcích pravidel se přihlíží k odpovídajícím uživatelským požadavkům, předloženým podnětům a k mezinárodním normám pro harmonizaci souborů prostorových dat, jakož i k proveditelnosti a poměru nákladů a přínosů.
V případě, že organizace zřízené podle mezinárodního práva přijaly příslušné normy k zajištění interoperability nebo harmonizace souborů prostorových dat a služeb založených na prostorových datech, budou tyto normy začleněny a prováděcí pravidla uvedená v tomto odstavci budou případně obsahovat odkaz na stávající technické prostředky.
2. Komise provede analýzu proveditelnosti a analýzu odhadovaných nákladů a přínosů, které budou základem pro vypracování návrhů těchto prováděcích pravidel.
Členské státy poskytnou Komisi na požádání informace nezbytné k tomu, aby mohla tuto analýzu připravit.
Při navrhování těchto pravidel konzultuje Komise se členskými státy v rámci výboru uvedeného v článku 22 odst. 1 výsledky své analýzy.
Přijetí těchto pravidel nepovede k nadměrným nákladům členských států.
3. Členské státy v proveditelném rozsahu zajistí, aby nově získané nebo aktualizované soubory prostorových dat a odpovídající služby založené na prostorových datech byly v souladu s prováděcími pravidly uvedenými v odstavci 1 během dvou let po jejich přijetí a aby ostatní soubory prostorových dat a služby založené na prostorových datech byly v souladu s prováděcími pravidly během sedmi let po jejich přijetí.
4. Prováděcí pravidla uvedená v odstavci 1 zahrnují definici a klasifikaci geoobjektů vztahující se k souborům prostorových dat souvisejícím s tématy uvedenými v příloze I, II nebo III a způsob, jakým je pro tato prostorová data provedena přímá lokalizace.
5. Zástupci členských států na vnitrostátní, regionální a místní úrovni, jakož i jiné fyzické nebo právnické osoby se zájmem o dotyčná prostorová data z titulu role, kterou hrají v rámci infrastruktury pro prostorové informace, včetně uživatelů, výrobců, poskytovatelů služeb s přidanou hodnotou nebo koordinačních orgánů, se mohou v souladu s platnými pravidly zúčastnit přípravných jednání o obsahu prováděcích pravidel, uvedených v odstavci 1, před jejich projednáním ve výboru uvedeném v čl. 22 odst. 1.
Článek 8
1. V případě souborů prostorových dat odpovídajících jednomu nebo více tématům uvedeným v příloze I nebo II musejí prováděcí pravidla podle čl. 7 odst. 1 splňovat podmínky stanovené v odstavcích 2, 3 a 4 tohoto článku.
2. Prováděcí pravidla upravují tyto aspekty prostorových dat:
a) řešení k zajištění jednoznačného určování geoobjektů, k nimž mohou být vyznačeny identifikátory používané ve stávajících vnitrostátních systémech, aby mezi nimi byla zajištěna interoperabilita;
b) vztah mezi geoobjekty;
c) klíčové atributy a odpovídající vícejazyčné výkladové slovníky běžně vyžadované u politik, které mohou mít vliv na životní prostředí;
d) informace o časovém rozměru dat;
e) aktualizace dat.
3. Prováděcí pravidla jsou navržena tak, aby byla zajištěna spojitost mezi jednotlivými informacemi, které odkazují na totožnou polohu, nebo mezi jednotlivými informacemi, které odkazují na totožný objekt zobrazený v různých měřítcích.
4. Prováděcí pravidla jsou navržena tak, aby informace odvozené z různých souborů prostorových dat byly srovnatelné, pokud jde o aspekty uvedené v čl. 7 odst. 4 a v odstavci 2 tohoto článku.
Článek 9
Prováděcí pravidla uvedená v čl. 7 odst. 1 se přijmou v souladu s tímto časovým rozvrhem:
a) nejpozději do … [15] v případě souborů prostorových dat odpovídajících tématům uvedeným v příloze I;
b) nejpozději do … [16] v případě souborů prostorových dat odpovídajících tématům uvedeným v přílohách II nebo III.
Článek 10
1. Členské státy zajistí zpřístupnění veškerých informací, včetně údajů, kódů a technických klasifikací nezbytných k souladu s prováděcími pravidly podle čl. 7 odst. 1, orgánům veřejné správy nebo třetím stranám za podmínek, jež neomezí jejich použití k tomuto účelu.
2. Aby byla zajištěna soudržnost prostorových dat, která se vztahují ke geografickým útvarům, jež svou polohou přesahují hranici mezi dvěma nebo více členskými státy, rozhodnou případně členské státy po vzájemné dohodě o znázornění a poloze takovýchto společných útvarů.
KAPITOLA IV
SÍŤOVÉ SLUŽBY
Článek 11
1. Členské státy zřídí a provozují síť následujících služeb určených pro soubory prostorových dat a služby založené na prostorových datech, pro které byla v souladu s touto směrnicí vytvořena metadata:
a) vyhledávací služby umožňující vyhledání souborů prostorových dat a služeb založených na prostorových datech na základě obsahu odpovídajících metadat a umožňující zobrazení obsahu metadat;
b) prohlížecí služby umožňující alespoň zobrazit, procházet, přiblížit/oddálit, posouvat nebo překrývat zobrazitelné soubory prostorových dat a zobrazit vysvětlivky a jakýkoli další významný obsah metadat;
c) služby stahování dat umožňující stažení úplných souborů prostorových dat nebo jejich částí a tam, kde je to prakticky možné, přímý přístup k nim;
d) transformační služby umožňující, aby soubory prostorových dat byly transformovány za účelem dosažení interoperability;
e) služby umožňující spuštění služeb založených na prostorových datech.
Tyto služby zohlední příslušné uživatelské požadavky a umožní snadné užívání, přístup veřejnosti a dostupnost prostřednictvím internetu nebo jiného vhodného telekomunikačního prostředku.
2. Pro účely služeb uvedených v odst. 1 písm. a) se zavede alespoň tato kombinace vyhledávacích kritérií:
a) klíčová slova;
b) klasifikace prostorových dat a služeb;
c) kvalita prostorových dat, včetně informací o tom, zda jsou ověřená;
d) stupeň souladu s prováděcími pravidly podle čl. 7 odst. 1;
e) zeměpisná poloha;
f) podmínky pro přístup k souborům prostorových dat a službám založeným na prostorových datech a podmínky pro jejich použití;
g) orgány veřejné správy, které jsou pověřeny vytvářením, řízením, aktualizací a distribucí souborů prostorových dat a služeb založených na prostorových datech.
3. Transformační služby uvedené v odst. 1 písm. d) se kombinují s jinými službami uvedenými v tomto odstavci způsobem, který umožní provozování všech těchto služeb v souladu s prováděcími pravidly přijatými postupem podle čl. 7 odst. 1.
Článek 12
Členské státy zajistí orgánům veřejné správy, aby měly z technického hlediska možnost provázat své soubory prostorových dat a služby založené na prostorových datech se sítí uvedenou v čl. 11 odst.
1. Tato služba se rovněž na vyžádání zpřístupní třetím stranám, jejichž soubory prostorových dat a služby založené na prostorových datech jsou v souladu s prováděcími pravidly, kterými se stanoví povinnosti zejména pokud jde o metadata, síťové služby a interoperabilitu.
Článek 13
1. Odchylně od čl. 11 odst. 1 mohou členské státy omezit přístup veřejnosti k souborům prostorových dat a službám založeným na prostorových datech prostřednictvím služeb uvedených v čl. 11 odst. 1 písm. a) až e) nebo ke službám elektronického obchodu uvedeným v čl. 14 odst. 3, pokud by takový přístup mohl nepříznivě ovlivnit:
a) utajení jednání orgánů veřejné správy, je-li toto utajení stanoveno zákonem;
b) mezinárodní vztahy, veřejnou bezpečnost nebo národní obranu;
c) výkon spravedlnosti, právo každého na spravedlivé soudní řízení nebo způsobilost orgánu veřejné správy k provádění trestního nebo disciplinárního šetření;
d) utajení obchodních nebo průmyslových informací, je-li toto utajení stanoveno vnitrostátním právem nebo právními předpisy Společenství za účelem ochrany oprávněných hospodářských zájmů, včetně veřejného zájmu na důvěrnost statistických údajů a utajení daňových údajů;
e) práva duševního vlastnictví;
f) utajení osobních údajů a/nebo spisů týkajících se fyzické osoby, pokud tato osoba nedala svolení ke zveřejnění těchto informací, je-li toto utajení stanoveno vnitrostátním právem nebo právními předpisy Společenství;
g) zájmy nebo ochranu jakékoli osoby, která poskytla požadované informace dobrovolně, aniž by měla, nebo mohla mít zákonnou povinnost tyto informace poskytnout, ledaže tato osoba dala k poskytnutí dotyčných informací svolení;
h) ochranu životního prostředí, kterého se tyto informací týkají, jako například místo výskytu vzácných druhů.
2. Důvody omezení přístupu stanovené v odstavci 1 se vykládají restriktivním způsobem a s přihlédnutím k veřejnému zájmu, kterému je poskytnutím přístupu k informacím v daném případě vyhověno.
V každém z jednotlivých případů je třeba poměřit veřejný zájem, kterému je zpřístupněním dat vyhověno, se zájmem přístup k těmto informacím omezit nebo podmínit.
Členské státy nemohou na základě odst. 1 písm. a), d), f), g) a h) omezit přístup k informacím o emisích do životního prostředí.
V případě důvodů pro omezení přístupu podle odst. 1 písm. d) nebo f) se však první pododstavec tohoto odstavce použije pouze v případě, že přístup uvedený v odstavci 1 se týká informací o životním prostředí vymezených v čl. 2 odst. 1 směrnice 2003/4/ES.
3. V tomto rámci a pro účely používání odst. 1 písm. f) zajistí členské státy soulad s požadavky směrnice 95/46/ES.
Článek 14
1. Členské státy zajistí, aby:
a) služby uvedené v čl. 11 odst. 1 písm. a) byly přístupny veřejnosti zdarma;
b) služby uvedené v čl. 11 odst.
1 písm. b) byly zpravidla přístupny veřejnosti zdarma. Nicméně v případech, kdy jsou poplatky nebo licence základním předpokladem zachování souborů prostorových dat a služeb založených na prostorových datech nebo plnění požadavků stávajících mezinárodních infrastruktur pro prostorové informace udržitelným způsobem, mohou členské státy uplatňovat poplatky nebo licence buď na osoby poskytující službu veřejnosti, nebo, rozhodne-li tak poskytovatel služeb, na samotnou veřejnost.
2. Data zpřístupněná prohlížecími službami uvedenými v čl. 11 odst. 1 písm. b) mohou být ve formě zabraňující opětovnému použití pro obchodní účely.
3. Vybírají-li orgány veřejné správy poplatky za služby uvedené v čl. 11 odst. 1 písm. b), c) nebo e), členské státy zajistí, aby byly k dispozici služby elektronického obchodu. Tyto služby mohou být chráněny prohlášeními o vyloučení odpovědnosti nebo záruk, elektronickým souhlasem s licenčními podmínkami nebo licencemi.
Článek 15
1. Komise zřídí a provozuje geoportál INSPIRE na úrovni Společenství.
2. Členské státy zajistí přístup ke službám uvedeným v čl. 11 odst. 1 prostřednictvím geoportálu INSPIRE uvedeného v odstavci 1. Členské státy mohou rovněž zajistit přístup k těmto službám prostřednictvím vlastního přístupového rozhraní.
Článek 16
Prováděcí pravidla k této kapitole budou přijata postupem podle článku 22 odst. 2 a zejména stanoví:
a) technické specifikace služeb uvedených v článcích 11 a 12 a minimální výkonnostní kritéria těchto služeb s ohledem na stávající požadavky na podávání zpráv a doporučení přijatá v rámci právních předpisů Společenství v oblasti životního prostředí, stávající služby elektronického obchodu a technologický pokrok;
b) závazky uvedené v článku 12.
KAPITOLA V
SDÍLENÍ DAT
Článek 17
1. Každý členský stát přijme opatření ke sdílení souborů prostorových dat a služeb založených na prostorových datech jeho orgány veřejné správy uvedenými v čl.
3 bodu 9 písm. a) a b). Tato opatření umožní těmto orgánům veřejné správy přístup k souborům prostorových dat a službám založeným na prostorových datech a výměnu a používání těchto souborů a služeb za účelem plnění veřejných úkolů, které mohou mít vliv na životní prostředí.
2. Opatření uvedená v odstavci 1 předem vylučují jakákoli omezení, která by při užívání mohla vést ke vzniku praktických překážek pro sdílení souborů prostorových dat a služeb založených na prostorových datech.
3. Ustanovení odstavce 2 nebrání orgánům veřejné správy, které poskytují soubory prostorových dat a služby založené na prostorových datech, aby vydávaly licence na tyto soubory a služby orgánům veřejné správy nebo orgánům a institucím Společenství, které tyto soubory prostorových dat a služby založené na prostorových datech používají, nebo aby od nich požadovaly platby.
4. Opatření ke sdílení souborů prostorových dat a služeb založených na prostorových datech podle odstavců 1, 2 a 3 by měla být přístupná orgánům veřejné správy uvedeným v čl. 3 bodu 9 písm. a) a b) jiných členských států a orgánům a institucím Společenství pro účely veřejných úkolů, které mohou mít vliv na životní prostředí.
5. Opatření ke sdílení souborů prostorových dat a služeb založených na prostorových datech podle odstavců 1, 2 a 3 by měla být přístupná na základě vzájemnosti a rovnoprávnosti orgánům zřízeným mezinárodními dohodami, jejichž smluvními stranami jsou Společenství a členské státy, pro účely úkolů, které mohou mít vliv na životní prostředí.
6. Jsou-li opatření ke sdílení prostorových souborů a služeb podle odstavců 1, 2 a 3 zpřístupněna v souladu s odstavci 4 a 5, mohou být tato opatření doplněna požadavky jednotlivých států podmiňujícími jejich použití.
7. Odchylně od tohoto článku mohou členské státy omezit sdílení, pokud by ohrozilo průběh soudního řízení, veřejnou bezpečnost, národní obranu nebo mezinárodní vztahy.
8. Aniž je dotčen odstavec 3, poskytnou členské státy orgánům a institucím Společenství přístup k souborům prostorových dat a službám založeným na prostorových datech v souladu s harmonizovanými podmínkami. Prováděcí opatření pro tyto podmínky budou přijata postupem uvedeným v čl. 22 odst. 2.
9. Tento článek nemá vliv na existenci ani vlastnictví práv duševního vlastnictví orgánů veřejné správy.
KAPITOLA VI
KOORDINACE A DOPLŇKOVÁ OPATŘENÍ
Článek 18
Členské státy zajistí, aby byly určeny příslušné struktury a mechanismy pro koordinaci příspěvků všech subjektů zainteresovaných na infrastruktuře pro prostorové informace členských států.
Tyto struktury koordinují příspěvky mimo jiné uživatelů, výrobců, poskytovatelů služeb s přidanou hodnotou a koordinačních orgánů, týkající se identifikace příslušných souborů dat, potřeb uživatelů, poskytování informací o stávajících postupech a poskytování zpětné vazby o provádění této směrnice.
Článek 19
1. Komise odpovídá za koordinaci INSPIRE na úrovni Společenství a za tímto účelem jsou jí nápomocny příslušné organizace a zejména Evropská agentura pro životní prostředí.
2. Každý členský stát určí kontaktní místo, obvykle orgán veřejné správy, který odpovídá za styk s Komisí v záležitostech týkajících se k této směrnice.
Článek 20
Prováděcí pravidla podle této směrnice náležitě zohlední normy přijaté evropskými orgány pro normalizaci v souladu s postupem stanoveným ve směrnici 98/34/ES, jakož i mezinárodní normy.
KAPITOLA VII
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 21
1. Členské státy sledují zavádění a využití svých infrastruktur pro prostorové informace.
K výsledkům tohoto sledování mají Komise a veřejnost nepřetržitý přístup.
2. Nejpozději do … [17] zašlou členské státy Komisi zprávu zahrnující souhrnný popis:
a) způsobu koordinace mezi veřejnými poskytovateli a uživateli souborů prostorových dat a služeb založených na prostorových datech a zprostředkovatelskými orgány, a popis vztahů s třetími stranami a způsobu zajištění kvality, pokud je to prakticky možné;
b) příspěvku orgánů veřejné správy nebo třetích stran k fungování a koordinaci infrastruktury pro prostorové informace;
c) informací o využití infrastruktury pro prostorové informace;
d) dohod o sdílení dat mezi orgány veřejné správy;
e) nákladů a přínosů spojených s prováděním této směrnice.
3. Každé tři roky, nejpozději však … [18], zašlou členské státy Komisi zprávu obsahující aktualizované informace související s body uvedenými v odstavci 2.
4. Prováděcí pravidla k tomuto článku se přijmou postupem podle čl. 22 odst. 2.
Článek 22
1. Komisi je nápomocen výbor.
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 5 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES s ohledem na článek 8 zmíněného rozhodnutí.
Doba uvedená v čl. 5 odst. 6 rozhodnutí 1999/468/ES je tři měsíce.
3. Výbor přijme svůj jednací řád.
Článek 23
Do … [19] a poté každých šest let předkládá Komise Evropskému parlamentu a Radě zprávu o provádění této směrnice založenou mimo jiné na zprávách členských států v souladu s čl. 21 odst. 2 a 3.
V případě potřeby je zpráva doplněna návrhy opatření Společenství.
Článek 24
1. Členské státy přijmou právní a správní předpisy nezbytné k dosažení souladu s touto směrnicí do … [17].
Uvedené předpisy přijaté členskými státy musejí obsahovat odkaz na tuto směrnici, nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 25
Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Článek 26
Tato směrnice je určena členským státům.
Společný postoj (ES) č. 6/2006
přijatý Radou dne 10. března 2006
s ohledem na přijetí směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/.../ES ze dne ... o zavedení zásady rovných příležitostí a rovného zacházení pro muže a ženy v oblasti zaměstnání a povolání (přepracované znění)
(2006/C 126 E/03)
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 141 odst. 3 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru [1],
v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy [2],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Směrnice Rady 76/207/EHS ze dne 9. února 1976 o zavedení zásady rovného zacházení pro muže a ženy, pokud jde o přístup k zaměstnání, odbornému vzdělávání a postupu v zaměstnání a o pracovní podmínky [3], a směrnice Rady 86/378/EHS ze dne 24. července 1986 o zavedení zásady rovného zacházení pro muže a ženy v systémech sociálního zabezpečení pracovníků [4] byly podstatným způsobem změněny [5].
Směrnice Rady 75/117/EHS ze dne 10. února 1975 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se uplatňování zásady stejné odměny za práci pro muže a ženy [6] a směrnice Rady 97/80/ES ze dne 15. prosince 1997 o důkazním břemenu v případech diskriminace na základě pohlaví [7] rovněž obsahují ustanovení, jejichž účelem je zavedení zásady rovného zacházení s muži a ženami.
Jelikož se v uvedených směrnicích nyní provádějí další změny, měly by být uvedené směrnice v zájmu srozumitelnosti přepracovány sloučením hlavních předpisů v této oblasti a některých nových prvků vyplývajících z judikatury Soudního dvora Evropských společenství (dále jen "Soudní dvůr") do jednoho dokumentu.
(2) Rovnost mezi muži a ženami je základní zásadou práva Společenství podle článku 2 a čl. 3 odst.
2 Smlouvy a judikatury Soudního dvora. Tato ustanovení Smlouvy prohlašují rovnost mezi muži a ženami za "poslání" a "cíl" Společenství a ukládají pozitivní závazek podporovat ji při všech svých činnostech.
(3) Soudní dvůr se usnesl na tom, že oblast působnosti zásady rovného zacházení s muži a ženami nelze omezit na zákaz diskriminace založené na skutečnosti, že osoba je jednoho či druhého pohlaví.
S přihlédnutím k účelu a povaze práv, které se snaží chránit, se rovněž vztahuje na diskriminaci plynoucí ze změny pohlaví osoby.
(4) Ustanovení čl. 141 odst. 3 Smlouvy nyní stanoví konkrétní právní základ pro přijímání opatření Společenství, kterými se zajistí uplatňování zásady rovných příležitostí a rovného zacházení v oblasti zaměstnání a povolání, včetně zásady stejné odměny za stejnou nebo rovnocennou práci.
(5) Články 21 a 23 Listiny základních práv Evropské unie rovněž zakazují jakoukoli diskriminaci na základě pohlaví a ustanovují právo na rovné zacházení s muži a ženami ve všech oblastech, včetně zaměstnání, práce a odměny za práci.
(6) Obtěžování a sexuální obtěžování odporují zásadě rovného zacházení s muži a ženami, a pro účely této směrnice představují diskriminaci na základě pohlaví.
Tyto formy diskriminace se nevyskytují pouze na pracovišti, ale také v souvislosti s přístupem k zaměstnání, odbornému vzdělávání a postupu v zaměstnání.
Měly by proto být zakázány a měly by se na ně vztahovat účinné, přiměřené a odrazující sankce.
(7) V této souvislosti by zaměstnavatelé a osoby odpovědné za odborné vzdělávání měli být podporováni v přijímání opatření pro boj proti všem formám diskriminace na základě pohlaví a zejména v přijímání preventivních opatření proti obtěžování a sexuálnímu obtěžování na pracovišti, v přístupu k zaměstnání, odbornému vzdělávání a postupu v zaměstnání, v souladu s vnitrostátními právními předpisy a zvyklostmi.
(8) Zásada stejné odměny za stejnou nebo rovnocennou práci stanovená článkem 141 Smlouvy a rozvíjená ustálenou judikaturou Soudního dvora představuje významné hledisko zásady rovného zacházení s muži a ženami a podstatnou a nezbytnou součást acquis communautaire, včetně judikatury Soudního dvora týkající se diskriminace na základě pohlaví.
Je proto vhodné přijmout další ustanovení k jejímu provádění.
(9) V souladu s ustálenou judikaturou Soudního dvora by mělo být za účelem ověření toho, zda pracovníci vykonávají stejnou nebo rovnocennou práci, určeno, zda lze s ohledem na řadu faktorů včetně povahy práce, odborného vzdělávání a pracovních podmínek považovat situaci pracovníků za srovnatelnou.
(10) Soudní dvůr shledal, že za jistých okolností se zásada stejné odměny neomezuje pouze na situace, kdy muži a ženy pracují pro stejného zaměstnavatele.
(11) Členské státy by ve spolupráci se sociálními partnery měly pokračovat v řešení problému přetrvávajících rozdílů ve mzdách založených na pohlaví a přetrvávající segregace mužů a žen na pracovním trhu, například zaváděním pružných úprav pracovní doby, které umožní mužům i ženám lépe sladit rodinný a pracovní život.
To by mohlo rovněž zahrnovat vhodnou úpravu rodičovské dovolené, již by si mohl vybrat kterýkoli z rodičů, a zřizování dostupných a cenově přístupných zařízení péče o děti a vyživované osoby.
(12) Měla by být přijata zvláštní opatření zajišťující provádění zásady rovného zacházení v systémech sociálního zabezpečení pracovníků a jasněji vymezující její rozsah.
(13) V rozsudku ze dne 17. května 1990 ve věci C-262/88 [8] rozhodl Soudní dvůr, že všechny formy zaměstnaneckých důchodů tvoří součást odměny ve smyslu článku 141 Smlouvy.
(14) Ačkoli pojem odměny ve smyslu článku 141 Smlouvy nezahrnuje dávky sociálního zabezpečení, je nyní jasně stanoveno, že zásada stejné odměny se vztahuje na důchodový systém pro státní zaměstnance, pokud dávky, které mají být v rámci tohoto systému vypláceny, jsou pracovníkovi vypláceny na základě jeho zaměstnaneckého poměru s veřejným zaměstnavatelem, bez ohledu na skutečnost, že tento systém je součástí všeobecného zákonného systému.
Podle rozsudků Soudního dvora ve věcech C-7/93 [9] a C-351/00 [10] bude tato podmínka splněna, pokud se důchodový systém týká určité kategorie pracovníků a pokud dávky přímo souvisejí s dobami zaměstnání a jsou vypočítávány na základě posledního platu státního zaměstnance.
Z důvodu srozumitelnosti je proto vhodné přijmout za tímto účelem zvláštní ustanovení.
(15) Soudní dvůr potvrdil, že zatímco se na příspěvky pracujících mužů a žen do dávkově definovaného důchodového systému vztahuje článek 141 Smlouvy, nemá být nerovnost příspěvků placených zaměstnavateli v rámci dávkově definovaných systémů financovaných shromažďováním kapitálu, která je způsobena používáním pojistně matematických faktorů rozlišujících pohlaví, posuzována s přihlédnutím k témuž ustanovení.
(16) Určité prvky, jako je přeměna části pravidelných důchodů na kapitál, převod nároků na důchod, pozůstalostní důchod vyplacený oprávněné osobě v případě, že se zřekne části každoročně vypláceného důchodu, nebo snížený důchod, pokud se pracovník rozhodne pro předčasný odchod do důchodu, mohou být například v případě dávkově definovaných systémů financovaných shromažďováním kapitálu nerovné, pokud nerovnost částek vyplývá z účinků použití pojistně matematických faktorů, které v době zavádění financování systému rozlišují podle pohlaví.
(17) Má se za to, že dávky, které mají být vypláceny ze systémů sociálního zabezpečení pracovníků, nelze považovat za odměnu, pokud jsou vypláceny za doby zaměstnání před 17. květnem 1990, s výjimkou případu pracovníků nebo osob uplatňujících nárok za ně, kteří před tímto dnem zahájili soudní řízení nebo uplatnili rovnocenný nárok podle platných vnitrostátních právních předpisů.
Proto je nutné omezit odpovídajícím způsobem provádění zásady rovného zacházení.
(18) Soudní dvůr důsledně prosazuje, aby protokol Barber [11] neměl dopad na právo stát se členem systému důchodového pojištění zaměstnanců a aby se časové omezení účinků rozsudku ve věci C-262/88 nedotýkalo práva stát se členem systému důchodového pojištění zaměstnanců.
Soudní dvůr také rozhodl, že vnitrostátní předpisy týkající se lhůt pro podání žalob na základě vnitrostátního práva lze použít u zaměstnanců, kteří se domáhají svého práva na členství v systému důchodového pojištění zaměstnanců, pokud tyto lhůty nejsou pro daný typ žaloby méně příznivé než pro podobné žaloby vnitrostátní povahy a že v praxi neznemožňují výkon práv udělených právem Společenství.
Soudní dvůr rovněž poukázal na to, že skutečnost, že pracovník může zpětně uplatňovat nárok na začlenění do systému důchodového pojištění zaměstnanců, tomuto pracovníkovi nedovoluje, aby se vyhnul placení příspěvků za dobu daného členství.
(19) Zajištění rovného přístupu k zaměstnání a odbornému vzdělávání k němu vedoucímu je zásadní pro uplatňování zásady rovného zacházení s muži a ženami v oblasti zaměstnání a povolání.
Jakákoli výjimka z této zásady by se proto měla omezit pouze na ty profesní činnosti, které vyžadují zaměstnání osoby určitého pohlaví z důvodu své povahy nebo okolností, za jakých jsou vykonávány, za předpokladu, že sledovaný cíl je oprávněný a v souladu se zásadou proporcionality.
(20) Tato směrnice se nedotýká svobody sdružování, včetně práva zakládat s jinými odborové organizace a vstupovat do nich na obranu svých zájmů. Opatření ve smyslu čl.
141 odst. 4 Smlouvy mohou zahrnovat členství nebo pokračování v činnosti organizací nebo odborů, jejichž hlavním cílem je prosazování zásady rovného zacházení s muži a ženami v praxi.
(21) Zákazem diskriminace by nemělo být dotčeno zachování nebo přijímání opatření zaměřených na předcházení nebo vyrovnávání znevýhodnění, jež utrpěla skupina osob jednoho pohlaví.
Tato opatření připouštějí existenci organizací osob jednoho pohlaví, pokud je jejich hlavním cílem prosazování zvláštních potřeb těchto osob a prosazování rovnosti mezi muži a ženami.
(22) V souladu s čl. 141 odst. 4 Smlouvy a v zájmu zajištění plné rovnosti mužů a žen v pracovním životě v praxi nebrání zásada rovného zacházení členským státům zachovat nebo zavést opatření poskytující zvláštní výhody pro usnadnění profesní činnosti méně zastoupeného pohlaví nebo pro předcházení či vyrovnávání nevýhod v profesní kariéře. S ohledem na současnou situaci a s přihlédnutím k prohlášení č. 28 připojenému k Amsterodamské smlouvě by členské státy měly především usilovat o zlepšení postavení žen v pracovním životě.
(23) Z judikatury Soudního dvora jasně vyplývá, že nepříznivé zacházení se ženou v souvislosti s těhotenstvím nebo mateřstvím představuje přímou diskriminaci na základě pohlaví.
Toto zacházení by proto mělo být do této směrnice výslovně zahrnuto.
(24) Soudní dvůr uznal, že je s ohledem na zásadu rovného zacházení legitimní chránit tělesný stav ženy během těhotenství a mateřství, jakož i zavádět opatření na ochranu mateřství jako prostředek dosažení skutečné rovnosti.
Touto směrnicí by proto neměla být dotčena směrnice Rady 92/85/EHS ze dne 19. října 1992 o zavádění opatření pro zlepšení bezpečnosti a ochrany zdraví při práci těhotných zaměstnankyň a zaměstnankyň krátce po porodu nebo kojících zaměstnankyň [12].
Touto směrnicí by rovněž neměla být dotčena směrnice Rady 96/34/ES ze dne 3. června 1996 o rámcové dohodě o rodičovské dovolené uzavřené mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS [13].
(25) Z důvodu srozumitelnosti je rovněž vhodné přijmout výslovné ustanovení týkající se ochrany zaměstnaneckých práv žen na mateřské dovolené, zejména jejich práva na návrat na stejné nebo rovnocenné pracovní místo tak, aby v důsledku této dovolené nebyly zhoršeny jejich podmínky a aby měly prospěch z veškerých zlepšení pracovních podmínek, na které by měly během své nepřítomnosti nárok.
(26) V usnesení Rady a ministrů pro zaměstnanost a sociální politiku, zasedajících v Radě, ze dne 29. června 2000 o vyvážené účasti žen a mužů na rodinném a pracovním životě [14] byly členské státy povzbuzeny ke zvážení možnosti, aby jejich právní řády přiznaly pracujícím mužům individuální a nepřenositelné právo na otcovskou dovolenou při zachování práv týkajících se jejich zaměstnání.
(27) Podobné podmínky se vztahují na případy, kdy členské státy přiznávají mužům a ženám individuální a nepřenositelné právo na dovolenou v případě osvojení dítěte.
Členským státům přísluší rozhodnout, zda právo na otcovskou dovolenou nebo dovolenou v případě osvojení dítěte poskytnou či nikoli, a aby stanovily všechny podmínky kromě propuštění a navrácení do práce, které jsou mimo oblast působnosti této směrnice.
(28) Účinné zavedení zásady rovného zacházení vyžaduje, aby členské státy zavedly příslušné postupy.
(29) Pro účinné zavedení zásady rovného zacházení jsou nezbytná ustanovení týkající se přiměřených soudních nebo správních řízení k prosazování povinností uložených touto směrnicí.
(30) Přijetí pravidel o důkazním břemeni hraje důležitou úlohu při zajištění toho, aby zásada rovného zacházení mohla být účinně prosazována.
Jak rozhodl Soudní dvůr, mělo by být proto přijato ustanovení k zajištění toho, aby v případech, kdy určité skutečnosti nasvědčují diskriminaci, přešlo důkazní břemeno na žalovaného, s výjimkou ve vztahu k řízením, v nichž přísluší soudu nebo jinému příslušnému vnitrostátnímu orgánu, aby vyšetřil skutkový stav.
Nicméně je nezbytné upřesnit, že posouzení skutkového stavu, které vede ke zjištění, že došlo k přímé nebo nepřímé diskriminaci, nadále náleží příslušnému vnitrostátnímu orgánu v souladu s vnitrostátním právem nebo zvyklostmi.
Kromě toho je na členských státech, aby zavedly pro kterékoli stadium řízení taková pravidla dokazování, která jsou pro žalobce výhodnější.
(31) S ohledem na další zlepšení úrovně ochrany navrhované touto směrnicí by měly být sdružení, organizace a jiné právnické osoby také zmocněny účastnit se za podmínek stanovených členskými státy řízení jménem nebo na podporu žalobce, aniž jsou dotčeny vnitrostátní procesní právní předpisy o zastupování nebo obhajobě.
(32) S ohledem na zásadní povahu práva na účinnou právní ochranu je vhodné zajistit, aby pracovníci nadále požívali takové ochrany i po skončení vztahu, ve kterém došlo k údajnému porušení zásady rovného zacházení.
Zaměstnanec bránící osobu chráněnou touto směrnicí nebo svědčící v její prospěch by měl mít právo na stejnou ochranu.
(33) Soudní dvůr jasně potvrdil, že ze zásady rovného zacházení, má-li být účinná, vyplývá, že náhrada poskytovaná za jakékoli porušení musí odpovídat utrpěné škodě.
Proto je vhodné vyloučit stanovení jakékoli horní hranice pro takovou náhradu předem, kromě případů, kdy zaměstnavatel může dokázat, že jediná újma vzniklá uchazeči či uchazečce o zaměstnání v důsledku diskriminace ve smyslu této směrnice spočívá v odmítnutí posoudit jeho/její žádost o zaměstnání.
(34) S cílem zlepšit účinné zavedení zásady rovného zacházení by členské státy měly podporovat dialog mezi sociálními partnery a v rámci vnitrostátní praxe také s nevládními organizacemi.
(35) Členské státy by měly stanovit účinné, přiměřené a odrazující sankce pro případy porušení povinností vyplývajících z této směrnice.
(36) Jelikož nemůže být cílů této směrnice uspokojivě dosaženo na úrovni členských států, a může jich být proto lépe dosaženo na úrovni Společenství, může Společenství přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy.
V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje tato směrnice rámec toho, co je k dosažení těchto cílů nezbytné.
(37) Pro lepší pochopení odlišného zacházení s muži a ženami v oblasti zaměstnání a povolání by se i nadále měly sestavovat, vyhodnocovat a na vhodných úrovních zpřístupňovat srovnatelné statistiky rozčleněné podle pohlaví.
(38) Rovné zacházení s muži a ženami v oblasti zaměstnání a povolání nemůže být omezeno na legislativní opatření.
Místo toho by Evropská unie a členské státy měly dále podporovat proces zvyšování informovanosti veřejnosti o problému diskriminace v oblasti mezd, jakož i změnu myšlení veřejnosti, a měly by v co nejvyšší míře začlenit všechny zúčastněné strany ve veřejné i soukromé oblasti.
Významnou úlohu by v tomto procesu mohl hrát dialog mezi sociálními partnery.
(39) Povinnost provést tuto směrnici do vnitrostátního práva by se měla týkat těch ustanovení, která představují oproti dřívějším směrnicím podstatnou změnu.
Povinnost provést do vnitrostátního práva ustanovení, která nejsou podstatným způsobem změněna, vyplývá z dřívějších směrnic.
(40) Touto směrnicí by neměly být dotčeny povinnosti členských států týkající se lhůt pro provedení směrnic do vnitrostátního práva a jejich uplatňování, uvedených v části B přílohy I.
(41) Podle bodu 34 interinstitucionální dohody o zdokonalení tvorby právních předpisů [15] jsou členské státy vybízeny k tomu, aby jak pro sebe, tak i v zájmu Společenství sestavily vlastní tabulky, z nichž bude co nejvíce patrné srovnání mezi touto směrnicí a prováděcími opatřeními, a aby tyto tabulky zveřejnily,
PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:
HLAVA I
OBECNÁ USTANOVENÍ
Článek 1
Účel
Účelem této směrnice je zajistit zavedení zásady rovných příležitostí a rovného zacházení pro muže a ženy v oblasti zaměstnání a povolání.
Obsahuje proto ustanovení k provádění zásady rovného zacházení, pokud jde o:
a) přístup k zaměstnání, včetně postupu v zaměstnání, a k odbornému vzdělávání;
b) pracovní podmínky, včetně odměny;
c) systémy sociálního zabezpečení pracovníků.
Rovněž obsahuje ustanovení k zajištění účinnějšího provádění této zásady prostřednictvím zavedení příslušných postupů.
Článek 2
Definice
1. Pro účely této směrnice se:
a) "přímou diskriminací" rozumí, pokud se s jednou osobou zachází méně příznivě z důvodu jejího pohlaví, než se zachází nebo zacházelo nebo by se zacházelo s jinou osobou ve srovnatelné situaci;
b) "nepřímou diskriminací" rozumí, pokud by v důsledku zdánlivě neutrálního ustanovení, kritéria nebo zvyklosti byly znevýhodněny osoby jednoho pohlaví v porovnání s osobami druhého pohlaví, ledaže takové ustanovení, kritérium nebo zvyklost jsou objektivně odůvodněny legitimním cílem a prostředky k dosažení uvedeného cíle jsou přiměřené a nezbytné;
c) "obtěžováním" rozumí, pokud dojde k nežádoucímu chování souvisejícímu s pohlavím osoby, které má za účel nebo za následek narušení důstojnosti osoby a vytvoření zastrašující, nepřátelské, ponižující, pokořující nebo urážlivé atmosféry;
d) "sexuálním obtěžováním" rozumí, pokud dojde k jakékoli formě nežádoucího chování sexuální povahy, vyjádřeného verbální, neverbální nebo fyzickou formou, které má za účel nebo za následek narušení důstojnosti osoby a vytvoření zastrašující, nepřátelské, ponižující, pokořující nebo urážlivé atmosféry;
e) "odměnou" rozumí obvyklá základní či minimální mzda nebo plat a veškeré ostatní odměny, jež zaměstnavatel přímo nebo nepřímo, v hotovosti nebo v naturáliích vyplácí zaměstnanci v souvislosti se zaměstnáním;
f) "systémy sociálního zabezpečení pracovníků" rozumějí systémy, na které se nevztahuje směrnice Rady 79/7/EHS ze dne 19. prosince 1978 o postupném zavedení zásady rovného zacházení pro muže a ženy v oblasti sociálního zabezpečení [16] a jejichž účelem je poskytnout pracovníkům, jak zaměstnancům, tak osobám samostatně výdělečně činným, v rámci podniku nebo skupiny podniků, v oblasti hospodářské činnosti, z oboru jednoho povolání nebo skupiny povolání, dávky určené jako doplněk k dávkám poskytovaným zákonnými systémy sociálního zabezpečení nebo jako jejich náhrada, nezávisle na tom, zda je členství v těchto systémech povinné nebo dobrovolné.
2. Pro účely této směrnice diskriminace zahrnuje:
a) obtěžování a sexuální obtěžování, jakož i jakékoli méně příznivé zacházení vycházející z odmítnutí takového chování dotyčnou osobou nebo podvolení se mu;
b) navádění k diskriminaci osob na základě pohlaví;
c) jakékoliv méně příznivé zacházení se ženou v souvislosti s těhotenstvím nebo mateřskou dovolenou ve smyslu směrnice 92/85/EHS.
Článek 3
Pozitivní kroky
Členské státy mohou zachovat nebo přijmout opatření ve smyslu čl. 141 odst. 4 Smlouvy za účelem zajištění plné a skutečné rovnosti mezi muži a ženami v pracovním životě v praxi.
HLAVA II
ZVLÁŠTNÍ USTANOVENÍ
Kapitola 1
Stejná odměna
Článek 4
Zákaz diskriminace
V případě stejné práce nebo práce, které je přiznána stejná hodnota, se odstraní přímá a nepřímá diskriminace na základě pohlaví, pokud jde o všechna hlediska a podmínky odměňování.
Zejména pokud se pro stanovení odměny používá systém klasifikace prací, je založen na stejných kritériích pro muže i pro ženy a je sestaven tak, aby vyloučil diskriminaci na základě pohlaví.
Kapitola 2
Rovné zacházení v systémech sociálního zabezpečení pracovníků
Článek 5
Zákaz diskriminace
Aniž je dotčen článek 4, nesmí v systémech sociálního zabezpečení pracovníků docházet k přímé nebo nepřímé diskriminaci na základě pohlaví, zejména pokud jde o:
a) oblast působnosti těchto systémů a podmínky přístupu k nim;
b) povinnost přispívat a výpočet výše příspěvků;
c) výpočet dávek, včetně dodatkových dávek s ohledem na manžela nebo manželku nebo vyživované osoby, a podmínky trvání a zachování nároku na dávky.
Článek 6
Osobní působnost
Tato kapitola se vztahuje na pracující obyvatele včetně samostatně výdělečně činných osob, pracovníků, jejichž činnost je přerušena nemocí, mateřstvím, úrazem nebo nedobrovolnou nezaměstnaností, a osob ucházejících se o zaměstnání, jakož i na důchodce a na invalidní pracovníky a na ty, kteří uplatňují nárok za ně v souladu s vnitrostátními právními předpisy nebo zvyklostmi.
Článek 7
Věcná působnost
1. Tato kapitola se vztahuje na:
a) systémy sociálního zabezpečení pracovníků, které zajišťují ochranu pro případ:
i) nemoci,
ii) invalidity,
iii) stáří, včetně předčasného odchodu do důchodu,
iv) pracovních úrazů a nemocí z povolání,
v) nezaměstnanosti;
b) systémy sociálního zabezpečení pracovníků, které poskytují další sociální dávky, v hotovosti nebo v naturáliích, a zejména pozůstalostní a rodinné dávky, pokud tyto dávky představují plnění vyplácené zaměstnavatelem pracovníkovi z důvodu jeho zaměstnání.
2. Tato kapitola se rovněž vztahuje na důchodové systémy pro zvláštní kategorii pracovníků, jako je kategorie státních zaměstnanců, pokud dávky, které mají být v rámci systému vypláceny, jsou vypláceny na základě zaměstnaneckého poměru s veřejným zaměstnavatelem.
Skutečnost, že takový systém je součástí všeobecného zákonného systému, není v tomto ohledu podstatná.
Článek 8
Vyloučení z věcné působnosti
1. Tato kapitola se nevztahuje na:
a) individuální smlouvy pro samostatně výdělečně činné osoby;
b) systémy pro samostatně výdělečně činné osoby, které mají pouze jednoho člena;
c) pojistné smlouvy, kde zaměstnavatel není smluvní stranou, v případě pracovníků;
d) dobrovolná ustanovení systémů sociálního zabezpečení pracovníků, která jsou účastníkům nabízena jednotlivě, aby jim zaručila:
i) buď doplňkové dávky,
ii) nebo výběr data, kdy začnou být vypláceny běžné dávky pro samostatně výdělečně činné osoby, nebo výběr z několika dávek;
e) systémy sociálního zabezpečení pracovníků, pokud jsou dávky financovány z příspěvků placených pracovníky na základě dobrovolnosti.
2. Tato kapitola nebrání zaměstnavateli přiznat osobám, které dovršily důchodový věk pro účely přiznání důchodu podle systému sociálního zabezpečení pracovníků, ale které zatím nedovršily důchodový věk pro účely přiznání důchodu podle zákonného systému důchodového zabezpečení, doplněk důchodu, jehož cílem je dorovnat nebo přiblížit celkovou výši dávky vyplácené těmto osobám ve vztahu k částce vyplácené ve stejné situaci osobám druhého pohlaví, které již dovršily zákonem stanovený důchodový věk, do té doby, než osoby mající prospěch z tohoto doplňku dovrší zákonem stanovený důchodový věk.
Článek 9
Příklady diskriminace
1. Ustanovení, která odporují zásadě rovného zacházení, zahrnují ustanovení založená přímo nebo nepřímo na pohlaví pro:
a) určení osob, které se mohou účastnit systému sociálního zabezpečení pracovníků;
b) stanovení povinné nebo dobrovolné povahy účasti v systému sociálního zabezpečení pracovníků;
c) stanovení různých pravidel, pokud jde o věk pro vstup do systému nebo minimální dobu trvání zaměstnání nebo členství v systému vyžadované pro získání dávek;
d) stanovení různých pravidel, s výjimkou písmen h) a j), pro vrácení příspěvků, pokud se pracovník odhlašuje ze systému, aniž by splnil podmínky zaručující mu odložené právo na dlouhodobé dávky;
e) stanovení různých podmínek pro poskytování dávek nebo omezení těchto dávek na pracovníky některého pohlaví;
f) stanovení rozdílných důchodových věků;
g) pozastavení zachování nebo získání nároků na dávky, které přiznává zákon nebo smlouva a jsou vypláceny zaměstnavatelem, během mateřské dovolené nebo volna z rodinných důvodů;
h) stanovení rozdílných úrovní dávek, s výjimkou nezbytných opatření přihlížejících k pojistně matematickým zásadám, které se liší podle pohlaví v případě příspěvkově definovaných systémů; v případě dávkově definovaných systémů financovaných shromažďováním kapitálu mohou být určité prvky nerovné, pokud nerovnost částek vyplývá z účinků použití pojistně matematických zásad, které se v době zavádění systému financování liší podle pohlaví;
i) stanovení rozdílných úrovní příspěvků pracovníků;
j) stanovení rozdílných úrovní příspěvků zaměstnavatelů, s výjimkou:
i) v případě příspěvkově definovaných systémů, je-li cílem vyrovnat částku konečných dávek nebo ji sblížit pro obě pohlaví,
ii) v případě dávkově definovaných systémů financovaných shromažďováním kapitálu, pokud jsou příspěvky zaměstnavatele určeny k zajištění finančního základu nezbytného pro krytí nákladů na určené dávky;
k) stanovení rozdílných norem nebo norem použitelných pouze na pracovníky určitého pohlaví, s výjimkou opatření stanovených v písmenech h) a j), pokud jde o zaručení nebo zachování nároku na odložené dávky, když se pracovník odhlašuje ze systému.
2. Pokud je poskytování dávek v rozsahu této kapitoly ponecháno úvaze řídících orgánů systému, přihlížejí tyto orgány k zásadě rovného zacházení.
Článek 10
Provedení s ohledem na osoby samostatně výdělečně činné
1. Členské státy přijmou veškerá nezbytná opatření k zajištění toho, aby ustanovení systémů sociálního zabezpečení pro samostatně výdělečně činné osoby odporující zásadě rovného zacházení byla změněna nejpozději s účinkem od 1. ledna 1993 nebo pro členské státy, které přistoupily po tomto dni, ode dne, kdy se směrnice 86/378/EHS stala použitelnou na jejich území.
2. Tato kapitola nevylučuje, aby práva a povinnosti vztahující se k období členství v systému sociálního zabezpečení pro samostatně výdělečně činné osoby před změnou tohoto systému podléhaly nadále ustanovením systému platným v daném období.
Článek 11
Možnost odkladu pro osoby samostatně výdělečně činné
Pokud jde o systémy sociálního zabezpečení pro samostatně výdělečně činné osoby, mohou členské státy odložit povinné uplatňování zásady rovného zacházení pro:
a) stanovení důchodového věku pro účely přiznání starobního důchodu a možné důsledky pro jiné dávky:
i) buď do dne, kdy bude dosaženo této rovnosti v zákonných systémech,
ii) nebo nejpozději do doby, kdy bude tato rovnost vyžadována směrnicí;
b) pozůstalostní důchody, dokud právo Společenství nezavede v tomto ohledu zásadu rovného zacházení v zákonných systémech sociálního zabezpečení;
c) použití čl. 9 odst. 1 písm. i) v souvislosti s používáním pojistně matematických zásad do 1. ledna 1999 nebo pro členské státy, které přistoupily po tomto dni, do dne, kdy se směrnice 86/378/EHS stala použitelnou na jejich území.
Článek 12
Zpětný účinek
1. Všechna opatření provádějící tuto kapitolu, pokud jde o pracovníky, se vztahují na všechny dávky ze systémů sociálního zabezpečení pracovníků odvozené od doby zaměstnání po dni 17. května 1990 a mají zpětnou působnost od tohoto dne, aniž tím jsou dotčeni pracovníci nebo ti, kteří uplatňují nárok za ně, kteří před tímto dnem zahájili soudní řízení nebo uplatnili rovnocenný nárok podle vnitrostátních právních předpisů.
V takovém případě se tato prováděcí opatření použijí zpětně ode dne 8. dubna 1976 a vztahují se na všechny dávky odvozené od doby zaměstnání po tomto dni.
Pro členské státy, které přistoupily ke Společenství po dni 8. dubna 1976 a přede dnem 17. května 1990, se tento den nahrazuje dnem, od kterého začal být článek 141 Smlouvy použitelný na jejich území.
2. Druhá věta odstavce 1 nebrání dovolat se vnitrostátních předpisů týkajících se lhůt pro podání žaloby podle vnitrostátního práva proti pracovníkům nebo těm, kteří uplatňují nárok za ně, kteří podali žalobu nebo uplatnili rovnocenný nárok podle vnitrostátních právních předpisů před 17. květnem 1990, za předpokladu, že tyto předpisy nejsou méně příznivé pro tento druh žaloby než pro podobné žaloby vnitrostátní povahy a že v praxi neznemožňují výkon práv udělených právem Společenství.
3. Pro členské státy, které přistoupily po dni 17. května 1990 a které byly dne 1. ledna 1994 smluvními stranami Smlouvy o Evropském hospodářském prostoru, se den 17. května 1990 v první větě odstavce 1 nahrazuje dnem 1. ledna 1994.
4. Pro ostatní členské státy, které přistoupily po 17. květnu 1990, se den 17. květen 1990 v odstavcích 1 a 2 nahrazuje dnem, od kterého začal být článek 141 Smlouvy použitelný na jejich území.
Článek 13
Pružný důchodový věk
Pokud muži i ženy mají za stejných podmínek nárok na pružný důchodový věk, není to považováno za neslučitelné s touto kapitolou.
Kapitola 3
Rovné zacházení, pokud jde o přístup k zaměstnání, odbornému vzdělávání a postupu v zaměstnání a o pracovní podmínky
Článek 14
Zákaz diskriminace
1. Ve veřejném i soukromém sektoru, včetně veřejnoprávních subjektů, nesmí docházet k přímé nebo nepřímé diskriminaci na základě pohlaví, pokud jde o:
a) podmínky přístupu k zaměstnání, samostatné výdělečné činnosti nebo k povolání, včetně kritérií výběru a podmínek náboru bez ohledu na obor činnosti, a na všech stupních hierarchie pracovních funkcí včetně postupu v zaměstnání;
b) přístup ke všem typům a úrovním poradenství pro volbu povolání, odborného vzdělávání, dalšího odborného vzdělávání a rekvalifikace, včetně pracovní praxe;
c) podmínky zaměstnání a pracovní podmínky včetně podmínek propouštění, jakož i odměňování podle článku 141 Smlouvy;
d) členství a činnost v organizaci zaměstnanců nebo zaměstnavatelů nebo v jakékoli organizaci, jejíž členové vykonávají určité povolání, včetně výhod poskytovaných těmito organizacemi.
2. Členské státy mohou stanovit, pokud jde o přístup k zaměstnání, včetně vzdělávání k němu vedoucímu, že rozdíl v zacházení na základě vlastností souvisejících s pohlavím nepředstavuje diskriminaci, pokud z povahy této profesní činnosti nebo z podmínek jejího výkonu vyplývá, že tyto vlastnosti představují podstatný a určující profesní požadavek, je-li jeho cíl legitimní a požadavek přiměřený.
Článek 15
Návrat z mateřské dovolené
Žena na mateřské dovolené má po skončení mateřské dovolené nárok vrátit se na stejné nebo rovnocenné pracovní místo za podmínek, které nejsou méně příznivé, a na prospěch ze zlepšení pracovních podmínek, na který by měla nárok během své nepřítomnosti.
Článek 16
Otcovská dovolená a dovolená v případě osvojení
Touto směrnicí není dotčeno právo členských států uznávat odlišná práva na otcovskou dovolenou nebo dovolenou v případě osvojení.
Členské státy, které uznávají taková práva, přijmou nezbytná opatření na ochranu pracujících mužů a žen proti propuštění v důsledku výkonu těchto práv a zajistí, aby po skončení takové dovolené měli nárok na návrat na svá pracovní místa nebo rovnocenná pracovní místa za podmínek, které pro ně nejsou méně příznivé, a na prospěch ze zlepšení pracovních podmínek, na který by měli nárok během své nepřítomnosti.
HLAVA III
HORIZONTÁLNÍ USTANOVENÍ
Kapitola 1
Opravné prostředky a prosazování
ODDÍL 1
OPRAVNÉ PROSTŘEDKY
Článek 17
Ochrana práv
1. Členské státy zajistí, aby po případném odvolání k jiným příslušným orgánům, a považují-li to za vhodné, včetně dohodovacích řízení, byla soudní řízení směřující k vymáhání plnění povinností podle této směrnice dostupná všem osobám, které se cítí poškozeny nedodržováním zásady rovného zacházení, i když vztahy, ve kterých mělo dojít k diskriminaci, již skončily.
2. Členské státy zajistí, aby sdružení, organizace nebo jiné právnické osoby, které mají v souladu s kritérii stanovenými jejich vnitrostátními právními předpisy oprávněný zájem na zajištění dodržování této směrnice, mohly se souhlasem žalobce jeho jménem nebo na jeho podporu jednat v jakémkoli soudním nebo správním řízení určeném pro vymáhání plnění povinností podle této směrnice.
3. Odstavci 1 a 2 nejsou dotčeny vnitrostátní předpisy týkající se lhůt pro podávání žalob v případě zásady rovnosti zacházení.
Článek 18
Náhrada nebo vyrovnání
Členské státy zavedou do svého právního řádu nezbytná opatření pro zajištění skutečné a účinné náhrady nebo vyrovnání škody, jak stanoví členské státy, kterou utrpěla osoba poškozená v důsledku diskriminace na základě pohlaví, a to způsobem, který je odrazující a přiměřený utrpěné škodě.
Taková náhrada nebo vyrovnání nesmějí být omezeny stanovením horní hranice předem, s výjimkou případů, kdy zaměstnavatel může prokázat, že jediná škoda utrpěná žadatelem v důsledku diskriminace ve smyslu této směrnice je odmítnutí vzít v úvahu jeho žádost o zaměstnání.
ODDÍL 2
DŮKAZNÍ BŘEMENO
Článek 19
Důkazní břemeno
1. Členské státy přijmou v souladu se svými vnitrostátními soudními systémy nezbytná opatření pro zajištění toho, aby v případě, kdy se určitá osoba cítí poškozena nedodržením zásady rovného zacházení a předloží soudu nebo jinému příslušnému orgánu skutečnosti nasvědčující tomu, že došlo k přímé nebo nepřímé diskriminaci, příslušelo žalovanému prokázat, že nedošlo k porušení zásady rovného zacházení.
2. Odstavec 1 nebrání členským státům přijmout pravidla o dokazování, která jsou pro žalobce příznivější.
3. Členské státy nemusí uplatňovat odstavec 1 na řízení, v nichž zjišťování skutkové podstaty přísluší soudu nebo příslušnému orgánu.
4. Odstavce 1, 2 a 3 se rovněž vztahují na:
a) situace, na něž se vztahuje článek 141 Smlouvy, a, pokud jde o diskriminaci na základě pohlaví, směrnice 92/85/EHS a 96/34/ES;
b) jakékoli občanské nebo správní řízení týkající se veřejného nebo soukromého sektoru, které poskytuje prostředky k nápravě podle vnitrostátních právních předpisů ve vztahu k opatřením uvedeným v písmenu a), s výjimkou mimosoudních řízení dobrovolné povahy nebo stanovených vnitrostátními právními předpisy.
5. Tento článek se nevztahuje na trestní řízení, pokud členské státy nestanoví jinak.
Kapitola 2
Podpora rovného zacházení – dialog
Článek 20
Subjekty v oblasti rovného zacházení
1. Členské státy určí jeden nebo více subjektů pověřených podporou, rozborem, sledováním a prosazováním rovného zacházení se všemi osobami bez diskriminace na základě pohlaví a přijmou nezbytná opatření.
Tyto subjekty mohou být součástí orgánů odpovědných za ochranu lidských práv nebo ochranu práv osob na vnitrostátní úrovni.
2. Členské státy zajistí, aby pravomoci těchto subjektů zahrnovaly:
a) aniž je dotčeno právo obětí a sdružení, organizací nebo jiných právnických osob uvedených v čl. 17 odst. 2, poskytování nezávislé pomoci obětem diskriminace při podávání stížností na diskriminaci;
b) provádění nezávislých studií týkajících se diskriminace;
c) zveřejňování nezávislých zpráv a vydávání doporučení k jakékoli otázce související s touto diskriminací;
d) na příslušné úrovni výměnu dostupných informací s příslušnými evropskými subjekty, například s budoucím Evropským institutem pro rovnost žen a mužů.
Článek 21
Sociální dialog
1. Členské státy přijmou v souladu s vnitrostátními tradicemi a zvyklostmi vhodná opatření na podporu sociálního dialogu mezi sociálními partnery s cílem posilovat rovné zacházení, včetně například sledováním praxe na pracovištích, v přístupu k zaměstnání, odbornému vzdělávání a postupu v zaměstnání, jakož i sledováním kolektivních smluv, pracovních řádů, výzkumem nebo výměnou zkušeností a osvědčených postupů.
2. Je-li to v souladu s vnitrostátními tradicemi a zvyklostmi, povzbuzují členské státy sociální partnery, aniž je dotčena jejich samostatnost, aby podporovali rovnost mezi muži a ženami a pružné pracovní režimy s cílem usnadnit sladění pracovního a soukromého života a aby na vhodné úrovni uzavírali dohody, které stanoví pravidla proti diskriminaci v oblastech uvedených v článku 1 spadajících do oblasti působnosti kolektivního vyjednávání.
Tyto dohody dodržují ustanovení této směrnice a vnitrostátních prováděcích předpisů.
3. Členské státy v souladu s právními předpisy, kolektivními smlouvami nebo vnitrostátními zvyklostmi povzbuzují zaměstnavatele, aby organizovaně a systematicky podporovali rovné zacházení s muži a ženami na pracovišti a v přístupu k zaměstnání, odbornému vzdělávání a postupu v zaměstnání.
4. Za tímto účelem jsou zaměstnavatelé povzbuzováni k pravidelnému poskytování přiměřených informací o rovném zacházení s muži a ženami v podniku zaměstnancům nebo jejich zástupcům.
Takové informace mohou zahrnovat přehled o poměru počtu mužů a žen na různých úrovních organizace, jejich odměnách a rozdílech v nich a možná opatření pro zlepšení situace ve spolupráci se zástupci zaměstnanců.
Článek 22
Dialog s nevládními organizacemi
Členské státy podporují dialog s příslušnými nevládními organizacemi, které mají v souladu s vnitrostátními předpisy a zvyklostmi oprávněný zájem přispívat k boji proti diskriminaci na základě pohlaví za účelem podpory zásady rovného zacházení.
Kapitola 3
Obecná horizontální ustanovení
Článek 23
Soulad
Členské státy přijmou veškerá nezbytná opatření k zajištění toho, aby:
a) byly zrušeny všechny právní a správní předpisy, které odporují zásadě rovného zacházení;
b) byla nebo mohla být prohlášena za neplatná od samého počátku nebo aby byla změněna ustanovení individuálních nebo kolektivních smluv nebo dohod, vnitřních řádů podniků a statutů svobodných povolání a organizací zaměstnanců a zaměstnavatelů nebo jakýchkoliv jiných ujednání, která odporují zásadě rovného zacházení;
c) systémy sociálního zabezpečení pracovníků obsahující taková ustanovení nemohly být schváleny ani rozšířeny správními opatřeními.
Článek 24
Pronásledování
Členské státy zavedou do svých vnitrostátních právních řádů nezbytná opatření stanovená vnitrostátními právními předpisy nebo zvyklostmi na ochranu pracovníků, včetně jejich zástupců, před propouštěním nebo jiným nepříznivým zacházením ze strany zaměstnavatele, které je reakcí na stížnost podanou na úrovni podniku nebo soudní žalobu usilující o dodržování zásady rovného zacházení.
Článek 25
Sankce
Členské státy stanoví systém sankcí za porušování vnitrostátních předpisů přijatých k provedení této směrnice a přijmou všechna opatření nezbytná k zajištění jejich uplatňování.
Tyto sankce, které mohou zahrnovat náhradu škody poškozenému, musí být účinné, přiměřené a odrazující.
Členské státy oznámí tyto předpisy Komisi do 5. října 2005 a neprodleně jí oznámí veškeré následné změny, které se jich týkají.
Článek 26
Předcházení diskriminaci
Členské státy v souladu s vnitrostátními právními předpisy, kolektivními smlouvami nebo zvyklostmi povzbuzují zaměstnavatele nebo osoby odpovědné za přístup k odbornému vzdělávání k přijetí účinných opatření pro zabránění všem formám diskriminace na základě pohlaví, zejména obtěžování a sexuálnímu obtěžování na pracovišti a v oblastech přístupu k zaměstnání, odbornému vzdělávání a postupu v zaměstnání.
Článek 27
Minimální požadavky
1. Členské státy mohou zavést nebo zachovat ustanovení, která poskytují vyšší ochranu zásady rovného zacházení než ustanovení této směrnice.
2. Provedení této směrnice není za žádných okolností dostatečným důvodem pro snížení úrovně ochrany pracovníků v oblastech, na které se tato směrnice vztahuje, aniž je tím dotčeno právo členských států reagovat na změny situace přijetím právních a správních předpisů lišících se od těch, které jsou platné v době, kdy byla tato směrnice oznámena, za předpokladu, že jsou dodržována ustanovení této směrnice.
Článek 28
Vztah k předpisům Společenství a k vnitrostátním předpisům
1. Touto směrnicí nejsou dotčena ustanovení týkající se ochrany žen, zejména pokud jde o těhotenství a mateřství.
2. Touto směrnicí nejsou dotčeny směrnice 96/34/ES a směrnice 92/85/EHS.
Článek 29
Uplatňování hlediska rovnosti mužů a žen
Členské státy berou aktivně v úvahu cíl rovnosti mezi muži a ženami při vypracovávání a provádění právních a správních předpisů, politik a činností v oblastech uvedených v této směrnici.
Článek 30
Šíření informací
Členské státy zajistí, aby všechny dotyčné osoby byly informovány všemi vhodnými prostředky, a ve vhodných případech na pracovišti, o opatřeních přijatých podle této směrnice spolu s již platnými opatřeními.
HLAVA IV
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 31
Zprávy
1. Do … [17] sdělí členské státy Komisi veškeré informace nezbytné k tomu, aby vypracovala zprávu pro Evropský parlament a Radu o uplatňování této směrnice.
2. Aniž je dotčen odstavec 1, sdělí členské státy Komisi každé čtyři roky znění veškerých opatření přijatých podle čl. 141 odst. 4 Smlouvy, jakož i zprávy o těchto opatřeních a jejich provádění. Na základě těchto informací Komise přijme a zveřejní každé čtyři roky zprávu zahrnující srovnávací hodnocení opatření s ohledem na prohlášení č. 28 připojené k závěrečnému aktu Amsterodamské smlouvy.
3. Členské státy přezkoumávají pracovní činnosti uvedené v čl. 14 odst. 2, aby z hlediska společenského vývoje rozhodly, zda je opodstatněné zachovávat dotyčné výjimky. O výsledcích přezkumu pravidelně, avšak nejméně jednou za 8 let, informují Komisi.
Článek 32
Přezkum
Do … [18] přezkoumá Komise používání této směrnice a případně navrhne změny, které považuje za nezbytné.
Článek 33
Provedení
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do … [19] nebo zajistí, aby do uvedeného dne sociální partneři zavedli nezbytná ustanovení dohodou.
Členské státy mohou prodloužit lhůtu pro dosažení souladu s touto směrnicí o jeden rok, pokud je to nezbytné v zájmu zohlednění zvláštních obtíží.
Členské státy přijmou všechna nezbytná opatření, která jim umožní zaručit výsledky požadované touto směrnicí.
Neprodleně sdělí Komisi znění těchto předpisů.
Tyto předpisy přijaté členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Musí rovněž obsahovat prohlášení, že odkazy na směrnice zrušené touto směrnicí, uvedené ve stávajících právních a správních předpisech, se považují za odkazy na tuto směrnici.
Způsob odkazu a znění prohlášení si stanoví členské státy.
Povinnost provést tuto směrnici do vnitrostátního práva se omezí na ustanovení, která představují oproti předchozím směrnicím podstatnou změnu.
Povinnost provést ustanovení, která nejsou podstatným způsobem změněna, vyplývá z předchozích směrnic.
Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 34
Zrušovací ustanovení
1. Směrnice 75/117/EHS, 76/207/EHS, 86/378/EHS a 97/80/ES se zrušují s účinkem od … [20], aniž jsou dotčeny povinnosti členských států týkající se lhůt pro provedení směrnic uvedených v části B přílohy I do vnitrostátního práva a jejich použitelnosti.
2. Odkazy na zrušené směrnice se považují za odkazy na tuto směrnici v souladu se srovnávací tabulkou v příloze II.
Článek 35
Vstup v platnost
Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Článek 36
Určení
Tato směrnice je určena členským státům.
Společný postoj (ES) č. 7/2006
přijatý Radou dne 10. března 2006
s ohledem na přijetí nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. …/2006 ze dne ... o léčivých přípravcích pro pediatrické použití a o změně nařízení (EHS) č. 1768/92, směrnice 2001/20/ES, směrnice 2001/83/ES a nařízení (ES) č. 726/2004
(2006/C 132 E/01)
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 95 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru [1],
po konzultaci s Výborem regionů,
v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy [2],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Před uvedením humánního léčivého přípravku na trh v jednom nebo více členských státech musí být dotyčný léčivý přípravek podroben rozsáhlým studiím, včetně předklinických zkoušek a klinických hodnocení, aby bylo zajištěno, že je bezpečný, vysoce jakostní a účinný pro použití v cílové populaci.
(2) Je možné, že takové studie nebyly provedeny pro použití u pediatrické populace a mnoho léčivých přípravků používaných v současné době pro léčbu pediatrické populace nebylo pro takové použití zkoumáno nebo registrováno.
Samotné tržní síly se ukázaly jako nedostatečné pro stimulaci odpovídajícího výzkumu, vývoje a registrace léčivých přípravků pro pediatrickou populaci.
(3) Mezi problémy plynoucí z nedostatku vhodně přizpůsobených léčivých přípravků pro pediatrickou populaci patří neodpovídající informace o dávkování vedoucí ke zvýšeným rizikům nežádoucích účinků včetně smrti, neúčinná léčba v důsledku nedostatečného dávkování, nedostupnost nejnovějších léčebných postupů, vhodných složení přípravku a cest podání pro pediatrickou populaci, jakož i používání individuálně a hromadně připravovaných léčivých přípravků k léčbě pediatrické populace, které mohou mít nízkou kvalitu.
(4) Cílem tohoto nařízení je usnadnit vývoj a dostupnost léčivých přípravků pro použití u pediatrické populace, zajistit, aby byly léčivé přípravky používané k léčbě pediatrické populace podrobovány vysoce kvalitnímu etickému výzkumu a aby byly řádně registrovány pro použití u pediatrické populace, a zlepšit dostupné informace o použití léčivých přípravků u různých skupin pediatrické populace.
Těchto cílů by mělo být dosaženo, aniž by byla pediatrická populace podrobována nadbytečným klinickým hodnocením a aniž by byla zdržována registrace léčivých přípravků pro jiné věkové populace.
(5) Ačkoli je třeba mít na paměti, že hlavním cílem právní úpravy týkající se léčivých přípravků musí být ochrana veřejného zdraví, musí být tohoto cíle dosaženo prostředky, které nebrání volnému pohybu bezpečných léčivých přípravků v rámci Společenství.
Rozdíly mezi vnitrostátními právními a správními předpisy týkajícími se léčivých přípravků často brání obchodu uvnitř Společenství, a tudíž přímo ovlivňují fungování vnitřního trhu.
(6) Pro dosažení těchto cílů se ukázalo jako nezbytné zavedení systému povinností a odměn a pobídek.
Přesná povaha těchto povinností a odměn a pobídek by měla zohledňovat postavení dotyčného léčivého přípravku.
Toto nařízení by se mělo vztahovat na všechny léčivé přípravky pro pediatrické použití, a proto by jeho působnost měla zahrnovat přípravky ve vývoji, které ještě nejsou registrovány, registrované přípravky, na něž se vztahují práva duševního vlastnictví, a registrované přípravky, na něž se práva duševního vlastnictví již nevztahují.
(7) Veškeré obavy spojené s prováděním klinických hodnocení na pediatrické populaci by měly být vyváženy etickými obavami spojenými s podáváním léčivých přípravků skupině populace, pro kterou nebyly řádně vyzkoušeny.
Hrozby pro veřejné zdraví vyplývající z používání nevyzkoušených léčivých přípravků u pediatrické populace lze bezpečně řešit prostřednictvím zkoumání léčivých přípravků pro pediatrickou populaci, které by mělo být pečlivě kontrolováno a sledováno na základě zvláštních požadavků na ochranu pediatrické populace účastnící se klinických hodnocení ve Společenství, stanovených směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2001/20/ES ze dne 4. dubna 2001 o sbližování právních a správních předpisů členských států týkajících se uplatňování správné klinické praxe při provádění klinických hodnocení humánních léčivých přípravků [3].
(8) V rámci Evropské agentury pro léčivé přípravky (dále jen "agentura") je vhodné vytvořit vědecký výbor – Pediatrický výbor – disponující odbornými znalostmi a schopnostmi v oblasti vývoje léčivých přípravků určených k léčbě pediatrické populace a posuzování všech jejich aspektů.
Z toho důvodu by měl být Pediatrický výbor nezávislý na farmaceutickém průmyslu.
Pediatrický výbor by měl být odpovědný zejména za vědecké posuzování a schvalování plánů pediatrického výzkumu a v souvislosti s nimi za systém zproštění povinnosti a odkladů; měl by rovněž hrát ústřední roli při různých podpůrných opatřeních obsažených v tomto nařízení.
Při své práci by měl Pediatrický výbor brát v úvahu potenciální významný léčebný přínos pro pediatrické pacienty zařazené do studií nebo pro pediatrickou populaci obecně, včetně potřeby zamezit zbytečným studiím.
Pediatrický výbor by se měl řídit stávajícími požadavky Společenství včetně směrnice 2001/20/ES a rovněž obecnými zásadami E11 Mezinárodní konference o harmonizaci (ICH) týkajícími se vývoje léčivých přípravků pro pediatrickou populaci a měl by bránit jakémukoliv zdržování registrace léčivých přípravků pro jiné skupiny populace z důvodů požadavků na provedení studií u pediatrické populace.
(9) Měly by být stanoveny postupy, na jejichž základě by agentura schvalovala a upravovala plán pediatrického výzkumu, což je dokument, na němž by měl být založen vývoj a registrace léčivých přípravků pro pediatrickou populaci.
Plán pediatrického výzkumu by měl obsahovat podrobné údaje o časovém harmonogramu a navržených opatřeních k prokázání jakosti, bezpečnosti a účinnosti léčivého přípravku u pediatrické populace.
Protože se pediatrická populace ve skutečnosti skládá z několika podskupin, měl by plán pediatrického výzkumu upřesňovat, u kterých podskupin, jakými prostředky a v jakém termínu je nutno výzkum provést.
(10) Cílem zavedení plánu pediatrického výzkumu do právního rámce týkajícího se humánních léčivých přípravků je zajistit, aby se vývoj léčivých přípravků, které mají být potenciálně používány pro pediatrickou populaci, stal nedílnou součástí vývoje léčivých přípravků, začleněnou do vývojového programu pro dospělé.
Proto by měly být plány pediatrického výzkumu předkládány v rané fázi vývoje přípravku, aby byl před předložením žádostí o registraci čas na provedení studií u pediatrické populace.
Je vhodné stanovit lhůtu pro předložení plánu pediatrického výzkumu, aby mohl být včas zahájen dialog mezi zadavatelem a Pediatrickým výborem.
Vzhledem ke skutečnosti, že vývoj léčivých přípravků je dynamickým procesem závisejícím na výsledcích probíhajících studií, měla by být stanovena možnost změnit v případě potřeby schválený plán.
(11) Je nezbytné zavést požadavek, aby u nových léčivých přípravků a registrovaných léčivých přípravků, na něž se vztahuje patent nebo dodatkové ochranné osvědčení, byly při podání žádosti o registraci nebo žádosti o novou indikaci, novou lékovou formu nebo novou cestu podání předkládány buď výsledky studií provedených u pediatrické populace v souladu se schváleným plánem pediatrického výzkumu, nebo potvrzení o zproštění povinnosti nebo o jejím odkladu.
Plán pediatrického výzkumu by měl být základem pro posuzování souladu s tímto požadavkem.
Uvedený požadavek by se však neměl vztahovat na generika nebo podobné biologické léčivé přípravky a na léčivé přípravky registrované prostřednictvím postupu uplatňovaného v případě dobře zavedeného léčebného použití a rovněž ani na homeopatické léčivé přípravky a tradiční rostlinné léčivé přípravky registrované prostřednictvím zjednodušených registračních postupů směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/83/ES ze dne 6. listopadu 2001 o kodexu Společenství týkajícím se humánních léčivých přípravků [4].
(12) Mělo by se stanovit, že výzkum pediatrického použití léčivých přípravků, které nejsou chráněny patentem nebo dodatkovým ochranným osvědčením, má být financován v rámci výzkumných programů Společenství.
(13) Aby bylo zajištěno, že výzkum na pediatrické populaci bude prováděn pouze pro uspokojení jejich léčebných potřeb, je zapotřebí vytvořit postupy, na jejichž základě agentura zprostí určité přípravky, skupiny léčivých přípravků nebo jejich části požadavku uvedeného v 11. bodě odůvodnění a následně tato zproštění zveřejní.
Jelikož se poznatky v oblasti vědy a lékařství v průběhu času vyvíjejí, je třeba stanovit možnost změny těchto seznamů zproštění.
Pokud je ovšem zproštění povinnosti zrušeno, neměl by být uvedený požadavek po určitou dobu uplatňován, aby byl před podáním žádosti o registraci ponechán čas alespoň na schválení plánu pediatrického výzkumu a zahájení studií u pediatrické populace.
(14) V určitých případech by agentura měla odložit zahájení nebo dokončení některých nebo všech opatření obsažených v plánu pediatrického výzkumu, aby bylo zajištěno, že je výzkum prováděn pouze v případě, že je bezpečný a etický, a že požadavek na získání údajů ze studií provedených u pediatrické populace nebrání nebo nezdržuje registraci léčivých přípravků pro jiné skupiny populace.
(15) Agentura by měla poskytovat bezplatné vědecké poradenství jako pobídku pro zadavatele, kteří vyvíjejí léčivé přípravky pro pediatrickou populaci.
Pro zajištění vědecké konzistence by agentura měla řídit vzájemné vztahy mezi Pediatrickým výborem a Pracovní skupinou pro vědecké poradenství působící v rámci Výboru pro humánní léčivé přípravky a rovněž vzájemné vztahy mezi Pediatrickým výborem a ostatními výbory a pracovními skupinami Společenství zabývajícími se léčivými přípravky.
(16) Stávající postupy pro registraci humánních léčivých přípravků by se neměly měnit.
Z požadavku uvedeného v 11. bodě odůvodnění však vyplývá, že příslušné orgány by měly kontrolovat soulad se schváleným plánem pediatrického výzkumu a veškerými zproštěními povinnosti a odklady v rámci stávající fáze validace žádosti o registraci.
Posuzování jakosti, bezpečnosti a účinnosti léčivých přípravků pro pediatrickou populaci a udělování registrací by mělo zůstat v působnosti příslušných orgánů.
Měla by být stanovena možnost požádat Pediatrický výbor o stanovisko k souladu a k jakosti, bezpečnosti a účinnosti léčivého přípravku u pediatrické populace.
(17) Aby mohly být zdravotnickým pracovníkům a pacientům poskytovány informace o bezpečném a účinném používání léčivých přípravků u pediatrické populace a jako opatření pro zajištění transparentnosti, měly by být do informací o přípravku zahrnuty rovněž informace o výsledcích studií prováděných u pediatrické populace a o stavu plánů pediatrického výzkumu, zproštěních povinnosti a odkladech.
V případě dodržení všech opatření obsažených v plánu pediatrického výzkumu by tato skutečnost měla být zaznamenána v rozhodnutí o registraci a na jejím základě by poté mohly společnosti získávat odměny za dodržení uvedených opatření.
(18) Za účelem rozpoznání léčivých přípravků registrovaných pro použití u pediatrické populace a umožnění jejich předepisování by mělo být stanoveno, že označení na obalu léčivých přípravků pro použití u pediatrické populace má obsahovat symbol, který vybere Komise na základě doporučení Pediatrického výboru.
(19) Za účelem vytvoření pobídek pro registrované přípravky, na něž se již nevztahují práva duševního vlastnictví, je nezbytné zavést nový typ registrace – registraci pro pediatrické použití.
Registrace pro pediatrické použití by měla být udělována prostřednictvím stávajících registračních postupů, ale měla by se vztahovat výslovně na léčivé přípravky vyvinuté výlučně pro použití u pediatrické populace.
U názvu léčivého přípravku, jemuž byla udělena registrace pro pediatrické použití, by mělo být možné ponechat stávající obchodní název odpovídajícího léčivého přípravku registrovaného pro dospělé, aby bylo možné využít toho, že stávající obchodní název je známý, a zároveň mít prospěch z exkluzivity údajů spojených s novou registrací.
(20) Žádost o registraci pro pediatrické použití by měla zahrnovat předložení údajů o používání přípravku u pediatrické populace shromážděných v souladu se schváleným plánem pediatrického výzkumu.
Tyto údaje mohou být čerpány z vydané literatury nebo z nových studií.
V žádosti o registraci pro pediatrické použití by mělo být rovněž možné odkazovat na údaje obsažené v dokumentaci k léčivému přípravku, který je nebo byl registrován ve Společenství.
To by mělo představovat další pobídku pro malé a střední podniky, včetně společností vyrábějících generika, aby vyvíjely nepatentované léčivé přípravky pro pediatrickou populaci.
(21) Toto nařízení by mělo obsahovat opatření maximalizující přístup obyvatel Společenství k novým léčivým přípravkům vyzkoušeným a přizpůsobeným pro pediatrické použití a opatření minimalizující riziko udělování odměn a pobídek v rámci celého Společenství, aniž by části pediatrické populace ve Společenství měly z dostupnosti nově registrovaných léčivých přípravků prospěch.
Žádost o registraci, včetně žádosti o registraci pro pediatrické použití, která obsahuje výsledky studií provedených v souladu se schváleným plánem pediatrického výzkumu, by měla být způsobilá pro centralizovaný postup Společenství uvedený v článcích 5 až 15 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 726/2004 ze dne 31. března 2004, kterým se stanoví postupy Společenství pro registraci humánních a veterinárních léčivých přípravků a dozor nad nimi a kterým se zřizuje Evropská agentura pro léčivé přípravky [5].
(22) V případě, že schválený plán pediatrického výzkumu vedl k registraci pediatrické indikace u přípravku, který již byl uveden na trh pro jiné indikace, měl by být držitel registrace povinen uvést přípravek na trh se zohledněním informací týkajících se pediatrického použití do dvou let ode dne schválení takové indikace.
Tento požadavek by se měl vztahovat pouze na již registrované přípravky a nikoli na léčivé přípravky registrované prostřednictvím registrace pro pediatrické použití.
(23) Měl by být zaveden volitelný postup, který by umožnil získat pro vnitrostátně registrovaný léčivý přípravek jediné stanovisko platné v rámci celého Společenství, jestliže jsou součástí žádosti o registraci údaje pro použití u pediatrické populace na základě schváleného plánu pediatrického výzkumu.
K tomuto účelu by se mohl použít postup stanovený v článcích 32, 33 a 34 směrnice 2001/83/ES.
To umožní přijetí harmonizovaného rozhodnutí Společenství o používání dotyčného léčivého přípravku u pediatrické populace a jeho začlenění do veškerých vnitrostátních informací o přípravku.
(24) Je nezbytné zajistit, aby farmakovigilanční mechanismy byly přizpůsobeny zvláštním požadavkům na shromažďování údajů o bezpečnosti u pediatrické populace, včetně údajů o možných dlouhodobých účincích.
Účinnost u pediatrické populace může rovněž vyžadovat další zkoumání ještě po registraci.
Proto by měla být při žádosti o registraci, která obsahuje výsledky studií provedených v souladu se schváleným plánem pediatrického výzkumu, uplatňována jako dodatečný požadavek povinnost žadatele uvést, jakým způsobem hodlá zajistit dlouhodobé následné sledování možných nežádoucích účinků plynoucích z používání léčivého přípravku a dlouhodobé sledování účinnosti u pediatrické populace.
Je-li zvláštní důvod k obavám, měla by být stanovena možnost od žadatele dále vyžadovat, aby jako podmínku pro registraci předložil a zavedl systém řízení rizik nebo provedl po uvedení léčivého přípravku na trh specifické studie.
(25) V zájmu veřejného zdraví je nezbytné zajistit stálou dostupnost bezpečných a účinných léčivých přípravků registrovaných pro pediatrické indikace, které byly vyvinuty na základě tohoto nařízení.
Jestliže má držitel registrace v úmyslu stáhnout takový léčivý přípravek z trhu, měla by být k dispozici opatření, která pediatrické populaci umožní mít k dotyčnému léčivému přípravku i nadále přístup.
Aby k dosažení toho mohla agentura napomoci, měla by být o každém takovém záměru včas informována a měla by jej zveřejnit.
(26) U přípravků, na něž se vztahuje požadavek na předložení pediatrických údajů, by měla být za předpokladu, že jsou dodržena veškerá opatření obsažená ve schváleném plánu pediatrického výzkumu, že je přípravek registrován ve všech členských státech a že informace o přípravku obsahují příslušné informace o výsledcích studií, poskytnuta odměna ve formě šestiměsíčního prodloužení dodatkového ochranného osvědčení zavedeného nařízením Rady (EHS) č. 1768/92 [6].
(27) Žádost o prodloužení platnosti osvědčení podle tohoto nařízení by měla být přípustná pouze v případě, že je osvědčení uděleno podle nařízení (EHS) č. 1768/92.
(28) Jelikož se uvedená odměna poskytuje za provádění studií u pediatrické populace a nikoliv za prokázání, že je dotyčný přípravek pro pediatrickou populaci bezpečný a účinný, měla by se poskytnout i v případě, že pediatrická indikace není registrována.
Pro zlepšení informací o používání léčivých přípravků u pediatrické populace by však příslušné informace o použití u skupin pediatrické populace měly být v informacích o registrovaném přípravku obsaženy.
(29) Podle nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 141/2000 ze dne 16. prosince 1999 o léčivých přípravcích pro vzácná onemocnění [7] získávají léčivé přípravky stanovené jako léčivé přípravky pro vzácná onemocnění deset let výhradního práva na trhu v souvislosti s udělením registrace pro indikaci pro vzácná onemocnění.
Jelikož takové přípravky často nejsou patentově chráněny, nelze na ně uplatnit odměnu spočívající v prodloužení dodatkového ochranného osvědčení, a pokud patentově chráněny jsou, bylo by takové prodloužení dvojitou pobídkou.
Proto by u léčivých přípravků pro vzácná onemocnění místo prodloužení dodatkového ochranného osvědčení měla být desetiletá doba výhradního práva na trhu udělená léčivému přípravku pro vzácná onemocnění prodloužena na dvanáct let, pokud je zcela splněn požadavek na údaje o použití u pediatrické populace.
(30) Opatření stanovená v tomto nařízení by neměla bránit fungování jiných pobídek nebo odměn.
Pro zajištění transparentnosti různých opatření dostupných na úrovni Společenství a členských států by měla Komise sestavit podrobný seznam všech dostupných pobídek, a to na základě informací poskytnutých členskými státy.
Opatření uvedená v tomto nařízení, včetně schvalování plánů pediatrického výzkumu, by neměla být důvodem pro získávání jakýchkoliv dalších pobídek Společenství na podporu výzkumu, jako je například financování výzkumných projektů podle víceletých rámcových programů Společenství pro výzkum, technologický rozvoj a demonstrace.
(31) Aby se zvýšila dostupnost informací o používání léčivých přípravků u pediatrické populace a aby se zamezilo zbytečnému opakování studií u pediatrické populace, které nerozšiřují společné poznatky, měla by evropská databáze uvedená v článku 11 směrnice 2001/20/ES obsahovat rovněž evropský registr klinických hodnocení léčivých přípravků pro pediatrické použití zahrnující všechny probíhající, předčasně ukončené a dokončené pediatrické studie ve Společenství i ve třetích zemích.
Agentura by měla zveřejnit část informací týkajících se pediatrických klinických hodnocení zanesených do databáze, jakož i podrobné údaje o výsledcích veškerých pediatrických klinických hodnocení předložených příslušným orgánům.
(32) Pediatrický výbor by měl po konzultaci s Komisí, členskými státy a zúčastněnými stranami zřídit a pravidelně aktualizovat soupis léčebných potřeb pediatrické populace.
Tento soupis by měl uvádět stávající léčivé přípravky používané u pediatrické populace a poukazovat na léčebné potřeby této populace a priority výzkumu a vývoje.
Společnosti by tak mohly snadno rozpoznat příležitosti k rozvoji své obchodní činnosti; Pediatrický výbor by měl být při posuzování návrhů plánů pediatrického výzkumu, zproštění povinnosti a odkladů schopen lépe vyhodnotit potřebu léčivých přípravků a studií; a zdravotničtí pracovníci a pacienti by měli mít k dispozici zdroj informací, o který by se mohli opřít při rozhodování o tom, které léčivé přípravky zvolit.
(33) Klinická hodnocení u pediatrické populace mohou vyžadovat zvláštní odborné znalosti, zvláštní metodiku a v některých případech zvláštní zařízení a měla by být prováděna řádně vyškolenými výzkumnými pracovníky.
Síť, která propojuje stávající vnitrostátní iniciativy a iniciativy Společenství s výzkumnými středisky za účelem vybudování nezbytných znalostí a schopností na úrovni Společenství a která zohledňuje údaje Společenství a třetích zemí, by pomohla usnadnit spolupráci a předejít zbytečné duplikaci studií.
Tato síť by měla přispět k úsilí o posilování základů evropského výzkumného prostoru v kontextu rámcových programů Společenství pro výzkum, technologický rozvoj a demonstrace, být ku prospěchu pediatrické populaci a sloužit jako zdroj informací a odborných znalostí pro průmyslové odvětví.
(34) V případě některých registrovaných přípravků je možné, že farmaceutické společnosti již mají údaje o bezpečnosti nebo účinnosti u pediatrické populace k dispozici.
Aby se zlepšily dostupné informace o použití léčivých přípravků u pediatrické populace, měly by být společnosti, které mají takové informace k dispozici, povinny je předložit všem příslušným orgánům, u nichž je přípravek registrován.
Tímto způsobem by mohly být údaje posouzeny a je-li to vhodné, měly by být informace zahrnuty do informací o registrovaném přípravku určených pro zdravotnické pracovníky a pacienty.
(35) Měly by být poskytnuty prostředky Společenství na financování veškerých aspektů práce Pediatrického výboru a agentury vyplývajících z provádění tohoto nařízení, jako je posuzování plánů pediatrického výzkumu, osvobození od poplatků za vědecké poradenství a opatření zajišťující informovanost a transparentnost, včetně databáze pediatrických studií a uvedené sítě.
(36) Opatření nezbytná k provedení tohoto nařízení by měla být přijata v souladu s rozhodnutím Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [8].
(37) Nařízení (EHS) č. 1768/92, směrnice 2001/20/ES, směrnice 2001/83/ES a nařízení (ES) č. 726/2004 by proto měly být odpovídajícím způsobem změněny.
(38) Jelikož cíle tohoto nařízení, totiž zlepšení dostupnosti léčivých přípravků zkoušených pro pediatrické použití, nemůže být uspokojivě dosaženo na úrovni členských států, a proto jej vzhledem k tomu, že to umožní využít výhod co možná nejširšího trhu a zamezit rozptýlení omezených zdrojů, může být lépe dosaženo na úrovni Společenství, může Společenství přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy.
V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku toto nařízení nepřekračuje rámec toho, co je nezbytné k dosažení tohoto cíle,
PŘIJALY TOTO NAŘÍZENÍ:
HLAVA I
ÚVODNÍ USTANOVENÍ
KAPITOLA 1
Předmět a definice
Článek 1
Toto nařízení stanoví v souladu se směrnicí 2001/20/ES pravidla pro vývoj humánních léčivých přípravků za účelem uspokojení specifických léčebných potřeb pediatrické populace, aniž by pediatrická populace byla vystavována zbytečným klinickým nebo jiným hodnocením.
Článek 2
Kromě definic stanovených v článku 1 směrnice 2001/83/ES se pro účely tohoto nařízení rozumí:
1. "pediatrickou populací" část populace, která je ve věku mezi narozením a 18 lety;
2. "plánem pediatrického výzkumu" program výzkumu a vývoje, jehož účelem je zajistit získání nezbytných údajů stanovujících podmínky, za kterých lze léčivý přípravek registrovat k léčbě pediatrické populace;
3. "léčivým přípravkem registrovaným pro pediatrickou indikaci" léčivý přípravek, který je registrován pro použití u části nebo celé pediatrické populace a k němuž jsou uvedeny podrobné informace o registrované indikaci v souhrnu údajů o přípravku vypracovaném v souladu s článkem 11 směrnice 2001/83/ES;
4. "registrací pro pediatrické použití" registrace udělená pro humánní léčivý přípravek, který není chráněn dodatkovým ochranným osvědčením podle nařízení (EHS) č. 1768/92 nebo patentem způsobilým pro udělení dodatkového ochranného osvědčení, jež zahrnuje výhradně léčebné indikace relevantní pro použití u pediatrické populace nebo u jejích podskupin, včetně příslušné síly, lékové formy nebo cesty podání dotyčného přípravku.
KAPITOLA 2
Pediatrický výbor
Článek 3
1. Do … [9] se v rámci Evropské agentury pro léčivé přípravky zřízené podle nařízení (ES) č. 726/2004 (dále jen "agentura") zřídí Pediatrický výbor. Pediatrický výbor se považuje za zřízený, jakmile jsou jmenováni členové uvedení v čl. 4 odst. 1 písm. a) a b).
Agentura plní pro Pediatrický výbor funkci sekretariátu a poskytuje mu technickou a vědeckou podporu.
2. Není-li v tomto nařízení stanoveno jinak, vztahuje se na Pediatrický výbor nařízení (ES) č. 726/2004.
3. Výkonný ředitel agentury zajišťuje příslušnou koordinaci mezi Pediatrickým výborem a Výborem pro humánní léčivé přípravky, Výborem pro léčivé přípravky pro vzácná onemocnění, jejich pracovními skupinami a jakýmikoliv dalšími vědeckými poradními skupinami.
Agentura vypracuje zvláštní postupy pro případné konzultace mezi nimi.
Článek 4
1. Pediatrický výbor se skládá:
a) z pěti členů Výboru pro humánní léčivé přípravky a jejich náhradníků, kteří jsou do uvedeného výboru jmenováni v souladu s čl. 61 odst. 1 nařízení (ES) č. 726/2004. Těchto pět členů a jejich náhradníků jmenuje do Pediatrického výboru Výbor pro humánní léčivé přípravky;
b) z jednoho člena a jednoho náhradníka jmenovaného každým členským státem, jehož příslušný vnitrostátní orgán není zastoupen členy jmenovanými Výborem pro humánní léčivé přípravky;
c) ze tří členů a tří náhradníků jmenovaných Komisí po konzultaci s Evropským parlamentem na základě veřejné výzvy k projevení zájmu, aby byli zastoupeni zdravotničtí pracovníci;
d) ze tří členů a tří náhradníků jmenovaných Komisí po konzultaci s Evropským parlamentem na základě veřejné výzvy k projevení zájmu, aby byla zastoupena sdružení pacientů.
Náhradníci zastupují členy a hlasují místo nich v případě jejich nepřítomnosti.
Pro účely písmen a) a b) členské státy spolupracují za koordinace výkonného ředitele agentury, aby bylo zajištěno, že konečné složení Pediatrického výboru, včetně členů a náhradníků, pokrývá vědecké oblasti týkající se pediatrických léčivých přípravků a že zahrnuje alespoň následující oblasti: farmaceutický vývoj, dětské lékařství, všeobecné lékařství, pediatrickou farmacii, pediatrickou farmakologii, pediatrický výzkum, farmakovigilanci, etiku a veřejné zdraví.
Pro účely písmen c) a d) bere Komise v úvahu odborné znalosti členů jmenovaných podle písmen a) a b).
2. Členové Pediatrického výboru jsou jmenováni na dobu tří let s možností prodloužení.
Na zasedáních Pediatrického výboru je mohou doprovázet odborníci.
3. Pediatrický výbor si volí z řad svých členů předsedu na období tří let s možností jednoho prodloužení.
4. Jména a kvalifikace členů agentura zveřejní.
Článek 5
1. Při přípravě svých stanovisek vynaloží Pediatrický výbor veškeré úsilí, aby bylo dosaženo vědeckého konsenzu.
Pokud takového konsenzu dosáhnout nelze, přijme Pediatrický výbor stanovisko odrážející postoj většiny členů.
V tomto stanovisku se uvedou odlišné postoje spolu s odůvodněními, o něž se opírají.
2. Pediatrický výbor vypracuje pro provádění svých úkolů svůj jednací řád.
Jednací řád vstoupí v platnost po obdržení příznivého stanoviska od správní rady agentury a následně od Komise.
3. Na všech zasedáních Pediatrického výboru mohou být přítomni zástupci Komise, výkonný ředitel agentury nebo jeho zástupci.
Článek 6
1. Pediatrický výbor má tyto úkoly:
a) posuzovat obsah veškerých plánů pediatrického výzkumu pro léčivé přípravky předložených v souladu s tímto nařízením Pediatrickému výboru a vydávat k němu stanoviska;
b) posuzovat zproštění povinnosti a odklady a vydávat k nim stanoviska;
c) na žádost Výboru pro humánní léčivé přípravky, příslušného orgánu nebo žadatele posuzovat, zda je žádost o registraci v souladu s dotyčným schváleným plánem pediatrického výzkumu, a vydávat k ní stanovisko;
d) na žádost Výboru pro humánní léčivé přípravky nebo příslušného orgánu vyhodnocovat jakékoliv údaje získané v souladu se schváleným plánem pediatrického výzkumu a vydávat stanovisko k jakosti, bezpečnosti nebo účinnosti léčivého přípravku pro použití u pediatrické populace;
e) poskytovat poradenství týkající se obsahu a formy údajů, které mají být shromažďovány pro průzkum podle článku 42;
f) podporovat agenturu a poskytovat jí poradenství při zřizování evropské sítě podle článku 44;
g) poskytovat vědeckou pomoc při vypracovávání dokumentů souvisejících s plněním cílů tohoto nařízení;
h) na žádost výkonného ředitele agentury nebo Komise poskytovat poradenství k jakékoliv otázce související s léčivými přípravky pro použití u pediatrické populace;
i) zřídit zvláštní soupis potřebných pediatrických léčivých přípravků a pravidelně jej aktualizovat, jak je uvedeno v článku 43;
j) poskytovat agentuře a Komisi poradenství v oblasti informování o opatřeních dostupných pro provádění výzkumu léčivých přípravků pro použití u pediatrické populace;
k) předložit Komisi doporučení v otázce symbolu uvedeného v čl. 32 odst. 2.
2. Při plnění svých úkolů Pediatrický výbor zvažuje, zda lze od navrhovaných studií očekávat významný léčebný přínos nebo uspokojení léčebných potřeb pediatrické populace.
Pediatrický výbor vezme v úvahu veškeré jemu dostupné informace včetně stanovisek, rozhodnutí nebo informací poskytnutých příslušnými orgány třetích zemí.
HLAVA II
REGISTRAČNÍ POŽADAVKY
KAPITOLA 1
Obecné registrační požadavky
Článek 7
1. Žádost o registraci podle článku 6 směrnice 2001/83/ES pro humánní léčivý přípravek, který není ve Společenství registrován v okamžiku vstupu tohoto nařízení v platnost, je považována za platnou pouze tehdy, obsahuje-li kromě údajů a dokumentů podle čl. 8 odst. 3 směrnice 2001/83/ES jednu z následujících náležitostí:
a) výsledky všech provedených studií a údaje o všech informacích shromážděných v souladu se schváleným plánem pediatrického výzkumu;
b) rozhodnutí agentury o udělení zproštění povinnosti pro konkrétní přípravek;
c) rozhodnutí agentury o udělení zproštění povinnosti pro určitou skupinu v souladu s článkem 11;
d) rozhodnutí agentury o udělení odkladu.
Pro účely písmene a) musí žádost obsahovat rovněž rozhodnutí agentury, kterým se schvaluje dotyčný plán pediatrického výzkumu.
2. Dokumenty předložené podle odstavce 1 musí v souhrnu pokrývat všechny podskupiny pediatrické populace.
Článek 8
V případě registrovaných léčivých přípravků, které jsou chráněny buď dodatkovým ochranným osvědčením podle nařízení (EHS) č. 1768/92 nebo patentem způsobilým pro udělení dodatkového ochranného osvědčení, se na žádosti o registraci nových indikací, včetně indikací pediatrických, nových lékových forem a nových cest podání použije článek 7 tohoto nařízení.
Pro účely prvního pododstavce se dokumenty uvedené v čl. 7 odst. 1 týkají jak stávajících, tak i nových indikací, lékových forem a cest podání.
Článek 9
Články 7 a 8 se nepoužijí na přípravky registrované podle článků 10, 10a, 13 až 16 nebo 16a až 16i směrnice 2001/83/ES.
Článek 10
Po konzultaci s členskými státy, agenturou a dalšími zúčastněnými stranami vypracuje Komise podrobná pravidla týkající se formy a obsahu, jimiž se žádosti o schválení nebo úpravu plánu pediatrického výzkumu a žádosti o zproštění povinnosti nebo odklady musí řídit, aby byly považovány za platné, a pravidla týkající se provádění kontroly souladu uvedené v článku 23 a v čl. 28 odst. 3.
KAPITOLA 2
Zproštění povinnosti
Článek 11
1. Povinnosti předložit informace podle čl. 7 odst. 1 písm. a) jsou určité léčivé přípravky nebo skupiny léčivých přípravků zproštěny, pokud existují důkazy prokazující jednu z následujících skutečností:
a) určitý léčivý přípravek nebo skupina léčivých přípravků jsou u části pediatrické populace nebo u celé pediatrické populace pravděpodobně neúčinné nebo nebezpečné;
b) onemocnění nebo stav, pro které jsou dotyčný léčivý přípravek nebo skupina léčivých přípravků určeny, se vyskytují pouze u dospělé populace;
c) dotyčný léčivý přípravek nepředstavuje významný léčebný přínos oproti stávajícím způsobům léčby pediatrických pacientů.
2. Zproštění povinnosti uvedené v odstavci 1 může být vydáno s odkazem na jednu nebo více určitých podskupin pediatrické populace nebo na jednu nebo více určitých léčebných indikací nebo na obojí.
Článek 12
Pediatrický výbor může ze svého vlastního podnětu přijmout stanovisko z důvodů uvedených v čl. 11 odst.1 v tom smyslu, že by mělo být uděleno zproštění povinnosti pro určitou skupinu nebo učitý přípravek, jak je uvedeno v čl. 11 odst. 1.
Jakmile Pediatrický výbor přijme stanovisko, použije se postup stanovený v článku 25. V případě zproštění povinnosti pro určitou skupinu se použijí pouze odstavce 6 a 7 článku 25.
Článek 13
1. Žadatel může z důvodů uvedených v čl. 11 odst. 1 požádat agenturu o zproštění povinnosti pro určitý přípravek.
2. Po přijetí žádosti Pediatrický výbor jmenuje zpravodaje a do 60 dnů přijme stanovisko, zda by pro určitý přípravek mělo být uděleno zproštění povinnosti či nikoli.
Jak žadatel, tak i Pediatrický výbor může během této šedesátidenní lhůty požádat o svolání jednání.
Pediatrický výbor může žadatele případně požádat o doplnění předložených údajů a dokumentů.
Využije-li Pediatrický výbor tuto možnost, pozastaví se uvedená šedesátidenní lhůta až do poskytnutí požadovaných doplňujících informací.
3. Jakmile Pediatrický výbor přijme stanovisko, použije se postup stanovený v článku 25.
Článek 14
1. Agentura vede seznam všech zproštění povinnosti.
Tento seznam se pravidelně aktualizuje (alespoň jednou ročně) a je zpřístupněn veřejnosti.
2. Pediatrický výbor může kdykoliv přijmout stanovisko zasazující se o přezkoumání uděleného zproštění povinnosti.
V případě změny týkající se zproštění povinnosti pro určitý konkrétní přípravek se použije postup stanovený v článku 25.
V případě změny týkající se zproštění povinnosti pro určitou skupinu se použijí odstavce 6 a 7 článku 25.
3. Jestliže je zproštění povinnosti pro určitý léčivý přípravek nebo pro skupinu léčivých přípravků zrušeno, požadavek stanovený v článcích 7 a 8 se nebude uplatňovat po dobu třiceti šesti měsíců ode dne vyjmutí tohoto zproštění povinnosti ze seznamu.
KAPITOLA 3
Plán pediatrického výzkumu
Oddíl 1
Žádost o schválení
Článek 15
1. Pokud je záměrem požádat o registraci v souladu s čl. 7 odst. 1 písm. a) nebo d), článkem 8 nebo článkem 30, vypracuje se plán pediatrického výzkumu a předloží se agentuře se žádostí o jeho schválení.
2. Plán pediatrického výzkumu upřesní časový harmonogram a opatření navrhovaná pro posouzení jakosti, bezpečnosti a účinnosti léčivého přípravku u všech podskupin pediatrické populace, kterých se to může týkat.
Kromě toho popíše veškerá opatření, kterými se složení léčivého přípravku přizpůsobí, aby bylo jeho použití pro různé podskupiny pediatrické populace přijatelnější, snazší, bezpečnější a účinnější.
Článek 16
1. V případě žádostí podle článků 7 a 8 se plán pediatrického výzkumu předkládá se žádostí o schválení – kromě odůvodněných případů – nejpozději po dokončení humánních farmakokinetických studií u dospělých, které jsou uvedeny v oddílu 5.2.3 části I přílohy I směrnice 2001/83/ES, aby mohlo být stanovisko k použití dotyčného léčivého přípravku u pediatrické populace vydáno při posuzování žádosti o registraci nebo jiné dotyčné žádosti.
2. Do 30 dnů od přijetí žádosti uvedené v odstavci 1 a v čl. 15 odst. 1 ověří agentura platnost žádosti a připraví souhrnnou zprávu pro Pediatrický výbor.
3. Agentura může popřípadě požádat žadatele o předložení doplňujících zvláštních údajů a dokumentů; v takovém případě se uvedená třicetidenní lhůta pozastaví až do poskytnutí požadovaných doplňujících informací.
Článek 17
1. Po obdržení navrhovaného plánu pediatrického výzkumu, který je platný v souladu s čl. 15 odst. 2, jmenuje Pediatrický výbor zpravodaje a do 60 dnů přijme stanovisko k tomu, zda navrhované studie zajistí získání potřebných údajů pro určení podmínek, za kterých lze dotyčný léčivý přípravek použít k léčbě pediatrické populace nebo jejích podskupin, a zda očekávaný léčebný přínos ospravedlňuje navrhované studie. Při přijímání tohoto stanoviska výbor zváží, zda jsou opatření navržená k přizpůsobení složení léčivého přípravku k použití u různých podskupin pediatrické populace přiměřená.
Během stejné lhůty může žadatel nebo Pediatrický výbor požádat o svolání jednání.
2. Během šedesátidenní lhůty uvedené v odstavci 1 může Pediatrický výbor požádat žadatele o navržení úprav plánu, přičemž se lhůta pro vydání konečného stanoviska uvedená v odstavci 1 prodlouží nejvýše o 60 dnů.
V takových případech může žadatel nebo Pediatrický výbor během tohoto období požádat o svolání dalšího jednání.
Uvedená lhůta se pozastaví až do poskytnutí požadovaných doplňujících informací.
Článek 18
Jakmile Pediatrický výbor přijme stanovisko, ať již kladné nebo záporné, použije se postup stanovený v článku 25.
Článek 19
Jestliže po posouzení plánu pediatrického výzkumu dojde Pediatrický výbor k závěru, že se na dotyčný léčivý přípravek vztahuje čl. 11 odst.1 písm. a), b) nebo c), přijme záporné stanovisko podle čl. 17 odst. 1.
V takových případech přijme Pediatrický výbor stanovisko ve prospěch zproštění povinnosti podle článku 12, načež se použije postup stanovený v článku 25.
Oddíl 2
Odklady
Článek 20
1. Současně s předložením plánu pediatrického výzkumu podle čl. 16 odst. 1 může být podána žádost o odklad zahájení nebo dokončení některých nebo všech opatření obsažených v dotyčném plánu. Takový odklad se zdůvodní vědeckými nebo technickými důvody nebo důvody souvisejícími s veřejným zdravím.
V každém případě se odklad udělí, pokud je vhodné před zahájením studií u pediatrické populace provést studie u dospělých nebo pokud bude provedení studií u pediatrické populace trvat déle než studie u dospělých.
2. Na základě zkušeností získaných v důsledku uplatňování tohoto článku může Komise postupem podle čl. 51 odst. 2 dále vymezit důvody pro udělení odkladu.
Článek 21
1. Současně s přijetím kladného stanoviska podle čl. 17 odst. 1 přijme Pediatrický výbor ze svého vlastního podnětu nebo na základě žádosti předložené žadatelem podle článku 20, pokud jsou splněny podmínky stanovené v článku 20, stanovisko ve prospěch odkladu zahájení nebo dokončení některých nebo všech opatření obsažených v plánu pediatrického výzkumu.
Stanovisko ve prospěch odkladu musí upřesnit lhůty pro zahájení nebo dokončení dotčených opatření.
2. Jakmile Pediatrický výbor přijme stanovisko ve prospěch odkladu podle odstavce 1, použije se postup stanovený v článku 25.
Oddíl 3
Úprava plánu pediatrického výzkumu
Článek 22
Pokud žadatel po vydání rozhodnutí o schválení plánu pediatrického výzkumu čelí obtížím s jeho uskutečněním, v jejichž důsledku je plán neproveditelný nebo již není vhodný, může na základě podrobně uvedených důvodů Pediatrickému výboru navrhnout změny nebo požádat o odklad nebo zproštění povinnosti.
Pediatrický výbor tyto změny nebo žádost o odklad nebo zproštění povinnosti do 60 dnů přezkoumá a přijme stanovisko, v němž navrhne jejich zamítnutí nebo přijetí.
Jakmile Pediatrický výbor přijme stanovisko, ať již kladné nebo záporné, použije se postup stanovený v článku 25.
Oddíl 4
Soulad s plánem pediatrického výzkumu
Článek 23
1. Příslušný orgán odpovědný za udělování registrace ověří, zda je žádost o registraci nebo změnu v souladu s požadavky stanovenými v článcích 7 a 8 a zda je žádost předložená podle článku 30 v souladu se schváleným plánem pediatrického výzkumu.
Pokud se žádost předkládá postupem podle článků 27 až 39 směrnice 2001/83/ES, ověřování souladu včetně případné žádosti o stanovisko Pediatrického výboru podle odst. 2 písm. b) a c) provede referenční členský stát.
2. Pediatrický výbor může být požádán o stanovisko, zda jsou studie prováděné žadatelem v souladu se schváleným plánem pediatrického výzkumu, v těchto případech:
a) žadatelem před předložením žádosti o registraci nebo změnu podle článků 7, 8 a 30;
b) agenturou nebo příslušným vnitrostátním orgánem při validaci žádosti podle písmene a), která neobsahuje stanovisko týkající se souladu přijaté na základě žádosti podle písmene a);
c) Výborem pro humánní léčivé přípravky nebo příslušným vnitrostátním orgánem při posuzování žádosti podle písmene a), pokud existují pochybnosti ohledně souladu a ještě nebylo vydáno stanovisko na základě žádosti podle písmen a) nebo b).
V případě písmene a) žadatel nepředloží žádost, dokud Pediatrický výbor nepřijme stanovisko, jehož kopie se přiloží k žádosti.
3. Je-li Pediatrický výbor požádán o zaujetí stanoviska podle odstavce 2, učiní tak do 60 dnů od obdržení žádosti.
Členské státy vezmou toto stanovisko v úvahu.
Článek 24
Dojde-li příslušný orgán při vědeckém posuzování platné žádosti o registraci k závěru, že studie nejsou v souladu se schváleným plánem pediatrického výzkumu, není přípravek způsobilý pro odměny a pobídky podle článků 36, 37 a 38.
KAPITOLA 4
Postup
Článek 25
1. Agentura předá žadateli stanovisko Pediatrického výboru do deseti dnů od jeho obdržení.
2. Do 30 dnů od obdržení stanoviska Pediatrického výboru může žadatel předložit agentuře písemnou, podrobně odůvodněnou žádost o přezkoumání stanoviska.
3. Do 30 dnů od obdržení žádosti o přezkoumání podle odstavce 2 vydá Pediatrický výbor nové stanovisko, kterým potvrdí nebo pozmění své předchozí stanovisko, k čemuž jmenuje nového zpravodaje.
Toto stanovisko se řádně odůvodní a odůvodnění přijatého závěru se přiloží k novému stanovisku, které je konečné.
4. Pokud ve třicetidenní lhůtě uvedené v odstavci 2 žadatel nepožádá o přezkoumání, je stanovisko Pediatrického výboru konečné.
5. Agentura přijme rozhodnutí nejpozději do deseti dnů od přijetí konečného stanoviska Pediatrického výboru.
Toto rozhodnutí sdělí žadateli písemně a připojí k němu konečné stanovisko Pediatrického výboru.
6. V případě zproštění povinnosti pro určitou skupinu uvedeného v článku 12 přijme agentura rozhodnutí do deseti dnů od obdržení stanoviska Pediatrického výboru, jak je uvedeno v čl. 13 odst. 3. K tomuto rozhodnutí se připojí stanovisko Pediatrického výboru.
7. Rozhodnutí agentury se po vypuštění veškerých důvěrných informací obchodní povahy zveřejní.
KAPITOLA 5
Různá ustanovení
Článek 26
Každá právnická nebo fyzická osoba, která vyvíjí léčivý přípravek zamýšlený pro pediatrické použití, může před předložením plánu pediatrického výzkumu a během jeho provádění požádat agenturu o poradenství týkající se návrhu a provádění různých zkoušek a hodnocení nezbytných k prokázání jakosti, bezpečnosti a účinnosti léčivého přípravku u pediatrické populace podle čl. 57 odst.1 písm. n) nařízení (ES) č. 726/2004.
Kromě toho může tato právnická nebo fyzická osoba požádat o poradenství týkající se návrhu a provádění systémů farmakovigilance a řízení rizik podle článku 34.
Agentura poskytne poradenství podle tohoto článku bezplatně.
HLAVA III
REGISTRAČNÍ POSTUPY
Článek 27
Pokud není v této hlavě stanoveno jinak, řídí se registrační postupy pro registrace, které jsou předmětem této hlavy, ustanoveními nařízení (ES) č. 726/2004 nebo směrnice 2001/83/ES.
KAPITOLA 1
Registrační postupy pro žádosti spadající do oblasti působnosti článků 7 a 8
Článek 28
1. Žádosti o registraci podle čl. 7 odst. 1 tohoto nařízení, které obsahují jednu nebo více pediatrických indikací na základě studií provedených v souladu se schváleným plánem pediatrického výzkumu, mohou být předkládány v souladu s postupem stanoveným v článcích 5 až 15 nařízení (ES) č. 726/2004.
Je-li registrace udělena, uvedou se výsledky všech těchto studií v souhrnu údajů o přípravku a případně v příbalové informaci léčivého přípravku, pokud příslušný orgán považuje tyto informace za užitečné pro pacienta, a to bez ohledu na to, zda byly všechny dotyčné pediatrické indikace příslušným orgánem schváleny či nikoliv.
2. Je-li registrace udělena nebo pozměněna, uvedou se v souhrnu údajů o přípravku a případně v příbalové informaci dotyčného léčivého přípravku jakákoli zproštění povinnosti nebo odklady udělené podle tohoto nařízení.
3. Jestliže je žádost v souladu se všemi opatřeními obsaženými ve schváleném a dokončeném plánu pediatrického výzkumu a jestliže souhrn údajů o přípravku odráží výsledky studií provedených v souladu s tímto schváleným plánem pediatrického výzkumu, začlení příslušný orgán do rozhodnutí o registraci prohlášení o souladu žádosti se schváleným a dokončeným plánem pediatrického výzkumu. Pro účely čl. 45 odst. 3 se v tomto prohlášení rovněž uvede, zda byly důležité studie obsažené ve schváleném plánu pediatrického výzkumu dokončeny po vstupu tohoto nařízení v platnost.
Článek 29
V případě léčivých přípravků registrovaných podle směrnice 2001/83/ES lze předložit žádost, uvedenou v článku 8 tohoto nařízení, o registraci nové indikace, včetně rozšíření registrace na použití u pediatrické populace, nové lékové formy nebo nové cesty podání, v souladu s postupem stanoveným v článcích 32, 33 a 34 směrnice 2001/83/ES.
Tato žádost musí být v souladu s požadavkem stanoveným v čl. 7 odst. 1 písm. a).
Tento postup je omezen na posuzování určitých částí souhrnu údajů o přípravku, které mají být změněny.
KAPITOLA 2
Registrace pro pediatrické použití
Článek 30
1. Předložení žádosti o registraci pro pediatrické použití v žádném případě nevylučuje právo požádat o registraci pro jiné indikace.
2. Žádost o registraci pro pediatrické použití se dokládá údaji a dokumenty nezbytnými k prokázání jakosti, bezpečnosti a účinnosti u pediatrické populace, včetně veškerých zvláštních údajů potřebných pro doložení příslušné síly, lékové formy nebo cesty podání přípravku, v souladu se schváleným plánem pediatrického výzkumu.
Žádost musí rovněž obsahovat rozhodnutí agentury, kterým se schvaluje dotyčný plán pediatrického výzkumu.
3. Je-li nebo byl-li určitý léčivý přípravek registrován v některém členském státě nebo ve Společenství, může žádost o registraci pro pediatrické použití popřípadě odkazovat na údaje obsažené v dokumentaci k tomuto přípravku podle čl. 14 odst. 11 nařízení (ES) č. 726/2004 nebo článku 10 směrnice 2001/83/ES.
4. Léčivému přípravku, jemuž je udělena registrace pro pediatrické použití, může být ponechán název jakéhokoliv léčivého přípravku, který obsahuje stejnou účinnou látku a pro který byla stejnému držiteli udělena registrace pro použití u dospělých.
Článek 31
Aniž je dotčen čl. 3 odst. 2 nařízení (ES) č. 726/2004, je možné předložit žádost o registraci pro pediatrické použití v souladu s postupem stanoveným v článcích 5 až 15 nařízení (ES) č. 726/2004.
KAPITOLA 3
Identifikace
Článek 32
1. Pokud je léčivému přípravku udělena registrace pro pediatrické použití, označí se na obalu symbolem zvoleným v souladu s odstavcem 2.
Příbalová informace bude obsahovat vysvětlení významu tohoto symbolu.
2. Do … [10] zvolí Komise symbol na základě doporučení Pediatrického výboru.
Tento symbol Komise zveřejní.
3. Tento článek se rovněž vztahuje na léčivé přípravky registrované před vstupem tohoto nařízení v platnost a na léčivé přípravky registrované po vstupu tohoto nařízení v platnost, avšak ještě před zveřejněním zmíněného symbolu, jestliže jsou tyto léčivé přípravky registrovány pro pediatrické použití.
V takovém případě se symbol a jeho vysvětlení podle odstavce 1 uvedou na obalu a v příbalové informaci dotyčných léčivých přípravků do dvou let od zveřejnění symbolu.
HLAVA IV
POREGISTRAČNÍ POŽADAVKY
Článek 33
Jestliže jsou léčivé přípravky na základě dokončení schváleného plánu pediatrického výzkumu registrovány pro pediatrickou indikaci a jestliže již byly tyto přípravky uvedeny na trh s jinými indikacemi, uvede držitel registrace přípravek na trh se zohledněním dotyčné pediatrické indikace do dvou let ode dne registrace pediatrické indikace.
Tyto lhůty se uvedou ve veřejně přístupném registru koordinovaném agenturou.
Článek 34
1. V následujících případech žadatel podrobně uvede, kromě běžných požadavků na monitorování po uvedení na trh, opatření zajišťující následné sledování účinnosti a případných nežádoucích účinků léčivého přípravku při pediatrickém použití:
a) žádosti o registraci, které zahrnují pediatrickou indikaci;
b) žádosti o začlenění pediatrické indikace do stávající registrace;
c) žádosti o registraci pro pediatrické použití.
2. Je-li zvláštní důvod k obavám, může příslušný orgán požadovat jakožto podmínku pro udělení registrace, aby byl vytvořen systém řízení rizik nebo aby byly po uvedení na trh provedeny zvláštní studie a předloženy k přezkoumání.
Systém řízení rizik zahrnuje soubor farmakovigilančních činností a opatření určených ke stanovení, posouzení, předcházení nebo minimalizaci rizik souvisejících s léčivými přípravky, včetně posuzování účinnosti takových opatření.
Posouzení účinnosti systému řízení rizik a výsledky provedených studií se zařadí do pravidelně aktualizovaných zpráv o bezpečnosti uvedených v čl. 104 odst. 6 směrnice 2001/83/ES a v čl. 24 odst. 3 nařízení (ES) č. 726/2004.
Kromě toho může příslušný orgán požadovat předložení dodatečných zpráv vyhodnocujících účinnost systému minimalizace rizik a výsledky všech takových provedených studií.
3. V případě odkladu předá držitel registrace agentuře výroční zprávu obsahující aktuální informace o pokroku pediatrických studií v souladu s rozhodnutím agentury o schválení plánu pediatrického výzkumu a udělení odkladu.
Jestliže agentura zjistí, že držitel registrace nejednal v souladu s rozhodnutím agentury o schválení plánu pediatrického výzkumu a udělení odkladu, informuje o tom příslušný orgán.
4. Agentura vypracuje obecné zásady týkající se použití tohoto článku.
Článek 35
Jestliže je léčivý přípravek registrován pro pediatrickou indikaci a držitel registrace využil odměny nebo pobídky podle článků 36, 37 nebo 38, tato doba ochrany uplynula a držitel registrace má v úmyslu zastavit uvedení léčivého přípravku na trh, převede držitel registraci nebo umožní třetí straně, která projevila zájem pokračovat v uvádění dotyčného léčivého přípravku na trh, použít farmaceutické, předklinické a klinické podklady obsažené v registrační dokumentaci léčivého přípravku na základě článku 10c směrnice 2001/83/ES.
Držitel registrace informuje agenturu o svých záměrech zastavit uvedení přípravku na trh nejpozději šest měsíců před tímto zastavením.
Agentura tuto skutečnost zveřejní.
HLAVA V
ODMĚNY A POBÍDKY
Článek 36
1. Obsahuje-li žádost podle článků 7 nebo 8 výsledky všech studií provedených v souladu se schváleným plánem pediatrického výzkumu, má držitel patentu nebo dodatkového ochranného osvědčení nárok na šestiměsíční prodloužení doby uvedené v čl. 13 odst. 1 a 2 nařízení (EHS) č. 1768/92.
První pododstavec se rovněž použije v případě, že dokončení schváleného plánu pediatrického výzkumu nevede k registraci pro pediatrickou indikaci, avšak výsledky provedených studií jsou zohledněny v souhrnu údajů o přípravku a případně v příbalové informaci dotyčného léčivého přípravku.
2. Pro účely použití odstavce 1 tohoto článku se do rozhodnutí o registraci začlení prohlášení uvedené v čl. 28 odst. 3.
3. Pokud byly použity postupy stanovené ve směrnici 2001/83/ES, udělí se šestiměsíční prodloužení doby podle odstavce 1 pouze v případě, že je přípravek registrován ve všech členských státech.
4. Odstavce 1, 2 a 3 se použijí na přípravky, které jsou chráněny dodatkovým ochranným osvědčením podle nařízení (EHS) č. 1768/92 nebo patentem, který opravňuje k udělení dodatkového ochranného osvědčení. Nepoužijí se na léčivé přípravky označené jako léčivé přípravky pro vzácná onemocnění podle nařízení (ES) č. 141/2000.
5. V případě použití postupu podle článku 8, který vede k registraci nové pediatrické indikace, se odstavce 1, 2 a 3 nepoužijí, pokud žadatel v souladu s čl. 14 odst. 11 nařízení (ES) č. 726/2004 nebo čl. 10 odst. 1 čtvrtým pododstavcem směrnice 2001/83/ES požádá o prodloužení doby ochrany uvádění na trh vztahující se na dotyčný léčivý přípravek o jeden rok z důvodu, že tato nová pediatrická indikace přináší významný klinický prospěch ve srovnání se stávajícími způsoby léčby, a toto prodloužení získá.
Článek 37
Je-li předložena žádost o registraci léčivého přípravku označeného jako léčivý přípravek pro vzácná onemocnění podle nařízení (ES) č. 141/2000 a obsahuje-li tato žádost výsledky všech studií provedených v souladu se schváleným plánem pediatrického výzkumu a je-li do udělené registrace následně začleněno prohlášení uvedené v čl. 28 odst. 3 tohoto nařízení, prodlouží se desetiletá doba uvedená v čl. 8 odst.1 nařízení (ES) č. 141/2000 na dvanáct let.
První pododstavec se rovněž použije v případě, že dokončení schváleného plánu pediatrického výzkumu nevede k registraci pro pediatrickou indikaci, avšak výsledky provedených studií jsou zohledněny v souhrnu údajů o přípravku a případně v příbalové informaci dotyčného léčivého přípravku.
Článek 38
1. Je-li udělena registrace pro pediatrické použití v souladu s články 5 až 15 nařízení (ES) č. 726/2004, použijí se doby ochrany údajů a uvádění na trh stanovené v čl. 14 odst. 11 uvedeného nařízení.
2. Je-li udělena registrace pro pediatrické použití v souladu s postupy stanovenými směrnicí 2001/83/ES, použijí se doby ochrany údajů a uvádění na trh stanovené v čl. 10 odst. 1 uvedené směrnice.
Článek 39
1. Kromě odměn a pobídek stanovených v článcích 36, 37 a 38 mohou být léčivé přípravky pro pediatrické použití způsobilé pro pobídky poskytované Společenstvím nebo členskými státy za účelem podpory výzkumu, vývoje a dostupnosti léčivých přípravků pro pediatrické použití.
2. Do … [11] sdělí členské státy Komisi podrobné informace týkající se opatření, která přijaly za účelem podpory výzkumu, vývoje a dostupnosti léčivých přípravků pro pediatrické použití.
Tyto informace se na žádost Komise pravidelně aktualizují.
3. Do … [12] Komise zpřístupní veřejnosti podrobný seznam všech odměn a pobídek poskytovaných Společenstvím a členskými státy za účelem podpory výzkumu, vývoje a dostupnosti léčivých přípravků pro pediatrické použití.
Tento seznam se pravidelně aktualizuje a aktualizace se rovněž zpřístupní veřejnosti.
Článek 40
1. Rozpočet Společenství stanoví finanční prostředky určené na výzkum léčivých přípravků pro pediatrickou populaci s cílem podporovat studie související s léčivými přípravky nebo účinnými látkami, na něž se nevztahuje patent nebo dodatkové ochranné osvědčení.
2. Tyto finanční prostředky Společenství se poskytují prostřednictvím rámcových programů Společenství pro výzkum, technologický rozvoj a demonstrace nebo prostřednictvím jiných iniciativ Společenství pro financování výzkumu.
HLAVA VI
KOMUNIKACE A KOORDINACE
Článek 41
1. Evropská databáze vytvořená na základě článku 11 směrnice 2001/20/ES zahrne kromě klinických hodnocení uvedených v článcích 1 a 2 uvedené směrnice i klinická hodnocení prováděná ve třetích zemích, která jsou obsažena ve schváleném plánu pediatrického výzkumu.
V případě takovýchto klinických hodnocení prováděných ve třetích zemích vloží do databáze podrobné údaje uvedené v článku 11 uvedené směrnice subjekt, jemuž bylo určeno rozhodnutí agentury o plánu pediatrického výzkumu.
Odchylně od článku 11 směrnice 2001/20/ES agentura zveřejní část informací o pediatrických klinických hodnoceních zaznamenaných v evropské databázi.
2. Podrobné údaje o výsledcích veškerých hodnocení uvedených v odstavci 1 a jakýchkoli dalších hodnocení předložených příslušným orgánům podle článků 45 a 46 agentura zveřejní, a to i v případě, že bylo hodnocení předčasně ukončeno.
Tyto výsledky předloží agentuře bez prodlení zadavatel klinického hodnocení, subjekt, jemuž bylo určeno rozhodnutí agentury o plánu pediatrického výzkumu, nebo případně držitel registrace.
3. Komise po konzultaci s agenturou, členskými státy a zúčastněnými stranami vypracuje pokyny týkající se povahy informací uvedených v odstavci 1, které se mají zaznamenat do evropské databáze vytvořené na základě článku 11 směrnice 2001/20/ES, druhu informací, které se zpřístupní veřejnosti podle odstavce 1, způsobu předkládání výsledků klinických hodnocení a jejich zveřejňování podle odstavce 2 a souvisejících odpovědností a úkolů agentury.
Článek 42
Členské státy shromáždí dostupné údaje o všech stávajících použitích léčivých přípravků u pediatrické populace a do … [13] sdělí tyto údaje agentuře.
Pediatrický výbor vypracuje pokyny týkající se obsahu a formy údajů, které se mají shromáždit, do … [14].
Článek 43
1. Na základě informací uvedených v článku 42 a po konzultaci s Komisí, členskými státy a zúčastněnými stranami vytvoří Pediatrický výbor soupis léčebných potřeb, zejména s ohledem na stanovení priorit výzkumu.
Do … [15] agentura uvedený soupis zveřejní a pravidelně jej aktualizuje.
2. Při sestavování soupisu léčebných potřeb se zohlední výskyt onemocnění u pediatrické populace, závažnost daného onemocnění, dostupnost a vhodnost alternativních způsobů léčby onemocnění u pediatrické populace, včetně profilu účinnosti a nežádoucích účinků těchto způsobů léčby a veškerých otázek bezpečnosti v pediatrii a veškerých údajů vyplývajících ze studií ve třetích zemích.
Článek 44
1. Agentura zřídí s vědeckou podporou Pediatrického výboru evropskou síť ze stávajících vnitrostátních a evropských sítí, výzkumných pracovníků a středisek se zvláštním odborným zaměřením na provádění studií u pediatrické populace.
2. Cílem uvedené evropské sítě je mimo jiné koordinace studií týkajících se léčivých přípravků pro pediatrické použití, vybudování nezbytných vědeckých a správních znalostí a schopností na evropské úrovni a zamezení zbytečné duplikace studií a zkoušek u pediatrické populace.
3. Do … [16] přijme správní rada agentury na návrh výkonného ředitele a po konzultaci s Komisí, členskými státy a zúčastněnými stranami prováděcí strategii vytvoření a fungování evropské sítě.
Tato síť musí být případně slučitelná s úsilím o posílení základů evropského výzkumného prostoru v kontextu rámcových programů Společenství pro výzkum, technologický rozvoj a demonstrace.
Článek 45
1. Do … [16] předloží držitel registrace příslušnému orgánu k posouzení veškeré pediatrické studie dokončené ke dni vstupu tohoto nařízení v platnost, které se týkají přípravků registrovaných ve Společenství.
Příslušný orgán může aktualizovat souhrn údajů o přípravku a příbalovou informaci a odpovídajícím způsobem může změnit registraci.
Příslušné orgány si vyměňují informace týkající se předložených studií a jejich případných dopadů na dotčené registrace.
Agentura koordinuje výměnu informací.
2. Všechny stávající pediatrické studie uvedené v odstavci 1 a všechny pediatrické studie zahájené před vstupem tohoto nařízení v platnost jsou způsobilé k zařazení do plánu pediatrického výzkumu a budou zohledněny Pediatrickým výborem při posuzování žádostí o plán pediatrického výzkumu, zproštění povinnosti a odklady a příslušnými orgány při posuzování žádostí předložených podle článků 7, 8 nebo 30.
3. Aniž je dotčen předchozí odstavec, udělí se odměny a pobídky podle článků 36, 37 a 38 pouze za předpokladu, že důležité studie obsažené ve schváleném plánu pediatrického výzkumu se dokončí po vstupu tohoto nařízení v platnost.
Článek 46
1. Jakékoliv další studie zadané držitelem registrace, které se týkají používání registrovaného léčivého přípravku u pediatrické populace, se předloží příslušnému orgánu do šesti měsíců od jejich dokončení, a to bez ohledu na to, zda jsou tyto studie prováděny v souladu se schváleným plánem pediatrického výzkumu či nikoliv.
2. Odstavec 1 se použije bez ohledu na to, zda má držitel registrace v úmyslu požádat o registraci pediatrické indikace či nikoliv.
3. Příslušný orgán může aktualizovat souhrn údajů o přípravku a příbalovou informaci a odpovídajícím způsobem může změnit registraci.
4. Příslušné orgány si vyměňují informace týkající se předložených studií a jejich případných dopadů na dotčené registrace.
5. Agentura koordinuje výměnu informací.
HLAVA VII
OBECNÁ A ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
KAPITOLA 1
Obecná ustanovení
Oddíl 1
Poplatky, financování Společenstvím, sankce a zprávy
Článek 47
1. Je-li žádost o registraci pro pediatrické použití předložena v souladu s postupem stanoveným v nařízení (ES) č. 726/2004, stanoví se výše snížených poplatků za posouzení žádosti a udržování registrace v souladu s článkem 70 nařízení (ES) č. 726/2004.
2. Použije se nařízení Rady (ES) č. 297/95 ze dne 10. února 1995 o poplatcích, které se platí Evropské agentuře pro hodnocení léčivých přípravků [17].
3. Pediatrický výbor posuzuje bezplatně:
a) žádosti o zproštění povinnosti;
b) žádosti o odklad;
c) plány pediatrického výzkumu;
d) soulad se schváleným plánem pediatrického výzkumu.
Článek 48
Příspěvek Společenství podle článku 67 nařízení (ES) č. 726/2004 pokrývá činnost Pediatrického výboru, včetně vědecké podpory poskytované odborníky, a činnost agentury, včetně posuzování plánů pediatrického výzkumu, vědeckého poradenství a veškerých osvobození od poplatků na základě tohoto nařízení, a podporuje činnosti agentury podle článků 41 a 44 tohoto nařízení.
Článek 49
1. Aniž je dotčen Protokol o výsadách a imunitách Evropských společenství, stanoví každý členský stát sankce za porušení ustanovení tohoto nařízení nebo prováděcích předpisů přijatých na jeho základě, pokud jde o léčivé přípravky registrované postupy stanovenými směrnicí 2001/83/ES, a přijme veškerá opatření nezbytná pro jejich realizaci.
Sankce musejí být účinné, přiměřené a odrazující.
Členské státy uvědomí Komisi o těchto ustanoveních do …. [18].
Veškeré následné změny oznámí co možná nejdříve.
2. Členské státy okamžitě uvědomí Komisi o jakémkoliv řízení zahájeném pro porušení tohoto nařízení.
3. Na žádost agentury může Komise uložit pokuty za porušení ustanovení tohoto nařízení nebo prováděcích předpisů přijatých na jeho základě, pokud jde o léčivé přípravky registrované postupem stanoveným nařízením (ES) č. 726/2004. Maximální částky a podmínky a způsoby výběru těchto pokut se stanoví postupem podle čl. 51 odst. 2 tohoto nařízení.
4. Komise zveřejní jména všech subjektů, které poruší ustanovení tohoto nařízení nebo prováděcích předpisů přijatých na jeho základě, a výši uložených pokut s důvody pro jejich uložení.
Článek 50
1. Na základě zprávy agentury, a to alespoň jednou ročně, zveřejní Komise seznam společností a přípravků, které získaly některou z odměn a pobídek podle tohoto nařízení, jakož i seznam společností, které nesplnily některou z povinností stanovených v tomto nařízení.
Tyto informace poskytnou agentuře členské státy.
2. Do … [19] předloží Komise Evropskému parlamentu a Radě obecnou zprávu o zkušenostech získaných na základě používání tohoto nařízení.
Ta zahrne zejména podrobný seznam všech léčivých přípravků registrovaných pro pediatrické použití od vstupu tohoto nařízení v platnost.
3. Do … [20] předloží Komise Evropskému parlamentu a Radě zprávu o zkušenostech získaných v důsledku použití článků 36, 37 a 38.
Zpráva bude obsahovat analýzu hospodářského dopadu odměn a pobídek spolu s analýzou předpokládaných důsledků tohoto nařízení pro veřejné zdraví, a to za účelem navržení případných nezbytných změn.
4. Bude-li k dispozici dostatek údajů umožňujících provedení rozsáhlých analýz, provede se ustanovení odstavce 3 zároveň s ustanoveními odstavce 2.
Oddíl 2
Stálý výbor
Článek 51
1. Komisi je nápomocen Stálý výbor pro humánní léčivé přípravky zřízený článkem 121 směrnice 2001/83/ES (dále jen "výbor").
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 5 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES s ohledem na článek 8 uvedeného rozhodnutí.
Doba uvedená v čl. 5 odst. 6 rozhodnutí 1999/468/ES je tři měsíce.
3. Výbor přijme svůj jednací řád.
KAPITOLA 2
Změny
Článek 52
Nařízení (EHS) č. 1768/92 se mění takto:
1. V článku 1 se doplňuje nová definice, která zní:
"e) "žádostí o prodloužení doby platnosti" žádost o prodloužení doby platnosti osvědčení podle čl. 13 odst. 3 tohoto nařízení a článku 36 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. .../2006 ze dne … o léčivých přípravcích pro pediatrické použití [21].
2. V článku 7 se doplňují nové odstavce, které znějí:
"3. Žádost o prodloužení doby platnosti je možné podat, pokud se podává žádost o osvědčení nebo pokud žádost o osvědčení není dosud vyřízena a jsou splněny příslušné požadavky čl. 8 odst.1 písm. d) nebo čl. 8 odst. 1a.
4. Žádost o prodloužení doby platnosti již uděleného osvědčení se podává nejpozději dva roky před uplynutím doby platnosti osvědčení."
3. Článek 8 se mění takto:
a) v odstavci 1 se doplňuje nové písmeno, které zní:
"d) zahrnuje-li žádost o osvědčení požadavek na prodloužení doby platnosti:
i) kopii prohlášení, kterým se dokládá soulad se schváleným a dokončeným plánem pediatrického výzkumu podle čl. 36 odst. 1 nařízení (ES) č. …/2006;
ii) v případě potřeby kromě kopie rozhodnutí o registraci podle písmene b), doklad o udělení registrace ve všech ostatních členských státech podle čl. 36 odst. 3 nařízení (ES) č. …/2006.";
b) vkládají se nové odstavce, které znějí:
"1a) Jestliže žádost o osvědčení není dosud vyřízena, uvedou se v žádosti o prodloužení doby platnosti podle čl. 7 odst.
3 podrobné údaje uvedené v odst. 1 písm. d) a odkaz na již podanou žádost o osvědčení.
1b) Žádost o prodloužení doby platnosti již uděleného osvědčení musí obsahovat podrobné údaje uvedené v odst. 1 písm. d) a kopii již uděleného osvědčení.";
c) odstavec 2 se nahrazuje tímto:
"2. Členské státy mohou stanovit, že podání žádosti o osvědčení a podání žádosti o prodloužení doby platnosti osvědčení podléhá poplatku."
4. Článek 9 se mění takto:
a) v odstavci 1 se doplňuje nový pododstavec, který zní:
"Žádost o prodloužení doby platnosti osvědčení se podává u příslušného orgánu dotyčného členského státu.";
b) v odstavci 2 se doplňuje nové písmeno, které zní:
"f) popřípadě údaj o tom, že žádost zahrnuje žádost o prodloužení doby platnosti.";
c) doplňuje se nový odstavec, který zní:
"3. K oznámení žádosti o prodloužení doby platnosti již uděleného osvědčení nebo pokud žádost o osvědčení není dosud vyřízena, se použije odstavec 2.
Toto oznámení navíc obsahuje uvedení žádosti o prodloužení doby platnosti osvědčení."
5. V článku 10 se doplňuje nový odstavec, který zní:
"6. U žádosti o prodloužení doby platnosti se odstavce 1 až 4 použijí obdobně."
6. V článku 11 se doplňuje nový odstavec, který zní:
"3. K oznámení schválení nebo zamítnutí prodloužení doby platnosti osvědčení se použijí odstavce 1 a 2."
7. V článku 13 se doplňuje nový odstavec, který zní:
"3. Doby stanovené v odstavcích 1 a 2 se prodlouží o šest měsíců v případě použití článku 36 nařízení (ES) č. …/2006.
V takovém případě může být doba stanovená v odstavci 1 tohoto článku prodloužena pouze jednou."
8. Vkládá se nový článek, který zní:
"Článek 15a
Zrušení prodloužení doby platnosti
1. Prodloužení doby platnosti je možné zrušit, pokud bylo uděleno v rozporu s článkem 36 nařízení (ES) č. .../2006.
2. Kdokoli může předložit žádost o zrušení prodloužení doby platnosti orgánu odpovědnému podle vnitrostátních právních předpisů za zrušení odpovídajícího základního patentu."
9. Článek 16 se mění takto:
a) dosavadní jediný odstavec se označuje jako odstavec 1;
b) doplňuje se nový odstavec, který zní:
"2. Pokud se prodloužení doby platnosti zruší v souladu s článkem 15a, orgán uvedený v čl. 9 odst. 1 tuto skutečnost zveřejní."
10. Článek 17 se nahrazuje tímto:
"Článek 17
Opravné prostředky
Proti rozhodnutím orgánu uvedeného v čl. 9 odst. 1 nebo subjektů uvedených v čl. 15 odst. 2 a čl. 15a odst. 2 vydaným podle tohoto nařízení mohou být uplatněny stejné opravné prostředky jako ty, jejichž podání umožňují vnitrostátní právní předpisy proti obdobným rozhodnutím ve věci vnitrostátních patentů."
Článek 53
Ve směrnici 2001/20/ES se v článku 11 doplňuje nový odstavec, který zní:
"4. Odchylně od odstavce 1 agentura zveřejní část informací o pediatrických klinických hodnoceních zaznamenaných do evropské databáze v souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. .../2006 ze dne … o léčivých přípravcích pro pediatrické použití [22].
Článek 54
Ve směrnici 2001/83/ES se v čl. 6 odst. 1 nahrazuje první pododstavec tímto:
"1. Žádný léčivý přípravek nesmí být uveden na trh v členském státě, aniž by příslušný orgán dotyčného členského státu vydal rozhodnutí o registraci v souladu s touto směrnicí nebo aniž by byla udělena registrace v souladu s nařízením (ES) č. 726/2004 ve spojení s nařízením (ES) č. .../2006 [22].
Článek 55
Nařízení (ES) č. 726/2004 se mění takto:
1. V článku 56 se odstavec 1 nahrazuje tímto:
"1. Součástí agentury jsou:
a) Výbor pro humánní léčivé přípravky, který je příslušný pro přípravu stanoviska agentury k jakékoli otázce týkající se hodnocení humánních léčivých přípravků;
b) Výbor pro veterinární léčivé přípravky, který je příslušný pro přípravu stanoviska agentury k jakékoli otázce týkající se hodnocení veterinárních léčivých přípravků;
c) Výbor pro léčivé přípravky pro vzácná onemocnění;
d) Výbor pro rostlinné léčivé přípravky;
e) Pediatrický výbor;
f) sekretariát, který poskytuje technickou, vědeckou a správní podporu výborům a zajišťuje mezi nimi vhodnou koordinaci;
g) výkonný ředitel, který plní povinnosti stanovené v článku 64;
h) správní rada, která plní povinnosti stanovené v článcích 65, 66 a 67."
2. V čl. 57 odst. 1 se doplňuje nové písmeno, které zní:
"t) přijímání rozhodnutí podle čl. 7 odst. 1 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. …/2006 ze dne … o léčivých přípravcích pro pediatrické použití [23].
3. Vkládá se nový článek, který zní:
"Článek 73a
Proti rozhodnutím přijatým agenturou podle nařízení (ES) č. …/2006 lze podat žalobu k Soudnímu dvoru Evropských společenství za podmínek stanovených v článku 230 Smlouvy."
KAPITOLA 3
Závěrečná ustanovení
Článek 56
Požadavek stanovený v čl. 7 odst. 1 se nevztahuje na platné žádosti, které v okamžiku vstupu tohoto nařízení v platnost ještě nejsou vyřízeny.
Článek 57
1. Toto nařízení vstupuje v platnost třicátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
2. Článek 7 se použije od … [24].
Článek 8 se použije od … [25].
Články 30 a 31 se použijí od … [26].
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Společný postoj (ES) č. 8/2006
přijatý Radou dne 23. února 2006
s ohledem na přijetí směrniceEvropského parlamentu a Rady 2006/.../ES ze dne ... 2006, kterou se stanoví technické požadavky na plavidla vnitrozemské plavby a zrušuje směrnice Rady 82/714/EHS
(2006/C 166 E/01)
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 71 odst. 1 Smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru [1],
po konzultaci s Výborem regionů,
v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy [2],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Směrnice Rady 82/714/EHS ze dne 4. října 1982, kterou se stanoví technické požadavky pro plavidla vnitrozemské plavby [3], zavedla harmonizované podmínky pro vydávání technických osvědčení pro plavidla vnitrozemské plavby ve všech členských státech, i když s výjimkou provozu na Rýnu.
Přesto však na evropské úrovni zůstaly pro plavidla vnitrozemské plavby v platnosti různé technické požadavky.
Současná existence různých mezinárodních a vnitrostátních předpisů až dosud bránila úsilí o zajištění vzájemného uznávání vnitrostátních osvědčení plavidel bez nutnosti dodatečné prohlídky zahraničních plavidel.
Normy obsažené ve směrnici 82/714/EHS již navíc částečně neodrážejí stávající technický rozvoj.
(2) Technické požadavky stanovené v přílohách směrnice 82/714/EHS v podstatě přejímají ustanovení nařízení o inspekci lodní plavby na Rýně ve znění schváleném Ústřední komisí pro plavbu na Rýně (CCNR) v roce 1982.
Podmínky a technické požadavky pro vydávání osvědčení pro vnitrozemskou plavbu podle článku 22 Revidované úmluvy pro plavbu na Rýně byly od té doby pravidelně revidovány a bylo zjištěno, že odpovídají stávajícímu technickému rozvoji.
Z důvodu hospodářské soutěže a bezpečnosti je žádoucí, zejména v zájmu podpory harmonizace na evropské úrovni, přijmout oblast působnosti a obsah těchto technických požadavků pro celou síť vnitrozemských vodních cest Společenství.
V této souvislosti je třeba zohlednit změny, k nimž u této sítě došlo.
(3) Osvědčení Společenství plavidla vnitrozemské plavby potvrzující, že plavidla zcela splňují výše uvedené revidované technické požadavky, by měla být platná na všech vnitrozemských vodních cestách Společenství.
(4) Je žádoucí zajistit vyšší míru harmonizace podmínek pro vystavování dodatečných osvědčení Společenství plavidla vnitrozemské plavby členskými státy pro plavbu na vodních cestách v zónách 1 a 2 (ústí řek) a pro plavbu na vodních cestách v zóně 4.
(5) V zájmu bezpečnosti osobní dopravy je žádoucí, aby byla oblast působnosti směrnice 82/714/EHS rozšířena tak, aby v souladu s nařízením o inspekci lodní plavby na Rýně zahrnovala osobní lodě konstruované pro dopravu více než dvanácti cestujících.
(6) V zájmu bezpečnosti by normy měly být harmonizovány na vysoké úrovni a harmonizace by mělo být dosaženo takovým způsobem, aby nevedlo k žádnému omezení bezpečnostních norem na žádné z vnitrozemských vodních cest Společenství.
(7) Je vhodné stanovit přechodný režim pro plavidla v provozu, která ještě nemají osvědčení Společenství plavidla vnitrozemské plavby, když se podrobí první technické prohlídce podle revidovaných technických požadavků stanovených touto směrnicí.
(8) Dobu platnosti osvědčení Společenství plavidla vnitrozemské plavby je vhodné stanovit v rámci určitých mezí a podle kategorie příslušného plavidla pro každý konkrétní případ.
(9) Opatření nezbytná k provedení této směrnice by měla být přijata podle rozhodnutí Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [4].
(10) Je nezbytné, aby opatření stanovená ve směrnici Rady 76/135/EHS ze dne 20. ledna 1976 o vzájemném uznávání lodních osvědčení plavidel vnitrozemské plavby [5] zůstala v platnosti pro ta plavidla, na něž se tato směrnice nevztahuje.
(11) Podle odstavce 34 interinstitucionální dohody o zdokonalení tvorby právních předpisů [6] jsou členské státy vybízeny k tomu, aby jak pro sebe, tak i v zájmu Společenství sestavily vlastní tabulky, z nichž bude co nejvíce patrné srovnání mezi směrnicemi a prováděcími opatřeními, a aby tyto tabulky zveřejnily.
(12) Směrnice 82/714/EHS by měla být zrušena,
PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Klasifikace vodních cest
1. Pro účely této směrnice se vnitrozemské vodní cesty Společenství klasifikují takto:
a) zóny 1, 2, 3 a 4:
i) zóny 1 a 2: vodní cesty uvedené v kapitole 1 přílohy I,
ii) zóna 3: vodní cesty uvedené v kapitole 2 přílohy I,
iii) zóna 4: ostatní vodní cesty Společenství uvedené v kapitole 3 přílohy I;
b) zóna R: vodní cesty uvedené v písmenu a), pro něž mají být vystavena osvědčení podle článku 22 Revidované úmluvy pro plavbu na Rýně, ve znění uvedeného článku platném ke dni vstupu této směrnice v platnost.
2. Kterýkoliv členský stát může po projednání s Komisí změnit zařazení svých vodních cest do zón uvedených v příloze I. Oznámí tyto změny Komisi nejméně šest měsíců před jejich vstupem v platnost a Komise o nich uvědomí ostatní členské státy.
Článek 2
Oblast působnosti
1. Tato směrnice se v souladu s článkem 1.01 přílohy II vztahuje na tato plavidla:
a) plavidla o délce (L) 20 m a více;
b) plavidla, jejichž objem vyjádřený jako součin délky (L), šířky (B) a ponoru (T) dosahuje 100 m3 a více.
2. Tato směrnice se v souladu s článkem 1.01 přílohy II rovněž vztahuje na všechna tato plavidla:
a) remorkéry a tlačné remorkéry určené k vlečení nebo tlačení nebo k bočnímu vedení plavidel uvedených v odstavci 1 nebo plovoucích strojů;
b) plavidla určená k přepravě osob, jež nesou kromě posádky více než dvanáct cestujících;
c) plovoucí stroje.
3. Tato směrnice se nevztahuje na tato plavidla:
a) převozní lodě;
b) vojenská plavidla;
c) námořní plavidla, včetně námořních remorkérů a tlačných remorkérů,
i) provozovaná nebo mající základnu v pobřežních vodách,
ii) provozovaná dočasně na vnitrozemských vodních cestách, pokud mají na plavidle
- osvědčení o souladu s Mezinárodní úmluvou o bezpečnosti lidského života na moři z roku 1974 (SOLAS) nebo rovnocenný doklad, osvědčení o souladu s Mezinárodní úmluvou o nákladové značce nebo rovnocenný doklad a mezinárodní osvědčení o zabránění znečištění ropnými látkami (IOPP) dokládající soulad s Mezinárodní úmluvou o zabránění znečištění z lodí z roku 1973 (MARPOL) nebo
- v případě osobních lodí, na něž se nevztahují všechny úmluvy uvedené v první odrážce, osvědčení o bezpečnostních pravidlech a normách pro osobní lodě vydané v souladu se směrnicí Rady 98/18/ES ze dne 17. března 1998 o bezpečnostních pravidlech a normách pro osobní lodě [7] nebo
- v případě rekreačních plavidel, na něž se nevztahují všechny úmluvy uvedené v první odrážce, osvědčení země, pod jejíž vlajkou plují.
Článek 3
Povinnost mít osvědčení na plavidle
1. Plavidla provozovaná na vnitrozemských vodních cestách Společenství uvedených v článku 1 musí mít na plavidle,
a) pokud jsou provozována na vodní cestě zóny R,
- buď osvědčení vydané podle článku 22 Revidované úmluvy pro plavbu na Rýně,
- nebo osvědčení Společenství plavidla vnitrozemské plavby vystavené nebo obnovené po … [8] a potvrzující, že plavidlo, aniž jsou dotčena přechodná ustanovení kapitoly 24 přílohy II, zcela vyhovuje technickým požadavkům stanoveným v příloze II, u nichž bylo v souladu s použitelnými pravidly a postupy stanoveno, že jsou rovnocenné s technickými požadavky stanovenými při uplatňování uvedené úmluvy;
b) pokud jsou provozována na jiných vodních cestách, osvědčení Společenství plavidla vnitrozemské plavby, včetně případných specifikací uvedených v článku 5.
2. Osvědčení Společenství plavidla vnitrozemské plavby se vyhotovuje podle vzoru stanoveného v části I přílohy V a vystavuje se v souladu s touto směrnicí.
Článek 4
Dodatečná osvědčení Společenství plavidla vnitrozemské plavby
1. Všechna plavidla, která mají na plavidle platné osvědčení vydané podle článku 22 Revidované úmluvy pro plavbu na Rýně, se s výhradou čl. 5 odst. 5 této směrnice smějí plavit na vodních cestách Společenství, jestliže mají na plavidle pouze toto osvědčení.
2. Avšak všechna plavidla mající na plavidle osvědčení podle odstavce 1 musí být rovněž vybavena dodatečným osvědčením Společenství plavidla vnitrozemské plavby,
a) jsou-li provozována na vodních cestách zón 3 a 4, pokud chtějí využít snížení technických požadavků na těchto vodních cestách;
b) jsou-li provozována na vodních cestách zón 1 a 2 nebo, u osobních lodí, jsou-li provozovány na vodních cestách v zóně 3, jež nejsou napojeny na splavné vnitrozemské vodní cesty jiného členského státu, pokud dotyčný členský stát přijal pro tyto vodní cesty v souladu s čl.
5 odst. 1, 2 a 3 dodatečné technické požadavky.
3. Dodatečné osvědčení Společenství plavidla vnitrozemské plavby se vyhotovuje podle vzoru stanoveného v části II přílohy V a vystavují je příslušné orgány po předložení osvědčení uvedeného v odstavci 1 a za podmínek, jež stanoví orgány příslušné pro dotyčné vodní cesty.
Článek 5
Dodatečné nebo snížené technické požadavky pro některé zóny
1. Každý členský stát může po projednání s Komisí a případně s výhradou požadavků Revidované úmluvy pro plavbu na Rýně přijmout pro plavidla provozovaná na jeho území na vodních cestách zón 1 a 2 dodatečné technické požadavky k požadavkům uvedeným v příloze II.
2. U osobních lodí provozovaných na jeho území na vodních cestách v zóně 3, jež nejsou napojeny na splavné vnitrozemské vodní cesty jiného členského státu, může každý členský stát i nadále uplatňovat dodatečné technické požadavky k požadavkům v příloze II.
Změny těchto technických požadavků musí nejprve schválit Komise.
3. Dodatečné požadavky jsou omezeny na oblasti uvedené v příloze III.
Komisi se tyto dodatečné požadavky oznamují alespoň šest měsíců před svým vstupem v platnost a Komise o nich uvědomí ostatní členské státy.
4. Splnění těchto dodatečných požadavků se uvede v osvědčení Společenství plavidla vnitrozemské plavby podle článku 3, nebo pokud se použije čl. 4 odst. 2, v dodatečném osvědčení Společenství plavidla vnitrozemské plavby. Tento důkaz o splnění se uznává na vodních cestách Společenství odpovídající zóny.
5. a) Pokud by použití přechodných ustanovení kapitoly 24a přílohy II mělo za následek zmírnění stávajících vnitrostátních bezpečnostních norem, nemusí členský stát uplatňovat tato přechodná ustanovení na osobní lodě vnitrozemské plavby provozované na jeho vnitrozemských vodních cestách, jež nejsou napojeny na splavné vnitrozemské vodní cesty jiného členského státu.
Za těchto okolností může členský stát požadovat, aby tato plavidla provozovaná na jeho nenapojených vnitrozemských vodních cestách zcela splňovala technické požadavky stanovené v příloze II od … [8].
b) Členský stát, jenž uplatňuje písmeno a), uvědomí Komisi o svém rozhodnutí a poskytne jí podrobnosti o souvisejících vnitrostátních normách vztahujících se na osobní lodě provozované na jeho vnitrozemských vodních cestách.
Komise o tom uvědomí členské státy.
c) Splnění požadavků členského státu pro provozování na jeho nenapojených vnitrozemských vodních cestách musí být výslovně uvedeno v osvědčení Společenství plavidla vnitrozemské plavby uvedeném v článku 3, nebo pokud se použije čl. 4 odst. 2, v dodatečném osvědčení Společenství plavidla vnitrozemské plavby.
6. Pro plavidla provozovaná pouze na vodních cestách zóny 4 lze uplatňovat snížené požadavky stanovené v kapitole 19b přílohy II na všech vodních cestách v této zóně.
Splnění těchto snížených požadavků musí být výslovně uvedeno v osvědčení Společenství plavidla vnitrozemské plavby podle článku 3.
7. Pro plavidla provozovaná výlučně na vodních cestách zón 3 a 4 na jeho území může každý členský stát po projednání s Komisí povolit snížení technických požadavků přílohy II.
Toto snížení je omezeno na oblasti uvedené v příloze IV.
Pokud technické vlastnosti plavidla odpovídají sníženým technickým požadavkům, uvede se tato skutečnost v osvědčení Společenství plavidla vnitrozemské plavby, nebo pokud se použije čl. 4 odst.
Snížení technických požadavků podle přílohy II se oznamuje Komisi nejméně šest měsíců před svým vstupem v platnost a Komise o něm uvědomí ostatní členské státy.
Článek 6
Nebezpečné věci
Každé plavidlo mající na plavidle osvědčení vydané na základě nařízení o přepravě nebezpečných věcí na Rýně (dále jen "ADNR") smí přepravovat nebezpečné věci po celém území Společenství za podmínek uvedených v tomto osvědčení.
Každý členský stát může požadovat, aby plavidla bez osvědčení ADNR byla oprávněna k přepravě nebezpečných věcí na jeho území pouze tehdy, pokud splňují požadavky dodatečné k požadavkům stanoveným touto směrnicí.
Oznámí tyto požadavky Komisi a Komise o nich uvědomí ostatní členské státy.
Článek 7
Odchylky
1. Členské státy mohou povolit odchylky od celé této směrnice nebo její části pro
a) plavidla, remorkéry, tlačné remorkéry a plovoucí stroje provozované na splavných vodních cestách nepropojených vnitrozemskými vodními cestami s vodními cestami jiných členských států;
b) plavidla s nosností nepřekračující 350 tun nebo plavidla s výtlakem vody menším než 100 m3, jež nejsou určená k přepravě nákladu, jejichž stavba započala před 1. lednem 1950 a jež jsou provozována výlučně na vnitrostátních vodních cestách.
2. Členské státy mohou u plavby po vlastních vnitrozemských vodních cestách povolit odchylky od jednoho nebo více ustanovení této směrnice pro omezené plavby místního významu nebo v přístavních oblastech.
Tyto odchylky a trasy plavby nebo oblasti, pro které platí, se uvedou v osvědčení plavidla.
3. Odchylky povolené podle odstavců 1 a 2 jsou oznámeny Komisi a Komise o nich uvědomí ostatní členské státy.
4. Členský stát, který v důsledku odchylek povolených podle odstavců 1 a 2 nemá žádné plavidlo spadající do oblasti působnosti této směrnice provozované na svých vodních cestách, nemusí splňovat požadavky článků 9, 10 a 12.
Článek 8
Vystavení osvědčení Společenství plavidla vnitrozemské plavby
1. Osvědčení Společenství plavidla vnitrozemské plavby se vystavuje plavidlům, jejichž stavba započala po … [8], a to po technické prohlídce provedené před zprovozněním plavidla zaměřené na ověření, zda plavidlo splňuje technické požadavky stanovené v příloze II.
2. Plavidlu, jež bylo vyňato z oblasti působnosti směrnice 82/714/EHS, ale vztahuje se na ně tato směrnice podle čl. 2 odst. 1 a 2, se vystaví osvědčení Společenství plavidla vnitrozemské plavby po technické prohlídce, jež je provedena po uplynutí platnosti stávajícího osvědčení plavidla, avšak v každém případě nejpozději … [9], za účelem ověření, zda jsou splněny technické požadavky stanovené v příloze II. V členských státech, v nichž je doba platnosti stávajícího vnitrostátního osvědčení plavidla kratší než pět let, lze tato osvědčení vystavovat do pěti let po … [8].
Každé nesplnění technických požadavků stanovených v příloze II se uvede v osvědčení Společenství plavidla vnitrozemské plavby.
Pokud podle příslušných orgánů tyto nedostatky nepředstavují zjevné nebezpečí, lze plavidla uvedená v prvním pododstavci nadále provozovat, dokud nejsou díly nebo části plavidla, u nichž bylo v osvědčení uvedeno, že tyto požadavky nesplňují, vyměněny nebo nahrazeny, pokud tyto díly nebo části splňují požadavky podle přílohy II.
3. Za zjevné nebezpečí se ve smyslu tohoto článku považuje zejména případ, kdy jsou dotčeny požadavky týkající se pevnosti konstrukce plavidla, plavby a manévrovatelnosti nebo zvláštních vlastností plavidla podle přílohy II.
Odchylky povolené v příloze II nejsou označovány jako nedostatky, jež představují zjevné nebezpečí.
Výměna stávajících dílů za stejné díly nebo za díly s rovnocennou technologií a konstrukcí během pravidelné opravy a údržby se nepovažuje za výměnu ve smyslu tohoto článku.
4. Během technických prohlídek stanovených v odstavcích 1 a 2 nebo během technické prohlídky provedené na žádost vlastníka plavidla se případně ověří, zda plavidlo splňuje dodatečné požadavky podle čl. 5 odst. 1, 2 a 3.
Článek 9
Příslušné orgány
1. Osvědčení Společenství plavidla vnitrozemské plavby mohou vystavovat příslušné orgány kteréhokoliv členského státu.
2. Každý členský stát sestaví seznam svých orgánů, které jsou příslušné k vystavování osvědčení Společenství plavidla vnitrozemské plavby, a oznámí jej Komisi.
Komise o něm uvědomí ostatní členské státy.
Článek 10
Provádění technických prohlídek
1. Technickou prohlídku podle článku 8 provádějí příslušné orgány, které jí nemusí podrobit plavidlo zcela nebo zčásti, pokud je z platného osvědčení vystaveného uznanou klasifikační společností podle článku 1.01 přílohy II zjevné, že plavidlo zcela nebo zčásti splňuje technické požadavky přílohy II.
Klasifikační společnosti jsou uznány pouze tehdy, pokud splňují kritéria uvedená v části I přílohy VII.
2. Každý členský stát sestaví seznam svých orgánů, které jsou příslušné k provádění prohlídek, a oznámí jej Komisi.
Komise o něm uvědomí ostatní členské státy.
Článek 11
Platnost osvědčení Společenství plavidla vnitrozemské plavby
1. Dobu platnosti osvědčení Společenství plavidla vnitrozemské plavby určuje v jednotlivých případech orgán příslušný k jejich vystavování v souladu s přílohou II.
2. Každý členský stát může v případech stanovených v článcích 12 a 16 a v příloze II vystavovat prozatímní osvědčení Společenství plavidla vnitrozemské plavby.
Prozatímní osvědčení Společenství plavidla vnitrozemské plavby se vystavují podle vzoru stanoveného v části III přílohy V.
Článek 12
Náhrada osvědčení Společenství plavidla vnitrozemské plavby
Každý členský stát stanoví podmínky, za nichž může být ztracené nebo poškozené platné osvědčení Společenství plavidla vnitrozemské plavby nahrazeno.
Článek 13
Obnovení osvědčení Společenství plavidla vnitrozemské plavby
1. Osvědčení Společenství plavidla vnitrozemské plavby se obnovuje po uplynutí doby jeho platnosti v souladu s podmínkami stanovenými v článku 8.
2. Pro obnovení osvědčení Společenství plavidla vnitrozemské plavby vystavených před … [8] se použijí přechodná ustanovení přílohy II.
3. Pro obnovení osvědčení Společenství plavidla vnitrozemské plavby vystavených po … [8] se použijí přechodná ustanovení přílohy II, jež vstoupí v platnost po vystavení dotyčných osvědčení.
Článek 14
Prodloužení platnosti osvědčení Společenství plavidla vnitrozemské plavby
Platnost osvědčení Společenství plavidla vnitrozemské plavby může výjimečně prodloužit bez technické prohlídky v souladu s přílohou II orgán, jenž je vystavil nebo obnovil.
Toto prodloužení se vyznačí na tomto osvědčení.
Článek 15
Vystavování nových osvědčení Společenství plavidla vnitrozemské plavby
V případě větších změn nebo oprav týkajících se pevnosti konstrukce plavidla, plavby, manévrovatelnosti nebo zvláštních vlastností plavidla podle přílohy II musí být plavidlo před jakoukoliv další plavbou opět podrobeno technické prohlídce stanovené v článku 8.
Po této prohlídce je vystaveno nové osvědčení Společenství plavidla vnitrozemské plavby uvádějící technické vlastnosti plavidla nebo se stávající osvědčení odpovídajícím způsobem změní.
Je-li toto osvědčení vystaveno v jiném členském státě, než který vystavil nebo obnovil původní osvědčení, je o tom do jednoho měsíce uvědomen příslušný orgán, který toto osvědčení vystavil nebo obnovil.
Článek 16
Odmítnutí vystavení nebo obnovení a odnětí osvědčení Společenství plavidla vnitrozemské plavby
Každé rozhodnutí o odmítnutí vystavení nebo obnovení osvědčení Společenství plavidla vnitrozemské plavby musí obsahovat odůvodnění.
Dotčená osoba je informována o rozhodnutí, opravných prostředcích a lhůtách pro jejich podání v daném členském státě.
Jakékoliv platné osvědčení Společenství plavidla vnitrozemské plavby může příslušný orgán, který je vystavil nebo obnovil, odejmout, pokud plavidlo přestane splňovat technické požadavky uvedené v tomto osvědčení.
Článek 17
Dodatečné prohlídky
Příslušné orgány členského státu mohou v souladu s přílohou VIII kdykoliv zkontrolovat, zda je na plavidle osvědčení platné podle této směrnice a zda plavidlo splňuje požadavky stanovené v tomto osvědčení nebo představuje zjevné nebezpečí pro osoby na plavidle, životní prostředí nebo plavbu.
Příslušné orgány přijmou nezbytná opatření podle přílohy VIII.
Článek 18
Uznávání osvědčení schopnosti k plavbě plavidel ze třetích zemí
Do uzavření dohod o vzájemném uznávání osvědčení schopnosti k plavbě mezi Společenstvím a třetími zeměmi mohou příslušné orgány členského státu uznávat osvědčení schopnosti k plavbě plavidel ze třetích zemí pro plavbu na vodních cestách tohoto členského státu.
Vystavování osvědčení Společenství plavidla vnitrozemské plavby plavidlům ze třetích zemí se řídí čl. 8 odst. 1.
Článek 19
Postup projednávání ve výboru
1. Komisi je nápomocen výbor zřízený článkem 7 směrnice Rady 91/672/EHS ze dne 16. prosince 1991 o vzájemném uznávání národních osvědčení vůdců plavidel pro přepravu zboží a cestujících po vnitrozemských vodních cestách [10] (dále jen "výbor").
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 3 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES, s ohledem na článek 8 zmíněného rozhodnutí.
Článek 20
Úprava příloh a doporučení k prozatímním osvědčením
1. Všechny změny, jež jsou nezbytné pro přizpůsobení příloh této směrnice technickému pokroku nebo vývoji v této oblasti, k němuž dochází na základě činnosti jiných mezinárodních organizací, zejména Ústřední komise pro plavbu na Rýně, pro zajištění toho, aby se obě osvědčení uvedená v čl. 3 odst. 1 písm. a) vystavovala na základě technických požadavků, jež zaručují stejnou úroveň bezpečnosti, nebo pro zohlednění případů uvedených v článku 5, přijímá Komise postupem podle čl. 19 odst. 2.
Tyto změny musí být provedeny rychle, aby bylo zaručeno, že technické požadavky nezbytné pro vystavování osvědčení Společenství plavidla vnitrozemské plavby uznaného pro plavbu na Rýně zajišťují stejnou míru bezpečnosti, jako je míra bezpečnosti požadovaná pro vydávání osvědčení uvedeného v článku 22 Revidované úmluvy pro plavbu na Rýně.
2. Komise rozhoduje o doporučeních výboru o vystavení prozatímních osvědčení Společenství plavidla vnitrozemské plavby podle článku 2.19 přílohy II.
Článek 21
Prodloužení použitelnosti směrnice 76/135/EHS
Pro plavidla, která nespadají do oblasti působnosti čl. 2 odst. 1 a 2, avšak spadají do oblasti působnosti čl. 1 písm. a) směrnice 76/135/EHS, se použije uvedená směrnice.
Článek 22
Vnitrostátní dodatečné nebo snížené požadavky
Dodatečné požadavky, jež platily v členském státě před … [8] pro plavidla provozovaná na jeho území na vodních cestách zón 1 a 2, nebo snížené technické požadavky na plavidla provozovaná na jeho území na vodních cestách zón 3 a 4, jež platily v členském státě před tímto dnem, zůstávají platné až do vstupu v platnost dodatečných požadavků v souladu s čl. 5 odst. 1 nebo snížených požadavků v souladu s čl. 5 odst. 7 technických předpisů v příloze II, nejdéle však do … [11].
Článek 23
Provedení
1. Členské státy, jež mají vnitrozemské vodní cesty uvedené v čl. 1 odst. 1, uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné k dosažení souladu s touto směrnicí s účinkem od ... [8]. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tyto předpisy přijaté členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi neprodleně znění vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Komise o nich uvědomí ostatní členské státy.
Článek 24
Sankce
Členské státy stanoví systém sankcí za porušování vnitrostátních předpisů přijatých podle této směrnice a přijmou všechna opatření nezbytná k zajištění jejich uplatňování.
Takto stanovené sankce musí být účinné, přiměřené a odrazující.
Článek 25
Zrušení směrnice 82/714/EHS
Směrnice 82/714/EHS se zrušuje s účinkem ode dne ... [8].
Článek 26
Vstup v platnost
Tato směrnice vstupuje v platnost dnem vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Článek 27
Určení
Tato směrnice je určena členským státům, jež mají vnitrozemské vodní cesty uvedené v čl. 1 odst. 1.
V ...
Za Evropský parlament
předseda
…
Za Radu
předseda
…
[1] Úř. věst.
C 157, 25.5.1998, s. 17.
[2] Stanovisko Evropského parlamentu ze dne 16. září 1999 (Úř. věst.
C 54, 25.2.2000, s. 79), společný postoj Rady ze dne 23. února 2006 a postoj Evropského parlamentu ze dne ... (dosud nezveřejněný v Úředním věstníku).
[3] Úř. věst. L 301, 28.10.1982, s.
1. Směrnice naposledy pozměněná aktem o přistoupení z roku 2003.
[4] Úř. věst.
L 184, 17.7.1999, s. 23.
[5] Úř. věst. L 21, 29.1.1976, s.
10. Směrnice ve znění směrnice 78/1016/EHS (Úř. věst.
L 349, 13.12.1978, s. 31).
[6] Úř. věst.
C 321, 31.12.2003, s. 1.
[7] Úř. věst. L 144, 15.5.1998, s.
1. Směrnice naposledy pozměněná směrnicí Komise 2003/75/ES (Úř. věst.
L 190, 30.7.2003, s. 6).
[8] Dva roky po dni vstupu této směrnice v platnost.
[9] Dvanáct let po dni vstupu této směrnice v platnost.
[10] Úř. věst. L 373, 31.12.1991, s. 29. Směrnice naposledy pozměněná nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1882/2003 (Úř. věst. L 284, 31.10.2003, s. 1).
[11] 30 měsíců po dni vstupu této směrnice v platnost.
--------------------------------------------------
SEZNAM PŘÍLOH
Příloha I Seznam vnitrozemských vodních cest Společenství rozdělených zeměpisně do zón 1, 2, 3 a 4
Příloha II Minimální technické požadavky na plavidla na vnitrozemských vodních cestách zón 1, 2, 3 a 4
Příloha III Oblasti, v nichž lze stanovit dodatečné technické požadavky na plavidla provozovaná na vnitrozemských vodních cestách v zónách 1 a 2
Společný postoj (ES) č. 9/2006
přijatý Radou dne 9. března 2006
s ohledem na přijetí nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. …/2006 ze dne … 2006, kterým se mění nařízení Rady (EHS) č. 3922/91 o harmonizaci technických požadavků a správních postupů v oblasti civilního letectví
(2006/C 179 E/01)
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 80 odst. 2 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru [1],
po konzultaci s Výborem regionů,
v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy [2],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení (EHS) č. 3922/91 [3] stanovilo společné bezpečnostní standardy uvedené v příloze II zmíněného nařízení, zejména s ohledem na konstrukci, výrobu, provoz a údržbu letadel, jakož i na osoby a organizace zapojené do těchto úkolů.
Tyto harmonizované bezpečnostní požadavky se vztahovaly na veškerá letadla provozovaná provozovateli Společenství bez ohledu na to, zda jsou tato letadla zapsána v rejstříku členského státu nebo třetí země.
(2) Podle čl. 4 odst. 1 uvedeného nařízení je pro oblasti neuvedené v příloze II zmíněného nařízení nutno přijmout společné technické požadavky a správní postupy na základě čl. 80 odst. 2 Smlouvy.
(3) Článek 9 nařízení Rady (EHS) č. 2407/92 ze dne 23. července 1992 o vydávání licencí leteckým dopravcům [4] stanoví, že vydání a platnost provozní licence neustále závisí na vlastnictví platného osvědčení leteckého provozovatele, které stanoví činnosti pokryté provozní licencí a je v souladu s požadavky, které mají být stanoveny v budoucím nařízení.
Nyní je vhodné tyto požadavky stanovit.
(4) Sdružené letecké úřady (JAA) přijaly soubor harmonizovaných předpisů pro obchodní leteckou dopravu s názvem Společné letecké předpisy – obchodní letecká doprava (letouny) (JAR-OPS 1), ve znění pozdějších předpisů.
Tyto předpisy (novela (amendment) 8 ze dne 1. ledna 2005) stanoví minimální úroveň bezpečnostních požadavků, a představují proto dobrý základ pro právní předpisy Společenství týkající se leteckého provozu.
JAR-OPS bylo třeba změnit s ohledem na nutnost uvést je do souladu s právními předpisy a politikami Společenství, přičemž bylo třeba vzít v úvahu četné důsledky v hospodářské i sociální oblasti.
Uvedený nový text nelze zavést do práva Společenství pouze odkazem na JAR-OPS 1v nařízení (EHS) č. 3922/91.
Proto by se ke zmíněnému nařízení měla připojit nová příloha obsahující společná pravidla.
(5) Provozovatelé letecké dopravy by měli mít možnost pružně řešit nepředvídané naléhavé provozní okolnosti či časově omezené provozní potřeby nebo možnost prokázat, že mohou dosáhnout rovnocenné úrovně bezpečnosti jinak než uplatněním společných pravidel stanovených v příloze (dále jen "příloha III").
Členské státy by proto měly být zmocněny udělovat výjimky nebo zavést odchylky, pokud jde o společné technické požadavky a správní postupy.
Jelikož tyto výjimky a odchylky by v určitých případech mohly podrývat společné bezpečnostní standardy nebo narušit trh, měla by se jednoznačně vymezit jejich oblast působnosti a jejich udělování by mělo podléhat vhodné kontrole Společenství.
V tomto ohledu by měla být Komise zmocněna k přijímání bezpečnostních opatření.
(6) V přesně stanovených případech by členské státy měly mít možnost přijmout nebo zachovat vnitrostátní předpisy o omezení doby letové služby a služby, jakož i požadavky na dobu odpočinku, pokud jsou dodrženy obecně stanovené postupy a dokud nebudou na základě vědeckých poznatků a osvědčených postupů stanovena pravidla Společenství.
(7) Ustanovení nařízení (EHS) č. 3922/91 týkající se postupu ve výboru by měla být upravena s ohledem na rozhodnutí Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisí [5].
(8) Ustanovení nařízení (EHS) č. 3922/91 týkající se oblasti působnosti by měla být upravena s ohledem na nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1592/2002 ze dne 15. července 2002 o společných pravidlech v oblasti civilního letectví a o zřízení Evropské agentury pro bezpečnost letectví [6], jakož i na prováděcí pravidla stanovená nařízením Komise (ES) č. 1702/2003 ze dne 24. září 2003, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro certifikaci letové způsobilosti letadel a souvisejících výrobků, letadlových částí a zařízení a certifikaci ochrany životního prostředí, jakož i pro certifikaci projekčních a výrobních organizací [7], a nařízení Komise (ES) č. 2042/2003 ze dne 20. listopadu 2003 o zachování letové způsobilosti letadel a leteckých výrobků, letadlových částí a zařízení a schvalování organizací a personálu zapojených do těchto úkolů [8].
(9) Toto nařízení, zejména ustanovení o omezení doby letové služby a služby a požadavcích na dobu odpočinku uvedená v příloze III hlavě Q, berou v úvahu omezení a minimální požadavky stanovené ve směrnici 2000/79/ES [9].
Omezení stanovená v uvedené směrnici by měla být u mobilních pracovníků v civilním letectví vždy dodržována.
Ustanovení přílohy III hlavy Q a jiná ustanovení přijatá podle tohoto nařízení by neměla být v žádném případě obecnější, a tím poskytovat uvedeným pracovníkům menší ochranu.
(10) Členské státy by měly mít i nadále možnost uplatňovat vnitrostátní právní předpisy o omezení doby letové služby a služby a požadavcích na dobu odpočinku pro členy posádky, pokud tato omezení stanovená ve vnitrostátních právních předpisech jsou nižší než maximální mezní hodnoty a vyšší než minimální hodnoty stanovené v příloze III hlavě Q.
(11) Členské státy by měly mít i nadále možnost uplatňovat vnitrostátní právní předpisy o omezení doby letové služby a služby a požadavcích na dobu odpočinku pro členy posádky v oblastech, které v současné době nejsou zahrnuty v příloze III hlavě Q, např. maximální denní doba letové služby při jednopilotním provozu a provozu letecké záchranné služby, ustanovení o zkrácení doby letové služby nebo prodloužení dob odpočinku při přeletu více časových pásem.
(12) Vědecké a zdravotní hodnocení ustanovení o omezení doby letové služby a služby a požadavcích na dobu odpočinku a případně ustanovení o palubních průvodčích by mělo být učiněno do tří let po vstupu tohoto nařízení v platnost.
(13) Tímto nařízením by nemělo být dotčeno uplatňování ustanovení o inspekcích podle Chicagské úmluvy o mezinárodním civilním letectví z roku 1944 a směrnice Evropského parlamentu a Rady (ES) 2004/36/ES ze dne 21. dubna 2004 o bezpečnosti letadel třetích zemí, která používají letiště Společenství [10].
(14) Dne 2. prosince 1987 se v Londýně dohodly Španělské království a Spojené království ve společném prohlášení ministrů zahraničních věcí na větší spolupráci při používání letiště v Gibraltaru. Tato ujednání však dosud nevstoupila v platnost.
(15) Nařízení (EHS) č. 3922/91 by proto mělo být odpovídajícím způsobem změněno,
PŘIJALY TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (EHS) č. 3922/91 se mění takto:
1. Poslední bod odůvodnění se nahrazuje tímto:
"Opatření nezbytná k provedení tohoto nařízení by měla být přijata podle rozhodnutí Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [11].
2. Článek 1 se mění takto:
a) odstavec 1 se nahrazuje tímto:
"1. Toto nařízení se týká harmonizace technických požadavků a správních postupů v oblasti bezpečnosti civilního letectví týkajících se provozu a údržby letadel a osob a organizací zapojených do těchto úkolů.";
b) doplňují se tyto odstavce:
"3. Má se za to, že použitím tohoto nařízení pro letiště Gibraltar nejsou dotčeny právní postoje Španělského království a Spojeného království ve sporu o svrchovanost nad územím, kde se letiště nachází.
4. Použitelnost tohoto nařízení pro letiště Gibraltar se pozastavuje, dokud nebude zaveden režim stanovený ve společném prohlášení ministrů zahraničních věcí Španělského království a Spojeného království ze dne 2. prosince 1987.
Vlády Španělska a Spojeného království budou Radu o tomto datu informovat."
3. V článku 2 se doplňuje tato definice:
"i) "úřadem" v příloze III rozumí příslušný úřad, který vydal osvědčení leteckého provozovatele (AOC)."
4. Článek 3 se nahrazuje tímto:
"Článek 3
1. Aniž je dotčen článek 11, odpovídají společné technické požadavky a správní postupy používané ve Společenství v oblasti obchodní letecké dopravy požadavkům a postupům uvedeným v příloze III.
2. Odkazy na přílohu III hlava M nebo některá její ustanovení platí za odkazy na část M nařízení Komise (ES) č. 2042/2003 ze dne 20. listopadu 2003 o zachování letové způsobilosti letadel a leteckých výrobků, letadlových částí a zařízení a schvalování organizací a personálu zapojených do těchto úkolů [12] nebo její příslušná ustanovení.
5. Ustanovení čl. 4 odst. 1 se nahrazuje tímto:
"1. Pokud jde o oblasti neuvedené v příloze III, společné technické požadavky a správní postupy budou přijaty na základě čl. 80 odst. 2 Smlouvy. Komise v případě potřeby co nejdříve předloží vhodné návrhy v těchto oblastech."
6. Článek 6 se nahrazuje tímto:
"Článek 6
Letadla provozovaná na základě oprávnění vydaného členským státem v souladu se společnými technickými požadavky a správními postupy lze provozovat za stejných podmínek v jiných členských státech bez dalších technických požadavků nebo hodnocení ze strany těchto členských států."
7. Článek 7 se nahrazuje tímto:
"Článek 7
Členské státy uznávají osvědčení vydaná na základě tohoto nařízení jiným členským státem nebo subjektem jednajícím jeho jménem subjektům nebo osobám v jeho působnosti, které se týkají údržby výrobků a provozu letadel."
8. Článek 8 se nahrazuje tímto:
"Článek 8
1. Ustanovení článků 3 až 7 nesmějí bránit členským státům, aby bezprostředně reagovaly na bezpečnostní problémy týkající se určitého výrobku, osoby nebo organizace, na které se vztahuje toto nařízení.
Je-li bezpečnostní problém důsledkem nedostatečné úrovně bezpečnosti stanovené společnými technickými požadavky a správními postupy nebo nedostatků těchto požadavků a postupů, oznámí členský stát neprodleně Komisi a ostatním členským státům přijatá opatření a důvody k jejich přijetí.
V souladu s postupem stanoveným v čl. 12 odst. 2 Komise rozhodne, zda nedostatečná úroveň bezpečnosti nebo nedostatky společných technických požadavků a správních postupů odůvodňují další uplatňování opatření přijatých podle prvního pododstavce tohoto odstavce. V tomto případě učiní Komise rovněž nutné kroky ke změně dotčených společných technických požadavků a správních postupů v souladu s článkem 4 nebo článkem 11. Zjistí-li se, že opatření členského států nejsou odůvodněná, členský stát dotyčná opatření zruší.
2. V případě nepředvídaných naléhavých provozních okolností nebo časově omezených provozních potřeb může členský stát udělit výjimky z technických požadavků a správních postupů stanovených v tomto nařízení.
Komisi a ostatním členským státům jsou udělené výjimky oznámeny, jsou-li uděleny opakovaně nebo na dobu delší než dva měsíce.
Jsou-li Komise a ostatní členské státy informovány o výjimkách, které udělil některý členský stát podle druhého pododstavce, přezkoumá Komise, zda jsou tyto výjimky v souladu s bezpečnostními cíli tohoto nařízení nebo jinými právními předpisy Společenství.
Zjistí-li Komise, že udělené výjimky nejsou v souladu s bezpečnostními cíli tohoto nařízení nebo jinými právními předpisy Společenství, rozhodne o bezpečnostních opatřeních v souladu s postupem stanoveným v článku 12a.
V tomto případě dotčený členský stát výjimku zruší.
3. Lze-li úrovně bezpečnosti rovnocenné úrovni, které je dosaženo uplatněním společných technických požadavků a správních postupů stanovených v příloze III, dosáhnout jiným způsobem, mohou členské státy bez diskriminace z důvodu státní příslušnosti žadatelů a s ohledem na nutnost nenarušit hospodářskou soutěž udělit schválení odchylně od těchto ustanovení.
V těchto případech dotčený členský stát oznámí Komisi svůj úmysl udělit toto schválení, důvody tohoto udělení a předpokládané podmínky k zajištění rovnocenné úrovně bezpečnosti.
Komise ve lhůtě tří měsíců od oznámení členského státu zahájí postup uvedený v čl. 12 odst. 2 s cílem rozhodnout, zda lze navrhované schválení opatření udělit.
V tomto případě Komise oznámí své rozhodnutí všem členským státům a členské státy jsou oprávněny toto opatření uplatnit.
S ohledem na toto opatření je možno rovněž změnit příslušná ustanovení přílohy III.
Na dotyčné opatření se vztahují články 6 a 7.
4. Bez ohledu na odstavce 1, 2 a 3 může členský stát přijmout nebo zachovat ustanovení týkající se OPS 1.1105 bodu 6, OPS 1.1110 bodů 1.3 a 1.4.1, OPS 1.1115 a OPS 1.1125 bodu 2.1 přílohy III hlavy Q, dokud nebudou na základě vědeckých poznatků a osvědčených postupů stanovena pravidla Společenství.
Členský stát informuje Komisi o ustanoveních, která se rozhodl zachovat.
U vnitrostátních předpisů, které se odchylují od ustanovení OPS 1 uvedených v prvním pododstavci a které členské státy zamýšlejí přijmout po dni použitelnosti přílohy III, zahájí Komise ve lhůtě tří měsíců od oznámení členského státu postup uvedený v čl. 12 odst. 2 s cílem rozhodnout, zda jsou tyto předpisy v souladu s bezpečnostními cíli tohoto nařízení a jinými právními předpisy Společenství a zda mohou být použitelné.
V tomto případě oznámí Komise své rozhodnutí schválit opatření všem členským státům a členské státy jsou oprávněny opatření uplatnit.
S ohledem na toto opatření je možno rovněž změnit příslušná ustanovení přílohy III.
Na dotyčné opatření se vztahují články 6 a 7."
9. Vkládá se nový článek, který zní:
"Článek 8a
1. Do … [13] dokončí Evropská agentura pro bezpečnost letectví vědecké a zdravotní hodnocení přílohy III hlavy Q a případně hlavy O.
2. Aniž je dotčen článek 7 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1592/2002 ze dne 15. července 2002 o společných pravidlech v oblasti civilního letectví a o zřízení Evropské agentury pro bezpečnost letectví [14], je Evropská agentura pro bezpečnost letectví nápomocna Komisi při vyhotovování návrhů na změnu použitelných technických ustanovení přílohy III hlavy Q.
10. Čl. 11 odst. 1 se nahrazuje tímto:
"1. Komise postupem podle čl. 12 odst. 2 provede nezbytné změny společných technických požadavků a správních postupů uvedených v příloze III vyvolané vědeckým a technickým pokrokem."
11. Článek 12 se nahrazuje tímto:
"Článek 12
1. Komisi je nápomocen Výbor pro leteckou bezpečnost (dále jen "výbor").
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 5 a 7 rozhodnutí Rady 1999/468/ES [15] s ohledem na článek 8 zmíněného rozhodnutí.
Doba uvedená v čl. 5 odst. 6 rozhodnutí 1999/468/ES je tři měsíce.
3. Výbor přijme svůj jednací řád.
12. Vkládá se nový článek, který zní:
"Článek 12a
Odkazuje-li se na tento článek, použije se ochranný postup stanovený v článku 6 rozhodnutí 1999/468/ES.
Komise předtím, než přijme rozhodnutí, konzultuje výbor.
Doba uvedená v čl. 6 písm. b) rozhodnutí 1999/468/ES je tři měsíce.
Postoupí-li členský stát rozhodnutí Komise Radě, Rada může kvalifikovanou většinou ve lhůtě tří měsíců přijmout jiné rozhodnutí."
13. Text uvedený v příloze tohoto nařízení se připojuje jako příloha III.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Aniž je dotčen článek 11 nařízení (EHS) č. 3922/91, příloha III se použije s účinkem od … [16].
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech. V … dne …. Za Evropský parlament předseda … Za Radu předseda …
Společný postoj (ES) č. 10/2006
přijatý Radou dne 27. června 2006
s ohledem na přijetí nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. .../2006 ze dne ... o finančním nástroji pro životní prostředí (LIFE+)
(2006/C 238 E/01)
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 175 odst. 1 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru [1],
s ohledem na stanovisko Výboru regionů [2],
v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy [3],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Ochrana životního prostředí je jedním z hlavních cílů uvedených v prohlášeních o hlavních zásadách udržitelného rozvoje, která Evropská rada přijala.
Je prioritou pro spolufinancování Společenství a měla by být financována zejména prostřednictvím horizontálních finančních nástrojů Společenství, včetně Evropského fondu pro regionální rozvoj, Evropského sociálního fondu, Fondu soudržnosti, Evropského zemědělského fondu pro rozvoj venkova, Rámcového programu pro konkurenceschopnost a inovace, Evropského rybářského fondu a 7. rámcového programu pro výzkum.
(2) Tyto finanční nástroje Společenství nepokrývají všechny priority životního prostředí.
Je proto potřebný finanční nástroj pro životní prostředí (LIFE+), který bude poskytovat zvláštní podporu pro rozvoj a provádění politiky a právních předpisů Společenství v oblasti životního prostředí, zejména cílů šestého akčního programu Společenství pro životní prostředí stanoveného rozhodnutím Evropského parlamentu a Rady č. 1600/2002/ES ze dne 22. července 2002 [4].
(3) Podpora by se měla poskytovat prostřednictvím dohod o grantech a veřejných zakázek v souladu s nařízením Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002 ze dne 25. června 2002, kterým se stanoví finanční nařízení o souhrnném rozpočtu Evropských společenství [5].
(4) Opatření a projekty financované pomocí LIFE+ by měly splňovat kritéria způsobilosti pro zajištění co nejlepšího využití prostředků Společenství.
Zejména pro tu část rozpočtu, která podléhá pověřenému řízení, by opatření a projekty měly splňovat dodatečná kritéria způsobilosti, aby byla zajištěna evropská přidaná hodnota a aby se zabránilo financování opakovaných činností, jako je například běžný provoz.
(5) V oblasti přírody a biologické rozmanitosti představuje samotné provádění politiky a právních předpisů Společenství rámec pro evropskou přidanou hodnotu.
Osvědčené postupy nebo demonstrační opatření a projekty včetně těch, které souvisejí se správou a určením lokalit Natura 2000 v souladu se směrnicí Rady 92/43/EHS ze dne 21. května 1992 o ochraně přírodních stanovišť, volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin [6] a směrnicí Rady 79/409/EHS ze dne 2. dubna 1979 o ochraně volně žijících ptáků [7], by měly být způsobilé pro financování Společenství pomocí LIFE+, pokud ovšem nejsou způsobilé pro financování podle jiných finančních nástrojů Společenství.
(6) Inovační nebo demonstrační opatření a projekty týkající se environmentálních cílů Společenství, včetně vývoje nebo šíření osvědčených metod, know-how nebo technologií, jakož i opatření a projekty pro kampaně na zvyšování povědomí a speciální odbornou přípravu osob zapojených do předcházení lesním požárům by měly být způsobilé pro financování Společenství pomocí LIFE+, pokud ovšem nejsou způsobilé pro financování podle jiných finančních nástrojů Společenství.
(7) Opatření a projekty pro rozvoj a provádění cílů Společenství týkajících se široce pojatého, harmonizovaného, souhrnného a dlouhodobého monitorování lesů a environmentálních interakcí by měly být způsobilé pro financování Společenství pomocí LIFE+, pokud ovšem nejsou způsobilé pro financování podle jiných finančních nástrojů Společenství.
(8) Úloha efektivního rozvoje a provádění politiky v rámci šestého akčního programu pro životní prostředí může být splněna jen podporováním osvědčených postupů nebo demonstračních opatření a projektů pro rozvoj nebo provádění politiky Společenství v oblasti životního prostředí; demonstrací inovačních přístupů, technologií, metod a nástrojů politiky; sjednocením znalostní základny; vytvářením prováděcích kapacit; posilováním řádné správy, podporou tvorby sítí, vzájemným vzděláváním a výměnou osvědčených postupů, jakož i zlepšováním šíření informací, zvyšování povědomí a komunikace.
Finanční podpora v rámci tohoto nařízení by proto měla přispívat na rozvoj, provádění, sledování a hodnocení politiky a právních předpisů v oblasti životního prostředí, a také na komunikaci a šíření informací po celém Společenství.
(9) LIFE+ by měl mít tři složky: LIFE+ Příroda a biologická rozmanitost, LIFE+ Politika a správa v oblasti životního prostředí a LIFE+ Informace a komunikace.
Prostřednictvím opatření a projektů financovaných pomocí LIFE+ by mělo být možné přispívat k dosahování zvláštních cílů více než jedné z těchto tří složek a zahrnovat účast více členských států, jakož i přispívat k rozvoji strategických přístupů k plnění cílů v oblasti životního prostředí.
(10) Aby Komise mohla plnit svoji úlohu při zahájení rozvoje a provádění politiky v oblasti životního prostředí, měla by využívat zdroje z LIFE+ na dokončení studií a hodnocení, na poskytování služeb za účelem provádění a začlenění politiky a právních předpisů v oblasti životního prostředí, na konání zasedání, seminářů a pracovních setkání odborníků a zúčastněných subjektů, na rozvoj a správu sítí a na rozvoj a správu počítačových systémů.
Dále by Komise měla používat ústředně spravovanou část rozpočtu LIFE+ na zajišťování informačních, publikačních a osvětových činností včetně akcí, výstav a podobných opatření zvyšujících povědomí, na náklady na přípravu a výrobu audiovizuálních materiálů a na získání technické nebo správní pomoci související s určením, přípravou, řízením, sledováním a auditem programů a projektů a dohledem nad nimi.
(11) Nevládní organizace přispívají k rozvoji a provádění politiky a právních předpisů Společenství v oblasti životního prostředí.
Proto je vhodné, aby se z ústředně spravované části rozpočtu LIFE+ podporovaly činnosti řady příslušně oprávněných nevládních organizací činných v oblasti životního prostředí prostřednictvím konkurenčního a transparentního přidělování ročních grantů na provozní náklady.
Tyto nevládní organizace by musely být nezávislé a neziskové a musely by vykonávat činnosti nejméně ve třech evropských zemích, ať už samy nebo formou sdružení.
(12) Zkušenosti z využívání současných a minulých nástrojů zdůraznily potřebu plánovat a vytvářet programy pro víceletá období a soustřeďovat úsilí na podporu ochrany životního prostředí určením priorit a cílových oblastí činnosti schopné těžit ze spolufinancování Společenství.
(13) Členské státy by měly připravit národní roční pracovní programy odlišné od plánů a programů, které se připravují pro řadu odvětví a které stanoví rámec pro budoucí schvalování, a od plánů a programů, které podle směrnice 92/43/EHS vyžadují posouzení, a tyto pracovní programy by neměly být považovány za plány nebo programy, na které se vztahuje směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/42/ES ze dne 27. června 2001 o posuzování vlivů některých plánů a programů na životní prostředí [8].
(14) Požadavky na ochranu životního prostředí by měly být začleněny do vymezení a provádění politik a činností Společenství, včetně finančních nástrojů.
LIFE+ by tedy měl doplňovat ostatní finanční nástroje Společenství a Komise a členské státy by tuto doplňkovost měly zajistit na úrovni Společenství a na celostátní, regionální a místní úrovni.
(15) V souladu se závěry zasedání Evropské rady v Lucemburku (prosinec 1997) a v Soluni (červen 2003) by kandidátské země a země západního Balkánu v procesu stabilizace a přidružení měly být způsobilé k účasti v programech Společenství v souladu s podmínkami stanovenými v příslušných dvoustranných dohodách uzavřených s těmito zeměmi.
(16) Je třeba sjednotit řadu stávajících nástrojů pro životní prostředí a zjednodušit tvorbu programů a řízení vytvořením jediného, účelného finančního nástroje pro životní prostředí.
(17) Je však rovněž třeba zajistit hladký přechod a i nadále sledovat, kontrolovat a kvalitativně posuzovat činnosti financované v rámci současných programů i po skončení jejich platnosti.
(18) Toto nařízení stanoví pro celou dobu trvání programu finanční krytí, které je pro rozpočtový orgán hlavní referenční hodnotou při ročním rozpočtovém procesu ve smyslu bodu 37 interinstitucionální dohody ze dne 17. května 2006 mezi Evropským parlamentem, Radou a Komisí o rozpočtové kázni a řádném rozpočtovém řízení [9].
(19) Obecným cílem LIFE+ je přispívat k provádění, aktualizaci a rozvoji politiky a právních předpisů Společenství v oblasti životního prostředí a zejména podporovat provádění šestého akčního programu pro životní prostředí.
Díky spolupráci prostřednictvím nástrojů Společenství s cílem zlepšit výsledky na státní nebo místní úrovni, dosáhnout cílů Společenství a zajistit výměny informací v rámci celého Společenství mohou členské státy dosáhnout evropské přidané hodnoty.
Jelikož tohoto cíle LIFE+ nemůže být uspokojivě dosaženo na úrovni členských států, a proto jej může být lépe dosaženo na úrovni Společenství, může Společenství přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy.
V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje toto nařízení rámec toho, co je nezbytné k dosažení tohoto cíle.
(20) Prováděcí opatření, k jejichž přijetí je Komise tímto nařízením oprávněna, představují řídící opatření, která se vztahují na zavádění programů se značným dopadem na rozpočet ve smyslu čl. 2 písm. a) rozhodnutí Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [10].
Některá prováděcí opatření by proto měla být přijata v souladu s řídícím postupem stanoveným v článku 4 uvedeného rozhodnutí.
Toto nařízení však vytváří obecný rámec a bude se používat po dobu sedmi let.
Je pravděpodobné, že se během této doby budou priority Společenství a vnitrostátní priority podstatně vyvíjet.
Nařízení rovněž přesouvá mnohá zásadní rozhodnutí na víceleté strategické programy a národní roční pracovní programy.
Tyto otázky mají rozhodující význam pro jednotlivé členské státy a zásadní důležitost pro jejich vnitrostátní politiku v oblasti životního prostředí.
Je tedy vhodnější, aby některá další opatření byla přijata v souladu s regulativním postupem stanoveným v článku 5 rozhodnutí 1999/468/ES, aby členské státy měly možnost přednést navrhovaná opatření Radě ke zvážení.
Regulativní postup je rovněž vhodný k přijetí změn příloh tohoto nařízení, jež vymezují základní ustanovení, zejména opatření způsobilá pro financování, a ke stanovení jiných prováděcích pravidel než technických opatření výslovně uvedených v tomto nařízení,
PŘIJALY TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Účel
1. Toto nařízení zavádí finanční nástroj pro životní prostředí (dále jen "LIFE+").
2. Obecným cílem LIFE+ je přispívat k provádění, aktualizaci a rozvoji politiky a právních předpisů Společenství v oblasti životního prostředí, včetně začlenění životního prostředí do ostatních politik, a tím přispívat k udržitelnému rozvoji.
LIFE+ zejména podpoří provádění šestého akčního programu pro životní prostředí, včetně tématických strategií, jakož i provádění finančních opatření a projektů majících evropskou přidanou hodnotu v členských státech.
Článek 2
Definice
Pro účely tohoto nařízení se rozumí:
1. "šestým akčním programem pro životní prostředí" šestý akční program Společenství pro životní prostředí stanovený rozhodnutím č. 1600/2002/ES;
2. "finančním nařízením" nařízení (ES, Euratom) č. 1605/2002;
3. "vnitrostátními agenturami" vnitrostátní veřejnoprávní subjekty nebo subjekty soukromého práva pověřené veřejnou službou, kterým byly svěřeny úkoly plnění rozpočtu v souladu s čl. 7 odst. 2.
Článek 3
Kritéria způsobilosti
1. Opatření a projekty financované LIFE+ podporují dosažení obecného cíle stanoveného v čl. 1 odst. 2. Je-li to možné, podpoří opatření a projekty financované LIFE+ synergické působení mezi různými prioritami v rámci šestého akčního programu pro životní prostředí i integraci.
2. Opatření plánovaná ve víceletých strategických programech vypracovaných v souladu s čl. 6 odst. 1, národní roční pracovní programy přijaté v souladu s čl. 6 odst. 5 a projekty prováděné na základě těchto programů musí splňovat tato kritéria:
a) být v zájmu Společenství tím, že významnou měrou přispívají k dosažení obecného cíle LIFE+ stanoveného v čl. 1 odst. 2; a
b) být technicky a finančně soudržné, proveditelné a nákladově efektivní.
3. V zájmu zajištění evropské přidané hodnoty a aby se zabránilo financování opakovaných činností, musejí opatření navrhovaná v národních ročních pracovních programech a projekty prováděné na základě těchto programů dále splňovat alespoň jedno z těchto kritérií:
a) být opatřeními a projekty představujícími osvědčený postup nebo demonstračními opatřeními a projekty souvisejícími s prováděním směrnice 79/409/EHS nebo směrnice 92/43/EHS;
b) být inovačními opatřeními a projekty nebo demonstračními opatření a projekty týkajícími se environmentálních cílů Společenství, včetně vývoje nebo šíření osvědčených metod, know-how nebo technologií;
c) být kampaní na zvyšování povědomí a speciální odbornou přípravou osob zapojených do předcházení lesním požárům;
d) být opatřeními a projekty pro rozvoj a provádění cílů Společenství týkajících se široce pojatého, harmonizovaného, souhrnného a dlouhodobého monitorování lesů a environmentálních interakcí.
Článek 4
Zvláštní cíle
1. LIFE+ se skládá ze tří složek:
- LIFE+ Příroda a biologická rozmanitost,
- LIFE+ Politika a správa v oblasti životního prostředí,
- LIFE+ Informace a komunikace.
2. LIFE+ Příroda a biologická rozmanitost sleduje tyto zvláštní cíle:
a) přispívat k provádění politiky a právních předpisů Společenství v oblasti přírody a biologické rozmanitosti, zejména směrnic 79/409/EHS a 92/43/EHS, a to i na místní a regionální úrovni, a podporovat další rozvoj a provádění soustavy Natura 2000, včetně pobřežních a mořských stanovišť a druhů;
b) přispívat ke sjednocení znalostní základny pro rozvoj, posuzování, sledování a vyhodnocování politiky a právních předpisů Společenství v oblasti přírody a biologické rozmanitosti;
c) podporovat navrhování a provádění přístupů a nástrojů politiky k monitorování a posuzování přírody a biologické rozmanitosti, jakož i faktorů, tlaků a reakcí, které na ně mají dopad, zejména ve vztahu k úspěchům při dosahování cíle, jímž je zastavení ztráty biologické rozmanitosti v rámci Společenství do roku 2010;
d) poskytovat podporu pro lepší správu životního prostředí širším zapojením zúčastněných subjektů, včetně účasti nevládních organizací, do konzultací o politice a právních předpisech v oblasti přírody a biologické rozmanitosti a do jejich provádění.
3. LIFE+ Politika a správa v oblasti životního prostředí sleduje ve vztahu k cílům šestého akčního programu pro životní prostředí, včetně prioritních oblastí změny klimatu, životního prostředí a zdraví a kvality života, jakož i přírodních zdrojů a odpadů, tyto zvláštní cíle:
a) přispívat k rozvoji a demonstraci inovačních přístupů, technologií, metod a nástrojů politiky;
b) přispívat ke sjednocení znalostní základny pro rozvoj, posuzování, sledování a vyhodnocování politiky a právních předpisů v oblasti životního prostředí;
c) podporovat navrhování a provádění přístupů k monitorování a posuzování stavu životního prostředí a faktorů, tlaků a reakcí, které na něj mají dopad;
d) usnadňovat provádění politiky Společenství v oblasti životního prostředí, se zvláštním důrazem na její provádění na místní a regionální úrovni;
e) poskytovat podporu pro lepší správu v oblasti ochrany životního prostředí širším zapojením zúčastněných subjektů, včetně účasti nevládních organizací, do konzultací o politice a jejího provádění.
4. LIFE+ Informace a komunikace sleduje tyto zvláštní cíle:
a) šířit informace a zvyšovat povědomí o otázkách životního prostředí včetně předcházení lesním požárům;
b) poskytovat podporu doprovodným opatřením, jako jsou informační a komunikační činnosti a kampaně, konference a vzdělávání, včetně odborné přípravy pro předcházení lesním požárům.
5. Příloha I obsahuje seznam způsobilých opatření
Článek 5
Druhy zásahů
1. Financování z prostředků Společenství může mít tyto právní formy:
a) dohody o grantech,
b) veřejné zakázky.
2. Granty Společenství lze poskytovat v určitých formách, například ve formě rámcových dohod o partnerství, účasti na finančních mechanismech a prostředcích nebo spolufinancování grantů na provozní náklady nebo akčních grantů.
Granty na provozní náklady udělené subjektům uskutečňujícím cíle obecného evropského zájmu nepodléhají ustanovením finančního nařízení o postupném snižování.
3. U akčních grantů se maximální výše spolufinancování stanovuje na 50 % způsobilých nákladů.
Výjimečně však může maximální výše spolufinancování pro LIFE+ Příroda a biologická rozmanitost činit až 75 % způsobilých nákladů v případě opatření a projektů týkajících se prioritních stanovišť nebo druhů pro provádění směrnice 79/409/ES nebo směrnice 92/43/EHS, pokud je to nezbytné pro dosažení cíle ochrany.
4. V případě veřejných zakázek se mohou z finančních prostředků Společenství hradit náklady na nákup služeb a zboží.
Tyto náklady mohou zahrnovat výdaje na informace a komunikaci, přípravu, provádění, sledování, kontrolu a hodnocení projektů, politik, programů a právních předpisů.
5. Pokud tak některý členský stát rozhodne, jsou náklady na zaměstnance způsobilé pro spolufinancování Společenství za těchto podmínek:
a) v případě vnitrostátních agentur nepředstavuje toto financování Společenství více než 2 % příspěvku Společenství na národní roční pracovní program daného členského státu na daný rok.
Dotyční zaměstnanci musí vykonávat další úkoly, které správní orgány členských států v souvislosti s prováděním programů Společenství dříve nevykonávaly;
b) finanční prostředky na mzdové náklady úředníků veřejné správy mohou být poskytnuty pouze v rozsahu, v jakém souvisejí s náklady na činnosti spojené s prováděním projektu, které by příslušný veřejný orgán neprováděl, pokud by se daný projekt neuskutečnil.
Dotyční zaměstnanci musí být přiděleni konkrétně na určitý projekt a musí představovat dodatečné náklady vzhledem ke stávajícím stálým zaměstnancům.
Článek 6
Tvorba programů
1. Komise vypracuje první víceletý strategický program na období 2007 až 2010 a druhý víceletý strategický program na období 2011 až 2013.
Tyto programy vymezí hlavní cíle, prioritní oblasti činnosti, druhy opatření a očekávané výsledky financování Společenstvím s ohledem na cíle a kritéria stanovené v článcích 1, 3 a 4.
Zahrnou rozdělení rozpočtových položek mezi členské státy a označí části rozpočtu podléhající ústřednímu přímému řízení a části podléhající pověřenému řízení v souladu s čl. 7 odst.
Nejméně 80 % rozpočtu podléhá pověřenému řízení.
2. Prostředky rozdělovanými členským státům z části rozpočtu, která podléhá pověřenému řízení, není dotčen roční rozpočtový proces podle čl. 11 odst. 3. Komise při tomto rozdělování rozpočtových prostředků vychází z těchto kritérií:
a) počet obyvatel:
i) celkový počet obyvatel jednotlivých členských států.
Na toto kritérium se uplatní váha 50 %; a
ii) hustota obyvatelstva jednotlivých členských států, až do výše dvojnásobku průměrné hustoty obyvatelstva EU.
Na toto kritérium se uplatní váha 5 %;
b) příroda a biologická rozmanitost:
i) celková rozloha lokalit významných pro Společenství na území jednotlivých členských států, vyjádřená jako podíl na celkové rozloze lokalit významných pro Společenství.
Na toto kritérium se uplatní váha 25 %; a
ii) podíl území členského státu, na němž se nacházejí lokality významné pro Společenství, ve vztahu k podílu území Společenství, na němž se nacházejí lokality významné pro Společenství.
Na toto kritérium se uplatní váha 20 %.
Jakmile budou k dispozici příslušné údaje všech členských států, provede Komise výpočty ohledně přírody a biologické rozmanitosti na základě lokalit významných pro Společenství i zvláště chráněných území, přičemž se vyhne dvojímu započtení.
Kromě toho Komise může přidělit dodatečné rozpočtové prostředky vnitrozemským členským státům.
Celková částka těchto přídělů nepřekročí 3 % celkového svěřeného rozpočtu.
Komise však zajistí, aby žádnému členskému státu nebylo přiděleno méně než je vhodný příděl mezi 1 a 3 miliony EUR ročně, s přihlédnutím k hustotě obyvatelstva, výdajům na životní prostředí, potřebám životního prostředí a absorpční schopnosti.
3. Členské státy v rámci víceletých strategických programů uvedených v odstavci 1 předkládají Komisi za část rozpočtu podléhající pověřenému řízení návrhy národních ročních pracovních programů na každý rok v období let 2007 až 2010 a 2011 až 2013.
V nich jsou pro každý rok alespoň:
a) určeny prioritní oblasti se zohledněním stanovených dlouhodobých potřeb,
b) vymezeny zvláštní národní cíle,
c) popsána opatření, která mají být financována, jakož i způsob, jakým splňují kritéria způsobilosti stanovená v článku 3,
d) uvedeny odhadované náklady a
e) popsán navrhovaný rámec sledování.
Členské státy mohou do svých návrhů národních ročních pracovních programů zahrnout opatření nadnárodní povahy.
4. Komise konzultuje s členskými státy návrhy víceletých strategických programů v rámci výboru uvedeného v čl. 14 odst. 1. Programy se přijímají postupem podle čl. 15 odst. 1 písm. a). Víceletý strategický program na období 2007 až 2010 se přijme co nejdříve, avšak nejpozději do tří měsíců po vstupu tohoto nařízení v platnost.
5. Komise konzultuje s členskými státy na dvojstranném základě návrhy národních ročních pracovních programů za účelem přijetí národních ročních pracovních programů podle čl. 15 odst. 1 písm. b). Členské státy předloží Komisi návrhy národních ročních pracovních programů na rok 2007 co nejdříve, avšak nejpozději do tří měsíců po přijetí prvního víceletého strategického programu. Podle potřeby předloží národní roční pracovní programy pro následující roky a aktualizace již předložených návrhů podle časového harmonogramu stanoveného v souladu s čl. 15 odst. 2 písm. b).
Pokud členské státy chtějí, mohou předložit návrhy národních ročních pracovních programů na několik let nebo na celé období, na něž se vztahuje toto nařízení, současně.
Členské státy zajistí, aby vnitrostátní agentury prováděly národní roční pracovní programy přijaté v souladu s čl. 15 odst.
1 písm. b). Vnitrostátní agentury vyzvou k podání přihlášek projektů pro provádění opatření stanovených v národních ročních pracovních programech.
Zajistí, aby projekty vyhovovaly kritériím stanoveným v článku 3, a dají přednost těm, které v největší míře přispějí k dosažení cílů tohoto nařízení.
7. Vnitrostátní agentury předloží Komisi zprávu o provedení národních ročních pracovních programů.
Agentury zpřístupní veřejnosti závěrečné zprávy o projektech uvedené v čl. 12 odst.
1, případně jejich shrnutí. Komise pravidelně uveřejňuje seznamy projektů financovaných pomocí LIFE+, včetně stručného popisu jejich cílů a dosažených výsledků a shrnutí vynaložených finančních prostředků.
Činí tak prostřednictvím vhodných médií a technologií včetně internetu.
Článek 7
Finanční postupy a svěření rozpočtu
1. Komise provádí toto nařízení v souladu s finančním nařízením.
2. Komise se může rozhodnout svěřit plnění části rozpočtu vnitrostátním agenturám určeným po dohodě s dotyčným členským státem na základě čl. 54 odst. 2 písm. c) finančního nařízení a v souladu s kritérii výběru uvedenými v příloze II tohoto nařízení.
Článek 8
Příjemci
Pomocí LIFE+ mohou být financovány veřejné nebo soukromé orgány, subjekty a instituce.
Článek 9
Účast třetích zemí
Účast v programech financovaných pomocí LIFE+ je pod podmínkou přijetí dodatečných rozpočtových položek otevřena těmto zemím:
a) státům ESVO, které se v souladu s nařízením Rady (ES) č. 933/1999 ze dne 29. dubna 1999, kterým se mění nařízení (EHS) č. 1210/90 o zřízení Evropské agentury pro životní prostředí a Evropské informační a pozorovací sítě pro životní prostředí [11] staly členy Evropské agentury pro životní prostředí,
b) zemím kandidujícím na přistoupení k Evropské unii,
c) zemím západního Balkánu zahrnutým do procesu stabilizace a přidružení.
Článek 10
Doplňkovost finančních nástrojů
Podle tohoto nařízení se nefinancují opatření, která splňují kritéria způsobilosti jiných finančních nástrojů Společenství, včetně Evropského fondu pro regionální rozvoj, Evropského sociálního fondu, Fondu soudržnosti, Evropského zemědělského fondu pro rozvoj venkova, Rámcového programu pro konkurenceschopnost a inovaci, Evropského rybářského fondu a sedmého rámcového programu pro výzkum, nebo která z těchto nástrojů dostávají pomoc pro stejné účely.
Příjemci podle tohoto nařízení poskytnou informace o finančních prostředcích, které obdrželi z rozpočtu Společenství, a o podaných žádostech o financování, a to Komisi v případě ústředně financovaných opatření a vnitrostátní agentuře v případě pověřených opatření.
Usiluje se o synergické působení a doplňkovost s dalšími nástroji Společenství.
Článek 11
Doba trvání a rozpočtové zdroje
1. Toto nařízení se provádí v období od 1. ledna 2007 do 31. prosince 2013.
2. Finanční krytí pro provádění LIFE+ na období od 1. ledna 2007 do 31. prosince 2013 se stanoví na 1854372000 EUR.
3. Rozpočtové zdroje přidělované na činnosti v rámci tohoto nařízení se začlení do ročních položek souhrnného rozpočtu Evropské unie.
Roční položky, které jsou k dispozici, schvaluje rozpočtový orgán v mezích finančního rámce.
4. Nejméně 40 % rozpočtových zdrojů pro LIFE+ se přidělí na opatření na podporu ochrany přírody a biologické rozmanitosti.
Článek 12
Sledování
1. V případě jakéhokoli opatření a projektu financovaného pomocí LIFE+ předloží příjemce technickou a finanční zprávu o postupu prací, a to Komisi v případě ústředně financovaných opatření, nebo vnitrostátní agentuře v případě pověřených opatření.
Do tří měsíců od dokončení projektu se předloží také závěrečná zpráva.
2. Úředníci a jiní zaměstnanci Komise provádějí u projektů financovaných pomocí LIFE+ kontroly na místě, včetně namátkových kontrol, zejména ohledně dodržování kritérií způsobilosti uvedených v článku 3, aniž jsou dotčeny audity prováděné Účetním dvorem v součinnosti s příslušnými vnitrostátními orgány kontroly účetnictví nebo příslušnými vnitrostátními místy podle článku 248 Smlouvy, anebo jakékoli kontroly prováděné podle čl. 279 odst. 1 písm. b) Smlouvy.
3. Smlouvy a dohody vyplývající z tohoto nařízení, včetně dohod s vnitrostátními agenturami, stanoví zejména dohled a finanční kontrolu prováděné Komisí nebo jakýmkoli zástupcem, kterého Komise případně zmocní, jakož i audity prováděné Účetním dvorem, a to v případě potřeby na místě.
4. Příjemce finanční pomoci uchovává v souvislosti s každým projektem k dispozici Komisi veškeré podklady týkající se výdajů na tento projekt po dobu pěti let od poslední platby.
5. V případě potřeby Komise na základě výsledků zpráv a namátkových kontrol uvedených v odstavcích 1 a 2 upraví rozsah nebo podmínky přidělení původně schválené finanční pomoci, jakož i časový harmonogram plateb.
6. Komise podnikne veškeré další kroky nezbytné k ověření toho, že financovaná opatření a projekty jsou prováděny řádně a v souladu s ustanoveními tohoto nařízení a finančního nařízení.
Článek 13
Ochrana finančních zájmů Společenství
1. Komise zajistí, aby při provádění opatření financovaných podle tohoto nařízení byly finanční zájmy Společenství chráněny preventivními opatřeními proti podvodům, korupci a ostatním nedovoleným činnostem, účinnými kontrolami a vymáháním nesprávně vyplacených finančních prostředků, a v případě zjištění nesrovnalostí také uplatňováním účinných, přiměřených a odrazujících sankcí v souladu s nařízením Rady (ES, Euratom) č. 2988/95 ze dne 18. prosince 1995 o ochraně finančních zájmů Evropských společenství [12], nařízením Rady (Euratom, ES) č. 2185/96 ze dne 11. listopadu 1996 o kontrolách a inspekcích na místě prováděných Komisí za účelem ochrany finančních zájmů Evropských společenství proti podvodům a jiným nesrovnalostem [13] a nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1073/1999 ze dne 25. května 1999 o vyšetřování prováděném Evropským úřadem pro boj proti podvodům (OLAF) [14].
2. Pokud jde o opatření Společenství financovaná pomocí LIFE+, "nesrovnalostí" podle čl. 1 odst. 2 nařízení (ES, Euratom) č. 2988/95 se rozumí jakékoli porušení právního předpisu Společenství nebo jakékoliv nesplnění smluvní povinnosti vyplývající z jednání nebo opomenutí hospodářského subjektu, v důsledku kterého je nebo by mohl být z důvodu neoprávněného výdaje poškozen souhrnný rozpočet Společenství nebo rozpočty Společenstvím spravované.
3. Komise sníží nebo bude vymáhat nazpět částku finanční pomoci poskytnutou na určitý projekt nebo pozastaví její vyplácení, pokud odhalí nesrovnalosti, včetně nesouladu s ustanoveními tohoto nařízení nebo individuálního rozhodnutí nebo smlouvy či dohody, na základě kterých byla daná finanční pomoc přidělena, nebo pokud vyjde najevo, že projekt doznal bez souhlasu Komise změny, která je v rozporu s jeho povahou nebo prováděcími podmínkami.
4. Pokud nebyly dodrženy lhůty nebo pokud pokrok dosažený při provádění projektu odůvodňuje pouze část z přidělené finanční pomoci, požádá Komise příjemce, aby ve stanovené lhůtě předložil vysvětlení.
Pokud příjemce nepodá uspokojivé vysvětlení, může Komise zrušit zbývající část finanční pomoci a požadovat vrácení již vyplacené částky.
5. Jakákoli neoprávněná platba musí být vrácena zpět Komisi.
K částkám, které nebyly vráceny včas, se připočte úrok podle podmínek stanovených finančním nařízením.
Článek 14
Výbor
1. Komisi je nápomocen výbor.
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 5 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES s ohledem na článek 8 zmíněného rozhodnutí.
Doba uvedená v čl. 5 odst. 6 rozhodnutí 1999/468/ES je tři měsíce.
3. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 4 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES s ohledem na článek 8 zmíněného rozhodnutí.
Doba uvedená v čl. 4 odst. 2 rozhodnutí 1999/468/ES je tři měsíce.
4. Výbor přijme svůj jednací řád.
Článek 15
Prováděcí rozhodnutí
1. Postupem podle čl. 14 odst. 2 se přijmou tato prováděcí rozhodnutí:
a) přijetí a v případě potřeby změna víceletých strategických programů vypracovaných v souladu s čl. 6 odst. 1,
b) přijetí a v případě potřeby změna národních ročních pracovních programů na základě návrhů podaných členskými státy v souladu s čl. 6 odst. 3,
c) doplnění opatření do přílohy I nebo změna přílohy II a
d) stanovení podrobných pravidel nezbytných pro provádění tohoto nařízení.
2. Postupem podle čl. 14 odst. 3 se přijmou tato prováděcí rozhodnutí:
a) svěření plnění rozpočtu vnitrostátní agentuře nebo agenturám v souladu s čl. 7 odst. 2 a potvrzení, že tato agentura nebo agentury splňují kritéria výběru uvedená v příloze II,
b) upřesnění formátu, obsahu a lhůt pro předkládání návrhů národních ročních pracovních programů pro účely čl. 6 odst. 3 a zpráv podle čl. 6 odst. 7,
c) stanovení podoby, obsahu a příjemců zpráv uvedených v čl. 12 odst. 1 a
d) zavedení ukazatelů, které pomohou sledovat opatření financovaná pomocí LIFE+.
Článek 16
Hodnocení
1. Komise zajistí, aby probíhalo pravidelné sledování víceletých programů s cílem vyhodnotit jejich účinek.
Do 30. září 2010 předloží Komise Evropskému parlamentu a výboru uvedenému v čl. 14 odst.
1 hodnocení LIFE+ v polovině období. Toto hodnocení v polovině období zhodnotí provádění tohoto nařízení od roku 2007 do roku 2009.
V případě potřeby navrhne Komise změny prováděcích rozhodnutí podle článku 15.
3. Komise zajistí závěrečné hodnocení provádění tohoto nařízení a posoudí jeho příspěvek k provádění, aktualizaci a rozvoji politiky a právních předpisů Společenství v oblasti životního prostředí a využití rozpočtových položek.
Komise předloží toto závěrečné hodnocení Evropskému parlamentu a Radě do 31. prosince 2012, případně spolu s návrhem dalšího vývoje finančního nástroje určeného výhradně pro oblast životního prostředí, který by měl platit od roku 2014.
Článek 17
Zrušení a přechodná ustanovení
1. Za účelem zjednodušení a konsolidace se zrušují tyto předpisy:
a) nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1655/2000 ze dne 17. července 2000 o finančním nástroji pro životní prostředí (LIFE) [15];
b) rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady č. 1411/2001/ES ze dne 27. června 2001 o rámci Společenství pro spolupráci na podporu udržitelného rozvoje měst [16];
c) rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady č. 466/2002/ES ze dne 1. března 2002, kterým se stanoví akční program Společenství podporující nevládní organizace, které jsou činné zejména v oblasti ochrany životního prostředí [17];
d) nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2152/2003 ze dne 17. listopadu 2003 o monitorování lesů a environmentálních interakcí ve Společenství (Forest Focus) [18].
Opatření zahájená před 31. prosincem 2006 na základě předpisů uvedených v odstavci 1 se těmito předpisy řídí i nadále až do svého ukončení. Výbor uvedený v čl.
14 odst. 1 nahrazuje výbory zřízené uvedenými předpisy.
Toto nařízení se použije pro financování veškerého povinného sledování a hodnocení vyžadovaného uvedenými předpisy po skončení jejich platnosti.
Opatření musejí až do svého ukončení splňovat technická ustanovení vymezená předpisy uvedenými v odstavci 1.
Článek 18
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Společný postoj č. 11/2006
přijatý Radou dne 18. července 2006
s ohledem na přijetí rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady č. .../2006/ES ze dne ..., kterým se zavádí program Kultura (2007 – 2013)
(2006/C 238 E/02)
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 151 odst. 5 první odrážku této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Výboru regionů [1],
v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy [2],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Je nezbytné podporovat spolupráci a kulturní výměny za účelem uznání a podpory kulturní a jazykové rozmanitosti v Evropě, zlepšovat u evropských občanů znalosti jiných evropských kultur, než jsou jejich vlastní, a současně zvyšovat jejich povědomí o společném evropském kulturním dědictví, které sdílejí.
Podpora kulturní a jazykové spolupráce a rozmanitosti tak přímým zapojením evropských občanů do procesu integrace přispívá k tomu, že se evropské občanství stává hmatatelnou skutečností.
(2) Aktivní kulturní politika zaměřená na zachování kulturní rozmanitosti Evropy a podporu jejích společných kulturních prvků a kulturního dědictví může přispět k většímu vnějšímu zviditelnění Evropské unie.
(3) K tomu, aby občané vyjádřili svou plnou podporu evropské integraci a plně se jí účastnili, je zapotřebí klást větší důraz na jejich společné kulturní hodnoty a kořeny jakožto klíčový prvek jejich identity a jejich příslušnosti ke společnosti založené na svobodě, spravedlnosti, demokracii, respektování lidské důstojnosti a nedotknutelnosti lidské osobnosti, toleranci a solidaritě, při plném respektování Listiny základních práv Evropské unie.
(4) Je nezbytné, aby odvětví kultury přispívalo k širšímu evropskému politickému vývoji a aby v něm plnilo určitou úlohu.
Odvětví kultury jako takové je významným zaměstnavatelem a kromě toho existuje jasná souvislost mezi investicemi do kultury a hospodářským rozvojem, z čehož vyplývá, že je důležité posílit kulturní politiku na regionální, celostátní a evropské úrovni.
Proto by mělo být v rámci činností prováděných v souvislosti s lisabonskou strategií posíleno postavení jednotlivých odvětví kulturního průmyslu, neboť odvětví kulturního průmyslu stále více přispívají k evropskému hospodářství.
(5) Rovněž je nutné podporovat aktivní občanství a posílit boj proti všem formám vyloučení, včetně rasismu a xenofobie.
Prostředkem k boji proti sociálnímu vyloučení může být zlepšení přístupu co největšího počtu lidí ke kultuře.
(6) Článek 3 Smlouvy stanoví, že při všech činnostech uvedených ve zmíněném článku usiluje Společenství o odstranění nerovností a podporuje rovné zacházení pro muže a ženy.
(7) Kulturní programy Kaleidoscope, Ariane, Raphael a Kultura 2000, stanovené v rozhodnutích č. 719/96/ES [3], č.
2228/97/ES [5] a č. 508/2000/ES [6], představovaly významné etapy při provádění činnosti Společenství v oblasti kultury.
Zejména díky hodnocení uvedených kulturních programů byly získány značné zkušenosti. V současné době je vhodné činnost Společenství v oblasti kultury zefektivnit a posílit na základě výsledků těchto hodnocení, výsledků konzultace se všemi partnery a výsledků činnosti evropských orgánů z poslední doby.
K tomuto účelu je proto vhodné přijmout odpovídající program.
(8) Evropské orgány se při různých příležitostech vyjádřily k otázkám, které se vztahují k činnosti Společenství v oblasti kultury a k výzvám týkajícím se kulturní spolupráce; zejména Rada v usneseních ze dne 25. června 2002 o novém pracovním plánu evropské spolupráce v oblasti kultury [7] a ze dne 19. prosince 2002 o provádění pracovního plánu evropské spolupráce v oblasti kultury [8], Evropský parlament v usneseních ze dne 5. září 2001 o kulturní spolupráci v Evropské unii [9], ze dne 28. února 2002 o provádění programu Kultura 2000 [10], ze dne 22. října 2002 o významu a dynamice divadla a divadelních umění v rozšířené Evropě [11] a ze dne 4. září 2003 o odvětvích kulturního průmyslu [12] a dále Výbor regionů ve stanovisku ze dne 9. října 2003 k prodloužení programu Kultura 2000.
(9) Rada ve výše uvedených usneseních zdůraznila, že na úrovni Společenství je nutné přijmout ke kultuře soudržnější přístup a že zásadním a určujícím pojmem v rámci evropské kulturní spolupráce, jakož i obecnou podmínkou opatření Společenství v oblasti kultury, je evropská přidaná hodnota.
(10) Aby se tento společný kulturní prostor stal pro obyvatele Evropy skutečností, je důležité posílit nadnárodní mobilitu kulturních činitelů a nadnárodní pohyb uměleckých a kulturních děl a produktů, jakož i podpořit dialog a kulturní výměny.
(11) Rada ve svých závěrech ze dne 16. listopadu 2004 týkajících se pracovního plánu v oblasti kultury (2005 – 2006), Evropský parlament ve svém usnesení ze dne 4. září 2003 o odvětvích kulturního průmyslu a Evropský hospodářský a sociální výbor ve svém stanovisku ze dne 28. ledna 2004 k odvětvím kulturního průmyslu v Evropě vyjádřily svůj pohled na nutnost více zohledňovat zvláštní hospodářské a sociální rysy jiných než audiovizuálních odvětví kulturního průmyslu.
Kromě toho by měly být v novém programu zohledněny přípravné činnosti související se spoluprací v kulturních otázkách podporované v letech 2002 – 2004.
(12) V této souvislosti je třeba se zasadit o širší spolupráci mezi kulturními činiteli tím, že budou nabádáni k vytváření projektů víceleté spolupráce, a tím jim umožnit rozvíjet společné činnosti a podporovat specificky zaměřená opatření se skutečnou evropskou přidanou hodnotou, kulturní události symbolického významu, organizace evropské kulturní spolupráce a analýzy vybraných témat evropského zájmu, jakož i shromažďování a šíření informací a činnosti zaměřené na maximalizaci účinků projektů v oblasti evropské kulturní spolupráce a rozvoje evropské kulturní politiky.
(13) Podle rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady č. 1419/1999/ES ze dne 25. května 1999 o zavedení akce Společenství na podporu projektu "Evropské hlavní město kultury" pro roky 2005 až 2019 [13] je třeba tento projekt značně finančně podpořit, neboť je Evropanům dobře znám a pomáhá posilovat pocit sounáležitosti ke společnému kulturnímu prostoru.
V rámci tohoto projektu by měl být kladen důraz na celoevropskou kulturní spolupráci.
(14) Měla by být podporována činnost organizací, které pracují ve prospěch evropské kulturní spolupráce a které tak plní úlohu "vyslanců" evropské kultury, přičemž by se Evropská unie měla opřít o zkušenosti, které získala v rámci rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady č. 792/2004/ES ze dne 21. dubna 2004 o zavedení akčního programu Společenství na podporu subjektů působících v oblasti kultury na evropské úrovni [14].
(15) Je nezbytné, aby program v souladu se zásadou svobody projevu přispíval k úsilí Evropské unie podporovat udržitelný rozvoj a bojovat proti všem formám diskriminace.
(16) Země kandidující na přistoupení k Evropské unii a země ESVO, které jsou stranami Dohody o EHP, by měly mít možnost účastnit se programů Společenství v souladu s dohodami uzavřenými s těmito zeměmi.
(17) Evropská rada přijala na svém zasedání v Soluni ve dnech 19. a 20. června 2003 "Agendu pro západní Balkán: směrem k evropské integraci", která stanoví, že programy Společenství by měly být otevřeny zemím, které jsou v procesu stabilizace a přidružení, a to na základě rámcových dohod, které mají být podepsány mezi těmito zeměmi a Společenstvím.
Pokud si to tyto země přejí, měly by mít možnost se v závislosti na rozpočtových úvahách nebo politických prioritách zúčastnit daného programu nebo využívat formu omezenější spolupráce na základě dodatečných rozpočtových položek a zvláštních postupů, na nichž se dotyčné strany dohodnou.
(18) Program by měl být rovněž otevřen spolupráci s jinými třetími zeměmi, které se Společenstvím podepsaly dohody obsahující ustanovení týkající se kultury, v souladu s postupy, jež je třeba stanovit.
(19) Má-li se zvýšit přidaná hodnota činnosti Společenství, je nutné zajistit součinnost a doplňkovost akcí prováděných v rámci tohoto rozhodnutí a ostatních příslušných politik, akcí a nástrojů Společenství podle čl. 151 odst.
4 Smlouvy. Zvláštní pozornost je třeba věnovat styčným bodům opatření Společenství v oblasti kultury a v oblasti vzdělávání a akcím, jež podporují výměny osvědčených postupů a užší spolupráci na evropské úrovni.
(20) Pokud jde o provádění podpory Společenství, měla by se brát v úvahu zvláštní povaha odvětví kultury v Evropě, a zejména by se mělo dbát na to, aby se co nejvíce zjednodušily správní a finanční postupy a přizpůsobily se sledovaným cílům, jakož i zkušenostem a vývoji v odvětví kultury.
(21) Komise, členské státy a kulturní kontaktní místa by měly podporovat účast menších subjektů na projektech víceleté spolupráce a organizování činností zaměřených na sdružování možných partnerů projektů.
(22) Program by měl spojovat specifické schopnosti a odborné znalosti kulturních subjektů z celé Evropy.
V případě potřeby by měla Komise a členské státy přijmout opatření s cílem řešit nízkou účast kulturních subjektů v jednotlivých členských státech nebo zúčastněných zemích.
(23) V rámci spolupráce mezi Komisí a členskými státy je žádoucí zajistit stálé sledování a hodnocení programu, aby se mohly provádět úpravy, zejména úpravy v rámci priorit při provádění opatření.
Hodnocení by mělo zahrnovat vnější hodnocení prováděné nezávislými a nestrannými subjekty.
(24) Postupy pro sledování a hodnocení programu by měly využívat cíle a ukazatele, které jsou konkrétní, měřitelné, dosažitelné, důležité a termínované.
(25) Měla by být provedena vhodná opatření, aby se předešlo nesrovnalostem a podvodům a aby byly ztracené, neoprávněně vyplacené nebo použité finanční prostředky získány zpět.
(26) Je vhodné zavést jednotný nástroj pro financování a programování kulturní spolupráce nazvaný "program Kultura" na období od 1. ledna 2007 do 31. prosince 2013.
(27) Toto rozhodnutí stanoví pro celou dobu trvání programu finanční krytí, které je pro rozpočtový orgán hlavní referenční hodnotou při ročním rozpočtovém procesu ve smyslu bodu 37 interinstitucionální dohody ze dne 17. května 2006 mezi Evropským parlamentem, Radou a Komisí o rozpočtové kázni a řádném finančním řízení [15].
(28) Opatření nezbytná k provedení tohoto rozhodnutí by měla být přijata v souladu s rozhodnutím Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [16].
(29) Opatření nezbytná k finančnímu provedení tohoto rozhodnutí by měla být přijata v souladu s nařízením Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002 ze dne 25. června 2002, kterým se stanoví finanční nařízení o souhrnném rozpočtu Evropských společenství [17] (dále jen "finanční nařízení"), a nařízením Komise (ES, Euratom) č. 2342/2002 ze dne 23. prosince 2002 o prováděcích pravidlech k nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002 [18].
(30) Akce Společenství doplňuje celostátní nebo regionální opatření prováděná v oblasti kulturní spolupráce.
Jelikož cílů tohoto rozhodnutí, totiž podpory evropského kulturního prostoru založeného na společném kulturním dědictví (nadnárodní mobilita kulturních činitelů v Evropě, nadnárodní pohyb uměleckých děl a kulturních a uměleckých produktů a dialog mezi kulturami), nemůže být z důvodu jejich nadnárodní povahy uspokojivě dosaženo na úrovni členských států, a proto jich může být z důvodu rozsahu nebo účinků činnosti lépe dosaženo na úrovni Společenství, může Společenství přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy.
V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje toto rozhodnutí rámec toho, co je pro dosažení těchto cílů nezbytné.
(31) Měla by se přijmout přechodná ustanovení s cílem zajistit hladký přechod mezi programy stanovenými rozhodnutími č. 508/2000/ES a č. 792/2004/ES na jedné straně a programem stanoveným tímto rozhodnutím na straně druhé,
ROZHODLY TAKTO:
Článek 1
Zavedení a doba trvání
1. Tímto rozhodnutím se zavádí program Kultura, jednotný víceletý program opatření Společenství v oblasti kultury otevřený všem kulturním odvětvím a všem kategoriím kulturních subjektů (dále jen "program").
2. Program se provádí v období od 1. ledna 2007 do 31. prosince 2013.
Článek 2
Rozpočet
1. Finanční krytí na provádění programu v období uvedeném v článku 1 se stanoví na 354 miliony EUR [19].
2. Roční rozpočtové položky schválí rozpočtový orgán v mezích finančního rámce.
Článek 3
Cíle
1. Obecným cílem programu je posílit kulturní prostor sdílený Evropany a založený na společném kulturním dědictví prostřednictvím rozvoje kulturní spolupráce mezi tvůrci, kulturními činiteli a kulturními institucemi zemí účastnících se programu s cílem podpořit utváření evropského občanství.
Program umožňuje účast jiných než audiovizuálních odvětví kulturního průmyslu, zejména malých kulturních podniků, pokud tato odvětví vyvíjejí nevýdělečnou kulturní činnost.
2. Zvláštní cíle programu jsou
a) posilovat nadnárodní mobilitu kulturních činitelů;
b) podporovat nadnárodní pohyb kulturních a uměleckých děl a produktů;
c) podporovat dialog mezi kulturami.
Článek 4
Oblasti činnosti
1. Cílů programu se dosahuje prováděním následujících opatření popsaných v příloze:
a) podpora pro kulturní akce, a to:
- projekty víceleté spolupráce,
- opatření týkající se spolupráce,
- zvláštní akce;
b) podpora pro subjekty působící v oblasti kultury na evropské úrovni;
c) podpora analytických prací, shromažďování a šíření informací a činností zaměřených na maximalizaci účinku projektů v oblasti evropské kulturní spolupráce a rozvoje evropské kulturní politiky.
2. Tato opatření se provádějí v souladu s přílohou.
Článek 5
Ustanovení týkající se třetích zemí
1. Program je otevřený účasti těchto zemí:
a) zemí ESVO, které jsou členy EHP, v souladu s ustanoveními Dohody o EHP;
b) kandidátských zemí, které využívají předvstupní strategie pro přistoupení k Unii v souladu s obecnými zásadami, podmínkami a postupy pro účast těchto zemí na programech Společenství, stanovenými v rámcových dohodách;
c) zemí západního Balkánu v souladu s postupy stanovenými s těmito zeměmi v návaznosti na rámcové dohody o jejich účasti na programech Společenství.
Země uvedené v tomto odstavci se plně účastní programu, jsou-li splněny požadované podmínky a zaplaceny dodatečné rozpočtové položky.
2. Na základě dodatečných rozpočtových položek a zvláštních postupů, které se stanoví, je program rovněž otevřený spolupráci s jinými třetími zeměmi, jež uzavřely se Společenstvím dohody o přidružení nebo o spolupráci obsahující ustanovení o kultuře.
Země západního Balkánu uvedené v odst. 1 písm. c), které si nepřejí využít výhod plné účasti na programu, mohou získat prospěch ze spolupráce na programu za podmínek stanovených v tomto odstavci.
Článek 6
Spolupráce s mezinárodními organizacemi
Program umožňuje společnou činnost s mezinárodními organizacemi působícími v oblasti kultury, jako jsou UNESCO nebo Rada Evropy, na základě společných příspěvků a v souladu s pravidly platnými v jednotlivých institucích nebo organizacích pro provádění opatření uvedených v článku 4.
Článek 7
Doplňkovost s jinými nástroji Společenství
Komise zajistí propojení mezi programem a jinými nástroji Společenství, zejména opatřeními přijatými v rámci strukturálních fondů a opatřeními v oblastech vzdělávání, odborné přípravy, výzkumu, informační společnosti, občanství, mládeže, sportu, jazyků, sociálního začlenění, vnějších vztahů EU a boje proti všem formám diskriminace.
Článek 8
Provedení
1. Komise provádí akce Společenství, která jsou předmětem tohoto programu, v souladu s přílohou.
2. Postupem podle čl. 9 odst. 2 se přijímají tato opatření:
a) roční pracovní plán včetně priorit, kritérií výběru a postupů;
b) roční rozpočet a rozdělení finančních prostředků mezi jednotlivé akce programu;
c) postupy pro sledování a hodnocení programu;
d) finanční podpora, která má být poskytnuta Společenstvím pro jakékoli opatření navržené podle čl. 4 odst. 1, kde celková výše příspěvku Společenství přesahuje 200000 EUR: částky, doba trvání, rozdělení a příjemci.
3. Veškerá ostatní opatření nezbytná k provedení tohoto rozhodnutí se přijímají postupem podle čl. 9 odst. 3.
Článek 9
Výbor
1. Komisi je nápomocen výbor.
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 4 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES s ohledem na článek 8 zmíněného rozhodnutí.
Doba uvedená v čl. 4 odst. 3 rozhodnutí 1999/468/ES je dva měsíce.
3. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 3 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES s ohledem na článek 8 zmíněného rozhodnutí.
4. Výbor přijme svůj jednací řád.
Článek 10
Kulturní kontaktní místa
1. Kulturní kontaktní místa ve smyslu oddílu I bodu 3.1 přílohy působí jako prováděcí subjekty pro šíření informací o programu na vnitrostátní úrovni, s ohledem na čl. 54 odst. 2 písm. c) a odst. 3 finančního nařízení.
2. Kulturní kontaktní místa musí splňovat tato kritéria:
a) disponovat dostatečným počtem pracovníků s odbornými a jazykovými schopnostmi, které jsou nutné pro práci v prostředí mezinárodní spolupráce,
b) disponovat vhodnou infrastrukturou, zejména pokud se týká informačních a komunikačních technologií,
c) působit ve správním rámci, který jim umožňuje úspěšné plnění úkolů a vylučuje jakýkoliv střet zájmů.
Článek 11
Finanční ustanovení
Finanční podpora má formu grantů přidělovaných právnickým osobám. Podle čl.
114 odst. 1 finančního nařízení mohou být v některých případech granty přiděleny fyzickým osobám.
Komise může rovněž fyzickým nebo právnickým osobám udělit ceny za akce nebo projekty provedené v rámci programu.
V závislosti na povaze akce může být povoleno paušální financování nebo uplatnění sazeb jednotkových nákladů.
2. Komise může podle charakteristiky příjemců a povahy akcí rozhodnout, zda je lze osvobodit od ověřování odborné způsobilosti a kvalifikace, které jsou vyžadovány k uskutečnění navrhované akce nebo pracovního programu.
3. Granty nebo ceny mohou být uděleny na konkrétní činnosti v rámci projektu evropských hlavních měst kultury jmenovaných v souladu s rozhodnutím č. 1419/1999/ES.
Článek 12
Příspěvek k jiným cílům Společenství
Program přispívá k posílení průřezových cílů Evropského společenství zejména tím, že
a) prosazuje základní zásadu svobody projevu;
b) podporuje lepší povědomí významu přispívání k trvalému rozvoji;
c) usiluje o prosazování vzájemného porozumění a tolerance v rámci Evropské unie;
d) přispívá k odstranění veškeré diskriminace založené na pohlaví, rase nebo etnickém původu, náboženském vyznání nebo světovém názoru, zdravotním postižení, věku nebo sexuální orientaci.
Zvláštní pozornost je věnována soudržnosti a doplňkovosti programu s politikami Společenství v oblasti kulturní spolupráce se třetími zeměmi.
Článek 13
Sledování a hodnocení
1. Komise zajišťuje pravidelné sledování programu ve vztahu k jeho cílům.
Výsledky procesu sledování a hodnocení se berou v úvahu při provádění programu.
Sledování zahrnuje zejména vypracování zpráv uvedených v odst. 3 písm. a) a c).
Zvláštní cíle programu mohou být na základě výsledků zpráv o sledování přezkoumány postupem podle článku 251 Smlouvy.
2. Komise zajistí pravidelné vnější a nezávislé hodnocení programu.
3. Komise předloží Evropskému parlamentu, Radě, Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů:
a) do 31. prosince 2010 prozatímní hodnotící zprávu o dosažených výsledcích a o kvalitativních a kvantitativních hlediscích provádění programu;
b) do 31. prosince 2011 sdělení o pokračování programu;
c) do 31. prosince 2015 následnou hodnotící zprávu.
Článek 14
Přechodná ustanovení
Akce zahájené před 31. prosincem 2006 na základě rozhodnutí č. 508/2000/ES nebo č. 792/2004/ES se nadále až do svého ukončení řídí uvedenými rozhodnutími.
Výbor zřízený článkem 5 rozhodnutí č. 508/2000/ES se nahrazuje výborem uvedeným v článku 9 tohoto rozhodnutí.
Článek 15
Vstup v platnost
Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Společný postoj č. 12/2006
přijatý Radou dne 18. července 2006
s ohledem na přijetí rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady č. .../2006/ES ze dne ..., kterým se zavádí program Společenství pro zaměstnanost a sociální solidaritu – Progress
(2006/C 238 E/03)
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 13 odst. 2, článek 129 a čl. 137 odst. 2 písm. a) této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru [1],
s ohledem na stanovisko Výboru regionů [2],
v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy [3],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Evropská rada na svém zasedání v Lisabonu ve dnech 23. a 24. března 2000 zahrnula podporu zaměstnanosti a sociálního začlenění jako nedílnou součást do celkové strategie Unie, aby bylo dosaženo strategického cíle pro příští desetiletí, a to stát se nejkonkurenceschopnější a nejdynamičtější ekonomikou světa založenou na znalostech, schopnou udržitelného hospodářského růstu, s větším počtem pracovních míst a lepšími pracovními místy a větší sociální soudržností.
Stanovila ambiciózní cíle a cílové plány, aby Unie opět získala podmínky pro plnou zaměstnanost, zlepšila kvalitu a produktivitu práce a podporovala sociální soudržnost a trh práce prospívající začlenění.
Na tuto strategii se dále znovu zaměřila Evropská rada na zasedání v Bruselu ve dnech 22. a 23. března 2005.
(2) V souladu se záměrem vyjádřeným Komisí upevnit a racionalizovat nástroje financování Společenství by toto rozhodnutí mělo zavést jednotný a racionalizovaný program, který umožní pokračování a rozvoj činností zahájených na základě rozhodnutí Rady 2000/750/ES ze dne 27. listopadu 2000, kterým se stanoví akční program Společenství pro boj proti diskriminaci (2001 až 2006) [4], rozhodnutí Rady 2001/51/ES ze dne 20. prosince 2000, kterým se zavádí akční program týkající se strategie Společenství pro rovnost žen a mužů (2001 – 2005) [5], a rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady č. 50/2002/ES ze dne 7. prosince 2001, kterým se zavádí akční program Společenství pro podporu spolupráce členských států v boji proti sociálnímu vyloučení [6], č. 1145/2002/ES ze dne 10. června 2002 o podpůrných opatřeních Společenství v oblasti zaměstnanosti [7] a č. 848/2004/ES ze dne 29. dubna 2004 o zavedení akčního programu Společenství na podporu organizací působících na evropské úrovni v oblasti rovnosti mužů a žen [8], jakož i činností vykonávaných na úrovni Společenství, pokud jde o pracovní podmínky.
(3) Evropská rada na mimořádném zasedání o zaměstnanosti v Lucemburku ve dnech 20. a 21. listopadu 1997 zahájilo evropskou strategii zaměstnanosti za účelem koordinace politik zaměstnanosti členských států na základě společně sjednaných hlavních zásad a doporučení pro zaměstnanost.
Evropská strategie zaměstnanosti je nyní nejdůležitějším nástrojem na evropské úrovni při provádění cílů Lisabonské strategie v oblasti zaměstnanosti a trhu práce.
(4) Evropská rada na zasedání v Lisabonu došla k závěru, že je nepřijatelné, aby tolik lidí v Unii žilo pod hranicí chudoby a v sociálním vyloučení, je nepřijatelný, a považovalo proto za nezbytné učinit kroky, které by díky stanovení vhodných cílů znamenaly rozhodující pokrok k vymýcení chudoby.
Tyto cíle byly odsouhlaseny na zasedání Evropské rady v Nice ve dnech 7., 8. a 9. prosince 2000.
Dále bylo dohodnuto, že politiky pro boj proti sociálnímu vyloučení by se měly zakládat na otevřené metodě koordinace spojující národní akční plány a iniciativu Komise pro spolupráci.
(5) Demografické změny jsou hlavní dlouhodobou výzvou pro schopnost systémů sociální ochrany zajistit přiměřené důchody a vysoce kvalitní zdravotní a dlouhodobou péči, které jsou přístupné všem a které je možné v dlouhodobém horizontu financovat.
Je důležité podporovat politiky, které umožní dosáhnout jak přiměřené sociální ochrany, tak i udržitelnosti systémů sociální ochrany.
Evropská rada na zasedání v Lisabonu rozhodla, že spolupráce v této oblasti by se měla zakládat na otevřené metodě koordinace.
(6) V této souvislosti je třeba věnovat pozornost specifické situaci migrujících osob a rovněž významu přijímaní opatření pro přeměnu neohlášené práce na práci řádnou.
(7) Zajištění minimálních norem a trvalého zlepšování pracovních podmínek v Unii je hlavním bodem evropské sociální politiky a významným celkovým cílem Evropské unie.
Společenství musí hrát důležitou roli při podporování a doplňování činností členských států v oblastech zdraví a bezpečnosti pracovníků, pracovních podmínek, včetně potřeby souladu mezi pracovním a rodinným životem, ochrany pracovníků při skončení pracovního poměru, informování, konzultací a účasti pracovníků a zastupování a kolektivní obrany zájmů pracovníků a zaměstnavatelů.
(8) Nepřípustnost diskriminace je základní zásadou Evropské unie.
Článek 13 Smlouvy stanoví opatření pro boj proti diskriminaci na základě pohlaví, rasy nebo etnického původu, náboženského vyznání nebo světového názoru, zdravotního postižení, věku nebo sexuální orientace.
Nepřípustnost diskriminace je rovněž zakotvena v článku 21 Listiny základních práv Evropské unie.
Mělo by se přihlédnout ke zvláštním rysům různých forem diskriminace a souběžně by měla být vypracována příslušná opatření pro předcházení diskriminaci na základě jednoho nebo více důvodů a pro boj proti ní.
Proto by při úvahách o přístupnosti a výsledcích programu měly být zohledněny konkrétní potřeby osob se zdravotním postižením z hlediska zajištění jejich plného a rovného přístupu k činnostem financovaným tímto programem a k výsledkům a hodnocení těchto činností, včetně náhrady dodatečných nákladů vzniklých těmto osobám v důsledku jejich zdravotního postižení.
Dlouholeté zkušenosti získané v boji proti některým formám diskriminace, včetně diskriminace na základě pohlaví, mohou být užitečné i při boji proti jiným druhům diskriminace.
(9) Na základě článku 13 Smlouvy přijala Rada tyto směrnice: směrnici 2000/43/ES ze dne 29. června 2000, kterou se zavádí zásada rovného zacházení s osobami bez ohledu na jejich rasu nebo etnický původ [9], jež zakazuje diskriminaci na základě rasy či etnického původu mimo jiné v oblastech zaměstnání, odborného a všeobecného vzdělávání, zboží a služeb a sociální ochrany; směrnici 2000/78/ES ze dne 27. listopadu 2000, kterou se stanoví obecný rámec pro rovné zacházení v zaměstnání a povolání [10], jež zakazuje diskriminaci v zaměstnání a povolání na základě náboženského vyznání nebo světového názoru, zdravotního postižení, věku nebo sexuální orientace, a směrnici 2004/113/ES ze dne 13. prosince 2004, kterou se zavádí zásada rovného zacházení s muži a ženami v přístupu ke zboží a službám a jejich poskytování [11].
(10) Podle článků 2 a 3 Smlouvy je rovné zacházení s muži a ženami základní zásadou práva Společenství. Směrnice a jiné akty přijaté na základě této zásady hrají významnou úlohu ve zlepšování postavení žen v Unii.
Zkušenosti z opatření přijatých na úrovni Společenství ukazují, že podporování rovnosti žen a mužů v politikách Společenství a boj proti diskriminaci v praxi vyžadují kombinaci nástrojů, včetně právních předpisů, finančních nástrojů a začleňování těchto zásad, jež se mají vzájemně doplňovat.
V souladu se zásadou rovnosti mužů a žen by mělo být začleňování hlediska rovnosti žen a mužů podporováno ve všech oddílech a činnostech tohoto programu.
(11) Velkým přínosem na evropské úrovni mohou být mnohé nevládní organizace činné na různých úrovních, a to prostřednictvím klíčových sítí, které napomáhají ke změně politických směrů týkajících se obecných cílů tohoto programu.
(12) Jelikož cílů tohoto rozhodnutí nemůže být uspokojivě dosaženo na úrovni členských států, vzhledem k nutnosti výměny informací na evropské úrovni a šíření osvědčených postupů na úrovni celého Společenství, a proto jich z důvodu mnohostranného rozměru akcí a opatření Společenství může být lépe dosaženo na úrovni Společenství, může Společenství přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy.
V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje toto rozhodnutí rámec toho, co je k dosažení těchto cílů nezbytné.
(13) Toto rozhodnutí stanoví pro celou dobu trvání programu finanční krytí, které je pro rozpočtový orgán hlavní referenční hodnotou při ročním rozpočtovém procesu ve smyslu bodu 37 interinstitucionální dohody ze dne 17. května 2006 mezi Evropským parlamentem, Radou a Komisí o rozpočtové kázni a řádném rozpočtovém řízení [12].
(14) Opatření nezbytná k provedení tohoto rozhodnutí by měla být přijata v souladu s rozhodnutím Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [13].
(15) Jelikož je program rozdělen do pěti oddílů, mohou členské státy stanovit rotaci svých zástupců podle témat, jimiž se zabývá výbor nápomocný Komisi,
ROZHODLY TAKTO:
Článek 1
Zavedení a doba trvání programu
1. Tímto rozhodnutím se zavádí program Společenství pro zaměstnanost a sociální solidaritu nazvaný Progress (dále jen "program") s cílem finančně podpořit provádění cílů Evropské unie v oblastech zaměstnanosti a sociálních věcí, jak jsou vymezeny ve sdělení Komise o Sociální agendě, a tím přispět k dosažení cílů Lisabonské strategie v těchto oblastech.
2. Program běží od 1. ledna 2007 do 31. prosince 2013.
Článek 2
Obecné cíle
1. Program sleduje tyto obecné cíle:
a) zlepšit znalost a chápání situace v členských státech a v jiných zúčastněných zemích prostřednictvím analýz, hodnocení a podrobného sledování politik;
b) podporovat rozvoj statistických nástrojů a metod a společných ukazatelů, případně rozdělených podle pohlaví a věkových skupin, v oblastech spadajících pod tento program;
c) podporovat a popřípadě sledovat provádění právních předpisů Společenství a cílů politik Společenství v členských státech a hodnotit jejich účinnost a dopad;
d) podporovat vytváření sítí, vzájemné učení, určování a šíření osvědčených postupů a inovativních přístupů na evropské úrovni;
e) zvyšovat povědomí zainteresovaných stran a široké veřejnosti o politikách a cílech Společenství sledovaných v rámci každého z pěti oddílů programu;
f) zlepšovat popřípadě schopnost klíčových sítí na evropské úrovni propagovat, podporovat a dále rozvíjet politiky a cíle Společenství.
2. Začleňování hlediska rovnosti žen a mužů se podporuje ve všech oddílech a činnostech programu.
3. Výsledky dosažené v rámci oddílů a činností programu se předávají zúčastněným stranám a případně i veřejnosti.
Komise zajišťuje případné výměny názorů s hlavními zainteresovanými stranami.
Článek 3
Struktura programu
Program je rozdělen do těchto pěti oddílů:
1. Zaměstnanost;
2. Sociální ochrana a začlenění;
3. Pracovní podmínky;
4. Boj proti diskriminaci a rozmanitost;
5. Rovnost žen a mužů.
Článek 4
Oddíl 1: Zaměstnanost
Oddíl 1 podporuje provádění evropské strategie zaměstnanosti těmito prostředky:
a) zlepšováním chápání situace v zaměstnanosti a vyhlídek, zvláště prostřednictvím analýz a studií a rozvojem statistik a společných ukazatelů v rámci evropské strategie zaměstnanosti;
b) sledováním a hodnocením provádění evropských hlavních zásad a doporučení pro zaměstnanost a jejich dopadů, zejména prostřednictvím společné zprávy o zaměstnanosti, a analýzou vzájemného působení evropské strategie zaměstnanosti a obecné hospodářské a sociální politiky a jiných oblastí politiky;
c) organizováním výměn ohledně politik, osvědčených postupů a inovativních přístupů a podporou vzájemného učení v souvislosti s evropskou strategií zaměstnanosti;
d) zvyšováním povědomí, šířením informací a podporou diskuse o výzvách v oblasti zaměstnanosti a politikách a provádění národních reformních programů, včetně diskuse mezi sociálními partnery, regionálními a místními činiteli a jinými zainteresovanými stranami.
Článek 5
Oddíl 2: Sociální ochrana a začlenění
Oddíl 2 podporuje provádění otevřené metody koordinace v oblasti sociální ochrany a začlenění těmito prostředky:
a) zlepšováním chápání otázek sociálního vyloučení a chudoby, politik sociální ochrany a začlenění, zvláště pomocí analýz a studií a rozvojem statistik a společných ukazatelů v rámci otevřené metody koordinace v oblasti sociální ochrany a začlenění;
b) sledováním a hodnocením provádění otevřené metody koordinace v oblasti sociální ochrany a začlenění a jejích dopadů na vnitrostátní úrovni a na úrovni Společenství, jakož i analýzou vzájemného působení mezi touto otevřenou metodou koordinace a ostatními oblastmi politiky;
c) organizováním výměn ohledně politik, osvědčených postupů a inovativních přístupů a podporou vzájemného učení v souvislosti se strategií sociální ochrany a začlenění;
d) zvyšováním povědomí, šířením informací a podporou diskuse o klíčových výzvách a otázkách politiky, jež vyvstaly v souvislosti s koordinačním procesem Společenství v oblasti sociální ochrany a začlenění, včetně diskuse mezi sociálními partnery, regionálními a místními činiteli, nevládními organizacemi a jinými zainteresovanými stranami;
e) rozvíjením schopnosti klíčových sítí na evropské úrovni podporovat a dále rozvíjet strategie a cíle politiky Společenství v oblasti sociální ochrany a začlenění.
Článek 6
Oddíl 3: Pracovní podmínky
Oddíl 3 podporuje zlepšení pracovního prostředí a pracovních podmínek, včetně zdraví a bezpečnosti při práci a souladu mezi pracovním a rodinným životem, těmito prostředky:
a) zlepšováním chápání situace, pokud jde o pracovní podmínky, zvláště prostřednictvím analýz a studií a případně rozvojem statistik a ukazatelů, jakož i hodnocením účinnosti a dopadů stávajících právních předpisů, politik a postupů;
b) podporou provádění pracovního práva Společenství prostřednictvím účinného sledování, pořádání seminářů pro odborníky z dané oblasti, vypracování obecných směrů a vytváření sítí mezi specializovanými subjekty, včetně sociálních partnerů;
c) zaváděním preventivních opatření a zvyšováním prevence v oblasti zdraví a bezpečnosti při práci;
d) zvyšováním povědomí, šířením informací a podporou diskuse o hlavních výzvách a otázkách politiky, pokud jde o pracovní podmínky, včetně diskuse mezi sociálními partnery a dalšími zainteresovanými stranami.
Článek 7
Oddíl 4: Boj proti diskriminaci a rozmanitost
Oddíl 4 podporuje účinné provádění zásady nepřípustnosti diskriminace a její začleňování do všech politik Společenství těmito prostředky:
a) zlepšováním chápání situace, pokud jde o diskriminaci, zvláště prostřednictvím analýz a studií a případně rozvojem statistik a ukazatelů, jakož i hodnocením účinnosti a dopadů stávajících právních předpisů, politik a postupů;
b) podporou provádění právních předpisů Společenství pro boj proti diskriminaci prostřednictvím účinného sledování, pořádání seminářů pro odborníky z dané oblasti a vytváření sítí mezi specializovanými subjekty zabývajícími se bojem proti diskriminaci;
c) zvyšováním povědomí, šířením informací a podporou diskuse o hlavních výzvách a otázkách politiky, pokud jde o diskriminaci, a začleňováním zásady nediskriminace do všech politik Společenství, a to i u sociálních partnerů, nevládních organizací a jiných zainteresovaných stran;
d) rozvíjením schopnosti klíčových sítí na evropské úrovni podporovat a dále rozvíjet strategie a cíle politiky Společenství v oblasti boje proti diskriminaci.
Článek 8
Oddíl 5: Rovnost žen a mužů
Oddíl 5 podporuje účinné provádění zásady rovnosti žen a mužů a začleňování hlediska rovnosti žen a mužů do všech politik EU těmito prostředky:
a) zlepšováním chápání situace, pokud jde o otázky rovnosti žen a mužů a začleňování hlediska rovnosti žen a mužů, zvláště prostřednictvím analýz a studií a rozvojem statistik a případně ukazatelů, jakož i hodnocením účinnosti a dopadů stávajících právních předpisů, politik a postupů;
b) podporou provádění právních předpisů Společenství v oblasti rovnosti žen a mužů prostřednictvím účinného sledování, pořádání seminářů pro odborníky z dané oblasti a vytváření sítí mezi specializovanými subjekty zabývajícími se otázkami rovnosti žen a mužů;
c) zvyšováním povědomí, šířením informací a podporou dialogu o klíčových výzvách a otázkách politiky, pokud jde o rovnost žen a mužů a začleňování hlediska rovnosti žen a mužů, mezi sociálními partnery, nevládními organizacemi a jinými zainteresovanými stranami;
d) rozvíjením schopnosti klíčových sítí na evropské úrovni podporovat a dále rozvíjet strategie a cíle politiky Společenství v oblasti rovnosti žen a mužů.
Článek 9
Druhy akcí
1. Program financuje tyto druhy akcí, které mohou být případně prováděny v nadnárodním rámci:
a) Analytické činnosti:
i) sběr, rozvoj a šíření údajů a statistik,
ii) rozvoj a šíření společných metodik a případně ukazatelů nebo měřítek,
iii) provádění studií, analýz a průzkumů a šíření jejich výsledků,
iv) provádění hodnocení a vyhodnocování dopadů a šíření jejich výsledků,
v) vypracování a zveřejňování obecných směrů, zpráv a vzdělávacích materiálů prostřednictvím internetu nebo jiných médií.
b) Činnosti v oblasti vzájemného učení, zvyšování povědomí a šíření informací:
i) určování a výměny osvědčených postupů, inovačních přístupů a zkušeností a organizace vzájemných hodnocení a vzájemného učení formou schůzek, pracovních setkání nebo seminářů na evropské, nadnárodní nebo státní úrovni, pokud možno s přihlédnutím ke specifickým podmínkám jednotlivých států;
ii) organizování konferencí a seminářů předsednictví,
iii) organizování konferencí a seminářů podporujících tvorbu a provádění právních předpisů Společenství a cílů politik,
iv) organizování mediálních kampaní a akcí,
v) shromažďování a zveřejňování materiálů pro šíření informací i výsledků programu.
c) Podpora hlavních činitelů:
i) podpora pro provozní náklady klíčových sítí na evropské úrovni, jejichž činnosti se vztahují k provádění cílů programu;
ii) organizování pracovních skupin státních úředníků za účelem sledování provádění právních předpisů Společenství;
iii) financování specializovaných seminářů pro odborníky z dané oblasti, úředníky na klíčových pozicích a jiném významné činitele;
iv) vytváření sítí mezi specializovanými subjekty na evropské úrovni;
v) financování sítí odborníků;
vi) financování observatoří na evropské úrovni;
vii) výměna zaměstnanců mezi státními správami;
viii) spolupráce s mezinárodními institucemi.
2. Činnosti uvedené v odst. 1 písm. b) musejí mít výrazný evropský rozměr a být takového rozsahu, který je vhodný pro zajištění skutečné evropské přidané hodnoty a musí být prováděny celostátními, regionálními či místními orgány, specializovanými subjekty upravenými právem Společenství nebo činiteli, kteří jsou ve své oblasti považováni za klíčové.
3. Program nefinancuje žádná opatření na přípravu a provádění evropských roků.
Článek 10
Přístup k programu
1. Přístup k programu je otevřen všem veřejnoprávním nebo soukromoprávním organizacím či jiným subjektům, zejména:
a) členským státům;
b) veřejným službám zaměstnanosti a jejich agenturám;
c) místním a regionálním orgánům;
d) specializovaným subjektům upraveným právem Společenství;
e) sociálním partnerům;
f) nevládním organizacím, zejména těm, jež jsou organizovány na evropské úrovni;
g) vysokoškolským institucím a výzkumným ústavům;
h) odborníkům na hodnocení;
i) národním statistickým úřadům;
j) sdělovacím prostředkům.
2. Komise se může rovněž programu přímo účastnit, pokud jde o činnosti uvedené v čl. 9 odst. 1 písm. a ) a b).
Článek 11
Postup při žádosti o podporu
1) Činnostem druhu uvedeného v článku 9 mohou být financovány:
a) zakázkou na služby na základě nabídkového řízení, přičemž se na spolupráci s národními statistickými úřady vztahují postupy Eurostatu;
b) částečnou podporou udělenou na základě výzvy k předkládání návrhů, přičemž spolufinancování ze strany Společenství nesmí zpravidla překročit 80 % celkových výdajů vynaložených příjemcem.
Jakákoli finanční podpora přesahující tento strop může být udělena pouze za výjimečných okolností a po pečlivém přezkoumání.
2. Činnostem druhu uvedeného v čl. 9 odst. 1 může být udělena finanční podpora na základě žádostí např. ze strany členských států, v souladu s příslušnými ustanoveními nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002, kterým se stanoví finanční nařízení o souhrnném rozpočtu Evropských společenství [14], a zejména s článkem 110 uvedeného nařízení, a nařízení Komise (ES, Euratom) č. 2342/2002 ze dne 23. prosince 2002 o prováděcích pravidlech k nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002 [15], a zejména článkem 168 uvedeného nařízení.
Článek 12
Prováděcí ustanovení
1. Opatření nezbytná k provedení tohoto rozhodnutí v níže uvedených záležitostech se přijmou postupem podle čl. 13 odst. 2:
a) obecné pokyny k provádění programu;
b) roční pracovní program pro provádění programu, rozdělený do samostatných oddílů;
c) finanční podpora, kterou má poskytnout Společenství;
d) roční rozpočet s výhradou článku 17;
e) postupy pro výběr akcí, které mají být podporovány Společenstvím, a návrh seznamu akcí, které takovou podporu mají získat, předložený Komisí;
f) kritéria hodnocení programu, včetně kritérií pro stanovení nákladové účinnosti, jakož i způsoby šíření a předávání výsledků.
2. Opatření nezbytná k provedení tohoto rozhodnutí se ve všech záležitostech neuvedených v odstavci 1 přijmou postupem podle čl. 13 odst. 3.
Článek 13
Výbor
1. Komisi je nápomocen výbor.
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 4 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES s ohledem na článek 8 zmíněného rozhodnutí.
Doba uvedená v čl. 4 odst. 3 rozhodnutí 1999/468/ES je dva měsíce.
3. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 3 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES s ohledem na článek 8 zmíněného rozhodnutí.
4. Výbor přijme svůj jednací řád.
Článek 14
Spolupráce s jinými výbory
1. Komise naváže nezbytná spojení s Výborem pro sociální ochranu a Výborem pro zaměstnanost, aby zajistila, že tyto výbory jsou pravidelně a řádně informovány o provádění činností uvedených v tomto rozhodnutí.
2. Komise rovněž informuje ostatní příslušné výbory o akcích uskutečněných v rámci pěti oddílů programu.
3. Komise případně zavede pravidelnou a strukturovanou spolupráci mezi výborem uvedeným v článku 13 a výbory pro sledování zřízenými pro jiné příslušné politiky, nástroje a akce.
Článek 15
Soulad a doplňkovost
1. Komise ve spolupráci s členskými státy zajistí celkový soulad s ostatními politikami, nástroji a akcemi Unie a Společenství, zejména zavedením vhodných mechanismů pro koordinaci činností programu s příslušnými činnostmi týkajícími se výzkumu, spravedlnosti a vnitřních věcí, kultury, vzdělávání, odborné přípravy a politiky týkající se mládeže, a v oblasti rozšíření a vnějších vztahů Společenství, a s regionální politikou a obecnou hospodářskou politikou.
Zvláštní pozornost je věnována možným součinnostem mezi tímto programem a programy v oblasti vzdělávání a odborné přípravy.
2. Komise a členské státy zajistí soulad a doplňkovost činností prováděných v rámci tohoto programu a ostatních souvisejících akcí Unie a Společenství, zejména v rámci strukturálních fondů a zvláště Evropského sociálního fondu, a zamezí jejich duplicitě.
3. Komise zajistí, aby výdaje, které jsou hrazeny tímto programem a tomuto programu účtovány, nebyly účtovány v rámci žádného jiného finančního nástroje Společenství.
4. Komise pravidelně informuje výbor uvedený v článku 13 o jiných akcích Společenství, které přispívají k plnění cílů Lisabonské strategie v oblasti sociální agendy.
5. Členské státy vyvinou maximální možné úsilí k zajištění souladu a doplňkovosti činností v rámci programu a činností prováděných na celostátní, regionální a místní úrovni.
Článek 16
Účast třetích zemí
Program je otevřen účasti:
- zemí ESVO/EHP v souladu s podmínkami stanovenými v dohodě o EHP;
- přistupujících a kandidátských zemí přidružených k Evropské unii, jakož i zemí západního Balkánu zapojených do procesu stabilizace a přidružení.
Článek 17
Financování
1. Finanční krytí pro provádění činností Společenství uvedených v tomto rozhodnutí od 1. ledna 2007 do 31. prosince 2013 se stanoví na 657590000 EUR [16].
2. Během celé doby trvání programu jsou pro rozdělení finančních prostředků mezi různé oddíly respektovány tyto spodní hranice:
Oddíl 1 _BAR_ Zaměstnanost _BAR_ 23 % _BAR_
Oddíl 2 _BAR_ Sociální ochrana a začlenění _BAR_ 30 % _BAR_
Oddíl 3 _BAR_ Pracovní podmínky _BAR_ 10 % _BAR_
Oddíl 4 _BAR_ Boj proti diskriminaci a rozmanitost _BAR_ 23 % _BAR_
Oddíl 5 _BAR_ Rovnost žen a mužů _BAR_ 12 % _BAR_
3. Maximálně 2 % finančního krytí jsou určena na provádění programu s cílem uhradit například výdaje spojené s fungováním výboru uvedeného v článku 13 nebo s hodnoceními, která mají být provedena podle článku 19.
4. Roční rozpočtové položky schvaluje rozpočtový orgán v mezích finančního rámce.
5. Komise může požádat o technickou nebo administrativní pomoc, a to pro vzájemný prospěch Komise i příjemců, jakož i o podpůrné výdaje.
Článek 18
Ochrana finančních zájmů Společenství
1. Komise zajistí, aby při provádění akcí financovaných na základě tohoto rozhodnutí byly chráněny finanční zájmy Společenství uplatňováním preventivních opatření proti podvodu, korupci a jiným nezákonným činnostem, prováděním účinných kontrol a vymáháním neoprávněně vyplacených částek a v případě zjištění nesrovnalostí prostřednictvím účinných, přiměřených a odrazujících sankcí v souladu s nařízením Rady (ES, Euratom) č. 2988/95 ze dne 18. prosince 1995 o ochraně finančních zájmů Evropských společenství [17], nařízením Rady (Euratom, ES) č. 2185/96 ze dne 11. listopadu 1996 o kontrolách a inspekcích na místě prováděných Komisí za účelem ochrany finančních zájmů Evropských společenství proti podvodům a jiným nesrovnalostem [18] a nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1073/1999 ze dne 25. května 1999 o vyšetřování prováděném Evropským úřadem pro boj proti podvodům (OLAF) [19].
2. Pokud jde o akce Společenství financované podle tohoto rozhodnutí, "nesrovnalostí" podle čl. 1 odst. 2 nařízení (ES, Euratom) č. 2988/95 se rozumí jakékoliv porušení právního předpisu Společenství nebo jakékoliv nesplnění smluvní povinnosti vyplývající z jednání nebo opomenutí hospodářského subjektu, v důsledku kterého je nebo by mohl být z důvodu neoprávněného výdaje poškozen souhrnný rozpočet Evropské unie nebo rozpočty jí spravované.
3. Smlouvy a dohody, jakož i dohody se zúčastněnými třetími zeměmi, vyplývající z tohoto rozhodnutí stanoví především dohled a finanční kontrolu ze strany Komise (nebo jakéhokoliv zástupce zmocněného Komisí) a audity Účetního dvora, v případě nutnosti na místě.
Článek 19
Sledování a hodnocení
1. Za účelem zajištění pravidelného sledování programu a umožnění nezbytných úprav směřování vypracovává Komise výroční zprávy o činnostech zaměřené na výsledky programu a předává je Evropskému parlamentu a výboru uvedenému v článku 13.
2. Jednotlivé oddíly programu rovněž podléhají hodnocení v polovině období, které poskytne celkový pohled na program s cílem změřit pokrok dosažený při plnění cílů programu, účinnost využití zdrojů a jeho přidanou evropskou hodnotu.
Toto hodnocení může být doplněno průběžnými hodnoceními.
Tato hodnocení provádí Komise s pomocí externích odborníků.
Jakmile budou jejich výsledky k dispozici, uvedou se ve zprávě o činnosti uvedené v odstavci 1.
3. Hodnocení ex-post celého programu provede Komise za pomoci externích odborníků do 31. prosince 2015 s cílem změřit vliv cílů programu a jeho přidanou evropskou hodnotu.
Tento dokument předloží Komise Evropskému parlamentu, Radě, Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů.
4. Provádění jednotlivých oddílů programu, včetně předložení výsledků a dialogu o budoucích prioritách, se rovněž projedná v rámci Fóra o provádění sociální agendy.
Článek 20
Vstup v platnost
Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Společný postoj (ES) č. 13/2006
přijatý Radou dne 24. července 2006
s ohledem na přijetí rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady č. .../2006/ES ze dne ... o provádění programu podpory evropského audiovizuálního odvětví (MEDIA 2007)
(2006/C 251 E/01)
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 150 odst. 4 a čl. 157 odst. 3 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru, [1]
s ohledem na stanovisko Výboru regionů, [2]
v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy, [3]
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Evropské audiovizuální odvětví musí hrát prvořadou roli při vytváření evropského občanství, neboť představuje jeden z hlavních prostředků přiblížení společných a sdílených základních, společenských a kulturních hodnot Unie Evropanům, zvláště pak mladým lidem.
Podpora Společenství má za cíl pomoci audiovizuálnímu odvětví podporovat dialog mezi kulturami, zvyšovat vzájemné povědomí mezi evropskými kulturami a rozvíjet jeho politický, kulturní, společenský a hospodářský potenciál, který tvoří skutečnou přidanou hodnotu při naplňování úkolu, aby se evropské občanství stalo skutečností.
Tato podpora má za cíl posílení jeho konkurenceschopnosti a zejména zvýšení podílu zahraničních evropských děl na trhu v Evropě.
(2) Je rovněž nezbytné podporovat aktivní občanství a znásobit úsilí s cílem zajistit dodržování zásady lidské důstojnosti, podporovat rovnost mezi muži a ženami a bojovat proti všem formám diskriminace a vyloučení, včetně rasismu a xenofobie.
(3) Všechna opatření přijatá podle tohoto programu by měla být slučitelná s Listinou základních práv Evropské unie, a zejména s jejím článkem 11 o svobodě projevu a pluralitě sdělovacích prostředků.
(4) Článek 22 uvedené listiny uvádí, že Unie respektuje kulturní a jazykovou rozmanitost.
Proto je nezbytné věnovat pozornost zvláštním potřebám menších členských států a potřebám zemí s více než jednou jazykovou oblastí.
(5) Podpora Společenství audiovizuálnímu odvětví se opírá o článek 151 Smlouvy.
(6) Podpora Společenství audiovizuálnímu odvětví je rovněž v souladu s novým strategickým cílem, definovaným pro Unii Evropskou radou na zasedání v Lisabonu ve dnech 23. a 24. března 2000, kterým je posílení odborné přípravy, zaměstnanosti, hospodářské reformy a sociální soudržnosti v rámci ekonomiky založené na znalostech.
Ve svých závěrech Evropská rada konstatovala, že "odvětví tvorby obsahu vytváří přidanou hodnotu prostřednictvím využívání a šíření evropské kulturní rozmanitosti".
Tento přístup byl potvrzen v závěrech zasedání Evropské rady v Bruselu ve dnech 20. a 21. března 2003.
Podpora Společenství audiovizuálnímu odvětví je založena na značných zkušenostech získaných v průběhu programů MEDIA I, MEDIA II, MEDIA Plus a Vzdělávání MEDIA [4], které od roku 1991 pomáhají rozvoji evropského audiovizuálního průmyslu, jak se jasně ukázalo při hodnocení těchto programů.
(8) Ze získaných výsledků vyplývá, že činnost Společenství se musí zejména soustředit:
- v fázi předcházející audiovizuální výrobě na rozvoj evropských audiovizuálních děl a na získávání a zlepšování dovedností v audiovizuální oblasti, přičemž toto zlepšování dovedností musí být považováno za nedílnou součást procesu přípravy výroby audiovizuálních děl;
- ve fázi následující po audiovizuální výrobě na distribuci, uvádění v kinech a propagaci evropských audiovizuálních děl;
- na digitalizaci, která rozhodujícím způsobem přispívá k posílení audiovizuálního odvětví, a na to, aby byla hlavním bodem programu MEDIA 2007.
Podpora digitálních služeb a evropských katalogů je jednou z priorit programu, aby byla překonána roztříštěnost evropského audiovizuálního trhu.
(9) Program Media by měl povzbudit autory (scénáristy a režiséry) v tvůrčím procesu a vést je k tomu, aby rozvíjeli a používali nové tvůrčí techniky, které posílí inovační schopnosti evropského audiovizuálního odvětví.
(10) Existuje více platforem digitalizace v projekcích filmů, v závislosti na různých použitích, uživatelích a potřebách.
Pilotní projekty programu MEDIA jsou zkušební základnou pro další vývoj audiovizuálního odvětví.
(11) Přípravná akce "Růst a audiovizuální oblast: Audiovizuální oblast i2i", doplňující programy MEDIA Plus a Vzdělávání MEDIA, představovala další etapu v provádění politiky podpory Společenství audiovizuálnímu odvětví.
Měla zejména za cíl vyřešit problémy související s přístupem malých a středních podniků audiovizuálního odvětví k financování.
Hodnocení akce "Růst a audiovizuální oblast: Audiovizuální oblast i2i" potvrdilo, že akce odpovídala potřebám odvětví a že je třeba pokračovat v činnosti Společenství v tomto směru, ale že by měla být více zaměřená na zvláštní potřeby odvětví.
(12) Pro evropské audiovizuální odvětví je charakteristický značný potenciál růstu, inovace a dynamiky, dále roztříštěnost trhu vyplývající z kulturní a jazykové rozmanitosti a s tím související značný počet středních, malých a velmi malých podniků s trvalým nedostatkem kapitálu.
Pro účely provádění podpory Společenství je třeba vzít v úvahu zvláštní povahu audiovizuálního odvětví a je třeba zajistit, aby byly správní a finanční postupy týkající se částky podpory v co nejvyšší možné míře zjednodušeny a přizpůsobeny sledovaným cílům a praxi a požadavkům audiovizuálního odvětví.
(13) Jednou z hlavních překážek hospodářské soutěže v celé EU je téměř úplný nedostatek společností specializujících se na poskytování úvěrového financování v audiovizuálním odvětví.
(14) Komise a členské státy by měly přezkoumat svou podporu audiovizuálnímu odvětví, zejména výsledky přípravné akce "Růst a audiovizuální oblast: Audiovizuální oblast i2i", aby stanovily, do jaké míry může budoucí podpora zjednodušit rozvoj zvláštních nabídek malým a středním podnikům na uvěrové financování.
(15) Systémy úvěrového financování, které byly v členských státech vyvinuty za účelem podpory vnitrostátních audiovizuálních projektů a mobilizace soukromého kapitálu, by měly být prozkoumány za účelem zjištění, zda by tento kapitál mohl být zpřístupněn pro zahraniční evropské projekty.
(16) Větší transparentnost a lepší šíření informací o evropském audiovizuálním trhu mohou zvýšit konkurenceschopnost subjektů v odvětví, a zejména malých a středních podniků.
To by mohlo povzbudit důvěru soukromých investorů na základě lepšího pochopení potenciálu průmyslu.
Usnadňuje to také hodnocení a sledování akce Společenství.
Účast Evropské unie v Evropské audiovizuální observatoři by ji měla pomoci k dosažení těchto cílů.
(17) Ve Společenství s 25 členskými státy se spolupráce stále více stává strategickou odpovědí za účelem posílení konkurenceschopnosti evropského filmového průmyslu.
Proto je zde potřeba větší podpory pro projekty sítí v rámci celé EU na všech úrovních programu MEDIA – v odborné přípravě, rozvoji, distribuci a propagaci.
To se týká zejména spolupráce s příslušnými subjekty z členských zemí, které přistoupily k Evropské unii po 30. dubnu 2004.
Je třeba zdůraznit, že všechny strategie spolupráce mezi subjekty působícími v audiovizuálním odvětví by měly být v souladu s právními předpisy Společenství v oblasti hospodářské soutěže.
(18) Veřejná podpora kinu na evropské, celostátní, regionální nebo místní úrovni je podstatná pro překonání strukturálních obtíží odvětví a umožnění evropskému audiovizuálnímu průmyslu reagovat na výzvu globalizace.
(19) Země přistupující k Evropské unii a ty země ESVO, které jsou stranami Dohody o EHP, jsou uznávány za možné účastníky programů Společenství v souladu s dohodami, které jsou s těmito zeměmi uzavřeny.
(20) Je třeba posílit spolupráci mezi MEDIA a Eurimages, aniž by to ovšem vedlo k integraci ve finančních a správních záležitostech.
(21) Evropská rada přijala na svém zasedání v Soluni ve dnech 19. a 20. června 2003 "Agendu pro západní Balkán: směrem k evropské integraci", která stanoví, že programy Společenství by měly být otevřeny zemím, které jsou v procesu stabilizace a přidružení, a to na základě rámcových dohod, které mají být mezi Společenstvím a těmito zeměmi podepsány.
(22) Ostatní evropské země, které jsou stranami Úmluvy Rady Evropy o přeshraniční televizi, jsou nedílnou součástí evropské audiovizuální oblasti a mělo by jim proto být umožněno, pokud si to přejí a s ohledem na rozpočtové úvahy nebo priority jejich audiovizuálních odvětví, účastnit se tohoto programu nebo využívat formu omezenější spolupráce na základě dodatečných rozpočtových položek a zvláštních ujednání v souladu s podmínkami, které budou stanoveny v dohodách mezi dotyčnými stranami.
(23) Spolupráce s neevropskými třetími zeměmi rozvinutá na základě vzájemných a vyvážených zájmů může vytvořit přidanou hodnotu pro evropský audiovizuální průmysl v oblasti propagace, přístupu na trh, distribuce, šíření a uvádění evropských děl v těchto zemích.
Taková spolupráce by měla být rozvíjena na základě dodatečných rozpočtových položek a zvláštních ujednání, která budou mezi dotyčnými stranami dohodnuta.
(24) Měla by být provedena vhodná opatření, aby se předešlo nesrovnalostem a podvodům a aby byly ztracené, neoprávněně vyplacené nebo neoprávněně použité finanční prostředky získány zpět.
(25) Toto rozhodnutí stanoví pro celou dobu trvání programu finanční krytí, které je pro rozpočtový orgán hlavní referenční hodnotou při ročním rozpočtovém procesu ve smyslu bodu 37 interinstitucionální dohody ze dne 17. května 2006 mezi Evropským parlamentem, Radou a Komisí o rozpočtové kázni a řádném rozpočtovém řízení [5].
(26) Opatření nezbytná k provedení tohoto rozhodnutí by měla být přijata v souladu s rozhodnutím Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [6].
(27) Opatření pro sledování a hodnocení akcí by měla zahrnovat podrobné výroční zprávy, jakož i konkrétní, měřitelné, dosažitelné, relevantní a termínované cíle a ukazatele.
(28) Je třeba stanovit opatření s cílem zajistit přechod od programů MEDIA Plus a Vzdělávání MEDIA k programu zavedenému tímto rozhodnutím.
(29) Jelikož cílů tohoto rozhodnutí nemůže být uspokojivě dosaženo na úrovni členských států, a proto jich může být z důvodu rozsahu a účinků akce lépe dosaženo na úrovni Společenství, může Společenství přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy.
V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje toto rozhodnutí rámec toho, co je nezbytné k dosažení těchto cílů,
ROZHODLY TAKTO:
KAPITOLA I
CELKOVÉ CÍLE A ROZPOČET
Článek 1
Celkové cíle a priority programu
1. Tímto rozhodnutím se zavádí program podpory evropského audiovizuálního odvětví, dále jen "program", na období od 1. ledna 2007 do 31. prosince 2013.
2. Audiovizuální odvětví je hlavním prostředkem pro vyjadřování a rozvoj evropských kulturních hodnot a pro vytváření vysoce kvalifikovaných perspektivních zaměstnání.
Tvořivost audiovizuálního odvětví je pozitivním faktorem konkurenceschopnosti a kulturní přitažlivosti pro veřejnost.
Tento program má za cíl ekonomicky posílit audiovizuální odvětví, aby mu prostřednictvím rozvoje průmyslu s působivým a rozmanitým obsahem a hodnotným a dostupným dědictvím umožnil účinněji plnit jeho kulturní roli a poskytnout vnitrostátní podpoře přidanou hodnotu.
Obecné cíle programu jsou:
a) zachovávat a posilovat evropskou kulturní a jazykovou rozmanitost a kinematografické a audiovizuální dědictví, zaručit jeho dostupnost veřejnosti a podporovat dialog mezi kulturami;
b) zvýšit oběh a sledovanost evropských audiovizuálních děl uvnitř Evropské unie i mimo ni, mimo jiné prostřednictvím větší spolupráce mezi subjekty působícími v daném odvětví;
c) posílit konkurenceschopnost evropského audiovizuálního odvětví v rámci otevřeného a konkurenčního evropského trhu příznivého pro zaměstnanost, a to i podporou vazeb mezi profesionály z audiovizuálního odvětví.
3. K dosažení těchto cílů program podporuje:
a) ve fázi předcházející audiovizuální výrobě: získávání a zlepšování dovedností v audiovizuální oblasti a rozvoj evropských audiovizuálních děl;
b) ve fázi následující po audiovizuální výrobě: distribuci a propagaci evropských audiovizuálních děl;
c) pilotní projekty pro zajištění přizpůsobení programu vývoji trhu.
4. V intervenčních oblastech uvedených v odstavci 3 jsou prioritami:
a) podpora tvořivosti v audiovizuálním odvětví a podpora znalostí a šíření evropského kinematografického a audiovizuálního dědictví;
b) posílení struktury evropského audiovizuálního odvětví, zejména malých a středních podniků;
c) snižování rozdílů existujících na evropském audiovizuálním trhu mezi zeměmi s vysokou audiovizuální výrobní kapacitou a zeměmi nebo regiony s nízkou audiovizuální výrobní kapacitou nebo s omezenou zeměpisnou a jazykovou oblastí;
d) sledování a podpora vývoje trhu s ohledem na digitalizaci, včetně propagace atraktivních digitálních katalogů evropských filmů v digitálních platformách.
Článek 2
Finanční krytí
1. Finanční krytí pro provádění tohoto programu na období uvedené v čl. 1 odst. 1 se stanoví na 671 milion EUR [7]. Orientační rozdělení této částky podle oblastí je uvedeno v kapitole II bodu 1.4 přílohy.
2. Roční rozpočtové položky schválí rozpočtový orgán v mezích finančního rámce.
KAPITOLA II
ZVLÁŠTNÍ CÍLE VE FÁZI PŘEDCHÁZEJÍCÍ AUDIOVIZUÁLNÍ VÝROBĚ
Článek 3
Získávání a zlepšování dovedností v audiovizuální oblasti
Pokud jde o získávání a zlepšování dovedností, jsou cíli programu:
1) Posilování dovedností evropských profesionálů v audiovizuálním odvětví v oblastech rozvoje, výroby, distribuce/šíření a propagace, aby se zlepšila kvalita a potenciál evropských audiovizuálních děl.
Program podporuje zejména akce v těchto oblastech:
a) techniky psaní scénářů s cílem zvýšit kvalitu evropských audiovizuálních děl a jejich možný oběh;
b) ekonomické, finanční a obchodní řízení tvorby, distribuce a propagace audiovizuálních děl s cílem umožnit vypracování evropských strategií počínaje fází vývoje;
c) zohledňování digitálních technologií při výrobě, postprodukci, distribuci, uvádění na trh a archivaci evropských audiovizuálních programů.
Přijmou se rovněž kroky k zajištění účasti profesionálů a školitelů z jiných zemí, než ve kterých se konají činnosti odborné přípravy podporované podle bodu 2 písm. a), b) a c).
2) Posilování evropského rozměru činností odborné přípravy v audiovizuální oblasti:
a) podporou vytváření sítí a mobility evropských profesionálních školitelů, zejména:
- evropských filmových škol;
- ústavů odborné přípravy;
- partnerů v odborném odvětví;
b) vzděláváním školitelů;
c) podporou filmových škol;
d) přijímáním koordinačních činností a propagací subjektů podporovaných v souvislostmi s činnostmi uvedenými v bodu 1.
3) Prostřednictvím zvláštních stipendií umožňovat profesionálům z členských států, které přistoupily k Evropské unii po 30. dubnu 2004, účastnit se činností odborné přípravy uvedených v bodu 1.
Opatření uvedená v bodech 1, 2 a 3 se provádějí v souladu s ustanoveními přílohy.
Článek 4
Rozvoj
1. V oblasti rozvoje jsou cíli programu:
a) podpora rozvoje produkčních projektů určených pro evropský a mezinárodní trh a předložených nezávislými produkčními společnostmi;
b) podpora vypracování plánů financování pro společnosti a projekty evropské výroby, zejména financování koprodukcí.
2. Komise učiní kroky k zajištění toho, aby se činnosti podporované v oblasti zlepšování odborných dovedností a činnosti uvedené v odstavci 1 vzájemně doplňovaly.
3. Opatření uvedená v odstavcích 1 a 2 se provádějí v souladu s ustanoveními přílohy.
KAPITOLA III
ZVLÁŠTNÍ CÍLE VE FÁZI NÁSLEDUJÍCÍ PO AUDIOVIZUÁLNÍ VÝROBĚ
Článek 5
Distribuce a šíření
V oblasti distribuce a šíření jsou cíli programu:
a) posilovánít evropské distribuce povzbuzením distributorů, aby investovali do koprodukce, získávání a propagace zahraničních evropských filmů a zaváděli koordinované strategie uvádění na trh;
b) zlepšení šíření zahraničních evropských filmů na evropských nebo mezinárodních trzích prostřednictvím pobídkových opatření pro vývoz, distribuci na všech nosičích a uvádění v kinech;
c) prosazování nadnárodního šíření evropských audiovizuálních děl vyráběných nezávislými produkčními společnostmi povzbuzováním spolupráce mezi subjekty provozujícími vysílání na jedné straně a nezávislými výrobci a distributory na straně druhé;
d) podpora digitalizace evropských audiovizuálních děl a rozvoje konkurenceschopného digitálního tržního prostředí;
e) podpora kin, aby využívala možností nabízených digitální distribucí.
Opatření uvedená v písmenech a) až e) se provádějí v souladu s ustanoveními přílohy.
Článek 6
Propagace
V oblasti propagace jsou cíli programu:
a) zlepšení šíření evropských audiovizuálních děl zajištěním přístupu evropského audiovizuálního odvětví na evropské a mezinárodní profesionální trhy;
b) zlepšení přístupu evropské a mezinárodní veřejnosti k evropským audiovizuálním dílům;
c) povzbuzování společné akce vnitrostátních organizací pro propagaci filmů a audiovizuálních programů;
d) povzbuzování propagace evropského kinematografického a audiovizuálního dědictví a zlepšení přístupu veřejnosti k němu, a to na evropské i mezinárodní úrovni.
Opatření uvedená v písmenech a) až d) se provádějí v souladu s ustanoveními přílohy.
KAPITOLA IV
PILOTNÍ PROJEKTY
Článek 7
Pilotní projekty
1. Aby bylo zajištěno přizpůsobení programu vývoji trhu, zejména pokud jde o zavádění a používání informačních a komunikačních technologií, může program podporovat pilotní projekty.
2. Za účelem provádění odstavce 1 jsou Komisi nápomocny technické poradní skupiny složené z odborníků určených členskými státy na návrh Komise.
KAPITOLA V
OPATŘENÍ PRO PROVÁDĚNÍ PROGRAMU A FINANČNÍ USTANOVENÍ
Článek 8
Ustanovení týkající se třetích zemí
1. Pokud jsou splněny požadované podmínky a obdrženy dodatečné rozpočtové položky, program je otevřen účasti těchto zemí:
a) zemí ESVO, které jsou členy EHP, v souladu ustanoveními Dohody o EHP;
b) přistupujících zemí, které využívají strategie před přistoupením k Evropské unii v souladu s obecnými zásadami,obecnými podmínkami a ujednáními pro účast těchto zěmí na programech Společenství, stanovenými v rámcových smlouvách a v rozhodnutích rad přidružení;
c) zemí západního Balkánu v souladu s ujednáními dohodnutými s těmito zeměmi v návaznosti na rámcové dohody o jejich účasti na programech Společenství, které budou vypracovány.
2. Program je rovněž otevřen účasti jiných států, než byly uvedeny v odstavci 1, které jsou stranami Úmluvy Rady Evropy o přeshraniční televizi, pokud budou obdrženy dodatečné rozpočtové položky v souladu s podmínkami, které budou mezi dotyčnými stranami dohodnuty.
3. Otevření programu pro evropské třetí země uvedené v odstavcích 1 a 2 může být podrobeno předběžnému přezkoumání slučitelnosti jejich vnitrostátních právních předpisů s právními předpisy Společenství, včetně čl. 6 odst. 5 směrnice Rady 89/552/EHS ze dne 3. října 1989 o koordinaci některých právních a správních předpisů členských států upravujících provozování televizního vysílání [8]. Toto ustanovení neplatí pro akce podle článku 3 tohoto rozhodnutí.
4. Program je také otevřený spolupráci s jinými třetími zeměmi, které uzavřely s Evropskou unií dohody o přidružení nebo spolupráci obsahující ustanovení o audiovizuálním odvětví, a to na základě dodatečných rozpočtových položek a zvláštních ujednání, která budou dohodnuta.
Země západního Balkánu uvedené v odstavci 1, které si nepřejí plnou účast na programu, mohou využívat spolupráci s programem za podmínek uvedených v tomto odstavci.
Článek 9
Finanční ustanovení
1. Příjemci programu mohou být právnické a fyzické osoby.
Aniž jsou dotčeny dohody a úmluvy, jichž je Společenství smluvní stranou, musí být podniky čerpající podporu z programu, a to v daném okamžiku i v budoucnu, přímo nebo formou většinové účasti vlastněny členskými státy nebo jejich státními příslušníky.
2. V závislosti na příjemcích a druhu akce může Komise rozhodnout, zda mohou být osvobozeni od povinnosti ověření odborných dovedností a kvalifikace požadovaných pro úspěšné dokončení určité akce nebo pracovního programu.
Komise může rovněž vzít v úvahu druh podporované akce, zvláštní charakteristiku cílové skupiny veřejnosti z příslušného audiovizuálního odvětví, jakož i cíle programu.
3. V závislosti na druhu akce může mít finanční podpora formu grantů nebo stipendií nebo jakéhokoli jiného nástroje schváleného nařízením Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002 ze dne 25. června 2002, kterým se stanoví finanční nařízení o souhrnném rozpočtu Evropských společenství [9]. Komise může také udělit ceny za činnost nebo projekty prováděné v rámci programu. Podle povahy činnosti může být povoleno použití stupnic jednotkových nákladů nebo paušální financování pro příspěvky, které nepřekračují částku uvedenou v článku 181 nařízení Komise (ES, Euratom) č. 2342/2002 ze dne 23. prosince 2002 o prováděcích pravidlech k nařízení (ES, Euratom) č. 1605/2002 [10].
4. Komise dodržuje zásadu proporcionality z hlediska administrativních a finančních požadavků, jako jsou kritéria způsobilosti a finanční způsobilost, s ohledem na výši uděleného grantu.
5. Finanční podpora poskytnutá podle podmínek programu nesmí přesáhnout 50 % konečných nákladů na podporovanou činnost.
V případech výslovně uvedených v příloze však může finanční podpora dosáhnout až 75 %.
Taková podpora se kromě toho poskytuje za předpokladu, že jsou zajištěny transparentní a objektivní postupy pro její udělení.
6. Podle zvláštní povahy spolufinancovaných činností a v souladu s čl. 112 odst. 1 nařízení (ES, Euratom) č. 1605/2002 [11] může Komise považovat za způsobilé ty náklady, které jsou přímo spjaté s prováděním podporované činnosti, a to i tehdy, pokud jejich část příjemce vynaložil již před výběrovým řízením.
7. V souladu s čl. 113 odst. 1 nařízení (ES, Euratom) č. 1605/2002 a ve spojení s článkem 172 nařízení (ES, Euratom) č. 2342/2002 může být spolufinancování úplně nebo částečně provedeno v naturáliích, pokud výše příspěvku nepřesahuje skutečné náklady a je řádně doložena účetními doklady, nebo pokud nepřesahuje náklady obvyklé na dotyčném trhu. Do takových příspěvků je možné zahrnout zabezpečení prostor pro vzdělávání nebo propagaci.
8. Jakékoli částky vrácené v rámci programu, částky z programů MEDIA (1991 až 2006) a částky nepoužité vybranými projekty se přidělí pro potřeby programu MEDIA 2007.
Článek 10
Provádění tohoto rozhodnutí
1. Za provádění tohoto programu v souladu s ustanoveními přílohy je odpovědná Komise.
2. Opatření nezbytná k provedení tohoto rozhodnutí pro následující oblasti se přijímají postupem podle čl. 11 odst. 2:
a) obecné zásady pro všechna opatření popsaná v příloze;
b) obsah výzev k předkládání návrhů, definice kritérií a postupy pro výběr projektů;
c) otázky týkající se ročního vnitřního rozdělování zdrojů programu, včetně rozdělování mezi opatření v oblastech zlepšování odborných dovedností, rozvoje, distribuce, šíření a propagace;
d) opatření pro sledování a hodnocení akcí;
e) jakýkoli návrh na přidělení finančních prostředků Společenství přesahujících 200000 EUR na příjemce a rok v případě odborné přípravy a propagace, 200000 EUR v případě rozvoje a 300000 EUR v případě distribuce;
f) výběr pilotních projektů uvedených v článku 7.
3. Opatření nezbytná k provedení tohoto rozhodnutí pro všechny ostatní oblasti se přijímají postupem podle čl. 11 odst. 3.
Článek 11
Postup ve výboru
1. Komisi je nápomocen výbor.
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 4 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES.
Doba uvedená v čl. 4 odst. 3 rozhodnutí 1999/468/ES je dva měsíce.
3. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 3 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES s ohledem na článek 8 zmíněného rozhodnutí.
4. Výbor přijme svůj jednací řád.
Článek 12
Kanceláře MEDIA desk
1. Evropská síť kanceláří MEDIA desk působí jako prováděcí subjekt pro šíření informací o programu na vnitrostátní úrovni, zejména pro přeshraniční projekty, pro zlepšování jeho viditelnosti a podporu jeho využívání, přičemž je dodržován čl. 54 odst. 2 písm. c) a odst. 3 nařízení (ES, Euratom č. 1605/2002, jak je stanoveno v kapitole II bodu 2.2 přílohy.
2. Podporuje se spolupráce mezi kancelářemi MEDIA desk prostřednictvím sítí, zejména blízkých sítí, s cílem usnadnit výměnu a kontakty mezi profesionály, zlepšit informovanost veřejnosti o klíčových událostech podporovaných programem, jakož i podpořit udělování cen a odměn.
3. Kanceláře MEDIA desk musí splňovat tato kritéria:
a) mít dostatečný počet zaměstnanců s odbornými a jazykovými schopnostmi vhodnými pro práci v prostředí mezinárodní spolupráce;
b) mít vhodnou infrastrukturou, zejména pokud jde o počítačové vybavení a komunikační prostředky;
c) působit ve správním rámci, který jim umožní uspokojivě plnit úkolya zabránit střetu zájmů.
Článek 13
Slučitelnost a doplňkovost
1. Komise při provádění programu zajistí v těsné spolupráci s členskými státy obecnou slučitelnost a doplňkovost s ostatními příslušnými politikami, programy a akcemi Společenství, které se dotýkají oblasti odborné přípravy a audiovizuální oblasti.
2. Komise rovněž zajistí koordinaci mezi tímto programem a jinými programy Společenství v oblastech vzdělávání, odborné přípravy, výzkumu a informační společnosti.
3. Komise zajistí účinné spojení mezi tímto programem a programy a akcemi v oblasti odborné přípravy a audiovizuální oblasti, které jsou prováděny v rámci spolupráce Společenství se třetími zeměmi a s příslušnými mezinárodními organizacemi, zejména s Radou Evropy (Eurimages a Evropská audiovizuální observatoř (dále jen "observatoř")).
Článek 14
Sledování a hodnocení
1. Komise zajistí, aby u činností, na které se vztahuje toto rozhodnutí, bylo prováděno předběžné hodnocení, sledování a následné hodnocení.
Výsledky procesu sledování a hodnocení se vezmou v úvahu při provádění programu.
Komise zajistí pravidelné vnější a nezávislé hodnocení programu.
Za účelem účinného hodnocení programu může Komise shromažďovat údaje pro posouzení všech činností podporovaných programem.
Toto hodnocení by mělo vzít v úvahu opatření Komise pro sledování a hodnocení podle čl. 10 odst.
Tento proces sledování zahrnuje vypracovávání zpráv uvedených v odst. 2 písm. a) a c) a zvláštní činnosti.
2. Komise předloží Evropskému parlamentu, Radě, Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů:
a) do tří let od začátku programu průběžnou hodnotící zprávu o výsledcích a kvalitativních a kvantitativních hlediscích provádění programu;
b) do čtyř let od začátku programu sdělení o pokračování programu;
c) do 31. prosince 2015 podrobnou zprávu o následném hodnocení týkající se provádění a výsledků programu po dokončení jeho provádění.
Komise zveřejní a rozšíří prostřednictvím kanceláří MEDIA desk všechny příslušné statistiky a analýzy.
3. Zprávy vypracované podle odst. 2 písm. a) a c) určí přidanou hodnotu programu.
Článek 15
Přechodná ustanovení
Činnosti zahájené před 31. prosincem 2006 na základě rozhodnutí 2000/821/ES a rozhodnutí č. 163/2001/ES jsou nadále řízeny až do svého skončení v souladu s ustanoveními uvedených rozhodnutí.
Výbor uvedený v článku 8 rozhodnutí 2000/821/ES a v článku 6 rozhodnutí č. 163/2001/ES se nahrazuje výborem uvedeným v článku 11 tohoto rozhodnutí.
KAPITOLA VI
INFORMACE O EVROPSKÉM AUDIOVIZUÁLNÍM ODVĚTVÍ A ÚČAST V EVROPSKÉ AUDIOVIZUÁLNÍ OBSERVATOŘI
Článek 16
Informace o evropském audiovizuálním odvětví
Evropská unie přispívá k větší transparentnosti a lepšímu šíření informací o evropském audiovizuálním odvětví.
Článek 17
Účast v Evropské audiovizuální observatoři
Za účelem provádění článku 16 je Evropská unie po celou dobu trvání programu členem observatoře.
Ve vztazích s observatoří zastupuje Evropskou unii Komise.
Článek 18
Příspěvek k plnění cílů programu
Účast Evropské unie v observatoři je nedílnou součástí tohoto programu a přispívá k plnění jeho cílů:
a) podporou transparentnosti na trhu prostřednictvím lepší srovnatelnosti údajů získaných v jednotlivých zemích a zajištěním přístupu subjektů k finančním a právním statistikám a informacím, zejména o členských státech, které přistoupily k Evropské unii po 30. dubnu 2004, čímž se posiluje schopnost evropského audiovizuálního odvětví soutěžit a rozvíjet se;
b) umožněním účinnějšího sledování programu a usnadněním jeho hodnocení.
Článek 19
Sledování a hodnocení
Sledování a hodnocení účasti Evropské unie v observatoři je uskutečňováno v rámci sledování a hodnocení programu podle článku 14.
KAPITOLA VII
VSTUP V PLATNOST
Článek 20
Vstup v platnost
Toto rozhodnutí vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Použije se od 1. ledna 2007.
Společný postoj (ES) č. 14/2006
přijatý Radou dne 24. července 2006
s ohledem na přijetí rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady č. .../2006/ES ze dne ..., kterým se zavádí program "Mládež v akci" na období 2007 až 2013
(2006/C 251 E/02)
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 149 odst. 4 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru [1],
s ohledem na stanovisko Výboru regionů [2],
v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy [3],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Smlouva o založení Evropského společenství (dále jen "Smlouva") zavádí občanství Unie a stanoví, že činnost Společenství v oblasti všeobecného a odborného vzdělávání a mládeže je zaměřena zejména na podporu rozvoje výměn mládeže a pedagogických pracovníků a kvalitního vzdělávání.
(2) Smlouva o Evropské unii je založena na zásadách svobody, demokracie, dodržování lidských práv a základních svobod, rovnosti mužů a žen a zákazu diskriminace.
K rozvíjení těchto hodnot má přispět podpora aktivního občanství mladých lidí.
(3) Rozhodnutím Evropského parlamentu a Rady č. 1031/2000/ES [4] ze dne 13. dubna 2000 byl zaveden akční program Společenství "Mládež".
Na základě zkušeností získaných z tohoto programu by měla pokračovat spolupráce a činnost Společenství v této oblasti.
(4) Rozhodnutím Evropského parlamentu a Rady č. 790/2004/ES [5] ze dne 21. dubna 2004 byl zaveden akční program Společenství na podporu subjektů činných na evropské úrovni v oblasti mládeže.
(5) Mimořádné zasedání Evropské rady v Lisabonu ve dnech 23. a 24. března 2000 stanovilo pro Evropskou unii strategický cíl, zahrnující mimo jiné aktivní politiku zaměstnanosti přikládající větší význam celoživotnímu vzdělávání; tento cíl doplnila Evropská rada na zasedání v Göteborgu ve dnech 15. a 16. června 2001 o strategii udržitelného rozvoje.
(6) Laekenské prohlášení, připojené k závěrům předsednictví ze zasedání Evropské rady ve dnech 14. a 15. prosince 2001, potvrzuje, že jedním ze základních úkolů, které má Evropská unie řešit, je jak přiblížit občany, a především mladé lidi, evropskému projektu a evropským institucím.
(7) Dne 21. listopadu 2001 přijala Komise bílou knihu nazvanou "Nový podnět pro evropskou mládež", v níž navrhuje rámec spolupráce v oblasti mládeže zaměřený především na posílení účasti, informovanosti, dobrovolných činností mladých a na větší porozumění mladým lidem.
Evropský parlament přijal tyto návrhy v usnesení ze dne 14. května 2002 [6].
(8) Usnesení Rady a zástupců vlád členských států, zasedajících v Radě, ze dne 27. června 2002 [7] zavádí především otevřenou metodu koordinace vztahující se na priority v oblasti účasti, informovanosti, dobrovolných činností mladých lidí a většího porozuměni mládeži.
To by mělo být vzato v úvahu při provádění programu "Mládež v akci" (dále jen "program").
(9) Rada v závěrech ze dne 6. května 2003 [8] zdůrazňuje, že je nezbytné udržet a rozvíjet stávající nástroje Společenství konkrétně určené pro mladé lidi, neboť jsou zásadní pro posílení spolupráce členských států v oblasti mládeže, a že by priority a cíle těchto nástrojů měly být rovněž harmonizovány s rámcem evropské spolupráce v oblasti mládeže.
(10) Evropská rada na jarním zasedání ve dnech 22. a 23. března 2005 přijala Evropský pakt pro mládež jako jeden z nástrojů přispívajících k dosažení lisabonských cílů růstu a zaměstnanosti.
Pakt se soustřeďuje na tři oblasti: zaměstnanost, integraci a sociální rozvoj; vzdělávání, odbornou přípravu a mobilitu; zajišťování souladu mezi pracovním a rodinným životem.
(11) Akce Společenství zahrnuje příspěvek na vysoce kvalitní vzdělávání a odbornou přípravu a v souladu s čl. 3 odst. 2 Smlouvy musí být zaměřena na odstranění nerovností a podporu rovného zacházení pro muže a ženy.
(12) Je třeba reagovat na zvláštní potřeby postižených osob.
(13) Je nezbytné podporovat aktivní občanství a při provádění směrů činnosti zesílit v souladu s čl. 13 odst. 1 Smlouvy boj proti všem formám vyloučení a diskriminace, včetně diskriminace na základě pohlaví, rasového nebo etnického původu, náboženského vyznání nebo světového názoru, zdravotního postižení, věku nebo sexuální orientace.
(14) Kandidátské země a země ESVO, které jsou stranami Dohody o EHP, se mohou v souladu s dohodami uzavřenými s těmito zeměmi podílet na programech Společenství.
(15) Evropská rada přijala na zasedání v Soluni ve dnech 19. a 20. června 2003 "Soluňskou agendu pro západní Balkán: směrem k evropské integraci", která stanoví, že by programy Společenství měly být otevřeny zemím, které jsou součástí procesu stabilizace a přidružení, a to na základě rámcových dohod, které mají být podepsány mezi Společenstvím a těmito zeměmi.
(16) Měla by být přijata opatření s cílem otevřít program Švýcarsku.
(17) Barcelonské prohlášení, přijaté na Evropsko-středomořské konferenci v roce 1995, uvádí, že výměny mladých lidí by měly být prostředkem pro přípravu budoucích generací na užší spolupráci mezi evropskými a středomořskými partnery při současném dodržování zásad v oblasti lidských práv a základních svobod.
(18) Na základě sdělení Komise nazvaného "Rozšířená Evropa – sousedství: nový rámec pro vztahy s našimi sousedy na východě a na jihu" stanoví Rada ve svých závěrech ze dne 16. června 2003 akční směry Společenství pro zesílení kulturní spolupráce, vzájemného porozumění a spolupráce v oblasti vzdělávání a odborné přípravy se sousedními zeměmi.
(19) Zprávy o průběžném hodnocení stávajícího programu Mládež a veřejné konzultace týkající se budoucnosti činnosti Společenství v oblasti vzdělávání, odborné přípravy a mládeže odkrývají naléhavou a v některých ohledech rostoucí potřebu další spolupráce a mobility v oblasti mládeže na evropské úrovni a vyjadřují přání jednoduššího, vstřícnějšího a pružnějšího přístupu k provádění těchto akcí.
(20) V souladu se zásadou řádného finančního řízení může být provádění programu zjednodušeno využitím paušálního financování ve vztahu buď k podpoře udělení účastníkům programu nebo k podpoře Společenství na struktury zřízené k řízení programu na vnitrostátní úrovni.
(21) Program by měl být pravidelně sledován a hodnocen ve spolupráci mezi Komisí a členskými státy tak, aby bylo možné provádět úpravy, především co se týče priorit pro provádění opatření.
Uvedené sledování a hodnocení by mělo zahrnovat měřitelné a důležité cíle a ukazatele.
(22) Formulace právního základu programu musí být dostatečně pružná, aby umožňovala vhodné úpravy akcí, jež by reagovaly na měnící se potřeby v období let 2007 až 2013, a aby se předešlo zbytečně podrobným ustanovením předchozích programů; je třeba cílevědomě omezit toto rozhodnutí na obecný popis akcí a nejdůležitějších souvisejících správních a finančních ustanovení.
(23) Je vhodé zajistit řádné ukončení programu, zejména pokud jde o pokračování víceletých ujednání pro jeho řízení, jako je financování technické a správní pomoci.
Od 1. ledna 2014 zajistí technická a správní pomoc, bude-li to třeba, řízení akcí nedokončených do konce roku 2013.
(24) Je třeba stanovit zvláštní úpravu k nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002 ze dne 25. června 2002, kterým se stanoví finanční nařízení o souhrnném rozpočtu Evropských společenství [9], a k prováděcím pravidlům k němu, jakož i odchylky od těchto aktů, nezbytné kvůli vlastnostem příjemců a druhu akcí.
(25) Měla by být prováděna vhodná opatření, aby se předešlo nesrovnalostem a podvodům a aby byly ztracené nebo neoprávněně vyplacené nebo použité finanční prostředky získány zpět.
(26) Toto rozhodnutí stanoví pro celou dobu trvání programu finanční krytí, které je pro rozpočtový orgán hlavní referenční hodnotou při ročním rozpočtovém procesu ve smyslu bodu 37 interinstitucionální dohody ze dne 17. května 2006 mezi Evropským parlamentem, Radou a Komisí o rozpočtové kázni a řádném finačním řízeni [10].
(27) Jelikož cílů tohoto programu nemůže být uspokojivě dosaženo na úrovni členských států, neboť tyto cíle vyžadují zejména vícestranná partnerství, nadnárodní opatření pro mobilitu a výměnu informací na evropské úrovni, a proto jich může být z důvodu nadnárodní a vícestranné povahy navrhovaných akcí a opatření lépe dosaženo na úrovni Společenství, může Společenství přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity uvedenou v článku 5 Smlouvy.
V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje toto rozhodnutí rámec toho, co je nezbytné k dosažení těchto cílů.
(28) Opatření nezbytná pro provedení tohoto rozhodnutí by měla být přijata v souladu s rozhodnutím Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [11].
(29) Přechodná opatření pro sledování akcí zahájených před 31. prosincem 2006 by měla být přijata na základě rozhodnutí č. 1031/2000/ES a rozhodnutí č. 790/2004/ES,
ROZHODLY TAKTO:
Článek 1
Zavedení programu
1. Tímto rozhodnutím se zavádí akční program Společenství "Mládež v akci" (dále jen "program"), jehož cílem je rozvoj spolupráce v oblasti mládeže v Evropské unii.
2. Program začíná dne 1. ledna 2007 a končí dne 31. prosince 2013.
Článek 2
Obecné cíle programu
1. Obecné cíle programu jsou
a) podporovat aktivní občanství mladých lidí obecně a jejich evropské občanství zvláště;
b) rozvíjet solidaritu a podporovat toleranci u mladých lidí, zejména za účelem posílení sociální soudržnosti Evropské unie;
c) podporovat vzájemné porozumění mezi mladými lidmi v různých zemích;
d) přispívat k rozvoji kvality systémů na podporu mládežnických aktivit a schopností organizací občanské společnosti v oblasti mládeže;
e) podporovat evropskou spolupráci v oblasti mládeže.
2. Obecné cíle programu doplňují cíle sledované v dalších oblastech činností Společenství, zejména v oblasti celoživotního učení, včetně odborné přípravy a neformálního a informálního učení, jakož i v jiných oblastech, jako je kultura, sport a zaměstnanost.
3. Obecné cíle programu přispívají k rozvoji politik Evropské unie, zejména pokud jde o uznání kulturní, multikulturní a jazykové rozmanitosti Evropy, o podporu sociálního začlenění a boji proti veškeré diskriminaci na základě pohlaví, rasového nebo etnického původu, náboženského vyznání nebo světového názoru, zdravotního postižení, věku nebo sexuální orientace, jakož i pokud jde o udržitelný rozvoj.
Článek 3
Zvláštní cíle programu
Zvláštní cíle jsou tyto:
1. V rámci obecného cíle týkajícího se podpory aktivního občanství mladých lidí obecně a jejich evropského občanství zvláště:
a) poskytnout mladým lidem a mládežnickým organizacím příležitost podílet se na rozvoji společnosti obecně a Evropské unie zvláště;
b) rozvíjet u mladých lidí pocit sounáležitosti s Evropskou unií;
c) podporovat účast mladých lidí na demokratickém životě Evropy;
d) podporovat mobilitu mladých lidí v Evropě;
e) rozvíjet mezikulturní vzdělávání v oblasti mládeže;
f) propagovat mezi mladými lidmi základní hodnoty Evropské unie, zejména úctu k lidské důstojnosti, rovnost, dodržování lidských práv, toleranci a nepřípustnost diskriminace;
g) podporovat iniciativu, podnikavost a tvořivost;
h) umožňovat účast na programu mladým lidem, kteří mají méně příležitostí, včetně zdravotně postižených mladých lidí;
i) zajišťovat, aby při účasti v programu byla dodržována zásada rovnosti mezi muži a ženami a aby při jednotlivých akcích byla podporována rovnost žen a mužů;
j) poskytovat příležitosti pro neformální a informální učení v evropském rozměru a otevírat inovační příležitosti v souvislosti s aktivním občanstvím.
2. V rámci obecného cíle týkajícího se rozvoje solidarity a podpory tolerance u mladých lidí, zejména za účelem posílení sociální soudržnosti Evropské unie:
a) poskytnout mladým lidem příležitost, aby svou osobní angažovanost vyjádřili prostřednictvím dobrovolné činnosti na evropské a mezinárodní úrovni;
b) zapojit mladé lidi do akcí podporujících solidaritu mezi občany Evropské unie;
3. V rámci obecného cíle týkajícího se podpory vzájemného porozumění mezi mladými lidmi v různých zemích:
a) rozvíjet výměny a mezikulturní dialog mezi mladými Evropany a mladými lidmi ze sousedních zemí;
b) přispívat v těchto zemích k rozvoji kvality struktur na podporu mladých lidí a úlohy osob, které se aktivně podílejí na práci s mládeží a na činnosti mládežnických organizací;
c) rozvíjet spolu s dalšími zeměmi projekty tematické spolupráce, do níž budou zapojeni mladí lidé a osoby, které se aktivně podílejí na práci s mládeží a na činnosti mládežnických organizací.
4. V rámci obecného cíle týkajícího se přínosu k rozvoji kvality systémů na podporu činnosti mladých lidí a schopností organizací občanské společnosti v oblasti mládeže:
a) přispívat k vytváření sítí dotyčných organizací;
b) rozvíjet odbornou přípravu osob, které se aktivně podílejí na práci s mládeží a na činnosti mládežnických organizací, jakož i spolupráci mezi nimi;
c) podporovat inovaci při rozvoji aktivit pro mladé lidi;
d) přispívat ke zlepšení informovanosti mladých lidí a současně věnovat zvláštní pozornost přístupu zdravotně postižených mladých lidí k informacím;
e) podporovat dlouhodobé projekty a iniciativy prováděné regionálními a místními subjekty v oblasti mládeže;
f) zjednodušit uznávání neformálního vzdělání a dovedností mladých lidí získaných díky účasti na programu;
g) vyměňovat si osvědčené postupy.
5. V rámci obecného cíle týkajícího se podpory evropské spolupráce v oblasti mládeže, s náležitým přihlédnutím k místním a regionálním rysům:
a) podporovat výměnu osvědčených postupů a spolupráci mezi správními orgány a politickými činiteli na všech úrovních;
b) podporovat strukturovaný dialog mezi politickými činiteli a mladými lidmi;
c) zlepšit znalosti o mládeži a porozumění mládeži;
d) přispívat ke spolupráci mezi různými vnitrostátními a mezinárodními mládežnickými dobrovolnými činnostmi.
Článek 4
Akce
Zvláštních i obecných cílů programu se dosahuje prostřednictvím níže uvedených akcí, které jsou podrobněji popsány v příloze.
1. Mládež pro Evropu
Cílem této akce je
- podporovat výměny mladých lidí v zájmu zvýšení jejich mobility;
- podporovat v oblasti mládeže iniciativy, projekty a aktivity týkající se účasti na demokratickém životě v zájmu rozvíjení občanství a vzájemného porozumění mladých lidí.
2. Evropská dobrovolná služba
Cílem této akce je podpořit účast mladých lidí na různých formách dobrovolné činnosti jak uvnitř Evropské unie, tak mimo ni.
3. Mládež ve světě
Cílem této akce je
- podporovat projekty s partnerskými zeměmi uvedenými v čl. 5 odst. 2, zejména výměny mladých lidí a osob, které se aktivně podílejí na práci s mládeží a na činnosti mládežnických organizací;
- podporovat iniciativy posilující vzájemné porozumění mezi mladými lidmi, jejich smysl pro solidaritu a toleranci, jakož i rozvoj spolupráce v oblasti mládeže a občanské společnosti v těchto zemích.
4. Systémy na podporu mládeže
Cílem této akce je podpořit subjekty, které jsou na evropské úrovni činné v oblasti mládeže, zejména fungování nevládních mládežnických organizací, vytváření jejich sítí, poradenství pro osoby, které vypracovávají projekty, zajištění kvality prostřednictvím výměny, odborné přípravy a vytváření sítí osob, které se aktivně podílejí na práci s mládeží a na činnosti mládežnických organizací, podpora inovace a kvality, informovanost mladých lidí, vytvoření struktur a činností nezbytných pro program, aby bylo dosaženo jeho cílů, a podpora partnerství s místními a regionálními orgány.
5. Podpora evropské spolupráce v oblasti mládeže
Cílem této akce je
- organizovat strukturovaný dialog mezi různými činiteli v oblasti mládeže, zejména mladými lidmi navzájem, osobami, které se aktivně podílejí na práci s mládeží a na činnosti mládežnických organizací, a politickými činiteli;
- podporovat mládežnické semináře zaměřené na sociální, kulturní a politické otázky, o které se mladí lidé zajímají;
- přispívat k rozvoji politiky spolupráce v oblasti mládeže;
- podporovat rozvoj sítí nezbytných pro větší porozumění mládeži.
Článek 5
Účast na programu
1. Programu se mohou účastnit tyto země (dále jen "zúčastněné země"):
a) členské státy;
b) země ESVO, které jsou stranami Dohody o EHP, v souladu s ustanoveními uvedené dohody;
c) kandidátské země, které využívají předvstupní strategie v souladu s obecnými zásadami, podmínkami a postupy pro účast těchto zemí na programech Společenství, stanovenými v rámcových dohodách uzavřených s těmito zeměmi;
d) země západního Balkánu v souladu s pravidly, která budou stanovena společně s těmito zeměmi po uzavření rámcových dohod o jejich účasti na programech Společenství;
e) Švýcarsko, s výhradou uzavření dvoustranné dohody s touto zemí.
2. Akce uvedené v bodech 2 a 3 přílohy jsou otevřeny pro spolupráci se třetími zeměmi, které uzavřely dohody se Společenstvím týkající se oblasti mládeže (dále jen "partnerské země").
Tato spolupráce je v případě potřeby založena na dodatečných rozpočtových prostředcích přidělených partnerskými zeměmi v souladu s postupy dohodnutými s těmito zeměmi.
Článek 6
Přístup k programu
1. Program je určen na podporu neziskových projektů pro mladé lidi, skupiny mladých lidí, osoby, které se aktivně podílejí na práci s mládeží a na činnosti mládežnických organizací, jiných neziskových organizací a sdružení a v některých odůvodněných případech jiných partnerů působících v oblasti mládeže.
2. Aniž jsou dotčena pravidla stanovená v příloze pro provádění akcí, je program určen mladým lidem ve věku od 15 do 28 let, ačkoli některé akce mohou být otevřeny mladým lidem od 13 nebo až do 30 let věku.
3. Příjemci musí mít zákonné bydliště v některé ze zemí účastnících se programu nebo, podle povahy akce, v některé z partnerských zemí.
4. Všichni mladí lidé bez rozdílu musí mít možnost přístupu k činnostem programu, s výhradou ustanovení přílohy.
Komise a zúčastněné země zajistí, aby bylo vynaloženo zvláštní úsilí ve prospěch mladých lidí, kteří mají účast na programu ztíženou ze vzdělávacích, sociálních, fyzických, psychologických, hospodářských nebo kulturních důvodů nebo z důvodu bydliště v odlehlých oblastech.
5. Zúčastněné země usilují o přijetí vhodných opatření, aby účastníci programu mohli mít přístup ke zdravotní péči v souladu s právními předpisy Společenství.
Země původu usiluje o přijetí příslušných opatření, aby mohla být účastníkům Evropské dobrovolné služby zachována jejich sociální ochrana.
Zúčastněné země rovněž usilují o přijetí vhodných opatření, v souladu se Smlouvou, pro odstranění právních a administrativních překážek znemožňujících přístup k programu.
Článek 7
Mezinárodní spolupráce
Program je rovněž otevřen spolupráci s mezinárodními organizacemi působícími v oblasti mládeže, zejména s Radou Evropy.
Článek 8
Provádění programu
1. Komise zajistí provádění akcí, na které se vztahuje program, v souladu s přílohou.
2. Komise a zúčastněné země přijmou vhodná opatření pro vytvoření struktur na evropské, celostátní a v případě potřeby regionální nebo místní úrovni, aby bylo dosaženo cílů programu a v co největší míře využity akce programu.
3. Komise a zúčastněné země přijmou vhodná opatření, aby podpořily uznávání neformálního a informálního učení mladých lidí, například vydáváním dokladů nebo osvědčení, s přihlédnutím k vnitrostátní situaci, kterými se uznávají zkušenosti získané příjemci a které potvrzují přímou účast mladých lidí nebo osob, které se aktivně podílejí na práci s mládeží a na činnosti mládežnických organizací, na určité akci programu.
Tento cíl může být posílen doplněním dalších akcí Společenství podle článku 11.
4. Komise ve spolupráci se zúčastněnými zeměmi zajistí náležitou ochranu finančních zájmů Společenství tím, že zavede účinná, přiměřená a odrazující opatření, správní kontroly a sankce.
5. Komise a zúčastněné země zajistí, aby akce podporované programem byly řádně propagovány.
6. Zúčastněné země
a) přijmou opatření nezbytná k zajištění řádného fungování programu na vnitrostátní úrovni se zapojením stran zabývajících se jednotlivými aspekty mládeže v souladu s vnitrostátní praxí;
b) zřídí nebo určí a kontrolují vnitrostátní agentury při provádění akcí programu na vnitrostátní úrovni v souladu s čl. 54 odst. 2 písm. c) nařízení (ES, Euratom) č. 1605/2002 a v souladu s těmito kritérii:
i) subjekt zřízený nebo určený jako vnitrostátní agentura je právnickou osobou nebo je součástí organizace s právní subjektivitou (a řídí se právem zúčastněné země).
Takovou agenturou nemůže být určeno ministerstvo;
ii) tento subjekt má dostatečný počet pracovníků s odpovídající kvalifikací pro práci v prostředí mezinárodní spolupráce, vhodnou infrastrukturu a správní prostředí, které mu umožní vyhnout se každému střetu zájmů;
iii) tento subjekt je schopen uplatňovat pravidla správy prostředků a smluvní podmínky stanovené na úrovni Společenství;
iv) tento subjekt má dostatečné finanční záruky (nejlépe od orgánu veřejné moci) a správní kapacitu odpovídající objemu prostředků Společenství, které bude muset spravovat;
c) přebírají odpovědnost za to, že vnitrostátní agentury uvedené v písmenu b) řádně spravují poukázané prostředky určené pro projekty.
Zejména odpovídají za zajištění toho, aby vnitrostátní agentury dodržovaly zásady transparentnosti, rovného zacházení a zákazu kumulace podpor z jiných prostředků Společenství, a za povinnost vymáhat zpět všechny prostředky, které mají uhradit příjemci;
d) přijmou nezbytná opatření k provádění auditu a kontroly finančních prostředků vnitrostátních agentur uvedených v písmenu b), zejména:
i) před zahájením činnosti vnitrostátní agentury poskytnou Komisi nezbytné záruky ohledně existence, významnosti a funkčnosti vnitrostátní agentury v souladu s pravidly řádné finanční správy, vhodných postupů, kontrolních systémů, účetních systémů a postupů pro zadávání zakázek a přidělování grantů;
ii) na konci každého rozpočtového roku ujistí Komisi o spolehlivosti finančních systémů a postupů vnitrostátních agentur a o správnosti jejich účtů;
iii) v případě nesrovnalostí, nedbalosti nebo podvodu ze strany vnitrostátní agentury uvedené v písmenu b), v jejichž důsledku musí Komise vymáhat prostředky od vnitrostátních agentur, přebírá odpovědnost za veškeré prostředky nezískané zpět.
7. V rámci postupu uvedeného v čl. 10 odst. 1 může Komise vypracovat pro každou akci uvedenou v příloze obecné zásady za účelem přizpůsobení programu jakýmkoli změnám priorit evropské spolupráce v oblasti mládeže.
Článek 9
Výbor
1. Komisi je nápomocen výbor.
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 4 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES.
Doba uvedená v čl. 4 odst. 3 rozhodnutí 1999/468/ES je dva měsíce.
3. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 3 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES s ohledem na článek 8 zmíněného rozhodnutí.
4. Výbor přijme svůj jednací řád.
Článek 10
Prováděcí opatření
1. Opatření nezbytná pro provedení tohoto rozhodnutí v následujících otázkách se přijímají postupem podle čl. 9 odst. 2:
a) způsoby provádění programu, včetně ročního pracovního plánu;
b) všeobecná rovnováha mezi jednotlivými akcemi programu;
c) ve finanční oblasti kritéria (například mladé obyvatelstvo, HDP a zeměpisná vzdálenost mezi zeměmi) pro stanovení orientačního rozdělení prostředků mezi členské státy pro akce řízené decentralizovaným způsobem;
d) sledování dohody uvedené v bodě 4.2 přílohy, včetně ročního pracovního plnu a výroční zprávy Evropského fóra mládeže;
e) způsoby hodnocení programu;
f) způsoby osvědčování účasti dotyčných mladých lidí;
g) způsoby přizpůsobení akcí programu podle čl. 8 odst. 7.
2. Ve všech ostatních otázkách se opatření nezbytná pro provedení tohoto rozhodnutí přijímají postupem podle čl. 9 odst. 3.
Článek 11
Doplňkovost s dalšími akcemi Společenství
1. Komise zajistí doplňkovost programu ve vztahu k jiným oblastem činnosti Společenství, jako je zejména vzdělávání, odborná příprava, kultura, občanství, sport, jazyky, zaměstnanost, zdraví, výzkum, podnikání, vnější činnost Unie, sociální začlenění, rovnost žen a mužů a boj proti diskriminaci.
2. Program může v případě slučitelnosti sdílet zdroje s jinými nástroji Společenství za účelem provádění akcí, které splňují cíle programu i těchto nástrojů.
3. Komise a členské státy kladou důraz na akce programu, které přispívají k rozvoji cílů jiných oblastí činnosti Společenství, jako je vzdělávání, odborná příprava, kultura a sport, jazyky, sociální začlenění, rovnost pohlaví a boj proti diskriminaci.
Článek 12
Doplňkovost s vnitrostátními politikami a nástroji
1. Zúčastněné země mohou požádat Komisi o oprávnění udělit evropskou značku celostátním, regionálním nebo místním akcím podobným těm, které jsou uvedeny v článku 4.
2. Zúčastněná země může příjemcům poskytnout vnitrostátní prostředky, které budou spravovány podle pravidel programu, a k tomuto účelu může využít decentralizovaných struktur programu, pokud zajistí poměrné doplňkové financování těchto struktur.
Článek 13
Obecná finanční ustanovení
1. Rozpočet pro provádění tohoto programu na období uvedené v článku 1 se stanoví na 785 milionů EUR [12].
2. Roční rozpočtové položky schvaluje rozpočtový orgán v mezích finančního rámce.
Článek 14
Finanční ustanovení týkající se příjemců
1. Granty v rámci programu mohou získat právnické a fyzické osoby.
2. Komise může podle charakteristik příjemců a povahy akcí rozhodnout, že je lze osvobodit od ověřování odborných schopností a kvalifikace požadované k provedení navrhované akce nebo pracovního programu.
Při určování požadavků ve vztahu k výši finanční podpory dodržuje Komise zásadu přiměřenosti, s přihlédnutím k vlastnostem příjemců, jejich věku, povaze akce a výši finanční podpory.
3. Podle povahy akce může mít finanční podpora formu dotací nebo stipendií.
Komise může rovněž udělit ceny za akce nebo projekty uskutečněné v rámci programu.
Podle povahy akce může být povoleno paušální financování nebo použití stupnic jednotkových nákladů.
4. V případě grantů na akce by dohody měly být podepsány do dvou měsíců od udělení grantů.
5. Granty na provozní náklady poskytnuté v rámci programu organizacím činným na evropské úrovni, definovaným v článku 162 nařízení Komise č. 2342/2002 ze dne 23. prosince 2002 o prováděcích pravidlech k nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002, kterým se stanoví finanční nařízení o souhrnném rozpočtu Evropských společenství [13], nejsou v případě opětovného poskytnutí automaticky snižovány podle čl. 113 odst. 2 nařízení (ES, Euratom) č. 1605/2002.
6. V souladu s čl. 54 odst. 2 písm. c) nařízení (ES, Euratom) č. 1605/2002 smí Komise svěřit úkoly veřejné moci, a zejména úkoly plnění rozpočtu, strukturám uvedeným v čl. 8 odst. 2 tohoto rozhodnutí.
7. V souladu s čl. 38 odst. 1 nařízení (ES, Euratom) č. 2342/2002 platí možnost uvedená v odstavci 6 tohoto článku také pro struktury ve všech zúčastněných zemích.
Článek 15
Kontrola a hodnocení
1. Komise zajistí, aby byl program pravidelně kontrolován z hlediska plnění jeho cílů.
Kontrola zahrnuje zprávy uvedené v odstavci 3 a zvláštní činnosti.
Konzultací Komise týkajících se této kontroly se účastní mladí lidé.
2. Komise zajistí pravidelné, nezávislé a externí hodnocení programu.
3. Zúčastněné země předloží Komisi do 30. června 2010 zprávu o provádění programu a do 30. června 2015 zprávu o dopadu programu.
4. Komise předloží Evropskému parlamentu, Radě, Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů:
a) do 31. března 2011 průběžnou hodnotící zprávu o dosažených výsledcích a kvalitativních a kvantitativních aspektech provádění programu;
b) do 31. prosince 2011 sdělení o pokračování programu;
c) do 31. března 2016 zprávu o následném hodnocení.
Článek 16
Přechodné ustanovení
Na akce zahájené před 31. prosincem 2006 na základě rozhodnutí č. 1031/2000/ES a rozhodnutí č. 790/2004/ES se až do jejich ukončení nadále použijí uvedená rozhodnutí.
V případě potřeby mohou být rozpočtové položky zapsány do rozpočtu na dobu po roce 2013 na krytí technické a správní pomoci nezbytné pro umožnění řízení akcí nedokončených do 31. prosince 2013.
Výbor uvedený v článku 8 rozhodnutí č. 1031/2000/ES se nahrazuje výborem uvedeným v článku 9 tohoto rozhodnutí.
Jak stanoví článek 18 nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002, mohou být pro program zpřístupněny položky odpovídající účelově vázaným příjmům z náhrady částek vyplacených bez právního důvodu podle rozhodnutí č. 1031/2000/ES a rozhodnutí č. 790/2004/ES.
Článek 17
Vstup v platnost
Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Použije se ode dne 1. ledna 2007.
Společný postoj (ES) č. 15/2006
přijatý Radou dne 24. července 2006
s ohledem na přijetí rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady č. .../2006/ES ze dne ..., kterým se zavádí akční program v oblasti celoživotního učení
(2006/C 251 E/03)
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 149 odst. 4 a čl. 150 odst. 4 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru [1],
s ohledem na stanovisko Výboru regionů [2],
v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy [3],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Rozhodnutím Rady 1999/382/ES [4] byla zavedena druhá fáze akčního programu Společenství v oblasti odborného vzdělávání "Leonardo da Vinci".
(2) Rozhodnutím Evropského parlamentu a Rady č. 253/2000/ES [5] byla zavedena druhá fáze akčního programu Společenství v oblasti vzdělávání "Socrates".
(3) Rozhodnutím Evropského parlamentu a Rady č. 2318/2003/ES [6] byl přijat víceletý program pro účinnou integraci informačních a komunikačních technologií (ICT) do vzdělávacích systémů a systémů odborné přípravy v Evropě (program e-učení).
(4) Rozhodnutím Evropského parlamentu a Rady č. 791/2004/ES [7] byl zaveden akční program Společenství na podporu subjektů činných na evropské úrovni v oblasti vzdělávání a odborného vzdělávání a na podporu určitých činností v této oblasti.
(5) Rozhodnutím Evropského parlamentu a Rady č. 2241/2004/ES [8] byl vytvořen jednotný rámec pro průhlednost v oblasti kvalifikací a schopností (Europass).
(6) Rozhodnutím Evropského parlamentu a Rady č. 2317/2003/ES [9] byl vytvořen program pro zlepšování kvality vysokého školství a pro podporu mezikulturního porozumění prostřednictvím spolupráce se třetími zeměmi (Erasmus Mundus) (2004 až 2008).
(7) Boloňskou deklarací podepsanou dne 19. června 1999 ministry školství 29 evropských zemí byl vytvořen mezivládní proces zaměřený na vytvoření "Evropské oblasti vysokoškolského vzdělávání" do roku 2010, který vyžaduje podporu na úrovni Společenství.
(8) Evropská rada na svém zasedání v Lisabonu konaném ve dnech 23. a 24. března 2000 stanovila strategický cíl pro Evropskou unii, podle nějž se má stát nejkonkurenceschopnější a nejdynamičtější znalostní ekonomikou na světě, schopnou udržitelného hospodářského růstu, s větším počtem pracovních míst, s lepšími pracovními místy a větší sociální soudržností, a vyzvala Radu ve složení pro vzdělávání, aby provedla celkovou reflexi konkrétních budoucích cílů vzdělávacích systémů se zaměřením na společné zájmy a priority při respektování rozmanitosti jednotlivých států.
(9) Znalostní společnost vysoké úrovně je klíčem k výraznějšímu růstu a k vyšší zaměstnanosti.
Vzdělávání a odborná příprava jsou pro Evropskou unii zásadními prioritami pro naplnění lisabonských cílů.
(10) Dne 12. února 2001 Rada přijala zprávu o konkrétních budoucích cílech vzdělávacích systémů vzdělávání a odborné přípravy.
Dne 14. června 2002 pak přijala podrobný pracovní program o činnostech navazujících na tyto cíle, jenž vyžaduje podporu na úrovni Společenství.
(11) Evropská rada se na zasedání v Göteborgu ve dnech 15. a 16. června 2001 dohodla na strategii pro udržitelný rozvoj a dodala environmentální rozměr Lisabonskému procesu pro zaměstnanost, hospodářské reformy a sociální soudržnost.
(12) Evropská rada na zasedání v Barceloně ve dnech 15. a 16. března 2002 stanovila cíl, podle nějž se systémy vzdělávánía odborné přípravy Evropské unie mají do roku 2010 stát zárukou světové kvality, a vyzvala k provádění opatření vedoucích ke zlepšení osvojování základních dovedností, zejména výukou alespoň dvou cizích jazyků od útlého věku.
(13) Sdělení Komise a usnesení Rady ze dne 27. června 2002 o celoživotním učení [10] potvrzují, že by celoživotní učení mělo být posíleno akcemi a politikami vytvořenými v této oblasti v rámci programů Společenství.
(14) Usnesením Rady ze dne 19. prosince 2002 [11] byl vytvořen proces posílené evropské spolupráce v oblasti odborného vzdělávání a odborné přípravy vyžadující podporu na úrovni Společenství.
Kodaňská deklarace odsouhlasená dne 30. listopadu 2002 ministry školství 31 evropských zemí zapojila do uvedeného procesu sociální partnery a kandidátské země.
(15) Sdělení Komise o akčním plánu pro dovednosti a mobilitu poukázalo na trvající potřebu akcí na evropské úrovni pro zlepšení uznávání všeobecných a odborných kvalifikací.
(16) Sdělení Komise o akčním plánu na podporu studia jazyků a jazykové rozmanitosti stanovilo akce, které je třeba provést na evropské úrovni v období 2004 až 2006, a vyžaduje návaznou činnost.
(17) Podpora výuky a studia cizích jazyků a podpora jazykové rozmanitosti by měla být pro akce Společenství v oblasti vzdělávání a odborné přípravy prioritou.
Výuka a studium cizích jazyků jsou zvlášť důležité pro sousedící členské státy.
(18) Průběžné hodnotící zprávy o stávajících programech Socrates a Leonardo da Vinci a veřejné konzultace ohledně budoucnosti činností Společenství v oblasti vzdělání a odborné přípravy odhalily silnou a v některých ohledech rostoucí potřebu trvající spolupráce a mobility v těchto oblastech na evropské úrovni.
Zprávy zdůraznily význam vytvoření užších vazeb mezi programy Společenství a rozvojem politiky vzdělávání a odborné přípravy, vyjádřily přání, aby akce Společenství byla strukturovaná tak, aby lépe odpovídala zásadám celoživotního učení, a požadovaly jednodušší, uživatelsky přístupnější a pružnější přístup k provádění takové akce.
(19) V souladu se zásadou řádného finančního řízení může být provádění programu zjednodušeno prostřednictvím financování paušálními částkami, pokud jde o podporu udělovanou účastníkům programu nebo o podporu Společenství pro struktury zřizované na vnitrostátní úrovni za účelem správy programu.
(20) Podstatné výhody by vzešly z integrace podpory Společenství ve prospěch mezinárodní spolupráce a mobility v oblastech vzdělávání a odborné přípravy do jediného programu, který by umožnil větší součinnost mezi různými oblastmi činností a nabídl více kapacit na podporu rozvoje celoživotního učení a soudržnější, jednotnější a účinnější správu.
Jediný program by rovněž podnítil lepší spolupráci mezi jednotlivými stupni vzdělávání a odborné přípravy.
(21) Měl by proto být zaveden program celoživotního učení, který by prostřednictvím celoživotního učení přispíval k rozvoji Evropské unie jako vyspělé společnosti založené na znalostech s udržitelným hospodářským rozvojem, větším počtem a vyšší kvalitou pracovních míst a větší sociální soudržností.
(22) Vzhledem ke zvláštnostem odvětví školského vzdělávání, vysokoškolského vzdělávání, odborného vzdělávání a dalšího vzdělávání a k následné potřebě akce Společenství, která má být založena na cílech, formách akce a organizačních strukturách jim uzpůsobeným, je vhodné ponechat jednotlivé programy v rámci programu celoživotního učení zaměřeného na každý z těchto čtyřech odvětví při maximalizaci soudržnosti a společných prvků mezi nimi.
(23) Ve svém sdělení "Budování naší společné budoucnosti: Politické výzvy a rozpočtové prostředky rozšířené Unie 2007 – 2013" Komise stanovila řadu kvantifikovaných cílů, jichž má být dosaženo novou generací vzdělávacích programů a programů odborné přípravy Společenství, vyžadujících podstatný nárůst akcí pro mobilitu a partnerství.
(24) Vzhledem k prokázaným prospěšným dopadům mezinárodní mobility na jednotlivce a na vzdělávací systémy a systémy odborné přípravy, ke značné výši neuspokojené poptávky po mobilitě ve všech odvětvích a k jejímu významu v souvislosti s lisabonským cílem je nutné podstatně zvýšit objem podpory pro mezinárodní mobilitu ve čtyřech odvětvových podprogramech.
(25) Za účelem přiměřenějšího krytí skutečných dodatečných nákladů nesených studenty studujícími v zahraničí by standardní grant na mobilitu studenta měl být po celou dobu trvání programu zachován na průměrné výši 200 EUR na měsíc v reálných hodnotách.
(26) Mělo by být zavedeno více opatření pro potřeby mobility jednotlivých žáků středních škol a jednotlivých účastníků dalšího vzdělávání, jež dosud nebyly programy Společenství pokryty, a to zavedením nových typů akcí mobility do programů Comenius a Grundtvig.
Rovněž by se ve větší míře měly využívat příležitosti mobility jednotlivých učitelů ve vztahu k rozvoji dlouhodobé spolupráce mezi školami v sousedících regionech.
(27) Malé a střední podniky hrají v evropském hospodářství důležitou roli.
Dosud byla ovšem účast těchto podniků v programu Leonardo da Vinci omezená.
Měly by být podniknuty kroky ke zvýšení atraktivity akce Společenství pro tyto podniky, zejména prostřednictvím zajištění většího počtu příležitostí mobility dostupných učňům.
Měla by rovněž být podniknuta vhodná opatření pro uznávání výsledků takovéto mobility, podobná opatřením exitujícím v rámci programu Erasmus.
(28) S ohledem na zvláštní vzdělávací problémy, jimž čelí děti osob cestujících v souvislosti s povoláním a mobilních pracovníků v Evropě, by měly být příležitosti dostupné v rámci programu Comenius plně využity k podpoře mezinárodních činností zaměřených na potřeby těchto dětí.
(29) Zvýšenou mobilitu v celé Evropě by měly doprovázet neustále se zvyšující standardy.
(30) Čtyři odvětvové podprogramy je vhodné doplnit programem průřezovým, a to s cílem reagovat na zvýšenou potřebu podpůrných činností na evropské úrovni určených pro dosažení těchto politických cílů, za účelem poskytnutí prostředků podpory činnosti mezi odvětvími v oblasti jazyků a informačních a komunikačních technologií a s cílem posílit šíření a využívání výsledků programu.
(31) S cílem reagovat na rostoucí potřebu znalostí a dialogu o evropském integračním procesu a jeho vývoji je důležité podporovat vysokou kvalitu výuky, výzkumu a reflexe v této oblasti podporou vysokoškolských institucí zaměřujících se na studium evropského integračního procesu, evropských sdružení v oblasti vzdělávání a odborné přípravy a akce Jean Monnet.
(32) Je nutné zajistit dostatečnou pružnost ve formulaci tohoto rozhodnutí a umožnit vhodné úpravy akcí programu celoživotního učení tak, aby odpovídal měnícím se potřebám v období let 2007 až 2013 a aby se vyhnul nepřiměřeně podrobným ustanovením předchozích fází programů Socrates a Leonardo da Vinci.
(33) Ve všech svých činnostech má Společenství odstraňovat nerovnosti a podporovat rovnost mezi muži a ženami podle čl. 3 odst. 2 Smlouvy.
(34) Dále podle článku 151 Smlouvy má Společenství při své činnosti podle ostatních ustanovení Smlouvy přihlížet ke kulturním hlediskům, zejména s cílem uznávat a podporovat rozmanitost svých kultur.
Zvláštní pozornost je třeba věnovat součinnosti mezi oblastí kultury a vzdělávání a odborné přípravy.
Rovněž by měl být podněcován mezikulturní dialog.
(35) Je třeba podporovat aktivní občanství a úctu k lidským právům a demokraciie a zesílit boj proti všem formám vyloučení včetně rasismu a xenofobie.
(36) Při provádění všech částí programu je třeba rozšířit přístup pro členy znevýhodněných skupin a zabývat se aktivně zvláštními vzdělávacími potřebami osob se zdravotním postižením,, a to včetně využití vyšších grantů s ohledem na zvýšené náklady účastníků se zdravotním postižením a včetně poskytnutí podpory pro výuku a používání znakových řečí a Braillova písma.
(37) Je třeba vzít v úvahu úspěchy Evropského roku vzdělávání prostřednictvím sportu (2004) a možný vzdělávací prospěch plynoucí ze spolupráce mezi vzdělávacími institucemi a sportovními organizacemi, kterou tento evropský rok vyzdvihl.
(38) Kandidátské země na přistoupení k Evropské unii a země ESVO, které jsou členy EHP, se mohou účastnit programů Společenství v souladu s dohodami, které mají být mezi nimi a Společenstvím podepsány.
(39) Evropská rada na zasedání v Soluni konaném ve dnech 19. a 20. června 2003 schválila závěry Rady ze dne 16. června o západním Balkánu včetně přílohy, nazvané "Soluňská agenda pro západní Balkán: směrem k evropské integraci", která stanoví, že programy Společenství by měly být otevřeny zemím, které jsou v procesu stabilizace a přidružení, a to na základě rámcových dohod, které mají být podepsány mezi Společenstvím a těmito zeměmi.
(40) Společenství a Švýcarská konfederace oznámily svůj záměr jednat o uzavření dohod v oblastech společného zájmu, jako jsou programy Společenství pro vzdělávání, odbornou přípravu a mládež.
(41) Program celoživotního učení by měl být pravidelně sledován a vyhodnocován ve spolupráci mezi Komisí a členskými státy za účelem možnosti provádění úprav, a to zejména priorit pro provádění opatření.
Hodnocení by mělo zahrnovat vnější hodnocení prováděné nezávislými a nestrannými subjekty.
(42) Evropský parlament ve svém usnesení ze dne 28. února 2002 o provádění programu Sokrates [12] upozornil na nepřiměřeně obtížné administrativní postupy pro žadatele o grant v druhé fázi programu.
(43) Nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002 ze dne 25. června 2002, kterým se stanoví finanční nařízení o souhrnném rozpočtu Evropských společenství [13] a nařízení Komise (ES, Euratom) č. 2342/2002 ze dne 23. prosince 2002 o prováděcích pravidlech k nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002 [14], jež chrání finanční zájmy Společenství, musí být používána se zřetelem na zásady jednoduchosti a jednotnosti ve výběru rozpočtových nástrojů, na omezení počtu případů, kde si Komise ponechává přímou odpovědnost za jejich provádění a řízení, a na požadovanou úměrnost mezi výší zdrojů a administrativní zátěží související s jejich použitím.
(44) Pro úspěšné provádění programu je zásadní radikální administrativní zjednodušení postupů předkládání žádostí.
Administrativní a účetní požadavky by měly být přiměřené výši grantu.
(45) Rovněž by měla být přijata vhodná opatření pro zabránění nesrovnalostem a podvodům a měly by být podniknuty nezbytné kroky pro získání zpět ztracených, nesprávně vyplacených nebo nesprávně použitých prostředků.
(46) Je vhodné zajistit řádné uzavření programu celoživotního učení, zejména pokud jde o pokračování víceletých opatření pro jeho řízení, jako je financování technické a správní pomoci.
Od 1. ledna 2014 by v případě potřeby měla technická a správní pomoc zajistit řízení akcí, jež nebyly ukončeny ke konci roku 2013, včetně sledování a auditu.
(47) Jelikož cíle tohoto rozhodnutí, totiž přínosu evropské spolupráce ke kvalitnímu vzdělávání a odborné přípravě, nemůže být z důvodu potřeby mnohostranných partnerství, mezinárodní mobility a výměny informací v rámci celého Společenství uspokojivě dosaženo na úrovni členských států, a může jich tedy být s ohledem na povahu nezbytných akcí a opatření lépe dosaženo na úrovni Společenství, může Společenství přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy.
V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje toto rozhodnutí rámec toho, co je pro dosažení uvedeného cíle nezbytné.
(48) Toto rozhodnutí stanoví pro celou dobu trvání programu finanční krytí, které je pro rozpočtový orgán hlavní referenční hodnotou při ročním rozpočtovém procesu ve smyslu bodu 37 interinstitucionální dohody mezi Evropským parlamentem, Radou a Komisí ze dne 17. května 2006 o rozpočtové kázni a řádném finančním řízení [15].
(49) Opatření nezbytná k provedení tohoto rozhodnutí by měla být přijata v souladu s rozhodnutím Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [16],
ROZHODLY TAKTO:
KAPITOLA I
OBECNÁ USTANOVENÍ
KAPITOLA I
Program celoživotního učení
Článek 1
Zavedení programu celoživotního učení
1. Tímto rozhodnutím se zavádí akční program Společenství v oblasti celoživotního učení, dále jen "program celoživotního učení".
2. Obecným cílem programu celoživotního učení je přispívat prostřednictvím celoživotního učení k rozvoji Společenství jako vyspělé znalostní společnosti s udržitelným hospodářským rozvojem, s větším počtem a vyšší kvalitou pracovních míst a s větší sociální soudržností při zajištění dobré ochrany životního prostředí pro budoucí generace.
Program se zejména zaměřuje na podporu výměny, spolupráce a mobility mezi vzdělávacími systémy a systémy odborné přípravy v rámci Společenství tak, aby se staly zárukou světové kvality.
3. Program celoživotního učení má tyto zvláštní cíle:
a) přispívat k rozvoji kvalitního celoživotního učení a podporovat vysokou výkonnost, inovace a evropský rozměr v systémech a postupech v dané oblasti;
b) podporovat realizaci Evropského prostoru celoživotního učení;
c) napomáhat zvyšování kvality, přitažlivosti a dosažitelnosti příležitostí celoživotního učení dostupných v členských státech;
d) posilovat přínos celoživotního učení k sociální soudržnosti, aktivnímu občanství, mezikulturnímu dialogu, rovnosti žen a mužů a osobnímu naplnění;
e) napomáhat podpoře tvořivosti, konkurenceschopnosti, zaměstnatelnosti a růstu podnikatelského ducha;
f) přispívat k zvýšené účasti lidí všech věkových kategorií na celoživotním učení, a to včetně jedinců se zvláštními potřebami a znevýhodněných skupin, bez ohledu na jejich socio-ekonomické zázemí;
g) podporovat studium jazyků a jazykovou rozmanitost;
h) podporovat rozvoj inovačního obsahu, služeb, pedagogik a praxe využívaných na základě informačních a komunikačních technologií v oblasti celoživotního učení;
i) posilovat úlohu celoživotního učení při vytváření smyslu pro evropské občanství založeného na pochopení a respektování lidských práv a demokracie a při podpoře tolerance a úcty vůči ostatním národům a kulturám;
j) podporovat spolupráci při zajišťování kvality ve všech oblastech vzdělávání a odborné přípravy v Evropě;
k) podněcovat nejlepší využití výsledků, inovačních výrobků a procesů a vyměňovat si osvědčené postupy v oblastech, kterých se program celoživotního učení týká, a to za účelem zvýšení kvality vzdělávání a odborné přípravy.
4. V souladu se správními ustanoveními stanovenými v příloze program celoživotního učení podporuje a doplňuje opatření přijatá členskými státy, přičemž plně respektuje jejich odpovědnost za obsah systémů vzdělávání a odborné přípravy a jejich kulturní a jazykovou rozmanitost.
5. Podle článku 3 jsou cíle programu celoživotního učení sledovány prováděním čtyř odvětvových programů, jednoho průřezového programu a programu Jean Monnet (společně dále jen "podprogramy".
6. Toto rozhodnutí se provádí v období od 1. ledna 2007 do 31. prosince 2013.
Přípravná opatření včetně rozhodnutí Komise podle článku 9 však mohou být prováděna od vstupu tohoto rozhodnutí v platnost.
Článek 2
Definice
Pro účely tohoto rozhodnutí se rozumí:
1. "předškolním" organizovaná vzdělávací činnost uskutečňovaná před začátkem povinné základní školní docházky;
2. "žákem" osoba zapsaná pro výuku ve škole;
3. "školou" všechny druhy institucí zajišťujících všeobecné vzdělání (předškolní, základní nebo střední), odborné a technické vzdělání a výjimečně, v případě opatření na podporu studia jazyků, neškolské instituce poskytující učňovskou odbornou přípravu;
4. "učiteli/pedagogickými pracovníky" osoby, které jsou prostřednictvím svých povinností přímo zapojeny do vzdělávacího procesu ve členských státech;
5. "školiteli" osoby, které jsou prostřednictvím svých povinností přímo zapojeny do procesu odborného vzdělávání a přípravy v členských státech;
6. "studentem" osoba zapsaná u vysokoškolské instituce, bez ohledu na oblast studia, za účelem vysokoškolského studia vedoucího k získání uznávaného akademického titulu nebo jiné uznávané vysokoškolské kvalifikace, a to až po úroveň doktorátu včetně;
7. "učněm" osoba podstupující odbornou přípravu v instituci nebo organizaci poskytující odbornou přípravu nebo na pracovišti;
8. "účastníkem dalšího vzdělávání" žák účastnící se dalšího vzdělávání;
9. "osobami na trhu práce" osoby pracující, osoby samostatně výdělečně činné nebo osoby, jež mohou být zaměstnány;
10. "vysokoškolskou institucí":
a) jakýkoli druh vysokoškolské instituce podle vnitrostátních právních předpisů nebo praxe, která nabízí uznávané akademické tituly nebo jiné uznávané vysokoškolské kvalifikace, a to bez ohledu na to, jak jsou tyto instituce ve členských státech nazývány;
b) jakákoliv instituce, která v souladu s vnitrostátními právními předpisy nebo praxí nabízí odborné vzdělání či přípravu na vysokoškolské úrovni;
11.
"Joint Masters" ("společným magisterským programem") magisterské kurzy v rámci vysokoškolského vzdělávání, které:
a) zahrnují minimálně tři vysokoškolské instituce ze tří různých členských států;
b) provádí studijní program, který zahrnuje dobu studia v alespoň dvou z těchto tří institucí;
c) disponují stálými mechanismy pro uznávání doby studia strávené v partnerských institucích založenými na evropském systému převodu kreditů nebo s ním slučitelnými;
d) končí udělením jednoho společného, dvou nebo několika akademických titulů ze strany zúčastněných institucí, přičemž tyto tituly jsou členskými státy uznávány nebo akreditovány;
12. "odbornou přípravou" jakákoli forma počátečního odborného vzdělávání nebo přípravy včetně technické a odborné výuky a učňovského vzdělávání, která přispívá k dosažení odborné kvalifikace uznávané příslušnými orgány v členském státě, v němž je tato kvalifikace získána, jakož i jakékoliv další odborné vzdělávání či příprava, jimž se daná osoba během pracovního života věnuje;
13. "dalším vzděláváním" všechny formy všeobecného dalšího vzdělávání, ať již formální, neformální či informální povahy;
14. "studijním pobytem" krátkodobý pobyt zaměřený na studium konkrétního aspektu celoživotního učení v jiném členském státě;
15. "mobilitou" strávení určitého období v jiném členském státě za účelem studia, získávání pracovních zkušeností, jiného vzdělávání nebo výuky či souvisejících administrativních činností, které je podle potřeby podporováno formou přípravných či opakovacích kurzů přípravou v jazyce hostitelské země nebo v pracovním jazyce;
16. "stáží" strávení určitého období v podniku či organizaci v jiném členském státě, které je podle potřeby podporováno formou přípravných či opakovacích kurzů v jazyce hostitelské země nebo v pracovním jazyce, s cílem pomoci jednotlivcům přizpůsobit se požadavkům trhu práce v rámci Společenství, získat konkrétní dovednosti a v souvislosti se získáním pracovních zkušeností zlepšit pochopení hospodářské a sociální kultury dané země;
17. "jednostranným" zahrnující jednu instituci;
18. "dvoustranným" zahrnující partnery ze dvou členských států;
19. "mnohostranným" zahrnující partnery z nejméně tří členských států.
Komise může považovat sdružení nebo jiné subjekty, jež mají členy ze tří nebo více členských států, za mnohostranné;
20. "partnerstvím" dvoustranná nebo mnohostranná dohoda mezi skupinou institucí nebo organizací v různých členských státech, jejímž účelem je provádění společných evropských činností v celoživotním učení;
21. "sítí" formální nebo neformální seskupení subjektů činných v konkrétní oblasti, oboru nebo odvětví celoživotního učení;
22. "projektem" činnost s definovaným výstupem společně prováděná formálním nebo neformálním seskupením organizací nebo institucí na základě spolupráce;
23. "koordinátorem projektu" organizace nebo instituce, která řídí provádění projektu mnohostranným seskupením;
24. "partnery projektu" organizace nebo instituce jiné než koordinátor, které tvoří mnohostranné seskupení;
25. "podnikem" každý podnik zapojený do hospodářské činnosti ve veřejném nebo soukromém sektoru bez ohledu na velikost, právní status nebo hospodářské odvětví, ve kterém působí, včetně sociálního hospodářství;
26. "sociálními partnery" se rozumí na vnitrostátní úrovni organizace zaměstnavatelů a pracujících v souladu s vnitrostátními právními předpisy nebo praxí, na úrovni Společenství pak organizace zaměstnavatelů a pracujících účastnící se sociálního dialogu na úrovni Společenství;
27. "poradenstvím" takové činnosti, jako jsou poskytování informací, hodnocení, orientace a konzultace, které mají pomáhat studujícím, školitelům a jiným pracovníkům při výběru vzdělávacích programů, programů odborné přípravy nebo pracovních příležitostí;
28. "šířením a využíváním výsledků" činnosti určené k zajištění toho, aby byly výsledky programu celoživotního učení a jeho předchůdců v širokém měřítku náležitě zkoumány, demonstrovány a prováděny;
29. "celoživotním učením" veškeré všeobecné vzdělávání, odborné vzdělávání a odborná příprava, neformální vzdělávání a informální učení v průběhu života, jejichž výsledkem je zdokonalení znalostí, dovedností a schopností v osobní, občanské, sociální nebo se zaměstnáním související perspektivě. Zahrnuje poskytování poradenských služeb.
Článek 3
Podprogramy
1. Odvětvové podprogramy jsou:
a) program Comenius, který je zaměřen na výukové a vzdělávací potřeby osob v předškolním a školním vzdělávání až po úroveň ukončení vyššího středního vzdělání a na instituce a organizace nabízející toto vzdělávání;
b) program Erasmus, který je zaměřen na výukové a vzdělávací potřeby všech osob ve formálním vysokoškolském vzdělávání a odborném vzdělávání a odborné přípravě na vysokoškolské úrovni bez ohledu na délku příslušného studia nebo kvalifikace a včetně doktorského studia a na instituce a organizace nabízející nebo podporující toto vzdělávání nebo přípravu;
c) program Leonardo da Vinci, který je zaměřen na výukové a vzdělávací potřebx všech osob účastnících se odborného vzdělávání a odborné přípravy na jiné než vysokoškolské úrovni a na instituce a organizace nabízející nebo podporující toto vzdělávání a přípravu;
d) program Grundtvig, který je zaměřen na výukové a vzdělávací potřeby osob ve všech formách dalšího vzdělávání a na instituce a organizace nabízející nebo podporujících toto vzdělávání.
2. Průřezový program se skládá z těchto čtyř hlavních činností:
a) spolupráce a inovace politik v oblasti celoživotního učení;
b) podpora studia jazyků;
c) rozvoj inovačního obsahu, služeb, pedagogik a postupů využívaných na základě informačních a komunikačních technologií v oblasti celoživotního učení;
d) šíření a využívání výsledků akcí podporovaných podle tohoto programu a předchozích souvisejících programů a výměna osvědčených postupů.
3. Program Jean Monnet podporuje instituce a činnosti v oblasti evropské integrace.
Zahrnuje tyto tři hlavní činnosti:
a) akci Jean Monnet;
b) provozní granty na podporu určených institucí zabývajících se otázkami souvisejícími s evropskou integrací;
c) provozní granty na podporu dalších evropských institucí a sdružení v oblasti vzdělávání a odborné přípravy.
Článek 4
Přístup k programu celoživotního učení
Program celoživotního učení je zaměřen na:
a) žáky, studenty, učně a účastníky dalšího vzdělávání;
b) učitele, školitele a jiné pracovníky účastnící se kteréhokoli aspektu celoživotního učení;
c) osoby na trhu práce;
d) instituce nebo organizace poskytující možnosti vzdělávání v souvislosti s programem celoživotního učení nebo v mezích jeho podprogramů;
e) osoby a subjekty zodpovědné za systémy a politiky týkající se kteréhokoli aspektu celoživotního učení na místní, regionální a celostátní úrovni;
f) podniky, sociální partnery a jejich organizace na všech úrovních, včetně obchodních organizací a obchodních a průmyslových komor;
g) subjekty poskytující poradenské, konzultační a informační služby související se všemi aspekty celoživotního učení;
h) sdružení pracující v oblasti celoživotního učení včetně sdružení studentů, učňů, žáků, učitelů, rodičů a účastníků dalšího vzdělávání;
i) výzkumná střediska a subjekty zabývající se otázkami celoživotního učení;
j) neziskové organizace, dobrovolné organizace, nevládní organizace .
Článek 5
Akce Společenství
1. V rámci programu celoživotního učení jsou podporovány tyto akce:
a) mobilita osob při celoživotním učení;
b) dvoustranná a mnohostranná partnerství;
c) mnohostranné projekty určené zejména na podporu kvality systémů vzdělávání a odborné přípravy formou předávání inovací na mezinárodní úrovni;
d) jednostranné a vnitrostátní projekty;
e) mnohostranné projekty a sítě;
f) pozorování a analýza politik a systémů v oblasti celoživotního učení, vytváření a pravidelné zlepšování referenčního materiálu včetně průzkumů, statistik, analýz a ukazatelů, opatření na podporu průhlednosti a uznávání kvalifikací a předchozího vzdělání, a opatření na podporu spolupráce v zajištění kvality;
g) provozní granty na úhradu některých provozních a správních nákladů institucí a sdružení činných v oblasti, kterou pokrývá program celoživotního učení;
h) další iniciativy zaměřené na podporu cílů programu celoživotního učení ("doprovodná opatření").
2. Podpora Společenství může být poskytována na přípravné návštěvy související s jakýmikoli akcemi uvedenými v tomto článku.
3. Komise může pořádat semináře, konference nebo schůzky, jež mohou usnadnit provádění programu celoživotního učení, vykonávat vhodnou informační a publikační činnost a činnost spočívající v šíření získaných poznatků a zvyšování povědomí o programu a rovněž může program sledovat a hodnotit.
4. Akce uvedené v tomto článku mohou být prováděny prostřednictvím výzev k podávání návrhů, výzev k podávání nabídek nebo přímo Komisí.
Článek 6
Úkoly Komise a členských států
1. Komise zajistí účinné a účelné provádění akcí Společenství podle programu celoživotního učení.
2. Členské státy
a) podniknou kroky nezbytné pro zajištění účinného fungování programu celoživotního učení na vnitrostátní úrovni a zapojí všechny strany zabývající se aspekty celoživotního učení v souladu s vnitrostátní praxí nebo právními předpisy;
b) zřídí nebo určí náležitou strukturu pro koordinované řízení provádění akcí programu celoživotního učení na vnitrostátní úrovni (vnitrostátní agentury) a tuto strukturu sledují, včetně rozpočtového řízení v souladu s čl. 54 odst. 2 písm. c) nařízení (ES, Euratom) č. 1605/2002 a článkem 38 nařízení (ES, Euratom) č. 2342/2002 a v souladu s těmito kritérii:
i) organizace zřízená nebo určená jako vnitrostátní agentura musí mít právní subjektivitu nebo být součástí subjektu, který právní subjektivitu má, a musí se řídit právem dotyčného členského státu.
Za vnitrostátní agenturu nelze určit ministerstvo;
ii) každá vnitrostátní agentura musí pro plnění svých úkolů disponovat dostatečným počtem pracovníků s odbornými a jazykovými schopnostmi, které jsou nutné pro práci v prostředí mezinárodní spolupráce v oblasti vzdělání a odborné přípravy;
iii) musí disponovat vhodnou infrastrukturou, zejména pokud se týká informačních a komunikačních technologií;
iv) musí disponovat vhodnou infrastrukturou, zejména pokud se týká informačních a komunikačních technologií;
v) musí být v rámci svého postavení schopna uplatňovat pravidla finančního řízení a smluvní podmínky stanovené na úrovni Společenství;
vi) musí nabízet odpovídající finanční záruky, vydané pokud možno orgánem veřejné moci, a její řídící kapacity musí být přiměřené míře prostředků Společenství, které bude spravovat;
c) nesou odpovědnost za to, že vnitrostátní agentury uvedené v písmenu b) řádně spravují úvěry, které na ně byly převedeny na podporu projektů,, a zejména nesou odpovědnost za to, že vnitrostátní agentury dodržují zásady průhlednosti a rovnosti zacházení, zabraňují dvojímu financování ve vztahu k dalším zdrojům prostředků Společenství, sledují projekty a vymáhají zpět veškeré prostředky, které jsou příjemci povinni vrátit;
d) podniknou nutné kroky pro zajištění odpovídajícího auditu a finančního dohledu nad vnitrostátními agenturami uvedenými v písmenu b) a zejména:
i) poskytnou Komisi před zahájením činnosti vnitrostátní agentury nezbytné záruky ohledně její existence a vhodnosti a dále záruky toho, že jsou v agentuře v souladu s pravidly řádného finančního řízení řádně používány příslušné postupy, řídicí systémy, účetní systémy a postupy zadávání zakázek a přidělování grantů;
ii) každý rok předloží Komisi prohlášení o zabezpečení spolehlivosti finančních systémů a postupů vnitrostátních agentur a řádného vedení jejich účetnictví;
e) v případě nesrovnalosti, nedbalosti nebo podvodu, který lze přičíst vnitrostátní agentuře zřízené nebo určené podle písmena b), kdy uvedená skutečnost vede k vzniku nároků Komise vůči vnitrostátní agentuře, které nejsou uspokojeny v plné výši, nesou odpovědnost za prostředky, které nejsou získány zpět;
f) na žádost Komise označí instituce či organizace poskytující možnosti vzdělávání nebo druhy takových institucí či organizací, jež by mohly být považovány za způsobilé pro účast v programu celoživotního učení na jejich území;
g) vyvinou úsilí k přijetí všech vhodných opatření pro odstranění právních a správních překážek řádného fungování programu celoživotního učení;
h) podniknou kroky k zajištění toho, aby k případné součinnosti s dalšími programy a finančními nástroji Společenství a s dalšími souvisejícími programy prováděnými v daném členském státě docházelo na vnitrostátní úrovni.
3. Komise ve spolupráci se členskými státy zajistí
a) přechod mezi akcemi prováděnými v rámci předchozích programů v oblasti vzdělávání, odporné přípravy a celoživotního učení a činnostmi, které mají být prováděny v rámci programu celoživotního učení;
b) dostatečnou ochranu finančních zájmů Společenství, zejména zavedením účinných, přiměřených a odrazujících opatření, správních kontrol a sankcí;
c) šíření informací, publicitu a návazné kroky týkající se akcí podporovaných v rámci programu celoživotního učení;
d) sběr, analýzu a zpracování dostupných údajů, jež jsou nezbytné pro měření výsledků a účinků programu a pro sledování a vyhodnocení činností uvedených v článku 15;
e) šíření výsledků předchozího kola vzdělávacích programů, programů odborné přípravy a programu celoživotního učení.
Článek 7
Účast třetích zemí
1. Program celoživotního učení je otevřen účasti:
a) zemí ESVO, které jsou členy EHP, v souladu s podmínkami stanovenými v Dohodě o EHP;
b) kandidátských zemí, které využívají předvstupní strategie v souladu s obecnými zásadami a obecnými podmínkami pro účast těchto zemí na programech Společenství, stanovenými v rámcových dohodách uzavřených s těmito zeměmi;
c) zemí západního Balkánu v souladu s postupy stanovenými s těmito zeměmi v návaznosti na rámcové dohody o jejich účasti na programech Společenství;
d) Švýcarské konfederace na základě dvoustranné dohody, která s ní bude uzavřena.
2. Hlavní činnost 1 programu Jean Monnet uvedená v čl. 3 odst. 3 písm. a) je otevřená také vysokoškolským institucím v jakékoli jiné třetí zemi.
3. Na třetí země účastnící se programu celoživotního učení se vztahují všechny povinnosti a všechny úkoly stanovené tímto rozhodnutím ve vztahu k členským státům.
Článek 8
Mezinárodní spolupráce
V rámci programu celoživotního učení a podle článku 9 může Komise spolupracovat se třetími zeměmi a s příslušnými mezinárodními organizacemi, zejména Radou Evropy, Organizací pro hospodářskou spolupráci a rozvoj (OECD) a Organizací OSN pro vzdělání, vědu a kulturu (UNESCO).
KAPITOLA II
Provádění programu celoživotního učení
Článek 9
Prováděcí opatření
1. Postupem podle čl. 10 odst. 2 Komise přijme opatření nezbytná pro provádění programu celoživotního učení týkající se:
a) ročního plánu práce včetně priorit;
b) ročních přídělů a rozdělení prostředků mezi podprogramy a v jejich rámci;
c) všeobecných pokynů pro provádění podprogramů (včetně rozhodnutí o povaze akcí, jejich trvání a úrovni financování), výběrových kritérií a postupů;
d) návrhů Komise týkajících se výběru žádostí o mnohostranné projekty a sítě podle čl. 33 odst. 1 písm. b) a c);
e) návrhů Komise týkajících se výběru žádostí o akce uvedené v čl. 5 odst. 1 písm. e), na něž se nevztahuje písmeno d) tohoto odstavce, a v čl. 5 odst. 1 písm. f), g) a h), pro něž podpora Společenství přesahuje částku 1 milion EUR;
f) definicí jednotlivých rolí a povinností Komise, členských států a vnitrostátních agentur ve vztahu k "postupu vnitrostátní agentury" stanovenému v příloze;
g) rozdělení prostředků mezi členskými státy pro akce, které budou řízeny "postupem vnitrostátní agentury" stanoveným v příloze;
h) opatření pro zajištění vnitřní soudržnosti v rámci programu celoživotního učení;
i) opatření pro sledování a vyhodnocování programu celoživotního učení a podprogramů a pro šíření a předávání výsledků;
2. Prováděcí opatření pro veškeré ostatní záležitosti, které nejsou uvedeny v odstavci 1, se přijímají postupem podle čl. 10 odst. 3.
Článek 10
Postup projednávání ve výboru
1. Komisi je nápomocen výbor (dále jen "výbor").
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 4 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES s ohledem na článek 8 zmíněného rozhodnutí.
Doba uvedená v čl. 4 odst. 3 rozhodnutí 1999/468/ES je dva měsíce.
3. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 3 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES s ohledem na článek 8 zmíněného rozhodnutí.
4. Výbor přijme svůj jednací řád.
5. Členské státy nemohou být zastupovány osobami zaměstnanými ve vnitrostátních agenturách uvedených v čl. 6 odst. 2 písm. b) nebo osobami, které nesou odpovědnost za jejich provoz.
Článek 11
Sociální partneři
1. Kdykoli je výbor konzultován v jakékoli záležitosti týkající se použití tohoto rozhodnutí v souvislosti s odborným vzděláváním a odbornou přípravou, mohou se zástupci sociálních partnerů jmenovaní Komisí na základě návrhů evropských sociálních partnerů podílet na práci výboru jako pozorovatelé.
Počet těchto pozorovatelů se rovná počtu zástupců členských států.
2. Pozorovatelé mají právo požádat, aby byl v zápisu ze schůze výboru uveden jejich postoj.
Článek 12
Horizontální politiky
Při provádění programu celoživotního učení je třeba věnovat náležitou pozornost k zajištění toho, aby program plně přispíval k podpoře horizontálních politik Společenství, a to zejména:
a) podporou zvyšování povědomí o významu kulturní a jazykové rozmanitosti v Evropě a o potřebě boje proti rasismu, předsudkům a xenofobii;
b) prováděním opatření pro studující se zvláštními potřebami a zejména podporou jejich zapojení do hlavního proudu vzdělávání a odborné přípravy;
c) podporou rovnosti žen a mužů a přispíváním k boji proti všem formám diskriminace založené na pohlaví, rase nebo etnickém původu, náboženském vyznání nebo světovém názoru, zdravotním postižení, věku nebo sexuální orientaci.
Článek 13
Soudržnost a doplňkovost s dalšími politikami
1. Komise ve spolupráci s členskými státy zajistí celkovou soudržnost a doplňkovost s pracovním programem "Vzdělávání a odborná příprava 2010" a s dalšími příslušnými politikami, nástroji a akcemi Společenství, zejména s těmi, jež se týkají oblasti kultury, médií, mládeže, výzkumu a rozvoje, zaměstnanosti, uznávání kvalifikací, podniků, životního prostředí, informačních a komunikačních technologií a statistického programu Společenství.
Komise ve spolupráci s členskými státy zajistí dobře fungující vazbu mezi programem celoživotního učení a programy a akcemi v oblasti vzdělávání a odborné přípravy prováděnými v rámci předvstupních nástrojů Společenství a jinou spoluprací s třetími zeměmi a příslušnými mezinárodními organizacemi.
2. Komise výbor pravidelně informuje o dalších významných iniciativách Společenství v oblasti celoživotního učení včetně spolupráce s třetími zeměmi a mezinárodními organizacemi.
3. Při provádění akcí v rámci programu celoživotního učení bere Komise i členské státy ohled na priority stanovené v integrovaných hlavních směrech pro zaměstnanost přijatých Radou jako součást lisabonského partnerství pro růst a zaměstnanost.
4. V partnerství s evropskými sociálními partnery Komise vyvine úsilí k rozvoji náležité koordinace mezi programem celoživotního učení a sociálním dialogem na úrovni Společenství včetně různých hospodářských odvětví.
5. Při provádění programu celoživotního učení Komise zajistí vhodnou pomoc Evropského střediska pro rozvoj odborného vzdělávání (Cedefop) v oblastech, které souvisí s jeho pravomocí, a v souladu s opatřeními stanovenými v nařízení Rady (EHS) č. 337/75 [17]. V případě potřeby může rovněž Komise zajistit podporu Evropské nadace odborného vzdělávání v rozsahu jejího pověření a v souladu s opatřeními stanovenými v nařízení Rady (EHS) č. 1360/90 [18].
6. Komise pravidelně informuje Poradní výbor pro odborné vzdělávání o příslušném pokroku v oblasti odborného vzdělávání a přípravy.
KAPITOLA III
Finanční ustanovení – Hodnocení
Článek 14
Financování
1. Orientační finanční krytí pro provádění tohoto rozhodnutí v období 7 let od 1. ledna 2007 se stanoví na 6200 milionů EUR [19].
Částky, které se v rámci tohoto krytí přidělují programům Comenius, Erasmus, Leonardo da Vinci a Grundtvig, nesmí být nižší, než je uvedeno v části B bodě 11 přílohy.
Tyto příděly může Komise změnit postupem podle čl. 10 odst.
2. Až 1 % přídělů programu celoživotního učení může být použito na podporu účasti v partnerství, projektech a sítích organizovaných v rámci programu celoživotního učení partnerů ze třetích zemí, kteří se neúčastní programu celoživotního učení na základě článku 7.
3. Roční rozpočtové položky schvaluje rozpočtový orgán v mezích finančního rámce.
Článek 15
Sledování a hodnocení
1. Komise ve spolupráci s členskými státy pravidelně sleduje a hodnotí program celoživotního učení v porovnání s jeho cíli.
2. Komise zajistí pravidelná nezávislá externí hodnocení programu celoživotního učení a pravidelně zveřejňuje statistické údaje o výsledcích sledování.
3. Při provádění programu celoživotního učení se zohlední výsledky sledování a hodnocení programu a předchozího kola vzdělávacích programů a programů odborné přípravy.
4. Členské státy předloží Komisi do 30. června 2010 zprávu o provádění programu celoživotního učení a do 30. června 2015 zprávu o jeho dopadu.
5. Komise předloží Evropskému parlamentu, Radě, Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů:
a) do 31. března 2011 průběžnou hodnotící zprávu o kvalitativních a kvantitativních aspektech provádění programu celoživotního učení včetně analýzy dosažených výsledků;
b) do 31. prosince 2011 sdělení o pokračování programu celoživotního učení;
c) do 31. března 2016 zprávu o následném hodnocení.
HLAVA II
PODPROGRAMY
KAPITOLA I
Program Comenius
Článek 16
Přístup k programu Comenius
V rámci programu celoživotního učení je program Comenius zaměřen na:
a) žáky v rámci školního vzdělávání až do ukončení vyššího středního vzdělání;
b) školy uvedené členskými státy;
c) učitele a jiné pracovníky v těchto školách;
d) sdružení, neziskové organizace, nevládní organizace a zástupce subjektů, které jsou zapojeny do školního vzdělávání;
e) osoby a subjekty odpovědné za organizaci a zajišťování vzdělávání na místní, regionální a celostátní úrovni;
f) výzkumná střediska a subjekty zabývající se otázkami celoživotního učení;
g) vysokoškolské instituce;
h) subjekty poskytující poradenské, konzultační a informační služby ohledně všech aspektů celoživotního učení.
Článek 17
Cíle programu Comenius
1. Kromě cílů programu celoživotního učení stanovených v článku 1 zahrnuje program Comenius tyto zvláštní cíle:
a) rozvíjet znalosti a porozumění mezi mladými lidmi a pedagogickými pracovníky ohledně rozmanitosti evropských kultur a jazyků a ohledně její hodnoty;
b) pomáhat mladým lidem získávat základní životní dovednosti a schopnosti nezbytné pro osobní rozvoj, pro budoucí zaměstnání a pro aktivní evropské občanství;
2. Operativní cíle programu Comenius jsou:
a) zlepšit kvalitu a zvýšit objem mobility žáků a pedagogických pracovníků v různých členských státech;
b) zlepšit kvalitu a zvýšit objem partnerství mezi školami v různých členských státech, aby se společných vzdělávacích činností během trvání programu zúčastnily alespoň 3 miliony žáků;
c) podporovat studium moderních cizích jazyků;
d) podporovat rozvoj inovačního obsahu, služeb, pedagogik a praxe založených na informačních a komunikačních technologií v oblasti celoživotního učení;
e) zvýšit kvalitu a evropský rozměr vzdělávání učitelů;
f) podporovat zlepšování pedagogických přístupů a vedení škol.
Článek 18
Akce programu Comenius
1. Program Comenius může podporovat tyto akce:
a) mobilitu osob uvedenou v čl. 5 odst. 1 písm. a). Při zajišťování nebo podpoře organizace této mobility se přijmou nezbytná přípravná opatření a věnuje se pozornost tomu, aby byl pro osoby využívající mobilitu zabezpečen přiměřený dohled, poradenství a podpora.
Tato mobilita může zahrnovat:
i) výměnu žáků a pracovníků;
ii) mobilitu žáků do škol a stáže pedagogických pracovníků ve školách nebo podnicích;
iii) účast učitelů a dalších pedagogických pracovníků na vzdělávacích kurzech;
iv) studijní a přípravné pobyty pro mobilitu, partnerství, projektové nebo síťové činnosti;
v) asistenční pobyty učitelů a potenciální učitelů.
b) rozvoj partnerství uvedených v čl. 5 odst. 1 písm. b) mezi
i) školami s cílem rozvoje společných vzdělávacích projektů pro žáky a jejich učitele ("partnerství škol v rámci programu Comenius"),
ii) organizacemi odpovědnými za všechna hlediska školního vzdělávání za účelem posílení meziregionální spolupráce včetně spolupráce příhraničních regionů ("regionální partnerství v rámci programu Comenius");
c) mnohostranné projekty uvedené v čl. 5 odst. 1 písm. e). Ty mohou zahrnovat projekty zaměřené na:
i) rozvoj, podporu a šíření osvědčených vzdělávacích postupů, včetně nových výukových metod nebo materiálů;
ii) rozvoj nebo výměnu zkušeností se systémy poskytujícími informace nebo poradenství zejména přizpůsobené studujícím, učitelům a jiným pracovníkům, kterých se týká program Comenius;
iii) rozvoj, podporu a šíření nových vzdělávacích kurzů pro učitele nebo jejich nového obsahu;
d) mnohostranné sítě uvedené v čl. 5 odst. 1 písm. e). Ty mohou zahrnovat sítě zaměřené na:
i) rozvoj vzdělávání v oboru nebo oblasti, ve kterých působí, k vlastnímu užitku a celkově ve prospěch vzdělávání;
ii) získávání a šíření příslušných osvědčených postupů a inovací;
iii) poskytování podpory obsahu pro projekty a partnerství vytvořené někým jiným;
iv) podporu rozvoje analýzy potřeb a jejího praktického využití ve školním vzdělávání;
e) další iniciativy zaměřené na podporu cílů programu Comenius uvedené v čl. 5 odst. 1 písm. h) ("doprovodná opatření").
2. O provozních podrobnostech akcí uvedených v odstavci 1 se rozhodne postupem podle čl. 10 odst. 2.
Článek 19
Částky přidělené programu Comenius
Alespoň 80 % z částek přidělených programu Comenius je věnováno podpoře mobility podle čl. 18 odst. 1 písm. a) a partnerstvím v rámci programu Comenius podle čl. 18 odst. 1 písm. b).
KAPITOLA II
Program Erasmus
Článek 20
Přístup k programu Erasmus
V rámci programu celoživotního učení je program Erasmus zaměřen na:
a) studenty a učně studující ve všech formách vysokoškolského vzdělávání a odborné přípravy;
b) vysokoškolské instituce uvedenéčlenskými státy;
c) učitele, školitele a jiné pracovníky v těchto institucích;
d) sdružení a zástupce subjektů, které jsou zapojeny do vysokoškolského vzdělávání, včetně příslušných sdružení studentů, vysokých škol a učitelů či a školitelů;
e) podniky, sociální partnery a další zástupce pracovního života;
f) veřejné a soukromé subjekty včetně neziskových a nevládních organizací, zodpovědné za organizaci a zajišťování vzdělávání a odborné přípravy na místní, regionální a celostátní úrovni;
g) výzkumná střediska a subjekty zabývající se otázkami celoživotního učení;
h) subjekty poskytující poradenské, konzultační a informační služby ohledně všech aspektů celoživotního učení.
Článek 21
Cíle programu Erasmus
1. Kromě cílů programu celoživotního učení stanovených v článku 1 zahrnuje program Erasmus tyto zvláštní cíle:
a) podporovat realizaci Evropského prostoru vysokoškolského vzdělávání;
b) posilovat přínos vysokoškolského vzdělávání a dalšího odborného vzdělávání inovačnímu procesu.
2. Operativní cíle programu Erasmus jsou:
a) zlepšit kvalitu a zvýšit objem mobility studentů a pedagogických pracovníků v rámci Evropy, a přispět tak k dosažení toho, aby se do roku 2012 zúčastnily mobility studentů podle programu Erasmus a programů, které mu předcházely, alespoň 3 miliony osob;
b) zlepšit kvalitu a zvýšit objem mnohostranné spolupráce mezi vysokoškolskými institucemi v Evropě;
c) zvýšit úroveň průhlednosti a slučitelnosti kvalifikací vysokoškolského vzdělávání a dalšího odborného vzdělávání získaných v Evropě;
d) zlepšit kvalitu a zvýšit objem spolupráce mezi vysokoškolskými institucemi a podniky;
e) usnadňovat rozvoj inovačních postupů v oblasti vzdělávání a odborné přípravy na vysokoškolské úrovni a jejich předávání včetně předávání z jedné zúčastněné země do dalších;
f) podporovat rozvoj inovačního obsahu, služeb, pedagogických postupů a praxe založených na informačních a komunikačních technologiích v oblasti celoživotního učení;
Článek 22
Akce programu Erasmus
1. Program Erasmus může podporovat tyto akce:
a) mobilitu osob uvedenou v čl. 5 odst. 1 písm. a). Tato mobilita může zahrnovat:
i) mobilitu studentů za účelem studia nebo odborné přípravy na vysokoškolských institucích v členských státech a stáže v podnicích, školicích střediscích, výzkumných střediscích nebo jiných organizacích;
ii) mobilitu pedagogických pracovníků vysokoškolských institucí za účelem výuky nebo odborné přípravy v zahraniční partnerské instituci;
iii) mobilitu jiných pracovníků vysokoškolských institucí a zaměstnanců podniků za účelem odborné přípravy nebo výuky;
iv) intenzivní programy Erasmus pořádané na mnohostranném základě.
Podporu mohou získat také domácí a hostitelské vysokoškolské instituce nebo podniky pro akce na zajištění kvality ve všech fázích opatření pro mobilitu, včetně přípravných a opakovacích jazykových kursů.
b) mnohostranné projekty uvedené v čl. 5 odst. 1 písm. e), zaměřené mimo jiné na inovace, pokusy a výměnu osvědčených postupů v oblastech uvedených ve zvláštních a operativních cílech;
c) mnohostranné sítě uvedené v čl. 5 odst. 1 písm. e), provozované asociacemi vysokoškolských institucí a představující oblast jednoho vědního oboru nebo oblast napříč vědními obory ("tematické sítě v rámci programu Erasmus"), které jsou zaměřeny na rozvoj nových studijních konceptů a schopností. Tyto sítě mohou také zahrnovat zástupce jiných veřejných subjektů nebo podniků či sdružení;
d) další iniciativy zaměřené na podporu cílů programu Erasmus uvedené v čl. 5 odst. 1 písm. h) ("doprovodná opatření").
2. Osoby účastnící se mobility podle odst. 1 písm. a) bodu i) ("studenti v rámci programu Erasmus") jsou:
a) studenti vysokoškolských institucí, kteří jsou zapsáni alespoň do druhého roku studia v rámci akce mobility programu Erasmus absolvují studijní období v jiném členském státě, bez ohledu na to, zda získali finanční podporu v rámci daného programu či nikoli. Tato období jsou plně uznávána podle interinstitucionálních dohod mezi vysílající a hostitelskou institucí. Hostitelské instituce těmto studentům neúčtují školné;
b) studenti zapsaní v programech Joint Masters (společný magisterský program) a účastnící se mobility;
c) studenti vysokoškolských institucí účastnící se stáží.
3. O provozních podrobnostech akcí uvedených v odstavci 1 se rozhodne postupem podle čl. 10 odst. 2.
Článek 23
Částky přidělené programu Erasmus
Alespoň 80 % z částek přidělených programu Erasmus je věnováno podpoře mobility podle čl. 22 odst. 1 písm. a).
KAPITOLA III
Program Leonardo da Vinci
Článek 24
Přístup k programu Leonardo da Vinci
V rámci programu celoživotního učení je program Leonardo da Vinci zaměřen na:
a) osoby účastnící se všech forem odborného vzdělávání a přípravy s výjimkou vysokoškolské úrovně;
b) osoby na trhu práce;
c) instituce nebo organizace poskytující možnosti vzdělávání v oblastech, na které se vztahuje program Leonardo da Vinci;
d) učitele, školitele a jiné pracovníky v těchto institucích nebo organizacích;
e) sdružení a zástupce subjektů, které jsou zapojeny do odborného vzdělávání a přípravy, včetně sdružení učňů, rodičů a učitelů;
f) podniky, sociální partnery a další zástupce pracovního života včetně obchodních komor a jiných obchodních organizací;
g) subjekty poskytující poradenské, konzultační a informační služby související se všemi aspekty celoživotního učení;
h) osoby a subjekty zodpovědné za systémy a politiky týkající se jakéhokoli aspektu odborného vzdělávání a přípravy na místní, regionální a celostátní úrovni;
i) výzkumná střediska a subjekty zabývající se otázkami celoživotního učení;
j) vysokoškolské instituce;
k) neziskové organizace, dobrovolné organizace, nevládní organizace.
Článek 25
Cíle programu Leonardo da Vinci
1. Kromě cílů programu celoživotního učení stanovených v článku 1 zahrnuje program Leonardo da Vinci tyto zvláštní cíle:
a) podporovat účastníky odborné přípravy a dalších vzdělávacích činností v získávání a používání vědomostí, dovedností a kvalifikací podporujících osobní rozvoj, zaměstnatelnost a účast na evropském trhu práce;
b) podporovat zvyšování kvality a inovace v systémech, institucích a postupech odborného vzdělávání a přípravy;
c) zvýšit přitažlivost odborného vzdělávání a přípravy a mobility pro zaměstnavatele a jednotlivce a usnadňovat mobilitu učňů.
2. Operativní cíle programu Leonardo da Vinci jsou:
a) zlepšit kvalitu a zvýšit objem mobility osob zapojených do počátečního odborného vzdělávání a přípravy a do další odborné přípravy v rámci Evropy, aby do ukončení programu celoživotního učení došlo k nárůstu stáží v podnicích alespoň na 80000 za rok;
b) zlepšit kvalitu a zvýšit objem spolupráce mezi institucemi nebo organizacemi poskytujícími možnosti vzdělávání, podniky, sociálními partnery a dalšími příslušnými subjekty v Evropě;
c) podporovat rozvoj inovačních postupů v oblasti odborného vzdělávání a přípravy na jiné než vysokoškolské úrovni a jejich předávání, včetně předávání z jedné zúčastněné země do dalších;
d) zlepšit průhlednost a uznávání kvalifikací a schopností, včetně kvalifikací a schopností získaných neformálním vzděláváním a informálním učením;
e) podporovat studium moderních cizích jazyků;
f) podporovat rozvoj inovačního obsahu, služeb, pedagogik a praxe založených na informačních a komunikačních technologiích v oblasti celoživotního učení;
Článek 26
Akce programu Leonardo da Vinci
1. Program Leonardo da Vinci může podporovat tyto akce:
a) mobilitu osob uvedenou v čl. 5 odst. 1 písm. a). Při zajišťování nebo podpoře organizace této mobility se přijmou nezbytná přípravná opatření, včetně jazykové přípravy, a zajistí se, aby byl pro osoby účastnící se mobility zabezpečen přiměřený dohled a podpora. Tato mobilita může zahrnovat:
i) mezinárodní stáže v podnicích nebo vzdělávacích institucích;
ii) stáže a výměny zaměřené na další profesní rozvoj školitelů a poradců a na osoby zodpovědné za zařízení odborné přípravy, plánování odborné přípravy a profesní poradenství v podnicích;
b) partnerství uvedená v čl. 5 odst. 1 písm. b) zaměřená na témata společného zájmu zúčastněných organizací;
c) mnohostranné projekty uvedené v čl. 5 odst. 1 písm. c), zejména projekty zaměřené na zdokonalení systémů odborné přípravy, a to zaměřením se na předávání inovací zahrnující jazykové, kulturní a právní přizpůsobení vnitrostátním potřebám inovačních výrobků a procesů vyvinutých v odlišných podmínkách;
d) mnohostranné projekty uvedené v čl. 5 odst. 1 písm. e), zaměřené na zdokonalení systémů odborné přípravy, a to zaměřením se na rozvoj inovací a osvědčených postupů;
e) tematické sítě odborníků a organizací uvedené v čl. 5 odst. 1 písm. e), pracující na konkrétních problémech týkajících se odborného vzdělávání a přípravy;
f) další iniciativy zaměřené na podporu cílů programu Leonardo da Vinci uvedené v čl. 5 odst. 1 písm. h) ("doprovodná opatření").
2. O provozních podrobnostech těchto akcí se rozhodne postupem podle čl. 10 odst. 2.
Článek 27
Částky přidělené programu Leonardo da Vinci
Alespoň 60 % z částek přidělených programu Leonardo da Vinci je věnováno podpoře mobility a partnerstvím podle čl. 26 odst. 1 písm. a) a b)
KAPITOLA IV
Program Grundtvig
Článek 28
Přístup k programu Grundtvig
V rámci programu celoživotního učení je program Grundtvig zaměřen na:
a) účastníky dalšího vzdělávání;
b) instituce nebo organizace poskytující možnosti vzdělávání dospělých;
c) učitele a jiné pracovníky v těchto institucích nebo organizacích;
d) instituce zapojené do počáteční nebo další odborné přípravy pracovníků působících v dalším vzdělávání;
e) sdružení a zástupce subjektů, které jsou zapojeny do dalšího vzdělávání, včetně sdružení studujících a učitelů;
f) subjekty poskytující poradenské, konzultační a informační služby týkající se všech aspektů celoživotního učení;
g) osoby a subjekty zodpovědné za systémy a politiky týkající se jakéhokoli aspektu dalšího vzdělávání na místní, regionální a celostátní úrovni;
h) výzkumná střediska a subjekty zabývající se otázkami celoživotního učení;
i) podniky;
j) neziskové organizace, dobrovolné organizace, nevládní organizace;
k) vysokoškolské instituce.
Článek 29
Cíle programu Grundtvig
1. Kromě cílů programu celoživotního učení stanovených v článku 1 zahrnuje program Grundtvig tyto zvláštní cíle:
a) reagovat na otázku vzdělávání stárnoucí populace v Evropě;
b) pomáhat zajišťovat dospělým osobám cesty ke zdokonalení znalostí a schopností;
2. Operativní cíle programu Grundtvig jsou:
a) zvýšit kvalitu a dostupnost mobility osob zapojených do dalšího vzdělávání v celé Evropě a zvýšit objem této mobility, aby do roku 2013 byla podporována mobilita alespoň 7000těchto osob ročně;
b) zlepšit kvalitu a zvýšit objem spolupráce mezi organizacemi zapojenými do dalšího vzdělávání v Evropě;
c) pomáhat osobám ze slabých sociálních skupin a osobám v okrajových sociálních podmínkách, zejména pak starším osobám a osobám, které skončily vzdělávání bez dosažení základní kvalifikace, aby získaly jiné příležitosti zapojit se do dalšího vzdělávání;
d) podporovat rozvoj inovačních postupů v dalším vzdělávání a jejich předávání, včetně předávání ze zemí účastnících se tohoto programu do jiných zemí;
e) podporovat rozvoj inovačního obsahu, služeb, pedagogik a praxe založených na informačních a komunikačních technologií v oblasti celoživotního učení;
f) zdokonalit pedagogické přístupy a řízení organizací zabývajících se dalším vzděláváním.
Článek 30
Akce programu Grundtvig
1. Program Grundtvig může podporovat tyto akce:
a) mobilitu osob uvedenou v čl. 5 odst. 1 písm. a). Při zajišťování nebo podpoře organizace této mobility se přijmou nezbytná přípravná opatření a zajistí se, aby byl pro osoby účastnící se mobility zabezpečen přiměřený dohled a podpora. Tato mobilita může zahrnovat návštěvy, asistenční pobyty a výměny účastníků formálního a neformálního dalšího vzdělávání, včetně odborné přípravy a profesního rozvoje pracovníků působících v dalším vzdělávání, a to především v součinnosti s partnerstvími a projekty;
b) partnerství uvedená v čl. 5 odst. 1 písm. b) ("studijní partnerství v rámci programu Grundtvig"), zaměřující se na témata společného zájmu zúčastněných organizací;
c) mnohostranné projekty uvedené v čl. 5 odst. 1 písm. e), zaměřené na zdokonalení systémů dalšího vzdělávání prostřednictvím rozvoje a předávání inovací a osvědčených postupů;
d) tematické sítě odborníků a organizací uvedené v čl. 5 odst. 1 písm. e) ("sítě programu Grundtvig"), pracující zejména na:
i) rozvoji dalšího vzdělávání v oboru, oblasti nebo aspektu řízení, se kterým souvisí;
ii) určování, zdokonalování a šíření významných osvědčených postupů a inovací;
iii) poskytování podpory obsahu pro projekty a partnerství vytvořené někým jiným a podporování vzájemné součinnosti mezi těmito projekty a partnerstvími;
iv) podporování rozvoje analýzy potřeb a zabezpečování jakosti v rámci dalšího vzdělávání.
e) další iniciativy zaměřené na podporu cílů programu Grundtvig uvedené v čl. 5 odst. 1 písm. h) ("doprovodná opatření").
2. O provozních podrobnostech akcí uvedených v odstavci 1 se rozhodne postupem podle čl. 10 odst. 2.
Článek 31
Částky přidělené programu Grundtvig
Alespoň 55 % z částek přidělených programu Grundtvig je věnováno podpoře mobility a partnerstvím podle čl. 30 odst. 1 písm. a) a b).
KAPITOLA V
Průřezový program
Článek 32
Cíle průřezového programu
1. Kromě cílů programu celoživotního učení stanovených v článku 1 zahrnuje průřezový program tyto zvláštní cíle:
a) podporovat evropskou spolupráci v oblastech pokrývajících dva či více odvětvových podprogramů;
b) podporovat kvalitu a průhlednost vzdělávacích systémů a systémů odborné přípravy členských států;
2. Operativní cíle průřezového programu jsou tyto:
a) podporovat rozvoj politiky a spolupráci v oblasti celoživotního učení na evropské úrovni, zejména v rámci Lisabonského procesu a pracovního programu "Vzdělávání a odborná příprava 2010", jakož i Boloňského a Kodaňského procesu a jejich následovníků;
b) zajistit dostatečný přísun srovnatelných údajů, statistik a analýz pro podchycení vývoje politiky celoživotního učení, jakož i sledovat pokrok v plnění cílů a úkolů celoživotního vzdělávání a určovat oblasti, kterým je třeba věnovat zvláštní pozornost;
c) podporovat studium jazyků a jazykovou rozmanitost v členských státech;
d) podporovat rozvoj inovačního obsahu, služeb, pedagogik a praxe založených na informačních a komunikačních technologií v oblasti celoživotního učení;
e) zajistit, aby výsledky programu celoživotního učení byly v širokém měřítku náležitě uznávány, demonstrovány a prováděny.
Článek 33
Akce průřezového programu
1. V rámci hlavní činnosti spolupráce a inovace v oblasti politiky celoživotního učení uvedené v čl. 3 odst. 2 písm. a) mohou být podporovány tyto akce:
a) mobilita osob uvedená v čl. 5 odst. 1 písm. a) včetně studijních pobytů odborníků a úředníků určených státními, regionálními nebo místními orgány, ředitelů vzdělávacích institucí, institucí odborné přípravy a poradenských služeb, jakož i služeb akreditace praxe a sociálních partnerů;
b) mnohostranné projekty uvedené v čl. 5 odst. 1 písm. e), zaměřené na přípravu a testování návrhů politik vytvořených na úrovni Společenství a inovace v celoživotním učení;
c) mnohostranné sítě uvedené v čl. 5 odst. 1 písm. e) složené z odborníků nebo institucí spolupracujících na otázkách politik. Tyto sítě mohou zahrnovat:
i) tematické sítě pracující na otázkách souvisejících s obsahem celoživotního učení nebo s metodikami a politikami celoživotního učení. Tyto sítě mohou sledovat, vyměňovat, určovat a analyzovat osvědčené postupy a inovace a podávat návrhy na lepší a širší používání těchto postupů v rámci členských států;
ii) fóra o strategických otázkách celoživotního učení;
d) sledování a analýza politik a systémů v oblasti celoživotního učení podle čl. 5 odst. 1 písm. f), které mohou zahrnovat:
i) studie a srovnávací výzkum;
ii) rozvoj ukazatelů a statistických průzkumů, včetně podpory práce v oblasti celoživotního učení ve spolupráci s Eurostatem;
iii) podpora provozu sítě Eurydice a financování evropské jednotky Eurydice zřízené Komisí;
e) akce na podporu průhlednosti a uznávání kvalifikací a schopností, včetně kvalifikací a schopností získaných neformálním vzděláváním a informálním učením, informací a poradenství o mobilitě pro studijní účely a spolupráce v zajišťování jakosti uvedené v čl. 5 odst. 1 písm. f), které mohou zahrnovat:
i) sítě organizací, které usnadňují mobilitu a uznávání, jako jsou Euroguidance a národní informační střediska pro akademické uznávání (NARIC);
ii) podporu pro nadnárodní webové služby, jako je Ploteus;
iii) činnosti v rámci iniciativy Europass podle rozhodnutí č. 2241/2004/ES.
f) další iniciativy uvedené v čl. 5 odst. 1 písm. h) ("doprovodná opatření"), včetně činností vzájemného učení zaměřených na podporu cílů hlavní činnosti uvedené v čl. 3 odst. 2 písm. a).
2. V rámci hlavní činnosti studia jazyků uvedené v čl. 3 odst. 2 písm. b) mohou být podporovány tyto akce zabývající se výukovými a vzdělávacími potřebami v souvislosti s více než jednou oblastí podprogramu:
a) mnohostranné projekty uvedené v čl. 5 odst. 1 písm. e), zaměřené mimo jiné na:
i) vývoj nových učebních materiálů pro studium jazyků, včetně on-line kurzů, a nástrojů pro jazykové testy;
ii) vývoj nástrojů a kurzů pro přípravu učitelů jazyků, školitelů a jiných pracovníků;
b) mnohostranné sítě uvedené v čl. 5 odst. 1 písm. e) v oblasti studia jazyků a jazykové rozmanitosti;
c) další iniciativy, které jsou v souladu s cíli programu celoživotního učení, uvedené v čl. 5 odst. 1 písm. h), včetně činností zaměřených na zatraktivnění studia jazyků pro studující prostřednictvím masmédií nebo marketingových, propagačních a informačních kampaní, jakož i konferencí, studií a vývoje statistických ukazatelů v oblasti studia jazyků a jazykové rozmanitosti.
3. V rámci hlavní činnosti týkající se informačních a komunikačních technologií uvedené v čl. 3 odst. 2 písm. c) mohou být podporovány tyto akce zabývající se výukovými a vzdělávacími potřebami v souvislosti s více než jednou oblastí podprogramu:
a) mnohostranné projekty uvedené v čl. 5 odst. 1 písm. e), zaměřené na vývoj a případně na šíření inovačních metod, obsahů, služeb a prostředí;
b) mnohostranné sítě uvedené v čl. 5 odst. 1 písm. e), zaměřené na sdílení a výměnu znalostí, zkušeností a osvědčených postupů;
c) další akce zaměřené na zlepšení politiky a praxe celoživotního učení uvedené v čl. 5 odst. 1 písm. f), které mohou zahrnovat mechanismy pro hodnocení, sledování, srovnávání, zlepšování kvality a analýzu trendů, pokud jde o technologie a pedagogiku.
4. V rámci hlavní činnosti šíření výsledků uvedené v čl. 3 odst. 2 písm. d) mohou být podporovány tyto akce:
a) jednostranné a vnitrostátní projekty uvedené v čl. 5 odst. 1 písm. d);
b) mnohostranné projekty uvedené v čl. 5 odst. 1 písm. e), zaměřené mimo jiné na:
i) podporu využívání a zavádění inovačních výrobků a procesů;
ii) podporu spolupráce mezi projekty prováděnými ve stejné oblasti;
iii) vývoj osvědčených postupů, pokud jde o metody šíření;
c) vytváření referenčního materiálu uvedeného v čl. 5 odst. 1 písm. f), cž může zahrnovat sběr příslušných statistických údajů a studií v oblasti šíření, využívání výsledků a výměny osvědčených postupů.
KAPITOLA VI
Program Jean Monnet
Článek 34
Přístup k programu Jean Monnet
V rámci programu celoživotního učení je program Jean Monnet zaměřen na:
a) studenty a výzkumné pracovníky v oblasti evropské integrace ve všech formách vysokoškolského vzdělávání na území Společenství a mimo něj;
b) vysokoškolské instituce ve Společenství i mimo něj uznávané ve svých zemích;
c) pedagogické a jiné pracovníky těchto institucí;
d) sdružení a zástupce subjektů, které jsou zapojeny do vzdělávání a odborné přípravy na území Společenství a mimo něj;
e) veřejné a soukromé subjekty zodpovědné za organizaci a poskytování vzdělávání a odbornou přípravu na místní, regionální a celostátní úrovni;
f) výzkumná střediska a subjekty zabývající se otázkami evropské integrace na území Společenství a mimo něj.
Článek 35
Cíle programu Jean Monnet
1. Kromě cílů programu celoživotního učení stanovených v článku 1 zahrnuje program Jean Monnet tyto zvláštní cíle:
a) podněcovat výukové a výzkumné činnosti a reflexi v oblasti studií evropské integrace;
b) podporovat existenci přiměřeného spektra institucí a sdružení zaměřených na otázky související s evropskou integrací a se vzděláváním a odbornou přípravou v evropské perspektivě.
2. Operativní cíle programu Jean Monnet jsou:
a) podněcovat vysokou kvalitu výuky, výzkumu a reflexe ve studiích evropské integrace ve vysokoškolských institucích na území Společenství a mimo něj;
b) zvyšovat znalosti a povědomí mezi specializovanými akademickými pracovníky a evropskými občany obecně o otázkách evropské integrace;
c) podporovat klíčové evropské instituce zabývající se otázkami evropské integrace;
d) podporovat existenci vysoce kvalitních evropských institucí a sdružení působících v oblasti vzdělávání a odborné přípravy.
Článek 36
Akce programu Jean Monnet
1. V rámci hlavní činnosti uvedené v čl. 3 odst. 3 písm. a) mohou být podporovány tyto akce:
a) jednostranné a národní projekty uvedené v čl. 5 odst. 1 písm. d), které mohou zahrnovat:
i) katedry Jean Monnet, centra excelence a výukové moduly;
ii) sdružení profesorů, jiných učitelů ve vysokoškolském vzdělávání a výzkumných pracovníků specializujících se na evropskou integraci;
iii) podporu pro mladé výzkumné pracovníky specializující se na studium evropské integrace;
iv) informační a výzkumné činnosti související se Společenstvím a zaměřené na podporu diskuse o procesu evropské integrace, jeho reflexe a znalostí o něm;
b) mnohostranné projekty a sítě uvedené v čl. 5 odst. 1 písm. e), které mohou zahrnovat podporu pro vytváření mnohostranných výzkumných skupin v oblasti evropské integrace.
2. V rámci hlavní činnosti uvedené v čl. 3 odst. 3 písm. b) mohou být přidělovány provozní granty uvedené v čl. 5 odst. 1 písm. g) na úhradu některých provozních a správních nákladů těchto institucí plnících cíle evropských zájmů:
a) Evropská univerzita v Brugách a Natolinu;
b) Evropský univerzitní institut ve Florencii;
c) Evropský institut veřejné správy v Maastrichtu;
d) Akademie evropského práva v Trevíru;
e) Evropská agentura pro rozvoj speciálního vzdělávání v Middelfartu;
f) Mezinárodní středisko evropského vzdělávání v Nice.
3. V rámci hlavní činnosti uvedené v čl. 3 odst. 3 písm. c) mohou být přidělovány provozní granty na uvedené v čl. 5 odst. 1 písm. g) na úhradu některých provozních a správních nákladů evropských institucí nebo sdružení činných v oblasti vzdělávání a odborné přípravy.
4. Granty mohou být přidělovány jednou ročně nebo opakovaně podle rámcové dohody o partnerství s Komisí.
Článek 37
Částky přidělované programu Jean Monnet
Alespoň 16 % z částek přidělených programu Jean Monnet je věnováno podpoře hlavní činnosti uvedené v čl. 3 odst. 3 písm. a), alespoň 65 % hlavní činnosti uvedené v čl. 3 odst. 3 písm. b) a alespoň 19 % hlavní činnosti uvedené v čl. 3 odst. 3 písm. c).
HLAVA III
PŘECHODNÁ A ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 38
Přechodné ustanovení
1. Akce, které byly zahájeny dne 31. prosince 2006 nebo před tímto datem na základě rozhodnutí 1999/382/ES, rozhodnutí č. 253/2000/ES, rozhodnutí č. 2318/2003/ES, rozhodnutí č. 791/2004/ES nebo rozhodnutí č. 2241/2004/ES, jsou řízeny v souladu s ustanoveními uvedených rozhodnutí, s tou výjimkou, že se výbory zřízené uvedenými rozhodnutími nahrazují výborem zřízeným článkem 10 tohoto rozhodnutí.
2. V souladu s článkem 18 nařízení (ES, Euratom) č. 1605/2002 mohou být položky odpovídající přiděleným příjmům z vrácení částek nesprávně vyplacených podle rozhodnutí 1999/382/ES, rozhodnutí č. 253/2000/ES, rozhodnutí č. 2318/2003/ES, rozhodnutí č. 791/2004/ES nebo rozhodnutí č. 2241/2004/ES dány k dispozici programu celoživotního učení.
Článek 39
Vstup v platnost
Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Společný postoj (ES) č. 16/2006
přijatý Radou dne 24. července 2006
s ohledem na přijetí směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/.../ES ze dne ... o službách na vnitřním trhu
(2006/C 967 E/01)
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 47 odst. 2 první a třetí větu a článek 55 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru [1],
s ohledem na stanovisko Výboru regionů [2],
v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy [3],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Evropské společenství usiluje o vytvoření ještě těsnějšího spojení mezi státy a národy Evropy a o zajištění hospodářského a sociálního pokroku. V souladu s čl.
14 odst. 2 Smlouvy zahrnuje vnitřní trh prostor bez vnitřních hranic, v němž je zajištěn volný pohyb služeb.
V souladu s článkem 43 Smlouvy je zajištěna svoboda usazování.
Článek 49 Smlouvy stanoví právo poskytovat služby v rámci Společenství.
Odstranění překážek rozvoje činností poskytování služeb mezi členskými státy má zásadní význam pro posílení integrace národů Evropy a pro podporu vyváženého a udržitelného hospodářského a sociálního pokroku.
Při odstraňování těchto překážek je nutné zajistit, aby rozvoj činností poskytování služeb přispíval ke splnění poslání stanoveného v článku 2 Smlouvy, kterým je podpora harmonického, vyváženého a udržitelného rozvoje hospodářských činností, vysoké úrovně zaměstnanosti a sociální ochrany, rovného zacházení pro muže a ženy, trvalého a neinflačního růstu, vysokého stupně konkurenceschopnosti a konvergence hospodářské výkonnosti, vysoké úrovně ochrany a zlepšování kvality životního prostředí, zvyšování životní úrovně a kvality života, hospodářské a sociální soudržnosti a solidarity mezi členskými státy v rámci celého Společenství.
(2) Konkurenceschopný trh služeb má zásadní význam pro podporu hospodářského růstu a tvorbu pracovních míst v Evropské unii.
V současnosti existují na vnitřním trhu četné překážky, které poskytovatelům, zvláště malým a středním podnikům, znemožňují rozšířit svou činnost za hranice svého státu a využívat vnitřního trhu v plné míře.
Tato skutečnost oslabuje celosvětovou konkurenceschopnost poskytovatelů z Evropské unie.
Volný trh, který členské státy nutí odstranit omezení v přeshraničním poskytování služeb a současně přispívá ke zvýšené průhlednosti a větší informovaností spotřebitelů, by spotřebitelům poskytl širší výběr a lepší služby za nižší ceny.
(3) Komise ve své zprávě o "Stavu vnitřního trhu služeb" sestavila soupis velkého počtu překážek, které brání rozvoji služeb mezi členskými státy nebo jejich rozvoj zpomalují, zvláště pak služeb poskytovaných malými a středními podniky, které v oblasti služeb převažují.
Zpráva dochází k závěru, že deset let po předpokládaném dotvoření vnitřního trhu stále existuje velká propast mezi vizí integrovaného hospodářství Evropské unie a realitou, v níž žijí evropští občané a poskytovatelé.
Překážky ovlivňují celou řadu činností poskytování služeb na všech stupních činnosti poskytovatelů a mají mnoho společných rysů včetně skutečnosti, že jejich původcem často bývá administrativní zátěž, právní nejistota spojená s přeshraniční činností a nedostatek vzájemné důvěry mezi členskými státy.
(4) Vzhledem k tomu, že služby jsou motorem hospodářského růstu a mají 70 % podíl na HDP a zaměstnanosti ve většině členských států, má tato roztříštěnost vnitřního trhu negativní vliv na celé evropské hospodářství, zvláště pak na konkurenceschopnost malých a středních podniků a pohyb pracovníků, a omezuje přístup spotřebitelů k rozmanitější nabídce služeb za konkurenceschopné ceny.
Je třeba zdůraznit, že odvětví služeb je klíčovým odvětvím zejména z hlediska zaměstnanosti žen, a že by tudíž ženy mohly mít velký prospěch z nových příležitostí, které dotvoření vnitřního trhu služeb nabízí.
Evropský parlament a Rada zdůraznily, že odstranění právních překážek vytvoření skutečného vnitřního trhu je prioritou pro dosažení cíle stanoveného na zasedání Evropské rady v Lisabonu ve dnech 23. a 24. března 2000, kterým je zlepšení zaměstnanosti a sociální soudržnosti a dosažení udržitelného hospodářského růstu, což umožní vytvořit z Evropské unie do roku 2010 nejkonkurenceschopnější a nejdynamičtější znalostní ekonomiku na světě s větším počtem lepších pracovních míst.
Odstranění těchto překážek za současného zajištění pokrokového evropského sociálního modelu je tedy základní podmínkou pro překonání obtíží při uskutečňování lisabonské strategie a pro oživení evropského hospodářství, zejména z hlediska zaměstnanosti a investic.
Je proto třeba dotvořit vnitřní trh služeb a zajistit patřičnou rovnováhu mezi otevíráním trhu a zachováním veřejných služeb, sociálních práv a práv spotřebitelů.
(5) Je proto nutné odstranit překážky bránící poskytovatelům ve svobodě usazování v členských státech a překážky bránící volnému pohybu služeb mezi členskými státy, jakož i zajistit příjemcům a poskytovatelům právní jistotu nutnou pro praktické uplatňování těchto dvou základních svobod Smlouvy.
Vzhledem k tomu, že překážky na vnitřním trhu služeb mají vliv na hospodářské subjekty, které usilují o usazení v jiných členských státech, i na subjekty poskytující službu v jiném členském státě, aniž by tam byly usazeny, je nutné umožnit poskytovatelům rozvíjet jejich činnosti poskytování služeb v rámci vnitřního trhu buď tím, že se usadí v jiném členském státě, nebo tím, že využijí volný pohyb služeb.
Poskytovatelé by měli mít možnost volby mezi těmito dvěma svobodami v závislosti na své strategii růstu v každém členském státě.
(6) Tyto překážky nelze odstranit pouhým spoléháním se na přímé použití článků 43 a 49 Smlouvy, neboť na jedné straně by jejich řešení případ od případu prostřednictvím řízení pro nesplnění povinnosti proti dotyčným členským státům bylo pro vnitrostátní orgány i orgány Společenství zvláště po rozšíření velmi složité, a na straně druhé odstranění velkého množství překážek vyžaduje předchozí koordinaci vnitrostátních právních soustav, včetně zavedení správní spolupráce.
Jak uznaly Evropský parlament a Rada, dotvoření skutečného vnitřního trhu služeb umožňuje legislativní nástroj Společenství.
(7) Tato směrnice stanoví obecný právní rámec prospěšný pro širokou řadu služeb, přičemž zohledňuje odlišnosti každého druhu činnosti nebo profese a příslušného systému jejich regulace.
Tento rámec je založen na dynamickém a výběrovém přístupu, jenž spočívá v první řadě v odstranění překážek, které je možno odstranit urychleně, a v ostatních případech v zahájení procesu hodnocení, konzultací a doplňující harmonizace konkrétních otázek, který umožní postupnou a koordinovanou modernizaci vnitrostátních regulačních systémů pro činnosti poskytování služeb, jež je nezbytná pro dosažení skutečného vnitřního trhu služeb do roku 2010.
Měl by být stanoven vyvážený soubor opatření zahrnujících cílenou harmonizaci, správní spolupráci, ustanovení o volném pohybu služeb a pobídky pro vypracovávání kodexů chování pro řešení určitých problémů.
Tato koordinace vnitrostátních legislativních režimů by měla zajistit vysoký stupeň právní integrace v rámci Společenství a vysokou úroveň ochrany cílů obecného zájmu, zvláště ochrany spotřebitele, která je nezbytná pro vytvoření důvěry mezi členskými státy.
Tato směrnice také přihlíží k dalším cílům obecného zájmu, včetně ochrany životního prostředí, veřejné bezpečnosti a veřejného zdraví a potřeby zajistit soulad s pracovním právem.
(8) Ustanovení této směrnice týkající se svobody usazování a volného pohybu služeb by se měla použít pouze tehdy, jsou-li dotyčné činnosti otevřeny hospodářské soutěži, aby tato ustanovení členským státům neukládala povinnost liberalizovat služby obecného hospodářského zájmu nebo privatizovat veřejné subjekty, které tyto služby poskytují, nebo zrušit stávající monopoly pro jiné činnosti nebo pro určité distribuční služby.
(9) Tato směrnice se vztahuje pouze na požadavky, které se dotýkají přístupu k činnosti poskytování služeb nebo jejího výkonu.
Nevztahuje se tudíž na požadavky, jako jsou pravidla silničního provozu, pravidla týkající se výstavby nebo využívání půdy a územního plánování, stavební normy nebo správní sankce ukládané za nedodržení pravidel, která konkrétně neupravují činnost poskytování služeb ani se jí konkrétně nedotýkají, avšak která musí poskytovatelé při výkonu své výdělečné činnosti dodržovat stejným způsobem jako jednotlivci jednající jako soukromé osoby.
(10) Tato směrnice se netýká požadavků, které se vztahují na přístup určitých poskytovatelů k prostředkům z veřejných zdrojů.
K těmto požadavkům patří zejména požadavky stanovující podmínky, za kterých jsou poskytovatelé oprávněni získat prostředky z veřejných zdrojů, včetně zvláštních smluvních podmínek, zvláště pak norem kvality, které musí být dodržovány jako podmínka pro získání těchto prostředků, např. za sociální služby.
(11) Tato směrnice nezasahuje do opatření přijatých členskými státy v souladu s právními předpisy Společenství, které se týkají ochrany nebo podpory kulturní a jazykové rozmanitosti a plurality sdělovacích prostředků, včetně jejich financování.
Tato směrnice nebrání členským státům v tom, aby uplatňovaly svá základní pravidla a zásady týkající se svobody tisku a svobody projevu.
Tato směrnice se nedotýká právních předpisů členských států zakazujících diskriminaci na základě státní příslušnosti nebo takových důvodů, které jsou uvedeny v článku 13 Smlouvy.
(12) Cílem této směrnice je vytvořit právní rámec pro zajištění svobody usazování a volného pohybu služeb mezi členskými státy, přičemž směrnicí není harmonizováno ani dotčeno trestní právo.
Členské státy by však neměly mít možnost omezovat volný pohyb služeb uplatňováním trestněprávních předpisů, které se konkrétně dotýkají přístupu k činnosti poskytování služeb nebo jejího výkonu, a obcházet tak pravidla stanovená v této směrnici.
(13) Je rovněž důležité, aby tato směrnice plně respektovala iniciativy Společenství založené na článku 137 Smlouvy, aby bylo dosaženo cílů stanovených v článku 136 Smlouvy ohledně podpory zaměstnanosti a zlepšování životních a pracovních podmínek.
(14) Tato směrnice se nedotýká pracovních podmínek a podmínek zaměstnávání, včetně maximální délky pracovní doby a minimální doby odpočinku, minimální délky placené dovolené za kalendářní rok, minimální mzdy a ochrany zdraví, bezpečnosti a hygieny při práci, jež členské státy uplatňují v souladu s právem Společenství, ani vztahů mezi sociálními partnery, včetně práva vyjednávat a uzavírat kolektivní smlouvy, práva na stávku a protestní akce v kolektivním vyjednávání podle vnitrostátních právních předpisů a postupů, které jsou v souladu s právem Společenství, ani se nevztahuje na služby poskytované agenturami na zprostředkování dočasné práce.
Touto směrnicí nejsou dotčeny právní předpisy členských států týkající se sociálního zabezpečení.
(15) Tato směrnice respektuje výkon základních práv použitelných v členských státech a uznávaných v Listině základních práv Evropské unie a doprovodných vysvětlujících poznámek upravujících výklad této listiny z hlediska souladu se základními svobodami stanovenými v článcích 43 a 49 Smlouvy.
Tato základní práva zahrnují právo na protestní akce v kolektivním vyjednávání podle vnitrostátních právních předpisů a postupů, které jsou v souladu s právem Společenství.
(16) Tato směrnice se týká pouze poskytovatelů, kteří jsou usazeni v některém členském státě, a nezahrnuje vnější aspekty.
Netýká se jednání o obchodu službami v rámci mezinárodních organizací, zejména v rámci Všeobecné dohody o obchodu službami (GATS).
(17) Tato směrnice se vztahuje pouze na služby, které jsou poskytovány za hospodářské protiplnění.
Na služby obecného zájmu se nevztahuje definice v článku 50 Smlouvy, a proto tyto služby nespadají do oblasti působnosti této směrnice.
Služby obecného hospodářského zájmu jsou služby poskytované za hospodářské protiplnění, a proto spadají do oblasti působnosti této směrnice.
Avšak některé služby obecného hospodářského zájmu, jako například služby v oblasti dopravy, jsou z oblasti působnosti této směrnice vyloučeny a na některé další služby obecného hospodářského zájmu, jako například ty, které mohou existovat v oblasti poštovních služeb, se vztahuje výjimka z ustanovení o volném pohybu služeb podle této směrnice.
Tato směrnice se nezabývá financováním služeb obecného hospodářského zájmu a nevztahuje se na režimy podpor poskytovaných členskými státy, zejména v sociální oblasti, v souladu s pravidly Společenství týkajícími se hospodářské soutěže.
Tato směrnice se nezabývá následnými kroky v návaznosti na bílou knihu Komise o službách obecného zájmu.
(18) Finanční služby by měly být z oblasti působnosti této směrnice vyloučeny, neboť tyto činnosti jsou předmětem zvláštních právních předpisů Společenství, které jsou, stejně jako tato směrnice, zaměřeny na dosažení skutečného vnitřního trhu služeb.
V důsledku toho by toto vyloučení mělo zahrnovat všechny finanční služby jako bankovnictví, úvěry, pojištění včetně zajištění, zaměstnanecké nebo osobní důchody, cenné papíry, investiční fondy, platby a investiční poradenství, včetně služeb uvedených v příloze I směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/48/ES ze dne 14. června 2006 o přístupu k činnosti úvěrových institucí a o jejím výkonu [4].
(19) Vzhledem k tomu, že v roce 2002 byl přijat soubor legislativních nástrojů týkajících se sítí a služeb elektronických komunikací, jakož i s nimi souvisejících zdrojů a služeb, který stanovil regulační rámec pro usnadnění přístupu k těmto činnostem v rámci vnitřního trhu, zejména odstraněním většiny jednotlivých povolovacích režimů, je nutné z oblasti působnosti této směrnice vyjmout otázky upravené těmito nástroji.
(20) Pokud jde o služby elektronických komunikací, které jsou upraveny směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2002/19/ES ze dne 7. března 2002 o přístupu k sítím elektronických komunikací a přiřazeným zařízením a o jejich vzájemném propojení (přístupová směrnice) [5], směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2002/20/ES ze dne 7. března 2002 o oprávnění pro sítě a služby elektronických komunikací (autorizační směrnice) [6], směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2002/21/ES ze dne 7. března 2002 o společném předpisovém rámci pro sítě a služby elektronických komunikací (rámcová směrnice) [7], směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2002/22/ES ze dne 7. března 2002 o univerzální službě a právech uživatelů týkajících se sítí a služeb elektronických komunikací (směrnice o univerzální službě) [8] a směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2002/58/ES ze dne 12. července 2002 o zpracování osobních údajů a ochraně soukromí v odvětví elektronických komunikací (směrnice o soukromí a elektronických komunikacích) [9], měly by být z oblasti působnosti této směrnice vyloučeny nejen otázky, kterými se uvedené směrnice konkrétně zabývají, ale také záležitosti, u nichž uvedené směrnice výslovně ponechávají možnost, aby členské státy přijaly určitá opatření na vnitrostátní úrovni.
(21) Z oblasti působnosti této směrnice by měly být vyloučeny dopravní služby včetně městské dopravy, taxislužby, sanitních služeb a přístavních služeb.
(22) Vyloučení zdravotní péče z oblasti působnosti této směrnice by se mělo týkat zdravotních a farmaceutických služeb, které poskytují odborní zdravotničtí pracovníci pacientům za účelem posuzování, udržování a obnovování jejich zdravotního stavu, jsou-li tyto činnosti v členských státech, v nichž jsou tyto služby poskytovány, vyhrazeny pro regulovaná zdravotnická povolání.
(23) Touto směrnicí není dotčena úhrada nákladů na zdravotní péči poskytnutou v jiném členském státě, než je stát, v němž má příjemce péče bydliště.
Soudní dvůr se touto záležitostí již mnohokrát zabýval a uznal práva pacientů.
Je důležité, aby se tato otázka řešila i v dalším právním nástroji Společenství s cílem dosáhnout větší právní jistoty a jasnosti, a to v míře, do jaké se touto otázkou nezabývá nařízení Rady (EHS) č. 1408/71 ze dne 14. června 1971 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby, osoby samostatně výdělečně činné a jejich rodinné příslušníky pohybující se v rámci Společenství [10].
(24) Z oblasti působnosti této směrnice by měly být rovněž vyloučeny audiovizuální služby bez ohledu na způsob přenosu, a to i v rámci kin.
Dále by se tato směrnice neměla vztahovat na podpory poskytované členskými státy v audiovizuálním odvětví, které jsou upraveny pravidly Společenství týkajícími se hospodářské soutěže.
(25) Z oblasti působnosti této směrnice by měly být vyloučeny hazardní hry včetně loterií a sázkových her vzhledem ke zvláštní povaze těchto činností, která vyžaduje, aby členské státy prováděly politiky v oblasti veřejného pořádku a ochrany spotřebitele.
(26) Touto směrnicí není dotčeno použití článku 45 Smlouvy.
(27) Tato směrnice by se neměla vztahovat na sociální služby v oblasti bydlení, péče o děti a podpory rodin a osob v nouzi, které jsou poskytovány státem na celostátní, regionální nebo místní úrovni, poskytovateli pověřenými státem nebo charitativními organizacemi uznanými za takové státem s cílem zajistit podporu osobám, které se trvale nebo dočasně nacházejí ve stavu nouze z důvodů nedostatečného rodinného příjmu či plné nebo částečné nesamostatnosti, a osobám, kterým hrozí riziko, že se ocitnou na okraji společnosti.
Tyto služby jsou nezbytné pro zaručení základních práv na lidskou důstojnost a čest a jsou vyjádřením zásad sociální soudržnosti a solidarity a neměly by být touto směrnicí dotčeny.
(28) Tato směrnice se nezabývá financováním sociálních služeb ani s nimi souvisejícím systémem podpor.
Nejsou jí také dotčena kritéria nebo podmínky, kterými se členské státy snaží zajistit, aby sociální služby účinně plnily svou funkci ve prospěch veřejného zájmu a sociální soudržnosti.
Touto směrnicí by navíc neměla být dotčena zásada univerzální služby v oblasti sociálních služeb členských států.
(29) S ohledem na skutečnost, že Smlouva stanoví zvláštní právní základy pro otázky týkající se zdanění, a s ohledem na nástroje Společenství, které již v dané oblasti byly přijaty, je nezbytné vyloučit oblast daní z působnosti této směrnice.
(30) V současnosti již existuje rozsáhlý soubor právních předpisů Společenství týkajících se činností poskytování služeb.
Tato směrnice je založena na acquis Společenství a doplňuje ho.
Mezi touto směrnicí a jinými nástroji Společenství byly zjištěny rozpory, na něž tato směrnice reaguje, mimo jiné pomocí výjimek.
Je však nezbytné stanovit pravidlo pro jakékoliv zbývající a mimořádné případy rozporu mezi touto směrnicí a jiným nástrojem Společenství.
Existence takového rozporu by měla být určena v souladu s pravidly Smlouvy týkajícími se práva usazování a volného pohybu služeb.
(31) Tato směrnice je v souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2005/36/ES ze dne 7. září 2005 o uznávání odborných kvalifikací [11], která jí není dotčena.
Tato směrnice se zabývá jinými otázkami než těmi, které souvisejí s odbornými kvalifikacemi, například pojištěním profesní odpovědnosti, obchodními sděleními, víceoborovými činnostmi a správním zjednodušením.
Pokud jde o dočasné přeshraniční poskytování služeb, výjimka z ustanovení o volném pohybu služeb v této směrnici zajišťuje, že hlava II o volném pohybu služeb směrnice 2005/36/ES není dotčena.
Proto žádné opatření použitelné podle uvedené směrnice v členském státě, v němž je služba poskytována, není dotčeno ustanovením o volném pohybu služeb.
(32) Tato směrnice je v souladu s právními předpisy Společenství týkajícími se ochrany spotřebitele, jako je směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/29/ES ze dne 11. května 2005 o nekalých obchodních praktikách vůči spotřebitelům na vnitřním trhu (směrnice o nekalých obchodních praktikách) [12] a nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2006/2004 ze dne 27. října 2004 o spolupráci mezi vnitrostátními orgány příslušnými pro vymáhání dodržování zákonů na ochranu zájmů spotřebitele (nařízení o spolupráci v oblasti ochrany spotřebitele) [13].
(33) Služby, na něž se vztahuje tato směrnice, se týkají širokého spektra neustále se vyvíjejících činností, včetně služeb poskytovaných podnikům, jako jsou manažerské poradenské služby, certifikace a testování, správa budov včetně údržby kanceláří, reklama, služby náboru pracovníků, a služby obchodních zástupců.
Zahrnuty jsou i služby poskytované jak podnikům, tak i spotřebitelům, jako například právní nebo daňové poradenství, služby v oblasti nemovitostí, jako například realitní kanceláře, stavebnictví včetně služeb architektů, distribuční odvětví, organizace veletrhů, pronájem vozidel, a cestovní kanceláře.
Zahrnuty jsou také služby poskytované spotřebitelům, například služby v oblasti cestovního ruchu včetně služeb turistických průvodců, služby pro volný čas, sportovní střediska a zábavní parky, a nejsou-li z oblasti působnosti směrnice vyloučeny, podpůrné služby pro domácnosti, například péče o starší občany.
Uvedené činnosti mohou zahrnovat služby vyžadující blízkost poskytovatele a příjemce, služby vyžadující přesun příjemce nebo poskytovatele, jakož i služby, které mohou být poskytovány na dálku včetně služeb poskytovaných přes internet.
(34) Podle judikatury Soudního dvora musí být posouzení toho, zda určité činnosti, zejména činnosti financované z veřejných prostředků nebo poskytované veřejnými subjekty, představují "službu", provedeno případ od případu s ohledem na všechny jejich vlastnosti, zejména pak na způsob jejich poskytování, organizace a financování v dotyčném členském státě.
Soudní dvůr došel k závěru, že podstatným znakem úplaty je skutečnost, že představuje protiplnění za dotyčné služby, a uznal, že v případě činností prováděných bez protiplnění státem nebo z pověření státem v rámci jeho povinností v sociální, kulturní, vzdělávací a soudní oblasti, jako jsou kursy poskytované v rámci vnitrostátního vzdělávacího systému nebo správa systémů sociálního zabezpečení, které nejsou spojeny s hospodářskou činností, charakteristický znak úplaty chybí.
Úhrada poplatku příjemci, například školné nebo zápisné hrazené studenty za účelem určitého příspěvku na úhradu provozních nákladů systému, sama o sobě úplatu nepředstavuje, neboť daná služba je stále v zásadě financována z veřejných zdrojů.
Na tyto činnosti se tedy nevztahuje definice "služby" v článku 50 Smlouvy, a nespadají proto do oblasti působnosti této směrnice.
(35) Neziskové zájmové sportovní činnosti mají značný společenský význam.
Jejich poslání je často plně zaměřeno na oblast sociální a na oblast trávení volného času.
Nepředstavují tudíž hospodářské činnosti ve smyslu práva Společenství a neměly by spadat do oblasti působnosti této směrnice.
(36) Pojetí "poskytovatele" by mělo zahrnovat každou fyzickou osobu, která je státním příslušníkem členského státu, nebo každou právnickou osobu, jež se v členském státě zabývá činností poskytování služeb a využívá tak svobody usazování nebo volného pohybu služeb. Pojetí poskytovatele by proto nemělo být omezeno pouze na přeshraniční poskytování služeb v rámci volného pohybu služeb, ale mělo by zahrnovat také případy, kdy se hospodářský subjekt usadí v některém členském státě, aby tam rozvíjel své činnosti poskytování služeb.
Na straně druhé by pojetí poskytovatele nemělo zahrnovat případy poboček zřízených v některém členském státě společnostmi ze třetích zemí, protože podle článku 48 Smlouvy mohou svobody usazování a volného pohybu služeb využívat pouze společnosti založené v souladu s právními předpisy některého členského státu, které mají své sídlo, ústřední správu nebo hlavní provozovnu uvnitř Společenství.
Pojetí "příjemce" by mělo rovněž zahrnovat státní příslušníky třetích zemí, kteří již využívají práv, jež jim byla udělena na základě předpisů Společenství, mezi něž patří nařízení (EHS) č. 1408/71, směrnice Rady 2003/109/ES ze dne 25. listopadu 2003 o právním postavení státních příslušníků třetích zemí, kteří jsou dlouhodobě pobývajícími rezidenty [14], nařízení Rady (ES) č.
859/2003 ze dne 14. května 2003, kterým se působnost nařízení (EHS) č. 1408/71 a nařízení (EHS) č.
574/72 rozšiřuje na státní příslušníky třetích zemí, na které se tato nařízení dosud nevztahují pouze z důvodu jejich státní příslušnosti [15] a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/38/ES ze dne 29. dubna 2004 o právu občanů Unie a jejich rodinných příslušníků svobodně se pohybovat a pobývat na území členských států [16]. Kromě toho mohu členské státy rozšířit pojetí příjemce na další státní příslušníky třetích zemí, kteří jsou na jejich území přítomni.
(37) Místo, kde je poskytovatel usazen, by mělo být určeno v souladu s judikaturou Soudního dvora, podle kterého zahrnuje pojetí usazení skutečný výkon hospodářské činnosti prostřednictvím stálé provozovny na dobu neurčitou.
Tento požadavek může být rovněž splněn, jestliže je společnost založena na dobu určitou nebo jestliže si pronajme budovu či zařízení, jejichž prostřednictvím svou činnost vykonává.
Může být rovněž splněn, jestliže členský stát uděluje povolení k poskytování určitých služeb pouze na omezenou dobu.
Usazení nemusí mít formu dceřiné společnosti, pobočky nebo zastoupení, ale může představovat kancelář řízenou vlastními zaměstnanci poskytovatele nebo osobou, která je nezávislá, avšak zmocněná jednat trvale jménem daného podniku, jak by tomu bylo v případě zastoupení.
Podle této definice, která vyžaduje skutečný výkon hospodářské činnosti v místě usazení poskytovatele, se za usazení nepovažuje pouhá poštovní schránka.
Pokud je poskytovatel usazen na více místech, je důležité určit místo usazení, z něhož je daná služba poskytována.
Pokud je u více míst usazení obtížné určit, z kterého z nich je daná služba poskytována, mělo by tímto místem usazení být místo, kde se nachází centrum činností poskytovatele týkajících se této konkrétní služby.
(38) Pojetí "právnických osob" podle ustanovení Smlouvy týkajících se usazení ponechává hospodářským subjektům možnost volby právní formy, kterou považují za vhodnou pro výkon své činnosti.
"Právnickými osobami" ve smyslu Smlouvy se tedy rozumí všechny subjekty, které byly založeny podle práva členského státu nebo se tímto právem řídí, a to bez ohledu na jejich právní formu.
(39) Pojetí "povolovacího režimu" by mělo mimo jiné zahrnovat správní postupy pro udělování povolení, licencí, souhlasů nebo koncesí a také povinnost být za účelem způsobilosti k výkonu činnosti registrován jako člen profesní organizace nebo být zapsán v registru, rejstříku nebo databázi, být oficiálně jmenován do orgánu nebo získat průkaz, který dokazuje příslušnost k určité profesi.
Povolení mohou být udělována nejen formálním rozhodnutím, ale také implicitním rozhodnutím vyplývajícím například ze skutečnosti, že se příslušný orgán nevyjádřil, nebo ze skutečnosti, že zúčastněná strana musí vyčkat na potvrzení o přijetí prohlášení, aby mohla zahájit danou činnost nebo aby se uvedená činnost stala zákonnou.
(40) Pojetí "naléhavých důvodů obecného zájmu", na které odkazují některá ustanovení této směrnice, bylo rozvinuto Soudním dvorem v jeho judikatuře týkající se článků 43 a 49 Smlouvy a může se vyvíjet i dále.
V tomto pojetí, jak jej uznává judikatura Soudního dvora, jsou zahrnuty přinejmenším tyto důvody: veřejný pořádek, veřejná bezpečnost a ochrana veřejného zdraví ve smyslu článků 46 a 55 Smlouvy; zachování pořádku ve společnosti; cíle sociální politiky; ochrana příjemců služeb; ochrana spotřebitele; ochrana pracovníků včetně sociální ochrany pracovníků; dobré životní podmínky zvířat; zachování finanční rovnováhy systému sociálního zabezpečení; zamezení podvodům; zamezení nekalé soutěži; ochrana životního prostředí a městského prostředí včetně územního plánování; ochrana věřitelů; zabezpečení řádného fungování justice; bezpečnost silničního provozu; ochrana duševního vlastnictví; cíle kulturní politiky včetně zabezpečení svobody projevu různých složek, zejména pokud jde o sociální, kulturní, náboženské a filozofické hodnoty společnosti; potřeba zajistit vysokou úroveň vzdělávání, zachování rozmanitosti tisku a podpora národního jazyka; zachování národního historického a uměleckého dědictví a veterinární politika.
(41) Pojetí "veřejného pořádku" zahrnuje podle výkladu Soudního dvora ochranu před skutečnou a dostatečně závažnou hrozbou dotýkající se některého ze základních zájmů společnosti a může zahrnovat zejména otázky týkající se lidské důstojnosti, ochrany nezletilých osob a zranitelných dospělých osob a dobrých životních podmínek zvířat.
Podobně pojetí veřejné bezpečnosti zahrnuje otázky ochrany obyvatelstva.
(42) Cílem pravidel týkajících se správních postupů by neměla být harmonizace správních postupů, ale odstranění příliš zatěžujících povolovacích režimů, postupů a formalit, které omezují svobodu usazování, a v důsledku toho brání zakládání nových podniků působících v oblasti služeb.
(43) Jednou ze základních obtíží při přístupu k činnostem poskytování služeb a při jejich výkonu, které čelí zvláště malé a střední podniky, je složitost, délka a právní nejistota správních postupů.
Z tohoto důvodu, podle příkladu určitých iniciativ za účelem modernizace a zavedení osvědčených správních postupů uskutečněných na úrovni Společenství a na vnitrostátní úrovni, je nutné stanovit zásady správního zjednodušení, mimo jiné omezením povinnosti předchozího povolení pouze na případy, kdy je to nezbytně nutné, a zavedením zásady tichého souhlasu příslušnými orgány po uplynutí určité lhůty.
Účelem těchto modernizačních opatření je odstranit – při současném zachování požadavků na průhlednost a aktualizování informací o hospodářských subjektech – průtahy, náklady a odrazující účinky, které vznikají například v důsledku zbytečných nebo příliš složitých a zatěžujících postupů, jejich zdvojení, "byrokracie" při předkládání dokumentů, svévolného užívání pravomocí příslušnými orgány, neurčitých nebo příliš dlouhých lhůt na poskytování odpovědí, omezeného trvání platnosti udělených povolení a nepřiměřených poplatků a sankcí.
Tyto praktiky mají výrazný odrazující vliv zvláště na poskytovatele, kteří usilují o rozvoj svých činností v jiném členském státě, a vyžadují koordinovanou modernizaci v rámci vnitřního trhu rozšířeného na dvacet pět členských států.
(44) Členské státy by případně měly zavést tiskopisy harmonizované na úrovni Společenství a vypracované Komisí, které budou sloužit jako ekvivalent osvědčení, potvrzení či jakýchkoli jiných dokladů týkajících se usazení.
(45) Za účelem přezkoumání potřeby zjednodušit postupy a formality by členské státy měly mít možnost zejména zohlednit jejich nezbytnost, počet, možné zdvojení, náklady, srozumitelnost a dostupnost, jakož i průtahy a praktické potíže, které by jimi mohly být dotyčnému poskytovateli způsobeny.
(46) Za účelem zjednodušení přístupu k činnostem poskytování služeb a jejich výkonu v rámci vnitřního trhu je nutné stanovit cíl správního zjednodušení společný pro všechny členské státy a stanovit předpisy týkající se mimo jiné práva na informace, postupů s využitím elektronických prostředků a zavedení rámce pro povolovací režimy.
Další opatření přijatá na vnitrostátní úrovni a směřující ke splnění tohoto cíle by mohla zahrnovat snížení počtu postupů a formalit vztahujících se na činnosti poskytování služeb a omezení těchto postupů a formalit na ty, které jsou nezbytně nutné k dosažení cíle obecného zájmu a které se svým obsahem nebo účelem vzájemně nepřekrývají.
(47) Za účelem správního zjednodušení by neměly být ukládány obecné formální požadavky, jako například předložení originálů dokumentů, ověřených kopií nebo ověřených překladů, s výjimkou případů, kdy je to objektivně opodstatněno naléhavými důvody obecného zájmu, jako je například ochrana pracovníků, veřejné zdraví, ochrana životního prostředí nebo ochrana spotřebitelů.
Je také nutné zajistit, aby povolení zpravidla umožnilo přístup k činnosti poskytování služeb nebo její výkon v rámci celého území daného státu, s výjimkou případů, kdy je nutnost nového povolení pro každou provozovnu, například pro každý nový hypermarket, nebo povolení omezeného na určitou část území státu objektivně opodstatněna naléhavými důvody obecného zájmu.
(48) V zájmu dalšího zjednodušení správních postupů je vhodné zajistit, aby měl každý poskytovatel k dispozici jedno místo, jehož prostřednictvím může splnit veškeré potřebné postupy a formality (dále jen "jednotné kontaktní místo").
Počet jednotných kontaktních míst na jeden členský stát se může lišit v závislosti na regionálních nebo místních pravomocích nebo v závislosti na dotčených činnostech.
Vytvoření jednotných kontaktních míst by nemělo zasahovat do rozdělení funkcí mezi jednotlivé příslušné orgány v rámci každého vnitrostátního systému.
Tam, kde je na regionální nebo místní úrovni několik příslušných orgánů, může jeden z nich převzít roli jednotného kontaktního místa a koordinátora.
Jednotná kontaktní místa mohou být zřizována nejen správními orgány, ale také obchodními nebo profesními komorami nebo profesními organizacemi či soukromými subjekty, kterým se členský stát rozhodne tuto funkci svěřit.
Jednotná kontaktní místa hrají důležitou úlohu při poskytování pomoci poskytovatelům buď jako orgán přímo příslušný k vydávání dokumentů potřebných pro přístup k činnosti poskytování služeb, nebo jako prostředník mezi poskytovatelem a přímo příslušnými orgány.
(49) Poplatky, které mohou vybírat jednotná kontaktní místa, by měly být úměrné nákladům na postupy a formality, kterými se zabývají.
To by členským státům nemělo bránit v tom, aby jednotná kontaktní místa pověřily výběrem jiných správních poplatků, například poplatků pro orgány dohledu.
(50) Je nezbytné, aby poskytovatelé a příjemci služeb měli snadný přístup k určitým druhům informací.
Způsob, jakým budou informace poskytovatelům a příjemcům poskytovány, by si každý členský stát měl v rámci této směrnice stanovit sám.
Povinnost členských států zajistit, aby byly relevantní informace poskytovatelům a příjemcům snadno a bez překážek dostupné, by zejména mohla být splněna zpřístupněním těchto informací veřejnosti na internetových stránkách.
Všechny informace by měly být poskytovány jasným a jednoznačným způsobem.
(51) Informace poskytované poskytovatelům a příjemcům služeb by měly zejména zahrnovat informace o postupech a formalitách, kontaktní údaje příslušných orgánů, informace o podmínkách přístupu k veřejným registrům a databázím, informace o dostupných opravných prostředcích a kontaktní údaje sdružení a organizací, které mohou poskytovatelům nebo příjemcům poskytnout praktickou pomoc.
Povinnost příslušných orgánů poskytovat poskytovatelům a příjemcům pomoc by neměla zahrnovat poskytování právního poradenství v individuálních případech.
Nicméně by měly být podávány obecné informace o způsobu, jakým jsou požadavky obvykle vykládány či uplatňovány.
Záležitosti jako odpovědnost za poskytnutí nesprávných nebo zavádějících informací by měly určit členské státy.
(52) Zavedení elektronických prostředků ke splnění postupů a formalit, se kterým se počítá v blízké budoucnosti, bude mít zásadní vliv na správní zjednodušení v oblasti poskytování služeb a bude přínosem pro poskytovatele, příjemce i příslušné orgány.
Aby bylo možné tuto povinnost z hlediska výsledků splnit, může být nutné přizpůsobit vnitrostátní právní a jiné předpisy vztahující se na oblast služeb.
Tato povinnost by neměla členským státům bránit, aby vedle elektronických prostředků daly k dispozici rovněž jiné prostředky umožňující splnění takových postupů a formalit.
Skutečnost, že musí být možné splnit tyto postupy a formality na dálku, znamená zejména to, že členské státy musejí zajistit, aby je bylo možné splnit i přeshraničně.
Tato povinnost z hlediska výsledků se nevztahuje na ty postupy nebo formality, u kterých není splnění na dálku možné z důvodu samotné jejich podstaty.
Navíc tím nejsou dotčeny právní předpisy členských států týkající se používání jazyků.
(53) Udělení licencí pro poskytování některých služeb může vyžadovat, aby příslušný orgán provedl pohovor se žadatelem s cílem posoudit osobní bezúhonnost a způsobilost žadatele pro poskytování dotyčné služby.
V takových případech nemusí být splnění formalit elektronickou cestou vhodné.
(54) Možnost získat přístup k činnosti poskytování služeb by měla podléhat povolení příslušnými orgány pouze v případě, že takové rozhodnutí splňuje kritéria nepřípustnosti diskriminace, nezbytnosti a přiměřenosti.
To zejména znamená, že povolovací režimy by měly být přípustné pouze tam, kde by následná kontrola nebyla účinná z důvodu nemožnosti určit následně vady dotyčné služby, s přihlédnutím k rizikům a nebezpečím, která mohou vzniknout v případě neexistence předchozí kontroly.
Není však možné se opírat o ustanovení této směrnice za účelem ospravedlnění povolovacích režimů, které jsou zakázány jinými nástroji Společenství, například směrnicí Evropského parlamentu a Rady 1999/93/ES ze dne 13. prosince 1999 o zásadách Společenství pro elektronické podpisy [17] nebo směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2000/31/ES ze dne 8. června 2000 o některých právních aspektech služeb informační společnosti, zejména elektronického obchodu, na vnitřním trhu ("směrnice o elektronickém obchodu") [18].
Výsledky postupu vzájemného hodnocení umožní určit na úrovni Společenství druhy činností, pro které by měly být povolovací režimy zrušeny.
(55) Touto směrnicí by neměla být dotčena možnost členských států odejmout povolení poté, co byla vydána, pokud podmínky pro udělení takového povolení nejsou nadále plněny.
(56) Podle judikatury Soudního dvora představují veřejné zdraví, ochrana spotřebitele, zdraví zvířat a ochrana městského prostředí naléhavé důvody obecného zájmu.
Tyto naléhavé důvody mohou ospravedlnit použití povolovacích režimů a jiných omezení.
Avšak žádný takový povolovací režim či omezení by neměly diskriminovat na základě státní příslušnosti.
Rovněž by měly vždy být respektovány zásady nezbytnosti a přiměřenosti.
(57) Ustanovení této směrnice týkající se povolovacích režimů by se měla vztahovat na případy, kdy přístup k činnosti poskytování služeb nebo její výkon hospodářskými subjekty vyžaduje rozhodnutí příslušného orgánu.
To se netýká rozhodnutí příslušných orgánů o zřízení veřejného nebo soukromého subjektu za účelem poskytování určité služby ani případů, kdy příslušný orgán uzavře smlouvu na poskytování určité služby na základě pravidel pro zadávání veřejných zakázek, neboť tato směrnice pravidla pro zadávání veřejných zakázek neupravuje.
(58) Aby byl usnadněn přístup k činnostem poskytování služeb a jejich výkon, je důležité vyhodnotit povolovací režimy a podat o nich a o jejich opodstatnění zprávu.
Tato povinnost podávat zprávy se týká pouze existence povolovacích režimů a nikoli kritérií a podmínek pro udělení povolení.
(59) Povolení by zpravidla mělo poskytovateli umožnit přístup k činnosti poskytování služby nebo její výkon na celém území daného státu, ledaže je územní omezení opodstatněno naléhavým důvodem obecného zájmu.
Požadavek získat individuální povolení pro každou provozovnu na území daného státu může být například odůvodněn ochranou životního prostředí.
Tímto ustanovením by neměly být dotčeny pravomoci regionálních nebo místních orgánů udělovat povolení v rámci členských států.
(60) Tato směrnice, a zejména ustanovení týkající se povolovacích režimů a územního rozsahu povolení, by neměla zasahovat do rozdělení regionálních nebo místních pravomocí v rámci členských států včetně regionální a místní samosprávy a používání úředních jazyků.
(61) Ustanovení týkající se nepřekrývání podmínek pro udělení povolení by neměla členským státům bránit, aby uplatňovaly své vlastní podmínky určené v rámci povolovacího režimu.
Mělo by být pouze nutné, aby příslušné orgány při posuzování toho, zda žadatel tyto podmínky splňuje, vzaly v úvahu rovnocenné podmínky, které již žadatel splnil v jiném členském státě.
Toto ustanovení by nemělo vyžadovat uplatňování těch podmínek pro udělení povolení, které jsou stanoveny v rámci povolovacího režimu jiného členského státu.
(62) Pokud je počet povolení, která jsou pro určitou činnost k dispozici, omezen z důvodu nedostatku přírodních zdrojů nebo technických kapacit, měl by být přijat postup pro výběr z několika potenciálních uchazečů prostřednictvím otevřené soutěže za účelem zajištění kvality a podmínek poskytování služeb, které budou k dispozici jejich uživatelům.
Takový postup by měl poskytovat záruky průhlednosti a nestrannosti a udělená povolení by neměla mít neúměrně dlouhou dobu platnosti, neměla by být automaticky obnovována ani by neměla jakkoli zvýhodňovat poskytovatele, jehož povolení právě pozbylo platnosti.
Zejména doba platnosti takového povolení by měla být stanovena tak, aby vyloučení nebo omezení volné hospodářské soutěže nepřekračovalo rámec toho, co je nezbytně nutné k tomu, aby mohl poskytovatel zajistit návratnost svých vynaložených investic a přiměřený výnos z investovaného kapitálu.
Toto ustanovení by nemělo členským státům bránit v omezování počtu povolení z důvodů jiných, než je nedostatek přírodních zdrojů nebo technických kapacit.
Tato povolení by v každém případě i nadále měla podléhat ostatním ustanovením této směrnice, která se týkají povolovacích režimů.
(63) Povolení by se v případě neposkytnutí odpovědi v určité lhůtě mělo považovat za udělené, není-li stanoveno jinak.
Ve vztahu k určitým činnostem je však v případech objektivně opodstatněných naléhavým důvodem obecného zájmu, včetně oprávněných zájmů třetích stran, možné přijmout jiná opatření.
Tato jiná opatření by mohla zahrnovat vnitrostátní pravidla, podle nichž se v případě, že příslušný orgán neposkytne odpověď, žádost považuje za zamítnutou a toto zamítnutí je možné napadnout u soudu.
(64) Aby bylo možné zavést skutečný vnitřní trh služeb, je nutné zrušit veškerá omezení svobody usazování a volného pohybu služeb, která jsou stále ještě zakotvena v právních předpisech některých členských států a která jsou neslučitelná s články 43 a 49 Smlouvy.
Omezení, která mají být zakázána, zvláště postihují vnitřní trh služeb, a proto by mělo co nejdříve dojít k jejich systematickému odstranění.
(65) Svoboda usazování je založena zejména na zásadě rovného zacházení, která v sobě zahrnuje zákaz nejen jakékoliv diskriminace na základě státní příslušnosti, ale také jakékoliv nepřímé diskriminace na jiném základě, která však může mít stejný důsledek.
Proto by přístup k činnosti poskytování služeb nebo její výkon v členském státě, ať už se jedná o činnost hlavní nebo vedlejší, neměl podléhat kritériím, jako je místo usazení, sídlo, bydliště nebo hlavní místo poskytování služby.
Tato kritéria by však neměla zahrnovat požadavky, podle nichž musí být poskytovatel nebo jeden z jeho zaměstnanců či zástupce přítomen během výkonu činnosti, pokud to je opodstatněno naléhavými důvody obecného zájmu.
Členský stát by dále neměl omezovat způsobilost k právním úkonům nebo právo být účastníkem soudního řízení společností založených v souladu s právem jiného členského státu, na jehož území má společnost svou hlavní provozovnu.
Navíc by členský stát neměl mít možnost udělovat výhody poskytovatelům, kteří mají určitou státní nebo místní socioekonomickou vazbu, nebo na základě místa usazení omezovat svobodu poskytovatele k nabývání, využívání nebo zcizování práv a zboží nebo k přístupu k různým formám úvěrů nebo půjček, pokud jsou tyto možnosti užitečné pro přístup k jeho činnosti nebo pro její účinný výkon.
(66) Přístup k činnosti poskytování služeb nebo její výkon na území členského státu by neměl podléhat ekonomickým prověrkám.
Zákaz ekonomických prověrek jako předpokladu pro udělení povolení by měl zahrnovat ekonomické prověrky jako takové, ale nikoliv požadavky, které jsou objektivně opodstatněné naléhavými důvody obecného zájmu, jako je například ochrana městského prostředí, sociální politika nebo veřejné zdraví.
Tento zákaz by se neměl dotýkat výkonu pravomocí orgánů odpovědných za uplatňování právních předpisů v týkajících se hospodářské soutěže.
(67) Pokud jde o finanční záruky nebo pojištění, měl by se zákaz požadavků týkat pouze povinnosti stanovující, že požadovaná finanční záruka nebo pojištění musí být poskytnuty finanční institucí usazenou v dotyčném členském státě.
(68) Pokud jde o předběžnou registraci, měl by se zákaz požadavků týkat pouze povinnosti stanovující, že poskytovatel musí být před usazením předběžně zaregistrován po určitou dobu v rejstříku vedeném v dotyčném členském státě.
(69) Aby bylo možné koordinovat modernizaci vnitrostátních pravidel a předpisů způsobem, který je slučitelný s požadavky vnitřního trhu, je nutné provést hodnocení některých nediskriminačních vnitrostátních požadavků, které by mohly ze své podstaty významně omezit, nebo dokonce znemožnit přístup k některé činnosti nebo její výkon v rámci svobody usazování.
Tento postup hodnocení by měl být omezen na slučitelnost těchto požadavků s kritérii, která již zavedl Soudní dvůr v oblasti svobody usazování.
Neměl by se týkat používání práva Společenství v oblasti hospodářské soutěže.
Pokud jsou takové požadavky diskriminační nebo pokud nejsou objektivně opodstatněny naléhavým důvodem obecného zájmu, případně pokud jsou nepřiměřené, musí být zrušeny nebo změněny.
Výsledek tohoto hodnocení se bude lišit v závislosti na povaze činnosti a dotčeného obecného zájmu.
Tyto požadavky by mohly být plně odůvodněny zejména v případě, že sledují cíle v oblasti sociální politiky.
(70) Pro účely této směrnice a aniž je dotčen článek 16 Smlouvy, mohou být služby považovány za služby obecného hospodářského zájmu pouze v případě, že jsou poskytovány při plnění zvláštního úkolu veřejného zájmu, kterým byl poskytovatel pověřen dotčeným členským státem.
Toto pověření by mělo být provedeno jedním či více akty, jejichž formu si určí dotyčný členský stát, a mělo by uvádět přesnou povahu daného zvláštního úkolu.
(71) Postupem vzájemného hodnocení stanoveného v této směrnici by neměla být dotčena možnost členských států stanovit ve svých právních předpisech vysokou úroveň ochrany veřejného zájmu, zejména pokud jde o cíle sociální politiky.
Dále je nezbytné, aby postup vzájemného hodnocení bral náležitý ohled na zvláštní povahu služeb obecného hospodářského zájmu a konkrétních úkolů, které mají tyto služby plnit.
Na základě toho mohou být odůvodněna určitá omezení svobody usazování, zejména v případech, kdy tato omezení sledují ochranu veřejného zdraví a cíle sociální politiky a splňují podmínky stanovené v čl. 15 odst.
3 písm. a), b) a c). Například pokud jde o povinnost přijmout určitou právní formu za účelem poskytování některých služeb v sociální oblasti, Soudní dvůr již uznal, že může být opodstatněně požadováno, aby byl poskytovatel neziskovou organizací.
(72) Službám obecného hospodářského zájmu náleží významné úkoly v souvislosti se sociální a územní soudržností.
Proces hodnocení podle této směrnice by neměl bránit plnění těchto úkolů.
Tento proces by se neměl dotýkat požadavků nezbytných pro provádění těchto úkolů, přičemž zároveň je třeba se zabývat neopodstatněnými omezeními svobody usazování.
(73) Požadavky, které mají být hodnoceny, zahrnují vnitrostátní pravidla, která na základě jiných důvodů než těch, jež se vztahují k odborným kvalifikacím, vyhrazují přístup k některým činnostem jen pro některé poskytovatele.
Mezi tyto požadavky patří také povinnost poskytovatele přijmout určitou právní formu, zvláště pak být právnickou osobou, osobní společností, neziskovou organizací nebo společností vlastněnou výhradně fyzickými osobami, a požadavky související s držením podílů na kapitálu společnosti, zvláště pak povinnost vlastnit minimální výši kapitálu pro určité činnosti poskytování služeb nebo mít zvláštní odbornou kvalifikaci pro držení podílu na kapitálu nebo pro řízení určitých společností.
Hodnocení slučitelnosti pevných minimálních nebo maximálních sazeb se svobodou usazování se týká pouze sazeb uložených příslušnými orgány konkrétně na poskytování určitých služeb a nikoliv například obecných pravidel o stanovování cen, jako například v oblasti pronájmu domů.
(74) Proces vzájemného hodnocení znamená to, že během lhůty pro provedení do vnitrostátních předpisů budou muset členské státy nejprve provést podrobné prověření svých právních předpisů s cílem zjistit, zda v jejich právních systémech existují některé z výše uvedených požadavků.
Nejpozději do konce lhůty pro provedení do vnitrostátních předpisů by členské státy měly vypracovat zprávu o výsledcích svého podrobného prověření.
Každá zpráva bude předložena všem ostatním členským státům a zúčastněným stranám.
Následně budou mít členské státy možnost během šesti měsíců předložit své připomínky k těmto zprávám.
Nejpozději do jednoho roku ode dne provedení této směrnice do vnitrostátních právních předpisů by Komise měla vypracovat souhrnnou zprávu, doplněnou případně o návrhy dalších iniciativ.
V případě potřeby by Komise ve spolupráci s členskými státy mohla být těmto státům nápomocna při vytváření společné metodiky.
(75) Skutečností, že tato směrnice stanoví zrušení celé řady požadavků nebo jejich hodnocení členskými státy během lhůty pro provedení do vnitrostátních předpisů, není dotčeno žádné řízení pro nesplnění povinnosti vedené proti členskému státu z důvodu nesplnění jeho povinností podle článků 43 nebo 49 Smlouvy.
(76) Tato směrnice se netýká použití článků 28 až 30 Smlouvy týkajících se volného pohybu zboží.
Omezení zakázaná na základě ustanovení o volném pohybu služeb zahrnují požadavky vztahující se na přístup k činnostem poskytování služeb nebo jejich výkon a nikoli požadavky vztahují se na zboží samotné.
(77) Jestliže se hospodářský subjekt přemísťuje do jiného členského státu, aby tam vykonával činnost poskytování služeb, je třeba rozlišovat mezi situacemi týkajícími se svobody usazování a těmi, které jsou z důvodu dočasné povahy těchto činností zahrnuty pod pojetí volného pohybu služeb.
Pokud jde o rozlišení mezi svobodou usazování a volným pohybem služeb, je podle judikatury Soudního dvora klíčovým prvkem to, zda je hospodářský subjekt usazen v členském státě, kde dotyčnou službu poskytuje, či nikoli.
Pokud je usazen v členském státě, kde své služby poskytuje, měl by spadat pod oblast svobody usazování.
Pokud naopak hospodářský subjekt v členském státě, v němž je služba poskytována, usazen není, měl by se na jeho činnosti vztahovat volný pohyb služeb.
Podle ustálené judikatury Soudního dvora by dočasný charakter dotyčných činností měl být určen nejen s ohledem na dobu trvání poskytování služby, ale také s ohledem na její pravidelnost, opakovanost nebo nepřetržitost.
Skutečnost, že je činnost dočasná,by neměla znamenat, že by si poskytovatel nemohl v členském státě, v němž je služba poskytována, vytvořit určitou infrastrukturu, jako jsou například kanceláře nebo konzultační místnosti, pokud je taková infrastruktura pro poskytování dotyčné služby nutná.
(78) Pro zabezpečení účinného provádění volného pohybu služeb a pro zajištění toho, aby příjemci i poskytovatelé mohli přijímat a poskytovat služby v rámci celého Společenství bez ohledu na hranice, je nutné vyjasnit, do jaké míry může členský stát, v němž je služba poskytována, ukládat požadavky. Je nezbytné stanovit, že ustanovení o volném pohybu služeb nebrání členskému státu, v němž je služba poskytována, ukládat v souladu se zásadami stanovenými v čl.
16 odst. 1 písm. a) až c) zvláštní požadavky z důvodu veřejného pořádku nebo veřejné bezpečnosti či ochrany veřejného zdraví nebo životního prostředí.
(79) Podle ustálené judikatury Soudního dvora mají členské státy právo přijímat opatření s cílem předcházet zneužívání zásad vnitřního trhu ze strany poskytovatelů.
Zneužití poskytovatelem by mělo být zjišťováno případ od případu.
(80) Je nutné zajistit, aby si poskytovatelé mohli vybavení, které je nezbytné pro poskytování jejich služby, brát s sebou při cestě do jiného členského státu za účelem poskytování služeb.
Zejména je důležité zabránit případům, kdy by bez vybavení nebylo možné službu poskytovat, nebo situacím, kdy by poskytovatelům vznikaly dodatečné náklady, například pronajmutím nebo nákupem jiného vybavení, než obvykle používají, nebo potřebou významně se odchýlit od způsobu, jakým obvykle svou činnost vykonávají.
(81) Pojetí vybavení by se nemělo týkat hmotných předmětů, které poskytovatel buď dodává zákazníkovi, nebo které se v důsledku činnosti poskytování služby stávají součástí hmotného předmětu, jako například stavební materiál nebo náhradní díly, nebo které jsou spotřebovány nebo zanechány na místě během poskytování služby, jako například palivo, výbušniny, zábavní pyrotechnika, pesticidy, jedy nebo léky.
(82) Ustanovení této směrnice by neměla bránit tomu, aby členské státy uplatňovaly pravidla týkající se podmínek zaměstnávání.
Pravidla stanovená právními a správními předpisy by v souladu se Smlouvou měla být opodstatněna důvody souvisejícími s ochranou pracovníků, měla by být v souladu s výkladem Soudního dvora nediskriminační, nutná a přiměřená a měla by být v souladu s jinými příslušnými právními předpisy Společenství.
(83) Je nutné zajistit, že je možné se od ustanovení o volném pohybu služeb odchýlit pouze v oblastech zahrnutých výjimkami.
Tyto výjimky jsou nutné, aby bylo možné zohlednit úroveň integrace vnitřního trhu nebo některé nástroje Společenství týkající se služeb, na jejichž základě poskytovatel podléhá použití jiného práva než práva členského státu usazení.
Navíc by výjimečně v určitých jednotlivých případech a za určitých přísně stanovených procesních a věcných podmínek měla být rovněž přijata opatření proti určitému poskytovateli.
Kromě toho by jakékoli omezení volného pohybu služeb mělo být povoleno pouze ve výjimečném případě, kdy je to v souladu se základními právy, která tvoří nedílnou součást obecných právních zásad zakotvených v právním řádu Společenství.
(84) Výjimka z ustanovení o volném pohybu služeb týkající se poštovních služeb by měla zahrnovat jak činnosti vyhrazené poskytovateli obecných služeb, tak i ostatní poštovní služby.
(85) Výjimka z ustanovení o volném pohybu služeb týkající se soudního vymáhání dluhů a odkaz na případný budoucí harmonizační nástroj by se měly týkat pouze přístupu k činnostem a výkonu činností, které spočívají zejména v podávání žalob u soudu, jež souvisejí s vymáháním dluhů.
(86) Tato směrnice by se neměla dotýkat pracovních podmínek a podmínek zaměstnávání, které se na základě směrnice Evropského parlamentu a Rady 96/71/ES ze dne 16. prosince 1996 o vysílání pracovníků v rámci poskytování služeb [19] vztahují na pracovníky vysílané k poskytování služby na území jiného členského státu.
V takových případech směrnice 96/71/ES stanoví, že poskytovatelé musí ve stanovené řadě oblastí dodržet pracovní podmínky a podmínky zaměstnávání platné v členském státě, v němž je služba poskytována.
Mezi tyto podmínky patří: maximální délka pracovní doby a minimální doba odpočinku, minimální délka placené dovolené za kalendářní rok, minimální mzda včetně sazeb za přesčasy, podmínky pronajímání pracovníků, zejména ochrana pracovníků najímaných prostřednictvím podniků pro dočasnou práci, ochrana zdraví, bezpečnost a hygiena při práci, ochranná opatření týkající se pracovních podmínek a podmínek zaměstnávání těhotných žen nebo žen krátce po porodu, dětí a mladistvých a rovné zacházení pro muže a ženy a ostatní ustanovení o nepřípustnosti diskriminace.
To se netýká pouze pracovních podmínek a podmínek zaměstnávání stanovených právními předpisy, ale také podmínek stanovených v kolektivních smlouvách nebo rozhodčích nálezech, které jsou oficiálně vyhlášeny nebo jsou fakticky všeobecně použitelné ve smyslu směrnice 96/71/ES.
Tato směrnice rovněž nebrání členským státům, aby z důvodu veřejného pořádku uplatňovaly pracovní podmínky a podmínky zaměstnávání v jiných záležitostech než v záležitostech uvedených čl. 3 odst.
(87) Tato směrnice by se rovněž neměla dotýkat pracovních podmínek a podmínek zaměstnávání v případech, kdy je pracovník zaměstnaný za účelem poskytování přeshraniční služby přijat do zaměstnání v členském státě, v němž je služba poskytována.
Touto směrnicí by rovněž nemělo být dotčeno právo členských států, v nichž je služba poskytována, rozhodovat o existenci zaměstnaneckého poměru a stanovit rozdíly mezi osobami samostatně výdělečně činnými a zaměstnanci, včetně "falešných samostatně výdělečně činných osob".
V této souvislosti by za hlavní rys zaměstnání ve smyslu článku 39 Smlouvy měla být považována skutečnost, že osoba po určitou dobu poskytuje služby jiné osobě podle jejích pokynů osoby a za tuto službu obdrží úplatu. Každá činnost, kterou osoba vykonává mimo rámec vztahu podřízenosti, musí být pro účely článků 43 a 49 Smlouvy klasifikována jako samostatně výdělečná činnost.
(88) Ustanovení o volném pohybu služeb by se nemělo vztahovat na případy, kdy je v souladu s právními předpisy Společenství v některém členském státě určitá činnost vyhrazena určité profesi, například požadavky, které vyhrazují poskytování právního poradenství právníkům.
(89) Výjimka z ustanovení o volném pohybu služeb v záležitostech týkajících se registrace vozidel pronajatých formou leasingu v jiném členském státě, než ve kterém jsou tato vozidla používána, vyplývá z judikatury Soudního dvora, který uznal, že členský stát může za přiměřených podmínek takovou povinnost uložit v případě vozidel používaných na jeho území.
Tato výjimka se nevztahuje na příležitostný nebo dočasný pronájem vozidel.
(90) Tato směrnice by se neměla vztahovat na smluvní vztahy mezi poskytovatelem a zákazníkem ani na smluvní vztahy mezi zaměstnavatelem a zaměstnancem.
Použitelné právo pro smluvní či mimosmluvní závazkové vztahy poskytovatele by se mělo určit podle pravidel mezinárodního práva soukromého.
(91) Je nutné poskytnout členským státům možnost ve výjimečných a individuálních případech přijmout vůči poskytovateli usazenému v jiném členském státě z důvodu bezpečnosti služeb opatření, která se odchylují od ustanovení o volném pohybu služeb.
Taková opatření by však mělo být možné přijmout pouze v případě, že nedošlo k harmonizaci na úrovni Společenství.
(92) Omezení volného pohybu služeb, která jsou v rozporu s touto směrnicí, mohou vzniknout nejen jako důsledek opatření uplatněných vůči poskytovatelům, ale také v důsledku mnoha překážek využívání služeb příjemci, zvláště pak spotřebiteli.
Tato směrnice zmiňuje pro ilustraci některé druhy omezení uplatňovaných vůči příjemci, který by chtěl využít služby poskytovatele usazeného v jiném členském státě.
To zahrnuje rovněž případy, kdy příjemci služby mají povinnost získat povolení od svých příslušných orgánů nebo učinit prohlášení u těchto orgánů, aby mohli přijmout službu od poskytovatele usazeného v jiném členském státě.
Netýká se to obecných povolovacích režimů, které se rovněž vztahují na využívání služby poskytnuté poskytovatelem usazeným v témže členském státě.
(93) Pojetí finanční pomoci poskytnuté na využití konkrétní služby by se nemělo vztahovat na režimy podpor poskytovaných členskými státy, zejména v sociální oblasti nebo v kulturním odvětví, které jsou upraveny pravidly Společenství týkajícími se hospodářské soutěže, ani na obecnou finanční pomoc, která není vázána na využití konkrétní služby, například na studijní stipendia a půjčky.
(94) V souladu s pravidly Smlouvy týkajícími se volného pohybu služeb je zakázána diskriminace na základě státní příslušnosti příjemce nebo jeho země či místa bydliště.
Tato diskriminace může mít formu povinnosti ukládané pouze státním příslušníkům jiného členského státu předkládat originály dokumentů, ověřené kopie, doklad o státní příslušnosti nebo ověřené překlady dokumentů jako podmínku pro využívání služby nebo získání výhodnějších podmínek nebo cen.
Tento zákaz diskriminačních požadavků by však neměl vylučovat výhradu výhod pro určité příjemce, zvláště pokud jde o sazby, jestliže je tato výhrada založena na oprávněných a objektivních kritériích.
(95) Zásada nepřípustnosti diskriminace v rámci vnitřního trhu znamená, že přístup příjemce, zvláště pak spotřebitele, k veřejně nabízené službě nesmí být odepřen nebo omezen použitím kritérií zahrnutých ve všeobecných podmínkách dostupných veřejnosti a týkajících se státní příslušnosti nebo místa bydliště příjemce.
Neznamená to však, že se bude jednat o protiprávní diskriminaci, budou-li ve všeobecných podmínkách stanoveny různé sazby a podmínky vztahující se k poskytování služby, pokud jsou tyto sazby, ceny a podmínky opodstatněné z objektivních důvodů, které se v jednotlivých zemích mohou lišit, jako jsou dodatečné náklady vzniklé v důsledku vzdálenosti nebo v důsledku technické povahy poskytování služby, nebo rozdílné tržní podmínky, například vyšší nebo nižší poptávka ovlivněná sezónními výkyvy, rozdílná období dovolených v členských státech a stanovování cen jinými účastníky hospodářské soutěže, nebo vyšší rizika vyplývající z pravidel odlišných od pravidel platných v členském státě usazení.
Stejně tak to neznamená, že by protiprávní diskriminaci představovalo neposkytnutí služby zákazníkovi z důvodu chybějících nezbytných práv duševního vlastnictví na určitém území.
(96) Je vhodné stanovit, že jedním ze způsobů, kterými může poskytovatel dát příjemci snadno k dispozici informace, jež je povinen poskytnout, je uvedení své elektronické adresy, včetně adresy svých internetových stránek.
Povinnost zpřístupnit určité podrobné informace v podrobnějších informačních dokumentech o službách poskytovatele by navíc neměla zahrnovat obchodní sdělení obecné povahy, jako je reklama, ale spíše dokumenty obsahující podrobný popis nabízené služby, včetně dokumentů přístupných na internetových stránkách.
(97) V této směrnici je nezbytné stanovit určitá pravidla týkající se vysoké kvality služeb, zajišťující zejména požadavky na informovanost a průhlednost.
Tato pravidla by se měla uplatňovat jak v případě přeshraničního poskytování služeb mezi členskými státy, tak i v případě služeb poskytovaných v členském státě poskytovatelem, který je v něm usazen, aniž by tak vznikla nadbytečná zátěž pro malé a střední podniky.
Žádným způsobem by neměla členským státům bránit v tom, aby v souladu s touto směrnicí a jinými právními předpisy Společenství uplatňovaly další nebo jiné požadavky na kvalitu.
(98) Kterýkoliv hospodářský subjekt poskytující služby, při kterých pro příjemce nebo třetí osobu vzniká přímé a určité zdravotní, bezpečnostní nebo finanční riziko, by v zásadě měl mít uzavřeno odpovídající pojištění profesní odpovědnosti nebo mít sjednanou jinou formu záruky, která je rovnocenná nebo srovnatelná, což zejména znamená, že by tento subjekt měl mít zpravidla dostatečné pojistné krytí pro služby poskytované v jednom nebo více členských státech jiných, než je členský stát usazení.
(99) Pojištění nebo záruka by měly být přiměřené povaze a rozsahu rizika.
Poskytovatelé by tedy měli mít přeshraniční krytí pouze v případě, že skutečně poskytují služby v jiných členských státech.
Členské státy by neměly stanovovat podrobnější pravidla týkající se pojistného krytí a určovat například minimální výši pojistné částky nebo omezení pro vyloučení z pojistného krytí.
Poskytovatelům a pojišťovnám by měla být zachována nezbytná pružnost pro sjednávání pojistných smluv přesně zaměřených na povahu a rozsah rizika.
Dále není nutné, aby byla povinnost odpovídajícího pojištění stanovena právními předpisy.
Mělo by postačovat, aby pojistná povinnost byla součástí etických pravidel stanovených profesními subjekty.
Pojišťovny by neměly být povinny pojistné krytí poskytovat.
(100) Je nutné odstranit absolutní zákazy týkající se obchodních sdělení regulovaných povolání, a to nikoli zrušením zákazů týkajících se obsahu obchodního sdělení, ale spíše zrušením těch, které obecně pro danou profesi zakazují jednu nebo více forem obchodního sdělení, jako je zákaz veškeré inzerce v jednom nebo více daných sdělovacích prostředcích.
Co se týče obsahu a metod obchodních sdělení, je nutné podněcovat osoby vykonávající tyto profese, aby v souladu s právem Společenství vypracovávaly kodexy chování na úrovni Společenství.
(101) Je nezbytné a je v zájmu příjemců, zejména spotřebitelů, zajistit, aby poskytovatelé mohli nabízet víceoborové služby a aby omezení v tomto ohledu byla limitována na to, co je nezbytné k zajištění nestrannosti, nezávislosti a bezúhonnosti regulovaných povolání.
Tím nejsou dotčena omezení nebo zákazy vykonávat určité činnosti s cílem zajistit nezávislost v případech, kdy členský stát svěří poskytovateli určitý úkol, zejména v oblasti rozvoje měst, ani by tím nemělo být dotčeno uplatňování pravidel hospodářské soutěže.
(102) Za účelem zvýšení průhlednosti a podpory hodnocení založených na srovnatelných kritériích, pokud jde o kvalitu služeb nabízených a poskytovaných příjemcům, je důležité, aby byly snadno přístupné informace o významu značek kvality a jiného rozlišovacího označení, které se na tyto služby vztahuje.
Tato povinnost průhlednosti je zvláště důležitá v oblastech, jako je cestovní ruch, zejména pak v oblasti provozování hotelů, kde je použití systému klasifikace velmi rozšířené.
Navíc je vhodné prověřit, do jaké míry může evropská normalizace přispět ke slučitelnosti služeb a k jejich kvalitě.
Evropské normy vypracovávají evropské normalizační subjekty, Evropský výbor pro normalizaci (CEN), Evropský výbor pro normalizaci v elektrotechnice (CENELEC) a Evropský institut pro normalizaci v telekomunikacích (ETSI).
Ve vhodných případech může Komise v souladu s postupy stanovenými směrnicí Evropského parlamentu a Rady 98/34/ES ze dne 22. června 1998 o postupu při poskytování informací v oblasti norem a technických předpisů a předpisů pro služby informační společnosti [20] vydat mandát pro vypracování zvláštních evropských norem.
(103) Za účelem vyřešení možných problémů týkajících se souladu se soudními rozhodnutími je vhodné stanovit, že členské státy uznají za rovnocenné záruky složené u institucí nebo subjektů, jako jsou banky, pojišťovny nebo jiní poskytovatelé finančních služeb, usazených v jiném členském státě.
(104) Vybudování sítě orgánů členských států pro ochranu spotřebitele, jež je předmětem nařízení (ES) č. 2006/2004, doplňuje spolupráci stanovenou v této směrnici.
Uplatňování právních předpisů na ochranu spotřebitele v přeshraničních případech, zejména s ohledem na nové marketingové a prodejní metody, jakož i na potřebu odstranit některé specifické překážky spolupráce v této oblasti, přináší nutnost větší míry spolupráce mezi členskými státy.
Zvláště je nutné v této oblasti zajistit, aby členské státy požadovaly ukončení protiprávních činností hospodářských subjektů na svém území, jejichž cílem jsou spotřebitelé v jiném členském státě.
(105) Pro zajištění řádného fungování vnitřního trhu služeb je nezbytná správní spolupráce.
Nedostatek spolupráce mezi členskými státy vede k nadměrnému množství pravidel vztahujících se na poskytovatele nebo ke dvojím kontrolám přeshraničních činností a může být také zneužíván podvodnými obchodníky s cílem vyhnout se dohledu nebo obejít platné vnitrostátní předpisy týkající se služeb.
Pro účinnou spolupráci členských států je nezbytné stanovit jasné, právně závazné povinnosti.
(106) Pro účely kapitoly o správní spolupráci by se "dohledem" měly rozumět činnosti, jako je sledování a zjišťování skutečností, řešení problémů, vymáhání a ukládání sankcí a následná navazující opatření.
(107) Za běžných okolností by se vzájemná pomoc měla uskutečňovat přímo mezi příslušnými orgány.
Styčná místa určená členskými státy by měla mít povinnost tento postup usnadňovat pouze v případě obtíží, například pokud je požadována pomoc při určení odpovídajícího příslušného orgánu.
(108) Některé povinnosti v rámci vzájemné pomoci by se měly vztahovat na veškeré záležitosti upravené touto směrnicí, včetně záležitostí týkajících se případů, kdy se poskytovatel usadí v jiném členském státě.
Jiné povinnosti v rámci vzájemné pomoci by se měly vztahovat pouze na případy přeshraničního poskytování služeb, kdy se použije ustanovení o volném pohybu služeb.
Další soubor povinností by se měl vztahovat na všechny případy přeshraničního poskytování služeb včetně oblastí, na které se nevztahuje ustanovení o volném pohybu služeb.
Přeshraniční poskytování služeb by mělo zahrnovat případy, kdy jsou služby poskytovány na dálku a kdy se příjemce přemisťuje do členského státu usazení poskytovatele, aby služby přijal.
(109) V případech, kdy se poskytovatel dočasně přemístí do jiného členského státu, než je členský stát usazení, je nutné stanovit vzájemnou pomoc mezi těmito dvěma členskými státy tak, aby tento jiný členský stát mohl provádět kontroly, inspekce a šetření na žádost členského státu usazení nebo aby tyto kontroly mohl vykonat sám ze svého vlastního podnětu, jedná-li se pouze o kontroly skutkového stavu.
(110) Členské státy by neměly mít možnost obcházet pravidla stanovená v této směrnici, včetně ustanovení o volném pohybu služeb, prováděním kontrol, inspekcí či šetření, které jsou diskriminační nebo nepřiměřené.
(111) Ustanovení této směrnice týkající se výměny informací o dobré pověsti poskytovatelů by nemělo bránit iniciativám v oblasti policejní a soudní spolupráce v trestních věcech, zejména pokud jde o výměnu informací mezi orgány členských států činnými v trestním řízení a o rejstříky trestů.
(112) Spolupráce mezi členskými státy vyžaduje dobře fungující elektronický informační systém, který příslušným orgánům umožní snadno určit jejich příslušné partnery v jiných členských státech a účinně komunikovat.
(113) Je nutné stanovit, aby členské státy ve spolupráci s Komisí podněcovaly zúčastněné strany k vypracovávání kodexů chování na úrovni Společenství, které budou zejména usilovat o podporu kvality služeb a zohlednění zvláštní povahy každé profese.
Tyto kodexy chování by měly být v souladu s právem Společenství, zvláště pak s předpisy týkajícími se hospodářské soutěže.
Měly by být slučitelné s právně závaznými pravidly, která upravují profesní etiku a chování v členských státech.
(114) Členské státy by měly podněcovat zejména profesní subjekty, organizace a sdružení na úrovni Společenství k vypracovávání kodexů chování.
Tyto kodexy chování by měly obsahovat pravidla pro obchodní sdělení v oblasti regulovaných povolání a pravidla profesní etiky a chování v oblasti regulovaných povolání, jejichž cílem je zejména zajištění nezávislosti, nestrannosti a profesního tajemství, a to v závislosti na zvláštní povaze jednotlivých profesí.
Tyto kodexy chování by měly rovněž obsahovat podmínky činnosti zprostředkovatelů obchodu s nemovitostmi.
Členské státy by měly přijmout doprovodná opatření s cílem podněcovat profesní subjekty, organizace a sdružení k provádění kodexů chování, které byly přijaty na úrovni Společenství, na úrovni členských států.
(115) Kodexy chování na úrovni Společenství mají stanovit minimálních normy chování a doplňují právní požadavky členských států.
Členským státům nebrání v tom, aby v souladu s právem Společenství přijímaly v právních předpisech přísnější opatření, ani nebrání vnitrostátním profesním subjektům v tom, aby ve svých vnitrostátních kodexech chování poskytovaly větší ochranu.
(116) Jelikož cílů této směrnice, totiž odstranění překážek svobody usazování pro poskytovatele v členských státech a volného pohybu služeb mezi členskými státy, nemůže být uspokojivě dosaženo na úrovni členských států, a proto jich může být z důvodu rozsahu této akce lépe dosaženo na úrovni Společenství, může Společenství přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy.
V souladu se zásadou proporcionality, stanovenou v uvedeném článku, tato směrnice nepřekračuje rámec toho, co je nezbytné k dosažení těchto cílů.
(117) Opatření nezbytná k provedení této směrnice by měla být přijata v souladu s rozhodnutím Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [21].
(118) V souladu s bodem 34 interinstitucionální dohody o zdokonalení tvorby právních předpisů [22] jsou členské státy vybízeny k tomu, aby jak pro sebe, tak i v zájmu Společenství sestavily vlastní tabulky, z nichž bude co nejvíce patrné srovnání mezi touto směrnicí a prováděcími opatřeními, a aby tyto tabulky zveřejnily,
PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:
KAPITOLA I
OBECNÁ USTANOVENÍ
Článek 1
Předmět
1. Tato směrnice stanoví obecná ustanovení k usnadnění výkonu svobody usazování pro poskytovatele služeb a volného pohybu služeb při zachování vysoké kvality služeb.
2. Tato směrnice se nezabývá liberalizací služeb obecného hospodářského zájmu vyhrazených pro veřejné nebo soukromé subjekty ani privatizací veřejných subjektů poskytujících služby.
3. Tato směrnice se nezabývá zrušením monopolů na poskytování služeb ani podporami udělovanými členskými státy, které upravují pravidla Společenství týkající se hospodářské soutěže.
Touto směrnicí není dotčena svoboda členských států stanovit v souladu s právem Společenství, co považují za služby obecného hospodářského zájmu, jakým způsobem by tyto služby měly být organizovány a financovány, v souladu s pravidly pro státní podpory, a jakým zvláštním povinnostem by měly podléhat.
4. Touto směrnicí nejsou dotčena opatření přijatá v souladu s právem Společenství na úrovni Společenství nebo na úrovni členských států na ochranu nebo podporu kulturní nebo jazykové rozmanitosti nebo plurality sdělovacích prostředků.
5. Touto směrnicí nejsou dotčeny trestněprávní předpisy členských států.
Členské státy však nesmějí omezovat volný pohyb služeb uplatňováním trestněprávních předpisů, které výslovně upravují přístup k činnosti poskytování služeb nebo její výkon nebo se přístupu k této činnosti nebo jejího výkonu konkrétně dotýkají, a obcházet tak pravidla stanovená v této směrnici.
6. Touto směrnicí není dotčeno pracovní právo, tedy jakákoli právní nebo smluvní ustanovení týkající se podmínek zaměstnávání, pracovních podmínek, včetně bezpečnosti a ochrany zdraví při práci a vztahů mezi zaměstnavateli a pracovníky, která členské státy používají podle vnitrostátního práva, jež je v souladu s právem Společenství.
Touto směrnicí rovněž nejsou dotčeny právní předpisy členských států v oblasti sociálního zabezpečení.
7. Touto směrnicí není dotčen výkon základních práv uznávaných v členských státech a v právu Společenství.
Touto směrnicí není rovněž dotčeno právo sjednávat, uzavírat a vymáhat kolektivní smlouvy a práva na protestní akce v kolektivním vyjednávání podle vnitrostátních právních předpisů a postupů, které jsou v souladu s právem Společenství.
Článek 2
Oblast působnosti
1. Tato směrnice se vztahuje na služby poskytované poskytovateli usazenými v některém členském státě.
2. Tato směrnice se nevztahuje na tyto činnosti:
a) služby obecného zájmu nehospodářské povahy;
b) finanční služby jako bankovnictví, úvěry, pojištění a zajištění, zaměstnanecké nebo osobní důchody, cenné papíry, investiční fondy, platby a investiční poradenství, včetně služeb uvedených v příloze I směrnice 2006/48/ES;
c) služby a sítě elektronických komunikací a s nimi spojená zařízení a služby, pokud jde o záležitosti, na něž se vztahují směrnice 2002/19/ES, 2002/20/ES, 2002/21/ES, 2002/22/ES a 2002/58/ES;
d) služby v oblasti dopravy, včetně přístavních služeb, spadající do oblasti působnosti hlavy V Smlouvy;
e) služby agentur na zprostředkování dočasné práce;
f) zdravotní služby bez ohledu na to, zda jsou poskytovány prostřednictvím zdravotnických zařízení či nikoli, a bez ohledu na způsob jejich organizace a financování na vnitrostátní úrovni a na to, zda je poskytuje veřejný či soukromý subjekt;
g) audiovizuální služby, včetně kinematografických služeb, bez ohledu na způsob jejich výroby, distribuce a vysílání, a rozhlasové vysílání;
h) hazardní hry, které vyžadují peněžité vklady, včetně loterií, hazardních her v kasinech a sázkových her;
i) činnosti spojené s výkonem veřejné moci podle článku 45 Smlouvy;
j) sociální služby v oblasti sociálního bydlení, péče o děti a podpory rodin a osob, které se trvale nebo dočasně nacházejí ve stavu nouze, poskytované státem, státem pověřenými poskytovateli nebo státem uznávanými charitativními organizacemi;
k) soukromé bezpečnostní služby;
l) služby poskytované notáři a soudními vykonavateli, kteří jsou jmenováni úředním aktem vlády.
3. Tato směrnice se nevztahuje na oblast daní.
Článek 3
Vztah k ostatním právním předpisům Společenství
1. V případě rozporu ustanovení této směrnice s ustanoveními jiných předpisů Společenství, které upravují zvláštní aspekty přístupu k činnosti poskytování služeb nebo jejího výkonu v konkrétních odvětvích nebo pro konkrétní profese, mají tato ustanovení jiných předpisů Společenství přednost a použijí se na dotyčná konkrétní odvětví nebo profese.
Jedná se zejména o tyto předpisy:
a) směrnice 96/71/ES;
b) nařízení (EHS) č. 1408/71;
c) směrnice Rady 89/552/EHS ze dne 3. října 1989 o koordinaci některých právních a správních předpisů členských států upravujících provozování televizního vysílání [23];
d) směrnice 2005/36/ES.
2. Toto směrnice se nedotýká pravidel mezinárodního práva soukromého, zejména pravidel, jimiž se řídí rozhodné právo pro smluvní a mimosmluvní závazkové vztahy, včetně těch, která zaručují, že spotřebitelé požívají ochrany, kterou jim poskytují právní předpisy v oblasti ochrany spotřebitele platné v jejich členských státech.
3. Členské státy použijí ustanovení této směrnice v souladu s ustanoveními Smlouvy týkajícími se práva usazování a volného pohybu služeb.
Článek 4
Definice
Pro účely této směrnice se rozumí:
1) "službou" jakákoli samostatná výdělečná činnost poskytovaná zpravidla za úplatu ve smyslu článku 50 Smlouvy;
2) "poskytovatelem" jakákoli fyzická osoba, která je státním příslušníkem některého členského státu, nebo jakákoli právnická osoba podle článku 48 Smlouvy, usazená v některém členském státě a nabízející nebo poskytující službu;
3) "příjemcem" jakákoli fyzická osoba, která je státním příslušníkem členského státu nebo která požívá práv, jež jí přiznávají právní předpisy Společenství, nebo jakákoli právnická osoba podle článku 48 Smlouvy, usazená v některém členském státě, jež pro profesní nebo neprofesní účely využívá nebo si přeje využívat službu;
4) "členským státem usazení" členský stát, na jehož území je poskytovatel dotyčné služby usazen;
5) "usazením" skutečné provozování výdělečné činnosti podle článku 43 Smlouvy poskytovatelem po neurčitou dobu a prostřednictvím stálé infrastruktury, v níž je činnost poskytování služby skutečně vykonávána;
6) "povolovacím režimem" každý postup, podle kterého musí poskytovatel nebo příjemce postupovat, aby od příslušného orgánu získal formální nebo implicitní rozhodnutí o přístupu k činnosti poskytování služeb nebo o jejím výkonu;
7) "požadavkem" jakákoli povinnost, zákaz, podmínka nebo omezení vyplývající z právních a správních předpisů členských států nebo z judikatury, správní praxe, pravidel profesních subjektů nebo kolektivních pravidel profesních sdružení nebo jiných profesních organizací přijatých v rámci výkonu jejich právní autonomie; pravidla stanovená v kolektivních smlouvách sjednaných sociálními partnery se sama o sobě za požadavky ve smyslu této směrnice nepovažují;
8) "naléhavými důvody obecného zájmu" důvody uznané za takové judikaturou Soudního dvora, včetně těchto důvodů: veřejný pořádek, veřejná bezpečnost, ochrana veřejného zdraví, zachování finanční rovnováhy systému sociálního zabezpečení, ochrana spotřebitelů, příjemců služeb a pracovníků, poctivost obchodních transakcí, boj proti podvodům, ochrana životního prostředí a městského prostředí, zdraví zvířat, duševní vlastnictví, zachování národního historického a uměleckého dědictví a cíle sociální a kulturní politiky;
9) "příslušným orgánem" jakýkoli subjekt nebo orgán, který má v členském státě dozorčí nebo regulační úlohu v souvislosti s činnostmi v oblasti poskytování služeb, zejména správní orgány včetně soudů působících ve funkci správních orgánů, profesní subjekty a ta profesní sdružení nebo jiné profesní organizace, které při výkonu své právní autonomie kolektivně regulují přístup k činnostem poskytování služeb nebo jejich výkon;
10) "členským státem, v němž je služba poskytována," členský stát, v němž je služba poskytována poskytovatelem usazeným v jiném členském státě;
11) "regulovaným povoláním" odborná činnost nebo soubor odborných činností ve smyslu čl. 3 odst. 1 písm. a) směrnice 2005/36/ES;
12) "obchodním sdělením" jakákoliv forma sdělení určená k přímé nebo nepřímé propagaci zboží, služeb nebo vnějšího obrazu podniku, organizace nebo osoby provozujících obchodní, průmyslovou nebo řemeslnou činnost nebo vykonávající regulované povolání.
Obchodním sdělením samy o sobě nejsou
a) informace umožňující přímý přístup k činnosti podniku, organizace nebo osoby, zejména název domény nebo adresa elektronické pošty,
b) sdělení související se zbožím, službami nebo vnějším obrazem podniku, organizace nebo osoby, nezávisle sestavená, zejména pokud jsou poskytována bezplatně.
KAPITOLA II
SPRÁVNÍ ZJEDNODUŠENÍ
Článek 5
Zjednodušení postupů
1. Členské státy přezkoumají postupy a formality použitelné na přístup k činnosti poskytování služeb a její výkon.
Pokud postupy a formality přezkoumané podle tohoto odstavce nejsou dostatečně jednoduché, členské státy je zjednoduší.
2. Komise může postupem podle čl. 40 odst. 2 zavést harmonizované tiskopisy na úrovni Společenství. Tyto tiskopisy jsou rovnocenné osvědčením, potvrzením nebo jiným dokladům požadovaným po poskytovateli.
3. Pokud členské státy od poskytovatele nebo příjemce vyžadují předložení osvědčení, potvrzení nebo jiného dokladu o tom, že byl splněn určitý požadavek, přijmou jakýkoliv doklad z jiného členského státu, který slouží ke stejnému účelu nebo ze kterého je zřejmé, že dotyčný požadavek byl splněn.
Nesmí vyžadovat, aby byl doklad z jiného členského státu předložen ve své originální podobě nebo v podobě ověřené kopie nebo ověřeného překladu, kromě případů stanovených jinými nástroji Společenství nebo je-li takový požadavek opodstatněn naléhavým důvodem obecného zájmu včetně veřejného pořádku a veřejné bezpečnosti.
Prvním pododstavcem není dotčeno právo členských států požadovat neověřený překlad dokladů do některého z jejich úředních jazyků.
4. Odstavec 3 se nevztahuje na doklady uvedené v čl. 7 odst. 2 a v článku 50 směrnice 2005/36/ES, v čl. 45 odst. 3 a článcích 46, 49 a 50 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/18/ES ze dne 31. března 2004 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na stavební práce, dodávky a služby [24], v čl. 3 odst. 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/5/ES ze dne 16. února 1998 o usnadnění trvalého výkonu povolání advokáta v jiném členském státě než v tom, ve kterém byla získána kvalifikace [25], v první směrnici Rady 68/151/EHS ze dne 9. března 1968 o koordinaci ochranných opatření, která jsou na ochranu zájmů společníků a třetích osob vyžadována v členských státech od společností ve smyslu čl. 58 druhého pododstavce Smlouvy, za účelem dosažení rovnocennosti těchto opatření [26] a v jedenácté směrnici Rady 89/666/EHS ze dne 21. prosince 1989 o zveřejňování poboček vytvořených v členském státě některými formami společností řídících se právem jiného členského státu [27].
Článek 6
Jednotná kontaktní místa
1. Členské státy zajistí, aby poskytovatelé mohli splnit prostřednictvím jednotných kontaktních míst tyto postupy a formality:
a) veškeré postupy a formality potřebné pro přístup k jejich činnostem poskytování služeb, zejména veškerá prohlášení, ohlášení nebo žádosti nezbytné pro povolení od příslušných orgánů, včetně žádostí o zapsání do registru, rejstříku nebo databáze, nebo pro registraci u profesního subjektu nebo sdružení;
b) veškeré žádosti o povolení nutné pro výkon jejich činností poskytování služeb.
2. Zřízením jednotných kontaktních míst není dotčeno rozdělení funkcí a pravomocí mezi orgány v rámci vnitrostátních systémů.
Článek 7
Právo na informace
1. Členské státy zajistí, aby byly poskytovatelům a příjemcům na jednotných kontaktních místech snadno přístupné tyto informace:
a) požadavky vztahující se na poskytovatele usazené na jejich území, zvláště pak požadavky týkající se postupů a formalit nutných pro přístup k činnostem poskytování služeb a jejich výkon;
b) kontaktní údaje příslušných orgánů, které umožňují přímé spojení s nimi, včetně údajů o orgánech odpovědných za záležitosti spojené s výkonem činností poskytování služeb;
c) způsoby a podmínky přístupu k veřejným registrům a databázím poskytovatelů a služeb;
d) opravné prostředky, které jsou obecně dostupné v případě sporu mezi příslušnými orgány a poskytovatelem nebo příjemcem nebo mezi poskytovatelem a příjemcem nebo mezi poskytovateli;
e) kontaktní údaje sdružení nebo organizací jiných než příslušných orgánů, od kterých mohou poskytovatelé nebo příjemci získat praktickou pomoc.
2. Členské státy zajistí, aby poskytovatelé a příjemci mohli na požádání obdržet pomoc od příslušných orgánů v podobě informací o způsobu, jakým jsou požadavky uvedené v odst.
1 písm. a) obecně vykládány a uplatňovány. Tato pomoc případně zahrne jednoduchý návod, jak postupovat.
Informace jsou poskytovány jasným a srozumitelným jazykem.
3. Členské státy zajistí, aby byly informace a pomoc uvedené v odstavcích 1 a 2 poskytovány v jasné a jednoznačné podobě, aby byly snadno dostupné na dálku a pomocí elektronických prostředků a aby byly průběžně aktualizovány.
4. Členské státy zajistí, aby jednotná kontaktní místa a příslušné orgány reagovaly co možná nejrychleji na jakoukoliv žádost o informace nebo pomoc podle odstavců 1 a 2 a v případě, že je tato žádost chybná nebo neopodstatněná, o tom neprodleně uvědomily žadatele.
5. Členské státy a Komise přijmou doprovodná opatření, aby jednotná kontaktní místa podpořily v poskytování informací podle tohoto článku v dalších jazycích Společenství.
Tím nejsou dotčeny právní předpisy členských států o používání jazyků.
6. Povinnost příslušných orgánů pomáhat poskytovatelům a příjemcům neznamená povinnost těchto orgánů poskytovat právní poradenství v jednotlivých případech, ale týká se pouze obecných informací o způsobu, jakým se požadavky obvykle vykládají nebo uplatňují.
Článek 8
Postupy s využitím elektronických prostředků
1. Členské státy zajistí, aby veškeré postupy a formality vztahující se k přístupu k činnosti poskytování služeb a k jejímu výkonu mohly být snadno splněny na dálku a pomocí elektronických prostředků, a to prostřednictvím příslušného jednotného kontaktního místa a u příslušných orgánů.
2. Odstavec 1 se netýká inspekcí prostor, ve kterých se služba poskytuje, nebo zařízení používaného poskytovatelem, ani fyzické kontroly schopností nebo osobní bezúhonnosti poskytovatele nebo jeho odpovědných zaměstnanců.
3. Komise přijme postupem podle čl. 40 odst. 2 podrobná prováděcí pravidla k odstavci 1 tohoto článku s cílem usnadnit interoperabilitu informačních systémů a využití postupů uskutečňovaných pomocí elektronických prostředků mezi členskými státy, s přihlédnutím ke společným normám vypracovaným na úrovni Společenství.
KAPITOLA III
SVOBODA USAZOVÁNÍ PRO POSKYTOVATELE
ODDÍL 1
Povolení
Článek 9
Povolovací režimy
1. Členské státy nepodrobí přístup k činnosti poskytování služeb nebo její výkon povolovacímu režimu, nejsou-li splněny tyto podmínky:
a) povolovací režim nediskriminuje dotyčného poskytovatele;
b) potřeba povolovacího režimu je opodstatněna naléhavým důvodem obecného zájmu;
c) sledovaného cíle nelze dosáhnout pomocí méně omezujícího opatření, zejména z toho důvodu, že k následné kontrole by docházelo příliš pozdě na to, aby byla skutečně účinná.
2. Ve zprávě uvedené v čl. 39 odst. 1 členské státy určí své povolovací režimy a uvedou důvody prokazující jejich slučitelnost s odstavcem 1 tohoto článku.
3. Tento oddíl se nepoužije na ty aspekty povolovacích režimů, které jsou upraveny přímo či nepřímo jinými nástroji Společenství.
Článek 10
Podmínky pro udělení povolení
1. Povolovací režimy jsou založeny na kritériích, která vylučují, aby příslušné orgány vykonávaly svoji diskreční pravomoc svévolným způsobem.
2. Kritéria uvedená v odstavci 1 musí být:
a) nediskriminační;
b) opodstatněná naléhavým důvodem obecného zájmu;
c) přiměřená danému cíli obecného zájmu;
d) jasná a jednoznačná;
e) objektivní;
f) předem zveřejněná;
g) průhledná a přístupná.
3. Podmínky pro udělování povolení pro nové usazení se nesmějí překrývat s požadavky a kontrolami, které jsou rovnocenné nebo v podstatě srovnatelné, co se týče jejich účelu, a kterým již poskytovatel podléhá v jiném členském státě nebo v tomtéž členském státě. Styčná místa uvedená v čl. 28 odst. 2 a poskytovatel jsou příslušnému orgánu nápomocni tím, že poskytují veškeré potřebné informace o těchto požadavcích.
4. Povolení poskytovateli umožní přístup k činnosti poskytování služeb nebo její výkon na celém území daného členského státu, včetně zřizování zastoupení, dceřiných společností, poboček nebo kanceláří, ledaže je povolení pro každou jednotlivou provozovnu nebo omezení povolení na určitou část území opodstatněno naléhavým důvodem obecného zájmu.
5. Povolení se udělí neprodleně poté, co bylo na základě příslušného posouzení zjištěno splnění podmínek pro jeho udělení.
6. Kromě případu, kdy je povolení uděleno, musí být každé rozhodnutí příslušných orgánů, včetně odmítnutí nebo odnětí povolení, plně odůvodněno a musí být napadnutelné u soudů nebo u jiných odvolacích orgánů.
7. Tento článek nezpochybňuje rozdělení pravomocí orgánů členských států, které povolení udělují, na místní nebo regionální úrovni.
Článek 11
Doba platnosti povolení
1. Povolení udělené poskytovateli nesmí mít omezenou dobu platnosti, s výjimkou případů, kdy:
a) se povolení automaticky prodlužuje nebo platí pouze s výhradou nepřetržitého plnění požadavků;
b) počet dostupných povolení je omezen z naléhavých důvodů obecného zájmu; nebo
c) omezenou dobu platnosti povolení lze opodstatnit naléhavým důvodem obecného zájmu.
2. Odstavec 1 se netýká maximální lhůty, v níž musí poskytovatel po získání povolení skutečně zahájit svoji činnost.
3. Členské státy od poskytovatele vyžadují, aby informoval příslušné jednotné kontaktní místo stanovené v článku 6 o
a) založení dceřiných společností, jejichž činnosti spadají do oblasti povolovacího režimu;
b) změnách své situace, v jejichž důsledku nejsou nadále plněny podmínky pro udělení povolení.
4. Tímto článkem není dotčena možnost členských států odejmout povolení v případech, kdy nejsou nadále plněny podmínky pro udělení povolení.
Článek 12
Výběr mezi více uchazeči
1. Je-li počet povolení, která jsou pro určitou činnost k dispozici, omezen z důvodu nedostatku dostupných přírodních zdrojů nebo technických kapacit, použijí členské státy na potenciální uchazeče výběrové řízení, které poskytne plnou záruku nestrannosti a průhlednosti, zahrnující zejména dostatečné zveřejnění informací o zahájení, průběhu a ukončení řízení.
2. V případech uvedených v odstavci 1 se povolení udělí na přiměřenou omezenou dobu a nesmí umožňovat automatické prodloužení ani nesmí poskytovateli, jemuž právě skončila platnost povolení, nebo jiné osobě, která má na tohoto poskytovatele jakékoliv zvláštní vazby, udělovat jiné výhody.
3. S výhradou odstavce 1 a článků 9 a 10 mohou členské státy vzít při stanovování pravidel výběrového řízení v úvahu hlediska veřejného zdraví, cílů sociální politiky, bezpečnosti a ochrany zdraví zaměstnanců a osob samostatně výdělečně činných, ochrany životního prostředí, zachování kulturního dědictví a jiné naléhavé důvody obecného zájmu v souladu s právem Společenství.
Článek 13
Povolovací postupy
1. Povolovací postupy a formality musejí být jasné a předem zveřejněné a musejí žadatelům poskytovat záruku, že jejich žádost bude posuzována objektivně a nestranně.
2. Povolovací postupy a formality nesmějí být odrazující a nesmějí neúměrně ztěžovat nebo zdržovat poskytování služby.
Musejí být snadno přístupné a jakékoli poplatky, které mohou být žadatelé povinni uhradit v souvislosti se svou žádostí, musejí být přiměřené a úměrné nákladům na dané povolovací postupy a nesmějí tyto náklady překračovat.
3. Povolovací postupy a formality musejí žadatelům poskytovat záruku, že jejich žádost bude vyřízena co nejrychleji a v každém případě během přiměřené lhůty, která je pevně stanovena a předem zveřejněna.
Lhůta začíná běžet až v okamžiku, kdy byla předložena úplná dokumentace.
V případech opodstatněných složitostí případu může příslušný orgán lhůtu jednou prodloužit o omezenou dobu.
Prodloužení lhůty a doba prodloužení musí být řádně zdůvodněny a žadatel musí být o těchto důvodech informován před uplynutím původní lhůty.
4. Není-li během lhůty stanovené nebo prodloužené podle odstavce 3 poskytnuta odpověď, považuje se povolení za udělené.
V případech opodstatněných naléhavými důvody obecného zájmu, včetně oprávněného zájmu třetích stran, však může být přijata jiná úprava.
5. Ke všem žádostem o povolení musí být co nejrychleji vydáno potvrzení o přijetí.
V tomto potvrzení musejí být uvedeny tyto informace:
a) lhůta uvedená v odstavci 3;
b) dostupné opravné prostředky;
c) případně prohlášení, že v případě neposkytnutí odpovědi během uvedené lhůty se povolení považuje za udělené.
6. V případě, že je žádost neúplná, je žadatel co nejrychleji informován o nutnosti předložit další doklady a o možných důsledcích pro lhůtu uvedenou v odstavci 3.
7. V případě zamítnutí žádosti z důvodu nesplnění potřebných postupů a formalit je žadatel o tomto zamítnutí co nejrychleji informován.
ODDÍL 2
Zakázané požadavky nebo požadavky podléhající hodnocení
Článek 14
Zakázané požadavky
Členské státy nesmějí přístup k činnosti poskytování služeb nebo její výkon na svém území podmiňovat splněním kteréhokoli z těchto požadavků:
1) diskriminační požadavky založené přímo nebo nepřímo na státní příslušnosti nebo v případě společností na umístění jejich sídla, včetně zejména:
a) požadavků na státní příslušnost poskytovatele, jeho zaměstnanců, osob s podílem na kapitálu nebo členů řídících nebo dozorčích orgánů poskytovatele;
b) požadavku, aby poskytovatel, jeho zaměstnanci, osoby s podílem na kapitálu nebo členové řídících nebo dozorčích orgánů poskytovatele měli bydliště na jejich území;
2) zákaz usazení ve více než jednom členském státě nebo zákaz registrace nebo zápisu u profesních subjektů nebo sdružení ve více než jednom členském státě;
3) omezení svobody poskytovatele zvolit si mezi hlavní a vedlejší provozovnou, zvláště pak povinnost poskytovatele mít hlavní provozovnu na jejich území, nebo omezení svobody zvolit si formu usazení v podobě zastoupení, pobočky nebo dceřiné společnosti;
4) podmínky reciprocity s členským státem, ve kterém je poskytovatel již usazen, s výjimkou případů, kdy se jedná o podmínky reciprocity stanovené nástroji Společenství, které se týkají energetiky;
5) individuálně prováděná ekonomická prověrka, která podmiňuje udělení povolení předložením důkazu o existenci hospodářské potřeby nebo poptávky na trhu, hodnocení potenciálních nebo současných hospodářských vlivů dané činnosti nebo hodnocení vhodnosti dané činnosti ve vztahu k cílům hospodářského plánování stanoveným příslušným orgánem; tento zákaz se nevztahuje na požadavky plánování, které nesledují hospodářské cíle, ale vycházejí z naléhavých důvodů obecného zájmu;
6) přímé nebo nepřímé zapojení konkurenčních hospodářských subjektů, mimo jiné v rámci poradních orgánů, do udělování povolení nebo do přijímání jiných rozhodnutí příslušných orgánů, s výjimkou profesních subjektů a sdružení nebo jiných organizací v roli příslušného orgánu; tento zákaz se netýká konzultací s organizacemi, jako jsou obchodní komory nebo sociální partneři, v jiných otázkách, než jsou jednotlivé žádosti o povolení, ani konzultací široké veřejnosti;
7) povinnost poskytnout finanční záruku nebo se na ní podílet nebo uzavřít pojištění od poskytovatele nebo subjektu usazeného na jejich území.
Tím není dotčena možnost členských států požadovat pojištění nebo finanční záruky jako takové ani tím nejsou dotčeny požadavky týkající se účasti v kolektivním fondu náhrad, například pro členy profesních subjektů nebo organizací;
8) povinnost být po určitou dobu předběžně registrován v rejstřících vedených na jejich území nebo již dříve po určitou dobu vykonávat danou činnost na jejich území.
Článek 15
Požadavky podléhající hodnocení
1. Členské státy posoudí, zda jsou v rámci jejich právního systému uplatňovány některé požadavky uvedené v odstavci 2, a zajistí, aby všechny takové požadavky byly slučitelné s podmínkami stanovenými v odstavci 3.
Členské státy přizpůsobí své právní a správní předpisy tak, aby byly slučitelné s těmito podmínkami.
2. Členské státy posoudí, zda jejich právní systém podmiňuje přístup k činnosti poskytování služeb nebo její výkon splněním kteréhokoliv z těchto nediskriminačních požadavků:
a) množstevní nebo územní omezení, zejména ve formě omezení stanovených podle počtu obyvatel nebo minimální zeměpisné vzdálenosti mezi poskytovateli;
b) povinnost poskytovatele mít určitou právní formu;
c) požadavky související s držením podílu na kapitálu společnosti;
d) požadavky jiné než související se záležitostmi upravenými směrnicí 2005/36/ES nebo stanovené jinými nástroji Společenství, které vyhrazují přístup k dotyčné činnosti poskytování služeb určitým poskytovatelům z důvodu zvláštní povahy této činnosti;
e) zákaz vlastnit více než jednu provozovnu na území stejného státu;
f) požadavky stanovující minimální počet zaměstnanců;
g) pevně stanovené minimální nebo maximální sazby, které poskytovatel musí dodržovat;
h) povinnost poskytovatele poskytovat společně se svou službou i jiné zvláštní služby.
3. Členské státy prověří, zda požadavky uvedené v odstavci 2 splňují tyto podmínky:
a) nepřípustnost diskriminace: požadavky nesmějí být přímo ani nepřímo diskriminační na základě státní příslušnosti nebo v případě společností na základě umístění jejich sídla;
b) nezbytnost: požadavky musejí být opodstatněné naléhavým důvodem obecného zájmu;
c) přiměřenost: požadavky musejí být vhodné k zajištění dosažení sledovaného cíle, nesmějí překračovat rámec toho, co je pro dosažení daného cíle nezbytné, a není možné je nahradit jinými, méně restriktivními opatřeními, jimiž by bylo dosaženo stejného výsledku.
4. Odstavce 1, 2 a 3 se vztahují na právní předpisy v oblasti služeb obecného hospodářského zájmu, pouze pokud použití těchto odstavců právně či fakticky nebrání plnění zvláštní úlohy těchto služeb.
5. Ve zprávě o vzájemném hodnocení stanovené v čl. 39 odst. 1 členské státy uvedou:
a) požadavky, které hodlají zachovat, a důvody, proč tyto požadavky považují za vyhovující podmínkám stanoveným v odstavci 3;
b) požadavky, které byly zrušeny nebo zmírněny.
6. Členské státy nezavedou od … [28] žádný nový požadavek odpovídající druhu požadavků uvedených v odstavci 2, pokud tento požadavek nesplní podmínky stanovené v odstavci 3.
7. Členské státy oznámí Komisi veškeré nové právní a správní předpisy stanovující požadavky uvedené v odstavci 6 spolu s důvody pro tyto požadavky.
Komise sdělí dotyčné předpisy ostatním členským státům.
Toto oznámení však členským státům nebrání v přijetí daných předpisů.
Ve lhůtě 3 měsíců ode dne přijetí oznámení Komise posoudí slučitelnost nových požadavků s právem Společenství a případně přijme rozhodnutí požadující, aby dotyčný členský stát upustil od přijetí těchto požadavků nebo je zrušil.
Oznámením návrhu vnitrostátních právních předpisů v souladu se směrnicí 98/34/ES je zároveň splněna oznamovací povinnost podle této směrnice.
KAPITOLA IV
VOLNÝ POHYB SLUžEB
ODDÍL 1
Volný pohyb služeb a související výjimky
Článek 16
Volný pohyb služeb
1. Členské státy respektují právo poskytovatelů poskytovat služby v jiném členském státě, než je stát, v němž jsou usazeni.
Členský stát, v němž je služba poskytována, zajistí volný přístup k činnosti poskytování služeb a volný výkon této činnosti na svém území.
Členské státy nesmějí podmiňovat přístup k činnosti poskytování služeb nebo její výkon na svém území žádnými požadavky, které nedodržují tyto zásady:
a) nepřípustnost diskriminace: požadavky nesmějí být přímo nebo nepřímo diskriminační na základě státní příslušnosti nebo v případě právnických osob na základě členského státu, v němž jsou usazeny;
b) nezbytnost: požadavky musejí být opodstatněny důvody veřejného pořádku, veřejné bezpečnosti, ochrany veřejného zdraví nebo ochrany životního prostředí;
c) přiměřenost: požadavky musejí být vhodné pro dosažení sledovaného cíle a nesmějí překračovat rámec toho, co je pro dosažení daného cíle nezbytné.
2. Členské státy nesmějí omezovat volný pohyb služeb v případě poskytovatele usazeného v jiném členském státě stanovením kteréhokoliv z těchto požadavků:
a) povinnost poskytovatele být na jejich území usazen;
b) povinnost poskytovatele získat od jejich příslušných orgánů povolení, včetně zápisu do rejstříku nebo registrace u profesního subjektu nebo sdružení na jejich území, s výjimkou případů stanovených v této směrnici nebo v jiných nástrojích práva Společenství;
c) zákaz, aby si poskytovatel na jejich území zřídil určitou formu nebo druh infrastruktury, včetně kanceláří, kterou poskytovatel potřebuje k poskytování daných služeb;
d) použití zvláštních smluvních ujednání mezi poskytovatelem a příjemcem, která brání či omezují poskytování služeb osobami samostatně výdělečně činnými;
e) povinnost poskytovatele být držitelem průkazu totožnosti vydaného jejich příslušnými orgány konkrétně pro daný výkon činnosti poskytování služeb;
f) požadavky, které ovlivňují používání zařízení a materiálu, jež jsou nedílnou součástí poskytované služby, kromě požadavků nezbytných pro bezpečnost a ochranu zdraví při práci;
g) omezení volného pohybu služeb uvedená v článku 19.
3. Členskému státu, do něhož se poskytovatel přemístí, nelze bránit ve stanovení požadavků pro poskytování služeb v případech opodstatněných důvody veřejného pořádku, veřejné bezpečnosti, veřejného zdraví nebo ochrany životního prostředí a v souladu s odstavcem 1.
Tomuto členskému státu nelze rovněž bránit v uplatňování, v souladu s právem Společenství, jeho podmínek zaměstnávání, včetně podmínek stanovených v kolektivních smlouvách.
4. Do … [29] předloží Komise po konzultaci s členskými státy a sociálními partnery na úrovni Společenství Evropskému parlamentu a Radě zprávu o používání tohoto článku, v níž zváží, zda je nutné navrhnout harmonizační opatření k činnostem poskytování služeb, na něž se vztahuje tato směrnice.
Článek 17
Další výjimky z volného pohybu služeb
Článek 16 se nepoužije:
1) na služby obecného hospodářského zájmu poskytované v jiném členském státě, mimo jiné:
a) v poštovním odvětví na služby, na něž se vztahuje směrnice Evropského parlamentu a Rady 97/67/ES ze dne 15. prosince 1997 o společných pravidlech pro rozvoj vnitřního trhu poštovních služeb Společenství a zvyšování kvality služby [30];
b) v odvětví elektřiny na služby, na něž se vztahuje směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/54/ES ze dne 26. června 2003 o společných pravidlech pro vnitřní trh s elektřinou [31];
c) v plynárenském odvětví na služby, na něž se vztahuje směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/55/ES ze dne 26. června 2003 o společných pravidlech pro vnitřní trh se zemním plynem [32];
d) na služby distribuce a dodávek vody a na služby související s odpadními vodami;
e) na služby zpracování odpadů;
2) na záležitosti, na něž se vztahuje směrnice 96/71/ES;
3) na záležitosti, na něž se vztahuje směrnice Evropského parlamentu a Rady 95/46/ES ze dne 24. října 1995 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů [33];
4) na záležitosti, na něž se vztahuje směrnice Rady 77/249/EHS ze dne 22. března 1977 o usnadnění účinného výkonu volného pohybu služeb advokátů [34];
5) na činnost soudního vymáhání dluhů;
6) na záležitosti, na něž se vztahuje hlava II směrnice 2005/36/ES, a na požadavky v členském státě, v němž je služba poskytována, které vyhrazují činnost konkrétní profesi;
7) na záležitosti, na něž se vztahuje nařízení (EHS) č. 1408/71;
8) pokud jde o správní formality týkající se volného pohybu osob a jejich bydliště, na záležitosti, na něž se vztahují ustanovení směrnice 2004/38/ES, která stanoví správní formality, které musí splnit oprávněné osoby u příslušných orgánů členského státu, v němž je služba poskytována;
9) pokud jde o státní příslušníky třetích zemí, kteří se v souvislosti s poskytováním služby přemístí do jiného členského státu, na možnost členských států požadovat víza nebo povolení k pobytu po státních příslušnících třetích zemí, na něž se nevztahuje režim vzájemného uznávání stanovený v článku 21 Úmluvy k provedení Schengenské dohody ze dne 14. června 1985 o postupném odstraňování kontrol na společných hranicích [35], nebo na možnost uložit státním příslušníkům třetích zemí povinnost ohlásit se příslušným orgánům členského státu, v němž je služba poskytována, při nebo po svém vstupu na jeho území;
10) pokud jde o přepravu odpadů, na záležitosti upravené nařízením Rady (EHS) č. 259/93 ze dne 1. února 1993 o dozoru nad přepravou odpadů v rámci Evropského společenství, do něj a z něj a o její kontrole [36];
11) na autorská práva, příbuzná ochranná práva a práva, na něž se vztahují směrnice Rady 87/54/EHS ze dne 16. prosince 1986 o právní ochraně topografií polovodičových výrobků [37] a směrnice Evropského parlamentu a Rady 96/9/ES ze dne 11. března 1996 o právní ochraně databází [38], jakož i na práva průmyslového vlastnictví;
12) na úkony vyžadující ze zákona účast notáře;
13) na záležitosti, na něž se vztahuje směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/43/ES ze dne 17. května 2006 o povinném auditu ročních a konsolidovaných účetních závěrek [39];
14) na registraci vozidel pronajatých formou leasingu v jiném členském státě;
15) na ustanovení upravující smluvní a mimosmluvní závazkové vztahy, včetně formy smluv, stanovená podle pravidel mezinárodního práva soukromého.
Článek 18
Individuální výjimky
1. Odchylně od článku 16 a pouze ve výjimečných případech může členský stát ve vztahu k poskytovateli usazenému v jiném členském státě přijmout opatření týkající se bezpečnosti služeb.
2. Opatření uvedená v odstavci 1 mohou být přijata pouze v případě, že je dodržen postup vzájemné pomoci stanovený v článku 35 a jsou splněny tyto podmínky:
a) vnitrostátní právní předpisy, v souladu s nimiž je opatření přijato, nebyly předmětem harmonizace v rámci Společenství v oblasti bezpečnosti služeb;
b) opatření zajišťují vyšší úroveň ochrany příjemce, než by poskytovalo opatření přijaté členským státem usazení v souladu s jeho vnitrostátními předpisy;
c) členský stát usazení nepřijal žádná opatření nebo přijal opatření, která jsou ve srovnání s opatřeními podle čl. 35 odst. 2 nedostatečná;
d) opatření jsou přiměřená.
3. Odstavci 1 a 2 nejsou dotčena ustanovení právních nástrojů Společenství, která zaručují volný pohyb služeb nebo která z něj umožňují výjimky.
ODDÍL 2
Práva příjemců služeb
Článek 19
Zakázaná omezení
Členské státy nesmí na příjemce klást požadavky, jež omezují využívání služby poskytované poskytovatelem, který je usazen v jiném členském státě, zejména pak tyto požadavky:
a) povinnost získat povolení od jejich příslušných orgánů nebo povinnost učinit u nich prohlášení;
b) diskriminační omezení přidělované finanční pomoci na základě skutečnosti, že je poskytovatel usazen v jiném členském státě, nebo z důvodu místa, kde je služba poskytována.
Článek 20
Nepřípustnost diskriminace
1. Členské státy zajistí, aby příjemce nepodléhal diskriminačním požadavkům na základě své státní příslušnosti nebo místa bydliště.
2. Členské státy zajistí, aby obecné podmínky přístupu ke službám, které poskytovatel široké veřejnosti poskytuje, neobsahovaly žádná diskriminační ustanovení vztahující se ke státní příslušnosti nebo místu bydliště příjemce, aniž by však vylučovaly možnost zohlednit rozdíly v podmínkách přístupu, pokud jsou tyto rozdíly přímo opodstatněné objektivními kritérii.
Článek 21
Pomoc pro příjemce
1. Členské státy zajistí, aby příjemci mohli v členském státě, v němž mají bydliště, obdržet tyto informace:
a) obecné informace o požadavcích platných v jiných členských státech, které se týkají přístupu k činnosti poskytování služeb a jejího výkonu, zvláště pak o požadavcích týkajících se ochrany spotřebitele;
b) obecné informace o opravných prostředcích dostupných v případě sporu mezi poskytovatelem a příjemcem;
c) kontaktní údaje sdružení nebo organizací, včetně středisek Evropské sítě spotřebitelských středisek, od nichž mohou poskytovatelé nebo příjemci obdržet praktickou pomoc.
Poradenství ze strany příslušných orgánů případně zahrnuje jednoduchý návod, jak postupovat.
Informace a pomoc jsou poskytovány jasným a jednoznačným způsobem, jsou snadno dostupné na dálku, a to i elektronickými prostředky, a jsou průběžně aktualizovány.
2. Členské státy mohou pověřit úkolem uvedeným v odstavci 1 jednotná kontaktní místa nebo jakékoliv jiné subjekty, jako jsou střediska Evropské sítě spotřebitelských středisek, sdružení spotřebitelů nebo Euro Info centra.
Členské státy sdělí Komisi názvy a kontaktní údaje určených subjektů.
Komise tyto informace předá všem členským státům.
3. Při plnění požadavků stanovených v odstavcích 1 a 2 se subjekt, který je osloven příjemcem, v případě nutnosti spojí s příslušným subjektem pro dotyčný členský stát.
Ten požadované informace zašle co nejdříve žádajícímu subjektu, který informace předá příjemci.
Členské státy zajistí, aby si tyto subjekty poskytovaly vzájemnou pomoc, a zavedou veškerá možná opatření pro účinnou spolupráci.
Členské státy společně s Komisí přijmou praktická opatření nezbytná pro provádění odstavce 1.
4. Postupem podle čl. 40 odst. 2 přijme Komise prováděcí opatření k odstavcům 1, 2 a 3 tohoto článku, přičemž upřesní technické mechanismy pro výměnu informací mezi subjekty z různých členských států, a zejména interoperabilitu informačních systémů, s přihlédnutím ke společným normám.
KAPITOLA V
KVALITA SLUŽEB
Článek 22
Informace o poskytovatelích a jejich službách
1. Členské státy zajistí, aby poskytovatelé zpřístupnili příjemci tyto informace:
a) název či jméno poskytovatele, jeho právní status a formu, adresu usazení a údaje umožňující rychlé navázání kontaktu a přímou komunikaci s ním, a to případně elektronickými prostředky;
b) je-li poskytovatel zapsán v obchodním nebo obdobném veřejném rejstříku, název tohoto rejstříku a registrační číslo poskytovatele nebo jiný rovnocenný způsob jeho identifikace v tomto rejstříku;
c) podléhá-li činnost povolovacímu režimu, údaje o dotyčném příslušném orgánu nebo jednotném kontaktním místě;
d) vykonává-li poskytovatel činnost, která podléhá dani z přidané hodnoty, identifikační číslo podle čl. 22 odst. 1 šesté směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu – Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně [40];
e) v případě regulovaných povolání jakýkoli profesní subjekt nebo podobnou instituci, u které je poskytovatel registrován, profesní titul a členský stát, ve kterém byl tento titul udělen;
f) případné obecné podmínky a doložky používané poskytovatelem;
g) existenci případných smluvních ujednání týkajících se práva použitelného na smlouvu nebo příslušných soudů, které poskytovatel používá;
h) existenci případných poprodejních záruk, které nejsou vyžadovány zákonem;
i) cenu služby, pokud je cena za daný druh služby předem stanovena poskytovatelem;
j) základní charakteristiky služby, pokud již nejsou zjevné ze souvislostí;
k) pojištění nebo záruky podle čl. 23 odst. 1, a zejména kontaktní údaje pojistitele nebo ručitele a informace o území, na které se pojištění nebo záruky vztahují.
2. Členské státy zajistí, aby informace uvedené v odstavci 1 byly podle volby poskytovatele:
a) sdělovány poskytovatelem z jeho vlastního podnětu;
b) snadno přístupné příjemci v místě, kde je služba poskytována nebo kde se uzavírá smlouva;
c) příjemci snadno přístupné elektronickou cestou prostřednictvím adresy sdělené poskytovatelem;
d) obsaženy v informačních dokumentech dodaných poskytovatelem příjemci, ve kterých je podrobně popsána poskytovaná služba.
3. Členské státy zajistí, aby poskytovatel sdělil na žádost příjemce tyto dodatečné informace:
a) pokud není poskytovatelem předem stanovena cena za daný druh služby, cenu služby nebo metodu jejího výpočtu v případě, že není možné stanovit přesnou cenu, aby si příjemce mohl cenu zkontrolovat, nebo dostatečně podrobný odhad ceny;
b) pokud jde o regulovaná povolání, odkaz na profesní pravidla platná v členském státě usazení a způsob přístupu k těmto pravidlům;
c) informace o svých víceoborových činnostech a partnerstvích, které přímo souvisejí s dotyčnou službou, a o opatřeních přijatých s cílem předejít střetu zájmů.
Tyto informace se uvedou ve všech informačních dokumentech, v nichž poskytovatelé uvádějí podrobný popis jimi poskytovaných služeb;
d) informace o veškerých kodexech chování, které se na poskytovatele vztahují, a adresu, na které je možné do těchto kodexů elektronickými prostředky nahlédnout, s uvedením jazykových verzí, které jsou k dispozici;
e) pokud se na poskytovatele vztahuje kodex chování nebo pokud je poskytovatel členem obchodního sdružení nebo profesního subjektu, které stanoví možnost mimosoudního řešení sporů, uvede poskytovatel informace v tomto smyslu.
Poskytovatel uvede, jakým způsobem lze získat přístup k podrobným informacím o charakteru a podmínkách využití prostředků mimosoudního řešení sporů.
4. Členské státy zajistí, aby informace, které musí poskytovatel v souladu s touto kapitolou poskytnout, byly dány k dispozici nebo sdělovány jasným a jednoznačným způsobem a včas před uzavřením smlouvy, nebo neexistuje-li žádná písemná smlouva, před poskytnutím služby.
5. Požadavky na informace uvedené v této kapitole doplňují požadavky již stanovené právními předpisy Společenství a nebrání členským státům ve stanovení dodatečných požadavků na informace, které se vztahují na poskytovatele usazené na jejich území.
6. Komise může postupem podle čl. 40 odst. 2 určit obsah informací uvedených v odstavcích 1 a 3 tohoto článku podle zvláštní povahy některých činností a může určit praktické prostředky pro provádění odstavce 2 tohoto článku.
Článek 23
Pojištění profesní odpovědnosti a záruky
1. Členské státy mohou zajistit, aby poskytovatelé, jejichž služby představují přímé a určité riziko pro zdraví nebo bezpečnost příjemce nebo třetí osoby nebo riziko pro finanční zabezpečení příjemce, uzavřeli pojištění profesní odpovědnosti přiměřené povaze a rozsahu rizika nebo poskytli záruku nebo podobné ujednání, které jsou rovnocenné nebo v zásadě srovnatelné, pokud jde o jeho účel.
2. Usadí-li se poskytovatel na území členských států, nesmějí tyto státy od poskytovatele požadovat pojištění profesní odpovědnosti nebo záruku, jestliže je poskytovatel v jiném členském státě, ve kterém je usazen, kryt zárukou, která je rovnocenná nebo v zásadě srovnatelná, pokud jde o její účel a krytí, které poskytuje ve smyslu pojištěných rizik, pojistné částky nebo stropu záruky a možných výluk z tohoto krytí.
Pokud je této rovnocennosti dosaženo pouze částečně, mohou členské státy požadovat dodatečné záruky na krytí aspektů, které dosud kryty nejsou.
Vyžaduje-li členský stát od poskytovatelů usazených na jeho území pojištění profesní odpovědnosti nebo poskytnutí jiné záruky, přijme tento členský stát jako dostatečný důkaz potvrzení o takovém pojistném krytí vydaná úvěrovými institucemi a pojišťovnami usazenými v jiných členských státech.
3. Odstavci 1 a 2 nejsou dotčeny úpravy pojištění profesní odpovědnosti či záruk stanovené v jiných nástrojích Společenství.
4. K provedení odstavce 1 může Komise postupem podle čl. 40 odst. 2 sestavit seznam služeb vykazujících vlastnosti uvedené v odstavci 1 tohoto článku a pro účely pojištění nebo záruk zmíněných v uvedeném odstavci určit společná kritéria, kterými se vymezuje přiměřenost povaze a rozsahu rizika.
5. Pro účely tohoto článku se
- "přímým a určitým rizikem" rozumí riziko, jež vzniká přímo poskytnutím služby;
- "zdravím nebo bezpečností" v souvislosti s příjemcem nebo třetí osobou rozumí předcházení úmrtí nebo vážnému osobnímu zranění;
- "finančním zabezpečením" v souvislosti s příjemcem rozumí předcházení podstatným peněžním ztrátám nebo poklesu hodnoty majetku;
- "pojištěním profesní odpovědnosti" rozumí pojištění uzavřené poskytovatelem ohledně možných závazků vůči příjemcům a případně vůči třetím stranám, jež vznikají při poskytování služby.
Článek 24
Obchodní sdělení regulovaných povolání
1. Členské státy odstraní všechny absolutní zákazy obchodních sdělení regulovaných povolání.
2. Členské státy zajistí, aby obchodní sdělení regulovaných povolání byla v souladu s profesními pravidly, která mají v souladu s právními předpisy Společenství zajišťovat zejména nezávislost, důstojnost a bezúhonnost profese, jakož i profesní tajemství, a to způsobem odpovídajícím zvláštní povaze každé profese.
Profesní pravidla o obchodních sděleních musejí být nediskriminační, opodstatněná naléhavým důvodem obecného zájmu a přiměřená.
Článek 25
Víceoborové činnosti
1. Členské státy zajistí, aby se na poskytovatele nevztahovaly požadavky, které jim ukládají povinnost vykonávat výhradně danou konkrétní činnost nebo které omezují společné vykonávání různých činností nebo jejich vykonávání v rámci partnerství.
Takové požadavky se však mohou vztahovat na tyto poskytovatele:
a) regulovaná povolání, je-li to opodstatněné za účelem zaručení souladu s pravidly upravujícími profesní etiku a chování, jež se liší v závislosti na zvláštní povaze každé profese, a nezbytné pro zajištění jejich nezávislosti a nestrannosti;
b) poskytovatelé služeb v oblasti certifikace, akreditace, technického dozoru, testů nebo zkoušek, je-li to opodstatněné za účelem zajištění jejich nezávislosti a nestrannosti.
2. Jsou-li víceoborové činnosti mezi poskytovateli uvedenými v odst. 1 písm. a) a b) povoleny, členské státy zajistí, aby:
a) se předešlo střetu zájmů a neslučitelnosti některých činností;
b) byla zabezpečena nezávislost a nestrannost nutná pro vykonávání některých činností;
c) pravidla upravující profesní etiku a chování u různých činností byla navzájem slučitelná, zejména pokud jde o profesní tajemství.
3. Ve zprávě uvedené v čl. 39 odst. 1 členské státy uvedou, na které poskytovatele se vztahují požadavky stanovené v odstavci 1 tohoto článku, obsah těchto požadavků a důvody, pro které je považují za opodstatněné.
Článek 26
Politika v oblasti kvality služeb
1. Členské státy přijmou ve spolupráci s Komisí doprovodná opatření, kterými podnítí poskytovatele, aby dobrovolně podnikali kroky pro zajištění kvality poskytování služeb, zejména prostřednictvím některého z těchto postupů:
a) certifikací nebo posouzením své činnosti nezávislými nebo akreditovanými subjekty;
b) sestavením vlastní charty kvality nebo podílením se na chartách nebo značkách kvality vypracovaných profesními subjekty na úrovni Společenství.
2. Členské státy zajistí, aby poskytovatelé a příjemci měli snadný přístup k informacím o významu určitých značek a o kritériích pro použití značek a dalších známek kvality vztahujících se na služby.
3. Členské státy přijmou ve spolupráci s Komisí doprovodná opatření, kterými podnítí profesní subjekty, jakož i obchodní komory, profesní sdružení a sdružení spotřebitelů na svém území, aby spolupracovaly na úrovni Společenství s cílem podpořit kvalitu poskytování služeb, zejména tím, že usnadní posouzení způsobilosti poskytovatele.
4. Členské státy přijmou ve spolupráci s Komisí doprovodná opatření, kterými podnítí vypracování nezávislých posudků, a to zejména sdruženími spotřebitelů, týkajících se kvality a nedostatků poskytování služeb, a zejména vypracování srovnávacích zkoušek nebo testování na úrovni Společenství a zveřejňování jejich výsledků.
5. Členské státy ve spolupráci s Komisí podpoří vypracování dobrovolných evropských norem s cílem usnadnit slučitelnost služeb poskytovaných poskytovateli v různých členských státech, poskytování informací příjemcům a kvalitu poskytování služeb.
Článek 27
Řešení sporů
1. Členské státy přijmou všeobecná opatření nezbytná k zajištění toho, aby poskytovatelé dali k dispozici kontaktní údaje, zejména poštovní adresu, faxové číslo nebo adresu elektronické pošty a telefonní číslo, na které všichni příjemci, včetně příjemců s bydlištěm v jiném členském státě, mohou zaslat stížnost týkající se poskytnuté služby nebo o ní žádat informace.
Poskytovatelé dají k dispozici rovněž adresu sídla společnosti, pokud tato adresa není shodná s jejich obvyklou adresou pro zasílání korespondence.
Členské státy přijmou všeobecná opatření nezbytná k zajištění toho, aby poskytovatelé reagovali na stížnosti uvedené v prvním pododstavci v co nejkratší možné době a učinili vše pro nalezení uspokojivého řešení.
2. Členské státy přijmou všeobecná opatření nezbytná k zajištění toho, aby poskytovatelé byli povinni prokázat dodržení povinností stanovených v této směrnici, pokud jde o poskytování informací, a budou muset prokázat, že dané informace jsou přesné.
3. V případě, že se vyžaduje finanční záruka z důvodu dosažení souladu se soudním rozhodnutím, členské státy uznají rovnocenné záruky složené u úvěrové instituce nebo pojistitele usazených v jiném členském státě.
Tyto úvěrové instituce musejí být v členském státě povolené v souladu se směrnicí 2006/48/ES a tito pojistitelé případně v souladu s první směrnicí Rady 73/239/EHS ze dne 24. července 1973 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se přístupu k činnosti v přímém pojištění jiném než životním a jejího výkonu [41] a se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2002/83/ES ze dne 5. listopadu 2002 o životním pojištění [42].
4. Členské státy přijmou všeobecná opatření nezbytná k zajištění toho, aby poskytovatelé, na které se vztahuje kodex chování nebo kteří jsou členy obchodního sdružení nebo profesního subjektu, které stanoví možnost mimosoudního řešení sporů, informovali o této skutečnosti příjemce a zmínili ji ve všech informačních dokumentech, v nichž uvádějí podrobný popis jimi poskytovaných služeb, přičemž uvedou, jakým způsobem lze získat přístup k podrobným informacím o charakteru a podmínkách využití takového mechanismu.
KAPITOLA VI
SPRÁVNÍ SPOLUPRÁCE
Článek 28
Vzájemná pomoc – obecné povinnosti
1. Za účelem zajištění dohledu nad poskytovateli a službami, které poskytují, si členské státy poskytují vzájemnou pomoc a zavedou opatření pro účinnou vzájemnou spolupráci.
2. Pro účely této kapitoly určí členské státy jedno nebo více styčných míst a jejich kontaktní údaje sdělí ostatním členským státům a Komisi.
Komise seznam styčných míst zveřejní a pravidelně ho aktualizuje.
3. Žádosti o informace a žádosti o provedení jakýchkoli kontrol, inspekcí a šetření podle této kapitoly musí být řádně odůvodněné, zejména uvedením důvodů žádosti.
Poskytnuté informace se použijí pouze pro účely, ke kterým byly vyžádány.
4. Pokud členské státy obdrží od příslušných orgánů jiného členského státu žádost o pomoc, zajistí, aby poskytovatelé usazení na jejich území poskytli jejich příslušným orgánům veškeré informace nezbytné pro dohled nad jejich činnostmi v souladu s jejich vnitrostátními právními předpisy.
5. V případě obtíží s vyhověním žádosti o informace nebo s provedením kontrol, inspekcí nebo šetření dotyčný členský stát o této skutečnosti neprodleně uvědomí dožadující členský stát s cílem najít řešení.
6. Členské státy poskytují informace, o něž požádaly jiné členské státy nebo Komise, elektronickou cestou a v co nejkratší možné době.
7. Členské státy zajistí, aby do rejstříků, do kterých jsou poskytovatelé zapisováni a do kterých mají možnost nahlížet příslušné orgány v rámci jejich území, měly za stejných podmínek možnost nahlížet také odpovídající příslušné orgány ostatních členských států.
8. Členské státy Komisi sdělí informace o případech, kdy jiné členské státy neplní svou povinnost vzájemné pomoci.
V případě nutnosti přijme Komise příslušná opatření, včetně řízení podle článku 226 Smlouvy, s cílem zajistit, aby dotyčné členské státy svou povinnost vzájemné pomoci plnily.
Komise členské státy pravidelně informuje o fungování ustanovení o vzájemné pomoci.
Článek 29
Vzájemná pomoc – obecné povinnosti členského státu usazení
1. Pokud jde o poskytovatele poskytující služby v jiném členském státě, poskytne členský stát usazení informace o poskytovatelích usazených na jeho území, je-li o to požádán jiným členským státem, zvláště pak potvrzení o tom, že poskytovatel je usazen na jeho území a podle jeho vědomí svoji činnost nevykonává protiprávním způsobem.
2. Členský stát usazení provede kontroly, inspekce a šetření požadovaná jiným členským státem a uvědomí jej o jejich výsledcích a případných přijatých opatřeních.
Příslušné orgány přitom jednají v rozsahu pravomocí, které jsou jim v jejich členském státě svěřeny.
Příslušné orgány mohou rozhodnout o nejvhodnějších opatřeních pro každý jednotlivý případ tak, aby vyhověly žádosti jiného členského státu.
3. Poté, co se členský stát usazení dozví o jakémkoli chování nebo o konkrétních činech poskytovatele usazeného na jeho území, který poskytuje služby v jiných členských státech, jež by podle jeho vědomí mohly vážně poškodit zdraví nebo ohrozit bezpečnost osob nebo životní prostředí, uvědomí o tom v co nejkratší možné době všechny ostatní členské státy a Komisi.
Článek 30
Dohled členského státu usazení v případě dočasného přemístění poskytovatele do jiného členského státu
1. Pokud jde o případy, na něž se nevztahuje čl. 31 odst. 1, zajistí členský stát usazení dohled nad dodržováním svých požadavků v souladu s pravomocemi dohledu stanovenými v jeho vnitrostátních právních předpisech, zejména prostřednictvím opatření dohledu v místě usazení poskytovatele.
2. Členský stát usazení nesmí odmítnout přijmout opatření dohledu nebo donucovací opatření na svém území z toho důvodu, že služba byla poskytována nebo způsobila škodu v jiném členském státě.
3. Povinnost stanovená v odstavci 1 neznamená povinnost členského státu usazení vykonávat kontroly skutkového stavu a dohled na území členského státu, v němž je služba poskytována.
Takové kontroly a dohled vykonávají orgány členského státu, ve kterém poskytovatel dočasně vykonává svou činnost, na žádost orgánů členského státu usazení v souladu s článkem 31.
Článek 31
Dohled členského státu, v němž je služba poskytována, v případě dočasného přemístění poskytovatele
1. Pokud jde o vnitrostátní požadavky, které mohou být stanoveny podle článků 16 nebo 17, odpovídá členský stát, v němž je služba poskytována, za dohled nad činností poskytovatele služeb na svém území.
V souladu s právními předpisy Společenství členský stát, v němž je služba poskytována,
a) přijme veškerá nezbytná opatření k zajištění toho, aby poskytovatel splnil tyto požadavky, pokud jde o přístup k činnosti a její výkon;
b) provádí kontroly, inspekce a šetření nezbytné k dohledu nad poskytovanou službou.
2. Pokud jde o jiné požadavky, než požadavky uvedené v odstavci 1, přesune-li se poskytovatel dočasně do jiného členského státu za účelem poskytování služeb, aniž by byl v tomto státě usazen, podílí se příslušné orgány tohoto členského státu na dohledu nad tímto poskytovatelem v souladu s odstavci 3 a 4.
3. Na žádost členského státu usazení provedou příslušné orgány členského státu, v němž je služba poskytována, veškeré kontroly, inspekce a šetření nezbytné pro zajištění účinného dohledu ze strany členského státu usazení.
Příslušné orgány přitom jednají v rozsahu pravomocí, které jsou jim v jejich členském státě svěřeny.
Příslušné orgány mohou rozhodnout o nejvhodnějších opatřeních pro každý jednotlivý případ tak, aby vyhověly žádosti členského státu usazení.
4. Příslušné orgány členského státu, v němž je služba poskytována, mohou z vlastního podnětu provádět kontroly, inspekce a šetření na místě za předpokladu, že tyto kontroly, inspekce a šetření nejsou diskriminační, nezakládají se na skutečnosti, že poskytovatel je usazen v jiném členském státě, a jsou přiměřené.
Článek 32
Výstražný mechanismus
1. Pokud se některý členský stát dozví o závažných konkrétních činech nebo okolnostech týkajících se činnosti poskytování služeb, které by na jeho území nebo na území jiných členských států mohly vážně poškodit zdraví nebo ohrozit bezpečnost osob nebo životní prostředí, uvědomí o tom v co nejkratší možné době členský stát usazení, ostatní dotčené členské státy a Komisi.
2. Pro účely provádění odstavce 1 podporuje Komise evropskou síť orgánů členských států a podílí se na jejím fungování.
3. Postupem podle čl. 40 odst. 2 Komise přijme a pravidelně aktualizuje podrobná pravidla řízení sítě uvedené v odstavci 2 tohoto článku.
Článek 33
Informace o dobré pověsti poskytovatelů
1. Členské státy na žádost příslušného orgánu v jiném členském státě poskytnou v souladu se svými vnitrostátními právními předpisy informace o disciplinárních nebo správních opatřeních nebo o trestních sankcích a rozhodnutích týkajících se platební neschopnosti nebo konkursu, jejichž příčinou byl podvod, které přijaly jejich příslušné orgány ve vztahu k poskytovateli a které se přímo týkají způsobilosti poskytovatele nebo jeho profesní spolehlivosti.
Členský stát, který informaci poskytuje, o této skutečnosti uvědomí poskytovatele.
Žádost podaná podle tohoto prvního pododstavce musí být řádně odůvodněná, zejména pokud jde o důvody, kvůli nimž jsou tyto informace vyžadovány.
2. Informace o sankcích a opatřeních podle odstavce 1 se sdělí pouze v případě, že se jedná o konečné rozhodnutí.
V případě jiných vykonatelných rozhodnutí podle odstavce 1 členský stát, který informaci poskytuje, uvede, zda je určité rozhodnutí konečné nebo zda bylo proti němu podáno odvolání, přičemž v takovém případě by dotyčný členský stát měl uvést datum, kdy se očekává rozhodnutí o odvolání.
Kromě toho tento členský stát uvede ustanovení vnitrostátních právních předpisů, podle nichž byl poskytovatel shledán vinným nebo potrestán.
3. Při provádění odstavců 1 a 2 musí být dodržena pravidla o poskytování osobních údajů a práva osob, které jsou v dotyčném členském státě shledány vinnými nebo potrestány, a to i profesními subjekty.
Veškeré uvedené informace, které jsou veřejné, musí být přístupné spotřebitelům.
Článek 34
Doprovodná opatření
1. Komise ve spolupráci s členskými státy zavede elektronický systém pro výměnu informací mezi členskými státy, a to s ohledem na stávající informační systémy.
2. Členské státy přijmou za pomoci Komise doprovodná opatření, která usnadní výměnu úředníků odpovědných za provádění vzájemné pomoci, jakož i odbornou přípravu takových úředníků, včetně jazykové přípravy a počítačových školení.
3. Komise zhodnotí potřebu zavedení víceletého programu za účelem organizace příslušných výměn úředníků a školení.
Článek 35
Vzájemná pomoc v případě individuálních výjimek
1. Pokud má členský stát v úmyslu přijmout opatření na základě článku 18, použije se postup stanovený v odstavcích 2 až 6 tohoto článku, aniž je dotčeno soudní řízení včetně předběžného řízení a úkonů prováděných v rámci vyšetřování trestné činnosti.
2. Členský stát uvedený v odstavci 1 požádá členský stát usazení, aby přijal opatření ve vztahu k poskytovateli a dodal veškeré důležité informace o dotyčné službě a okolnostech případu.
Členský stát usazení v co nejkratší možné době zkontroluje, zda poskytovatel provozuje svoji činnost v souladu s právními předpisy, a prověří skutečnosti, které jsou důvodem žádosti.
Informuje dožadující členský stát v co nejkratší možné době o přijatých nebo předpokládaných opatřeních, či případně o důvodech, proč žádná opatření nepřijal.
3. Po sdělení členského státu usazení, jak je stanoveno v odst. 2 druhém pododstavci, oznámí dožadující členský stát Komisi a členskému státu usazení svůj úmysl přijmout opatření a uvede:
a) důvody, proč se domnívá, že opatření přijatá nebo předpokládaná členským státem usazení jsou nedostatečná;
b) důvody, proč se domnívá, že opatření, která hodlá přijmout, splňují podmínky stanovené v článku 18.
4. Tato opatření mohou být přijata nejdříve patnáct pracovních dní ode dne oznámení uvedeného v odstavci 3.
5. Aniž je dotčena možnost dožadujícího členského státu přijmout dotyčná opatření po uplynutí lhůty stanovené v odstavci 4, Komise v co nejkratší možné době prověří soulad oznámených opatření s právem Společenství.
Pokud dojde Komise k závěru, že tato opatření nejsou v souladu s právem Společenství, přijme rozhodnutí ukládající dotyčnému členskému státu, aby od přijetí navržených opatření upustil nebo je neprodleně ukončil.
6. V naléhavém případě se členský stát, který hodlá přijmout opatření, může odchýlit od ustanovení odstavců 2, 3 a 4.
V těchto případech se opatření oznámí Komisi a členskému státu usazení v co nejkratší možné době s uvedením důvodů, proč se členský stát domnívá, že se jedná o naléhavý případ.
Článek 36
Prováděcí opatření
Komise přijme postupem podle čl. 40 odst. 2 prováděcí opatření nezbytná k provedení této kapitoly, přičemž stanoví lhůty uvedené v článcích 28 a 35 a praktická opatření pro výměnu informací elektronickými prostředky mezi členskými státy, zejména ustanovení o interoperabilitě informačních systémů.
KAPITOLA VII
KONVERGENČNÍ PROGRAM
Článek 37
Kodexy chování na úrovni Společenství
1. Členské státy přijmou ve spolupráci s Komisí doprovodná opatření, kterými podnítí zejména profesní subjekty, organizace a sdružení k vypracování kodexů chování na úrovni Společenství, jejichž cílem je usnadňovat poskytování služeb nebo usazování poskytovatele v jiném členském státě, v souladu s právními předpisy Společenství.
2. Členské státy zajistí, aby kodexy chování uvedené v odstavci 1 byly přístupné na dálku elektronickými prostředky.
Článek 38
Dodatečná harmonizace
Komise do … [43] posoudí možnost předložení návrhů harmonizačních nástrojů týkajících se:
a) přístupu k činnosti soudního vymáhání dluhů;
b) soukromých bezpečnostních služeb a přepravy hotovosti a cenných předmětů.
Článek 39
Vzájemné hodnocení
1. Do … [44] předloží členské státy Komisi zprávu obsahující informace uvedené v těchto ustanoveních:
a) čl. 9 odst. 2 o povolovacích režimech;
b) čl. 15 odst. 5 o požadavcích podléhajících hodnocení;
c) čl. 25 odst. 3 o víceoborových činnostech.
2. Komise zašle zprávy uvedené v odstavci 1 členským státům, které ke každé zprávě do šesti měsíců od jejich obdržení předloží své připomínky.
Ve stejné lhůtě Komise tyto zprávy projedná se zúčastněnými stranami.
3. Komise předloží zprávy a připomínky členských států výboru uvedenému v čl. 40 odst. 1, který může vznést připomínky.
4. S ohledem na připomínky podle odstavců 2 a 3 předloží Komise do … [43] souhrnnou zprávu Evropskému parlamentu a Radě, případně doplněnou o návrhy na dodatečné iniciativy.
5. Do … [44] předloží členské státy Komisi zprávu o vnitrostátních požadavcích, jejichž uplatňování by mohlo spadat do působnosti čl. 16 odst. 1 třetího pododstavce a čl. 16 odst. 3 první věty, s uvedením důvodů, proč podle jejich názoru uplatňování těchto požadavků splňuje kritéria podle čl. 16 odst. 1 třetího pododstavce a čl. 16 odst. 3 první věty.
Členské státy následně Komisi předloží veškeré změny svých požadavků uvedených výše, včetně nových požadavků, spolu s uvedením důvodů pro tyto požadavky.
Komise předložené požadavky sdělí ostatním členským státům.
Jejich předložení nebrání členským státům v přijetí daných předpisů.
Komise poté každoročně předloží analýzy uplatňování těchto předpisů a směry pro jejich uplatňování v kontextu této směrnice.
Článek 40
Postup projednávání ve výboru
1. Komisi je nápomocen výbor.
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 5 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES s ohledem na článek 8 zmíněného rozhodnutí.
Doba uvedená v čl. 5 odst. 6 rozhodnutí 1999/468/ES je tři měsíce.
3. Výbor přijme svůj jednací řád.
Článek 41
Přezkum
Do … [45] a následně každé tři roky předloží Komise Evropskému parlamentu a Radě souhrnnou zprávu o uplatňování této směrnice. Tato zpráva se v souladu s čl.
16 odst. 4 zabývá především uplatňováním článku 16.
Posoudí rovněž potřebu dalších opatření pro záležitosti vyloučené z oblasti působnosti této směrnice.
Tato zpráva se případně doplní o návrhy na změnu této směrnice za účelem dotvoření vnitřního trhu služeb.
Článek 42
Změna směrnice 1998/27/ES
V příloze směrnice Evropského parlamentu a Rady 1998/27/ES ze dne 19. května 1998 o žalobách na zdržení se jednání v oblasti ochrany zájmů spotřebitelů [46] se doplňuje nový bod, který zní:
"13. Směrnice Evropského parlamentu a Rady ../../ES ze dne … o službách na vnitřním trhu (Úř. věst.
L …)".
Článek 43
Ochrana osobních údajů
Provádění a uplatňování této směrnice a zejména ustanovení o dohledu se řídí pravidly o ochraně osobních údajů, jak jsou stanovena ve směrnicích 95/46/ES a 2002/58/ES.
KAPITOLA VIII
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 44
Provedení
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s s touto směrnicí do ...
[47].
Znění těchto předpisů neprodleně sdělí Komisi.
Tyto předpisy přijaté členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 45
Vstup v platnost
Tato směrnice vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Článek 46
Určení
Tato směrnice je určena členským státům.
Společný postoj (ES) č. 17/2006
přijatý Radou dne 27. června 2006
s ohledem na přijetí nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. .../2006 ze dne ... o registraci, hodnocení, povolování a omezování chemických látek, o zřízení Evropské agentury pro chemické látky, o změně směrnice Evropského parlamentu a Rady 1999/45/ES a o zrušení nařízení Rady (EHS) č. 793/93, nařízení Komise (ES) č. 1488/94, směrnice Rady 76/769/EHS a směrnic Komise 91/155/EHS, 93/67/EHS, 93/105/ES a 2000/21/ES
(2006/C 276 E/01)
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 95 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru [1],
s ohledem na stanovisko Výboru regionů [2],
v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy [3],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Toto nařízení by mělo zajistit vysokou úroveň ochrany lidského zdraví a životního prostředí a volný pohyb látek samotných a obsažených v přípravcích a v předmětech a současně zvýšení konkurenceschopnosti a inovace.
(2) Účinného fungování vnitřního trhu pro látky lze dosáhnout, pouze pokud se požadavky kladené na látky nebudou mezi členskými státy podstatně lišit.
(3) Při sbližování právních předpisů týkajících se látek je nutné zajistit vysokou úroveň ochrany lidského zdraví a životního prostředí s cílem dosáhnout udržitelného rozvoje.
Tyto právní předpisy by se měly uplatňovat nediskriminačním způsobem bez ohledu na to, zda jsou látky obchodovány na vnitřním nebo mezinárodním trhu.
(4) Podle prováděcího plánu přijatého dne 4. září 2002 na světové vrcholné schůzce o udržitelném rozvoji v Johannesburgu se Evropská unie snaží dosáhnout do roku 2020 toho, aby byly chemické látky vyráběny a používány způsobem, který minimalizuje významné nepříznivé účinky na lidské zdraví a životní prostředí.
(5) Toto nařízení by se mělo uplatňovat, aniž jsou dotčeny právní předpisy Společenství týkající se pracovního prostředí a životního prostředí.
(6) Toto nařízení by mělo přispět ke splnění strategického přístupu k mezinárodnímu nakládání s chemickými látkami (SAICM), přijatého dne 6. února 2006 v Dubaji.
(7) V zájmu zachování celistvosti vnitřního trhu a zajištění vysoké úrovně ochrany lidského zdraví, zejména zdraví pracovníků, a životního prostředí je nezbytné zajistit, aby byla výroba látek ve Společenství v souladu s právem Společenství, a to i v případě, že jsou tyto látky vyváženy.
(8) Zvláštní ohled by měl být brán na možný dopad tohoto nařízení na malé a střední podniky a nutnost zabránit tomu, aby byly jakkoli diskriminovány.
(9) Posouzení fungování čtyř hlavních právních nástrojů, které se týkají chemických látek ve Společenství, totiž směrnice Rady 67/548/EHS ze dne 27. června 1967 o sbližování právních a správních předpisů týkajících se klasifikace, balení a označování nebezpečných látek [4], směrnice Rady 76/769/EHS ze dne 27. července 1976 o sbližování právních a správních předpisů členských států týkajících se omezení uvádění na trh a používání některých nebezpečných látek a přípravků [5], směrnice Evropského parlamentu a Rady 1999/45/ES ze dne 31. května 1999 o sbližování právních a správních předpisů členských států týkajících se klasifikace, balení a označování nebezpečných přípravků [6] a nařízení Rady (EHS) č. 793/93 ze dne 23. března 1993 o hodnocení a kontrole rizik existujících látek [7], odhalilo řadu problémů ve fungování právních předpisů Společenství o chemických látkách, které vedou k rozdílnostem mezi právními a správními předpisy v členských státech přímo ovlivňujícím fungování vnitřního trhu v této oblasti, a nutnost udělat více pro ochranu lidského zdraví a životního prostředí v souladu se zásadou předběžné opatrnosti.
(10) Látky pod celním dohledem dočasně uskladněné nebo nacházející se ve svobodných pásmech nebo ve svobodných skladech pro účely zpětného vývozu nebo v tranzitu nejsou používány ve smyslu tohoto nařízení, a měly by proto být vyňaty z oblasti jeho působnosti.
Z oblasti působnosti tohoto nařízení by měla být vyňata také železniční, silniční, vnitrozemská vodní, námořní a letecká přeprava nebezpečných látek a nebezpečných přípravků, neboť se na ni již vztahují zvláštní právní předpisy.
(11) Aby byla zajištěna funkčnost a zachovány pobídky pro recyklaci a využívání odpadů, neměly by odpady být považovány za látky, přípravky nebo předměty ve smyslu tohoto nařízení.
(12) Důležitým cílem nového systému, který má být tímto nařízením zřízen, je podpořit a v určitých případech zajistit, že látky vzbuzující velké obavy budou postupně nahrazeny méně nebezpečnými látkami nebo technologiemi, jsou-li k dispozici vhodné a z ekonomického a technického hlediska uskutečnitelné alternativy. Tímto nařízením není dotčeno uplatňování směrnic o ochraně pracovníků a životního prostředí, zejména směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/37/ES ze dne 29. dubna 2004 o ochraně zaměstnanců před riziky spojenými s expozicí karcinogenům nebo mutagenům při práci (šestá samostatná směrnice ve smyslu čl. 16 odst. 1 směrnice Rady 89/391/EHS) [8] a směrnice Rady 98/24/ES ze dne 7. dubna 1998 o bezpečnosti a ochraně zdraví zaměstnanců před riziky spojenými s chemickými činiteli používanými při práci (čtrnáctá samostatná směrnice ve smyslu čl. 16 odst. 1 směrnice 89/391/EHS) [9], podle nichž se od zaměstnavatelů požaduje, aby vyloučili nebezpečné látky, je-li to z technického hlediska možné, nebo aby nebezpečné látky nahrazovali látkami méně nebezpečnými.
(13) Je nutné zajistit účinné řízení technických, vědeckých a správních hledisek tohoto nařízení na úrovni Společenství.
Měl by proto být zřízen ústřední subjekt plnící tuto úlohu.
Studie proveditelnosti týkající se požadavků na zdroje pro ústřední subjekt dospěla k závěru, že nezávislý centrální subjekt nabízí ve srovnání s jinými možnostmi řadu dlouhodobých výhod.
Proto by měla být zřízena Evropská agentura pro chemické látky (dále jen "agentura").
(14) Odpovědnost za řízení rizik souvisejících s látkami by měly nést fyzické nebo právnické osoby, které tyto látky vyrábějí, dovážejí, uvádějí na trh nebo je používají.
Informace o provádění tohoto nařízení by měly být snadno přístupné, zejména pro malé a střední podniky.
(15) Ustanovení týkající se registrace by proto měly od výrobců a dovozců vyžadovat, aby vytvářeli údaje o látkách, které vyrábějí nebo dovážejí, aby tyto údaje používali k posouzení rizik souvisejících s těmito látkami a aby připravovali a doporučovali vhodná opatření pro řízení rizik.
S cílem zajistit plnění těchto povinností a z důvodu průhlednosti by mělo být k registraci třeba, aby předložili agentuře dokumentaci, která obsahuje veškeré tyto informace.
Registrovaným látkám by měl být umožněn pohyb na vnitřním trhu.
(16) Ustanovení o hodnocení by měla stanovit následná opatření po registraci, a to umožněním ověřovat, zda jsou registrační údaje v souladu s požadavky tohoto nařízení, a případně umožněním získávat další informace o vlastnostech látek.
Pokud je agentura ve spolupráci s členskými státy toho názoru, že existují důvody domnívat se, že látka představuje nebezpečí pro lidské zdraví nebo životní prostředí, měla by po začlenění látky do průběžného akčního plánu Společenství pro vyhodnocování látek zajistit její vyhodnocení, přičemž by se měla spoléhat na příslušné orgány členských států.
(17) Ačkoli by informace o látkách získané prostřednictvím vyhodnocení měly být v první řadě použity výrobci a dovozci k řízení rizik souvisejících s těmito látkami, mohou být rovněž použity pro zahájení povolovacích nebo omezovacích postupů podle tohoto nařízení nebo podle postupů pro řízení rizik stanovených jinými právními předpisy Společenství.
Proto by se mělo zajistit, aby tyto informace byly dostupné příslušným orgánům a mohly jimi být použity pro účely těchto postupů.
(18) Ustanovení o povolování by měla zajistit řádné fungování vnitřního trhu a zároveň zajistit, aby rizika plynoucí z látek vzbuzujících velmi velké obavy byla náležitě kontrolována.
Komise by měla udělit povolení pro uvedení na trh a používání pouze tehdy, pokud jsou rizika plynoucí z používání těchto látek náležitě kontrolována, je-li to možné, nebo pokud může být používání odůvodněno socioekonomickými důvody a pokud nejsou k dispozici vhodné a z ekonomického a technického hlediska uskutečnitelné alternativy.
(19) Ustanovení o omezování by měla umožňovat, aby výroba, uvádění na trh a používání látek představujících rizika, kterými je třeba se zabývat, podléhaly úplnému nebo částečnému zákazu nebo jiným omezením na základě posouzení těchto rizik.
(20) Komise při přípravě tohoto nařízení zahájila projekty provádění registrace, hodnocení, povolování a omezování chemických látek za účasti příslušných odborníků partnerů.
Některé z těchto projektů mají připravit návrh pokynů a nástrojů, které by měly Komisi, agentuře, členským státům, výrobcům, dovozcům a následným uživatelům látek konkrétně pomoci při plnění jejich povinností podle tohoto nařízení.
Tato práce by měla Komisi a agentuře umožnit včas zpřístupnit příslušné technické pokyny, pokud jde o lhůty zavedené tímto nařízením.
(21) Odpovědnost za posuzování rizik a nebezpečí látek by měly nést v prvé řadě fyzické nebo právnické osoby, které látky vyrábějí nebo dovážejí, avšak pouze v množství přesahujícím určitý objem, což jim umožní nést s tím spojené zatížení.
Fyzické nebo právnické osoby, které zacházejí s chemickými látkami, by měly přijmout nezbytná opatření k řízení rizik na základě posouzení rizik látek a měly by příslušná doporučení předat ve směru dodavatelského řetězce.
Součástí toho by mělo být náležitým a průhledným způsobem popisovat, zaznamenávat a oznamovat rizika plynoucí z výroby, použití a odstraňování každé látky.
(22) V zájmu účinného provádění posouzení chemické bezpečnosti látek by výrobci a dovozci látek měli získat informace o těchto látkách, v případě potřeby prostřednictvím nových zkoušek.
(23) Pro účely prosazování a hodnocení a z důvodů průhlednosti by měly být informace o těchto látkách i související informace, včetně opatření k řízení rizik, zpravidla předkládány orgánům.
(24) Vědecký výzkum a vývoj obvykle probíhá ve množstvích menších než 1 tuna za rok.
Není proto nutné tento výzkum a vývoj vyjmout, neboť látky v takovém množství nemusí být registrovány vůbec.
Pro podporu inovací by však měl být od registrační povinnosti na určitou dobu osvobozen výzkum a vývoj zaměřený na výrobky a postupy, pokud látka ještě nemá být uvedena na trh pro neurčitý počet zákazníků, jelikož její použití v přípravcích nebo předmětech ještě vyžaduje další výzkum a vývoj prováděný potenciálním žadatelem o registraci samotným nebo ve spolupráci s omezeným počtem známých zákazníků.
Kromě toho je vhodné udělit podobné osvobození i pro následné uživatele používající látku pro účely výzkumu a vývoje zaměřeného na výrobky a postupy za předpokladu, že rizika pro lidské zdraví a životní prostředí jsou náležitě kontrolována v souladu s požadavky právních předpisů na ochranu pracovníků a životního prostředí.
(25) Jelikož by výrobci a dovozci předmětů za své předměty měli nést odpovědnost, je vhodné zavést požadavek registrace u látek, jejichž uvolňování z předmětu se předpokládá a které pro toto použití nebyly registrovány.
Látky vzbuzující velmi velké obavy, které jsou v předmětech obsaženy v množství převyšujícím prahovou hodnotu množství a koncentrace, by měly být oznámeny agentuře v případě, že není možné vyloučit expozici látce a že látka pro toto použití nebyla nikým registrována.
Agentura by měla být rovněž oprávněna vyžadovat podání žádosti o registraci, pokud má důvody domnívat se, že uvolňování látky z předmětu může představovat nebezpečí pro lidské zdraví nebo životní prostředí, a pokud je látka v těchto předmětech přítomna v množstvích přesahujících 1 tunu na výrobce nebo dovozce za rok.
Agentura by měla zvážit, zda je nutné navrhnout omezení, pokud se domnívá, že používání těchto látek v předmětech představuje pro lidské zdraví nebo životní prostředí riziko, které není náležitě kontrolováno.
(26) Požadavky na posuzování chemické bezpečnosti prováděné výrobci a dovozci je nutné podrobně vymezit v technické příloze, aby mohli výrobci a dovozci plnit své povinnosti.
V zájmu dosažení spravedlivého sdílení břemene se svými zákazníky by měli výrobci a dovozci do svého posouzení chemické bezpečnosti zahrnout kromě vlastního použití a použití, pro která uvádějí látky na trh, rovněž všechna použití, jejichž zahrnutí si vyžádají zákazníci.
(27) Komise by měla v úzké spolupráci s průmyslem, členskými státy a dalšími příslušnými partnery vypracovat pokyny pro splnění požadavků tohoto nařízení týkajících se přípravků (zvláště s ohledem na bezpečnostní listy obsahující scénáře expozice) včetně posouzení látek obsažených ve zvláštních přípravcích – například kovů obsažených ve slitinách. Komise by při tom měla plně zohlednit práci vykonanou v rámci projektů provádění registrace, hodnocení, povolování a omezování chemických látek a měla by zahrnout nezbytné pokyny související s těmito otázkami do celkového souboru pokynů pro registraci, hodnocení, povolování a omezování chemických látek.
Tyto pokyny by měly být k dispozici před tím, než bude toto nařízení použitelné.
(28) Posouzení chemické bezpečnosti by nemělo být nutné provádět u látek obsažených v přípravcích ve velmi nízkých koncentracích, jež se nepovažují za důvod k obavám.
Látky obsažené v přípravcích v takovýchto nízkých koncentracích by se měly rovněž osvobodit od požadavku na povolování.
Tato ustanovení by se měla rovněž použít na přípravky, které jsou pevnými směsmi látek, dokud jim není dán určitý tvar, který z přípravku učiní předmět.
(29) Mělo by být stanoveno společné předkládání a sdílení informací o látkách, aby se zvýšila účinnost registračního systému, snížily náklady a omezilo provádění zkoušek na obratlovcích.
Jeden ze skupiny žadatelů o registraci by měl předložit informace jménem ostatních podle pravidel, která zajistí, že budou předloženy všechny požadované informace, přičemž bude možné sdílet nákladové zatížení.
Žadateli o registraci by mělo být umožněno předložit informace agentuře přímo v určitých zvláštních případech.
(30) Požadavky na získávání informací o látkách by měly být odstupňovány podle objemu výroby nebo dovozu látky, neboť tyto objemy naznačují možnost expozice člověka a životního prostředí látkám, a měly by být podrobně popsány.
Nové toxikologické a ekotoxikologické informace by měly být vyžadovány pouze u prioritních látek v množství mezi 1 a 10 tunami, aby se tak snížil možný dopad na látky v malém objemu.
U ostatních látek v tomto množstevním rozmezí by měly existovat pobídky, aby se podpořilo předkládání těchto informací výrobci nebo dovozci.
(31) Členské státy, agentura a všechny zúčastněné osoby by měly plně zohlednit výsledky projektů provádění registrace, hodnocení, povolování a omezování chemických látek, zejména pokud jde o registraci látek vyskytujících se v přírodě.
(32) Je nezbytné zvážit použití čl. 2 odst. 7 písm. a) a b) a přílohy XI na látky získané mineralogickými postupy a přezkum příloh IV a V by měl toto plně zohlednit.
(33) Provádějí-li se zkoušky, měly by být v souladu s příslušnými požadavky na ochranu laboratorních zvířat stanovenými ve směrnici Rady 86/609/EHS ze dne 24. listopadu 1986 o sbližování právních a správních předpisů členských států týkajících se ochrany zvířat používaných pro pokusné a jiné vědecké účely [10] a v případě ekotoxikologických a toxikologických zkoušek v souladu se správnou laboratorní praxí stanovenou ve směrnici Evropského parlamentu a Rady 2004/10/ES ze dne 11. února 2004 o harmonizaci právních a správních předpisů týkajících se používání zásad správné laboratorní praxe a ověřování jejich používání při zkouškách chemických látek [11].
(34) Mělo by být rovněž umožněno získávání informací alternativními prostředky rovnocennými předepsaným zkouškám a zkušebním metodám, například pocházejí-li informace z platných kvalitativních nebo kvantitativních modelů vztahů mezi strukturou a aktivitou nebo ze strukturně příbuzných látek.
Za tímto účelem by měla agentura ve spolupráci s členskými státy a zúčastněnými stranami vypracovat náležité pokyny.
Mělo by být rovněž možné nepředkládat určité informace, lze-li podat náležité odůvodnění.
Na základě zkušeností získaných z projektů provádění registrace, hodnocení, povolování a omezování chemických látek by měla být vypracována kritéria určující, co takové odůvodnění představuje.
(35) Kromě dokumentů s pokyny pro uplatňování tohoto nařízení, poskytovaných agenturou, by členské státy měly zřídit ústřední kontaktní místa, aby tak společnostem a zejména malým a středním podnikům pomohly plnit požadavky tohoto nařízení.
(36) Komise by měla uznat mezinárodně uznávané zkušební metody a přijmout a podle potřeby revidovat další zkušební metody, a to zejména za účelem zdokonalení, omezení nebo nahrazení provádění zkoušek na zvířatech.
(37) Z důvodů uskutečnitelnosti a vzhledem k jejich zvláštní povaze je nutné pro meziprodukty stanovit zvláštní registrační požadavky.
Polymery by měly být osvobozeny od registrace a hodnocení, dokud nebude možné ty, které je nutné registrovat kvůli jejich rizikům pro lidské zdraví nebo životní prostředí, vybrat použitelným a nákladově efektivním způsobem založeným na náležitých technických a platných vědeckých kritériích.
(38) Aby se předešlo přetížení orgánů a fyzických nebo právnických osob prací v důsledku registrace zavedených látek již uvedených na vnitřní trh, měla by být registrace rozložena na přiměřené období bez zavádění zbytečné prodlevy.
Proto by měly být stanoveny lhůty pro registraci těchto látek.
(39) Údaje pro látky již oznámené podle směrnice 67/548/EHS by měly být zařazeny do systému a aktualizovány, jakmile bude dosaženo následující množstevní prahové hodnoty.
(40) Pro vytvoření harmonizovaného a jednoduchého systému by se měly veškeré žádosti o registraci podávat agentuře.
Aby byl zajištěn soudržný přístup a účinné využívání zdrojů, měla by agentura provádět kontrolu úplnosti všech žádostí o registraci a převzít odpovědnost za případné konečné zamítnutí žádostí o registraci.
(41) Evropský seznam existujících obchodovaných chemických látek (EINECS) zahrnul určité komplexní látky do jedné položky.
Látky UVCB (látky s neznámým nebo proměnlivým složením, komplexní reakční produkty nebo biologické materiály) mohou být registrovány podle tohoto nařízení jako jedna látka navzdory svému proměnlivému složení, pokud se jejich nebezpečné vlastnosti významně neliší a pokud opravňují ke stejné klasifikaci.
(42) K zajištění aktualizace informací, které byly prostřednictvím registrace shromážděny, by měla být pro žadatele o registraci zavedena povinnost informovat agenturu o určitých změnách informací.
(43) Je nutné snížit na minimum počet obratlovců používaných pro pokusné účely v souladu se směrnicí 86/609/EHS.
Využívání zvířat by se všude, kde to je možné, mělo zamezit pomocí alternativních metod potvrzených Evropským střediskem pro validaci alternativních zkušebních metod nebo jinými mezinárodními subjekty a případně uznaných Komisí nebo agenturou.
(44) Tímto nařízením by nemělo být dotčeno bezvýhradné a úplné uplatňování pravidel Společenství pro hospodářskou soutěž.
(45) Aby se předešlo zdvojení práce, a zejména aby byly omezeny zkoušky prováděné na obratlovcích, měla by ustanovení týkající se přípravy a podávání žádostí o registraci a aktualizaci vyžadovat sdílení informací, pokud o to kterýkoli žadatel o registraci požádá.
Pokud se informace týkají obratlovců, měl by být žadatel o registraci povinen o ně požádat.
(46) Je ve veřejném zájmu zajistit, aby výsledky zkoušek týkajících se nebezpečí, jež určité látky představují pro lidské zdraví nebo životní prostředí, byly co nejrychleji rozšířeny k fyzickým nebo právnickým osobám, které tyto látky používají, s cílem snížit veškerá rizika spojená s jejich používáním.
Informace by měly být sdíleny, pokud o to kterýkoli ze žadatelů o registraci požádá, zejména v případě informací týkajících se zkoušek prováděných na obratlovcích, a to za podmínek zajišťujících spravedlivou náhradu pro společnost, která zkoušky provedla.
(47) Aby byla posílena konkurenceschopnost průmyslu Společenství a aby bylo zajištěno, že je toto nařízení uplatňováno co nejúčinněji, je vhodné stanovit pravidla pro sdílení údajů mezi žadateli o registraci na základě spravedlivé náhrady.
(48) S cílem respektovat oprávněná vlastnická práva osob, které získávají údaje ze zkoušek, by měl mít vlastník těchto údajů možnost po dobu deseti let požadovat náhradu od žadatelů o registraci, kteří mají z těchto údajů prospěch.
(49) Aby mohl potenciální žadatel o registraci pokračovat v registračním postupu, a to i tehdy, nemůže-li dosáhnout dohody s předchozím žadatelem o registraci, měla by agentura na vyžádání umožnit využití všech souhrnů nebo podrobných souhrnů studie zkoušek, které již byly předloženy.
Žadatel o registraci, který tyto údaje obdrží, by měl být povinen uhradit vlastníkovi těchto údajů příspěvek na náklady.
(50) Aby se předešlo zdvojení práce, a zejména dvojímu provádění zkoušek, měli by se žadatelé o registraci zavedených látek co nejdříve předběžně registrovat v databázi spravované agenturou.
Měl by být zaveden systém stanovící zřízení fór pro výměnu informací o látkách za účelem pomoci žadatelům o registraci při hledání dalších žadatelů o registraci.
K zajištění řádného fungování tohoto systému by žadatelé o registraci měli splnit určité povinnosti.
Pokud člen uvedeného fóra nesplní své povinnosti, měla by mu být uložena vhodná sankce, ostatním členům by však mělo být umožněno pokračovat v přípravě vlastní žádosti o registraci.
(51) Součástí odpovědnosti výrobců nebo dovozců za řízení rizik látek je oznamování informací o těchto látkách ostatním odborníkům, například následným uživatelům nebo distributorům.
Tato důležitá odpovědnost by se měla rovněž vztahovat na celý dodavatelský řetězec, aby všichni účastníci mohli plnit své povinnosti v souvislosti s řízením rizik plynoucích z používání látek.
(52) Jelikož stávající bezpečnostní list se již používá jako komunikační nástroj v dodavatelském řetězci látek a přípravků, je vhodné jej dále rozpracovat a vytvořit z něho nedílnou součást systému zřízeného tímto nařízením.
(53) Pro zajištění řetězce odpovědnosti by měli následní uživatelé odpovídat za posouzení rizik vyplývajících z jejich vlastního používání látek, není-li toto používání uvedeno v bezpečnostním listu poskytnutém dodavatelem, ledaže dotčený následný uživatel přijme přísnější ochranná opatření, než jsou opatření doporučená jeho dodavatelem, nebo pokud jeho dodavatel nemusel tato rizika posuzovat nebo o nich poskytnout informace.
Z téhož důvodu by následní uživatelé měli řídit rizika plynoucí z jejich používání látek.
Kromě toho je vhodné, aby každý výrobce nebo dovozce předmětu obsahujícího látku vzbuzující velmi velké obavy poskytl dostatečné informace umožňující bezpečné používání takového předmětu.
(54) Požadavky na provádění posouzení chemické bezpečnosti následnými uživateli by měly být rovněž stanoveny podrobně, aby uživatelé mohli splnit své povinnosti.
Tyto požadavky by se měly vztahovat pouze na celkové množství látky nebo přípravku větší než 1 tuna.
V každém případě by však následní uživatelé měli zvážit použití a určit a použít vhodná opatření pro řízení rizik.
Následní uživatelé by agentuře měli hlásit určité základní informace o použití.
(55) Pro účely prosazování a hodnocení by se od následných uživatelů látek mělo požadovat, aby agentuře hlásili určité základní informace, používají-li látky za jiných podmínek, než jsou podmínky scénáře expozice, který je popsán v bezpečnostním listu předaném původním výrobcem nebo dovozcem, a aby tyto ohlášené informace aktualizovali.
(56) Z důvodů uskutečnitelnosti a úměrnosti je vhodné osvobodit od této ohlašovací povinnosti následné uživatele používající malá množství látky.
(57) Měla by být zjednodušena komunikace v obou směrech dodavatelského řetězce.
Komise by měla vypracovat systém kategorizující stručné obecné popisy použití zohledňující výsledky projektů provádění registrace, hodnocení, povolování a omezování chemických látek.
(58) Je rovněž nutné zajistit, aby získávání údajů bylo přizpůsobeno skutečným informačním potřebám.
Za tím účelem by v rámci hodnocení měla agentura rozhodnout o programech zkoušek, které výrobci a dovozci navrhují.
Agentura by ve spolupráci s členskými státy měla dát prioritu určitým látkám, například těm, které mohou vzbuzovat velmi velké obavy.
(59) Kromě toho je nezbytné zajistit důvěru v obecnou kvalitu registračních údajů a zajistit, aby široká veřejnost i partneři v chemickém průmyslu důvěřovali tomu, že fyzické nebo právnické osoby plní povinnosti, kterém jim byly uloženy.
Je proto vhodné stanovit povinnost vést záznamy o tom, která informace byla přezkoumána hodnotitelem s náležitými zkušenostmi, a dále stanovit podíl žádostí o registraci, u nichž má agentura provést kontrolu souladu.
(60) Agentura by měla být rovněž oprávněna požadovat od výrobců, dovozců nebo následných uživatelů další informace o látkách, u nichž na základě provedených hodnocení existuje podezření, že mohou představovat riziko pro lidské zdraví nebo životní prostředí, a to i z důvodu svého výskytu na vnitřním trhu ve velkém objemu.
Na základě kritérií pro stanovení priority látek, vypracovaných agenturou ve spolupráci s členskými státy, by měl být stanoven průběžný akční plán Společenství pro hodnocení látek, který by vycházel z toho, že příslušné orgány členských států vyhodnotí látky v něm obsažené.
Vyplývá-li z použití meziproduktů izolovaných na místě riziko odpovídající obavám plynoucím z používání látek podléhajících registraci, měly by být příslušné orgány členských států také oprávněny vyžádat si v odůvodněných případech další informace.
(61) Kolektivní shoda v rámci Výboru členských států agentury o návrzích jeho rozhodnutí by měla stanovit základ účinného systému, který respektuje zásadu subsidiarity při současném zachování vnitřního trhu.
Pokud jeden nebo více členských států nebo agentura nesouhlasí s návrhem rozhodnutí, mělo by být přijato centralizovaným postupem.
Nepodaří-li se Výboru členských států dosáhnout jednomyslné dohody, měla by rozhodnutí přijmout Komise postupem projednávání ve výboru.
(62) Vyhodnocení může vést k závěru, že je nutné přijmout opatření podle omezovacích nebo povolovacích postupů nebo že by se opatření k řízení rizik mělo zvážit v rámci jiných příslušných právních předpisů.
Proto by se informace o průběhu hodnoticího řízení měly zveřejňovat.
(63) K zajištění dostatečně vysoké úrovně ochrany lidského zdraví, včetně zohlednění příslušných skupin obyvatelstva a případně určitých zranitelných podskupin obyvatelstva, a životního prostředí by měla být látkám vzbuzujícím velmi velké obavy v souladu se zásadou předběžné opatrnosti věnována velká pozornost.
Povolení by mělo být uděleno v případě, že fyzické nebo právnické osoby žádající o povolení orgánu udělujícímu povolení prokáží, že rizika pro lidské zdraví a životní prostředí vyplývající z použití látky jsou náležitě kontrolována.
Použití mohou být též povolena, pokud lze prokázat, že socioekonomické přínosy plynoucí z používání látky převažují nad riziky spojenými s jejím používáním a že neexistují žádné vhodné alternativní látky nebo technologie, které jsou z ekonomického a technického hlediska uskutečnitelné.
S ohledem na řádné fungování vnitřního trhu je vhodné, aby orgánem udělujícím povolení byla Komise.
(64) Lze vypracovat metodiky pro stanovení prahových hodnot pro karcinogenní a mutagenní látky při zohlednění výsledků projektů provádění registrace, hodnocení, povolování a omezování chemických látek.
Na základě těchto metodik lze změnit příslušnou přílohu, aby bylo umožněno případně používat prahové hodnoty při povolování používání karcinogenních a mutagenních látek.
(65) Aby byl podpořen cíl případného nahrazování látek vzbuzujících velmi velké obavy vhodnými alternativními látkami nebo technologiemi, měli by všichni žadatelé o povolení předložit analýzu alternativ zohledňující jejich rizika a technickou a ekonomickou proveditelnost náhrady.
Povolení by dále měla podléhat časově omezenému přezkumu, jehož periodicita by byla stanovena v jednotlivých případech, a měla by obvykle podléhat podmínkám, včetně sledování.
(66) Zkušenosti na mezinárodní úrovni ukazují, že látky charakterizované jako perzistentní, náchylné k bioakumulaci a toxické anebo vysoce perzistentní a vysoce bioakumulativní vzbuzují velmi velké obavy, přičemž byla vypracována kritéria, která umožňují identifikaci těchto látek.
U některých jiných látek existují dostatečně velké obavy, aby se s nimi v jednotlivých případech zacházelo stejným způsobem.
(67) S ohledem na otázky uskutečnitelnosti a praktičnosti, jak z hlediska fyzických nebo právnických osob, které musí připravit podklady pro žádost a přijmout vhodná opatření k řízení rizik, tak z hlediska orgánů, které musí žádosti o povolení vyřizovat, by měl být povolovacímu postupu podroben ve stejnou dobu pouze omezený počet látek a pro žádosti by měly být stanoveny reálné lhůty, přičemž by bylo možné pro některá použití stanovit výjimku.
Látky identifikované jako splňující kritéria pro povolení by měly být zapsány na seznam látek pro případné zahrnutí do povolovacího postupu.
V tomto seznamu by měly být jasně označeny látky uvedené v pracovním plánu agentury.
(68) Agentura by měla vydat pokyny pro stanovení priority látek, na něž se má vztahovat povolovací postup, aby zajistila, že rozhodnutí odrážejí potřeby společnosti a vědecké poznatky a vývoj.
(69) Úplný zákaz látky by znamenal, že by nemohlo být povoleno žádné její použití.
Proto by bylo zbytečné umožnit podávání žádostí o povolení.
V takových případech by měla být látka vypuštěna ze seznamu látek, pro něž lze podat žádost, a měla by být zapsána na seznam zakázaných látek.
(70) Je třeba zajistit vhodnou vzájemné spolupůsobení ustanovení o povolování a omezování, aby tak bylo zachováno účinné fungování vnitřního trhu a ochrana lidského zdraví, bezpečnosti a životního prostředí.
Omezení, která platí v okamžiku, kdy je daná látka zapsána na seznam látek, pro které lze podat žádosti o povolení, by pro tuto látku měla zůstat zachována.
Agentura by měla zvážit, zda je riziko látek obsažených v předmětech náležitě kontrolováno, a pokud není, měla by připravit dokumentaci týkající se zavedení dalších omezení pro látky, jejichž použití vyžaduje povolení.
(71) K zajištění harmonizovaného přístupu ke povolování použití konkrétních látek by měla agentura vydávat stanoviska k rizikům plynoucím z těchto použití a případné socioekonomické analýze, kterou jí předloží třetí osoby.
(72) Aby bylo možné účinně sledovat a prosazovat požadavky týkající se povolování, měli by následní uživatelé, kteří využívají povolení uděleného jejich dodavateli, informovat agenturu o svém použití látky.
(73) V zájmu urychlení stávajícího systému by mělo být omezovací řízení přepracováno a směrnice 76/769/EHS, jež byla několikrát podstatně změněna a upravena, by měla být nahrazena.
V zájmu přehlednosti a jako výchozí bod pro toto nové urychlené omezovací řízení by acquis harmonizovaných pravidel podle přílohy zmíněné směrnice mělo být přepracováno a převzato.
Toto přepracování se řídí pravidly stanovenými v interinstitucionální dohodě ze dne 28. listopadu 2001 o systematičtějším využívání metody přepracování právních aktů [12] týkajícími se metod přepracovávání.
(74) Pokud jde o přílohu XVII, měly by mít členské státy během určitého přechodného období možnost ponechat v platnosti přísnější omezení, pokud tato omezení byla oznámena v souladu se Smlouvou.
To by se mělo týkat látek samotných i látek obsažených v přípravcích a v předmětech, jejichž výroba, uvádění na trh a používání je omezeno.
Komise by měla vytvořit a zveřejnit seznam těchto omezení.
To by Komisi poskytlo možnost přezkoumat dotyčná opatření za účelem možné harmonizace.
(75) Výrobce, dovozce a následný uživatel by měli být povinni určit vhodná opatření k řízení rizik potřebná k zajištění vysoké úrovně ochrany lidského zdraví a životního prostředí před důsledky výroby, uvedení na trh nebo používání látky samotné nebo obsažené v přípravku nebo v předmětu.
Je-li to však považováno za nedostatečné a jsou-li právní předpisy Společenství odůvodněné, měla by být stanovena patřičná omezení.
(76) V zájmu ochrany lidského zdraví a životního prostředí mohou omezení výroby, uvádění na trh nebo používání látky samotné nebo obsažené v přípravku nebo v předmětu zahrnovat jakékoli podmínky pro výrobu, uvádění na trh nebo používání nebo jejich zákaz.
Proto je nezbytné vyhotovit přehled těchto omezení a všech jejich změn.
(77) K přípravě návrhu na omezení a za účelem účinného fungování takovýchto právních předpisů by měla mezi členskými státy, agenturou, jinými subjekty Společenství, Komisí a zúčastněnými osobami existovat dobrá spolupráce, koordinace a informovanost.
(78) Aby členské státy mohly předkládat návrhy, které se zabývají konkrétními riziky pro lidské zdraví a životní prostředí, měly by v souladu s podrobnými požadavky připravit dokumentaci.
Dokumentace by měla obsahovat zdůvodnění opatření v rámci celého Společenství.
(79) K zajištění harmonizovaného přístupu k omezování by agentura měla plnit úlohu koordinátora tohoto postupu, například jmenováním příslušných zpravodajů a ověřováním souladu s požadavky příslušných příloh.
Agentura by měla vést seznam látek, pro které se připravuje dokumentace pro omezení.
(80) Aby se Komise mohla zabývat konkrétními riziky pro lidské zdraví a životní prostředí, které je třeba řešit v rámci celého Společenství, měla by mít možnost pověřit agenturu přípravou dokumentace pro omezení.
(81) Z důvodů průhlednosti by agentura měla zveřejňovat příslušnou dokumentaci, včetně navrhovaných omezení, zároveň s vyžádáním připomínek.
(82) K dokončení řízení v patřičné lhůtě by agentura měla předložit svá stanoviska k navrhovanému opatření a jeho dopadu na základě návrhu stanoviska připraveného zpravodajem.
(83) K urychlení omezovacího řízení by Komise měla připravit návrh změny v konkrétní lhůtě od obdržení stanovisek agentury.
(84) Agentura by měla hrát ústřední roli při zajišťování toho, aby právo týkající se chemických látek a rozhodovací procesy, jakož i vědecký základ, o který se opírají, byly pro všechny partnery i veřejnost důvěryhodné.
Agentura by rovněž měla hrát hlavní roli při koordinaci komunikace ohledně tohoto nařízení a jeho provádění.
Je proto zásadní, aby měly orgány Společenství, členské státy, široká veřejnost a zúčastněné osoby v agenturu důvěru.
Z tohoto důvodu je naprosto nezbytné zajistit její nezávislost, vysoké vědecké, technické a regulační kapacity, průhlednost a výkonnost.
(85) Struktura agentury by měla odpovídat úkolům, které má plnit.
Zkušenosti s obdobnými agenturami v rámci Společenství poskytují v tomto směru určité vodítko, ale struktura by měla být přizpůsobena tak, aby vyhovovala zvláštním potřebám tohoto nařízení.
(86) V zájmu účinnosti by zaměstnanci sekretariátu agentury měli vykonávat v podstatě technicko-administrativní a vědecké úkoly, aniž by využívali vědecké a technické zdroje členských států.
Výkonný ředitel by měl zajistit účinné a nezávislé plnění úkolů agentury.
Aby bylo zajištěno, že agentura plní svou úlohu, mělo by být složení správní rady navrženo tak, aby byl zastoupen každý členský stát, Komise a jiné zúčastněné osoby jmenované Komisí, s cílem zajistit účast partnerů, a aby byla zabezpečena nejvyšší úroveň odborné způsobilosti a široký rozsah příslušných odborných znalostí v oblasti bezpečnosti a regulace chemických látek při současném zajištění příslušných odborných znalostí v oblasti obecných finančních a právních záležitostí.
(87) Agentura by měla mít k dispozici prostředky pro výkon všech úkolů, které se od ní při plnění její úlohy vyžadují.
(88) Nařízení Komise by mělo stanovit strukturu a výši poplatků, včetně stanovení podmínek, za kterých bude část poplatků převedena na příslušný orgán příslušného členského státu.
(89) Správní rada agentury by měla mít nezbytné pravomoci k sestavení rozpočtu, ke kontrole jeho provádění, ke stanovení vnitřních předpisů, přijímání finančních nařízení a jmenování výkonného ředitele.
(90) Prostřednictvím Výboru pro hodnocení rizik a Výboru pro socioekonomickou analýzu by měla agentura vydáváním vědeckých stanovisek ve své oblasti působnosti převzít úlohu vědeckých výborů při Komisi.
(91) Prostřednictvím Výboru členských států by agentura měla usilovat o dosažení dohody mezi orgány členských států v konkrétních záležitostech, které vyžadují harmonizovaný přístup.
(92) Je nutné zajistit úzkou spolupráci mezi agenturou a příslušnými orgány působícími v členských státech, aby byla vědecká stanoviska Výboru pro hodnocení rizik a Výboru pro socioekonomickou analýzu založena na co nejširších vědeckých a technických odborných znalostech, které jsou ve Společenství k dispozici.
Ze stejného důvodu by měly mít výbory možnost spolehnout se na další konkrétní odborné znalosti.
(93) Vzhledem ke zvýšené odpovědnosti fyzických nebo právnických osob za zajištění bezpečného používání chemických látek je nutné posílit prosazování.
Agentura by proto měla vytvořit fórum pro členské státy k výměně informací a ke koordinaci jejich činností souvisejících s prosazováním právních předpisů o chemických látkách.
Formálnější rámec by posílil současnou neformální spolupráci mezi členskými státy v této oblasti.
(94) V rámci agentury by měl být zřízen odvolací senát, který zaručí fyzickým nebo právnickým osobám, že bude projednáno jejich odvolání proti rozhodnutím, která agentura přijala a která se jich dotýkají.
(95) Agentura by měla být financována částečně z poplatků hrazených fyzickými nebo právnickými osobami a částečně ze souhrnného rozpočtu Evropských společenství. Pokud jde o dotace ze souhrnného rozpočtu Evropských společenství, měl by se i nadále uplatňovat rozpočtový proces Společenství.
Kromě toho by Účetní dvůr měl provádět audit účetnictví v souladu s článkem 91 nařízení Komise (ES, Euratom) č.
2343/2002 ze dne 23. prosince 2002 o rámcovém finančním nařízení pro subjekty uvedené v článku 185 nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002, kterým se stanoví finanční nařízení o souhrnném rozpočtu Evropských společenství [13].
(96) Pokud to Komise a agentura uznají za vhodné, měli by mít možnost podílet se na práci agentury zástupci třetích zemí.
(97) Agentura by měla přispívat k úloze Společenství a členských států v harmonizaci mezinárodních předpisů prostřednictvím spolupráce s organizacemi, které mají o takovou harmonizaci zájem.
Agentura by pro podporu širokého mezinárodního konsensu měla zohledňovat stávající i nové mezinárodní normy v oblasti regulace chemických látek, jako je například Globálně harmonizovaný systém (GHS) klasifikace a označování chemických látek.
(98) Agentura by měla poskytnout infrastrukturu nezbytnou k tomu, aby fyzické nebo právnické osoby mohly plnit své povinnosti podle ustanovení o sdílení informací.
726/2004 ze dne 31. března 2004, kterým se stanoví postupy Společenství pro registraci humánních a veterinárních léčivých přípravků a dozor nad nimi a kterým se zřizuje Evropská agentura pro léčivé přípravky [14], posláním Evropského úřadu pro bezpečnost potravin, zřízeného nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 178/2002 ze dne 28. ledna 2002, kterým se stanoví obecné zásady a požadavky potravinového práva, zřizuje se Evropský úřad pro bezpečnost potravin a stanoví postupy týkající se bezpečnosti potravin [15], a Poradního výboru pro bezpečnost, hygienu a ochranu zdraví při práci, zřízeného rozhodnutím Rady ze dne 22. července 2003 [16].
Agentura by měla následně stanovit procedurální pravidla pro případ, že je nezbytná spolupráce s Evropským úřadem pro bezpečnost potravin nebo Poradním výborem pro bezpečnost, hygienu a ochranu zdraví při práci.
Tímto nařízením by neměly být dotčeny pravomoci svěřené Evropské agentuře pro léčivé přípravky, Evropskému úřadu pro bezpečnost potravin a Poradnímu výboru pro bezpečnost, hygienu a ochranu zdraví při práci právními předpisy Společenství.
(100) K zajištění fungování vnitřního trhu s látkami samotnými nebo obsaženými v přípravcích při současném zajištění vysoké úrovně ochrany lidského zdraví a životního prostředí by měla být stanovena pravidla pro seznam klasifikací a označení.
(101) Klasifikace a označení látky uvedené na trh, která podléhá registraci nebo na niž se vztahuje článek 1 směrnice 67/548/EHS, by proto měly být oznámeny agentuře za účelem zapsání na seznam.
(102) K zajištění harmonizované ochrany široké veřejnosti, a zejména osob přicházejících do styku s určitými látkami, a řádného fungování dalších právních předpisů Společenství vycházejících z klasifikace a označování by měla být v seznamu zaznamenána klasifikace v souladu se směrnicí 67/548/EHS a směrnicí 1999/45/ES dohodnutá pokud možno výrobci a dovozci téže látky a rovněž rozhodnutí přijatá na úrovni Společenství za účelem harmonizace klasifikace a označování některých látek.
To by mělo plně zohlednit práci a zkušenosti získané v souvislosti s činnostmi prováděnými podle směrnice 67/548/EHS, včetně klasifikace a označování konkrétních látek nebo skupin látek uvedených v příloze I směrnice 67/548/EHS.
(103) Vynaložené prostředky by měly být zaměřeny na látky, které vzbuzují největší obavy.
Látka by proto měla být zahrnuta do přílohy I směrnice 67/548/EHS, pokud splňuje kritéria pro klasifikaci jako karcinogenní, mutagenní nebo toxická pro reprodukci kategorií 1, 2 nebo 3, nebo jako senzibilizátor dýchacích cest nebo v souvislosti s dalšími účinky na individuálním základě.
Měla by být přijata ustanovení, která umožní příslušným orgánům podávat agentuře návrhy.
Agentura by měla k návrhu zaujmout stanovisko a dotčené osoby by měly mít možnost vyjádřit připomínky.
Následně by Komise měla přijmout rozhodnutí.
(104) Pravidelné zprávy členských států a agentury o fungování tohoto nařízení budou nepostradatelným prostředkem sledování provádění tohoto nařízení, jakož i vývoje v této oblasti.
Závěry vyvozené ze zjištění těchto zpráv budou užitečnými a praktickými nástroji pro přezkum tohoto nařízení a případně pro vypracování návrhů na změny.
(105) Občané EU by měli mít přístup k informacím o chemických látkách, jejichž účinkům mohou být vystaveni, aby mohli přijímat informovaná rozhodnutí o používání chemických látek.
Průhledným způsobem, jak toho docílit, je poskytnout jim volný a snadný přístup k základním údajům obsaženým v databázi agentury, včetně stručných profilů nebezpečných vlastností, požadavků na označování a příslušných právních předpisů Společenství, včetně povolených použití a opatření k řízení rizik.
Agentura a členské státy by měly umožnit přístup k informacím v souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2003/4/ES ze dne 28. ledna 2003 o přístupu veřejnosti k informacím o životním prostředí se zrušuje směrnice Rady 90/313/EHS [17], s nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001 ze dne 30. května 2001 o přístupu veřejnosti k dokumentům Evropského parlamentu, Rady a Komise [18] a v souladu s Úmluvou Evropské hospodářské komise OSN o přístupu k informacím, účasti veřejnosti na rozhodování a přístupu k právní ochraně v záležitostech životního prostředí, jíž je Evropské společenství stranou.
(106) Kromě účasti na provádění právních předpisů Společenství by příslušné orgány členských států měly, vzhledem k blízkému vztahu k partnerům v členských státech, plnit úlohu při výměně informací o rizicích látek a o povinnostech fyzických nebo právnických osob podle právních předpisů o chemických látkách.
Zároveň je nezbytná úzká spolupráce mezi agenturou, Komisí a příslušnými orgány členských států k zajištění soudržnosti a účinnosti celkového komunikačního procesu.
(107) Aby mohl systém vytvořený tímto nařízením účinně fungovat, měla by při prosazování dodržování existovat dobrá spolupráce, koordinace a výměna informací mezi členskými státy, agenturou a Komisí.
(108) K zajištění souladu s tímto nařízením by členské státy měly zavést účinná opatření pro sledování a kontrolu.
Měly by být plánovány a prováděny nezbytné kontroly a jejich výsledky by měly být hlášeny.
(109) K zajištění průhlednosti, nestrannosti a soudržnosti při prosazování členskými státy je nezbytné vytvořit vhodný rámec pro sankce za účelem ukládání účinných, přiměřených a odrazujících sankcí za porušování předpisů, neboť toto porušování může vést k poškození lidského zdraví a životního prostředí.
(110) Opatření nezbytná k provedení tohoto nařízení a jeho určitým změnám by měla být přijímána v souladu s rozhodnutím Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [19].
(111) Je nezbytné, aby během přechodu k plnému uplatňování tohoto nařízení, a zejména v počátečním období fungování agentury, byly chemické látky účinně a včas regulovány.
Mělo by být proto přijato ustanovení umožňující Komisi poskytnout nezbytnou podporu při zřizování agentury, včetně uzavírání smluv a jmenování prozatímního výkonného ředitele, dokud správní rada agentury nebude moci jmenovat výkonného ředitele sama.
(112) Aby se plně využila práce vykonaná podle nařízení (EHS) č. 793/93 a podle směrnice 76/769/EHS a aby tato práce nepřišla vniveč, měla by být Komise v počátečním období zmocněna zahájit omezovací řízení na základě této práce, aniž by bylo nutné dodržet celé omezovací řízení stanovené tímto nařízením.
Všechny tyto prvky by měly být využity, jakmile toto nařízení vstoupí v platnost, aby podpořily opatření ke snížení rizik.
(113) Je vhodné, aby ustanovení tohoto nařízení vstupovala v platnost postupně, aby byl možný plynulý přechod na nový systém. Jejich postupný vstup v platnost by kromě toho všem zúčastněným osobám, orgánům, fyzickým nebo právnickým osobám, jakož i partnerům umožnil soustředit prostředky při přípravě na nové povinnosti ve správný čas.
(114) Toto nařízení nahrazuje směrnici 76/769/EHS, směrnici Komise 91/155/EHS [20], směrnici Komise 93/67/EHS [21], směrnici Komise 93/105/ES [22], směrnici Komise 2000/21/ES [23], nařízení (EHS) č. 793/93 a nařízení Komise (ES) č.
1488/94 [24]. Uvedené směrnice a nařízení by proto měly být zrušeny.
(115) V zájmu zachování souladu by měla být změněna směrnice 1999/45/ES, která se již zabývá otázkami obsaženými v tomto nařízení.
(116) Jelikož cíle tohoto nařízení, totiž stanovit pravidla pro látky a zřídit Evropskou agenturu pro chemické látky, nemůže být uspokojivě dosaženo na úrovni členských států, a proto jej může být lépe dosaženo na úrovni Společenství, může Společenství přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy.
V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje toto nařízení rámec toho, co je nezbytné k dosažení tohoto cíle.
(117) Toto nařízení dodržuje základní práva a ctí zásady uznávané zejména Listinou základních práv Evropské unie [25].
Usiluje zejména o zajištění plného souladu se zásadami ochrany životního prostředí a udržitelného rozvoje, které jsou zakotveny v článku 37 uvedené listiny,
PŘIJALY TOTO NAŘÍZENÍ:
OBSAH
HLAVA I OBECNÉ OTÁZKY
Kapitola 1 Účel, oblast působnosti a použití
Kapitola 2 Definice a obecné ustanovení
HLAVA II REGISTRACE LÁTEK
Kapitola 1 Obecná povinnost registrace a požadavky na informace
Kapitola 2 Látky považované za registrované
Kapitola 3 Povinnost registrace a požadavky na informace pro některé typy izolovaných meziproduktů
Kapitola 4 Společná ustanovení pro všechny registrace
Kapitola 5 Přechodná ustanovení pro zavedené a oznámené látky
HLAVA III SDÍLENÍ ÚDAJŮ A ZAMEZENÍ ZBYTEČNÝM ZKOUŠKÁM
Kapitola 1 Cíle a obecná pravidla
Kapitola 2 Pravidla pro nezavedené látky a žadatele o registraci zavedených látek, kteří je neregistrovali předběžně
Kapitola 3 Pravidla pro zavedené látky
HLAVA IV INFORMACE V DODAVATELSKÉM ŘETĚZCI
HLAVA V NÁSLEDNÍ UŽIVATELÉ
HLAVA VI HODNOCENÍ
Kapitola 1 Vyhodnocení dokumentace
Kapitola 2 Hodnocení látky
Kapitola 3 Hodnocení meziproduktů
Kapitola 4 Společná ustanovení
HLAVA VII POVOLOVÁNÍ
Kapitola 1 Požadavek povolení
Kapitola 2 Udělování povolení
Kapitola 3 Povolení v dodavatelském řetězci
HLAVA VIII OMEZENÍ VÝROBY, UVÁDĚNÍ NA TRH A POUŽÍVÁNÍ NĚKTERÝCH NEBEZPEČNÝCH LÁTEK A PŘÍPRAVKŮ
Kapitola 1 Obecné otázky
Kapitola 2 Řízení o omezení
HLAVA IX POPLATKY A PLATBY
HLAVA X AGENTURA
HLAVA XI SEZNAM KLASIFIKACÍ A OZNAČENÍ
HLAVA XII INFORMACE
HLAVA XIII PŘÍSLUŠNÉ ORGÁNY
HLAVA XIV PROSAZOVÁNÍ
HLAVA XV PŘECHODNÁ A ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
PŘÍLOHA I OBECNÁ USTANOVENÍ O POSUZOVÁNÍ LÁTEK A VYPRACOVÁVÁNÍ ZPRÁV O CHEMICKÉ BEZPEČNOSTI
PŘÍLOHA II POKYNY PRO SESTAVENÍ BEZPEČNOSTNÍCH LISTŮ
PŘÍLOHA III KRITÉRIA PRO LÁTKY REGISTROVANÉ V MNOŽSTVÍ MEZI 1 A 10 TUNAMI
PŘÍLOHA IV VÝJIMKY Z POVINNOSTI REGISTRACE PODLE ČL. 2 ODST. 7 PÍSM. a)
PŘÍLOHA V VÝJIMKY Z POVINNOSTI REGISTRACE PODLE ČL. 2 ODST. 7 PÍSM. b)
PŘÍLOHA VI POŽADAVKY NA INFORMACE UVEDENÉ V ČLÁNKU 10
PŘÍLOHA VII STANDARDNÍ POŽADAVKY NA INFORMACE PRO LÁTKY VYRÁBĚNÉ NEBO DOVÁŽENÉ V MNOŽSTVÍ 1 TUNY NEBO VĚTŠÍM
PŘÍLOHA VIII DOPLŇKOVÉ STANDARDNÍ POŽADAVKY NA INFORMACE PRO LÁTKY VYRÁBĚNÉ NEBO DOVÁŽENÉ V MNOŽSTVÍ 10 TUN NEBO VĚTŠÍM
PŘÍLOHA IX DOPLŇKOVÉ STANDARDNÍ POŽADAVKY NA INFORMACE PRO LÁTKY VYRÁBĚNÉ NEBO DOVÁŽENÉ V MNOŽSTVÍ 100 TUN NEBO VĚTŠÍM
PŘÍLOHA X DOPLŇKOVÉ STANDARDNÍ POŽADAVKY NA INFORMACE PRO LÁTKY VYRÁBĚNÉ NEBO DOVÁŽENÉ V MNOŽSTVÍ 1000 TUN NEBO VĚTŠÍM
PŘÍLOHA XI OBECNÁ PRAVIDLA PRO ODCHYLKY OD STANDARDNÍHO REŽIMU ZKOUŠEK PODLE PŘÍLOH VII AŽ X
PŘÍLOHA XII OBECNÉ POKYNY PRO NÁSLEDNÉ UŽIVATELE K POSUZOVÁNÍ LÁTEK A VYPRACOVÁVÁNÍ ZPRÁV O CHEMICKÉ BEZPEČNOSTI
PŘÍLOHA XIII KRITÉRIA PRO IDENTIFIKACI PERZISTENTNÍCH, BIOAKUMULATIVNÍCH A TOXICKÝCH LÁTEK A VYSOCE PERZISTENTNÍCH A VYSOCE BIOAKUMULATIVNÍCH LÁTEK
PŘÍLOHA XIV SEZNAM LÁTEK PODLÉHAJÍCÍCH POVOLENÍ
PŘÍLOHA XV DOKUMENTACE
PŘÍLOHA XVI SOCIOEKONOMICKÁ ANALÝZA
PŘÍLOHA XVII OMEZENÍ VÝROBY, UVÁDĚNÍ NA TRH A POUŽÍVÁNÍ NĚKTERÝCH NEBEZPEČNÝCH LÁTEK, PŘÍPRAVKŮ A PŘEDMĚTŮ
HLAVA I
OBECNÉ OTÁZKY
KAPITOLA 1
Účel, oblast působnosti a použití
Článek 1
Účel a oblast působnosti
1. Účelem tohoto nařízení je zajistit vysokou úroveň ochrany lidského zdraví a životního prostředí a volný pohyb látek na vnitřním trhu za současného zvýšení konkurenceschopnosti a inovace.
2. Toto nařízení stanoví pravidla pro látky a přípravky ve smyslu článku 3. Tato pravidla se použijí na výrobu, uvádění na trh nebo používání látek samotných nebo obsažených v přípravcích nebo v předmětech a na uvádění na trh přípravků.
3. Toto nařízení je založeno na zásadě, že výrobci, dovozci a následní uživatelé musí zajistit, že vyrábějí, uvádějí na trh nebo používají látky, které nepůsobí nepříznivě na lidské zdraví nebo životní prostředí.
Ustanovení tohoto nařízení se opírají o zásadu předběžné opatrnosti.
Článek 2
Použití
1. Toto nařízení se nevztahuje na
a) radioaktivní látky spadající do oblasti působnosti směrnice Rady 96/29/Euratom ze dne 13. května 1996, kterou se stanoví základní bezpečnostní standardy na ochranu zdraví pracovníků a obyvatelstva před riziky vyplývajícími z ionizujícího záření [26];
b) látky samotné nebo obsažené v přípravku nebo v předmětu, které podléhají celnímu dohledu, pokud neprocházejí žádnou úpravou ani zpracováním, a které jsou dočasně uskladněné nebo se nacházejí se ve svobodném pásmu či svobodném skladu za účelem zpětného vývozu anebo v tranzitu;
c) neizolované meziprodukty;
d) přepravu nebezpečných látek samotných nebo obsažených v nebezpečných přípravcích po železnici, silnici, vnitrozemských vodních cestách, po moři nebo letecky.
2. Látkou, přípravkem ani předmětem ve smyslu článku 3 tohoto nařízení není odpad, jak je vymezen směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2006/12/ES [27] ze dne 5. dubna 2006.
3. Členské státy mohou umožnit výjimky z tohoto nařízení v jednotlivých případech pro konkrétní látky samotné nebo obsažené v přípravku nebo v předmětu, pokud je to nutné v zájmu obrany.
4. Toto nařízení se použije, aniž jsou dotčeny právní předpisy Společenství týkající se pracovního prostředí a životního prostředí, včetně směrnice Rady 89/391/EHS ze dne 12. června 1989 o zavádění opatření pro zlepšení bezpečnosti a ochrany zdraví zaměstnanců při práci [28], směrnice Rady 96/61/ES ze dne 24. září 1996 o integrované prevenci a omezování znečištění [29], směrnice 98/24/ES, směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/60/ES ze dne 23. října 2000, kterou se stanoví rámec pro činnost Společenství v oblasti vodní politiky [30] a směrnice 2004/37/ES.
5. Hlavy II, V, VI a VII se nevztahují na případy, kdy je látka použita
a) v humánních nebo veterinárních léčivých přípravcích v oblasti působnosti nařízení (ES) č. 726/2004, směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/82/ES ze dne 6. listopadu 2001 o kodexu Společenství týkajícím se veterinárních léčivých přípravků [31] a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/83/ES ze dne 6. listopadu 2001 o kodexu Společenství týkajícím se humánních léčivých přípravků [32];
b) v potravinách a krmivech v souladu s nařízením (ES) č. 178/2002, včetně použití
i) jako potravinářská přídatná látka v potravinách v oblasti působnosti směrnice Rady 89/107/EHS ze dne 21. prosince 1988 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se potravinářských přídatných látek povolených pro použití v potravinách určených k lidské spotřebě [33];
ii) jako látka určená k aromatizaci v potravinách v oblasti působnosti směrnice Rady 88/388/EHS ze dne 22. června 1988 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se látek určených k aromatizaci pro použití v potravinách a výchozích materiálů pro jejich výrobu [34] a rozhodnutí Komise 1999/217/ES ze dne 23. února 1999, kterým se přijímá seznam látek určených k aromatizaci používaných v potravinách nebo na jejich povrchu, vypracovaný podle nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2232/96 [35];
iii) jako doplňková látka v krmivech v oblasti působnosti nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1831/2003 ze dne 22. září 2003 o doplňkových látkách používaných ve výživě zvířat [36];
iv) ve výživě zvířat v oblasti působnosti směrnice Rady 82/471/EHS ze dne 30. června 1982 o určitých produktech používaných ve výživě zvířat [37].
6. Hlava IV se nevztahuje na tyto přípravky v konečném stavu určené pro konečného spotřebitele:
a) humánní nebo veterinární léčivé přípravky v oblasti působnosti nařízení (ES) č. 726/2004 a směrnice 2001/82/ES a vymezené směrnicí 2001/83/ES;
b) kosmetické prostředky vymezené směrnicí Rady 76/768/EHS. Směrnice Rady ze dne 27. července 1976 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se kosmetických prostředků [38];
c) zdravotnické prostředky, které jsou invazivní nebo se používají v přímém fyzickém styku s lidským tělem, pokud opatření Společenství zavede ustanovení o klasifikaci a označování nebezpečných látek a přípravků, která zajistí stejnou úroveň informací a ochrany jako směrnice 1999/45/ES;
d) potraviny a krmiva v souladu s nařízením (ES) č. 178/2002, včetně použití
i) jako potravinářská přídatná látka v potravinách v oblasti působnosti směrnice 89/107/EHS;
ii) jako látka určená k aromatizaci v potravinách v oblasti působnosti směrnice 88/388/EHS a rozhodnutí 1999/217/ES;
iii) jako doplňková látka v krmivech v oblasti působnosti nařízení (ES) č. 1831/2003;
iv) ve výživě zvířat v oblasti působnosti směrnice 82/471/EHS.
7. Hlavy II, V a VI se nevztahují na
a) látky zahrnuté do přílohy IV, neboť je o nich znám dostatek informací a jejich míra rizika z důvodu jejich vnitřních vlastností je považována za minimální;
b) látky zahrnuté do přílohy V, neboť se u nich registrace považuje za nevhodnou nebo zbytečnou a jejich vynětí z těchto hlav se nedotýká cílů tohoto nařízení;
c) látky samotné nebo obsažené v přípravcích registrované podle hlavy II, které ze Společenství vyváží účastník dodavatelského řetězce a zpětně dováží do Společenství stejný nebo jiný účastník téhož dodavatelského řetězce, který doloží, že
i) zpětně dovezená látka je totožná s vyvezenou látkou;
ii) mu byly poskytnuty informace o vyvážené látce v souladu s článkem 31 nebo 32;
d) látky samotné nebo obsažené v přípravcích nebo v předmětech, které byly registrovány v souladu s hlavou II a které jsou zpětně získány ve Společenství, pokud
i) je látka, která je výsledkem procesu zpětného získání, totožná s látkou, která byla registrována v souladu s hlavou II; a
ii) podnik provádějící zpětné získání látky má k dispozici informace vyžadované článkem 31 nebo 32 vztahující se k látce, která byla registrována v souladu s hlavou II.
8. Na izolované meziprodukty na místě a na přepravované izolované meziprodukty se nevztahují
a) kapitola 1 hlavy II, kromě článků 8 a 9, a
b) hlava VII.
9. Hlavy II a VI se nevztahují na polymery.
KAPITOLA 2
Definice a obecné ustanovení
Článek 3
Definice
Pro účely tohoto nařízení se rozumí:
1) "látkou" chemický prvek a jeho sloučeniny v přírodním stavu nebo získané výrobním procesem, včetně všech přídatných látek nutných k uchování jeho stability a všech nečistot vznikajících v použitém procesu, avšak s vyloučením všech rozpouštědel, která lze oddělit bez ovlivnění stability látky nebo změny jejího složení;
2) "přípravkem" směs nebo roztok složený ze dvou nebo více látek;
3) "předmětem" předmět, který během výroby získává určitý tvar, povrch nebo vzhled určující jeho funkci ve větší míře než jeho chemické složení;
4) "polymerem" látka, která se skládá z molekul charakterizovaných sekvencí jednoho nebo více typů monomerních jednotek.
U těchto molekul musí existovat rozdělení podle molekulové hmotnosti, přičemž rozdíly v molekulové hmotnosti jsou primárně způsobeny rozdíly v počtu monomerních jednotek.
Polymer obsahuje
a) prostou hmotnostní většinu molekul obsahujících nejméně tři monomerní jednotky, které jsou kovalentně vázány alespoň k jedné jiné monomerní jednotce nebo jinému reaktantu;
b) méně než prostou hmotnostní většinu molekul stejné molekulové hmotnosti.
V souvislosti s touto definicí se "monomerní jednotkou" rozumí zreagovaná forma monomeru v polymeru;
5) "monomerem" látka, která je za specifických podmínek příslušné polymerační reakce, použité pro daný proces, schopna vytvářet kovalentní vazby se sekvencí dalších stejných nebo nestejných molekul;
6) "žadatelem o registraci" výrobce nebo dovozce látky anebo výrobce nebo dovozce předmětu, který podává žádost o registraci látky;
7) "výrobou" výroba nebo těžba látek v přírodním stavu;
8) "výrobcem" fyzická nebo právnická osoba usazená ve Společenství, která vyrábí látku ve Společenství;
9) "dovozem" fyzické uvedení na celní území Společenství;
10) "dovozcem" fyzická nebo právnická osoba usazená ve Společenství, která odpovídá za dovoz;
11) "uvedením na trh" dodání nebo zpřístupnění třetí osobě, za úplatu či zdarma.
Za uvedení na trh se považuje rovněž dovoz;
12) "následným uživatelem" fyzická nebo právnická osoba usazená ve Společenství jiná než výrobce nebo dovozce, která používá látku samotnou nebo obsaženou v přípravku při své průmyslové nebo profesionální činnosti.
Následným uživatelem není distributor ani spotřebitel.
Za následného uživatele se považuje rovněž zpětný dovozce osvobozený podle čl. 2 odst.
13) "distributorem" fyzická nebo právnická osoba usazená ve Společenství, včetně maloobchodníka, která pouze skladuje a uvádí na trh látku samotnou nebo obsaženou v přípravku pro třetí osoby;
14) "meziproduktem" látka, která je vyráběna a spotřebovávána nebo používána pro účely chemické výroby, aby byla přeměněna na jinou látku (dále jen "syntéza"):
a) "neizolovaným meziproduktem" se rozumí meziprodukt, který není během syntézy záměrně odebírán (vyjma odběru vzorků) ze zařízení, ve kterém syntéza probíhá.
Toto zařízení zahrnuje reakční nádobu, její pomocná zařízení a veškerá zařízení, kterými látky procházejí během kontinuálního nebo vsádkového procesu, včetně potrubí pro přepravu z jedné nádoby do jiné pro účely dalšího reakčního kroku, avšak vyjma nádrže nebo jiné nádoby, ve kterých se látky skladují po výrobě;
b) "izolovaným meziproduktem na místě" se rozumí meziprodukt, který nesplňuje kritéria pro neizolovaný meziprodukt a jehož výroba a syntéza jiných látek z tohoto meziproduktu se uskutečňuje na stejném místě provozovaném jedním nebo více právními subjekty;
c) "přepravovaným izolovaným meziproduktem" se rozumí meziprodukt, který nesplňuje kritéria pro neizolovaný meziprodukt a je přepravován nebo dodáván na jiná místa;
15) "místem" jedna lokalita, v níž, pokud zde existuje více než jeden výrobce látek, je určitá společná infrastruktura a zařízení;
16) "účastníky dodavatelského řetězce" všichni výrobci nebo dovozci nebo následní uživatelé v dodavatelském řetězci;
17) "agenturou" Evropská agentura pro chemické látky zřízená tímto nařízením;
18) "příslušným orgánem" orgán nebo orgány či subjekty zřízené členskými státy k plnění povinností vyplývajících z tohoto nařízení;
19) "zavedenou látkou" látka, která splňuje alespoň jedno z těchto kritérií:
a) je uvedena v Evropském seznamu existujících obchodovaných chemických látek (EINECS);
b) byla alespoň jednou během patnácti let před vstupem tohoto nařízení v platnost vyrobena ve Společenství nebo v zemích, které přistoupily k Evropské unii dne 1. ledna 1995 nebo dne 1. května 2004, ale nebyla výrobcem nebo dovozcem uvedena na trh, za předpokladu, že to výrobce nebo dovozce může doložit;
c) byla uvedena na trh ve Společenství nebo v zemích, které přistoupily k Evropské unii dne 1. ledna 1995 nebo dne 1. května 2004, před vstupem tohoto nařízení v platnost výrobcem nebo dovozcem a byla považována za oznámenou látku v souladu s čl. 8 odst. 1 první odrážkou směrnice 67/548/EHS, nesplňuje však definici polymeru stanovenou v tomto nařízení, za předpokladu, že to výrobce nebo dovozce může doložit;
20) "oznámenou látkou" látka, pro kterou bylo podáno oznámení a kterou bylo možné uvést na trh podle směrnice 67/548/EHS;
21) "výzkumem a vývojem zaměřeným na výrobky a postupy" vědecký vývoj výrobků a další vývoj látky samotné nebo obsažené v přípravcích nebo v předmětech, v jehož průběhu se používají poloprovozní a výrobní zkoušky k vývoji výrobních postupů nebo k ověření oblastí použití látky;
22) "vědeckým výzkumem a vývojem" vědecké experimenty, analýzy nebo chemický výzkum prováděné za kontrolovaných podmínek v množství menším než 1 tuna za rok;
23) "použitím" zpracování, formulace, spotřeba, skladování, uchovávání, úprava, plnění do zásobníků, přenos z jednoho zásobníku do jiného, míchání, výroba předmětu nebo jakékoli jiné využití;
24) "vlastním použitím žadatele o registraci" průmyslové nebo profesionální použití žadatelem o registraci;
25) "určeným použitím" použití látky samotné nebo obsažené v přípravku nebo použití přípravku, které je předpokládané účastníkem dodavatelského řetězce, včetně jeho vlastního použití, nebo o kterém je písemně informován bezprostředním následným uživatelem;
26) "celkovou zprávou ze studie" úplný a souhrnný popis činnosti provedené za účelem získání informací.
To zahrnuje úplnou odbornou studii, jak byla zveřejněna v literatuře popisující provedenou studii, nebo úplnou zprávu připravenou zkušební laboratoří popisující provedenou studii;
27) "podrobným souhrnem studie" podrobný souhrn cílů, metod, výsledků a závěrů celkové zprávy ze studie poskytující dostatečné informace pro provedení nezávislého posouzení studie a umožňující snížit na minimum potřebu nahlížet do celkové zprávy ze studie;
28) "souhrnem studie" souhrn cílů, metod, výsledků a závěrů celkové zprávy ze studie poskytující dostatečné informace pro posouzení významu studie;
29) rokem ve výrazu "za rok" kalendářní rok, není-li uvedeno jinak;
30) "omezením" jakákoli podmínka nebo zákaz výroby, použití nebo uvedení na trh;
31) "dodavatelem" látky nebo přípravku výrobce, dovozce, následný uživatel nebo distributor uvádějící na trh látku samotnou nebo obsaženou v přípravku anebo přípravek;
32) "příjemcem" látky nebo přípravku následný uživatel nebo distributor, kterému je látka nebo přípravek dodávána;
33) "příjemcem" předmětu průmyslový nebo profesionální uživatel, kterému je předmět dodáván, avšak nikoli spotřebitel;
34) "malým nebo středním podnikem" malý nebo střední podnik vymezený doporučením Komise ze dne 6. května 2003 o definici velmi malých, malých a středních podniků [39];
35) "scénářem expozice" soubor podmínek, které popisují, jak je látka vyráběna nebo používána během svého životního cyklu a jak výrobce nebo dovozce kontroluje nebo doporučuje následnému uživateli kontrolovat expozici člověka a životního prostředí.
Tyto scénáře expozice mohou zahrnovat jeden konkrétní proces nebo jedno konkrétní použití anebo více procesů nebo použití;
36) "kategorií použití a expozice" scénář expozice zahrnující široké rozpětí procesů nebo použití;
37) "látkou vyskytující se v přírodě" přirozeně se vyskytující látka jako taková, nezpracovaná nebo zpracovaná pouze manuálně, mechanicky nebo gravitačně, rozpuštěním ve vodě, flotací, extrakcí vodou, parní destilací nebo zahříváním výhradně za účelem odstranění vody anebo extrahovaná ze vzduchu jakýmkoli postupem;
38) "chemicky neupravenou látkou" látka, jejíž chemická struktura se nezměnila ani poté, co prošla chemickým procesem nebo zpracováním nebo fyzikální mineralogickou přeměnou, například za účelem odstranění nečistot;
39) "slitinou" kovový materiál, makroskopicky homogenní, sestávající ze dvou nebo více prvků spojených tak, že je mechanicky nelze snadno oddělit.
Článek 4
Obecné ustanovení
Každý výrobce, dovozce nebo případně následný uživatel může, při zachování plné odpovědnosti za soulad se svými závazky podle tohoto nařízení, určit třetí osobu zástupcem pro všechna jednání podle článků 11 a 19, hlavy III a článku 52, včetně jednání s ostatními výrobci, dovozci nebo případně následnými uživateli.
V těchto případech agentura obvykle identifikaci výrobce, dovozce nebo následného uživatele, který zástupce určil, nesděluje ostatním výrobcům, dovozcům ani případným následným uživatelům.
HLAVA II
REGISTRACE LÁTEK
KAPITOLA 1
Obecná povinnost registrace a požadavky na informace
Článek 5
Žádné údaje, žádný trh
S výhradou článků 6, 7, 21 a 23 se látky samotné nebo obsažené v přípravcích nebo v předmětech ve Společenství nesmějí vyrábět ani v něm nesmějí být uváděny na trh, jestliže nebyly registrovány podle odpovídajících ustanovení této hlavy, pokud se to vyžaduje.
Článek 6
Obecná povinnost registrace látek samotných nebo obsažených v přípravcích
1. Nestanoví-li toto nařízení jinak, podá agentuře žádost o registraci každý výrobce nebo dovozce látky samotné nebo obsažené v jednom či více přípravcích v množství 1 tuny nebo větším za rok.
2. Na monomery používané jako izolované meziprodukty na místě nebo přepravované izolované meziprodukty se nevztahují články 17 a 18.
3. Každý výrobce nebo dovozce polymeru podá agentuře žádost o registraci pro monomerní látky nebo jiné látky, pro které dosud nepodal žádost o registraci žádný účastník dodavatelského řetězce, jsou-li splněny obě tyto podmínky:
a) polymer obsahuje nejméně 2 % hmotnostní těchto monomerních látek nebo jiných látek ve formě monomerních jednotek a chemicky vázaných látek;
b) celkové množství těchto monomerních látek nebo jiných látek představuje 1 tunu nebo více za rok.
4. Podání žádosti o registraci podléhá poplatku podle hlavy IX.
Článek 7
Žádosti o registraci a oznamování látek obsažených v předmětech
1. Každý výrobce nebo dovozce předmětů podá agentuře žádost o registraci pro každou látku v nich obsaženou, jsou-li splněny obě tyto podmínky:
a) látka je v těchto předmětech přítomna v celkovém množství větším než 1 tuna na výrobce nebo dovozce za rok;
b) počítá se s uvolňováním látky za běžných nebo důvodně předpokládaných podmínek použití.
Podání žádosti o registraci podléhá poplatku podle hlavy IX.
2. Každý výrobce nebo dovozce předmětů podá agentuře oznámení podle odstavce 4, splňuje-li látka kritéria v článku 56, je-li identifikována v souladu s čl. 58 odst. 1 a jsou-li splněny obě tyto podmínky:
a) látka je v těchto předmětech přítomna v celkovém množství větším než 1 tuna na výrobce nebo dovozce za rok;
b) látka je v těchto předmětech přítomna v koncentraci vyšší než 0,1 % hmotnostní.
3. Odstavec 2 se nepoužije, pokud může výrobce nebo dovozce vyloučit expozici člověka nebo životního prostředí za běžných nebo důvodně předpokládaných podmínek použití, včetně odstraňování. V těchto případech poskytne výrobce nebo dovozce příjemci předmětu náležité pokyny v souladu s čl. 32 odst. 4.
4. Oznámení obsahuje mimo jiné tyto informace:
a) identifikaci a kontaktní údaje výrobce nebo dovozce, jak jsou uvedeny v oddíle 1 přílohy VI, kromě míst jejich vlastního použití;
b) registrační čísla uvedená v čl. 20 odst. 1, jsou-li k dispozici;
c) identifikaci látky podle bodů 2.1 až 2.3.4 přílohy VI;
d) klasifikaci látky podle bodů 4.1 a 4.2 přílohy VI;
e) stručný popis použití látek obsažených v předmětu podle bodu 3.5 přílohy VI a použití předmětů;
f) množstevní rozmezí látek, např. 1-10 tun, 10 -100 tun atd.
5. Agentura může rozhodnout, že výrobci nebo dovozci předmětů musí pro každou látku obsaženou v těchto předmětech podat žádost o registraci podle této hlavy, jsou-li splněny všechny tyto podmínky:
a) látka je v těchto předmětech přítomna v celkovém množství větším než 1 tuna na výrobce nebo dovozce za rok;
b) agentura má důvody se domnívat, že
i) látka se z těchto předmětů uvolňuje a
ii) uvolňování látky z předmětů představuje riziko pro lidské zdraví nebo životní prostředí;
c) na látku se nevztahuje odstavec 1.
Podání žádosti o registraci podléhá poplatku podle hlavy IX.
6. Odstavce 1 až 5 se nevztahují na látky, které již byly pro dané použití registrovány.
7. Od ... [40] se odstavce 2, 3 a 4 se použijí šest měsíců po identifikaci látky podle čl. 58 odst. 1.
8. Opatření k provedení odstavců 1 až 7 se přijmou postupem podle čl. 132 odst. 3.
Článek 8
Výhradní zástupce výrobce ze třetí země
1. Fyzická nebo právnická osoba usazená mimo Společenství, která vyrábí látku samotnou nebo obsaženou v přípravcích nebo v předmětech, formuluje přípravek anebo vyrábí předmět dovážený do Společenství, může na základě vzájemné dohody určit fyzickou nebo právnickou osobu usazenou ve Společenství, aby jako výhradní zástupce plnila povinnosti dovozce podle této hlavy.
2. Zástupce musí plnit rovněž veškeré ostatní povinnosti dovozce podle tohoto nařízení.
Za tímto účelem musí mít dostatečné zkušenosti s praktickým nakládáním s látkami a informacemi souvisejícími s těmito látkami, a aniž je dotčen článek 35, musí udržovat přístupné a aktuální informace o dovážených množstvích a o kupujících a informace o poslední provedené aktualizaci bezpečnostního listu uvedeného v článku 31.
3. Pokud je podle odstavců 1 a 2 určen zástupce, uvědomí výrobce ze třetí země o tomto určení dovozce ve svém dodavatelském řetězci.
Tito dovozci se pro účely tohoto nařízení považují za následné uživatele.
Článek 9
Osvobození od obecné povinnosti registrace pro výzkum a vývoj zaměřený na výrobky a postupy
1. Články 5, 6, 7, 17, 18 a 21 se po dobu pěti let nepoužijí na látku vyrobenou ve Společenství nebo dovezenou pro účely výzkumu a vývoje zaměřeného na výrobky a postupy prováděného výrobcem nebo dovozcem látky anebo předmětů, buď samostatně nebo ve spolupráci s uvedenými zákazníky, v množství, které je omezeno pro účely výzkumu a vývoje zaměřeného na výrobky a postupy.
2. Pro účely odstavce 1 oznámí výrobce nebo dovozce látky anebo předmětů agentuře tyto informace:
a) identifikaci výrobce nebo dovozce látky anebo předmětů podle oddílu 1 přílohy VI;
b) identifikaci látky podle oddílu 2 přílohy VI;
c) případnou klasifikaci látky podle oddílu 4 přílohy VI;
d) odhadované množství podle bodu 3.1 přílohy VI;
e) seznam zákazníků uvedený v odstavci 1, včetně jejich jmen a adres.
Podání oznámení podléhá poplatku podle hlavy IX.
Doba uvedená v odstavci 1 se počítá od obdržení oznámení agenturou.
Agentura ověří úplnost informací dodaných oznamovatelem a čl. 20 odst.
2 se použije přiměřeně. Agentura přidělí oznámení číslo a datum oznámení, kterým je den obdržení oznámení agenturou, a toto číslo a datum neprodleně sdělí dotčenému výrobci nebo dovozci.
Agentura tyto informace sdělí rovněž příslušnému orgánu dotčeného členského státu nebo členských států.
4. Agentura může rozhodnout o uložení podmínek s cílem zajistit, aby s látkou nebo přípravkem či předmětem, ve kterých je látka obsažena, zacházeli pouze zaměstnanci zákazníků na seznamu uvedeném v odst. 2 písm. e) za přiměřeně kontrolovaných podmínek, v souladu s požadavky právních předpisů na ochranu pracovníků a životního prostředí, a aby látka nebyla zpřístupněna široké veřejnosti, ať už samotná nebo obsažená v přípravku nebo v předmětu, a zbývající množství bylo po uplynutí doby platnosti osvobození opět sebráno za účelem odstranění.
V těchto případech může agentura vyzvat oznamovatele, aby poskytl nezbytné dodatečné informace.
5. Není-li uvedeno jinak, může výrobce nebo dovozce látky látku vyrobit nebo dovézt nejdříve dva týdny po oznámení.
6. Výrobce nebo dovozce látky anebo předmětů musí splnit veškeré podmínky uložené agenturou podle odstavce 4.
7. Agentura může na žádost rozhodnout o prodloužení pětiletého období osvobození na dobu dalších nejvýše pěti let, nebo v případě látek používaných výhradně při vývoji humánních nebo veterinárních léčivých přípravků na dobu dalších nejvýše deseti let, může-li výrobce nebo dovozce látky anebo předmětů prokázat, že výzkumný a vývojový program toto prodloužení odůvodňuje.
8. Agentura neprodleně sdělí veškeré návrhy rozhodnutí příslušným orgánům každého členského státu, v němž se uskutečňuje výroba, dovoz nebo výzkum zaměřený na výrobky a postupy.
Při rozhodování podle odstavců 4 a 7 agentura přihlíží k připomínkám těchto příslušných orgánů.
9. Agentura a příslušné orgány dotčených členských států zacházejí s informacemi předloženými podle odstavců 1 až 8 vždy jako s důvěrnými.
10. Proti rozhodnutím agentury podle odstavců 4 a 7 lze podat odvolání v souladu s články 90, 91 a 92.
Článek 10
Informace předkládané pro obecné účely registrace
Žádost o registraci vyžadovaná podle článku 6 nebo podle čl. 7 odst. 1 nebo 5 musí obsahovat tyto informace:
a) technickou dokumentaci obsahující
i) identifikaci výrobců nebo dovozců podle oddílu 1 přílohy VI;
ii) identifikaci látky podle oddílu 2 přílohy VI;
iii) informace o výrobě a použitích látky podle oddílu 3 přílohy VI; tyto informace představují veškerá určená použití žadatele o registraci.
Pokud to žadatel o registraci uzná za vhodné, mohou tyto informace zahrnovat příslušné kategorie použití a expozice;
iv) klasifikaci a označení látky podle oddílu 4 přílohy VI;
v) pokyny pro bezpečné používání látky podle oddílu 5 přílohy VI;
vi) souhrny studií informací dokládaných podle příloh VII až XI;
vii) podrobné souhrny studií informací dokládaných podle příloh VII až XI, pokud jsou vyžadovány podle přílohy I;
viii) údaje o tom, které z informací předložených podle bodů iii), iv), vi), vii) nebo podle písmene b) byly přezkoumány hodnotitelem zvoleným výrobcem nebo dovozcem a majícím náležité zkušenosti;
ix) návrhy na další zkoušení, pokud je požadováno v přílohách IX a X;
x) pro látky v množství od 1 do 10 tun informace o expozici podle oddílu 6 přílohy VI;
xi) žádost ohledně toho, které informace v čl. 118 odst. 2 by podle výrobce nebo dovozce neměly být zveřejněny na internetu podle čl. 76 odst. 2 písm. d), včetně odůvodnění uvádějícího, proč by zveřejnění mohlo poškodit jeho obchodní zájmy nebo obchodní zájmy kterékoli jiné zúčastněné osoby.
S výjimkou případů uvedených v čl. 25 odst. 3, čl. 27 odst. 6 nebo čl. 30 odst. 3 musí být žadatel o registraci pro účely registrace oprávněným držitelem celkové zprávy ze studie nebo musí být oprávněn odkazovat na celkovou zprávu ze studie shrnutou podle bodů vi) a vii);
b) zprávu o chemické bezpečnosti, vyžaduje-li se podle článku 14, ve formátu blíže určeném v příloze I. Pokud to žadatel o registraci uzná za vhodné, mohou odpovídající oddíly této zprávy zahrnovat příslušné kategorie použití a expozice.
Článek 11
Společné předkládání údajů skupinou žadatelů o registraci
1. Pokud se zamýšlí, že látku bude ve Společenství vyrábět jeden nebo více výrobců nebo že bude dovážena jedním nebo více dovozci, použijí se následující ustanovení.
S výhradou odstavce 3 předloží informace uvedené v čl. 10 písm. a) bodech iv), vi), vii) a ix) a všechny příslušné údaje podle čl. 10 písm. a) bodu viii) nejprve jeden výrobce nebo dovozce jednající se souhlasem ostatních srozuměných výrobců nebo dovozců (dále jen "hlavní žadatel o registraci").
Každý žadatel o registraci pak předloží zvlášť informace podle čl. 10 písm. a) bodů i), ii), iii) a x) a veškeré příslušné údaje podle čl. 10 písm. a) bodu viii).
Žadatelé o registraci mohou sami rozhodnout, zda předloží informace uvedené v čl. 10 písm. a) bodě v) a písm. b) a veškeré příslušné údaje podle čl. 10 písm. a) bodu viii) zvlášť, nebo zda jeden výrobce nebo dovozce předloží tyto informace jménem ostatních.
2. Každý výrobce nebo dovozce musí být v souladu pouze s odstavcem 1 ohledně těch informací podle čl. 10 písm. a) bodů iv), vi), vii) a ix), které jsou nezbytné pro účely registrace v rámci jeho množstevního rozmezí v souladu s článkem 12.
3. Výrobce nebo dovozce může informace uvedené v čl. 10 písm. a) bodech iv), vi), vii) nebo ix) předložit zvlášť, pokud
a) by pro něj bylo nepřiměřeně nákladné předložit je společně s jinými; nebo
b) by společné předkládání informací vedlo k prozrazení informací, které považuje za obchodně citlivé a které by mu mohly způsobit vážnou obchodní újmu; nebo
c) nesouhlasí s hlavním žadatelem o registraci ohledně výběru těchto informací.
Pokud se použijí písmena a), b) nebo c), musí výrobce nebo dovozce podle okolností předložit společně s dokumentací vysvětlení, proč by byly náklady nepřiměřené nebo proč by prozrazení informací mohlo vést k vážné obchodní újmě, anebo uvést povahu nesouhlasu.
4. Podání žádosti o registraci podléhá poplatku podle hlavy IX.
Článek 12
Informace předkládané v závislosti na množství
1. Technická dokumentace uvedená v čl. 10 písm. a) zahrnuje v souladu s body vi) a vii) uvedeného ustanovení všechny náležité fyzikálně-chemické, toxikologické a ekotoxikologické informace, které má žadatel o registraci k dispozici, a to alespoň
a) informace uvedené v příloze VII pro nezavedené látky a pro látky zavedené, které splňují jedno nebo obě kritéria uvedená v příloze III, vyráběné nebo dovážené v množství 1 tuny nebo větším za rok na výrobce nebo dovozce;
b) informace o fyzikálně-chemických vlastnostech uvedené v oddíle 7 přílohy VII pro zavedené látky vyráběné nebo dovážené v množství 1 tuny nebo větším za rok na výrobce nebo dovozce, které nesplňují žádné z kritérií uvedených v příloze III;
c) informace uvedené v přílohách VII a VIII pro látky vyráběné nebo dovážené v množství 10 tun nebo větším za rok na výrobce nebo dovozce;
d) informace uvedené v přílohách VII a VIII a návrhy zkoušek pro poskytnutí informací uvedených v příloze IX pro látky vyráběné nebo dovážené v množství 100 tun nebo větším za rok na výrobce nebo dovozce;
e) informace uvedené v přílohách VII a VIII a návrhy zkoušek pro poskytnutí informací uvedených v přílohách IX a X pro látky vyráběné nebo dovážené v množství 1000 tun nebo větším za rok na výrobce nebo dovozce.
2. Jakmile množství látky, která je již registrována, dosáhne následující vyšší prahové hodnoty výroby nebo dovozu, uvědomí výrobce nebo dovozce neprodleně agenturu o dodatečných požadovaných informacích podle odstavce 1. Ustanovení čl. 26 odst. 3 a 4 se použijí přiměřeně.
Článek 13
Obecné požadavky na získávání informací o vnitřních vlastnostech látek
1. Informace o vnitřních vlastnostech látek mohou být vedle provádění zkoušek získávány i jinými prostředky, zejména použitím kvalitativních nebo kvantitativních modelů vztahů mezi strukturou a aktivitou nebo z informací odvozených ze strukturně příbuzných látek (sdružování nebo analogický přístup), pokud jsou splněny podmínky přílohy XI.
Od zkoušek podle bodů 8.6 a 8.7 přílohy VIII a příloh IX a X lze upustit, je-li to odůvodněno informacemi o expozici a provedenými opatřeními k řízení rizik podle oddílu 3 přílohy XI.
2. Pokud se pro získání informací o vnitřních vlastnostech látek vyžadují zkoušky, musí být prováděny v souladu se zkušebními metodami stanovenými v nařízení Komise přijatém postupem podle čl. 132 odst. 3, které musí být podle potřeby revidováno, zejména aby bylo zdokonaleno, omezeno nebo nahrazeno provádění zkoušek na zvířatech, anebo v souladu s jinými mezinárodními zkušebními metodami, které Komise nebo agentura uznají za vhodné.
Informace o vnitřních vlastnostech látek mohou být získávány jinými zkušebními metodami, pokud jsou splněny podmínky přílohy XI.
3. Ekotoxikologické a toxikologické zkoušky a analýzy se provádějí v souladu se zásadami správné laboratorní praxe podle směrnice 2004/10/ES nebo s jinými mezinárodními normami, které Komise nebo agentura uzná za rovnocenné, a případně v souladu se směrnicí 86/609/EHS.
4. Pokud je látka již registrována, je nový žadatel o registraci oprávněn odkazovat na souhrny studií nebo podrobné souhrny studií týkající se stejné látky předložené dříve, pokud může prokázat, že látka, o jejíž registraci právě žádá, je totožná s látkou již registrovanou, včetně stupně čistoty a povahy nečistot, a může-li prokázat, že předchozí žadatelé o registraci souhlasili s odkazováním na celkové zprávy ze studií pro účely registrace.
Nový žadatel o registraci nemůže odkazovat na tyto studie pro účely poskytnutí informací podle oddílu 2 přílohy VI.
Článek 14
Zpráva o chemické bezpečnosti a povinnost použít a doporučit opatření ke snížení rizika
1. Aniž je dotčen článek 4 směrnice 98/24/ES, posoudí se chemická bezpečnost a vyhotoví se zpráva o chemické bezpečnosti všech látek podléhajících registraci podle této kapitoly, pokud žadatel o registraci tuto látku vyrábí nebo dováží v množství 10 tun nebo větším za rok.
Zpráva o chemické bezpečnosti doloží posouzení chemické bezpečnosti, které se provádí podle odstavců 2 až 7 a přílohy I, pro každou látku samotnou nebo obsaženou v přípravku či pro skupinu látek.
2. Posouzení chemické bezpečnosti podle odstavce 1 není nutné provádět u látky, která je v přípravku přítomna v koncentraci nižší než nejnižší z těchto hodnot:
a) koncentrace, které se berou v úvahu, stanovené v tabulce v čl. 3 odst. 3 směrnice 1999/45/ES;
b) koncentrační limity uvedené v příloze I směrnice 67/548/EHS;
c) koncentrační limity uvedené v části B přílohy II směrnice 1999/45/ES;
d) koncentrační limity uvedené v části B přílohy III směrnice 1999/45/ES;
e) koncentrační limity uvedené ve schváleném záznamu v seznamu klasifikací a označení sestaveném podle hlavy XI tohoto nařízení;
f) 0,1 % hmotnostní, pokud látka splňuje kritéria podle přílohy XIII tohoto nařízení.
3. Posouzení chemické bezpečnosti látky zahrnuje tyto kroky:
a) posouzení nebezpečnosti pro lidské zdraví;
b) posouzení fyzikálně-chemické nebezpečnosti;
c) posouzení nebezpečnosti pro životní prostředí;
d) posouzení perzistentních, bioakumulativních a toxických (PBT) a vysoce perzistentních a vysoce bioakumulativních (vPvB) látek.
4. Pokud výrobce nebo dovozce po provedení kroků podle odst. 3 písm. a) až d) dojde k závěru, že látka splňuje kritéria pro klasifikaci jako nebezpečná látka podle směrnice 67/548/EHS nebo že se jedná o látku PBT nebo vPvB, zahrnuje posouzení chemické bezpečnosti tyto dodatečné kroky:
a) posouzení expozice včetně vytvoření scénářů expozice (nebo případně určení příslušných kategorií použití a expozice) a odhad expozice;
b) popis rizik.
Scénáře expozice (případně kategorie použití a expozice), posouzení expozice a popis rizik zahrnují veškerá určená použití výrobce nebo dovozce.
5. Zpráva o chemické bezpečnosti nemusí zahrnovat zvážení rizik pro lidské zdraví vyplývajících z těchto konečných použití:
a) v materiálech určených pro styk s potravinami v oblasti působnosti nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1935/2004 ze dne 27. října 2004 o materiálech a předmětech určených pro styk s potravinami se zrušuje směrnice Rady 80/590/EHS a 89/109/EHS [41];
b) v kosmetických prostředcích v oblasti působnosti směrnice 76/768/EHS.
6. Každý výrobce nebo dovozce určí a použije vhodná opatření k náležité kontrole rizik zjištěných při posouzení chemické bezpečnosti a případně je doporučí v bezpečnostních listech, které dodává v souladu s článkem 31.
7. Každý výrobce nebo dovozce, který je povinen provádět posouzení chemické bezpečnosti, uchovává zprávu o chemické bezpečnosti tak, aby byla k dispozici, a aktualizuje ji.
KAPITOLA 2
Látky považované za registrované
Článek 15
Látky obsažené v přípravcích na ochranu rostlin a v biocidních přípravcích
1. Aktivní látky a formulační přísady vyráběné nebo dovážené pouze pro použití v přípravcích na ochranu rostlin a zahrnuté buď v příloze I směrnice 91/414/EHS [42], nebo v nařízení (EHS) č. 3600/92 [43], nařízení (ES) č. 703/2001 [44], nařízení (ES) č. 1490/2002 [45] anebo rozhodnutí 2003/565/ES [46] a každá látka, pro niž bylo vydáno rozhodnutí Komise o úplnosti dokumentace podle článku 6 směrnice 91/414/EHS, se považují za registrované a žádost o registraci se považuje za úplnou pro výrobu nebo dovoz pro použití v přípravcích na ochranu rostlin, a tudíž se má za to, že splňují požadavky kapitol 1 a 5 této hlavy.
2. Aktivní látky vyráběné nebo dovážené pouze pro použití v biocidních přípravcích a zahrnuté buď v přílohách I, IA nebo IB směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/8/ES o uvádění biocidních přípravků na trh a zrušuje se nařízení (ES) č. 1896/2000 [47], nebo v nařízení Komise (ES) č. 2032/2003 ze dne 4. listopadu 2003 o druhé etapě desetiletého pracovního programu uvedeného v čl. 16 odst. 2 směrnice 98/8/ES [48], jsou až do dne rozhodnutí uvedeného v čl. 16 odst. 2 druhém pododstavci směrnice 98/8/ES považovány za registrované pro výrobu nebo dovoz pro použití v biocidních přípravcích, a tudíž se má za to, že splňují požadavky kapitol 1 a 5 této hlavy.
Článek 16
Povinnosti Komise, agentury a žadatelů o registraci látek považovaných za registrované
1. Komise nebo příslušný subjekt Společenství zpřístupní agentuře informace o látkách považovaných za registrované podle článku 15, které mají stejný význam jako informace vyžadované podle článku 10.
Agentura tyto informace nebo odkaz na ně zahrne do svých databází a oznámí to příslušným orgánům do ... [49].
2. Články 21, 22 a 25 až 28 se nevztahují na použití látek považovaných za registrované podle článku 15.
KAPITOLA 3
Povinnost registrace a požadavky na informace pro některé typy izolovaných meziproduktů
Článek 17
Registrace izolovaných meziproduktů na místě
1. Každý výrobce izolovaného meziproduktu na místě v množství 1 tuny nebo větším za rok podá agentuře žádost o registraci pro izolovaný meziprodukt na místě.
2. Žádost o registraci pro izolovaný meziprodukt na místě musí obsahovat všechny následující informace v takovém rozsahu, který výrobce může předložit, aniž by byly nutné další zkoušky:
a) identifikaci výrobce podle oddílu 1 přílohy VI;
b) identifikaci meziproduktu podle bodů 2.1 až 2.3.4 přílohy VI;
c) klasifikaci meziproduktu podle oddílu 4 přílohy VI;
d) veškeré dostupné existující informace o fyzikálně-chemických vlastnostech meziproduktu nebo o jeho účincích na lidské zdraví nebo životní prostředí.
Je-li k dispozici celková zpráva ze studie, předloží se souhrn studie;
e) stručný obecný popis použití podle bodu 3.5 přílohy VI;
f) podrobnosti o použitých opatřeních k řízení rizik.
S výjimkou případů uvedených v čl. 25 odst. 3, čl. 27 odst. 6 nebo čl. 30 odst. 3 musí být žadatel o registraci pro účely registrace oprávněným držitelem celkové zprávy ze studie nebo musí být oprávněn odkazovat na celkovou zprávu ze studie shrnutou podle písmene d).
Podání žádosti o registraci podléhá poplatku podle hlavy IX.
3. Odstavec 2 se použije pouze pro izolované meziprodukty na místě, pokud výrobce potvrdí, že látka je vyráběna a používána pouze za přísně kontrolovaných podmínek, při nichž je přísně uchovávána pomocí technických prostředků během celého svého životního cyklu.
Kontrolní a procesní technologie se použijí pro snížení emisí a následné expozice.
Nejsou-li podmínky uvedené v prvním pododstavci splněny, musí žádost o registraci obsahovat informace uvedené v článku 10.
Článek 18
Registrace přepravovaných izolovaných meziproduktů
1. Každý výrobce nebo dovozce přepravovaného izolovaného meziproduktu v množství 1 tuny nebo větším za rok podá agentuře žádost o registraci pro přepravovaný izolovaný meziprodukt.
2. Žádost o registraci pro přepravovaný izolovaný meziprodukt musí obsahovat všechny tyto informace:
a) identifikaci výrobce nebo dovozce podle oddílu 1 přílohy VI;
b) identifikaci meziproduktu podle bodů 2.1 až 2.3.4 přílohy VI;
c) klasifikaci meziproduktu podle oddílu 4 přílohy VI;
d) veškeré dostupné existující informace o fyzikálně-chemických vlastnostech meziproduktu nebo o jeho účincích na lidské zdraví nebo životní prostředí.
Je-li k dispozici celková zpráva ze studie, předloží se souhrn studie;
e) stručný obecný popis použití podle bodu 3.5 přílohy VI;
f) informace o opatřeních ke snížení rizika, která byla použita a doporučena uživateli, podle odstavce 4.
S výjimkou případů uvedených v čl. 25 odst. 3, čl. 27 odst. 6 nebo čl. 30 odst. 3 musí být žadatel o registraci pro účely registrace oprávněným držitelem celkové zprávy ze studie nebo musí být oprávněn odkazovat na celkovou zprávu ze studie shrnutou podle písmene d).
Podání žádosti o registraci podléhá poplatku podle hlavy IX.
3. Žádost o registraci pro přepravovaný izolovaný meziprodukt v množství větším než 1000 tun za rok na výrobce nebo dovozce musí kromě informací vyžadovaných podle odstavce 2 obsahovat rovněž informace uvedené v příloze VII.
Na získávání těchto informací se použije článek 13.
4. Odstavce 2 a 3 se použijí pouze pro přepravované izolované meziprodukty, pokud výrobce nebo dovozce sám potvrdí nebo prohlásí, že obdržel potvrzení od uživatele o tom, že syntéza dalších látek z tohoto meziproduktu probíhá na jiných místech za těchto přísně kontrolovaných podmínek:
a) látka je přísně držena pod kontrolou pomocí technických prostředků během celého svého životního cyklu včetně výroby, čištění, činností při čištění a údržbě zařízení, odběru vzorků, analýzy, plnění nebo vyprazdňování zařízení nebo nádob, odstraňování odpadu nebo jeho čištění a skladování;
b) použijí se procesní a kontrolní technologie, které sníží emise a následnou expozici;
c) s látkou zachází pouze řádně vyškolený a oprávněný personál;
d) před otevřením a vstupem do systému při čištění a údržbě se provádějí zvláštní postupy, jako je proplachování a mytí;
e) v případě nehody a při vzniku odpadu jsou používány procesní nebo kontrolní technologie, které snižují emise a následnou expozici během čištění látky nebo postupů při čištění a údržbě;
f) postupy pro zacházení s látkou jsou náležitě dokumentovány a přísně kontrolovány provozovatelem místa.
Nejsou-li podmínky v prvním pododstavci splněny, musí žádost o registraci obsahovat informace uvedené v článku 10.
Článek 19
Společné předkládání údajů o izolovaných meziproduktech skupinou žadatelů o registraci
1. Pokud se zamýšlí, že izolovaný meziprodukt na místě nebo přepravovaný izolovaný meziprodukt bude ve Společenství vyrábět jeden nebo více výrobců nebo že bude dovážen jedním nebo více dovozci, použijí se následující ustanovení.
S výhradou odstavce 2 předloží informace uvedené v čl. 17 odst. 2 písm. c) a d) a v čl. 18 odst. 2 písm. c) a d) nejprve jeden výrobce nebo dovozce jednající se souhlasem ostatních srozuměných výrobců nebo dovozců (dále jen "hlavní žadatel o registraci").
Každý žadatel o registraci pak předloží zvlášť informace podle čl. 17 odst. 2 písm. a), b), e) a f) a podle čl. 18 odst. 2 písm. a), b), e) a f).
2. Výrobce nebo dovozce může informace uvedené v čl. 17 odst. 2 písm. c) nebo d) a v čl. 18 odst. 2 písm. c) nebo d) předložit zvlášť, pokud
a) by pro něj bylo nepřiměřeně nákladné předložit je společně s jinými; nebo
b) by společné předkládání informací vedlo k prozrazení informací, které považuje za obchodně citlivé a které by mu mohly způsobit vážnou obchodní újmu; nebo
c) nesouhlasí s hlavním žadatelem o registraci ohledně výběru těchto informací.
Pokud se použijí písmena a), b) nebo c), musí výrobce nebo dovozce podle okolností předložit společně s dokumentací vysvětlení, proč by byly náklady nepřiměřené nebo proč by prozrazení informací mohlo vést k vážné obchodní újmě, anebo uvést povahu nesouhlasu.
3. Podání žádosti o registraci podléhá poplatku podle hlavy IX.
KAPITOLA 4
Společná ustanovení pro všechny registrace
Článek 20
Povinnosti agentury
1. Agentura přidělí každé žádosti o registraci číslo podání, které je používáno při veškeré korespondenci týkající se registrace, dokud není žádost o registraci považována za úplnou, a rovněž datum podání, kterým je den obdržení žádosti o registraci agenturou.
2. Agentura provede kontrolu úplnosti každé žádosti o registraci, aby se přesvědčila, že byly poskytnuty všechny informace vyžadované podle článků 10 a 12 nebo podle článků 17 nebo 18 a zaplacen registrační poplatek podle čl. 6 odst. 4, čl. 7 odst. 1 a 5, čl. 17 odst. 2 nebo čl. 18 odst. 2. Kontrola úplnosti nezahrnuje posouzení kvality nebo správnosti předložených údajů nebo odůvodnění.
Agentura provede kontrolu úplnosti ve lhůtě tří týdnů od data podání nebo ve lhůtě tří měsíců od příslušné lhůty podle článku 23, pokud jde o žádosti o registraci zavedených látek podané během dvouměsíčního období bezprostředně předcházejícího konci této lhůty.
Pokud je žádost o registraci neúplná, vyrozumí agentura žadatele o registraci před uplynutím třítýdenní nebo tříměsíční lhůty uvedené v druhém pododstavci o tom, jaké další informace vyžaduje, aby žádost o registraci byla úplná, a stanoví pro toto doplnění přiměřenou lhůtu.
Žadatel o registraci svou žádost doplní a předá ji agentuře ve stanovené lhůtě.
Agentura potvrdí žadateli o registraci datum předložení dalších informací.
Agentura provede další kontrolu úplnosti s ohledem na další předložené informace.
Agentura žádost o registraci zamítne, pokud ji žadatel ve stanovené lhůtě nedoplní.
Registrační poplatek se v těchto případech nevrací.
3. Jakmile je žádost o registraci úplná, přidělí agentura dotčené látce registrační číslo a datum registrace, kterým je datum podání žádosti.
Agentura neprodleně sdělí registrační číslo a datum registrace dotčenému žadateli o registraci.
Registrační číslo se používá pro veškerou následující korespondenci týkající se registrace.
4. Agentura do 30 dnů od data podání oznámí příslušnému orgánu dotčeného členského státu, že v její databázi jsou k dispozici tyto informace:
a) registrační dokumentace společně s číslem podání nebo registračním číslem,
b) datum podání nebo registrace,
c) výsledek kontroly úplnosti a
d) případná žádost o dodatečné informace a lhůta stanovená podle odst. 2 třetího pododstavce.
Dotčeným členským státem je členský stát, v němž se uskutečňuje výroba nebo v němž je usazen dovozce.
Pokud výrobce uskutečňuje výrobu na více místech ve více členských státech, je dotčeným členským státem ten, v němž je výrobce usazen.
Ostatní členské státy, v nichž se nacházejí výrobní místa, se rovněž vyrozumějí.
Agentura neprodleně oznámí příslušnému orgánu dotčených členských států případné další informace předložené žadatelem o registraci, které jsou k dispozici v její databázi.
5. Proti rozhodnutím agentury podle odstavce 2 lze podat odvolání v souladu s články 90, 91 a 92.
6. Předloží-li agentuře nový žadatel o registraci další informace o konkrétní látce, oznámí agentura stávajícím žadatelům o registraci, že je tato informace pro účely článku 22 k dispozici v její databázi.
Článek 21
Výroba a dovoz látek
1. Žadatel o registraci může zahájit výrobu nebo dovoz látky anebo předmětu nebo v této výrobě nebo dovozu pokračovat, neuvede-li agentura jinak podle čl. 20 odst. 2 ve lhůtě tří týdnů od data podání, aniž je dotčen čl. 27 odst. 8.
V případě žádostí o registraci zavedených látek může žadatel o registraci pokračovat ve výrobě nebo dovozu látky anebo předmětu, neuvede-li agentura jinak podle čl. 20 odst. 2 ve lhůtě tří týdnů od data podání, nebo pokud byly žádosti o registraci podány během dvouměsíčního období před koncem příslušné lhůty podle článku 23, neuvede-li agentura jinak podle čl. 20 odst. 2 ve lhůtě tří měsíců od konce této lhůty, aniž je dotčen čl. 27 odst. 8.
V případě žádosti o aktualizaci registračních údajů podle článku 22 může žadatel o registraci pokračovat ve výrobě nebo dovozu látky, neuvede-li agentura jinak podle čl. 20 odst. 2 ve lhůtě tří týdnů ode dne aktualizace, aniž je dotčen čl. 27 odst. 8.
2. Pokud agentura informovala žadatele o registraci, že má předložit další informace podle čl. 20 odst. 2 třetího pododstavce, může žadatel o registraci zahájit výrobu nebo dovoz látky anebo předmětu, neuvede-li agentura jinak, ve lhůtě tří týdnů poté, co agentura obdrží tyto další informace nezbytné pro doplnění jeho žádosti o registraci, aniž je dotčen čl. 27 odst. 8.
3. Pokud některý žadatel o registraci podá části žádosti o registraci jménem jednoho nebo více jiných žadatelů o registraci podle článku 11 nebo 19, může kterýkoli z těchto jiných žadatelů o registraci vyrábět látku ve Společenství nebo ji do Společenství dovážet až po uplynutí lhůty stanovené v odstavci 1 nebo 2 tohoto článku, pokud agentura neuvede jinak ohledně žádosti o registraci podané žadatelem jednajícím jménem ostatních a ohledně jeho vlastní žádosti o registraci.
Článek 22
Další povinnosti žadatele o registraci
1. Po registraci odpovídá žadatel o registraci za to, že z vlastního podnětu bez zbytečného prodlení aktualizuje své registrační údaje doplněním nových náležitých informací a předloží je agentuře v případech
a) změny svého statusu, jako například zda jde o výrobce nebo dovozce, nebo své identifikace, jako změny jména nebo adresy;
b) změny ve složení látky podle oddílu 2 přílohy VI;
c) změn v ročním nebo celkovém množství, které vyrobil nebo dovezl, pokud to vede ke změně množstevního rozmezí, včetně zastavení výroby nebo dovozu;
d) nových určených použití a nových použití, které nedoporučuje, jak je uvedeno v bodě 3.7 přílohy VI, pro která je látka vyráběna nebo dovážena;
e) nových poznatků o rizicích látky pro lidské zdraví nebo životní prostředí, o kterých lze důvodně předpokládat, že jsou mu známa, a která vedou ke změnám v bezpečnostním listu nebo ve zprávě o chemické bezpečnosti;
f) změny klasifikace a označení látky;
g) aktualizace nebo změny zprávy o chemické bezpečnosti nebo oddílu 5 přílohy VI;
h) rozhodnutí žadatele o registraci o nutnosti provedení zkoušky uvedené v příloze IX nebo X; v těchto případech se vypracuje návrh zkoušky;
i) změny v umožnění přístupu k informacím v registru.
Agentura tyto informace sdělí příslušnému orgánu dotčeného členského státu.
2. Žadatel o registraci podá agentuře žádost o aktualizaci registračních údajů obsahující informace vyžadované rozhodnutím podle článků 39, 40 nebo 45 nebo za účelem zohlednění rozhodnutí podle článků 59 a 72, a to ve lhůtě stanovené v uvedeném rozhodnutí.
Agentura oznámí příslušnému orgánu dotčeného členského státu, že informace jsou k dispozici v její databázi.
3. Agentura provede kontrolu úplnosti všech aktualizovaných registračních údajů podle čl. 20 odst. 2 prvního a druhého pododstavce. Je-li žádost o aktualizaci v souladu s čl. 12 odst. 2 a s odst. 1 písm. c) tohoto článku, provede agentura kontrolu úplnosti informací, které jí žadatel o registraci dodal, a čl. 20 odst. 2 se použije přiměřeně.
4. V případech, na něž se vztahují články 11 nebo 19, předloží každý žadatel o registraci zvlášť informace uvedené v odst. 1 písm. c) tohoto článku.
5. Podání žádosti o aktualizaci podléhá příslušné části poplatku požadovaného podle hlavy IX.
KAPITOLA 5
Přechodná ustanovení pro zavedené a oznámené látky
Článek 23
Zvláštní ustanovení pro zavedené látky
1. Články 5 a 6, čl. 7 odst. 1 a článek 21 se do ... [50] nepoužijí na tyto látky:
a) zavedené látky klasifikované podle směrnice 67/548/EHS jako karcinogenní, mutagenní nebo toxické pro reprodukci, kategorie 1 nebo 2 a vyrobené ve Společenství nebo do něho dovezené v množství 1 tuny nebo větším za rok na výrobce nebo dovozce, a to nejméně jednou po ... [51];
b) zavedené látky klasifikované podle směrnice 67/548/EHS jako vysoce toxické pro vodní organismy s možností vyvolat dlouhodobé nepříznivé účinky ve vodním prostředí (R50/53) a vyrobené ve Společenství nebo do něho dovezené v množství 100 tun nebo větším za rok na výrobce nebo dovozce, a to nejméně jednou po ... [51];
c) zavedené látky vyrobené ve Společenství nebo do něho dovezené v množství 1000 tun nebo větším za rok na výrobce nebo dovozce, a to nejméně jednou po ... [51].
2. Články 5 a 6, čl. 7 odst. 1 a článek 21 se do ... [52] nevztahují na zavedené látky vyrobené ve Společenství nebo do něho dovezené v množství 100 tun nebo větším za rok na výrobce nebo dovozce, a to nejméně jednou po ... [51].
3. Články 5 a 6, čl. 7 odst. 1 a článek 21 se do ... [53] nevztahují na zavedené látky vyrobené ve Společenství nebo do něho dovezené v množství 1 tuny nebo větším za rok na výrobce nebo dovozce, a to nejméně jednou po ... [51].
Článek 24
Oznámené látky
1. Oznámení podle směrnice 67/548/EHS se pro účely této hlavy považuje za žádost o registraci a agentura mu přidělí registrační číslo do ... [49].
2. Dosáhne-li množství oznámené látky vyrobené nebo dovezené výrobcem nebo dovozcem následující množstevní prahové hodnoty podle článku 12, předloží se dodatečné požadované informace odpovídající této prahové hodnotě a všem nižším prahovým hodnotám v souladu s články 10 a 12, pokud již nebyly v souladu s uvedenými články předloženy.
HLAVA III
SDÍLENÍ ÚDAJŮ A ZAMEZENÍ ZBYTEČNÝM ZKOUŠKÁM
KAPITOLA 1
Cíle a obecná pravidla
Článek 25
Cíle a obecná pravidla
1. Aby se zamezilo zkouškám na zvířatech, provádějí se zkoušky na obratlovcích pro účely tohoto nařízení pouze jako poslední možnost.
Je rovněž nutné přijmout opatření, kterými se omezí zdvojování jiných zkoušek.
2. Sdílení a společné předkládání informací podle tohoto nařízení se týká technických údajů, a zejména informací o vnitřních vlastnostech látek.
Žadatelé o registraci upustí od výměny informací týkajících se jejich chování na trhu, zejména co se týče výrobních kapacit, objemu výroby nebo prodeje, objemu dovozu nebo podílů na trhu.
3. Veškeré souhrny studií nebo podrobné souhrny studií předložené v rámci registrace podle tohoto nařízení alespoň o deset let dříve mohou být pro účely registrace využívány dalším výrobcem nebo dovozcem.
KAPITOLA 2
Pravidla pro nezavedené látky a žadatele o registraci zavedených látek, kteří je neregistrovali předběžně
Článek 26
Povinnost informovat se před podáním žádosti o registraci
1. Každý potenciální žadatel o registraci nezavedené látky nebo potenciální žadatel o registraci zavedené látky, který ji neregistroval předběžně v souladu s článkem 28, se informuje u agentury, zda pro stejnou látku již nebyla podána žádost o registraci.
Společně s dotazem předloží agentuře veškeré tyto informace:
a) svou identifikaci podle oddílu 1 přílohy VI, kromě míst použití;
b) identifikaci látky podle oddílu 2 přílohy VI;
c) které požadavky na informace by od něho vyžadovaly provést nové studie zahrnující obratlovce;
d) které požadavky na informace by od něho vyžadovaly provést jiné nové studie.
2. Pokud stejná látka dosud nebyla registrována, uvědomí o tom agentura potenciálního žadatele o registraci.
3. Byla-li stejná látka registrována o méně než deset let dříve, sdělí agentura potenciálnímu žadateli o registraci neprodleně jména a adresy předchozích žadatelů o registraci a informuje jej o jimi předložených příslušných souhrnech nebo podrobných souhrnech studií.
Studie zahrnující obratlovce se neopakují.
Agentura zároveň sdělí předchozím žadatelům o registraci jméno a adresu potenciálního žadatele o registraci.
Dostupné studie jsou sdíleny s potenciálními žadateli o registraci v souladu s článkem 27.
4. Pokud dotaz týkající se stejné látky podá více potenciálních žadatelů o registraci, sdělí agentura neprodleně všem potenciálním žadatelům o registraci jméno a adresu ostatních potenciálních žadatelů o registraci.
Článek 27
Sdílení existujících údajů v případě registrovaných látek
1. Byla-li látka již registrována o méně než deset let dříve podle čl. 26 odst. 3, potenciální žadatel o registraci si
a) v případě informací týkajících se zkoušek na obratlovcích vyžádá a
b) v případě informací, které se netýkají zkoušek na obratlovcích, může vyžádat
od předchozích žadatelů o registraci informace, které požaduje s ohledem na čl. 10 písm. a) body vi) a vii) pro účely registrace.
2. Pokud byl předložen požadavek na informace podle odstavce 1, vyvinou potenciální a předchozí žadatelé o registraci podle odstavce 1 veškeré úsilí, aby dosáhli dohody o sdílení informací, které potenciální žadatelé o registraci požadují s ohledem na čl.
10 písm. a) body vi) a vii). Tuto dohodu je možné nahradit předložením této záležitosti rozhodčímu soudu a přijetím jeho rozhodčího nálezu.
3. Předchozí žadatel o registraci a potenciální žadatelé o registraci vyvinou veškeré úsilí, aby zajistili, že náklady na sdílení informací jsou stanoveny spravedlivým, průhledným a nediskriminačním způsobem.
To lze usnadnit dodržováním pokynů pro sdílení nákladů, které jsou založeny na těchto zásadách a které agentura přijme v souladu s čl. 76 odst.
2 písm. f). Žadatelé o registraci jsou povinni sdílet náklady pouze na ty informace, které jsou povinni předložit, aby vyhověli registračním požadavkům.
4. Po dosažení dohody o sdílení informací zpřístupní předchozí žadatel o registraci dohodnuté informace novému žadateli a udělí mu oprávnění odkazovat na svou celkovou zprávu ze studie.
5. Nepodaří-li se této dohody dosáhnout, uvědomí o tom potenciální žadatelé o registraci agenturu a předchozí žadatele o registraci nejdříve jeden měsíc poté, co od agentury obdrželi jméno a adresu předchozích žadatelů.
6. Do jednoho měsíce od obdržení informací uvedených v odstavci 5 udělí agentura potenciálnímu žadateli o registraci svolení odkazovat na informace, které požadoval, ve své registrační dokumentaci.
Pokud předchozí žadatelé o registraci celkovou zprávu ze studie potenciálnímu žadateli o registraci zpřístupní, mají vůči potenciálnímu žadateli o registraci nárok na úhradu rovného podílu na nákladech, jejž lze vymáhat před vnitrostátními soudy.
7. Proti rozhodnutím agentury podle odstavce 6 lze podat odvolání v souladu s články 90, 91 a 92.
8. Čekací lhůta na registraci podle čl. 21 odst. 1 se u nového žadatele o registraci prodlužuje o čtyři měsíce, požádá-li o to předchozí žadatel o registraci.
KAPITOLA 3
Pravidla pro zavedené látky
Článek 28
Povinnost předběžné registrace zavedených látek
1. Aby mohl využívat přechodný režim podle článku 23, předloží agentuře každý potenciální žadatel o registraci zavedené látky vyráběné nebo dovážené v množství 1 tuny nebo větším za rok, včetně meziproduktů, veškeré tyto informace:
a) název látky podle oddílu 2 přílohy VI, včetně čísel EINECS a CAS, nebo nejsou-li k dispozici, včetně jakýchkoli jiných identifikačních kódů;
b) své jméno a adresu a jméno kontaktní osoby a případně jméno a adresu osoby, která jej zastupuje v souladu s článkem 4 podle oddílu 1 přílohy VI;
c) předpokládanou lhůtu registrace/množstevní rozmezí;
d) názvy látek podle oddílu 2 přílohy VI, včetně jejich čísel EINECS a CAS, nebo nejsou-li k dispozici, včetně jakýchkoli jiných identifikačních kódů, pro které jsou dostupné informace významné pro použití bodů 1.3 a 1.5 přílohy XI.
2. Informace uvedené v odstavci 1 se předkládají ve lhůtě, která začíná dne ... [54] a končí dne ... [49].
3. Žadatelé o registraci, kteří nepředloží informace podle odstavce 1, se nemohou odvolávat na článek 23.
4. Potenciální žadatelé o registraci, kteří poprvé vyrábějí nebo dovážejí zavedenou látku v množství 1 tuny nebo větším za rok po ... [49], jsou oprávněni odvolávat se na článek 23, pokud předloží agentuře informace uvedené v odstavci 1 tohoto článku do šesti měsíců ode dne, kdy byla látka poprvé vyrobena nebo dovezena, a ne později než dvanáct měsíců před uplynutím příslušné lhůty uvedené v článku 23.
5. Agentura do ... [55] zveřejní na své internetové stránce seznam látek uvedených v odst. 1 písm. a) a d). Seznam bude zahrnovat pouze názvy látek, včetně jejich čísel EINECS a CAS, jsou-li k dispozici, a dalších identifikačních kódů.
6. Výrobci nebo dovozci zavedených látek v množství menším než 1 tuna za rok, které jsou uvedeny na seznamu zveřejněném agenturou v souladu s odstavcem 5, následní uživatelé těchto látek a třetí osoby, které o těchto látkách mají informace, mohou agentuře předložit informace uvedené v odstavci 1 nebo jiné významné informace o těchto látkách s cílem účastnit se fóra pro výměnu informací o látce uvedeného v článku 29.
Článek 29
Fóra pro výměnu informací o látkách
1. Všichni výrobci a dovozci, kteří pro stejnou zavedenou látku předložili agentuře informace podle článku 28, jsou účastníky fóra pro výměnu informací o látce (dále jen "fórum o látce").
2. Cílem každého fóra o látce je
a) pro účely registrace usnadnit výměnu informací uvedených v čl. 10 písm. a) bodech vi) a vii) mezi výrobci a dovozci, a tím zabránit zdvojení studií; a
b) dohodnout se na klasifikaci a označení látek, u kterých v klasifikaci a označení existují rozdíly.
3. Účastníci fóra o látce poskytují ostatním účastníkům existující studie, reagují na žádosti ostatních účastníků o informace, společně určují potřeby dalších studií a zajišťují jejich provedení.
Každé fórum o látce je funkční do ... [53].
Článek 30
Sdílení údajů zahrnujících zkoušky
1. Před provedením zkoušek pro splnění požadavků na informace pro účely registrace účastník fóra o látce ověří, zda je k dispozici příslušná studie, a to dotazováním v rámci svého fóra o látce.
Je-li příslušná studie, která zahrnuje zkoušky na obratlovcích, v rámci fóra o látce k dispozici, vyžádá si účastník fóra o látce tuto studii do ... [56].
Je-li příslušná studie, která nezahrnuje zkoušky na obratlovcích, v rámci fóra o látce k dispozici, může si účastník fóra o látce tuto studii vyžádat do ... [56].
Ve lhůtě dvou týdnů od podání žádosti předá vlastník studie účastníkům, kteří tuto studii požadují, doklad o nákladech na ni.
Účastníci a vlastník studie vyvinou veškeré úsilí, aby zajistili, že náklady na sdílení informací jsou stanoveny spravedlivým, průhledným a nediskriminačním způsobem.
To lze usnadnit dodržováním veškerých pokynů pro sdílení nákladů, které jsou založeny na těchto zásadách a které agentura přijme v souladu s čl. 76 odst.
2 písm. f). Nemohou-li se dohodnout, hradí náklady rovným dílem.
Vlastník studie souhlasí s odkazováním na celkovou zprávu ze studie pro účely registrace ve lhůtě dvou týdnů od obdržení platby.
Žadatelé o registraci jsou povinni sdílet náklady pouze na ty informace, které jsou povinni předložit, aby vyhověli registračním požadavkům.
2. Není-li v rámci fóra o látce příslušná studie zahrnující zkoušky k dispozici, provede v rámci každého fóra o látce pro jeden požadavek na informaci pouze jednu studii jeden z účastníků fóra o látce jednající jménem ostatních.
Ve lhůtě stanovené agenturou podniknou veškeré přiměřené kroky k dosažení dohody o tom, kdo zkoušku jménem ostatních účastníků provede a předloží agentuře souhrn nebo podrobný souhrn studie.
Pokud dohody nedosáhnou, určí agentura, který z žadatelů o registraci nebo následných uživatelů zkoušku provede.
Všichni účastnící fóra o látce, kteří požadují studii, přispějí na náklady na vypracování studie, a to podílem, který odpovídá počtu účastnících se potenciálních žadatelů o registraci.
Účastníci, kteří studii neprovádějí, mají právo obdržet celkovou zprávu ze studie do dvou týdnů ode dne, kdy zaplatí účastníkovi, který studii provedl.
3. Pokud vlastník studie uvedené v odstavci 1, která zahrnuje provádění zkoušek na obratlovcích, odmítne poskytnout ostatním účastníkům doklad o nákladech na tuto studii nebo studii samotnou, není mu umožněno požádat o registraci, dokud ostatním účastníkům neposkytne informace.
Ostatní účastníci požádají o registraci bez splnění příslušného požadavku na informace, přičemž důvod nesplnění vysvětlí v registrační dokumentaci.
Studie se neopakuje, ledaže do dvanácti měsíců od data registrace ostatních účastníků jim vlastník informací tyto informace neposkytne a agentura rozhodne, že by ostatní účastníci měli studii opakovat.
Pokud však již žádost o registraci obsahující tyto informace podal jiný žadatel o registraci, dá agentura dalším účastníkům souhlas s odkazováním na tyto informace v jejich registračních dokumentacích.
Pokud tento jiný žadatel o registraci celkovou zprávu ze studie ostatním účastníkům zpřístupní, má vůči nim nárok na úhradu rovného podílu na nákladech, jejž lze vymáhat před vnitrostátními soudy.
4. Pokud vlastník studie uvedené v odstavci 1, která nezahrnuje provádění zkoušek na obratlovcích, odmítne poskytnout ostatním účastníkům doklad o nákladech na tuto studii nebo studii samotnou, požádají ostatní účastníci fóra o látce o registraci způsobem, jako by ve fóru o látce žádná příslušná studie k dispozici nebyla.
5. Proti rozhodnutím agentury podle odstavce 2 nebo 3 lze podat odvolání v souladu s články 90, 91 a 92.
6. Vlastníku studie, který odmítl poskytnout doklad o nákladech nebo studii samotnou podle odstavce 3 nebo 4, se uloží sankce podle článku 125.
HLAVA IV
INFORMACE V DODAVATELSKÉM ŘETĚZCI
Článek 31
Požadavky na bezpečnostní listy
1. Dodavatel látky nebo přípravku poskytne příjemci látky nebo přípravku bezpečnostní list sestavený v souladu s přílohou II, pokud
a) látka nebo přípravek splňuje kritéria pro klasifikaci jako nebezpečný podle směrnice 67/548/EHS nebo 1999/45/ES; nebo
b) je látka perzistentní, bioakumulativní a toxická nebo vysoce perzistentní a vysoce bioakumulativní podle kritérií stanovených v příloze XIII.
2. Každý účastník dodavatelského řetězce, který podle článků 14 nebo 36 musí provést posouzení chemické bezpečnosti látky, zajistí, aby informace v bezpečnostním listu byly v souladu s informacemi v tomto posouzení.
Je-li pro přípravek sestaven bezpečnostní list a účastník dodavatelského řetězce připravil posouzení chemické bezpečnosti přípravku, postačuje, odpovídají-li údaje v bezpečnostním listu zprávě o chemické bezpečnosti pro daný přípravek namísto zprávy o chemické bezpečnosti pro každou látku obsaženou v přípravku.
3. Dodavatel poskytne příjemci na jeho žádost bezpečnostní list sestavený v souladu s přílohou II, pokud přípravek nesplňuje kritéria pro klasifikaci jako nebezpečný podle článků 5, 6 a 7 směrnice 1999/45/ES, avšak obsahuje
a) v individuální koncentraci ≥ 1 % hmotnostní pro přípravky jiné než plynné a ≥ 0,2 % objemových pro plynné přípravky alespoň jednu látku, která představuje nebezpečí pro lidské zdraví nebo životní prostředí; nebo
b) v individuální koncentraci ≥ 0,1 % hmotnostní pro přípravky jiné než plynné alespoň jednu látku, která je perzistentní, bioakumulativní a toxická nebo vysoce perzistentní a vysoce bioakumulativní podle kritérií uvedených v příloze XIII; nebo
c) látku, pro kterou jsou stanoveny expoziční limity Společenství pro pracovní prostředí.
4. Bezpečnostní list nemusí být dodán, jsou-li nebezpečné látky nebo přípravky nabízeny nebo prodávány široké veřejnosti společně s dostatečnými informacemi, které uživatelům umožní přijmout nezbytná opatření s ohledem na ochranu lidského zdraví, bezpečnosti a životního prostředí, pokud jej následný uživatel nebo distributor nevyžadují.
5. Nerozhodne-li daný členský stát jinak, dodává se bezpečnostní list v úředním jazyce nebo jednom z úředních jazyků každého členského státu, v němž je látka nebo přípravek uveden na trh.
6. Bezpečnostní list je opatřen datem a obsahuje tyto položky:
1. identifikace látky/přípravku a společnosti/podniku;
2. identifikace rizik;
3. složení/informace o složkách;
4. pokyny pro první pomoc;
5. opatření pro zdolávání požáru;
6. opatření v případě náhodného úniku;
7. zacházení a skladování;
8. omezování expozice/osobní ochranné prostředky;
9. fyzikální a chemické vlastnosti;
10. stálost a reaktivita;
11. toxikologické informace;
12. ekologické informace;
13. pokyny k likvidaci;
14. informace pro přepravu;
15. informace o předpisech;
16. další informace.
7. Každý účastník dodavatelského řetězce, který musí vypracovat zprávu o chemické bezpečnosti v souladu s článkem 14 nebo 36, uvede příslušné scénáře expozice (popřípadě včetně kategorií použití a expozice) v příloze bezpečnostního listu zahrnující určená použití a zvláštní podmínky vyplývající z použití oddílu 3 přílohy XI.
Každý následný uživatel při sestavování svého vlastního bezpečnostního listu pro určená použití zahrne příslušné scénáře expozice a využije další náležité informace z bezpečnostního listu, který mu byl dodán.
Každý distributor při sestavování svého vlastního bezpečnostního listu pro použití, pro něž předal informace podle čl. 36 odst. 2, předá příslušné scénáře expozice a využije další náležité informace z bezpečnostního listu, který mu byl dodán.
8. Bezpečnostní list se poskytuje zdarma v tištěné nebo elektronické podobě.
9. Dodavatelé bezpečnostní list neprodleně aktualizují v těchto případech:
a) jakmile jsou k dispozici nové informace, které mohou ovlivnit opatření k řízení rizik, nebo nové informace o nebezpečnosti;
b) po udělení nebo zamítnutí povolení;
c) po uložení omezení.
Nová verze opatřená datem a označená jako "Revize: (datum)" se poskytuje zdarma v tištěné nebo elektronické podobě všem předchozím příjemcům, kterým byly látka nebo přípravek dodány během předchozích dvanáct měsíců.
Veškeré aktualizace provedené po registraci obsahují registrační číslo.
Článek 32
Povinnost sdělovat informace ve směru dodavatelského řetězce pro látky samotné nebo obsažené v přípravcích, u nichž se nevyžaduje bezpečnostní list
1. Každý dodavatel látky samotné nebo obsažené v přípravku, který nemá povinnost dodávat bezpečnostní list podle článku 31, poskytne příjemci tyto informace:
a) registrační čísla uvedená v čl. 20 odst. 3, jsou-li k dispozici, pro všechny látky, u nichž se sdělují informace podle písmene b), c) nebo d) tohoto odstavce;
b) zda látka podléhá povolení a podrobné údaje o povolení uděleném nebo zamítnutém podle hlavy VII v tomto dodavatelském řetězci;
c) podrobné údaje o jakýchkoli omezeních uložených podle hlavy VIII;
d) veškeré další dostupné a významné informace o látce, které jsou nezbytné pro stanovení a uplatňování patřičných opatření k řízení rizik, včetně zvláštních podmínek vyplývajících z použití oddílu 3 přílohy XI.
2. Informace uvedené v odstavci 1 se poskytují zdarma v tištěné nebo elektronické podobě nejpozději při prvním dodání látky samotné nebo obsažené v přípravku po ... [51].
3. Dodavatelé je neprodleně aktualizují v těchto případech:
a) jakmile jsou k dispozici nové informace, které mohou ovlivnit opatření k řízení rizik, nebo nové informace o nebezpečnosti;
b) po udělení nebo zamítnutí povolení;
c) po uložení omezení.
Tyto aktualizované informace se dále poskytují zdarma v tištěné nebo elektronické podobě všem předchozím příjemcům, kterým byly látka nebo přípravek dodány během předchozích dvanácti měsíců.
Veškeré aktualizace provedené po registraci obsahují registrační číslo.
4. Každý výrobce nebo dovozce předmětu obsahujícího látku, která splňuje kritéria v článku 56 a která je identifikována podle čl. 58 odst. 1, v koncentraci vyšší než 0,1 % hmotnostní poskytne příjemci předmětu dostatek informací umožňujících bezpečné použití předmětu, včetně minimálně názvu látky. Tato povinnost se rozšiřuje na všechny příjemce předmětů v dodavatelském řetězci.
Článek 33
Povinnost sdělovat informace o látkách a přípravcích proti směru dodavatelského řetězce
Každý účastník dodavatelského řetězce s látkou nebo přípravkem sdělí nejbližšímu účastníkovi nebo distributorovi proti směru dodavatelského řetězce tyto informace:
a) nové informace o nebezpečných vlastnostech bez ohledu na dotčená použití;
b) veškeré další informace, které by mohly zpochybnit vhodnost opatření k řízení rizik stanovených v jemu dodaném bezpečnostním listu a které jsou sdělovány pouze pro určená použití.
Distributoři předávají tyto informace nejbližšímu účastníkovi nebo distributorovi proti směru dodavatelského řetězce.
Článek 34
Přístup k informacím pro pracovníky
Zaměstnavatelé umožní zaměstnancům a jejich zástupcům přístup k informacím poskytnutým v souladu s články 31 a 32 ohledně látek nebo přípravků, které zaměstnanci používají nebo jejichž účinkům mohou být během své práce vystaveni.
Článek 35
Povinnost uchovávat informace
1. Každý výrobce, dovozce, následný uživatel a distributor shromažďuje a uchovává veškeré informace, které vyžaduje pro plnění svých povinností podle tohoto nařízení, po dobu nejméně deseti let poté, co látku nebo přípravek naposledy vyrobil, dovezl, dodal nebo použil.
Tento výrobce, dovozce, následný uživatel nebo distributor na požádání tyto informace neprodleně předloží nebo je zpřístupní příslušnému orgánu členského státu, v němž je usazen, nebo agentuře, aniž jsou dotčeny hlavy II a VI.
2. Pokud žadatel o registraci ukončí svou činnost nebo ji celou či její část převede na třetí osobu, je osoba odpovědná za likvidaci žadatelova podniku nebo za převzetí odpovědnosti za uvedení dotčené látky nebo přípravku na trh vázána povinností podle odstavce 1 namísto žadatele o registraci.
HLAVA V
NÁSLEDNÍ UŽIVATELÉ
Článek 36
Posouzení chemické bezpečnosti prováděné následnými uživateli a povinnost stanovit, použít a doporučit opatření ke snížení rizika
1. Následný uživatel nebo distributor může poskytnout informace s cílem napomoci při přípravě žádosti o registraci.
2. Každý následný uživatel má právo oznámit písemně (v tištěné nebo elektronické podobě) své použití, alespoň jeho stručný obecný popis, výrobci, dovozci, následnému uživateli nebo distributorovi, který mu dodává látku samotnou nebo obsaženou v přípravku, aby se toto použití stalo určeným použitím.
Při oznámení použití poskytne dostatečné informace, aby mohl výrobce, dovozce nebo následný uživatel, který látku dodal, pro jeho použití vypracovat scénář expozice nebo případně kategorii použití a expozice v posouzení chemické bezpečnosti výrobce, dovozce nebo následného uživatele.
Distributoři předávají tyto informace nejbližšímu účastníkovi nebo distributorovi proti směru dodavatelského řetězce.
Následní uživatelé, kteří tyto informace přijímají, mohou vypracovat scénář expozice pro určená použití nebo tyto informace mohou předat nejbližšímu účastníkovi proti směru dodavatelského řetězce.
3. U registrovaných látek musí výrobce, dovozce nebo následný uživatel splnit povinnosti uložené v článku 14 buď před dalším dodáním látky samotné nebo obsažené v přípravku následnému uživateli, který podal žádost uvedenou v odstavci 2 tohoto článku, pokud tato žádost byla podána nejméně jeden měsíc před dodáním, anebo do jednoho měsíce po podání žádosti, podle toho, co nastane později.
U zavedených látek musí výrobce, dovozce nebo následný uživatel této žádosti vyhovět a splnit povinnosti stanovené v článku 14 před uplynutím příslušné lhůty podle článku 23, pokud následný uživatel podal žádost nejméně dvanáct měsíců před dotyčnou lhůtou.
Pokud výrobce, dovozce nebo následný uživatel nemůže po posouzení použití podle článku 14 toto posouzení zahrnout jako určené použití z důvodů ochrany lidského zdraví nebo životního prostředí, neprodleně sdělí důvody pro toto rozhodnutí písemně agentuře a následnému uživateli a látku následným uživatelům nedodá bez uvedení těchto důvodů v informacích podle článků 31 nebo 32.
Výrobce nebo dovozce toto použití zahrne do bodu 3.7 přílohy VI do své žádosti o aktualizaci registračních údajů v souladu s čl. 22 odst.
4. Následný uživatel látky samotné nebo obsažené v přípravku vyhotoví zprávu o chemické bezpečnosti podle přílohy XII pro každé použití mimo podmínky popsané ve scénáři expozice nebo případně kategorii použití a expozice, které mu byly předány v bezpečnostním listu, nebo pro každé použití, které její dodavatel nedoporučuje.
Následný uživatel nemusí vyhotovit zprávu o chemické bezpečnosti, pokud nastane některý z těchto případů:
a) podle článku 31 není s látkou nebo přípravkem nutné dodávat bezpečnostní list;
b) v souladu s článkem 14 nemusí dodavatel vyhotovit zprávu o chemické bezpečnosti;
c) následný uživatel používá látku nebo přípravek v celkovém množství nižším než 1 tuna za rok;
d) následný uživatel provede nebo doporučí scénář expozice, který zahrnuje minimálně podmínky popsané ve scénáři expozice, který mu byl dodán v bezpečnostním listu;
e) látka je v přípravku přítomna v koncentraci nižší než kterákoli z koncentrací uvedených v čl. 14 odst. 2;
f) následný uživatel látku používá pro účely výzkumu a vývoje zaměřeného na výrobky a postupy za předpokladu, že rizika pro lidské zdraví a životní prostředí jsou náležitě kontrolována v souladu s požadavky právních předpisů na ochranu pracovníků a životního prostředí.
5. Každý následný uživatel stanoví, uplatňuje a případně doporučuje vhodná opatření k náležitému omezení rizik identifikovaných
a) v bezpečnostních listech, které mu byly poskytnuty;
b) ve svém vlastním posouzení chemické bezpečnosti;
c) v jakýchkoli informacích o opatřeních k řízení rizik, které mu byly poskytnuty v souladu s článkem 32.
Pokud následný uživatel nevypracovává zprávu o chemické bezpečnosti v souladu s odst. 4 písm. c), zváží použití látky a určí a použije všechna vhodná opatření pro řízení rizik potřebná k zajištění náležité kontroly rizik pro lidské zdraví a životní prostředí.
V případě potřeby tyto informace zahrne do každého bezpečnostního listu, který sestaví.
7. Následní uživatelé uchovávají své zprávy o chemické bezpečnosti a aktualizují je.
8. Zpráva o chemické bezpečnosti vypracovaná podle odstavce 4 nemusí zahrnovat zvážení rizik pro lidské zdraví z konečných použití uvedených v čl. 14 odst. 5.
Článek 37
Povinnost následných uživatelů hlásit informace
1. Před započetím nebo pokračováním konkrétního použití látky, která byla registrována účastníkem proti směru dodavatelského řetězce podle článku 6 nebo 18, ohlásí následný uživatel agentuře informace uvedené v odstavci 2 tohoto článku v těchto případech:
a) následný uživatel je povinen vypracovat zprávu o chemické bezpečnosti podle čl. 36 odst. 4; nebo
b) následný uživatel uplatňuje osvobození podle čl. 36 odst. 4 písm. c) nebo f).
2. Informace hlášené následným uživatelem zahrnují
a) jeho identifikaci a kontaktní údaje podle bodu 1.1 přílohy VI;
b) registrační čísla uvedená v čl. 20 odst. 3, jsou-li k dispozici;
c) identifikaci látek podle bodů 2.1 až 2.3.4 přílohy VI;
d) identifikaci výrobců nebo dovozců nebo dalších dodavatelů podle bodu 1.1 přílohy VI;
e) stručný obecný popis použití podle bodu 3.5 přílohy VI a podmínek použití;
f) s výjimkou případů, kdy následný uživatel uplatňuje osvobození podle čl. 36 odst. 4 písm. c), návrh na další zkoušky na obratlovcích, považuje-li to následný uživatel za nezbytné pro dokončení svého posouzení chemické bezpečnosti.
3. Dojde-li ke změně informací ohlášených podle odstavce 1, následný uživatel je neprodleně aktualizuje.
4. Následný uživatel ohlásí agentuře, zda se jeho klasifikace určité látky odlišuje od klasifikace jeho dodavatele.
5. S výjimkou případů, kdy následný uživatel uplatňuje osvobození podle čl. 36 odst. 4 písm. c), se hlášení podle odstavců 1 až 4 tohoto článku nevyžaduje pro látku samotnou nebo obsaženou v přípravku, kterou následný uživatel používá pro dané použití v množství menším než 1 tuna za rok.
Článek 38
Provádění závazků následného uživatele
1. Následní uživatelé musí splnit požadavky článku 36 do dvanácti měsíců poté, co od svých dodavatelů obdrží v bezpečnostním listu registrační číslo.
2. Následní uživatelé musí splnit požadavky článku 37 do šesti měsíců poté, co od svých dodavatelů obdrží v bezpečnostním listu registrační číslo.
HLAVA VI
HODNOCENÍ
KAPITOLA 1
Vyhodnocení dokumentace
Článek 39
Přezkoumání návrhů zkoušek
1. Agentura přezkoumá veškeré návrhy zkoušek uvedené v žádosti o registraci nebo v hlášení následného uživatele k poskytnutí informací uvedených v přílohách IX a X pro danou látku.
Přednost přitom dává registrovaným látkám, které mají nebo mohou mít PBT, vPvB, senzibilizující anebo karcinogenní, mutagenní nebo toxické (CMR) vlastnosti, nebo látkám klasifikovaným jako nebezpečné podle směrnice 67/548/EHS v množství nad 100 tun za rok, jejichž použití vede k široké a rozptýlené expozici.
2. Na základě přezkumu podle odstavce 1 navrhne agentura jedno z následujících rozhodnutí, které bude přijato postupem podle článků 49 a 50:
a) rozhodnutí, které od žadatelů o registraci nebo následných uživatelů vyžaduje, aby provedli navrhovanou zkoušku, a které stanoví lhůtu pro předložení souhrnu studie nebo podrobného souhrnu studie, pokud to vyžaduje příloha I;
b) rozhodnutí podle písmene a), které však mění podmínky, za kterých má být zkouška provedena;
c) rozhodnutí podle písmene a), b) nebo d), které však vyžaduje, aby žadatelé o registraci nebo následní uživatelé provedli jednu nebo více dodatečných zkoušek v případech, kdy návrh zkoušky není v souladu s přílohami IX, X a XI;
d) rozhodnutí zamítající návrh zkoušky;
e) rozhodnutí podle písmene a), b) nebo c), pokud několik žadatelů o registraci stejné látky předloží návrhy na stejnou zkoušku, které jim umožní dosáhnout dohody o tom, kdo zkoušku jménem všech provede, a informovat podle toho agenturu do 90 dnů.
Pokud agentura o této dohodě není informována do 90 dnů, určí jednoho z žadatelů o registraci, aby jménem všech zkoušku provedl.
3. Žadatel o registraci nebo následný uživatel předloží informace požadované agenturou ve stanovené lhůtě.
Článek 40
Kontrola souladu žádostí o registraci
1. Agentura může přezkoumat jakoukoli žádost o registraci, aby ověřila
a) zda jsou informace v technické dokumentaci předložené podle článku 10 v souladu s požadavky článků 10, 12 a 13 a příloh III a VI až X;
b) zda jsou úpravy standardních požadavků na informace a související zdůvodnění předané v technické dokumentaci v souladu s pravidly, kterými se tyto úpravy řídí, uvedenými v přílohách VII až X a s obecnými pravidly uvedenými v příloze XI;
c) zda jsou všechna posouzení chemické bezpečnosti a zprávy o chemické bezpečnosti v souladu s požadavky přílohy I a zda jsou navrhovaná opatření k řízení rizik přiměřená;
d) zda mají všechna vysvětlení předložená v souladu s čl. 11 odst. 3 nebo čl. 19 odst. 2 objektivní základ.
2. Seznam dokumentací, u nichž agentura provádí kontrolu souladu, je k dispozici příslušným orgánům členských států.
3. Na základě přezkumu podle odstavce 1 může agentura do dvanácti měsíců od započetí kontroly souladu vypracovat návrh rozhodnutí, jež od žadatelů o registraci požaduje předložení všech informací nezbytných k tomu, aby byly žádosti o registraci uvedeny do souladu s příslušnými požadavky na informace, a stanoví přiměřené lhůty pro předložení dalších informací.
Toto rozhodnutí se přijme postupem podle článků 49 a 50.
4. Žadatel o registraci tyto požadované informace agentuře předloží ve stanovené lhůtě.
5. Aby se zajistilo, že jsou registrační dokumentace v souladu s tímto nařízením, vybere agentura určitý podíl těchto dokumentací, nejméně 5 % z celkového počtu dokumentací předložených agentuře pro každé množstevní rozmezí, pro kontrolu souladu.
Agentura dává přednost, avšak ne výlučně, dokumentacím, které splňují alespoň jedno z těchto kritérií:
a) dokumentace obsahuje informace uvedené v čl. 10 písm. a) bodech iv), vi) nebo vii) předložené zvlášť podle čl. 11 odst. 3; nebo
b) dokumentace se týká látky vyráběné nebo dovážené v množství 1 tuny nebo větším za rok a nesplňuje požadavky přílohy VII použité buď podle čl. 12 odst. 1 písm. a), nebo písm. b); nebo
c) dokumentace se týká látky, která je uvedena v průběžném akčním plánu Společenství uvedeném v čl. 43 odst. 2.
6. Každá třetí osoba může informace týkající se látek, které jsou v seznamu uvedeném v čl. 28 odst. 5, předložit agentuře v elektronické podobě. Agentura při kontrole a výběru dokumentací tyto informace zohlední společně s informacemi předloženými podle článku 123.
7. Komise může po konzultaci s agenturou postupem podle čl. 132 odst. 3 rozhodnout o změně podílu vybraných dokumentací a změnit nebo zahrnout další kritéria v odstavci 5.
Článek 41
Kontrola předložených informací a kroky navazující na vyhodnocení dokumentace
1. Agentura přezkoumá informace předložené v důsledku rozhodnutí přijatého podle článků 39 nebo 40 a navrhne veškerá vhodná rozhodnutí podle uvedených článků.
2. Po vyhodnocení dokumentace sdělí agentura Komisi a příslušným orgánům členských států získané informace a veškeré závěry, k nimž došla. Příslušné orgány použijí informace získané z tohoto vyhodnocení pro účely čl. 44 odst. 5, čl. 58 odst. 3 a čl. 68 odst. 4. Agentura použije informace získané z tohoto vyhodnocení pro účely článku 43.
Článek 42
Postup a lhůty pro přezkoumání návrhů zkoušek
1. Agentura v případě nezavedených látek připraví návrh rozhodnutí podle čl. 39 odst. 2 do 180 dnů od obdržení žádosti o registraci nebo hlášení následného uživatele s návrhem zkoušky.
2. V případě zavedených látek připraví agentura návrh rozhodnutí podle čl. 39 odst. 2
a) do ... [57] pro všechny žádosti o registraci obdržené do ... [50] s návrhy zkoušek za účelem splnění požadavků na informace podle příloh IX a X;
b) do ... [58] pro všechny žádosti o registraci obdržené do ... [52] s návrhy zkoušek za účelem splnění požadavků na informace pouze podle přílohy IX;
c) do ... [59] pro všechny žádosti o registraci s návrhy zkoušek obdržené do ... [53].
3. Seznam registračních dokumentací, které byly vyhodnoceny podle článku 39, je k dispozici členským státům.
KAPITOLA 2
Hodnocení látky
Článek 43
Kritéria pro hodnocení látky
1. K zajištění harmonizovaného přístupu vypracuje agentura ve spolupráci s členskými státy kritéria pro stanovení priority látek s ohledem na další hodnocení.
Stanovení priority vychází z přístupu založeného na míře rizik.
Kritéria zohlední
a) informace o nebezpečí, například strukturní podobnosti látky se známými látkami vzbuzujícími obavy nebo s látkami, které jsou perzistentní a s tendencí k bioakumulaci, naznačující, že látka nebo jeden či více produktů její přeměny má vlastnosti vzbuzující obavy nebo že je perzistentní a s tendencí k bioakumulaci;
b) informace o expozici;
c) množství, včetně celkového množství vyplývajícího ze žádostí o registraci několika žadatelů o registraci.
2. Agentura kritéria v odstavci 1 použije k sestavení návrhu průběžného akčního plánu Společenství na období tří let stanovícího látky, které mají být hodnoceny každý rok.
Látky se zahrnou v případě, že existují důvody domnívat se (buď na základě vyhodnocení dokumentace provedeného agenturou, nebo na základě jakéhokoli jiného vhodného zdroje, včetně informací v registrační dokumentaci), že daná látka představuje riziko pro lidské zdraví nebo životní prostředí.
Agentura předloží první návrh průběžného akčního plánu členským státům do ...
[60]. Agentura předloží členským státům návrhy ročních aktualizací průběžného akčního plánu do 28. února každého roku.
Agentura přijme konečný průběžný akční plán Společenství na základě stanoviska Výboru členských států zřízeného čl. 75 odst. 1 písm. e) (dále jen "Výbor členských států"), zveřejní jej na své internetové stránce a určí členský stát, který provede vyhodnocení látek uvedených na této internetové stránce v souladu s článkem 44.
Článek 44
Příslušný orgán
1. Agentura odpovídá za koordinaci procesu hodnocení látky a za zajištění toho, že látky obsažené v průběžném akčním plánu Společenství jsou vyhodnoceny.
Spoléhá se přitom na příslušné orgány členských států.
Příslušné orgány mohou při provádění hodnocení látky určit jiný subjekt, který bude jednat jejich jménem.
2. Členský stát si může z návrhu průběžného akčního plánu Společenství zvolit látky s cílem plnit úlohu příslušného orgánu pro účely článků 45, 46 a 47.
V případě, že si látku z návrhu průběžného akčního plánu Společenství nezvolí žádný členský stát, zajistí její vyhodnocení agentura.
3. Pokud dva či více členských států vyjádřilo zájem na hodnocení stejné látky a nemohou se dohodnout na tom, který orgán by měl být příslušným orgánem, určí se příslušný orgán pro účely článků 45, 46 a 47 následujícím postupem.
Agentura postoupí záležitost Výboru členských států, aby rozhodl, který orgán bude příslušným orgánem, přičemž zohlední ten členský stát, v němž jsou výrobci nebo dovozci usazeni, příslušné podíly na celkovém hrubém domácím produktu Společenství, počet látek, které daný členský stát již vyhodnotil, a odborné znalosti, které má k dispozici.
Pokud do 60 dnů od postoupení záležitosti Výbor členských států dosáhne jednomyslné dohody, dotyčné členské státy podle toho přijmou látky pro hodnocení.
Nepodaří-li se Výboru členských států dosáhnout jednomyslné dohody, předloží agentura protichůdná stanoviska Komisi, jež postupem podle čl. 132 odst. 3 rozhodne, který orgán bude příslušným orgánem, a dotyčné členské státy podle toho přijmou látky pro hodnocení.
4. Příslušný orgán určený v souladu s odstavci 2 a 3 vyhodnotí přidělené látky v souladu s touto kapitolou.
5. Členský stát může agentuře kdykoli oznámit látku, která není v průběžném akčním plánu Společenství, má-li k dispozici informaci, která naznačuje, že látka je prioritou pro hodnocení.
Agentura rozhodne, zda tuto látku přidá do průběžného akčního plánu Společenství, na základě stanoviska Výboru členských států.
Pokud je látka přidána do průběžného akčního plánu Společenství, vyhodnotí tuto látku navrhující členský stát nebo jiný členský stát, který s tím souhlasí.
Článek 45
Žádost o další informace a kontrola předložených informací
1. Pokud příslušný orgán usoudí, že jsou nezbytné další informace, případně včetně informací, které nejsou vyžadovány v přílohách VII až X, vyhotoví návrh rozhodnutí s odůvodněním, kterým se od žadatelů o registraci vyžaduje předložení dalších informací a kterým se stanoví lhůta pro jejich předložení.
Návrh rozhodnutí se vyhotoví do dvanácti měsíců od zveřejnění průběžného akčního plánu Společenství na internetové stránce agentury pro látky, které mají být v daném roce hodnoceny.
Rozhodnutí se přijme postupem podle článků 49 a 51.
2. Žadatel o registraci požadované informace agentuře předloží ve stanovené lhůtě.
3. Příslušný orgán přezkoumá předložené informace a navrhne v případě potřeby veškerá vhodná rozhodnutí podle tohoto článku do dvanácti měsíců od předložení informací.
4. Příslušný orgán dokončí hodnocení do dvanácti měsíců od zahájení hodnocení látky nebo do dvanácti měsíců od předložení informací podle odstavce 2 a oznámí to agentuře.
Uplynutím této lhůty se hodnocení považuje za ukončené.
Článek 46
Soulad s ostatními činnostmi
1. Při hodnocení látky se vychází ze všech náležitých informací předložených ke konkrétní látce a ze všech předchozích hodnocení podle této hlavy.
Pokud byly informace o vnitřních vlastnostech látky získány odkazem na strukturně příbuzné látky, může hodnocení zahrnout také tyto příbuzné látky.
Pokud bylo rozhodnutí o hodnocení přijato dříve podle článku 50 nebo 51, může být jakýkoli návrh rozhodnutí vyžadující další informace podle článku 45 odůvodněn pouze změnou okolností nebo novými poznatky.
2. Pro zajištění harmonizovaného přístupu k žádostem o další informace sleduje agentura návrhy rozhodnutí podle článku 45 a vypracovává kritéria a priority. Případně se přijmou prováděcí opatření postupem podle čl. 132 odst. 3.
Článek 47
Kroky navazující na vyhodnocení látky
Po vyhodnocení látky příslušný orgán zváží, jak použije informace získané tímto vyhodnocením pro účely čl. 58 odst. 3, čl. 68 odst. 4 a čl. 114 odst. 1. Příslušný orgán uvědomí agenturu o svých závěrech týkajících se toho, zda nebo jak využít získané informace. Agentura poté uvědomí Komisi, žadatele o registraci a příslušné orgány ostatních členských států.
KAPITOLA 3
Hodnocení meziproduktů
Článek 48
Další informace o izolovaných meziproduktech na místě
Pro izolované meziprodukty na místě, které se používají za přísně kontrolovaných podmínek, se hodnocení dokumentace ani látek nepoužije.
Pokud se však příslušný orgán členského státu, na jehož území se místo nachází, domnívá, že je riziko pro lidské zdraví nebo životní prostředí vyplývající z použití izolovaného meziproduktu na místě rovnocenné obavám plynoucím z použití látek splňujících kritéria v článku 56 a že toto riziko není náležitě kontrolováno, může
a) požádat žadatele o registraci, aby předložil další informace přímo související se zjištěným rizikem.
Tato žádost je doprovázena písemným odůvodněním;
b) přezkoumat předložené informace a v případě potřeby doporučit veškerá vhodná opatření ke snížení rizik zaměřená na rizika zjištěná v souvislosti s dotyčným místem.
Postup stanovený v prvním pododstavci může použít pouze příslušný orgán zde uvedený.
Příslušný orgán uvědomí agenturu o výsledcích tohoto hodnocení a agentura poté uvědomí příslušné orgány ostatních členských států a zpřístupní jim jeho výsledky.
KAPITOLA 4
Společná ustanovení
Článek 49
Práva žadatelů o registraci a následných uživatelů
1. Agentura sdělí dotčeným žadatelům o registraci nebo následným uživatelům každý návrh rozhodnutí podle článků 39, 40 nebo 45 a vyrozumí je o jejich právu podat připomínky ve lhůtě 30 dnů od obdržení návrhu.
Pokud si dotčení žadatelé o registraci nebo následní uživatelé přejí podat připomínky, předají je agentuře.
Agentura poté neprodleně informuje příslušný orgán o podání připomínek.
Příslušný orgán (pro rozhodnutí přijatá podle článku 45) a agentura (pro rozhodnutí přijatá podle článků 39 a 40) přihlédnou k případným připomínkám, které obdržely, a v souladu s tím mohou návrh rozhodnutí upravit.
2. Pokud žadatel o registraci výrobu nebo dovoz látky zastaví, uvědomí o této skutečnosti agenturu, což má za následek, že se registrovaný objem v jeho žádosti o registraci sníží na nulu a v souvislosti s touto látkou nelze vyžadovat žádné další informace, dokud žadatel o registraci výrobu nebo dovoz látky neobnoví.
Agentura uvědomí příslušný orgán členského státu, v němž je výrobce nebo dovozce usazen.
3. Žadatel o registraci může výrobu nebo dovoz látky zastavit po obdržení návrhu rozhodnutí.
V těchto případech o této skutečnosti uvědomí agenturu, což má za následek, že jeho žádost o registraci již není nadále platná a v souvislosti s touto látkou nelze vyžadovat žádné další informace, dokud nepodá novou žádost.
Agentura uvědomí příslušný orgán členského státu, v němž je výrobce nebo dovozce usazen.
4. Bez ohledu na odstavce 2 a 3 lze požadovat další informace podle článku 45 v těchto případech:
a) pokud příslušný orgán připraví dokumentaci podle přílohy XV a dojde k závěru, že existuje možné dlouhodobé riziko pro lidské zdraví nebo životní prostředí odůvodňující potřebu dalších informací;
b) pokud expozice látce vyráběné nebo dovážené dotyčnými žadateli o registraci k takovému riziku významně přispívá.
Postup stanovený v článcích 68 až 72 se použije obdobně.
Článek 50
Přijetí rozhodnutí na základě vyhodnocení dokumentace
1. Agentura oznámí příslušným orgánům členských států svůj návrh rozhodnutí podle článků 39 nebo 40 společně s připomínkami žadatele o registraci.
2. Do 30 dnů po rozeslání mohou členské státy navrhnout změny návrhu rozhodnutí agentury.
3. Neobdrží-li agentura žádný návrh, přijme rozhodnutí ve znění podle odstavce 1.
4. Obdrží-li agentura návrh na změnu, může návrh rozhodnutí pozměnit.
Agentura postoupí návrh rozhodnutí spolu s případnými navrhovanými změnami Výboru členských států do patnácti dnů po uplynutí lhůty 30 dnů uvedené v odstavci 2.
5. Agentura sdělí neprodleně každý návrh na změnu dotčeným žadatelům o registraci nebo následným uživatelům a umožní jim, aby do 30 dnů podali připomínky.
Výbor členských států přihlédne ke všem připomínkám, které obdrží.
6. Pokud Výbor členských států dospěje ve lhůtě 60 dnů od postoupení záležitosti k jednomyslné dohodě o návrhu rozhodnutí, přijme agentura odpovídající rozhodnutí podle něj.
7. Nepodaří-li se Výboru členských států dosáhnout jednomyslné dohody, vyhotoví Komise návrh rozhodnutí, které se přijme postupem podle čl. 132 odst. 3.
8. Proti rozhodnutím agentury podle odstavců 3 a 6 lze podat odvolání v souladu s články 90, 91 a 92.
Článek 51
Přijetí rozhodnutí na základě vyhodnocení látky
1. Příslušný orgán rozešle návrh rozhodnutí podle článku 45 společně s případnými připomínkami žadatele o registraci nebo následného uživatele agentuře a příslušným orgánům ostatních členských států.
2. Ustanovení čl. 50 odst. 2 až 8 se použijí obdobně.
Článek 52
Sdílení nákladů na zkoušky bez dohody mezi žadateli o registraci nebo následnými uživateli
1. Pokud se od žadatelů o registraci nebo následných uživatelů vyžaduje, aby na základě rozhodnutí podle této hlavy provedli zkoušku, vyvinou tito žadatelé o registraci nebo následní uživatelé veškeré úsilí, aby dosáhli dohody o tom, kdo zkoušku jménem ostatních žadatelů o registraci nebo následných uživatelů provede, a uvědomí o tom agenturu ve lhůtě 90 dní.
Pokud agentura o této dohodě není uvědoměna do 90 dnů, určí jednoho z žadatelů o registraci nebo z následných uživatelů, aby jménem všech zkoušku provedl.
2. Provádí-li žadatel o registraci nebo následný uživatel zkoušku jménem ostatních, podílejí se na nákladech na provedení studie všichni rovným dílem.
3. V případě uvedeném v odstavci 1 poskytne žadatel o registraci nebo následný uživatel, který zkoušku provádí, ostatním dotčeným osobám kopii celkové zprávy ze studie.
4. Osoba, která studii provádí a předkládá, má vůči ostatním odpovídající nároky.
Každá dotčená osoba má nárok požadovat, aby jiné osobě byla zakázána výroba, dovoz nebo uvedení látky na trh, pokud tato osoba neuhradí svůj podíl na nákladech nebo neposkytne záruku na tuto částku nebo nepředá kopii celkové zprávy z provedené studie.
Veškeré nároky lze vymáhat před vnitrostátními soudy.
Každý se může rozhodnout, že své nároky na úhradu platby předloží rozhodčímu soudu a přijme jeho rozhodčí nález.
Článek 53
Zveřejnění informací o vyhodnocení
Do 28. února každého roku zveřejní agentura na své internetové stránce zprávu o pokroku, jehož bylo dosaženo v předchozím kalendářním roce při plnění povinností, které byly agentuře uloženy v souvislosti s hodnocením.
Tato zpráva zahrne zejména doporučení pro potenciální žadatele o registraci, aby se zlepšila kvalita příštích žádostí o registraci.
HLAVA VII
POVOLOVÁNÍ
KAPITOLA 1
Požadavek povolení
Článek 54
Cíl povolování
Cílem této hlavy je zajistit řádné fungování vnitřního trhu a zároveň zajistit, aby rizika plynoucí z látek vzbuzujících velmi velké obavy byla náležitě kontrolována a aby tyto látky byly případně nahrazeny vhodnými alternativními látkami nebo technologiemi, je-li to z hospodářského a technického hlediska uskutečnitelné.
Článek 55
Obecná ustanovení
1. Výrobce, dovozce nebo následný uživatel nesmí uvést na trh látku pro použití nebo ji sám používat, je-li tato látka uvedena v příloze XIV, ledaže
a) použití látky samotné nebo obsažené v přípravku nebo začlenění látky do předmětu, pro které je látka uváděna na trh nebo pro které používá látku on sám, bylo povoleno podle článků 59 až 63; nebo
b) použití látky samotné nebo obsažené v přípravku nebo začlenění látky do předmětu, pro které je látka uváděna na trh nebo pro které používá látku on sám, bylo osvobozeno od požadavku povolení podle přílohy XIV v souladu s čl. 57 odst. 2; nebo
c) nebylo dosaženo data uvedeného v čl. 57 odst. 1 písm. c) bodě i); nebo
d) bylo dosaženo data uvedeného v čl. 57 odst. 1 písm. c) bodě i) a výrobce, dovozce nebo následný uživatel podal žádost ve lhůtě osmnácti měsíců před tímto datem, o žádosti o povolení však dosud nebylo rozhodnuto; nebo
e) v případech, kdy je látka uvedena na trh, bylo povolení pro toto použití uděleno jeho bezprostřednímu následnému uživateli.
2. Následný uživatel může látku používat při splnění kritérií stanovených v odstavci 1, je-li použití v souladu s podmínkami povolení uděleného pro toto použití účastníkovi proti směru jeho dodavatelského řetězce.
3. Odstavce 1 a 2 se nevztahují na použití látek ve vědeckém výzkumu a vývoji.
Příloha XIV stanoví, zda se odstavce 1 a 2 vztahují na výzkum a vývoj zaměřený na výrobky a postupy, jakož i maximální osvobozené množství.
4. Odstavce 1 a 2 se nevztahují na tato použití látek:
a) použití v přípravcích na ochranu rostlin v oblasti působnosti směrnice 91/414/EHS;
b) použití v biocidních přípravcích v oblasti působnosti směrnice 98/8/ES;
c) použití jako motorová paliva v oblasti působnosti směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/70/ES ze dne 13. října 1998 o jakosti benzinu a motorové nafty se zrušuje nařízení Rady 93/12/EHS [61];
d) použití jako palivo v mobilních nebo stacionárních spalovacích zařízeních ropných produktů a použití jako palivo v uzavřených systémech.
5. V případě látek podléhajících povolení pouze proto, že splňují kritéria v čl. 56 písm. a), b) nebo c), nebo proto, že jsou určeny podle čl. 56 písm. f) pouze kvůli rizikům pro lidské zdraví, se odstavce 1 a 2 tohoto článku nevztahují na tato použití:
a) použití v kosmetických prostředcích v oblasti působnosti směrnice 76/768/EHS;
b) použití v materiálech určených pro styk s potravinami v oblasti působnosti nařízení (ES) č. 1935/2004.
6. Odstavce 1 a 2 se nevztahují na použití látek, jsou-li přítomny v přípravcích
a) u látek uvedených v čl. 56 písm. d), e) a f) pod koncentračním limitem 0,1 % hmotnostní;
b) u všech ostatních látek pod nejnižšími koncentračními limity stanovenými ve směrnici 1999/45/ES nebo v příloze I směrnice 67/548/EHS, které vedou ke klasifikaci přípravku jako nebezpečného.
Článek 56
Látky, které mají být zahrnuty do přílohy XIV
Do přílohy XIV mohou být postupem podle článku 57 zahrnuty tyto látky:
a) látky, které splňují kritéria pro klasifikaci jako karcinogenní kategorie 1 nebo 2 podle směrnice 67/548/EHS;
b) látky, které splňují kritéria pro klasifikaci jako mutagenní kategorie 1 nebo 2 podle směrnice 67/548/EHS;
c) látky, které splňují kritéria pro klasifikaci jako toxické pro reprodukci kategorie 1 nebo 2 podle směrnice 67/548/EHS;
d) látky, které jsou perzistentní, bioakumulativní a toxické podle kritérií stanovených v příloze XIII tohoto nařízení;
e) látky, které jsou vysoce perzistentní a vysoce bioakumulativní podle kritérií stanovených v příloze XIII tohoto nařízení;
f) látky – například látky s vlastnostmi vyvolávajícími narušení endokrinní činnosti nebo s perzistentními, bioakumulativními a toxickými vlastnostmi nebo s vysoce perzistentními a vysoce bioakumulativními vlastnostmi, které nesplňují kritéria písmen d) ani e) – pro které existuje vědecký důkaz o možných vážných účincích na lidské zdraví nebo životní prostředí, jež vzbuzují stejné obavy jako účinky jiných látek uvedených v písmenech a) až e), a které jsou identifikovány v jednotlivých případech postupem podle článku 58 tohoto nařízení.
Článek 57
Zahrnutí látek do přílohy XIV
1. Případné rozhodnutí zahrnout do přílohy XIV látky uvedené v článku 56 se přijme postupem podle čl. 132 odst. 3. Pro každou látku stanoví
a) identifikaci látky podle oddílu 2 přílohy VI;
b) vnitřní vlastnosti látky uvedené v článku 56;
c) přechodná opatření:
i) data, od kterých je uvádění látky na trh nebo její používání zakázáno, dokud není uděleno povolení (dále jen "datum zániku"); tato data by měla případně zohlednit výrobní cyklus určený pro toto použití,
ii) datum nebo data nejméně osmnáct měsíců před daty zániku, do nichž musí být žádost obdržena, pokud žadatel chce i nadále látku používat nebo ji uvádět na trh pro určitá použití po datech zániku; tato pokračující použití jsou možná po datu zániku až do rozhodnutí o žádosti o povolení;
d) případná období přezkumu pro určitá použití;
e) případné použití nebo kategorie použití osvobozené od požadavku povolení a případné podmínky pro tato osvobození.
2. Použití nebo kategorie použití mohou být osvobozeny od požadavku povolení, je-li na základě stávajících zvláštních právních předpisů Společenství, které stanoví minimální požadavky týkající se ochrany lidského zdraví nebo životního prostředí pro použití látky, riziko náležitě kontrolováno.
Při udělování těchto osvobození je třeba zohlednit zejména poměr rizika pro lidské zdraví a životní prostředí v souvislosti s povahou látky, například v případě, kdy se riziko mění v závislosti na fyzikální formě.
3. Před rozhodnutím o zahrnutí látek do přílohy XIV agentura při současném zohlednění stanoviska Výboru členských států doporučí prioritní látky, které do ní mají být zahrnuty, a upřesní u každé látky položky uvedené v odstavci 1.
Priorita se zpravidla přikládá látkám
a) s PBT nebo vPvB vlastnostmi,
b) se širokým použitím nebo
c) o vysokém objemu.
Počet látek zahrnutých do přílohy XIV a data uvedená podle odstavce 1 rovněž zohlední schopnost agentury zpracovat žádosti ve stanovené lhůtě.
Agentura poprvé doporučí zahrnutí prioritních látek do přílohy XIV do ... [62].
Další doporučení agentury následují nejméně každý druhý rok s cílem zahrnout do přílohy XIV další látky.
4. Dříve, než agentura předá své doporučení Komisi, zveřejní je na své internetové stránce a zřetelně uvede datum zveřejnění s přihlédnutím k článkům 117 a 118 o přístupu k informacím.
Agentura vyzve všechny zúčastněné osoby, aby podaly připomínky ve lhůtě tří měsíců od data zveřejnění, a to zejména k použitím, která by měla být osvobozena od požadavku povolení.
Agentura své doporučení s ohledem na obdržené připomínky aktualizuje.
5. S výhradou odstavce 6 nepodléhá látka po zahrnutí do přílohy XIV novým omezením podle postupu popsaného v hlavě VIII z důvodu rizik pro lidské zdraví nebo životní prostředí, které vyplývají z vnitřních vlastností uvedených v příloze XIV, plynoucím z použití látky samotné nebo obsažené v přípravku nebo ze začlenění látky do předmětu.
6. Látka uvedená v příloze XIV může podléhat novým omezením podle postupu popsaného v hlavě VIII kvůli rizikům pro lidské zdraví nebo životní prostředí plynoucím z použití látky obsažené v předmětech.
7. Látky, u nichž bylo zakázáno jakékoli použití podle hlavy VIII nebo podle jiných právních předpisů Společenství, se do přílohy XIV nezahrnou nebo se z ní odstraní.
8. Látky, které podle nových informací již nesplňují kritéria článku 56, se z přílohy XIV odstraní postupem podle čl. 132 odst. 3.
Článek 58
Identifikace látek uvedených v článku 56
1. Postup stanovený v odstavcích 2 až 10 tohoto článku se použije k identifikaci látek splňujících kritéria v článku 56 a sestavení seznamu látek pro případné zahrnutí do přílohy XIV. Agentura uvede, které látky v seznamu jsou zahrnuty do jejího pracovního plánu podle čl. 82 odst. 3 písm. e).
2. Komise může agenturu požádat, aby připravila dokumentaci podle příslušných oddílů přílohy XV pro látky, které podle jejího názoru splňují kritéria stanovená v článku 56.
Dokumentace může být případně omezena na odkaz na záznam v příloze I směrnice 67/548/EHS.
Agentura tuto dokumentaci zpřístupní členským státům.
3. Každý členský stát může připravit dokumentaci podle přílohy XV pro látky, které podle jeho názoru splňují kritéria stanovená v článku 56, a předat ji agentuře.
Dokumentace může být případně omezena na odkaz na záznam v příloze I směrnice 67/548/EHS.
Agentura tuto dokumentaci do 30 dnů od obdržení zpřístupní ostatním členským státům.
4. Agentura na své internetové stránce oznámí, že pro látku byla vypracována dokumentace podle přílohy XV.
Agentura vyzve všechny zúčastněné osoby, aby do stanovené lhůty podaly agentuře připomínky.
5. Do 60 dnů od rozeslání mohou ostatní členské státy nebo agentura vznést připomínky k identifikaci látky podle kritérií článku 56 v dokumentaci určené agentuře.
6. Pokud agentura neobdrží žádné připomínky, zapíše látku na seznam uvedený v odstavci 1. Agentura může tuto látku zahrnout do svých doporučení podle čl. 57 odst. 3.
7. Po obdržení připomínek jiného členského státu nebo jiné zúčastněné osoby anebo z vlastního podnětu postoupí agentura dokumentaci Výboru členských států do patnácti dnů od uplynutí lhůty 60 dnů uvedené v odstavci 5.
8. Dosáhne-li Výbor členských států do 30 dnů od postoupení jednomyslné dohody o identifikaci, může agentura zapsat tuto látku na seznam uvedený v odstavci 1. Agentura může tuto látku zahrnout do svých doporučení podle čl. 57 odst. 3.
9. Nepodaří-li se Výboru členských států dosáhnout jednomyslné dohody, připraví Komise návrh na identifikaci látky do tří měsíců od obdržení stanoviska Výboru členských států. Konečné rozhodnutí o identifikaci látky se přijme postupem podle čl. 132 odst. 3.
10. Agentura neprodleně po přijetí rozhodnutí o zahrnutí látky zveřejní seznam uvedený v odstavci 1 na své internetové stránce a aktualizuje jej.
KAPITOLA 2
Udělování povolení
Článek 59
Udělování povolení
1. Komise je příslušná pro rozhodování o žádostech o povolení podle této hlavy.
2. Aniž je dotčen odstavec 3, povolení se udělí, pokud je riziko pro lidské zdraví nebo životní prostředí v důsledku použití látky plynoucí z vnitřních vlastností uvedených v příloze XIV náležitě kontrolováno v souladu s bodem 6.4 přílohy I, a jak je prokázáno v žadatelově zprávě o chemické bezpečnosti.
Komise přihlíží ke všem vypouštěním, emisím a ztrátám, které jsou v době rozhodnutí známy.
Komise nepřihlíží k rizikům pro lidské zdraví plynoucím z použití látky ve zdravotnických prostředcích, na něž se vztahuje směrnice Rady 90/385/EHS ze dne 20 června 1990 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se aktivních implantabilních zdravotnických prostředků [63], směrnice Rady 93/42/EHS ze dne 14. června 1993 o zdravotnických prostředcích [64] nebo směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/79/ES ze dne 27. října 1998 o diagnostických zdravotnických prostředcích in vitro [65].
3. Odstavec 2 se nevztahuje na
i) látky splňující kritéria v čl. 56 písm. a), b), c) a f), u nichž není možné určit prahovou hodnotu podle bodu 6.4 přílohy I;
ii) látky splňující kritéria v čl. 56 písm. d) a e).
4. Nelze-li povolení podle odstavce 2 nebo pro látky uvedené v odstavci 3 udělit, může být uděleno, pokud se prokáže, že socioekonomické přínosy převažují nad riziky pro lidské zdraví nebo životní prostředí plynoucími z použití látky, a pokud nejsou k dispozici žádné vhodné alternativní látky nebo technologie.
Toto rozhodnutí se přijme po zvážení všech těchto hledisek:
a) rizika, které představuje použití látky;
b) socioekonomických přínosů plynoucích z jejího použití a socioekonomických důsledků zamítnutí povolení, prokázaných žadatelem nebo jinými zúčastněnými osobami;
c) analýzy alternativ předložené žadatelem podle čl. 61 odst. 4 písm. e) a případných příspěvků třetích osob předložených podle čl. 63 odst. 2;
d) dostupných informací o rizicích pro lidské zdraví nebo životní prostředí vyplývajících z použití alternativních látek nebo technologií.
5. Použití se nepovolí, pokud by představovalo zmírnění omezení stanoveného v příloze XVII.
6. Povolení se udělí pouze tehdy, je-li žádost podána v souladu s požadavky článku 61.
7. Pokud žádost o povolení zahrnuje informace uvedené v čl. 61 odst. 5 písm. b), přihlíží se k těmto informacím při stanovení délky časově omezeného období přezkumu podle odstavce 8 tohoto článku.
8. Povolení podléhají časově omezenému přezkumu (jehož trvání je stanoveno v jednotlivých případech), aniž je dotčeno jakékoli rozhodnutí o příštím období přezkumu, a podléhají obvykle podmínkám, včetně sledování.
9. Povolení uvede
a) osoby, jimž se povolení uděluje;
b) identifikaci látek;
c) použití, pro něž se povolení uděluje;
d) podmínky, za nichž se povolení uděluje;
e) časově omezené období přezkumu;
f) případná opatření pro sledování.
10. Bez ohledu na případné podmínky povolení jeho držitel zajistí, aby expozice byla omezena na nejnižší technicky a prakticky možnou úroveň.
Článek 60
Přezkum povolení
1. Povolení udělená podle článku 59 se považují za platná, dokud Komise nerozhodne o jejich změně nebo odnětí v rámci přezkumu, jestliže držitel povolení předložil zprávu o přezkumu nejméně osmnáct měsíců před uplynutím časově omezeného období přezkumu.
Místo opětovného předložení všech částí původní žádosti o stávající povolení může držitel povolení předložit pouze číslo stávajícího povolení, s výhradou druhého, třetího a čtvrtého pododstavce.
Držitel povolení uděleného podle článku 57 předloží aktualizaci každého plánu náhrady zahrnutého v jeho žádosti.
Pokud držitel nemůže prokázat, že riziko je náležitě kontrolováno, předloží aktualizovanou socioekonomickou analýzu, analýzu alternativ a plán náhrady obsažený v původní žádosti.
Pokud může nyní prokázat, že riziko je náležitě kontrolováno, předloží aktualizovanou zprávu o chemické bezpečnosti.
Došlo-li ke změnám v dalších částech původní žádosti, předloží rovněž aktualizace těchto částí.
2. Povolení mohou být kdykoli přezkoumána, pokud
a) dojde ke změnám okolností původního povolení, které mohou mít účinek na lidské zdraví nebo životní prostředí nebo socioekonomický dopad; nebo
b) jsou k dispozici nové informace o možných náhradách.
Komise stanoví přiměřenou lhůtu, v níž může držitel povolení poskytnout další informace nezbytné pro přezkum, a uvede, v jaké lhůtě přijme rozhodnutí podle článku 63.
3. Ve svém rozhodnutí o přezkumu může Komise při zohlednění zásady proporcionality povolení změnit nebo odejmout s účinkem od okamžiku vydání rozhodnutí, pokud by za změněných okolností nebylo uděleno.
Existuje-li vážné a bezprostřední riziko pro lidské zdraví nebo životní prostředí, může Komise s přihlédnutím k zásadě proporcionality pozastavit platnost povolení do ukončení přezkumu.
4. Není-li splněna norma kvality životního prostředí uvedená ve směrnici 96/61/ES, lze přezkoumat povolení udělená pro použití dotyčné látky.
5. Nejsou-li splněny environmentální cíle uvedené v čl. 4 odst. 1 směrnice 2000/60/ES, lze přezkoumat povolení udělená pro použití dotyčné látky v příslušném povodí.
6. Je-li použití látky následně zakázáno nebo jinak omezeno v nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 850/2004 ze dne 29. dubna 2004 o perzistentních organických znečišťujících látkách se zeušuje naříuení 79/117/EHS [66], odejme Komise povolení pro toto použití.
Článek 61
Žádosti o povolení
1. Žádost o povolení se podává agentuře.
2. Žádosti o povolení mohou podat výrobci, dovozci nebo následní uživatelé látky.
Žádost může podat jedna osoba nebo více osob.
3. Žádosti je možné podat pro jednu nebo více látek a pro jedno nebo více použití.
Žádosti lze podat pro vlastní použití žadatele o registraci nebo pro použití, pro něž zamýšlí látku uvést na trh.
4. Žádost o povolení obsahuje tyto informace
a) identifikaci látek podle oddílu 2 přílohy VI;
b) jméno a kontaktní údaje osoby nebo osob podávajících žádost;
c) žádost o povolení, v níž je uvedeno, pro jaká použití se žádá o povolení, a která případně pojednává o použití látky v přípravcích nebo začlenění látky do předmětů;
d) zprávu o chemické bezpečnosti, pokud již nebyla předložena jako součást žádosti o registraci, v souladu s přílohou I, která pojednává o rizicích pro lidské zdraví nebo životní prostředí v důsledku použití látky plynoucí z jejích vnitřních vlastností uvedených v příloze XIV;
e) analýzu alternativ s ohledem na jejich rizika a technickou a ekonomickou proveditelnost náhrady.
5. Žádost může obsahovat
a) socioekonomickou analýzu provedenou podle přílohy XVI;
b) případně plán náhrady, včetně výzkumu a vývoje a harmonogramu navrhovaného postupu žadatele;
c) důvody pro nepřihlédnutí k rizikům pro lidské zdraví a životní prostředí plynoucím
i) buď z emisí látky ze zařízení, kterému bylo uděleno povolení v souladu se směrnicí 96/61/ES;
ii) nebo z vypouštění látky z bodového zdroje, na něž se vztahuje požadavek předchozího omezení uvedený v čl. 11 odst. 3 písm. g) směrnice 2000/60/ES a v právních předpisech přijatých podle článku 16 uvedené směrnice.
6. Žádost nepojednává o rizicích pro lidské zdraví plynoucí z použití látky ve zdravotnických prostředcích, na něž se vztahuje směrnice 90/385/EHS, 93/42/EHS nebo 98/79/ES.
7. Podání žádosti o povolení podléhá poplatku podle hlavy IX.
Článek 62
Následné žádosti o povolení
1. Byla-li podána žádost pro použití látky, může následný žadatel odkázat na části předchozí žádosti podané podle čl. 61 odst. 4 písm. d) a odst. 5 písm. a) a b), pokud má souhlas předchozího žadatele s odkazováním na tyto části žádosti.
2. Byla-li uděleno povolení pro použití látky, může následný žadatel odkázat na části předchozí žádosti držitele povolení předložené podle čl. 61 odst. 4 písm. d) a odst. 5 písm. a) a b), pokud má souhlas držitele povolení s odkazováním na tyto části žádosti.
Článek 63
Postup pro rozhodnutí o povolení
1. Agentura potvrdí datum obdržení žádosti.
Výbory agentury pro posuzování rizik a pro socioekonomickou analýzu vydají návrhy stanovisek do deseti měsíců ode dne obdržení žádosti.
2. Agentura na své internetové stránce s přihlédnutím k článkům 117 a 118 o přístupu k informacím zpřístupní podrobné informace o použitích, pro něž byla obdržena žádost, a uvede lhůtu, ve které mohou zúčastněné třetí osoby předkládat informace o alternativních látkách nebo technologiích.
3. Při přípravě stanoviska každý z výborů uvedených v odstavci 1 nejprve ověří, zda žádost obsahuje všechny informace uvedené v článku 61, které spadají do oblasti jeho působnosti.
V případě potřeby výbory žadatele po vzájemné konzultaci společně požádají o doplňující informace, aby žádost odpovídala požadavkům článku 61.
Pokud to Výbor pro socioekonomickou analýzu považuje za nutné, může od žadatele nebo třetích osob v určeném období požadovat další informace o možných alternativních látkách nebo technologiích.
Výbory přihlédnou rovněž k informacím předloženým třetími osobami.
4. Návrhy stanovisek obsahují:
a) Výbor pro posuzování rizik: posouzení rizika pro lidské zdraví nebo životní prostředí vyplývajícího z použití látky popsaného v žádosti a případně posouzení rizik možných alternativ;
b) Výbor pro socioekonomickou analýzu: posouzení socioekonomických faktorů a dostupnosti, vhodnosti a technické proveditelnosti alternativ, které jsou spojeny s použitím látky popsaným v žádosti, je-li žádost podána v souladu s čl. 61 odst. 5.
5. Agentura zašle tyto návrhy stanovisek žadateli ve lhůtě stanovené v odstavci 1.
Do jednoho měsíce po obdržení návrhu stanoviska může žadatel písemně oznámit, že si přeje vznést připomínky.
Návrh stanoviska se považuje za doručený sedm dnů po odeslání agenturou.
Pokud si žadatel nepřeje vznést připomínky, zašle agentura tato stanoviska Komisi, členským státům a žadateli do patnácti dnů od konce lhůty, v níž mohl žadatel vznést připomínky, nebo do patnácti dnů od obdržení oznámení žadatele, že nemá v úmyslu vznést připomínky.
Pokud si žadatel přeje vznést připomínky, zašle své argumenty agentuře písemně do dvou měsíců od obdržení návrhu stanoviska.
Výbory připomínky zváží a přijmou konečná stanoviska do dvou měsíců od obdržení písemných argumentů, přičemž případně vezmou tyto argumenty v úvahu.
Ve lhůtě dalších patnácti dnů agentura zašle stanoviska s připojenými písemnými argumenty Komisi, členským státům a žadateli.
6. Agentura v souladu s články 117 a 118 určí, které části jejích stanovisek a části případně k nim připojených dokumentů by měly být zveřejněny na její internetové stránce.
7. V případech, na něž se vztahuje čl. 62 odst. 1, vyřizuje agentura žádosti společně, pokud lze dodržet lhůty pro první žádost.
8. Komise připraví návrh rozhodnutí o povolení do tří měsíců od obdržení stanovisek od agentury. Konečné rozhodnutí o udělení nebo zamítnutí povolení se přijme postupem podle čl. 132 odst. 2.
9. Souhrny rozhodnutí Komise, včetně čísla povolení, se zveřejňují v Úředním věstníku Evropské unie a zpřístupňují se veřejnosti v databázi zřízené a aktualizované agenturou.
10. V případech, na něž se vztahuje čl. 62 odst. 2, se lhůta stanovená v odstavci 1 tohoto článku zkracuje na pět měsíců.
KAPITOLA 3
Povolení v dodavatelském řetězci
Článek 64
Povinnost držitelů povolení
Před uvedením látky nebo přípravku obsahujícího látku na trh pro povolené použití umístí držitelé povolení a následní uživatelé uvedení v čl. 55 odst. 2 začleňující látky do přípravku na štítek číslo povolení, aniž jsou dotčeny směrnice 67/548/EHS a směrnice 1999/45/ES. Učiní tak neprodleně poté, co je číslo povolení zveřejněno v souladu s čl. 63 odst. 9.
Článek 65
Následní uživatelé
1. Následní uživatelé, kteří látku používají podle čl. 55 odst. 2, uvědomí agenturu do tří měsíců od prvního dodání látky.
2. Agentura vytvoří a aktualizuje rejstřík následných uživatelů, kteří provedli oznámení podle odstavce 1.
Agentura umožní přístup do tohoto rejstříku příslušným orgánům členských států.
HLAVA VIII
OMEZENÍ VÝROBY, UVÁDĚNÍ NA TRH A POUŽÍVÁNÍ NĚKTERÝCH NEBEZPEČNÝCH LÁTEK A PŘÍPRAVKŮ
KAPITOLA 1
Obecné otázky
Článek 66
Obecná ustanovení
1. Látka samotná nebo obsažená v přípravku nebo v předmětu, pro kterou příloha XVII obsahuje omezení, se nesmí vyrábět, uvádět na trh ani používat, pokud nesplňuje podmínky tohoto omezení.
To se netýká výroby, uvádění na trh nebo používání látky ve vědeckém výzkumu a vývoji.
Příloha XVII stanoví případy, ve kterých se omezení nevztahují na výzkum a vývoj zaměřený na výrobky a postupy, jakož i maximální osvobozené množství.
2. Odstavec 1 se nevztahuje na použití látek v kosmetických prostředcích, jak je vymezuje směrnice 76/768/EHS, s ohledem na omezení týkající se rizik pro lidské zdraví v oblasti působnosti uvedené směrnice.
3. Členský stát může do ... [52] ponechat v platnosti veškerá stávající a přísnější omezení týkající se přílohy XVII, která se vztahují na výrobu, uvádění na trh nebo použití látky, pokud tato omezení oznámil v souladu se Smlouvou. Komise vytvoří a zveřejní seznam těchto omezení do ... [62].
KAPITOLA 2
Řízení o omezení
Článek 67
Zavádění nových a změna stávajících omezení
1. Existuje-li nepřijatelné riziko pro lidské zdraví nebo životní prostředí plynoucí z výroby nebo použití látek nebo jejich uvedení na trh, jímž je nutné se zabývat na úrovni celého Společenství, příloha XVII se změní postupem podle čl. 132 odst. 3 přijetím nových omezení nebo změnou stávajících omezení v příloze XVII pro výrobu, použití nebo uvedení na trh látek samotných nebo obsažených v přípravcích nebo v předmětech postupem podle článků 68 až 72. Každé takové rozhodnutí přihlíží k socioekonomickému dopadu omezení včetně dostupnosti alternativ.
První pododstavec se nevztahuje na použití látky jako izolovaného meziproduktu na místě.
2. Pro látky samotné nebo obsažené v přípravku nebo v předmětu, které splňují kritéria pro klasifikaci jako karcinogenní, mutagenní nebo toxické pro reprodukci kategorií 1 a 2, které by spotřebitelé mohli používat a pro které Komise navrhla omezení spotřebitelského použití, se příloha XVII změní postupem podle čl. 132 odst. 3. Články 68 až 72 se nepoužijí.
Článek 68
Příprava návrhu
1. Má-li Komise za to, že výroba, uvedení na trh nebo použití látky samotné nebo obsažené v přípravku nebo v předmětu představuje riziko pro lidské zdraví nebo životní prostředí, které není náležitě kontrolováno a jímž je nutné se zabývat, požádá agenturu, aby připravila dokumentaci, která je v souladu s požadavky přílohy XV.
2. Po datu uvedeném v čl. 57 odst. 1 písm. c) bodě i) pro látku zahrnutou do přílohy XIV agentura posoudí, zda použití této látky v předmětech představuje riziko pro lidské zdraví nebo životní prostředí, které není náležitě kontrolováno. Pokud agentura usoudí, že riziko není náležitě kontrolováno, připraví dokumentaci, která je v souladu s požadavky přílohy XV.
3. Do dvanácti měsíců od obdržení žádosti Komise podle odstavce 1, a pokud dotyčná dokumentace prokáže, že kromě již přijatých opatření je nezbytné opatření na úrovni Společenství, navrhne agentura omezení s cílem zahájit řízení o omezení.
4. Má-li členský stát za to, že výroba, uvedení na trh nebo použití látky samotné nebo obsažené v přípravku nebo v předmětu představuje riziko pro lidské zdraví nebo životní prostředí, které není náležitě kontrolováno a jímž je nutné se zabývat, oznámí agentuře, že navrhuje přípravu dokumentace, která je v souladu s požadavky příslušných oddílů přílohy XV.
Pokud látka není na seznamu agentury uvedeném v odstavci 5 tohoto článku, připraví členský stát do dvanácti měsíců od oznámení agentuře dokumentaci, která je v souladu s požadavky přílohy XV.
Pokud tato dokumentace prokáže, že kromě již přijatých opatření je nezbytné opatření na úrovni Společenství, předloží členský stát tuto dokumentaci agentuře ve formátu uvedeném v příloze XV s cílem zahájit řízení o omezení.
Agentura nebo členské státy odkáží na jakoukoli dokumentaci, zprávu o chemické bezpečnosti nebo posouzení rizik předložené agentuře nebo členským státům podle tohoto nařízení.
Agentura nebo členské státy rovněž odkáží na případné posouzení rizik předložené pro účely jiných nařízení nebo směrnic Společenství.
Za tímto účelem poskytnou agentuře nebo dotyčnému členskému státu na požádání informace ostatní subjekty, například agentury zřízené podle práva Společenství a vykonávající podobné úkoly.
Výbor pro posuzování rizik a Výbor pro socioekonomickou analýzu ověří, zda předložená dokumentace splňuje požadavky přílohy XV.
Do 30 dnů od obdržení příslušný výbor uvědomí agenturu nebo členský stát navrhující omezení, zda dokumentace splňuje požadavky.
Pokud dokumentace požadavky nesplňuje, oznámí se důvody agentuře nebo členskému státu písemně do 45 dnů od obdržení.
Agentura nebo členský stát uvede dokumentaci v soulad do 60 dnů od obdržení důvodů od výborů; pokud tak neučiní, řízení podle této kapitoly se ukončí.
Agentura neprodleně zveřejní záměr Komise nebo členského státu dát podnět k zahájení řízení o omezení pro látku a vyrozumí žadatele o registraci této látky.
5. Agentura vede seznam látek, u kterých agentura nebo členský stát zamýšlejí nebo připravují dokumentaci v souladu s požadavky přílohy XV pro účely navrhovaného omezení.
Je-li látka na seznamu, žádná další taková dokumentace se nevypracuje.
Pokud členský stát nebo agentura navrhne, že stávající omezení uvedené v příloze XVII by mělo být přezkoumáno, přijme se rozhodnutí o případném přezkumu postupem podle čl. 132 odst.
6. Aniž jsou dotčeny články 117 a 118, zpřístupní agentura veřejnosti neprodleně na své internetové stránce veškerou dokumentaci, která splňuje požadavky přílohy XV, včetně omezení navrhovaných podle odstavců 3 a 4 tohoto článku, a zřetelně uvede datum zveřejnění.
Agentura vyzve všechny zúčastněné osoby, aby do šesti měsíců ode dne zveřejnění jednotlivě nebo společně předložily
a) připomínky k dokumentaci a navrhovaným omezením;
b) socioekonomickou analýzu navrhovaných omezení, která posuzuje jejich výhody a nevýhody, nebo informace, jež k této analýze mohou přispět.
Analýza musí splňovat požadavky přílohy XVI.
Článek 69
Stanovisko agentury: Výbor pro posuzování rizik
Do devíti měsíců ode dne zveřejnění uvedeného v čl. 68 odst. 6 vydá Výbor pro posuzování rizik na základě posouzení příslušných částí dokumentace stanovisko k tomu, zda jsou navrhovaná omezení vhodná pro snížení rizika pro lidské zdraví nebo životní prostředí. Toto stanovisko přihlíží k dokumentaci členského státu nebo k dokumentaci vypracované agenturou na žádost Komise a k názorům zúčastněných osob podle čl. 68 odst. 6 písm. a).
Článek 70
Stanovisko agentury: Výbor pro socioekonomickou analýzu
1. Do dvanácti měsíců ode dne zveřejnění uvedeného v čl. 68 odst. 6 vydá Výbor pro socioekonomickou analýzu na základě posouzení příslušných částí dokumentace a socioekonomického dopadu stanovisko k navrhovaným omezením. Připraví návrh stanoviska k navrhovaným omezením a souvisejícímu socioekonomickému dopadu, přičemž zohlední případné analýzy nebo informace podle čl. 68 odst. 6 písm. b). Agentura návrh stanoviska neprodleně zveřejní na své internetové stránce. Agentura vyzve zúčastněné osoby, aby podaly připomínky k návrhu stanoviska do 60 dnů od zveřejnění tohoto návrhu stanoviska.
2. Výbor pro socioekonomickou analýzu neprodleně vydá stanovisko, přičemž případně zohlední další připomínky obdržené ve stanovené lhůtě. Toto stanovisko zohlední připomínky a socioekonomické analýzy zúčastněných osob předložené podle čl. 68 odst. 6 písm. b) a podle odstavce 1 tohoto článku.
3. Pokud se stanovisko Výboru pro posuzování rizik výrazně odlišuje od omezení navrhovaných členským státem nebo Komisí, může agentura prodloužit lhůtu pro stanovisko Výboru pro socioekonomickou analýzu o nejvýše 90 dnů.
Článek 71
Postoupení stanoviska Komisi
1. Agentura neprodleně postoupí Komisi stanoviska Výboru pro posuzování rizik a Výboru pro socioekonomickou analýzu k omezením navrhovaným pro látky samotné nebo obsažené v přípravcích nebo v předmětech. Pokud jeden z výborů nebo oba výbory nevydají stanovisko ve lhůtě stanovené v článku 69 a čl. 70 odst. 1, uvědomí o tom agentura Komisi a uvede důvody.
2. Aniž jsou dotčeny články 117 a 118, zveřejní agentura neprodleně stanoviska obou výborů na své internetové stránce.
3. Agentura na požádání poskytne Komisi nebo členskému státu veškeré dokumenty a důkazy, které jí byly předloženy nebo ke kterým přihlížela.
Článek 72
Rozhodnutí Komise
1. Jsou-li splněny podmínky stanovené v článku 67, připraví Komise návrh na změnu přílohy XVII do tří měsíců od obdržení stanoviska Výboru pro socioekonomickou analýzu, nebo pokud výbor stanovisko nevydá, do konce lhůty stanovené v článku 70, podle toho, co nastane dříve.
Pokud se návrh změn odlišuje od původního návrhu nebo pokud nezohledňuje stanoviska agentury, připojí Komise podrobné odůvodnění rozdílů.
2. Konečné rozhodnutí se přijme postupem podle čl. 132 odst. 3. Komise zašle návrh změn členským státům nejméně 45 dní před hlasováním.
HLAVA IX
POPLATKY A PLATBY
Článek 73
Poplatky a platby
1. Poplatky, které jsou vyžadovány podle čl. 6 odst. 4, čl. 7 odst. 1 a 5, čl. 9 odst. 2, čl. 11 odst. 4, čl. 17 odst. 2, čl. 18 odst. 2, čl. 19 odst. 3, čl. 22 odst. 5, čl. 61 odst. 7 a čl. 91 odst. 3, se stanoví v nařízení Komise přijatém postupem podle čl. 132 odst. 3 do ... [67].
2. Poplatek se nemusí platit v případě registrace látky v množství mezi 1 a 10 tunami, pokud registrační dokumentace obsahuje veškeré informace podle přílohy VII.
3. Struktura a výše poplatků uvedených v odstavci 1 odráží práci, kterou toto nařízení vyžaduje od agentury a příslušného orgánu, a stanoví se na takové úrovni, aby zajistily, že příjmy z těchto poplatků spolu s dalšími zdroji příjmů agentury podle čl. 95 odst. 1 dostačují k pokrytí nákladů poskytovaných služeb. Registrační poplatky zohledňují práci, která může být prováděna podle hlavy VI.
Pokud jde o čl. 6 odst. 4, čl. 7 odst. 1 a 5, čl. 9 odst. 2, čl. 11 odst. 4, čl. 17 odst. 2 a čl. 18 odst. 2, odráží struktura a výše poplatků množstevní rozmezí registrované látky.
Pro malé a střední podniky se ve všech případech stanoví snížený poplatek.
Pokud jde o čl. 11 odst. 4, odráží struktura a výše poplatků skutečnost, zda byly informace předloženy společně nebo zvlášť.
V případě žádosti podle čl. 10 písm. a) bodu xi) odráží struktura a výše poplatků práci, kterou musela agentura na posouzení odůvodnění vynaložit.
4. Nařízení uvedené v odstavci 1 stanoví podmínky, za kterých je část poplatků převedena na příslušný orgán dotčeného členského státu.
5. Agentura může vybírat platby za další služby, které poskytuje.
HLAVA X
AGENTURA
Článek 74
Zřízení a přezkum
1. Evropská agentura pro chemické látky se zřizuje pro účely řízení a v určitých případech provádění technických, vědeckých a administrativních aspektů registrace, hodnocení, povolování a omezování chemických látek a pro zajištění jednotnosti v těchto aspektech na úrovni Společenství.
2. Agentura bude přezkoumána do ... [57].
Článek 75
Složení
1. Agentura se skládá
a) ze správní rady, která vykonává povinnosti stanovené v článku 77;
b) z výkonného ředitele, který vykonává povinnosti stanovené v článku 82;
c) z Výboru pro posuzování rizik, který je odpovědný za přípravu stanoviska agentury k hodnocením, k žádostem o povolení, návrhům na omezení a návrhům na klasifikaci a označení podle hlavy XI a dalším otázkám vyplývajícím z uplatňování tohoto nařízení, které se týkají rizik pro lidské zdraví nebo životní prostředí;
d) z Výboru pro socioekonomickou analýzu, který je odpovědný za přípravu stanoviska agentury k žádostem o povolení, návrhům na omezení a dalším otázkám vyplývajícím z uplatňování tohoto nařízení, které se týkají socioekonomického dopadu možných legislativních kroků týkajících se látek;
e) z Výboru členských států, který je odpovědný za řešení možných rozdílných stanovisek k návrhům rozhodnutí předloženým agenturou nebo členskými státy podle hlavy VI a návrhům na identifikaci látek vzbuzujících velmi velké obavy, které mají podléhat postupu povolování podle hlavy VII;
f) z fóra pro výměnu informací o prosazování (dále jen "fórum"), které koordinuje síť orgánů členských států odpovědných za prosazování tohoto nařízení;
g) ze sekretariátu, který pracuje pod vedením výkonného ředitele a poskytuje technickou, vědeckou a správní podporu výborům a fóru a zajišťuje mezi nimi náležitou koordinaci.
Vykonává rovněž práci agentury v rámci řízení o předběžné registraci, registraci a hodnocení, jakož i přípravu pokynů, údržbu databáze a poskytování informací;
h) z odvolacího senátu, který rozhoduje o odvoláních vůči rozhodnutím agentury.
Výbory uvedené v odst. 1 písm. c), d) a e) (dále jen "výbory") a fórum mohou zřídit pracovní skupiny.
Za tímto účelem přijmou v souladu se svým jednacím řádem přesná opatření pro přenesení určitých úkolů na tyto pracovní skupiny.
3. Výbory a fórum si mohou, pokud to uznají za vhodné, vyžádat v důležitých otázkách obecné vědecké nebo etické povahy radu od vhodného odborného zdroje.
Článek 76
Úkoly
1. Agentura poskytuje členským státům a orgánům Společenství co nejlepší vědeckou a technickou pomoc v otázkách týkajících se chemických látek, které spadají do její působnosti a které jí jsou předloženy podle tohoto nařízení.
2. Sekretariát plní tyto úkoly:
a) vykonává úkoly, které mu jsou svěřeny podle hlavy II, včetně usnadnění účinné registrace dovážených látek způsobem, který je v souladu s mezinárodními obchodními závazky Společenství vůči třetím zemím;
b) vykonává úkoly, které mu jsou svěřeny podle hlavy III;
c) vykonává úkoly, které mu jsou svěřeny podle hlavy VI;
d) vytváří a udržuje databáze s informacemi o všech registrovaných látkách, soupisy klasifikací a označení a harmonizovaný seznam klasifikací a označení. Zdarma zveřejňuje informace určené v čl.
1 a 2 v databázích na internetu, s výjimkou situace, kdy se žádost podle čl. 10 písm. a) bodu xi) považuje za odůvodněnou.
Agentura zpřístupňuje další informace v databázích na žádost podle článku 117;
e) zveřejňuje informace o tom, které látky jsou a byly hodnoceny do 90 dnů od obdržení informací agenturou, v souladu s čl. 118 odst. 1;
f) případně poskytuje technické a vědecké pokyny a nástroje pro fungování tohoto nařízení, zejména s cílem pomáhat při vyhotovování zpráv o chemické bezpečnosti (v souladu s článkem 14, čl. 31 odst. 1 a čl. 36 odst. 4) a použití čl. 10 písm. a) bodu viii), čl. 11 odst. 3 a čl. 19 odst. 2 průmyslem, a především malými a středními podniky;
g) poskytuje technické a vědecké pokyny týkající se uplatňování tohoto nařízení příslušným orgánům členských států a poskytuje podporu kontaktním místům členských států zřízeným podle hlavy XIII;
h) poskytuje poradenství a pomoc výrobcům a dovozcům žádajícím o registraci látky podle čl. 12 odst. 1;
i) připravuje vysvětlující informace o tomto nařízení pro ostatní partnery;
j) na žádost Komise poskytuje technickou a vědeckou podporu pro opatření ke zlepšení spolupráce mezi Společenstvím, jeho členskými státy, mezinárodními organizacemi a třetími zeměmi ve vědeckých a technických otázkách týkajících se bezpečnosti látek, jakož i aktivní účast na činnostech v oblasti technické pomoci a budování kapacit pro řádné řízení chemických látek v rozvojových zemích;
k) vede rejstřík rozhodnutí a stanovisek založených na závěrech Výboru členských států ohledně výkladu a provádění tohoto nařízení;
l) oznamuje rozhodnutí přijatá agenturou;
m) zajišťuje formát pro předkládání informací agentuře.
3. Výbory plní tyto úkoly:
a) vykonávají úkoly, které jim jsou svěřeny podle hlav VI až XI;
b) na žádost Komise poskytují technickou a vědeckou podporu pro opatření ke zlepšení spolupráce mezi Společenstvím, jeho členskými státy, mezinárodními organizacemi a třetími zeměmi ve vědeckých a technických otázkách týkajících se bezpečnosti látek, jakož i aktivní účast na činnostech v oblasti technické pomoci a budování kapacit pro řádné řízení chemických látek v rozvojových zemích;
c) na žádost Komise vypracovávají stanoviska k jiným aspektům týkajícím se bezpečnosti látek samotných nebo obsažených v přípravcích nebo v předmětech.
4. Fórum plní tyto úkoly:
a) šíří osvědčené postupy a zdůrazňuje problémy na úrovni Společenství;
b) navrhuje, koordinuje a vyhodnocuje harmonizované projekty v oblasti prosazování a společné kontroly;
c) koordinuje výměnu inspektorů;
d) stanoví strategie a osvědčené postupy pro prosazování;
e) rozvíjí pracovní metody a nástroje pro místní inspektory;
f) pracuje na vývoji postupu elektronické výměny informací;
g) udržuje styky s průmyslem a ostatními partnery, případně včetně příslušných mezinárodních organizací;
h) zkoumá návrhy omezení s cílem radit v otázkách prosazování.
Článek 77
Pravomoci správní rady
Správní rada jmenuje výkonného ředitele podle článku 83 a účetního v souladu s článkem 43 nařízení (ES, Euratom) č. 2343/2002.
Přijímá
a) do 30. dubna každého roku obecnou zprávu agentury za předchozí rok a nejpozději do 15. června ji předkládá členským státům, Evropskému parlamentu, Radě, Komisi, Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru a Účetnímu dvoru;
b) do 31. října každého roku pracovní plán agentury pro příští rok a předkládá jej členským státům, Evropskému parlamentu, Radě a Komisi;
c) konečný rozpočet agentury podle článku 95 před zahájením rozpočtového roku a případně jej upravuje podle příspěvku Společenství a jiných příjmů agentury;
d) víceletý pracovní plán, který je pravidelně revidován.
Přijme vnitřní pravidla a postupy agentury.
Tato pravidla se zveřejní.
Vykonává své povinnosti s ohledem na rozpočet agentury podle článků 95, 96 a 102.
Vykonává disciplinární pravomoc nad výkonným ředitelem.
Přijme svůj jednací řád.
Jmenuje předsedu, členy a náhradníky odvolacího senátu podle článku 88.
Jmenuje členy výborů agentury uvedených v článku 84.
Každoročně předkládá veškeré informace týkající se výsledku hodnoticích řízení v souladu s čl. 95 odst. 6.
Článek 78
Složení správní rady
1. Správní rada se skládá z jednoho zástupce z každého členského státu a z nejvýše šesti zástupců jmenovaných Komisí, včetně tří osob zastupujících zúčastněné osoby, které nemají hlasovací právo.
Každý členský stát navrhne jednoho člena správní rady.
Rada takto navržené členy jmenuje.
2. Členové jsou jmenováni na základě svých odpovídajících zkušeností a odborných znalostí v oblasti chemické bezpečnosti nebo regulace chemických látek, přičemž se zajistí, aby mezi členy rady byli členové s odpovídajícími odbornými znalostmi v obecných, finančních a právních záležitostech.
3. Funkční období je čtyřleté.
Členové mohou být jmenováni jednou opětovně.
Pro první funkční období však Komise určí polovinu ze svých jmenovaných kandidátů a Rada určí dvanáct ze svých jmenovaných kandidátů, jejichž funkční období bude šestileté.
Článek 79
Předsednictví správní rady
1. Správní rada zvolí ze svých členů s hlasovacími právy předsedu a místopředsedu.
Místopředseda automaticky přebírá úlohu předsedy, pokud tento nemůže plnit své povinnosti.
2. Funkční období předsedy a místopředsedy je dvouleté a skončí, jakmile přestanou být členy správní rady.
Mohou být jmenování jednou opětovně.
Článek 80
Zasedání správní rady
1. Zasedání správní rady jsou svolávána na výzvu jejího předsedy nebo na žádost alespoň třetiny členů rady.
2. Výkonný ředitel se účastní zasedání správní rady, nemá však hlasovací právo.
3. Předsedové výborů a předseda fóra podle čl. 75 odst. 1 písm. c) až f) jsou oprávněni účastnit se zasedání správní rady bez hlasovacího práva.
Článek 81
Hlasování ve správní radě
Správní rada přijme jednací řád pro hlasování, včetně podmínek hlasování člena jménem jiného člena.
Správní rada rozhoduje dvoutřetinovou většinou hlasů všech svých členů s hlasovacím právem.
Článek 82
Povinnosti a pravomoci výkonného ředitele
1. Agenturu řídí výkonný ředitel, který plní své povinnosti v zájmu Společenství a nezávisle na jakýchkoli zvláštních zájmech.
2. Výkonný ředitel je zákonným zástupcem agentury.
Odpovídá za
a) každodenní řízení agentury;
b) řízení všech zdrojů agentury nezbytných pro vykonávání jejích úkolů;
c) zajištění dodržování lhůt stanovených právními předpisy Společenství pro vydávání stanovisek agenturou;
d) zajištění odpovídající a včasné koordinace mezi výbory a fórem;
e) uzavírání a řízení nezbytných smluv s poskytovateli služeb;
f) přípravu výkazu příjmů a výdajů a plnění rozpočtu agentury podle článků 95 a 96;
g) všechny záležitosti týkající se zaměstnanců;
h) zajišťování sekretariátu pro správní radu;
i) přípravu návrhů stanovisek správní rady k navrhovaným jednacím řádům výborů a fóra;
j) provádění opatření, na žádost správní rady, pro výkon dalších funkcí (v oblasti působnosti článku 76), které Komise agentuře svěří;
k) určování podmínek používání balíčků programového vybavení.
3. Výkonný ředitel každoročně předloží správní radě ke schválení
a) návrh zprávy o činnosti agentury v předchozím roce, včetně informací o počtu obdržených registračních dokumentací, počtu vyhodnocených látek, počtu obdržených žádostí o povolení, počtu návrhů na omezení, které agentura obdržela a k nimž se vyjádřila, čase potřebném pro dokončení souvisejících řízení a o povolených látkách, zamítnutých dokumentacích a omezených látkách, o obdržených stížnostech a přijatých opatřeních a včetně přehledu činnosti fóra;
b) návrh pracovního plánu pro příští rok;
c) návrh roční účetní závěrky;
d) návrh rozpočtového výhledu na příští rok;
e) návrh víceletého pracovního plánu.
Článek 83
Jmenování výkonného ředitele
1. Komise navrhne kandidáty na místo výkonného ředitele na základě seznamu sestaveného po zveřejnění místa v Úředním věstníku Evropské unie a případně v jiném tisku nebo na internetu.
2. Výkonného ředitele agentury jmenuje správní rada na základě zásluh a doložených správních a řídících schopností, jakož i jeho odpovídající zkušenosti v oblasti chemické bezpečnosti nebo regulace chemických látek.
Správní rada přijímá rozhodnutí dvoutřetinovou většinou hlasů všech svých členů s hlasovacím právem.
Správní rada může výkonného ředitele odvolat stejným postupem.
3. Funkční období výkonného ředitele je pět let.
Správní rada jej může jmenovat jednou opětovně na dalších pět let.
Článek 84
Zřízení výborů
1. Každý členský stát může navrhnout kandidáty na členství ve Výboru pro posuzování rizik.
Výkonný ředitel sestaví seznam kandidátů, který se zveřejní na internetové stránce agentury.
Správní rada jmenuje členy výboru z tohoto seznamu, včetně nejméně jednoho, avšak nejvýše dvou členů z kandidátů každého členského státu, který navrhl kandidáty.
Členové jsou jmenováni na základě své úlohy a svých zkušeností při plnění úkolů stanovených v čl. 76 odst.
2. Každý členský stát může navrhnout kandidáty na členství ve Výboru pro socioekonomickou analýzu.
Výkonný ředitel sestaví seznam kandidátů, který se zveřejní na internetové stránce agentury.
Správní rada jmenuje členy výboru z tohoto seznamu, včetně nejméně jednoho, avšak nejvýše dvou členů z kandidátů každého členského státu, který navrhl kandidáty.
Členové jsou jmenováni na základě své úlohy a svých zkušeností při plnění úkolů stanovených v čl. 76 odst.
3. Každý členský stát jmenuje jednoho člena do Výboru členských států.
4. Výbory usilují o širokou škálu příslušných odborných znalostí svých členů.
Za tímto účelem může každý výbor kooptovat nejvýše pět dalších členů vybraných na základě jejich zvláštní způsobilosti.
Členové výborů jsou jmenování na období tří let a mohou být jmenováni opakovaně.
Členové správní rady nesmějí být členy výborů.
Členy každého výboru mohou doprovázet poradci pro vědecké, technické nebo regulační otázky.
Výkonný ředitel nebo jeho zástupce a zástupci Komise mají právo účastnit se jako pozorovatelé všech zasedání výborů a pracovních skupin svolaných agenturou nebo jejími výbory.
K účasti na schůzích je na žádost členů výborů nebo správní rady možné přizvat jako pozorovatele rovněž partnery.
5. Členové výboru jmenovaní po navržení členským státem zajišťují náležitou koordinaci mezi úkoly agentury a prací příslušného orgánu svého členského státu.
6. Členové výborů jsou podporováni vědeckými a technickými zdroji, které mají členské státy k dispozici.
Za tímto účelem poskytují členské státy patřičné vědecké a technické zdroje členům výborů, které navrhly.
Příslušné orgány členských států usnadňují činnost výborů a jejich pracovních skupin.
7. Členské státy nedávají svým členům Výboru pro posuzování rizik nebo Výboru pro socioekonomickou analýzu ani jejich vědeckým a technickým poradcům a odborníkům žádné pokyny, které nejsou v souladu s jednotlivými úkoly těchto osob nebo s úkoly, povinnostmi a nezávislostí agentury.
8. Při přípravě stanoviska se každý výbor snaží o dosažení shody.
Pokud shody nelze dosáhnout, obsahuje stanovisko postoj většiny členů a postoje menšiny s uvedením jejich důvodů.
9. Každý výbor navrhne svůj jednací řád, který schválí správní rada, do šesti měsíců od prvního jmenování výborů.
Tento řád stanoví zejména postupy pro výměnu členů, postupy pro přenesení určitých úkolů na pracovní skupiny, zřizování pracovních skupin a stanovení postupu pro naléhavé přijetí stanovisek.
Předseda každého výboru je zaměstnancem agentury.
Článek 85
Zřízení fóra
1. Každý členský stát jmenuje do fóra jednoho člena na tříleté funkční období a může jej jmenovat opakovaně.
Členové jsou vybíráni na základě své úlohy a svých zkušeností při prosazování právních předpisů o chemických látkách a udržují náležité kontakty s příslušnými orgány členských států.
Fórum usiluje o širokou škálu příslušných odborných znalostí svých členů.
Za tímto účelem může kooptovat nejvýše pět dalších členů vybraných na základě jejich zvláštní způsobilosti.
Tito členové jsou jmenováni na období tří let a mohou být jmenováni opakovaně.
Členy fóra mohou doprovázet vědečtí a techničtí poradci.
Výkonný ředitel agentury nebo jeho zástupce a zástupci Komise mají právo účastnit se všech schůzí fóra a jeho pracovních skupin.
K účasti na schůzích je na žádost členů fóra nebo správní rady možné přizvat jako pozorovatele rovněž partnery.
2. Členové fóra jmenovaní členským státem zajišťují náležitou koordinaci mezi úkoly fóra a prací příslušného orgánu svého členského státu.
3. Členové fóra jsou podporováni vědeckými a technickými zdroji, které mají příslušné orgány členských států k dispozici.
Příslušné orgány členských států usnadňují činnost fóra a jeho pracovních skupin.
Členské státy nedávají členům fóra ani jejich vědeckým a technickým poradcům a odborníkům žádné pokyny, které nejsou v souladu s jednotlivými úkoly těchto osob nebo s úkoly a povinnostmi fóra.
4. Fórum navrhne svůj jednací řád, který přijme správní rada, do šesti měsíců od prvního jmenování fóra.
Jednací řád stanoví zejména postupy pro jmenování a výměnu předsedy, výměnu členů a postupy pro přenesení určitých úkolů na pracovní skupiny.
Článek 86
Zpravodajové výborů a využití odborníků
1. Má-li výbor v souladu s článkem 76 přijmout rozhodnutí, vydat stanovisko nebo posoudit, zda je dokumentace členského státu v souladu s požadavky přílohy XV, jmenuje jednoho ze svých členů zpravodajem.
Dotčený výbor může jmenovat druhého člena jako spoluzpravodaje.
Zpravodajové a spoluzpravodajové se v každém případě zavazují, že budou jednat v zájmu Společenství, a učiní písemné prohlášení o závazku plnit své povinnosti a prohlášení o zájmech.
Člen výboru nebude jmenován pro určitý případ zpravodajem, pokud uvede jakýkoli zájem, který by mohl poškodit nezávislé posouzení tohoto případu.
Dotčený výbor může zpravodaje nebo spoluzpravodaje kdykoli nahradit jiným svým členem, pokud tito nemohou například splnit své povinnosti ve stanovené lhůtě nebo pokud vyjde najevo zájem, kvůli němuž by mohli být předpojatí.
2. Členské státy předají agentuře jména odborníků s ověřenými zkušenostmi s úkoly vyžadovanými článkem 76, kteří jsou k dispozici pro práci v pracovních skupinách výborů, spolu s uvedením jejich kvalifikace a konkrétních oblastí odborných znalostí.
Agentura vede aktualizovaný seznam odborníků.
Seznam obsahuje odborníky uvedené v prvním pododstavci a další odborníky určené přímo sekretariátem.
3. Poskytování služeb členy výborů nebo odborníky pracujícími v pracovní skupině výboru nebo fóra nebo vykonávání jiného úkolu pro agenturu se řídí písemnou smlouvou uzavřenou mezi agenturou a dotyčnou osobou nebo případně mezi agenturou a zaměstnavatelem dotyčné osoby.
Dotyčná osoba nebo její zaměstnavatel jsou odměňováni agenturou podle stupnice odměn, která bude zahrnuta do finančních ujednání stanovených správní radou.
Neplní-li dotyčná osoba své povinnosti, má výkonný ředitel právo ukončit nebo pozastavit smlouvu nebo nevyplatit odměnu.
4. Poskytování služeb, které může poskytovat několik možných poskytovatelů, může vyžadovat výzvu k vyjádření zájmu,
a) umožňuje-li to vědecký a technický kontext a
b) je-li to v souladu s povinnostmi agentury, zejména s potřebou zajistit vysokou úroveň ochrany lidského zdraví a životního prostředí.
Správní rada přijme na návrh výkonného ředitele vhodné postupy.
5. Agentura může využívat služeb odborníků i pro jiné zvláštní úkoly, kterými je pověřena.
Článek 87
Kvalifikace a zájmy
1. Členství ve výborech a ve fóru se zveřejní.
Jednotliví členové mohou požádat, aby jejich jména nebyla zveřejněna, pokud se domnívají, že by je zveřejnění mohlo ohrozit.
Výkonný ředitel rozhodne, zda této žádosti vyhoví.
Je-li jmenování zveřejněno, uvedou se odborné kvalifikace každého člena.
2. Členové správní rady, výkonný ředitel a členové výborů a fóra učiní prohlášení o závazku plnit své povinnosti a prohlášení o zájmech, které by mohly být chápany tak, že poškozují jejich nezávislost.
Tato prohlášení učiní každý rok písemně.
3. Na každém zasedání oznámí členové správní rady, výkonný ředitel, členové výborů a fóra a odborníci účastnící se zasedání veškeré zájmy, které by mohly být chápány tak, že poškozují jejich nezávislost, a to s ohledem na každý bod pořadu jednání.
Kdo takové zájmy ohlásí, neúčastní se žádného hlasování o dotyčném bodě pořadu jednání.
Článek 88
Zřízení odvolacího senátu
1. Odvolací senát se skládá z předsedy a dvou dalších členů.
2. Předseda a oba členové mají náhradníky, kteří je zastupují v době jejich nepřítomnosti.
3. Předsedu, ostatní členy a náhradníky jmenuje správní rada na základě jejich relevantních zkušeností a odborných znalostí v oblasti chemické bezpečnosti, přírodních věd nebo regulačních a právních postupů ze seznamu kvalifikovaných kandidátů přijatého Komisí.
Správní rada může na doporučení výkonného ředitele stejným postupem jmenovat další členy a jejich náhradníky, je-li to nutné k zajištění toho, aby odvolání mohla být vyřizována v uspokojivých lhůtách.
4. Kvalifikace vyžadované od členů odvolacího senátu určí Komise postupem podle čl. 132 odst. 3.
5. Předseda a členové mají stejná hlasovací práva.
Článek 89
Členové odvolacího senátu
1. Funkční období členů odvolacího senátu, včetně předsedy a náhradníků, je pětileté.
Mohou být jmenováni jednou opětovně.
2. Členové odvolacího senátu jsou nezávislí.
Při rozhodování nejsou vázáni žádnými pokyny.
3. Členové odvolacího senátu nesmějí v rámci agentury plnit žádné jiné úkoly.
Členové smějí svou funkci vykonávat na snížený úvazek.
4. Členové odvolacího senátu nesmějí být během funkčního období odvoláni z funkce ani vyškrtnuti ze seznamu, ledaže pro odvolání existují závažné důvody a Komise po obdržení stanoviska správní rady přijme odpovídající rozhodnutí.
5. Členové odvolacího senátu se nesmějí účastnit odvolacího řízení, pokud na něm mají osobní zájem, pokud dříve zastupovali některou ze stran řízení nebo pokud se podíleli na přijímání rozhodnutí, proti kterému odvolání směřuje.
6. Domnívá-li se člen odvolacího senátu, že se z důvodů uvedených v odstavci 5 nesmí účastnit odvolacího řízení, uvědomí o tom odvolací senát.
Každá strana odvolacího řízení může proti členům odvolacího senátu vznést námitky z důvodů uvedených v odstavci 5 nebo pokud existuje podezření z předpojatosti.
Námitka se nesmí zakládat na státní příslušnosti členů.
7. Odvolací senát rozhoduje o opatřeních, která budou přijata v případech uvedených v odstavcích 5 a 6, bez účasti dotčeného člena.
Za účelem přijetí tohoto rozhodnutí je dotčený člen odvolacího senátu nahrazen náhradníkem.
Článek 90
Rozhodnutí, proti nimž se lze odvolat
1. Odvolání lze podat proti rozhodnutím agentury přijatým podle článků 9 a 20, čl. 27 odst. 6, čl. 30 odst. 2 a 3 a článku 50.
2. Odvolání podané podle odstavce 1 má odkladný účinek.
Článek 91
Osoby oprávněné podat odvolání, lhůty, poplatky a způsob
1. Každá fyzická nebo právnická osoba může podat odvolání proti rozhodnutí, které je jí určeno, nebo proti rozhodnutí, které, byť je určeno jiné osobě, se jí bezprostředně a osobně dotýká.
2. Odvolání s uvedením jeho důvodů se podává u agentury písemně ve lhůtě tří měsíců od doručení rozhodnutí dotčené osobě, nebo pokud k doručení nedošlo, ode dne, kdy se o něm dotčená osoba dozví, není-li v tomto nařízení stanoveno jinak.
3. Osoba, která podává odvolání proti rozhodnutí agentury, může být v souladu s hlavou IX povinna zaplatit poplatek.
Článek 92
Přezkum a rozhodnutí o odvolání
1. Pokud se výkonný ředitel po konzultaci s předsedou odvolacího senátu domnívá, že odvolání je přípustné a opodstatněné, může do 30 dnů od podání odvolání podle čl. 91 odst. 2 rozhodnutí napravit.
V případech jiných než uvedených v odstavci 1 přezkoumá předseda odvolacího senátu přípustnost odvolání do 30 dnů od podání odvolání podle čl. 91 odst.
2. Pokud rozhodne kladně, postoupí se odvolání odvolacímu senátu, který je přezkoumá z věcné stránky.
Strany odvolacího řízení mají právo přednést během tohoto řízení ústní vyjádření.
3. Odvolací senát může vykonávat kterékoli pravomoci, které náleží agentuře, nebo případ postoupit příslušnému orgánu agentury, aby podnikl další kroky.
4. Řízení před odvolacím senátem upraví Komise postupem podle čl. 132 odst. 3.
Článek 93
Žaloby u Soudu prvního stupně a Soudního dvora
1. V souladu s články 225 nebo 230 Smlouvy lze proti rozhodnutí přijatému odvolacím senátem nebo v případech, kdy odvolání k odvolacímu senátu není možné, agenturou podat žalobu u Soudu prvního stupně nebo u Soudního dvora.
2. Pokud agentura nepřijme rozhodnutí, lze u Soudu prvního stupně nebo u Soudního dvora podat žalobu pro nečinnost v souladu s články 225 nebo 232 Smlouvy.
3. Agentura přijme nezbytná opatření zajišťující soulad s rozsudkem Soudu prvního stupně nebo Soudního dvora.
Článek 94
Střet stanovisek s jinými subjekty
1. Agentura zajistí včasné zjištění možných zdrojů střetu mezi svými stanovisky a stanovisky jiných subjektů zřízených podle práva Společenství, včetně agentur Společenství, které vykonávají podobné úkoly, v otázkách společného zájmu.
2. Pokud agentura zjistí možný zdroj střetu, kontaktuje dotyčný subjekt s cílem zajistit výměnu souvisejících vědeckých nebo technických informací a určit vědecké nebo technické záležitosti, které se jeví sporné.
3. V případě zásadního sporu týkajícího se vědeckých nebo technických záležitostí, a pokud je dotyčným subjektem agentura Společenství nebo vědecký výbor, spolupracují agentura a dotyčný subjekt, aby spor vyřešily anebo předložily Komisi společný dokument s uvedením sporných vědeckých nebo technických záležitostí.
Článek 95
Rozpočet agentury
1. Příjmy agentury sestávají
a) ze subvence Společenství uvedené v souhrnném rozpočtu Evropských společenství (oddíl Komise);
b) z poplatků placených podniky;
c) z dobrovolných příspěvků členských států.
2. Výdaje agentury zahrnují výdaje na zaměstnance, správu, infrastrukturu a provoz.
3. Každý rok nejpozději do 15. února sestaví výkonný ředitel předběžný návrh rozpočtu pokrývající provozní výdaje a předpokládaný pracovní plán na následující rozpočtový rok a předá tento předběžný návrh správní radě společně s plánem pracovních míst, včetně prozatímního seznamu pracovních míst.
4. Příjmy a výdaje musí být vyrovnané.
5. Správní rada vyhotoví každý rok na základě návrhu výkonného ředitele odhad příjmů a výdajů agentury na následující rozpočtový rok.
Tento odhad, který zahrnuje návrh plánu pracovních míst, předkládá správní rada Komisi nejpozději do 31. března.
6. Komise předloží odhad společně s předběžným návrhem rozpočtu Evropských společenství Evropskému parlamentu a Radě (dále jen "rozpočtový orgán").
7. Komise na základě odhadu zanese do předběžného návrhu rozpočtu Evropských společenství odhady, které považuje za nezbytné pro plán pracovních míst, a výši subvence ze souhrnného rozpočtu a předloží je rozpočtovému orgánu v souladu s článkem 272 Smlouvy.
8. Rozpočtový orgán schvaluje položky subvencí pro agenturu.
Rozpočtový orgán přijímá plán pracovních míst agentury.
9. Rozpočet agentury přijímá správní rada.
Rozpočet se stává konečným po konečném přijetí souhrnného rozpočtu Evropských společenství.
V případě potřeby se náležitě upraví.
10. Pro každou změnu rozpočtu, včetně plánu pracovních míst, se použije postup uvedený výše.
11. Správní rada neprodleně oznámí rozpočtovému orgánu svůj záměr provést jakýkoli projekt, který může mít významný finanční dopad na financování rozpočtu, zejména jedná-li se o projekty, které se vztahují k nemovitostem, například nájem nebo koupě budov.
Uvědomí o tom Komisi.
Pokud některá složka rozpočtového orgánu oznámí svůj záměr vydat stanovisko, předá toto stanovisko správní radě do šesti týdnů ode dne oznámení projektu.
Článek 96
Plnění rozpočtu agentury
1. Výkonný ředitel vykonává povinnosti schvalující osoby a plní rozpočet agentury.
2. Kontrolu závazků a výplaty všech výdajů agentury a zjištění a inkasa všech příjmů agentury provádí účetní agentury.
3. Do 1. března po ukončení každého rozpočtového roku předá účetní agentury účetnímu Komise prozatímní účty spolu se zprávou o rozpočtovém a finančním řízení za rozpočtový rok.
Účetní Komise konsoliduje prozatímní účty orgánů a decentralizovaných subjektů v souladu s článkem 128 nařízení (ES, Euratom) č. 1605/2002 ze dne 25. června 2002, kterým se stanoví finanční nařízení o souhrnném rozpočtu Evropských společenství [68].
4. Do 31. března po ukončení každého rozpočtového roku předá účetní Komise prozatímní účty agentury Účetnímu dvoru spolu se zprávou o rozpočtovém a finančním řízení za rozpočtový rok.
Zpráva o rozpočtovém a finančním řízení za rozpočtový rok se rovněž předává Evropskému parlamentu a Radě.
5. Po obdržení vyjádření Účetního dvora k prozatímním účtům agentury podle článku 129 nařízení (ES, Euratom) č. 1605/2002 vypracuje výkonný ředitel na vlastní odpovědnost konečnou účetní závěrku agentury a předloží ji správní radě k vyjádření.
6. Správní rada vydá stanovisko ke konečné účetní závěrce agentury.
7. Do 1. července následujícího roku předá výkonný ředitel konečnou účetní závěrku spolu se stanoviskem správní rady Evropskému parlamentu, Radě, Komisi a Účetnímu dvoru.
8. Konečná účetní závěrka se zveřejní.
9. Výkonný ředitel odpoví Účetnímu dvoru na jeho vyjádření nejpozději do 30. září.
Zároveň zašle tuto odpověď správní radě.
10. Na doporučení Rady udělí Evropský parlament výkonnému řediteli absolutorium za plnění rozpočtu za daný rozpočtový rok do 30. dubna druhého roku po roku, za který se absolutorium uděluje.
Článek 97
Boj proti podvodům
1. V zájmu boje proti podvodům, korupci a dalším protiprávním činnostem se na agenturu bez omezení vztahuje nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1073/1999 ze dne 25. května 1999 o vyšetřování prováděném Evropským úřadem pro boj proti podvodům (OLAF) [69].
2. Agentura je vázána interinstitucionální dohodou ze dne 25. května 1999 mezi Evropským parlamentem, Radou Evropské unie a Komisí Evropských společenství o vnitřním vyšetřování prováděném Evropským úřadem pro boj proti podvodům (OLAF) [70] a neprodleně přijme vhodné předpisy vztahující se na veškeré zaměstnance agentury.
3. Rozhodnutí o financování a prováděcí dohody a nástroje, které se jich týkají, výslovně stanoví, že Účetní dvůr a OLAF mohou v případě potřeby provádět místní šetření příjemců finančních prostředků poskytovaných agenturou a pracovníků zodpovědných za jejich přidělování.
Článek 98
Finanční předpisy
Správní rada přijme po konzultaci s Komisí finanční předpisy agentury.
Tyto předpisy se smějí odchýlit od nařízení (ES, Euratom) č. 2343/2002 pouze tehdy, pokud je to nezbytné pro zvláštní potřeby činnosti agentury, a s předchozím souhlasem Komise.
Článek 99
Právní postavení agentury
1. Agentura je subjektem Společenství a má právní subjektivitu.
Agentura má v každém členském státě nejširší způsobilost k právním úkonům přiznávanou podle vnitrostátního práva právnickým osobám.
Zejména může nabývat a zcizovat movitý i nemovitý majetek a vystupovat před soudem.
2. Agenturu zastupuje její výkonný ředitel.
Článek 100
Odpovědnost agentury
1. Smluvní odpovědnost agentury se řídí právem rozhodným pro danou smlouvu.
Soudní dvůr má pravomoc rozhodovat na základě rozhodčí doložky obsažené ve smlouvě uzavřené agenturou.
2. V případě mimosmluvní odpovědnosti nahradí agentura v souladu s obecnými zásadami společnými právním řádům členských států veškerou škodu, kterou způsobila nebo kterou způsobili její zaměstnanci při plnění svých povinností.
Soudní dvůr má pravomoc rozhodovat v jakémkoli sporu o náhradě těchto škod.
3. Osobní finanční a disciplinární odpovědnost zaměstnanců agentury vůči agentuře se řídí příslušnými předpisy, které se na zaměstnance agentury vztahují.
Článek 101
Výsady a imunity agentury
Na agenturu se vztahuje Protokol o výsadách a imunitách Evropských společenství.
Článek 102
Služební řád
1. Na zaměstnance agentury se vztahují nařízení a předpisy platné pro úředníky a ostatní zaměstnance Evropských společenství.
Agentura vykonává vůči svým zaměstnancům pravomoci svěřené orgánu oprávněnému ke jmenování.
2. Správní rada po dohodě s Komisí přijme nezbytná prováděcí opatření.
3. Zaměstnanci agentury jsou úředníci dočasně přidělení Komisí nebo členskými státy a jiní zaměstnanci přijatí agenturou podle potřeby pro plnění jejích úkolů.
Nábor zaměstnanců agentury probíhá na základě plánu pracovních míst, který je součástí víceletého pracovního plánu uvedeného v čl. 77 písm. d).
Článek 103
Jazyky
1. Na agenturu se vztahuje nařízení č. 1 ze dne 15. dubna 1958 o užívání jazyků v Evropském hospodářském společenství [71].
2. Překladatelské služby potřebné pro fungování agentury zajišťuje Překladatelské středisko pro instituce Evropské unie.
Článek 104
Povinnost zachovávat důvěrnost
Členové správní rady, členové výborů a fóra, odborníci a úředníci a ostatní zaměstnanci agentury jsou povinni, a to i po skončení svých funkcí, nevyzrazovat informace, které jsou profesním tajemstvím.
Článek 105
Účast třetích zemí
Správní rada může se souhlasem příslušného výboru nebo fóra vyzvat zástupce třetích zemí, aby se podíleli na práci agentury.
Článek 106
Účast mezinárodních organizací
Správní rada může se souhlasem příslušného výboru nebo fóra vyzvat zástupce mezinárodních organizací zaměřených na oblasti regulace chemických látek, aby se jako pozorovatelé podíleli na práci agentury.
Článek 107
Kontakty s partnery
Správní rada se souhlasem Komise rozvíjí vhodné kontakty mezi agenturou a patřičnými partnery.
Článek 108
Pravidla průhlednosti
K zajištění průhlednosti přijme správní rada na návrh výkonného ředitele a po dohodě s Komisí pravidla, kterými zajistí přístup veřejnosti k informacím o předpisech a k vědeckým nebo technickým informacím týkajícím se bezpečnosti látek samotných nebo obsažených v přípravcích nebo v předmětech, pokud tyto informace nemají důvěrnou povahu.
Článek 109
Vztahy s příslušnými subjekty Společenství
1. Agentura spolupracuje s ostatními subjekty Společenství s cílem zajistit vzájemnou podporu při plnění svých a jejich úkolů, a zejména zamezit zdvojení práce.
2. Výkonný ředitel vypracuje po konzultaci s Výborem pro posuzování rizik a s Evropským úřadem pro bezpečnost potravin procedurální pravidla týkající se látek, u nichž se požaduje vydání stanoviska v rámci bezpečnosti potravin.
Tato procedurální pravidla přijme správní rada po dohodě s Komisí.
Touto hlavou nejsou jinak dotčeny pravomoci svěřené Evropskému úřadu pro bezpečnost potravin.
3. Touto hlavou nejsou dotčeny pravomoci svěřené Evropské agentuře pro léčivé přípravky.
4. Výkonný ředitel vypracuje po konzultaci s Výborem pro posuzování rizik, Výborem pro socioekonomickou analýzu a Poradním výborem pro bezpečnost, hygienu a ochranu zdraví při práci procedurální pravidla týkající se otázek ochrany pracovníků.
Tato procedurální pravidla přijme správní rada po dohodě s Komisí.
Touto hlavou nejsou dotčeny pravomoci svěřené Poradnímu výboru pro bezpečnost, hygienu a ochranu zdraví při práci a Evropské agentuře pro bezpečnost a zdraví při práci.
Článek 110
Formáty a programové vybavení pro předkládání informací agentuře
Agentura určí a poskytne zdarma k dispozici formáty a balíčky programového vybavení a zpřístupní je na své internetové stránce za účelem veškerých podání agentuře.
Členské státy, výrobci, dovozci, distributoři nebo následní uživatelé tyto formáty a balíčky používají pro veškerá podání agentuře podle tohoto nařízení.
Agentura zpřístupní zejména nástroje programového vybavení, které usnadní předkládání všech informací týkajících se látek registrovaných podle čl. 12 odst.
Pro účely registrace je formátem technické dokumentace uvedené v čl. 10 písm. a) IUCLID.
Agentura koordinuje další vývoj tohoto formátu s Organizací pro hospodářskou spolupráci a rozvoj (OECD), aby byla zajištěna maximální harmonizace.
HLAVA XI
SEZNAM KLASIFIKACÍ A OZNAČENÍ
Článek 111
Oblast působnosti
Tato hlava se použije na
a) látky, které musí výrobce nebo dovozce registrovat;
b) látky v oblasti působnosti článku 1 směrnice 67/548/EHS, které splňují kritéria pro klasifikaci jako nebezpečné v souladu s uvedenou směrnicí a které jsou uváděny na trh samotné nebo obsažené v přípravku v koncentraci převyšující případně koncentrační limity stanovené ve směrnici 1999/45/ES, což vede ke klasifikaci přípravku jako nebezpečného.
Článek 112
Povinnost informovat agenturu
1. Každý výrobce či dovozce nebo skupina výrobců či dovozců, kteří uvádějí na trh látku v oblasti působnosti článku 111, oznámí agentuře následující informace za účelem zápisu látky na seznam podle článku 113, nejsou-li předkládány jako součást žádosti o registraci:
a) identifikaci výrobce nebo dovozce odpovědného za uvedení látek na trh podle oddílu 1 přílohy VI;
b) identifikaci látek podle bodů 2.1 až 2.3.4 přílohy VI;
c) klasifikaci nebezpečnosti látek vyplývající z použití článků 4 a 6 směrnice 67/548/EHS;
d) štítek s označením nebezpečnosti látek vyplývající z použití čl. 23 písm. c) až f) směrnice 67/548/EHS;
e) případně specifické koncentrační limity vyplývající z použití čl. 4 odst. 4 směrnice 67/548/EHS a článků 4 až 7 směrnice 1999/45/ES.
2. Vede-li splnění povinnosti podle odstavce 1 k různým záznamům v seznamu pro tutéž látku, vynaloží oznamovatelé a žadatelé o registraci veškeré úsilí, aby dosáhli dohody o záznamu, který má být uveden v seznamu.
3. Informace uvedené v odstavci 1 oznamovatelé aktualizují,
a) jsou-li získány nové vědecké nebo technické informace, které znamenají změnu klasifikace a označení látky;
b) dospějí-li oznamovatelé a žadatelé o registraci s rozdílnými záznamy pro stejnou látku k dohodě o záznamu podle odstavce 2.
Článek 113
Seznam klasifikací a označení
1. Agentura vytvoří seznam klasifikací a označení obsahující informace uvedené v čl. 112 odst. 1, totiž informace oznámené podle čl. 112 odst. 1 i informace předložené jako součást žádosti o registraci, a vede jej ve formě databáze. Informace v této databázi podle čl. 118 odst. 1 jsou přístupné veřejnosti. Agentura poskytuje přístup k ostatním údajům o každé látce na seznamu oznamovatelům a žadatelům o registraci, kteří poskytli informace o dané látce v souladu s čl. 29 odst. 1.
Agentura seznam aktualizuje, jakmile obdrží aktualizované informace v souladu s čl. 112 odst. 3.
2. Kromě informací uvedených v odstavci 1 zaznamenává agentura případně u každého záznamu tyto informace:
a) zda pro daný záznam existuje harmonizovaná klasifikace a označení na úrovni Společenství zahrnutím do přílohy I směrnice 67/548/EHS;
b) zda se u záznamu jedná o společný záznam žadatelů o registraci téže látky podle čl. 11 odst. 1;
c) zda se záznam odlišuje od jiného záznamu pro stejnou látku uvedeného v seznamu;
d) příslušná registrační čísla, jsou-li k dispozici.
Článek 114
Harmonizace klasifikací a označování
Harmonizovaná klasifikace a označování na úrovni Společenství se od ... [51] obvykle přidá do přílohy I směrnice 67/548/EHS pro klasifikaci látky jako karcinogenní, mutagenní nebo toxické pro reprodukci kategorií 1, 2 nebo 3 nebo jako senzibilizátor dýchacích cest.
Harmonizovanou klasifikaci a označování pro jiné účinky lze rovněž přidat do přílohy I směrnice 67/548/EHS, a to v jednotlivých případech a pokud se předloží odůvodnění potřeby opatření na úrovni Společenství.
K tomuto účelu mohou příslušné orgány členských států předložit agentuře návrhy na harmonizovanou klasifikaci a označování podle přílohy XV.
2. Výbor pro posuzování rizik vydá stanovisko k návrhu, přičemž dotčeným osobám poskytne příležitost k podání připomínek. Agentura předloží toto stanovisko a případné připomínky Komisi, která přijme rozhodnutí v souladu s čl. 4 odst. 3 směrnice 67/548/EHS.
Článek 115
Přechodná ustanovení
Povinnosti stanovené v článku 112 se použijí od ... [50].
HLAVA XII
INFORMACE
Článek 116
Předkládání zpráv
1. Členské státy předloží Komisi každých pět let zprávu o uplatňování tohoto nařízení na svém území, obsahující oddíly o hodnocení a prosazování, jak je uvedeno v článku 126.
První zprávu předloží do ... [50].
2. Agentura předloží Komisi každých pět let zprávu o uplatňování tohoto nařízení.
Agentura do své zprávy zahrne informace o společném předkládání informací podle článku 11 a přehled vysvětlení pro předkládání informací zvlášť.
První zprávu předloží do ... [60].
3. Komise každých pět let zveřejní obecnou zprávu o zkušenostech s uplatňováním tohoto nařízení, včetně informací uvedených v odstavcích 1 a 2.
První zprávu zveřejní do ... [57].
Článek 117
Přístup k informacím
1. Na dokumenty v držení agentury se vztahuje nařízení (ES) č. 1049/2001.
2. Za narušení ochrany obchodních zájmů dotčené osoby se obvykle považuje poskytnutí těchto informací:
a) podrobných údajů o úplném složení přípravku;
b) přesného použití, funkce nebo aplikace látky či přípravku;
c) přesného množství látky nebo přípravku vyráběného nebo uváděného na trh;
d) vazeb mezi výrobcem nebo dovozcem a jeho následnými uživateli.
Je-li nutné přijmout naléhavá opatření pro ochranu lidského zdraví, bezpečnosti nebo životního prostředí, například při mimořádných situacích, může agentura poskytnout informace uvedené v tomto odstavci.
3. Správní rada přijme praktická pravidla pro provádění nařízení (ES) č. 1049/2001 do ... [54].
4. Proti rozhodnutím přijatým agenturou podle článku 8 nařízení (ES) č. 1049/2001 lze podat stížnost veřejnému ochránci práv podle článku 195 Smlouvy nebo žalobu k Soudnímu dvoru podle článku 230 Smlouvy.
Článek 118
Přístup veřejnosti prostřednictvím elektronických médií
1. Na internetu se v souladu s čl. 76 odst. 2 písm. d) zdarma zveřejní tyto informace o látkách samotných nebo obsažených v přípravcích nebo v předmětech, které má agentura k dispozici:
a) obchodní názvy látky;
b) název v nomenklatuře IUPAC, pro nebezpečné látky ve smyslu směrnice 67/548/EHS;
c) případně název látky uvedený v EINECS;
d) klasifikace a označení látky;
e) fyzikálně-chemické údaje týkající se látky a jejích cest a osudu v životním prostředí;
f) výsledek každé toxikologické a ekotoxikologické zkoušky;
g) odvozená úroveň, při které nedochází k nepříznivým účinkům (DNEL), nebo odhad koncentrace, při které nedochází k nepříznivým účinkům (PNEC), podle přílohy I;
h) pokyny pro bezpečné použití v souladu s oddíly 4 a 5 přílohy VI;
i) analytické metody, jsou-li vyžadovány podle přílohy IX nebo X, které umožňují odhalit nebezpečnou látku při jejím úniku do životního prostředí a určit přímou expozici člověka.
2. Na internetu v souladu s čl. 76 odst. 2 písm. d) zdarma zveřejní tyto informace o látkách samotných nebo obsažených v přípravcích nebo v předmětech, kromě případů, kdy strana předkládající informace předloží odůvodnění v souladu s čl. 10 písm. a) bodem xi) uvádějící, proč by toto zveřejnění mohlo poškodit obchodní zájmy žadatele o registraci nebo kterékoli jiné dotčené osoby, které agentura uzná za platné:
a) je-li to pro klasifikaci a označení látky zásadní, stupeň čistoty látky a identifikace nečistot nebo přídatných látek, o nichž je známo, že jsou nebezpečné;
b) celkové množstevní rozmezí (tj. 1 – 10 tun, 10 – 100 tun, 100 – 1000 tun nebo více než 1000 tun), v jehož rámci je určitá látka registrována;
c) souhrny studií a podrobné souhrny studií týkající se informací uvedených v odst. 1 písm. e) a f);
d) informace jiné než informace uvedené odstavci 1, které jsou uvedeny v bezpečnostním listu.
Článek 119
Spolupráce s třetími zeměmi a mezinárodními organizacemi
Bez ohledu na články 117 a 118 mohou být informace, které agentura obdrží podle tohoto nařízení, sděleny vládě nebo vnitrostátnímu orgánu třetí země nebo mezinárodní organizaci v souladu s dohodou uzavřenou mezi Společenstvím a dotčenou třetí stranou podle nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 304/2003 ze dne 28. ledna 2003 o vývozu a dovozu nebezpečných chemických látek [72] nebo podle čl. 181a odst. 3 Smlouvy, jsou-li splněny obě tyto podmínky:
a) účelem dohody je spolupráce při provádění nebo správě právních předpisů týkajících se chemických látek, na něž se vztahuje toto nařízení;
b) třetí strana chrání důvěrné informace podle vzájemné dohody.
HLAVA XIII
PŘÍSLUŠNÉ ORGÁNY
Článek 120
Určení
Členské státy určí příslušný orgán nebo příslušné orgány odpovědné za plnění úkolů uložených příslušným orgánům podle tohoto nařízení a za spolupráci s Komisí a s agenturou při provádění tohoto nařízení.
Členské státy přidělí příslušným orgánům přiměřené prostředky, aby jim, společně s veškerými dalšími dostupnými zdroji, umožnily účinně a včas plnit své úkoly podle tohoto nařízení.
Článek 121
Spolupráce mezi příslušnými orgány
Příslušné orgány spolupracují při plnění svých úkolů podle tohoto nařízení a k tomuto účelu poskytují příslušným orgánům ostatních členských států veškerou nezbytnou a užitečnou podporu.
Článek 122
Informování veřejnosti o rizicích látek
Příslušné orgány členských států informují širokou veřejnost o rizicích látek, považuje-li se to za nezbytné pro ochranu lidského zdraví nebo životního prostředí.
Komise za účelem koordinace členských států při těchto činnostech navrhne obecné zásady postupem podle čl. 132 odst.
Článek 123
Další povinnosti příslušných orgánů
Příslušné orgány předloží agentuře v elektronické podobě veškeré dostupné informace, které mají k dispozici o látkách registrovaných podle čl. 12 odst.
1, jejichž dokumentace neobsahuje veškeré informace uvedené v příloze VII, zejména pokud byla při prosazování nebo kontrole zjištěna možná existence rizika. Příslušný orgán tyto informace podle potřeby aktualizuje.
Vedle dokumentů s pokyny pro uplatňování tohoto nařízení, poskytovaných agenturou podle čl. 76 odst. 2 písm. f), zřídí členské státy ústřední kontaktní místa za účelem poskytování poradenství výrobcům, dovozcům, následným uživatelům a dalším zúčastněným osobám ohledně jejich povinností a odpovědnosti podle tohoto nařízení, zejména pokud jde o registraci látek podle čl. 12 odst. 1.
HLAVA XIV
PROSAZOVÁNÍ
Článek 124
Úkoly členských států
Členské státy udržují systém úředních kontrol a podle okolností vykonávají další činnosti.
Článek 125
Sankce při porušení předpisů
Členské státy stanoví sankce za porušení tohoto nařízení a přijmou veškerá opatření nezbytná k jejich uplatňování.
Stanovené sankce musí být účinné, přiměřené a odrazující.
Členské státy oznámí tyto předpisy Komisi do ... [49] a neprodleně jí oznámí každou jejich následnou změnu.
Článek 126
Zpráva
116 odst. 1 uvede, pokud jde o prosazování, výsledky úředních zkoušek, provedené kontroly, uložené sankce a jiná opatření přijatá podle článků 124 a 125 během předchozího období pokrytého zprávou.
Na otázkách společného zájmu, které budou ve zprávách zahrnuty, se dohodne fórum.
Komise zpřístupní tyto zprávy agentuře a fóru.
HLAVA XV
PŘECHODNÁ A ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 127
Volný pohyb
1. S výhradou odstavce 2 nesmějí členské státy zakázat ani omezovat výrobu, dovoz, uvedení na trh nebo použití látky samotné nebo obsažené v přípravku nebo v předmětu, která spadá do oblasti působnosti tohoto nařízení a je v souladu s tímto nařízením a případně s právními akty Společenství přijatými k jeho provedení, ani takové výrobě, dovozu, uvedení na trh nebo použití bránit.
2. Nic v tomto nařízení nebrání členským státům, aby zachovaly nebo stanovily vnitrostátní pravidla na ochranu pracovníků, lidského zdraví a životního prostředí použitelná v případech, kdy toto nařízení neharmonizuje požadavky na výrobu, uvádění na trh nebo používání.
Článek 128
Ochranná doložka
1. Má-li členský stát oprávněné důvody domnívat se, že je nutné přijmout naléhavá opatření na ochranu lidského zdraví nebo životního prostředí v souvislosti s látkou samotnou nebo obsaženou v přípravku nebo v předmětu, ačkoli jsou splněny požadavky tohoto nařízení, může přijmout vhodná prozatímní opatření.
Členský stát o nich neprodleně uvědomí Komisi, agenturu a ostatní členské státy a uvede důvody svého rozhodnutí a poskytne vědecké nebo technické informace, na nichž se prozatímní opatření zakládá.
2. Komise přijme rozhodnutí postupem podle čl. 132 odst. 3 do 60 dnů od obdržení informace členského státu. Toto rozhodnutí
a) buď schválí prozatímní opatření na dobu stanovenou v rozhodnutí;
b) nebo členský stát vyzve, aby prozatímní opatření zrušil.
3. Pokud v případě rozhodnutí uvedeného v odst. 2 písm. a) prozatímní opatření přijaté členským státem spočívá v omezení uvedení na trh nebo použití určité látky, zahájí dotčený členský stát řízení o omezení na úrovni Společenství tím, že předloží agentuře dokumentaci podle přílohy XV do tří měsíců ode dne přijetí rozhodnutí Komise.
4. V případě rozhodnutí uvedeného v odst. 2 písm. a) Komise zváží, zda je nutné toto nařízení upravit.
Článek 129
Odůvodnění rozhodnutí
Příslušné orgány, agentura a Komise odůvodňují veškerá rozhodnutí, která přijímají podle tohoto nařízení.
Článek 130
Změny příloh
Přílohy mohou být změněny postupem podle čl. 132 odst. 3.
Článek 131
Prováděcí předpisy
Opatření nezbytná k účinnému uplatňování tohoto nařízení se přijímají postupem podle čl. 132 odst. 3.
Článek 132
Postup projednávání ve výboru
1. Komisi je nápomocen výbor.
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 3 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES s ohledem na článek 8 zmíněného rozhodnutí.
3. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 5 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES s ohledem na článek 8 zmíněného rozhodnutí.
Doba uvedená v čl. 5 odst. 6 rozhodnutí 1999/468/ES je tři měsíce.
4. Výbor přijme svůj jednací řád.
Článek 133
Přechodná opatření týkající se agentury
1. Komise poskytne zřízení agentury nezbytnou podporu.
2. K tomuto účelu může Komise do doby, než bude jmenován výkonný ředitel podle článku 83, jménem agentury a s využitím rozpočtu, který byl agentuře přidělen, přijímat zaměstnance, včetně osoby dočasně vykonávající správní funkce výkonného ředitele, a uzavírat další smlouvy.
Článek 134
Přechodná opatření týkající se oznámených látek
1. Žádosti o další informace, které mají oznamovatelé poskytnout příslušnému orgánu, podle čl. 16 odst. 2 směrnice 67/548/EHS se považují za rozhodnutí přijatá podle článku 50 tohoto nařízení.
2. Žádosti o další informace o látce, které má oznamovatel poskytnout příslušnému orgánu, podle čl. 16 odst. 1 směrnice 67/548/EHS se považují za rozhodnutí přijatá podle článku 51 tohoto nařízení.
Daná látka se považuje za zařazenou do průběžného akčního plánu Společenství podle čl. 43 odst. 2 a za zvolenou podle čl. 44 odst. 2 členským státem, jehož příslušný orgán požádal o další informace podle čl. 16 odst. 1 směrnice 67/548/EHS.
Článek 135
Přechodná opatření týkající se existujících látek
1. Žádosti o informace, které mají výrobci a dovozci předložit Komisi na základě nařízení Komise použitím čl. 10 odst. 2 nařízení (EHS) č. 793/93, se považují za rozhodnutí přijatá podle článku 51 tohoto nařízení.
Příslušným orgánem pro danou látku je příslušný orgán členského státu určený jako zpravodaj podle č. 10 odst. 1 nařízení (EHS) č. 793/93 a vykonává úkoly podle čl. 45 odst. 3 a článku 47 tohoto nařízení.
2. Žádosti o informace, které mají výrobci a dovozci předložit Komisi na základě nařízení Komise použitím čl. 12 odst. 2 nařízení (EHS) č. 793/93, se považují za rozhodnutí přijatá podle článku 51 tohoto nařízení. Agentura určí příslušný orgán pro látku, který vykonává úkoly podle čl. 45 odst. 3 a článku 47 tohoto nařízení.
3. Členský stát, jehož zpravodaj do ... [54] neposkytne hodnocení rizika a případně strategii omezování rizik podle čl. 10 odst. 3 nařízení (EHS) č. 793/93,
a) doloží informace o nebezpečnosti a riziku podle části B přílohy XV tohoto nařízení,
b) použije čl. 68 odst. 4 tohoto nařízení na základě informací uvedených v písmenu a) a
c) připraví dokumentaci pro způsob, kterým by podle něj bylo potřeba kontrolovat všechna další určená rizika jinak než změnou přílohy XVII tohoto nařízení.
Informace uvedené výše se agentuře předloží do ... [49].
Článek 136
Přechodná opatření týkající se omezení
1. Do ... [49] Komise případně připraví návrh změny přílohy XVII v souladu s
a) případnými vyhodnoceními rizik a doporučenými strategiemi k omezení rizik, které byly přijaty na úrovni Společenství v souladu s článkem 11 nařízení (EHS) č. 793/93, do té míry, do jaké obsahuje návrhy na omezení podle hlavy VIII tohoto nařízení, pro které však zatím nebylo přijato rozhodnutí podle směrnice 76/769/EHS;
b) případnými návrhy, které byly předloženy příslušným orgánům a zatím nebyly přijaty, na zavedení omezení podle směrnice 76/769/EHS.
2. Do ... [49] se Komisi předloží všechny dokumentace uvedené v čl. 128 odst. 3. Komise v případě potřeby připraví návrh změny přílohy XVII.
Článek 137
Přezkum
Do ... [73] provede Komise přezkum za účelem posoudit, zda má být uplatnění povinnosti provádět posouzení chemické bezpečnosti a dokumentovat je ve zprávě o chemické bezpečnosti rozšířeno na látky, na něž se tato povinnost nevztahuje, jelikož nepodléhají registraci nebo registraci podléhají, ale jsou vyráběny nebo dováženy v množství menším než 10 tun za rok.
Na základě tohoto přezkumu může Komise případně předložit legislativní návrh na rozšíření této povinnosti.
2. Komise může předložit legislativní návrhy, jakmile bude možné zavést použitelný a nákladově efektivní způsob výběru polymerů pro registraci na základě řádných technických a platných vědeckých kritérií a po zveřejnění zprávy o
a) rizicích, která představují polymery ve srovnání s jinými látkami;
b) případné potřebě registrovat určité druhy polymerů s přihlédnutím ke konkurenceschopnosti a inovacím na jedné straně a ochraně lidského zdraví a životního prostředí na straně druhé.
3. Zpráva uvedená v čl. 116 odst. 3 o zkušenostech s uplatňováním tohoto nařízení zahrnuje přezkum požadavků týkajících se registrace látek vyráběných nebo dovážených v množství 1 tuna nebo vyšším, ale nižším než 10 tun za rok na výrobce nebo dovozce. Na základě tohoto přezkumu může Komise předložit legislativní návrhy na změnu požadavků na informace pro látky vyráběné nebo dovážené v množství 1 tuny nebo větším do 10 tun za rok na výrobce nebo dovozce s přihlédnutím k nejnovějšímu vývoji, například s ohledem na alternativní zkoušky a (kvantitativní) vztahy mezi strukturou a aktivitou ((Q)SAR).
4. Komise do ... [54] přezkoumá přílohy I, IV a V s cílem navrhnout případně jejich změny postupem podle čl. 132 odst. 3.
Článek 138
Zrušení
Zrušují se směrnice 76/769/EHS a 91/115/EHS.
Směrnice 93/105/ES a 2000/21/ES a nařízení (EHS) č. 793/93 a (ES) č. 1488/94 se zrušují s účinkem ode dne ... [54].
Směrnice 93/67/EHS se zrušuje s účinkem ode dne ... [74].
Odkazy na zrušené akty se považují za odkazy na toto nařízení.
Článek 139
Změna směrnice 1999/45/ES
Zrušuje se článek 14 směrnice 1999/45/ES.
Článek 140
Vstup v platnost a použitelnost
1. Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
2. Hlavy II, III, V, VI, VII, XI a XII a články 127 a 135 se použijí ode dne... [54].
3. Článek 134 se použije ode dne ... [74].
4. Články 68 až 72 se použijí ode dne ... [49].
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V … dne …
Za Evropský parlament
předseda
...
Za Radu
předseda nebo předsedkyně
...
[1] Úř. věst.
C 112, 30.4.2004, s. 92 a Úř. věst.
C 294, 25.11.2005, s. 38.
[2] Úř. věst.
C 164, 5.7.2005, s. 78.
[3] Stanovisko Evropského parlamentu ze dne 17. listopadu 2005 (dosud nezveřejněné v Úředním věstníku), společný postoj Rady ze dne 27. června 2006 a postoj Evropského parlamentu ze dne ... (dosud nezveřejněný v Úředním věstníku).
[4] Úř. věst.
L 196, 16.8.1967, s.
1. Směrnice naposledy pozměněná směrnicí Komise 2004/73/ES (Úř. věst.
L 152, 30.4.2004, s. 1).
[5] Úř. věst.
L 262, 27.9.1976, s. 201.
Směrnice naposledy pozměněná směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2005/90/ES (Úř. věst.
L 33, 4.2.2006, s. 28).
[6] Úř. věst. L 200, 30.7.1999, s.
1. Směrnice naposledy pozměněná směrnicí Komise 2006/8/ES (Úř. věst.
L 19, 24.1.2006, s. 12).
[7] Úř. věst. L 84, 5.4.1993, s. 1. Nařízení ve znění nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1882/2003 (Úř. věst. L 284, 31.10.2003, s. 1).
[8] Úř. věst.
L 158, 30.4.2004, s.
50.
[9] Úř. věst.
L 131, 5.5.1998, s. 11.
[10] Úř. věst. L 358, 18.12.1986, s.
1. Směrnice ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/65/ES (Úř. věst.
L 230, 16.9.2003, s. 32).
[11] Úř. věst.
L 50, 20.2.2004, s. 44.
[12] Úř. věst.
C 77, 28.3.2002, s. 1.
[13] Úř. věst.
L 357, 31.12.2002, s. 72.
[14] Úř. věst.
L 136, 30.4.2004, s. 1.
[15] Úř. věst. L 31, 1.2.2002, s. 1. Nařízení ve znění posledního nařízení Komise (ES) č. 575/2006 (Úř. věst. L 100, 8.4.2006, s. 3).
[16] Úř. věst.
C 218, 13.9.2003, s. 1.
[17] Úř. věst.
L 41, 14.2.2003, s. 26.
[18] Úř. věst.
L 145, 31.5.2001, s. 43.
[19] Úř. věst.
L 184, 17.7.1999, s. 23.
[20] Směrnice Komise 91/155/EHS ze dne 5. března 1991, kterou se k provedení článku 10 směrnice 88/379/EHS vymezují a stanoví podrobná opatření k systému specifických informací pro nebezpečné přípravky (Úř. věst.
L 76, 22.3.1991, s. 35).
Směrnice naposledy pozměněná směrnicí 2001/58/ES (Úř. věst.
L 212, 7.8.2001, s. 24).
[21] Směrnice Komise 93/67/EHS ze dne 20. července 1993, kterou se stanoví zásady posuzování rizik pro člověka a životní prostředí u látek oznámených v souladu se směrnicí Rady 67/548/EHS (Úř. věst.
L 227, 8.9.1993, s. 9).
[22] Směrnice Komise 93/105/ES ze dne 25. listopadu 1993, kterou se stanoví příloha VII D obsahující informace požadované pro technickou dokumentaci uvedenou v článku 12 sedmé změny směrnice Rady 67/548/EHS (Úř. věst.
L 294, 30.11.1993, s. 21).
[23] Směrnice Komise 2000/21/ES ze dne 25. dubna 2000 o seznamu právních předpisů Společenství podle páté odrážky čl. 13 odst. 1 směrnice Rady 67/548/EHS (Úř. věst. L 103, 28.4.2000, s. 70).
[24] Nařízení Komise (ES) č. 1488/94 ze dne 28. června 1994, kterým se stanoví zásady hodnocení rizik existujících látek pro člověka a životní prostředí v souladu s nařízením Rady (EHS) č. 793/93 (Úř. věst. L 161, 29.6.1994, s. 3).
[25] Úř. věst.
C 364, 18.12.2000, s. 1.
[26] Úř. věst.
L 159, 29.6.1996, s. 1.
[27] Úř. věst.
L 114, 27.4.2006, s. 9.
[28] Úř. věst. L 183, 29.6.1989, s. 1. Směrnice ve znění nařízení (ES) č. 1882/2003.
[29] Úř. věst. L 257, 10.10.1996, s. 26. Směrnice naposledy pozměněná nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 166/2006 (Úř. věst. L 33, 4.2.2006, s. 1).
[30] Úř. věst. L 327, 22.12.2000, s. 1. Směrnice ve znění rozhodnutí č. 2455/2001/ES (Úř. věst. L 331, 15.12.2001, s. 1).
[31] Úř. věst. L 311, 28.11.2001, s.
1. Směrnice naposledy pozměněná směrnicí 2004/28/ES (Úř. věst.
L 136, 30.4.2004, s. 58).
[32] Úř. věst. L 311, 28.11.2001, s.
67. Směrnice naposledy pozměněná směrnicí 2004/27/ES (Úř. věst.
L 136, 30.4.2004, s. 34).
[33] Úř. věst. L 40, 11.2.1989, s. 27. Směrnice naposledy pozměněná nařízením (ES) č. 1882/2003.
[34] Úř. věst. L 184, 15.7.1988, s. 61. Směrnice naposledy pozměněná nařízením (ES) č. 1882/2003.
[35] Úř. věst. L 84, 27.3.1999, s.
1. Rozhodnutí naposledy pozměněné rozhodnutím 2006/252/ES (Úř. věst.
L 91, 29.3.2006, s. 48).
[36] Úř. věst. L 268, 18.10.2003, s. 29. Nařízení ve znění nařízení Komise (ES) č. 378/2005 (Úř. věst. L 59, 5.3.2005, s. 8).
[37] Úř. věst. L 213, 21.7.1982, s.
8. Směrnice naposledy pozměněná směrnicí Komise 2004/116/ES (Úř. věst.
L 379, 24.12.2004, s. 81).
[38] Úř. věst.
L 262, 27.9.1976, s. 169.
Směrnice naposledy pozměněná směrnicí Komise 2006/65/ES (Úř. věst.
L 198, 20.7.2006, s. 11).
[39] Úř. věst.
L 124, 20.5.2003, s. 36.
[40] Pro Úř. věst.: 42 měsíců po dni vstupu tohoto nařízení v platnost.
[41] Úř. věst.
L 338, 13.11.2004, s. 4.
[42] Směrnice Rady 91/41/EHS ze dne 15. července 1991 o uvádění přípravků na ochranu rostlin na trh (Úř. věst.
L 230, 19.8.1991, s. 1).
Směrnice naposledy pozměněná směrnicí Komise 2006/75/ES (Úř. věst.
L 248, 12.9.2006, s. 3).
[43] Nařízení Komise (EHS) č. 3600/92 ze dne 11. prosince 1992, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro první etapu pracovního programu podle čl. 8 odst. 2 směrnice Rady 91/414/EHS o uvádění přípravků na ochranu rostlin na trh (Úř. věst. L 366, 15.12.1992, s. 10). Nařízení naposledy pozměněné nařízením Komise (ES) č. 2266/2000 (Úř. věst. L 259, 13.10.2000, s. 27).
[44] Nařízení Komise (ES) č. 703/2001 ze dne 6. dubna 2001, kterým se stanoví účinné látky přípravků na ochranu rostlin, které mají být zhodnoceny ve druhé etapě pracovního programu uvedeného v čl. 8 odst. 2 směrnice Rady 91/414/EHS, a kterým se reviduje seznam členských států jmenovaných zpravodaji pro tyto látky (Úř. věst. L 98, 7.4.2001, s. 6).
[45] Nařízení Komise (ES) č. 1490/2002 ze dne 14. srpna 2002, kterým se stanoví další prováděcí pravidla pro třetí etapu pracovního programu podle čl. 8 odst. 2 směrnice Rady 91/414/EHS se zrušuje nařízení (ES) č. 451/2000(Úř. věst. L 224, 21.8.2002, s. 23). Nařízení naposledy pozměněné nařízením Komise (ES) č. 1744/2004 (Úř. věst. L 311, 8.10.2004, s. 23).
[46] Rozhodnutí Komise 2003/565/ES ze dne 25. července 2003 o prodloužení lhůty uvedené v čl. 8 odst. 2 směrnice Rady 91/414/EHS (Úř. věst. L 192, 31.7.2003, s. 40).
[47] Úř. věst. L 123, 24.4.1998, s. 1. Směrnice ve znění posledního nařízení Komise (ES) č. 2006/50/ES (Úř. věst. L 142, 30.5.2006, s. 6).
[48] Úř. věst. L 307, 24.11.2003, s. 1. Nařízení ve znění nařízení (ES) č. 1048/2005 (Úř. věst. L 178, 9.7.2005, s. 1).
[49] 18 měsíců po vstupu tohoto nařízení v platnost.
[50] Tři roky po dni vstupu tohoto nařízení v platnost.
[51] Den vstupu tohoto nařízení v platnost.
[52] Šest let po dni vstupu tohoto nařízení v platnost.
[53] 11 let po dni vstupu tohoto nařízení v platnost.
[54] 12 měsíců po dni vstupu tohoto nařízení v platnost.
[55] 19 měsíců po dni vstupu tohoto nařízení v platnost.
[56] 20 měsíců po dni vstupu tohoto nařízení v platnost.
[57] Pět let po dni vstupu tohoto nařízení v platnost.
[58] Devět let po dni vstupu tohoto nařízení v platnost.
[59] 15 let po dni vstupu tohoto nařízení v platnost.
[60] Čtyři roky po dni vstupu tohoto nařízení v platnost.
[61] Úř. věst. L 350, 28.12.1998, s. 58. Směrnice ve znění posledního nařízení (ES) č. 1882/2003.
[62] Dva roky po dni vstupu tohoto nařízení v platnost.
[63] Úř. věst. L 189, 20.7.1990, s. 17. Směrnice naposledy pozměněná nařízením (ES) č. 1882/2003.
[64] Úř. věst. L 169, 12.7.1993, s. 1. Směrnice naposledy pozměněná nařízením (ES) č. 1882/2003.
[65] Úř. věst. L 331, 7.12.1998, s. 1. Směrnice naposledy pozměněná nařízením (ES) č. 1882/2003.
[66] Úř. věst.
L 158, 30.4.2004, s.
7.
[67] Jeden rok ode dne vstupu tohoto nařízení v platnost.
[68] Úř. věst.
L 248, 16.9.2002, s.
1.
[69] Úř. věst.
L 136, 31.5.1999, s. 1.
[70] Úř. věst.
L 136, 31.5.1999, s. 15.
[71] Úř. věst.
L 17, 6.10.1958, s. 385/58.
Nařízení naposledy pozměněné nařízením Rady (ES) č. 920/2005 (Úř. věst.
L 156, 18.6.2005, s. 3).
[72] Úř. věst. L 63, 6.3.2003, s. 1. Nařízení naposledy pozměněné nařízením Komise (ES) č. 777/2006 (Úř. věst. L 136, 24.5.2006, s. 9).
[73] 12 let ode dne vstupu tohoto nařízení v platnost.
[74] 14 měsíců ode dne vstupu tohoto nařízení v platnost.
--------------------------------------------------
SEZNAM PŘÍLOH
PŘÍLOHA I OBECNÁ USTANOVENÍ O POSUZOVÁNÍ LÁTEK A VYPRACOVÁVÁNÍ ZPRÁV O CHEMICKÉ BEZPEČNOSTI PŘÍLOHA II POKYNY PRO SESTAVENÍ BEZPEČNOSTNÍCH LISTŮ
PŘÍLOHA IV VÝJIMKY Z POVINNOSTI REGISTRACE PODLE ČL. 2 ODST. 7 PÍSM. a)
PŘÍLOHA V VÝJIMKY Z POVINNOSTI REGISTRACE PODLE ČL. 2 ODST. 7 PÍSM. b)
PŘÍLOHA VI POŽADAVKY NA INFORMACE UVEDENÉ V ČLÁNKU 10
PŘÍLOHA VII STANDARDNÍ POŽADAVKY NA INFORMACE PRO LÁTKY VYRÁBĚNÉ NEBO DOVÁŽENÉ V MNOŽSTVÍ 1 TUNY NEBO VĚTŠÍM
PŘÍLOHA VIII DOPLŇKOVÉ STANDARDNÍ POŽADAVKY NA INFORMACE PRO LÁTKY VYRÁBĚNÉ NEBO DOVÁŽENÉ V MNOŽSTVÍ 10 TUN NEBO VĚTŠÍM
PŘÍLOHA IX DOPLŇKOVÉ STANDARDNÍ POŽADAVKY NA INFORMACE PRO LÁTKY VYRÁBĚNÉ NEBO DOVÁŽENÉ V MNOŽSTVÍ 100 TUN NEBO VĚTŠÍM
PŘÍLOHA X DOPLŇKOVÉ STANDARDNÍ POŽADAVKY NA INFORMACE PRO LÁTKY VYRÁBĚNÉ NEBO DOVÁŽENÉ V MNOŽSTVÍ 1000 TUN NEBO VĚTŠÍM
PŘÍLOHA XI OBECNÁ PRAVIDLA PRO ODCHYLKY OD STANDARDNÍHO REŽIMU ZKOUŠEK PODLE PŘÍLOH VII AŽ X
PŘÍLOHA XII OBECNÉ POKYNY PRO NÁSLEDNÉ UŽIVATELE K POSUZOVÁNÍ LÁTEK A VYPRACOVÁVÁNÍ ZPRÁV O CHEMICKÉ BEZPEČNOSTI
PŘÍLOHA XIII KRITÉRIA PRO IDENTIFIKACI PERZISTENTNÍCH, BIOAKUMULATIVNÍCH A TOXICKÝCH LÁTEK A VYSOCE PERZISTENTNÍCH A VYSOCE BIOAKUMULATIVNÍCH LÁTEK
PŘÍLOHA XIV SEZNAM LÁTEK PODLÉHAJÍCÍCH POVOLENÍ
PŘÍLOHA XV DOKUMENTACE
PŘÍLOHA XVI SOCIOEKONOMICKÁ ANALÝZA
PŘÍLOHA XVII OMEZENÍ VÝROBY, UVÁDĚNÍ NA TRH A POUŽÍVÁNÍ NĚKTERÝCH NEBEZPEČNÝCH LÁTEK, PŘÍPRAVKŮ A PŘEDMĚTŮ
--------------------------------------------------
Společný postoj (ES) č. 18/2006
přijatý Radou dne 27. června 2006
s ohledem na přijetí směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/…/ES ze dne ..., kterou se mění směrnice Rady 67/548/EHS o sbližování právních a správních předpisů týkajících se klasifikace, balení a označování nebezpečných látek za účelem jejího přizpůsobení nařízení (ES) č. .../2006 o registraci, hodnocení, povolování a omezování chemických látek a o zřízení Evropské agentury pro chemické látky
(2006/C 276 E/02)
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 95 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru [1],
po konzultaci s Výborem regionů,
v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy [2],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) S ohledem na přijetí nařízení (ES) č. .../2006 [3] by měla být směrnice 67/548/EHS [4] upravena a měla by být zrušena její pravidla o oznamování a posuzování rizik chemických látek,
PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 67/548/EHS se mění takto:
1) V čl. 1 odst. 1 se zrušují písmena a), b) a c).
2) V čl. 2 odst. 1 se zrušují písmena c), d), f) a g).
3) Článek 3 se nahrazuje tímto:
"Článek 3
Provádění zkoušek a posuzování vlastností látek
Zkoušky látek v rámci této směrnice se provádějí v souladu s požadavky článku 13 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. .../2006 ze dne ... o registraci, hodnocení, schvalování a omezování chemických látek a o zřízení Evropské agentury pro chemické látky [5].
4) Článek 5 se mění takto:
a) v odstavci 1 se první pododstavec nahrazuje tímto:
"Členské státy přijmou veškerá nezbytná opatření, aby zajistily, že látky jako takové nebo obsažené v přípravcích nemohou být uvedeny na trh, pokud nejsou zabaleny a označeny v souladu s články 22 až 25 a s kritérii v příloze VI této směrnice, a pokud jde o registrované látky, v souladu s informacemi získanými použitím článků 12 a 13 nařízení (ES) č. .../2006, s výjimkou přípravků, pro něž stanoví podmínky jiné směrnice.";
b) odstavec 2 se nahrazuje tímto:
"2. Opatření uvedená v odst. 1 prvním pododstavci se použijí, dokud látka není uvedena v příloze I nebo dokud není postupem podle článku 29 přijato rozhodnutí látku v seznamu neuvádět."
5) Články 7 až 15 se zrušují.
6) Článek 16 se zrušuje.
7) Články 17 až 20 se zrušují.
8) Článek 27 se zrušuje.
9) Článek 32 se nahrazuje tímto:
"Článek 32
Odkazy Odkazy na přílohy VIIA, VIIB, VIIC, VIID a VIII této směrnice se považují za odkazy na odpovídající přílohy VI, VII, VIII, IX, X a XI nařízení (ES) č. .../2006."
10) Příloha V se zrušuje.
11) Příloha VI se mění takto:
a) v bodech 1.6.2, 1.7.2, 1.7.3, 2.1, 2.2.1, 2.2.2, 2.2.2.1, 2.2.3, 2.2.4, 2.2.5, 3.1.1, 3.1.5.1, 3.1.5.2, 3.2.1, 3.2.2, 3.2.3, 3.2.5, 3.2.6.1, 3.2.6.2, 3.2.7.2, 4.2.3.3, 5.1.3, 9.1.1.1, 9.1.1.2, 9.3 a 9.5 se slova "příloha V" a slova "příloha V této směrnice" nahrazují slovy "nařízení Komise o zkušebních metodách, zmíněné v čl. 13 odst. 2 nařízení (ES) č. .../2006," v odpovídajícím mluvnickém tvaru;
b) v bodě 1.6.1 se písmeno a) nahrazuje tímto:
"a) pokud jde o látky, pro něž jsou požadovány informace specifikované v přílohách VI, VII a VIII nařízení (ES) č. .../2006, je většina údajů požadovaných pro klasifikaci a označování uvedena v základním souboru údajů.
Tato klasifikace a označování musí být v případě potřeby přezkoumány, jsou-li k dispozici další údaje (přílohy IX a X nařízení (ES) č. .../2006);"
c) v bodě 5.1 se druhý pododstavec nahrazuje tímto:
"Níže uvedená kritéria přímo vyplývají ze zkušebních metod stanovených v nařízení Komise o zkušebních metodách, zmíněném v čl. 13 odst.
2 nařízení (ES) č. .../2006, pokud jsou tam uvedeny. Zkušebních metod požadovaných pro "základní soubor" údajů podle příloh VII a VIII nařízení (ES) č. .../2006 je omezený počet a z nich odvozené informace mohou být pro řádnou klasifikaci nedostatečné.
Klasifikace může vyžadovat další údaje vyplývající z přílohy IX nebo X nařízení (ES) č. .../2006 nebo jiné rovnocenné studie.
Kromě toho může být klasifikace předmětem zkoumání na základě dalších nových údajů.";
d) v bodě 5.2.1.2 druhém pododstavci se druhá věta nahrazuje tímto:
"Takové další vědecké důkazy by obvykle měly být založeny na studiích požadovaných podle přílohy IX nařízení (ES) č. .../2006 nebo na rovnocenných studiích a mohly by zahrnovat:".
12) Přílohy VIIA, VIIB, VIIC, VIID a VIII se zrušují.
Článek 2
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí k ...
[6]. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tyto předpisy přijaté členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 3
Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Použije se ode dne ... [6].
Bez ohledu na druhý pododstavec tohoto článku se čl. 1 bod 6 použije ode dne ... [7].
Článek 4
Tato směrnice je určena členským státům.
Stanovisko Výboru regionů k návrhu doporučení Evropského parlamentu a Rady o klíčových schopnostech pro celoživotní vzdělávání
(2006/C 229/03)
VÝBOR REGIONŮ
s ohledem na návrh doporučení Evropského parlamentu a Rady o klíčových schopnostech pro celoživotní vzdělávání KOM(2005) 548 v konečném znění – 2005/0221 (COD);
s ohledem na rozhodnutí Evropské komise ze dne 28. listopadu 2005 požádat Výbor regionů v souladu s čl. 265 odst. 1 Smlouvy o ES o vypracování stanoviska v této věci,
s ohledem na rozhodnutí svého předsedy ze dne 24. ledna 2006 pověřit Komisi pro kulturu a vzdělávání vypracováním stanoviska v této věci,
s ohledem na své stanovisko k návrhu rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady, kterým se zavádí jednotný akční program v oblasti celoživotního učení (CdR 258 /2004 fin [1]),
s ohledem na své stanovisko ke sdělení Komise o evropském prostoru celoživotního vzdělávání (CdR 49/2002 fin [2]),
s ohledem na své stanovisko k návrhu rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady o sedmém rámcovém programu Evropského společenství pro výzkum, technický rozvoj a demonstrace (2007 až 2013) (CdR 155/2005 fin),
s ohledem na své stanovisko k návrhu rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady o víceletém programu pro účinnou integraci informačních a komunikačních technologií (IKT) do systémů vzdělávání a odborné přípravy v Evropě (program "eLearning") (CdR 73/2003 fin [3]),
s ohledem na své stanovisko ke sdělení Komise o podpoře studia jazyků a jazykové rozmanitosti: akční plán 2004-2006 (CdR 248/2003 fin [4]),
s ohledem na své stanovisko k návrhu rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady, kterým se zavádí program Kultura 2007 (2007-2013) (CdR 259/2004 fin [5]),
s ohledem na své stanovisko ke sdělení o sledování Bílé knihy o novém impulsu pro evropskou mládež.
Návrh společných cílů pro dobrovolné činnosti mladých v návaznosti na usnesení Rady z 27. června 2002 týkající se rámce evropské spolupráce v oblasti mládeže (KOM(2004) 337 v konečném znění [6]),
s ohledem na své stanovisko ke sdělení o sledování Bílé knihy o novém impulsu pro evropskou mládež.
Návrh společných cílů pro lepší porozumění a poznání mládeže v návaznosti na usnesení Rady z 27. června 2002 týkající se rámce evropské spolupráce v oblasti mládeže (KOM(2004) 336 v konečném znění) (CdR 192/2004 fin [7]),
s ohledem na návrh stanoviska (CdR 31/2006 rev.2) (zpravodajka: paní Christina Tallberg, členka regionálního zastupitelstva města Stockholm (SE/SES), který Komise pro kulturu a vzdělávání přijala dne 4. dubna 2006.
přijal toto stanovisko na 65. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 14. a 15. června 2006 (jednání ze dne 14. června).
Shrnutí dokumentu Komise
Evropská rada na svém lisabonském zasedání v březnu 2000 konstatovala, že kvůli globalizaci a přechodu k znalostní ekonomice stojí Evropa před novými výzvami.
Přitom zdůraznila, že "každý občan musí být vybaven dovednostmi, jež jsou pro život a práci v této nové informační společnosti nezbytné", a že "evropský rámec by měl definovat nové základní dovednosti [8], jejichž osvojení by mělo umožnit celoživotní vzdělávání: dovednosti v oblasti IT, znalost cizích jazyků, technologická kultura, podnikatelské schopnosti a sociální dovednosti".
Navržené doporučení je tedy považováno za evropský referenční nástroj pro klíčové schopnosti, který objasňuje, jak lze všem občanům zajistit získávání těchto schopností prostřednictvím celoživotního vzdělávání.
S rozvojem znalostní společnosti se zvyšuje poptávka po klíčových schopnostech ve sféře osobní, veřejné i profesní.
Skupina na vysoké úrovni pro provádění Lisabonské strategie v listopadu 2004 konstatovala, že "lidé v Evropě jsou nedostatečně vybaveni prostředky, které potřebují, aby se mohli přizpůsobit vyvíjejícímu se trhu práce, a to se vztahuje na vysoce i málo kvalifikovaná pracovní místa".
Mnoho zemí zahájilo, často za pomoci nevládních organizací, programy vzdělávání dospělých zaměřené na získání základních dovedností jako je např. čtení, psaní, počítání a používání IKT.
Řada zemí však ještě není schopna umožnit získávání základních dovedností a jejich aktualizaci všem občanům.
V příloze k doporučení nazvané "Klíčové schopnosti pro celoživotní vzdělávání – evropský referenční rámec" jsou uvedeny znalosti, dovednosti a postoje, které by lidé v zájmu většího zapojení do udržitelného rozvoje i do demokratického občanství měli mít.
Jmenováno je osm klíčových kompetencí: komunikace v mateřském jazyce; komunikace v cizích jazycích; matematická schopnost; schopnost práce s digitálními technologiemi; schopnost učit se; smysl pro mezilidské a mezikulturní vztahy a sociální schopnosti; podnikatelské schopnosti; a kulturní povědomí.
Význam pro orgány místní a regionální samosprávy
Místní a regionální úroveň nese ve všech členských státech EU hlavní odpovědnost za vzdělání, odbornou přípravu a zvyšování kvalifikace celoživotním učením.
Orgány místní a regionální samosprávy jsou ideálními partnery pro konstruktivní součinnost se sociálními partnery, orgány a organizacemi v oblasti základního vzdělání a odborné přípravy zaměřenou na přizpůsobení nabídky možného všeobecného a odborného vzdělávání konkrétním místním poměrům a potřebám.
Různé regionální a místní projekty spolupráce jsou kromě toho důležitou hnací silou růstu a rozvoje.
Vzdělávací programy EU se každoročně dostávají přímo k mnoha občanům, žádné jiné aktivity Společenství nemají tak dalekosáhlý vliv.
Mimoto tyto programy napomáhají modernizaci systémů vzdělávání a odborné přípravy v EU a motivují občany k tomu, aby si dále prohlubovali kvalifikaci.
Vzhledem k úkolům místní a regionální úrovně by zúčastněné regionální subjekty měly být významnou cílovou skupinou pro opatření na provádění programů v oblasti vzdělávání a odborné přípravy [9].
Vynikajícím příkladem šíření a rozvoje celoživotního vzdělávání v Evropě jsou "evropské sítě na podporu místních a regionálních rozměrů celoživotního vzdělání" (iniciativa R3L) vytvořené Komisí ve spolupráci s Výborem regionů.
Původně šlo o pilotní iniciativu s rozpočtem nezávislým na rozpočtu hlavních programů.
V mezičase byla tato iniciativa začleněna do návrhu integrovaného akčního programu EU na období let 2007-2013 pro oblast celoživotního vzdělávání.
1. Celkový názor Výboru regionů na sdělení
1.1 Výbor regionů vnímá silný důraz, který strategie celoživotního vzdělávání EU klade na zapojení – a to odmalička a po celý život. Tato koncepce zahrnuje vzdělávání nejrůznějšího druhu, ať již formální, neformální nebo informální.
Výbor při různých příležitostech zdůrazňoval, že právě místní a regionální úroveň se strategií celoživotního vzdělávání intenzivně zabývá.
Jí často přísluší politické a finanční pravomoci v oblasti školství a vzdělávání v jednotlivých členských státech.
Mnohdy působí i jako koordinátor vývoje a růstu a jako sociální úřad zaopatřující občany sociálními službami a infrastrukturou.
Dále vykonává také funkci zaměstnavatele, který má zájem na dalším rozvoji schopností svých zaměstnanců a zodpovídá za něj [10].
1.2 Otázky vzdělávání mají rozhodující vliv na konkurenceschopnost Evropy jakožto předpoklad pro zachování sociálního státu.
Největší zdroj Evropy, její občané, musí být připraven na profesní život a náplň práce, které se výrazně liší od toho, co platilo pro minulé generace, a které budou i v budoucnu podléhat rychlým změnám.
Podniky i zaměstnanci stojí před změnami, jejichž přesnou podobu lze předem těžko odhadnout.
1.3 Místní a regionální rozvoj vychází přirozeně z rozdílných předpokladů a výchozích pozic.
V žádném případě však nemůže být posuzován odděleně od prostředí.
Regiony a společnosti potřebují produktivní systém, který se obnovuje v takovém rozsahu, v jakém mizejí tradiční pracovní místa – jinak hrozí stagnace, sociální marginalizace v podobě nezaměstnanosti, vysoká nemocnost zaměstnanců a příliš častý předčasný odchod z trhu práce.
1.4 Vývoj lidských schopností a dovedností proto musí směřovat tam, aby dostál požadavkům znalostní společnosti Dobré jazykové znalostí a komunikační schopnosti obecně jsou stejně jako schopnost týmové práce pro jedince stále důležitější.
Při současném vývoji, který je utvářen stále rychlejšími obchodními toky, globalizovanými trhy a segmentací, vzniká silnější potřeba spolupráce.
To se týká vztahu mezi různými podniky a organizacemi na místní a regionální úrovni i mezi regiony navzájem.
Vytváří se stále silnější vzájemná závislost mezi různými částmi Evropy i mezi Evropou a zbytkem světa.
1.5 Trojice priorit "profesní život – společnost – vyšší úroveň vzdělání" představuje důležitou základnu pro inovace a růst na místní a regionální úrovni.
Je zapotřebí inkluzivní infrastruktura a nediskriminující prostředí, které poskytují podněty k aktivnímu občanství a společnému přijetí zodpovědnosti a zajišťují tak sociální soudržnost a udržitelný rozvoj.
1.6 Výbor již dříve zdůraznil význam své aktivní úlohy při podpoře celoživotního vzdělávání na místní a regionální úrovni [11].
To přirozeně platí rovněž pro otázku vzdělávacích cílů a klíčových schopností.
Výbor považuje za mimořádně důležité, aby návrhy předložené v dokumentu Komise měly vliv na místní a regionální úrovni.
1.7 Výbor by rád sledoval a podpořil další vývoj a vybízí k budoucí spolupráci s Komisí na těchto otázkách, například u pilotních projektů a průzkumů.
1.8 Výbor regionů zdůrazňuje význam rozvoje "regionálních sítí pro celoživotní vzdělávání" (dle iniciativy RL3).
Tak má být posíleno navazování kontaktů mezi institucemi a sdruženími pro základní a vyšší vzdělávání, pro odborné vzdělávání a pro kulturu jako důležité opatření pro zvyšování zaměstnatelnosti a aktivního občanství.
2. Návrhy Komise na doporučení členským státům
2.1 Podle úvah nastíněných v předcházejícím odstavci je zaměření na klíčové schopnosti pro celoživotní vzdělávání v dnešní i budoucí společnosti a v pracovním životě mimořádně důležité.
Toto zaměření napomáhá rozvoji na místní, regionální a úrovni i na úrovni Evropské unie jako celku.
Výbor regionů vítá návrh Komise na doporučení členským státům o klíčových schopnostech pro celoživotní vzdělávání.
2.2 Pro Výbor je obzvláště potěšitelné, že návrh Komise výslovně zmiňuje úlohu a význam regionální a místní úrovně, v čemž je třeba spatřovat významné zlepšení oproti dřívějším návrhům Komise, které měly na zřeteli téměř výlučně úroveň evropskou a národní.
2.3 Výbor regionů spatřuje v integrovaném programu celoživotního vzdělávání důležitý nástroj pro podporu oblasti odborné přípravy a pro rozvíjení klíčových schopností pro celoživotní vzdělávání.
Účinný přenos znalostí a dovedností mezi regiony a orgány místní samosprávy v Evropské unii, který je obsažen ve vyšší mobilitě občanů, může přispět k větší konkurenceschopnosti a zaměstnanosti.
2.4 Podstatou doporučení Komise je snaha o celoživotní aktualizování klíčových schopností i v dospělosti.
Obzvláštní pozornost je třeba věnovat těm, kteří budou v národním, regionálním nebo místním kontextu vyhodnoceni jako prioritní cílová skupina.
Zde by bylo možné položit důraz na motivující opatření zaměřená na osoby s nízkou kvalifikací a na poskytování informací na místní a regionální úrovni.
Jde o to, aby se stavělo na znalostech občanů, jejich zkušenostech a zájmech a nevycházelo se z jejich slabých stránek a nedostatků.
2.5 Dopad doporučení Komise na změny v ekonomických, sociálních, kulturních a jiných procesech bude záviset na konkrétních opatřeních, která budou uplatněna bez prodlevy na národní, regionální a místní úrovni.
Z tohoto důvodu považuje Výbor regionů za důležité, aby byla provedena reforma oficiálních a neoficiálních systémů vzdělání.
Tyto programy by se měly týkat všech rovin a jejich cílem by mělo být, aby tyto systémy byly přizpůsobeny potřebám trhu práce EU a úkolům strategie pro celoživotní vzdělávání.
2.6 Rozdíly v účasti na vzdělávání a ve výsledcích vzdělávání mezi muži a ženami jsou zde důležitým jevem, který je na národní, regionální i místní úrovni třeba sledovat a odstranit.
Dívky a ženy by měly být povzbuzovány ke studiu technických a vědeckých oborů.
V jiném kontextu potřebují podporu naopak muži.
V řadě regionů a obcí přerušují studium převážně muži a vykazují též nižší motivaci a sklony k nepřetržitému vzdělávání.
2.7 Podle názoru Výboru by se návrhy členským státům předložené Komisí mohly stát důležitým katalyzátorem podpory rychlejšího a cílevědomějšího zaměření vzdělávacích systémů v Evropě na dosažení dohodnutých cílů v oblasti konkurenceschopnosti, sociálních standardů a účasti.
Výbor regionů toto podporuje a rád by připojil následující komentář:
2.8 Doporučení Komise č. 1
"[…] zajistit, aby počáteční vzdělávání a odborná příprava poskytovaly všem mladým lidem prostředek, jak rozvíjet klíčové schopnosti na úroveň, která je připraví na dospělost a která bude základem pro další vzdělávání a pracovní život"
Názory Výboru Regionů:
2.8.1 Výbor regionů zdůrazňuje obzvláštní význam účinného a cílevědomého podporování dětí již od raného věku, které ovšem nesmí vést ke strachu dětí ze selhání.
Kromě toho má škola vytvářet základ pro nepřetržité celoživotního vzdělávání prostřednictvím formálního, neformálního a informálního vzdělávání.
Je důležité uvědomit si různé způsoby učení u dětí a u mládeže, neboť každý dospívá různě rychle a na dosažení cílů potřebuje různě dlouhou dobu.
To představuje velkou výzvu pro vytváření vzdělávacích systémů a pro odbornou přípravu učitelů.
2.8.2 Je třeba věnovat obzvláštní pozornost dětem a mladistvým se zvláštními potřebami, například z důvodu postižení, aby se mohly zařazovat do společnosti společně s ostatními dětmi.
2.9 Doporučení Komise č. 2
"[…] zajistit, aby byla učiněna příslušná opatření pro mladé lidi, kteří z důvodu vzdělávacích znevýhodnění způsobených osobními, sociálními, kulturními nebo ekonomickými okolnostmi vyžadují při využívání svého vzdělávacího potenciálu zvláštní podporu"
Názory Výboru Regionů:
2.9.1 Výbor regionů vítá v textu Komise zvláštní zmínku o znevýhodněných žácích a sdílí názor Komise, že vzdělávací znevýhodnění při odborné přípravě je často kombinací osobních, sociálních kulturních a ekonomických okolností a je třeba proti němu bojovat spolu s ostatními oblastmi společnosti.
Výbor má prioritní zájem na účinném odstraňování překážek znesnadňujících přístup k zaměstnání, vzdělání a ostatním možnostem dalšího rozvoje.
2.9.2 Výbor považuje za vysoce naléhavé, aby byly všem žákům bez ohledu na jejich původ poskytnuty podmínky pro dosažení vzdělávacích cílů, a oni tak nemuseli předčasně opustit školu.
V této oblasti je třeba přijmout podpůrná opatření a iniciativy vycházející z předpokladů a potřeb každého jednotlivého žáka.
2.9.3 EU nedosáhne odvážných cílů, které si předsevzala, pokud budou lidé vylučováni z pracovišť a omezováni v profesním růstu na základě pohlaví, zdravotního postižení, kulturního zázemí či etnického původu, věku nebo jiných důvodů.
Při podporování strategie nediskriminace, rovných příležitostí a zajištění stejných práv pro všechny hrají důležitou roli orgány místní a regionální samosprávy.
2.9.4 Výbor považuje za žádoucí propojenou přeshraniční spolupráci evropských regionů a obcí s cílem výměny zkušeností a prohlubování znalostí v souladu s programem R3L.
Nezbytně nutné je tematizování těchto otázek, neustálé rozvíjení metod, přenos znalostí a zakotvení.
2.10 Doporučení Komise č. 3
"[…] zajistit, aby byli dospělí schopni rozvíjet a aktualizovat klíčové schopnosti po celý život a aby byla zvláštní pozornost věnována cílovým skupinám, jež byly ve vnitrostátním, regionálním a/nebo místním kontextu stanoveny jako prioritní"
Názory Výboru Regionů:
2.10.1 Výbor regionů považuje tento návrh za podstatný, upozorňuje však na to, že se potřeby často liší region od regionu a země od země, a proto je k oslovení všech občanů třeba zvolit různé přístupy.
Z tohoto důvodu musí být poukázáno na to, že prioritní skupiny by se měly určovat právě na místní a regionální úrovni.
Například by bylo možné posílit spolupráci s organizacemi, které mají zkušenosti se vzděláváním dospělých, a se sociálními partnery.
2.10.2 se domnívá, že mezi cílovými skupinami, které byly stanoveny jako prioritní, by vzhledem k jejich veřejným funkcím měla být zvláštní pozornost věnována skupině zaměstnanců místních a regionálních orgánů, aby mohli rozvíjet a aktualizovat klíčové schopnosti během celého svého pracovního života.
2.11 Doporučení Komise č. 4
"[…] zajistit odpovídající infrastrukturu pro další vzdělávání a odbornou přípravu dospělých, včetně učitelů a školitelů, opatření k zajištění jejich přístupnosti a na podporu studujících zohledňující rozdílné potřeby dospělých"
Názory Výboru Regionů:
2.11.1 Již při dřívější příležitosti [12] Výbor regionů poukázal na význam mobilizace zdrojů k podpoře celoživotního vzdělávání na místní a regionální úrovni a zdůraznil, že je třeba zahájit diskusi na místní a regionální úrovni.
Ve svém stanovisku upozornil na to, že geografická dostupnost musí být vnímána rovněž v souvislosti s jinými opatřeními na usnadnění přístupu jednotlivcům, co se týče formy i lokality.
To lze uskutečnit například nabídkou aktivit přes den, večer a o víkendu.
V úvahu připadají rovněž léto a doba tradičního pracovního volna.
K dalším možnostem patří častější zahajování kurzů, dálkové studium či flexibilní učení pod vedením.
Bylo by též vhodné poskytnout účastníkům finanční prostředky na další vzdělávání.
Pozornost si zaslouží i mimoškolní vzdělávání, které probíhá různými způsoby mimo formální školské struktury.
2.11.2 "Infrastrukturou" by však neměla být míněna žádná všeobecná a standardně předepsaná forma studijních středisek.
Namísto toho by se – podle místních poměrů a potřeb – měla v co nejširší míře využívat infrastruktura stávající.
2.12 Doporučení Komise č. 5
"[…] zajistit, aby bylo vzdělávání dospělých a jejich odborná příprava jednotlivým občanům poskytováno logicky prostřednictvím úzkého propojení s politikou zaměstnanosti, sociální politikou a jinými politikami týkajícími se mladých lidí a prostřednictvím spolupráce se sociálními partnery a ostatními zúčastněnými stranami"
Názory Výboru Regionů:
2.12.1 V tomto aspektu spatřuje Výbor regionů určující faktor úspěšnosti rozvoje na místní a regionální úrovni, neboť právě zde je rozhodující, aby bylo možné sloučit různé oblasti politik se vztahem k místní a regionální úrovni – tedy například hospodářskou politiku, vzdělávací politiku, politiku trhu práce, integrační politiku a politiku sociální, a zabránilo se tak jednostrannému pohledu na věc.
Přitom je důležité, aby oblast odpovědnosti a oblast působnosti šly do velké míry ruku v ruce.
Výbor regionů považuje za nezbytné uvolnit pro tuto oblast finanční prostředky a zajistit jejich flexibilní použití, aby bylo možné provádět činnosti v rámci integrovaného akčního programu pro celoživotní vzdělávání.
Souhra společnosti, pracovního života a vysokého školství je klíčovým faktorem růstu v regionech a obcích.
2.13 Doporučení Komise č. 6
"[…] využívat dokument" Klíčové schopnosti pro celoživotní vzdělávání – evropský referenční rámec "uvedený v příloze jako referenční nástroj pro rozvoj výuky klíčových schopností u všech osob v rámci strategií celoživotního vzdělávání"
Názory Výboru Regionů:
2.13.1 Výbor regionů vítá návrh ke klíčovým schopnostem pro celoživotní vzdělávání.
Tím se do středu pozornosti dostává otázka, jaké základní vzdělání musí jednotlivec mít, aby obstál ve znalostní společnosti.
Tyto klíčové schopnosti mohou sloužit jako ukazatel směru pro diskusi o budoucí potřebě schopností jak na evropské a národní, tak i na regionální a místní úrovni.
Pro dosažení cílů Lisabonské strategie je tato otázka v Evropě obzvláště důležitá.
Právě na místní a regionální úrovni nabývají otázky schopností významu pro praxi.
2.13.2 Výbor regionů uznává, že tyto schopnosti musí být předmětem stálých aktivních diskusí a musí být projednávány v rámci nepřetržitého dialogu a neustálého vývoje.
Oblast "sociální a občanské schopnosti" tak zahrnuje celou řadu různých aspektů, které je třeba později dále vyvíjet či specifikovat.
Kromě toho spolu některé klíčové schopnosti silně navzájem souvisí.
2.13.3 Výbor regionů vítá další práci Komise na návrhu ke klíčovým schopnostem.
Podporuje návrh o klíčových schopnostech vypracovaný Komisí.
2.13.4 V následujících odstavcích se Výbor bude navrženými klíčovými schopnostmi zabývat podrobněji.
3. Klíčové schopnosti
Evropský referenční rámec pro klíčové schopnosti zahrnuje osm oblastí:
- komunikace v mateřském jazyce,
- komunikace v cizích jazycích,
- matematická schopnost a základní schopnosti v oblasti vědy a technologií,
- schopnost práce s digitálními technologiemi,
- schopnost učit se,
- sociální a občanské schopnosti,
- smysl pro iniciativu a podnikatelské schopnosti,
- kulturní povědomí.
3.1 Komunikace v mateřském jazyce
3.1.1 Výbor regionů je s Komisí zajedno, co se týče významu písemné a ústní komunikace v mateřském jazyce.
3.1.2 Mateřský jazyk představuje základ pro veškeré pozdější vzdělávání, vyjadřovací schopnosti a identitu.
Dobré znalosti a dovednosti v mateřském jazyce jsou základem učení.
Jazyk vytváří základ pro získávání informací a umožňuje komunikaci s bližními, čímž se stává základnou pro účast a pro přijímání odpovědnosti.
3.1.3 Výbor by rád poukázal na to, že Komise a národní agentury by v oblastech, ve kterých se hovoří méně rozšířenými a v současné době méně často vyučovanými jazyky, měly úzce spolupracovat s orgány místní a regionální samosprávy na povzbuzování občanů ke studiu těchto jazyků [13].
3.2 Komunikace v cizích jazycích
3.2.1 V Evropě budoucnosti je znalost více jazyků stále nevyhnutelnější.
To umožňuje prohlubování kontaktů díky osvojování si lepšího chápání kultury, zvyků a životních podmínek v jiných zemí.
Je to rovněž důležitým předpokladem studia na vyšším stupni a podmínkou větší mobility na trhu práce.
Evropské jazykové oblasti se již dnes nalézají ve stavu vzájemné závislosti.
Výměny mezi zeměmi jsou stále častější, ekonomiky jsou čím dál propojenější a produkce zboží a služeb se stále častěji uskutečňuje přes hranice států a jazyků.
Výbor regionů zdůrazňuje, že jazykovou rozmanitost v Evropě je třeba vnímat jako klad.
3.3 Matematická schopnost a základní schopnosti v oblasti vědy a technologií
3.3.1 Výbor se domnívá, že je důležité předávat matematické, technické a vědecké poznatky tak, aby je žáci považovali za užitečné a motivující.
Matematika může být pomůckou pro jiné předměty, jako například fyziku, chemii, biologii a společenskovědní obory.
Matematické schopnosti a znalosti se dokonce mohou stát samozřejmou součástí moderní koncepce vzdělávání.
Vědecká schopnost je důležitá, neboť mezi jiným pomáhá rozpoznat a pochopit souvislosti, příčiny a následky i správnost informací.
Pro aktivní občanskou schopnost je základní matematicko-vědecké vzdělání neodmyslitelné.
Rozvoj schopnosti v oblasti techniky by měl vycházet ze zkušeností žen a mužů.
Je důležité ukázat, jak představy a tradice ovlivňují názor na to, co je na poli techniky považováno za "ženskou" a co za "mužskou" záležitost.
3.3.2 Kromě toho se v rámci evropského výzkumného prostoru musí usilovat zejména o získávání mladých lidí a žen pro vědecká a technická povolání.
Bezpečný a uvážlivý přístup k technologiím informační společnosti by měl být umožněn všem občanům.
Zajímavý přístup k podněcování zájmu o studium přírodních věd a techniky představuje rozvoj takzvaných vědeckých parků.
3.4 Schopnost práce s digitálními technologiemi
3.4.1 V celé Evropské unii je třeba vytvořit nediskriminující informační infrastrukturu pro schopnost práce s digitálními technologiemi přístupnou všem skupinám.
Výboru regionů velmi záleží na podpoře takové sociálně a geograficky vyvážené informační společnosti, ve které je zajištěno, že si všichni občané osvojí schopnosti nezbytné pro život a práci v digitálním věku.
Zvládání velkých objemů informací a komplexních problémů se tak pro stále více lidí stává nezbytnou kvalifikací.
3.5 Schopnost učit se
3.5.1 Schopnost učit se znamená, že si studující rozvíjí pohled na studium a osvojuje techniku pro získávání nových znalostí To znamená, že studující zná sám sebe a ví, jak se vyrovnává s různými situacemi při studiu, jaká metoda učení mu nejlépe vyhovuje, v čem spočívají jeho silné stránky a v jakých oblastech může dosáhnout zlepšení.
Svoji úlohu zde hraje také motivace a sebedůvěra.
Strategie celoživotního vzdělávání totiž vychází právě z perspektivy studujícího a je založena na předpokladu, že proces učení probíhá rozličnými způsoby a v rozličných kontextech.
Jde o schopnost přeškolit se a učit se nové.
Míní se tím také vycházet z existujících znalostí a dovedností a z dosavadních životních zkušeností a osvojit si schopnost používat a uplatňovat znalosti a dovednosti v různých souvislostech.
3.5.2 Výbor regionů přikládá těmto skutečnostem velmi vysoký význam pro znalostní společnost.
Obzvláště důležité je, aby budoucí učitelé byli v rámci svého studia na tento způsob práce připraveni.
Tento soubor se svou podstatou liší od ostatních klíčových schopností, neboť se týká schopnosti rozvíjet všechny ostatní klíčové schopnosti.
Výbor regionů proto zastává názor, že by tato klíčová schopnost měla být vyzdvihnuta a zmíněna před všemi ostatními.
3.6 Sociální a občanské schopnosti
3.6.1 Pojem "sociální a občanské schopnosti" se dotýká komplexního souboru otázek, který podle názoru Výboru zasluhuje zvláštní pozornost.
Za prvé jde o rozvoj osobních vlastností, o rozvoj schopností navazovat kontakt s ostatními lidmi.
Obecně řečeno představuje rozvinutá schopnost komunikovat čím dál důležitější vlastnost pro pracovní a společenský život charakteristický pro znalostní společnost.
K ní patří také mezikulturní porozumění.
3.6.2 Tato oblast schopností zahrnuje částečně i sociální aspekty, totiž pokud jde o otázku, do jaké míry se jednotlivec považuje za zdroj pro sebe sama, svoji rodinu a okolí.
3.6.3 Poukázat by se mělo rovněž na lékařské hledisko, například pokud jde o pohled na význam zdravého způsobu života, otázku tělesného a duševního zdraví a aktivní životní styl.
Zatímco lékařství zažívá stále nové pokroky, v mnoha společnostech se z důvodu nesprávné výživy a nedostatku pohybu zhoršuje zdravotní stav dětí a mladistvých.
Pokud nebudou učiněna protiopatření, mohlo by dojít k nadmíru kritické situaci.
3.6.4 Dalším velmi důležitým aspektem je role občana ve společnosti.
Tím se myslí otázka chápání demokracie, práv a povinností jedince.
Všechny tyto faktory lze podporovat na místní a regionální úrovni.
Výbor navrhuje rozšíření definice tak, aby byl zdůrazněn význam, který má pro občany znalost dějin EU, jejích cílů, nejdůležitějších bodů smlouvy o EU, vztahů mezi EU a členskými státy, problémů a pokroků, které představuje vypracování Smlouvy o Ústavě a zásad jednotlivých politických oblastí;
3.6.5 Podle názoru Výboru regionů by se v této souvislosti měl jasně formulovat význam udržitelného rozvoje a pochopení odpovědnosti za naše společné životní prostředí.
3.7 Podnikatelské schopnosti
3.7.1 U smyslu pro iniciativu a podnikatelské schopnosti se v podstatě jedná o aktivní postoj, tedy o to uvádět myšlenky v činy.
Proto musí vzdělávací systém takovouto aktivní mentalitu podporovat již od časného věku a rozvíjet aktivity za účelem vytvoření příslušné základny.
Výbor poukazuje na skutečnost, že je důležité využít potenciál žen a etnických menšin se slibnými obchodními nápady k zakládání firem.
Přístup žen k novým technologiím někdy vyžaduje aktivní podporu různých vládních a správních úrovní.
Takovéto úsilí spolu s aktivní politikou trhu práce může zmírnit propast v míře zaměstnanosti žen a mužů na mnoha místech v Evropě.
To má rozhodující význam pro hospodářskou budoucnost a prosperitu Evropské unie [14].
3.8 Kulturní povědomí
3.8.1 Výbor regionů rovněž považuje za velmi důležité pochopit a zachovat kulturní a jazykovou rozmanitost v Evropě [15].
Jedná se o to, aby se ke vzdělávání a rozvoji lidí využívaly různé formy vyjadřování, jako hudba, umění, literatura a jazyk.
Obecně řečeno je důležité zhodnotit různé perspektivy a úhly pohledu lidí.
3.8.2 Na tomto místě Výbor regionů odkazuje na historické hledisko, a sice jak kontakty mezi jednotlivými částmi Evropy stimulovaly v různých dobách rozvoj.
Již nejméně padesát let existuje po právu myšlenka společenství evropských národů, která nalezla své dnešní uplatnění v Evropské unii.
3.9 Návrhy Výboru regionů
3.9.1 Výbor regionů považuje za vhodné sledovat a podpořit další vývoj podle doporučení Komise a vybízí k budoucí spolupráci s Komisí na těchto otázkách.
3.9.2 Výbor regionů podporuje klíčové schopnosti pro celoživotní vzdělávání navržené Komisí a souhlasí s tím, aby byly projednány v rámci nepřetržitého dialogu a neustálého vývoje.
3.9.3 Výbor vyzývá, aby klíčové "schopnosti učit se" bylo přiděleno prioritní postavení, neboť zahrnuje zásadní přístup k vlastnímu učení a tím i různé postupy pro získávání nových znalostí.
Tím vytváří předpoklad pro rozvoj ostatních navržených klíčových schopností.
3.9.4 Klíčová schopnost "sociální a občanské schopnosti" by měla zahrnovat rovněž význam udržitelného rozvoje a pochopení odpovědnosti za naše společné životní prostředí.
3.9.5 Výbor regionů zdůrazňuje význam kulturního povědomí; jedná se o samotný základ veškerého vnímání rozmanitosti evropských jazyků a kultur a klíč k jejich pochopení a k obohacení, jež mohou přinést každému evropskému občanu.
Stanovisko Výboru regionů ke sdělení Komise Radě, Evropskému parlamentu, Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů Nová rámcová strategie pro mnohojazyčnost
(2006/C 229/05)
VÝBOR REGIONŮ,
s ohledem na sdělení Komise Radě, Evropskému parlamentu, Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů na téma Nová rámcová strategie pro mnohojazyčnost (KOM (2005) 596 v konečném znění);
s ohledem na rozhodnutí předsedy Výboru regionů ze dne 24. ledna 2006 pověřit Komisi pro kulturu, vzdělávání a výzkum, aby vypracovala stanovisko k tomuto tématu;
s ohledem na rozhodnutí Komise ze dne 30. září 2005 konzultovat s ním toto téma, v souladu s prvním odstavcem článku 265 Smlouvy o založení Evropského společenství,
s ohledem na stanovisko k návrhu rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady o programu Kultura 2007 (2007-2013) (KOM(2004) 469 v konečném znění), (CdR 259/2004 fin) [1],
s ohledem na stanovisko ke sdělení k tématu Podpora studia jazyků a jazykové rozmanitosti: akční plán 2004-2006 (CdR 248/2003 fin) [2],
s ohledem na stanovisko k tématu Podpora a ochrana regionálních a menšinových jazyků (CdR 86/2001 fin) [3],
s ohledem na návrh stanoviska Komise pro kulturu, vzdělávání a výzkum přijatý dne 4. dubna 2006 (CdR 33/2006 rev. 2) (zpravodaj: pan Seamus Murray, člen rady hrabství Meath a regionálního úřadu Středovýchodní oblasti (Irsko/UEN-EA)),
přijal toto stanovisko na 65. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 14. a 15. června 2006 (jednání ze dne 14. června).
1. Obecné názory
Výbor regionů
1.1 vítá rámcovou strategii jako pozitivní příspěvek k podpoře lingvistické rozmanitosti a jako doplněk k existujícím iniciativám Komise ke zlepšení komunikace mezi Evropskou komisí a jejími občany;
1.2 podporuje tři hlavní cíle Komise: (1) napomáhat studiu jazyků a podporovat jazykovou rozmanitost ve společnosti, (2) podporovat zdravou multikulturní ekonomiku a (3) zajistit občanům přístup k právním předpisům, postupům a informacím Evropské unie v jejich vlastních jazycích;
1.3 domnívá se však, že pro tak důležitý soubor cílů nejsou prostředky, které jsou k dispozici, dostatečné;
1.4 uznává, že zodpovědnost za další pokrok v mnohojazyčnosti závisí především na členských státech a jejich místních a regionálních orgánech, ale považuje za naprosto nezbytné, aby Komise upevnila povědomí o mnohojazyčnosti a zlepšila soulad opatření na různých úrovních v rámci EU;
1.5 zdůrazňuje důležitost úlohy, kterou hrají místní a regionální orgány při provádění politiky podpory mnohojazyčnosti, a je toho názoru, že ve sdělení by měly být obsaženy explicitnější odkazy na tuto úlohu;
1.6 vyzývá, aby byla více uznávána role iniciativ partnerství měst při studiu jazyků a kulturní výměně, a je přesvědčen, že explicitní zapojení lidí na místní a regionální úrovni může EU sblížit s jejími občany;
1.7 také se domnívá, že poslední změna nařízení 1/1958, podle které bude irština od 1. ledna 2007 považována za úřední a pracovní jazyk v institucích Evropské unie, a závěry Rady z 13. června 2005, které umožňují uzavírat správní dohody mezi institucemi a orgány Evropské unie a členskými státy, které stanovují možnost používat jeden z dalších jazyků, který je Ústavou členského státu uznaným jazykem na celém nebo na části území a jehož používání jako úředního jazyka je povoleno zákonem, jsou dalším důležitým krokem ke zmenšování vzdálenosti mezi EU a mnoha jejími občany;
1.8 uznává významný přínos odvětvových programů jako Sokrates, Mládež a Leonardo a integrovaného programu celoživotního učení k podpoře výuky jazyků v Evropské unii.
Poskytují dobré příklady činností, které pomáhají vytvořit mnohojazyčnou společnost, a VR opětovně zdůrazňuje svůj názor, že Komise může v této oblasti učinit více;
1.9 V tomto smyslu Výbor vítá, že v současném návrhu k "integrovanému programu celoživotního učení" Evropská komise nerozlišuje mezi evropskými jazyky, neboť tak se neomezuje – jak je tomu v současné době – že se programu mohou účastnit pouze úřední a pracovní jazyky institucí EU;
1.10 domnívá se, že migranti by měli mít co nejrozsáhlejší možnosti k tomu, aby si mohli uchovat svůj rodný jazyk a naučit se jazyk nebo jazyky hostitelských zemí.
Výbor je toho názoru, že bohatá kulturní a jazyková rozmanitost, kterou skupiny migrantů přinášejí do Evropské unie, by měla být výrazněji uznávána a že by mělo být jako minimální požadavek ustanoveno vyučování těchto jazyků.
Výbor také zdůrazňuje větší potřebu odborné přípravy tlumočníků jako způsobu dalšího usnadnění komunikace mezi migranty a hostitelskými komunitami.
Konkrétní připomínky k rámcové strategii
Opatření ve prospěch mnohojazyčné společnosti – studium jazyků a jazyková rozmanitost ve společnosti
Výbor regionů
1.11 souhlasí s tím, že osnovy a struktury výuky cizích jazyků by měly odrážet měnící se požadavky, s kterými se žáci a studenti setkávají; proto očekává doporučení Komise ke způsobu aktualizace odborné přípravy učitelů jazyků a technologických nástrojů učení jazyků;
1.12 podporuje vývoj akademické oblasti mnohojazyčnosti a interkulturalismu v evropské společnosti a vítá návrh Komise, podle kterého se na výzkumu jazykové rozmanitosti mohou podílet sítě kateder v souladu s úspěšnou iniciativou Jean Monnet;
1.13 uvědomuje si výhody studia jazyků v raném věku za předpokladu specifické přípravy učitelů, a proto vítá chystané zveřejnění studie Komise o osvědčených postupech studia jazyků v raném věku, která by podle názoru Výboru měla obsahovat regionální perspektivu, a vyslovuje se pro to, aby v rámci této studie byly zohledněny dlouholeté zkušenosti získané v této oblasti na regionální úrovni;
1.14 zdůrazňuje, že instituce vysokoškolského vzdělávání by mohly být podporovány v aktivnější roli při propagaci mnohojazyčnosti mezi studenty a zaměstnanci, a uvítal by více projektů v souladu s evropskou sítí na podporu jazyků mezi všemi studenty vysokých škol (European Network for the promotion of Languages Among All Undergraduates – ENLU);
1.15 souhlasí s tím, že instituce vysokoškolského vzdělávání by mohly hrát aktivnější roli při podpoře multikulturalismu v širší místní komunitě vytvořením vazeb s místními a regionálními orgány a místními podniky;
1.16 souhlasí s tím, že tendence neanglicky hovořících zemí vyučovat prostřednictvím angličtiny místo v národním nebo regionálním jazyce, může mít pro životnost těchto jazyků nepředvídatelné důsledky. Výbor zdůrazňuje, že je naléhavé zabývat se touto otázkou, a vítá návrh prozkoumat tento jev hlouběji;
1.17 podporuje myšlenku povzbudit členské státy, aby vypracovaly národní plány, které by zajistily strukturu a soudržnost a ukázaly směr pro opatření na podporu mnohojazyčnosti.
Výbor je toho názoru, že tyto plány by měly stanovit jasné cíle výuky jazyků na různých stupních vzdělávání a měly by být doprovázeny vytrvalým úsilím s cílem zvýšit informovanost o kulturním významu jazykové rozmanitosti.
Místní a regionální orgány by měly být zapojeny do vývoje a provádění těchto národních plánů;
1.18 domnívá se, že regionální identita je posílena zachováním a podporou menšinových (méně používaných) a regionálních jazyků.
Výbor uznává existující podporu těchto jazyků, ale domnívá se, že z důvodu jejich menšinovosti, a proto i zranitelnějšího postavení, je třeba věnovat zvláštní pozornost tomu, jakým způsobem může být zajištěna budoucnost těchto jazyků.
1.19 podporuje skutečnost, že Evropská komise zahrnula "komunikaci v cizích jazycích" do klíčových schopností, které má každý evropský občan v průběhu celého života mít, a povzbuzuje Evropskou komisi k vytvoření textů tak, aby toto bylo zapojeno do společnosti;
Opatření ve prospěch mnohojazyčného hospodářství
Výbor regionů
1.20 se domnívá, že zlepšení jazykových dovedností podpoří schopnost podniků EU obchodovat a vítá studii o dopadu nedostatečných jazykových dovedností na evropské hospodářství, která má být uveřejněna v roce 2006.
Výbor je však toho názoru, že publikace by se měla především zaměřit na regionální rozdíly v jazykových dovednostech, a domnívá se, že doporučení by měla být široce dostupná.
Výbor také podporuje internetovou publikaci seznamů systémů certifikace jazyků připravovanou na rok 2006;
1.21 zastává názor, že je nutné posílit možnosti propojení mnohojazyčnosti a odborného vzdělávání, a zlepšit tak přeshraniční mobilitu pracovníků, která představuje nástroj pro provádění politiky zaměstnanosti Společenství;
1.22 zdůrazňuje, že v anglicky mluvících zemích EU došlo k poklesu počtu studentů, kteří se učí jazyky.
Jedním z důvodů tohoto poklesu je názor občanů, jejichž mateřština je angličtina, že znalost dalších jazyků je pro pracovní trh profesně málo výnosná a užitečná, přičemž znalost moderních jazyků není studenty vždy považována za dovednost nezbytnou pro přístup k vysokoškolskému vzdělávání nebo zaměstnání.
Třebaže Komise uvádí způsoby, kterými vytvoří mnohojazyčné hospodářství, Výbor znovu zdůrazňuje, že je třeba udělat více pro to, aby si lidé uvědomili ekonomické výhody studia jazyků;
1.23 zdůrazňuje význam přístupu k informacím a jejich používání v mnoha jazycích, a proto vítá vytvoření jednotného evropského informačního prostoru, který může nabídnout jazykově a kulturně rozmanitý obsah a digitální služby;
1.24 vidí potenciál ve filmových a televizních programech s titulky jako prostředku podpory výuky jazyků a podporuje pokračování výzkumu možností jejich dalšího využití.
1.25 domnívá se, že je třeba, aby byly programy odborné přípravy na vysokých školách i jinde neustále aktualizovány, a proto se domnívá, že by bylo dobré v roce 2006 zorganizovat konferenci o odborné přípravě překladatelů na univerzitách;
1.26 vítá zahájení první iniciativy v oblasti digitálních knihoven v rámci i2010 a podporuje iniciativy na koordinaci práce evropských výzkumných týmů v oblasti technologií lidské řeči, strojového překladu a vytváření jazykových zdrojů;
Opatření pro mnohojazyčnost ve vztazích Komise s občany
Výbor regionů
1.27 uznává, že během posledních deseti let vyvinula Komise několik mnohojazyčných iniciativ s cílem pomoci občanům pochopit, jaký vliv na ně mají evropské právní předpisy, a vítá návrhy vycházet z těchto iniciativ.
Avšak VR považuje za nutné, aby Komise zintenzívnila informační a povědomí zvyšující kampaně, které seznamují občany EU s její jazykovou a kulturní rozmanitostí a literárním a uměleckým dědictvím na společném hodnotovém základě.
Iniciativy zvyšující povědomí mají zásadní význam pro rozšiřování znalostí veřejnosti o jejich dědictví a je obzvláště důležité zaměřit je na mladší generaci evropských občanů, a to na všech úrovních školního i jiného vzdělání;
1.28 podporuje skutečnost, že Komise pokračuje v posilování mnohojazyčnosti na svém internetovém portálu (Europa) a ve svých publikacích.
Výbor vítá zahájení provozu jazykového portálu na serveru Europa, který bude poskytovat informace o mnohojazyčnosti v EU, a začlenění nových portálů věnovaných studentům a učitelům jazyků.
Výbor také vítá to, že Komise prostřednictvím interní sítě zajistí, aby všechny útvary uplatňovaly uceleným způsobem politiku mnohojazyčnosti;
1.29 připomíná Komisi, že je nutné, aby ve své politice komunikace s občany, a především na internetovém portálu věnovaném jazykům v Evropě, zohlednila skutečnost, že v členských státech EU existují i jiné jazyky, než ty, které jsou uznány úředními a pracovními v institucích EU a které mají právní platnost uznanou Ústavou jako úřední jazyky.
Výbor je názoru, že by v těchto případech Evropská komise měla zařadit tyto jazyky do své politiky komunikace s občany;
1.30 domnívá se, že zdůraznění role místních překladatelských oddělení v členských státech propagací mnohojazyčnosti, zejména prostřednictvím přizpůsobení zpráv Komise místnímu cílovému publiku, je pozitivní iniciativou;
1.31 uznává význam podpory povědomí o hodnotě jazykové rozmanitosti, a proto podporuje organizaci seminářů na vysoké úrovni o mnohojazyčnosti v členských státech, zaměřených na novináře a další osoby významné pro utváření veřejného mínění;
1.32 domnívá se, že uspořádání mezinárodní překladatelské soutěže mezi školami v členských státech je pozitivní a přínosná iniciativa, a podporuje rozvoj podobného mnohojazyčného srovnávání a soutěže u místních a regionálních orgánů v celé EU;
1.33 vítá návrh Komise na ustavení skupiny na vysoké úrovni pro mnohojazyčnost a podporuje uspořádání ministerské konference o mnohojazyčnosti a domnívá se, že Výbor by měl být na tuto konferenci pozván.
2. Doporučení Výboru regionů
Výbor regionů
2.1 vzhledem k úloze, kterou hrají místní a regionální orgány při podpoře kultury ve svých komunitách, doporučuje VR, aby odkazy na tuto úlohu byly explicitněji formulovány;
2.2 vyzývá k tomu, aby byla více uznávána role, kterou hrají iniciativy jako například aktivity euroregionů a partnerství měst ve studiu jazyků a kulturní výměně na místní úrovni;
2.3 doporučuje Komisi, aby dále posílila povědomí o mnohojazyčnosti a zlepšila soulad opatření na různých úrovních v celé EU a využila k tomu zahrnutí "schopnosti v oblasti cizích jazyků" mezi klíčové schopnosti, které by měl mít každý evropský občan;
2.4 vyzývá Komisi, aby při podpoře výuky jazyků v Evropské unii zvýšila svůj přínos v rámci odvětvových programů jako Sokrates, Mládež a Leonardo a integrovaného programu celoživotního učení a zvýhodnila především mobilitu studentů podporovanou v rámci programu Erasmus;
2.5 vyzývá další evropské instituce k tomu, aby posoudily možnost, že by samy převedly do praxe pozitivní zkušenosti Výboru regionů s používáním dalších úředních jazyků;
2.6 doporučuje, aby se do iniciativ zapojily samotné místní a regionální orgány a aby se jejich pracovníci v závislosti na funkci, kterou zastávají v oblasti podpory evropské integrace a politiky spolupráce, učili cizí jazyky a prohlubovali a zlepšovali své jazykové znalosti, a vyzývá zmíněné subjekty, aby zahrnuly jazykové schopnosti do svých programů a projektů v oblasti vzdělávání, pokud to bude v jejich možnostech;
2.7 doporučuje, aby skupiny migrantů byly více podporovány nejen v učení se jazyka jejich hostitelské země, ale také v zachovávání svých jazyků a kultur, a vyzývá, aby bylo explicitněji odkazováno na politická opaření týkající se jazyků migrantů, která mohou být realizována v rámci spolupráce a součinnosti místních orgánů, univerzit a podniků;
2.8 zdůrazňuje potřebu širší odborné přípravy tlumočníků jako způsobu dalšího usnadnění komunikace mezi migranty a hostitelskými komunitami.
Konkrétní připomínky k rámcové strategii
Opatření ve prospěch mnohojazyčné společnosti – studium jazyků a jazyková rozmanitost ve společnosti
Výbor regionů
2.9 doporučuje, aby se vzdělávání učitelů jazyků stalo prioritou, a vyzývá Komisi, aby navrhla jasněji svůj akční plán vzdělávání učitelů jazyků na všech úrovních;
2.10 doporučuje, aby Komise specifikovala rozložení kateder pro mnohojazyčnost a interkulturalismus v členských státech;
2.11 vyzývá Komisi, aby vytvořila více projektů, které by podporovaly propojení mezi vysokoškolskými institucemi a širší komunitou včetně místních a regionálních orgánů a místních podniků;
2.12 navrhuje, aby Komise podporovala mnohojazyčnost ve vysokoškolském vzdělávání pomocí projektů v souladu s evropskou sítí na podporu jazyků mezi všemi studenty vysokých škol (ENLU);
2.13 vyzývá členské státy, aby na doporučení Komise přijaly národní plány pro mnohojazyčnost a kulturní rozmanitost;
2.14 doporučuje, aby Komise předložila jasný soubor pokynů, jak mají členské státy národní plány pro mnohojazyčnost přijímat;
2.15 doporučuje, aby byla explicitněji formulována role regionálních a menšinových jazyků při vytváření mnohojazyčné Evropy.
Opatření ve prospěch mnohojazyčného hospodářství
2.16 doporučuje, aby se studie nedostatečných jazykových znalostí v EU zvláště zabývala regionálními rozdíly v jazykových dovednostech, a domnívá se, že doporučení vyplývající ze studie by měla být široce dostupná;
2.17 vyzývá Komisi, aby zintenzívnila kampaně na zvýšení povědomí o ekonomických a kulturních výhodách studia jazyků.
Opatření pro mnohojazyčnost ve vztazích Komise s občany
2.18 vyzývá Komisi, aby zesílila informační a povědomí zvyšující kampaně, které budou seznamovat občany EU s její jazykovou a kulturní rozmanitostí, literárním a uměleckým dědictvím a společným hodnotovým základem, a aby kladla zvláštní důraz na vytváření tohoto povědomí u mladší generace evropských občanů; Výbor dále doporučuje, aby byla více podporována výuka jazyka a příslušného odborného názvosloví hostitelské země pro občany Unie, kteří provozují výdělečnou činnost v jiných zemích EU;
2.19 znovu zdůrazňuje význam podpory povědomí o hodnotě jazykové rozmanitosti u osob významných pro utváření veřejného mínění, a proto vyzývá Komisi, aby dále posílila informační kampaně o mnohojazyčnosti u těchto skupin.
Stanovisko Výboru regionů k návrhu doporučení Evropského parlamentu a Rady o nadnárodní mobilitě uvnitř Společenství pro účely všeobecného a odborného vzdělávání: Evropská charta kvality mobility
(2006/C 206/07)
VÝBOR REGIONŮ
s ohledem na návrh doporučení Evropského parlamentu a Rady o nadnárodní mobilitě uvnitř Společenství pro účely všeobecného a odborného vzdělávání: Evropská charta kvality mobility KOM(2005) 450 v konečném znění;
s ohledem na rozhodnutí Rady ze dne 10. října 2005 konzultovat VR na základě článku 265 odst.1 Smlouvy o založení Evropského společenství k tomuto tématu;
s ohledem na rozhodnutí předsedy Výboru regionů ze dne 10. listopadu 2005, kterým pověřil Komisi pro kulturu a vzdělávání, aby vypracovala stanovisko k tomuto tématu;
s ohledem na stanovisko Komise pro kulturu, vzdělávání a výzkum přijaté dne 1. března 2006 (CdR 34/2006 rev. 1) (zpravodaj: pan Luciano Caveri, předseda autonomní oblasti Valle d’Aosta (IT/ALDE));
přijal toto stanovisko na 64. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 26. a 27. dubna 2006 (jednání ze dne 27. dubna):
1. Názory Výboru regionů
Výbor regionů
1.1 konstatuje, že Evropa v Lisabonské strategii stanovila celoživotní učení za základní prvek lidského a odborného růstu.
Vzdělávání a odborná příprava budou mít nejen v rámci přípravy na kariéru, ale po dobu celého pracovního života rozhodující význam, co se týče technologické inovace a konkurenceschopnosti, pro vytváření pracovních míst a přípravu pracovníků na tato místa;
1.2 zdůrazňuje, že učení je mnohem efektivnější, pokud je plánováno a realizováno jako proces aktivního hledání, a ne jen jako pasivní přijímání skutečnosti.
Vzdělávací programy pro dospělé jsou efektivnější, pokud změny z nich vyplývající umožní rozvoj schopností a dovedností, které současná společnost požaduje. Účastníci programu mohou pak vědomě rozvíjet svůj vlastní přístup a budoucí kariéru jako jednotlivci i občané.
Účast na vzdělávacích programech nabývá své hodnoty, pokud jednotlivci aktivně plánují svou budoucí kariéru a život tak, aby to bylo přínosem pro jejich osobní růst i pro rozvoj společnosti;
1.3 zdůrazňuje, že vzdělávací, odborné a pracovní zkušenosti získané v cizí zemi jsou obzvláště účinnými nástroji, které jednotlivcům pomáhají prozkoumat jejich vlastní poznávací postupy a strategie, a tím, že používají a přizpůsobují své schopnosti jinému prostředí, jim také pomáhají zdokonalit jejich přístup k využívání intelektuálních zdrojů a k rozvíjení a podpoře jejich samostatnosti a komunikačních schopností;
1.4 prohlašuje, že odborné nebo pracovní zkušenosti získané v jiné zemi mají v případě vhodné přípravy, vedení a podpory význam, který je mnohem důležitější a má také mnohem větší dosah než jen úspěšné zakončení vlastní odborné přípravy.
Pokud kulturou chápeme nejen množství vědomostí, ale také celý soubor způsobů chování, hodnot a kombinovaných praktických znalostí určité skupiny lidí, co by mohlo být lepší pro vytvoření skutečné kultury Evropské unie než zkušenost získaná v zahraničí?
1.5 konstatuje, že za předpokladu, že práce a odborná příprava poskytují ideální prostředí pro srovnání a odlišení kulturních rozdílů a charakteristik, je smysl pro změnu a empatii předpokladem mezikulturního přístupu k různým situacím.
Význam, který se práci a odborné přípravě připisuje, různorodost a flexibilita organizačních postupů a interpersonální vztahy pomáhají překonat předsudky a generalizování;
1.6 domnívá se, že zlepšováním kvality zkušeností v oblasti mobility se vytvářejí podmínky pro plné uznání role jednotlivců ve zvyšování úrovně znalostí a kvalifikace v zemi původu a v přinášení nových vědomostí, kulturních podnětů, zvyků a jazyků do hostitelské země;
1.7 vítá návrh Komise, protože ve smyslu zde uvedené logiky slouží zvyšování celkové úrovně kvality evropského vzdělávání tím, že navrhuje model, který na základě individuálního přístupu zajišťuje, aby příslušný jedinec a společnost měli ze vzdělávací příležitosti ten nejlepší přínos a aby dopad byl co nejlepší;
1.8 zdůrazňuje, že hodnota, kterou jednotlivci připisují zkušenosti získané při výměnách by měla odpovídat hodnotě, kterou země původu a hostitelská země připisují jednotlivým zkušenostem a celkovému rozsahu programů mobility.
Směrnice obsažené v Evropské chartě kvality mobility jsou tedy předpokladem toho, aby zkušenost účastníků byla pozitivní nejen v hostitelské zemi, ale také po jejich návratu domů.
Na tento model by bylo možné se více zaměřit, pokud by programy mobility byly koordinovány a řízeny na místní a regionální úrovni;
1.9 domnívá se, že místní a regionální celky mohou zajistit základní šíření přesných informací, motivovat lidi, aby využívali možnosti cestovat za vzděláním do zahraničí a učinili z toho nedílnou součást svého odborného rozvoje a aby získané dovednosti přizpůsobili pracovním podmínkám ve své zemi původu.
Místní samosprávy mohou tedy hrát významnou úlohu při rozhodování o kvalitě a účinnosti programů mobility;
1.10 konstatuje, že regionální a místní orgány mohou nejlépe provádět opatření týkající se základního povědomí pro širokou veřejnost a zejména mladé lidi, zabývající se příležitostmi, které mobilita představuje v rámci kulturního a odborného rozvoje.
Mobilita ve skutečnosti zajišťuje, že kulturní i ekonomické překážky, bránící v plném profesionálním rozvoji, budou překonány;
1.11 dále se domnívá, že jednotliví účastníci musejí mít k dispozici nejen přiměřenou jazykovou, vzdělávací a praktickou přípravu, ale také poradenskou pomoc zaměřenou na vypracování svého projektu kulturního a profesionálního rozvoje.
Programy evropské pracovní mobility by měly být dnes víc než dříve zaměřeny na jednotlivce a představovat zdroj, který by se dal využít na trhu práce.
Z tohoto důvodu je třeba při skončení vzdělávacího pobytu poskytnout pomoc, aby získané dovednosti mohly být uplatněny na pracovišti, např. použitím současných nástrojů vytvořených za účelem uznání a podpory získaných dovedností (např. Europass - nástroj mobility);
1.12 zastává názor, že kromě úlohy koordinace a kontaktu s organizacemi v hostitelských zemích zaměřené na dohled nad kvalitou logistického zabezpečení a nad patronátem je velmi důležité, aby existoval pečlivý a komplexní monitoring a hodnocení dopadu celkové zkušenosti z mobility na širokou veřejnost, na vzdělávací a výrobní systém.
Z tohoto důvodu je nutné vytvořit synergie, které by zahrnovaly podniky, centra odborné přípravy, školy a university, a ty by v příslušných oblastech podporovaly formální a neformální znalosti, jež účastníci získali;
1.13 zdůrazňuje, že nelze podceňovat skutečnost, že provádění Evropské charty kvality mobility vytváří výměnu znalostí a kontakty mezi místními orgány a speciálními službami v různých členských státech tak, aby bylo možno načrtnout společný modus operandi.
Tyto postupy budou jistě podporou pro konstruktivní projekty v mnoha oblastech, od územního ekonomického rozvoje po výměny v oblasti vzdělávání a výměny pracovníků, a tím vytvoří nové vztahy založené na důvěře a spolupráci, které budou základem pro vzájemné uznání.
2. Doporučení Výboru regionů
Doporučení 1
Bod 1 přílohy
Text navrhovaný Komisí _BAR_ Pozměňovací návrh VR _BAR_
Evropská charta kvality mobility1.Poradenství a informacePotenciální kandidáti mobility by měli mít přístup ke spolehlivým zdrojům poradenství a informacím o příležitostech pro mobilitu a o podmínkách, za kterých se jí mohou účastnit. _BAR_ Evropská charta kvality mobility1.Poradenství a informacePotenciální kandidáti mobility by měli mít přístup ke spolehlivým zdrojům poradenství a informacím o příležitostech pro mobilitu a o podmínkách, za kterých se jí mohou účastnit.Místní a regionální úroveň hraje v poskytování přístupu k informacím klíčovou roli a tam, kde je to vhodné, by měly být do programů mobility účastníků zahrnuty kontakty s místními a regionálními orgány. _BAR_
Odůvodnění
Místní a regionální úroveň je místem, na které se potenciální účastníci výměnných programů přednostně obracejí, aby získali informace a poradenství.
Je to úroveň, která je občanům nejbližší a která nejlépe zná potřeby široké veřejnosti, a proto dokáže nejlépe poukázat na stávající příležitosti, naplánovat poradenské a podpůrné aktivity a služby zaměřené na účastníky s cílem zajistit maximální účast a účinnější programy.
Doporučení 2
Bod 3 přílohy
Text navrhovaný Komisí _BAR_ Pozměňovací návrh VR _BAR_
Evropská charta kvality mobility3.Osobní přístupMobilita uskutečněná pro účely všeobecného nebo odborného vzdělávání by měla co nejvíce odpovídat osobnímu směřování ve vzdělávání, dovednostem a motivaci účastníků a měla by být navržena tak, aby je rozvíjela nebo doplňovala. _BAR_ Evropská charta kvality mobility3.Osobní přístupMobilita uskutečněná pro účely všeobecného nebo odborného vzdělávání by měla co nejvíce odpovídat osobnímu směřování ve vzdělávání, dovednostem a motivaci účastníků a měla by být navržena tak, aby je rozvíjela nebo doplňovala jak v oblasti formálního tak v oblasti neformálního vzdělávání, a být založena na pedagogickém přístupu nevylučování se zvláštním zaměřením na dopady neformálního vzdělávání na nejmladší. _BAR_
Odůvodnění
Formální i neformální vzdělávání by se mělo považovat za stejně důležité.
Doporučení 3
Bod 5 přílohy
Text navrhovaný Komisí _BAR_ Pozměňovací návrh VR _BAR_
Evropská charta kvality mobility5.Jazykové aspektyJazykové dovednosti jsou předpokladem účinného vzdělávání.
Účastníci a jejich vysílající a přijímající instituce by měli jazykové přípravě věnovat zvláštní pozornost.
Opatření pro mobilitu by měla zahrnovat:před odjezdem posouzení jazykových dovedností a možnost účastnit se kurzů vyučovaných v jazyce hostitelské země a v jazyce výuky, je-li odlišný;v hostitelské zemi jazykovou podporu a poradenství. _BAR_ Evropská charta kvality mobility5.Jazykové aspektyJazykové dovednosti jsou předpokladem účinného vzdělávání.
Účastníci a jejich vysílající a přijímající instituce by měli jazykové přípravě věnovat zvláštní pozornost, zejména tam, kde se mluví menšinovými jazyky za účelem usnadnění větší integrace.
Opatření pro mobilitu by měla zahrnovat:před odjezdem posouzení jazykových dovedností a možnost účastnit se kurzů vyučovaných v jazyce hostitelské země a v jazyce výuky, je-li odlišný;v hostitelské zemi jazykovou podporu a poradenství. _BAR_
Odůvodnění
V oblastech, kde se mluví menšinovými jazyky, by národní agentury a agentury Společenství měly úzce spolupracovat s místními a regionálními orgány a univerzitami, aby studenty podnítili k účasti na příslušných jazykových kurzech před nástupem na zvolený výměnný program.
Doporučení 4
Bod 8 přílohy
Text navrhovaný Komisí _BAR_ Pozměňovací návrh VR _BAR_
Evropská charta kvality mobility8.Uznávání zkušenostíPokud je období studia nebo pobytu v zahraničí nedílnou součástí formálního programu studia nebo odborné přípravy, měla by být tato skutečnost uvedena ve studijním plánu a účastníkům by měla být poskytnuta pomoc, aby se jim zajistilo odpovídající uznávání zkušeností a osvědčení.
Způsob, jakým bude uznávání prováděno, by měl být stanoven ve studijním plánu.
Pro ostatní druhy mobility, a zejména pro mobilitu uskutečňovanou v rámci neformálního všeobecného a odborného vzdělávání, by mělo být účastníkovi vydáno osvědčení, aby mohl doložit svoji aktivní účast a studijní výsledky uspokojivým a důvěryhodným způsobem. _BAR_ Evropská charta kvality mobility8.Uznávání zkušenostíPokud je období studia nebo pobytu v zahraničí nedílnou součástí formálního programu studia nebo odborné přípravy, měla by být tato skutečnost uvedena ve studijním plánu a účastníkům by měla být poskytnuta pomoc, aby se jim zajistilo odpovídající uznávání zkušeností a osvědčení.
Způsob, jakým bude uznávání prováděno, by měl být stanoven ve studijním plánu.
Pro ostatní druhy mobility, a zejména pro mobilitu uskutečňovanou v rámci neformálního všeobecného a odborného vzdělávání, by mělo být účastníkovi vydáno osvědčení, aby mohl doložit svoji aktivní účast a studijní výsledky uspokojivým a důvěryhodným způsobem.VR zdůrazňuje význam uznávání zkušeností a vyzývá členské státy, aby uplatňovali stávající nástroje uznávání, nebo aby je, pokud ještě neexistují, vytvořily.
Stávající nástroje uznávání by měly být plně využity, zejména dokument "Europass – nástroj mobility" aby byl zajištěn pozitivní výsledek zkušeností účastníků. _BAR_
Odůvodnění
Je třeba zdůraznit význam uznávání dovedností a kvalifikací získaných během výměnného programu, aby se zvýšila transparentnost kvalifikací, a tím také mobilita pracovníků a studentů.
VR vyzývá členské státy, aby uplatňovaly stávající nástroje uznávání.
Doporučení 5
Bod 9 přílohy
Text navrhovaný Komisí _BAR_ Pozměňovací návrh VR _BAR_
9.Opětovné začlenění a hodnoceníPři návratu do své země by měla být účastníkům poskytnuta pomoc ohledně toho, jak mohou nejlépe využít zkušeností a dovedností získaných v zahraničí.
Osobám vracejícím se po dlouhodobé mobilitě by měla být nabídnuta vhodná pomoc při opětovném začlenění do sociálního, vzdělávacího nebo profesního prostředí domovské země.
Získané zkušenosti by měli účastníci spolu s odpovědnými organizacemi řádně vyhodnotit za účelem posouzení, zda byly cíle stanovené ve studijním plánu splněny. _BAR_ 9.Opětovné začlenění a hodnoceníPři návratu do své země by měla být účastníkům poskytnuta pomoc ohledně toho, jak mohou nejlépe využít zkušeností a dovedností získaných v zahraničí.
Osobám vracejícím se po dlouhodobé mobilitě by měla být nabídnuta vhodná pomoc při opětovném začlenění do sociálního, vzdělávacího nebo profesního prostředí domovské země.
Získané zkušenosti by měli účastníci spolu s odpovědnými organizacemi řádně vyhodnotit za účelem posouzení, zda byly cíle stanovené ve studijním plánu splněny.Podle potřeby by měly příslušné orgány získat či přijmout úspěšné účastníky, kteří by působili jako "poslové mobility" a podporovali ostatní, aby následovali jejich příkladu a poskytli ostatním znalosti a informace z prvním ruky. _BAR_
Stanovisko Výboru regionů ke sdělení Komise Plnění lisabonského programu Společenství: Politický rámec k posílení zpracovatelského průmyslu EU – cesta k integrovanějšímu přístupu k průmyslové politice
(2006/C 229/04)
VÝBOR REGIONŮ
s ohledem na sdělení Komise – Plnění lisabonského programu Společenství: Politický rámec k posílení zpracovatelského průmyslu EU – cesta k integrovanějšímu přístupu k průmyslové politice KOM (2005) 474 v konečném znění,
s ohledem na rozhodnutí Evropské komise ze dne 12. října 2005 konzultovat s ním toto téma v souladu s čl. 265 odst. 1 Smlouvy o založení Evropského společenství,
s ohledem na rozhodnutí svého předsedy ze dne 10. listopadu 2005, aby Komise pro hospodářskou a sociální politiku vypracovala k dané věci své stanovisko,
s ohledem na svůj návrh stanoviska (CdR 39/2006 rev. 2), který přijala Komise pro hospodářskou a sociální politiku dne 6. dubna 2006 (zpravodajem byl pan Onno HOES, zastupitel provincie Severní Brabantsko (NL/ALDE),
vzhledem k těmto důvodům:
1) Obnovená a moderní evropská průmyslová politika, zaměřená na konkurenceschopnost našeho průmyslu, představuje absolutní prioritu strategie pro růst a zaměstnanost.
Problematika, o kterou se jedná, se vyskytuje ve všech regionech EU a příslušné procesy mají velkou a naléhavou dynamiku.
VR vítá snahy Komise a její záměr podstatně usnadnit potřebné reformy.
2) Vzhledem k rychlým změnám v celosvětovém hospodářství je to krajně naléhavé.
Konkurenční postavení evropského průmyslu je vystaveno velkému tlaku, který způsobuje, že obnovená evropská průmyslová politika je prováděna v pevnějším rytmu a s větší dynamikou.
VR oceňuje závazky, které si Komise vyžádala a obdržela od organizací různých odvětví činnosti, ale táže se, zda bude tento bod představovat dostatečné východisko.
V souvislosti se světovou hospodářskou konkurencí získává Evropa svou budoucí sílu především v konkurenceschopných regionech označených v tomto stanovisku anglickým termínem "valley", který je inspirován koncepcí slavného "Silicon Valley" a filozofií světového hospodářského fóra.
Tato evropská "valleys", která spočívají na starých průmyslových odvětvích a odvětvích činnosti, jsou budoucí hnací silou hospodářské a sociální obnovy.
3) Mezi tyto regiony patří např. Stockholm, Cambridge, Bavorsko, Île-de-France, Rhône-Alpes a jihovýchod Nizozemska, a také plně rozvinuté regiony jako je Värmland, Riga a Sasko-Anhaltsko.
VR vyzývá Komisi, aby její obnovená průmyslová politika vycházela z tohoto přístupu a lépe tak předvídala vytváření regionálních hospodářských komplexů v Evropě.
To zahrnuje celkovou rekonstrukci současných návrhů, které se spokojily s vytvořením "rámcových podmínek" a jsou v tomto ohledu příliš málo inovační.
Nová evropská průmyslová politika musí být především zaměřena na povzbuzení průřezového rozvoje, který bude směřovat k nové sestavě technologie-výrobek-trh.
4) V tomto stanovisku VR předkládá několik konkrétních návrhů, které mají za cíl celkově přepracovat a více integrovat nástroje EU.
Z tohoto důvodu je třeba během příštího předsednictví, které bude vykonávat Německo, položit pevné základy a VR vyzývá Komisi a Parlament, aby navrhly inovační a ofenzivní politiku.
přijal toto stanovisko na 65. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 14. a 15. června 2006 (jednání ze dne 14. června).
1. Názory Výboru regionů
Návrhy průřezových politik
1.1 Ve svém pracovním programu představuje Komise sedm průřezových politických iniciativ, které mají pomoci řešit společné výzvy týkající se skupin různých odvětví a posílit součinnost mezi různými oblastmi politik:
- iniciativa zaměřená na zajištění ochrany práva duševního vlastnictví,
- skupina na vysoké úrovni pro konkurenceschopnost, energetiku a životní prostředí,
- opatření v oblasti přístupu na trh (na mezinárodní trhy),
- nový program zjednodušování právních předpisů,
- zlepšování kvalifikací pro jednotlivá odvětví (kvalifikovanější zaměstnanci),
- řízení strukturálních změn v průmyslu,
- integrovaný přístup k výzkumu a inovacím.
1.2 Všechna tato opatření mají bez výjimky velký význam pro růst konkurenceschopnosti evropského průmyslu.
VR ve svých hlavních směrech proto tyto návrhy plně schválil.
Pokud jde o nás, požadujeme, aby byla věnována zvláštní pozornost řízení strukturálních změn v průmyslu, avšak zrovna tak velká pozornost by měla být věnována novému programu na zjednodušení právních předpisů.
V této souvislosti se jedná o základní skutečnost: tímto způsobem je třeba doplňovat a podporovat novou regionální politiku.
Konkurenceschopnost Evropské unie musí být hlavním předmětem diskusí o způsobu, jak čelit výzvám a příležitostem globalizace, aby byl zajištěn blahobyt našich dětí.
Odmítáme jakýkoliv protekcionistický přístup, který by odkazoval na minulost a vycházel z udržování starých poznatků.
Iniciativy, jako např. fondy přizpůsobené globalizaci, které navrhuje Komise, musí být zavedeny nikoli z obranných důvodů, ale za účelem rozvoje, např. pro vytváření nových nadějných odvětví.
1.3 V tomto ohledu VR zastává názor, aby byl jasněji uveden odkaz na regionální politiku inovací Komise, která je rovněž úzce zaměřena na stimulaci regionálních klastrů a nové formy spolupráce.
V Evropě existuje několik dobrých příkladů spolupráce mezi Komisí a regiony, jmenujme zejména akční program Severního Brabantska pro inovaci na období 2005-2010 nazvaný "Connecting, creating and enabling winners".
1.4 Vypracování průřezových iniciativ zejména umožní, aby byla rozvíjena moderní a lépe integrovaná evropská průmyslová politika.
V této souvislosti bychom se rádi stručně vyjádřili k několika navrhovaným opatřením a zejména zdůraznili využití nabízených výhod integrovanějším přístupem.
Skupina na vysoké úrovni pro konkurenceschopnost, energetiku a životní prostředí
1.5 Energetika a životní prostředí budou v průběhu příštích let prioritními tématy na světové úrovni.
Komise musí vynaložit potřebné úsilí pro nastolení klimatu, ve kterém se hrozby přemění v příležitosti.
Tyto oblasti skrývají nové nadějné trhy a zajímavé možnosti pro průmyslovou politiku a politiku výzkumu EU. Měla by být věnována větší pozornost vývoji alternativních zdrojů energie.
Tyto kroky přispějí k tomu, aby energetika a trvale udržitelný rozvoj (ekologičtější výrobky a výrobní procesy) nebyly chápány odlišně, ale byly skutečnou, nedílnou součástí průmyslové a inovační politiky.
Cena energie tvoří významnou část nákladů našeho průmyslu.
VR vyzývá členské státy, aby zvýšily kapacitu propojení, čímž by liberalizace trhu s energií umožnila našemu průmyslu nakupovat plyn a elektrickou energii v celé Evropě.
Aktivní akcionáři místních a regionálních orgánů ve společnostech, které dodávají energii, mohou účinně přispívat k vytváření spravedlivých podmínek na evropské úrovni.
Zlepšování kvalifikací pro jednotlivá odvětví
1.6 VR naléhá, aby bylo v rámci Lisabonské strategie a v souvislosti s globalizací uvažováno o nové průmyslové politice.
Důsledkem tohoto vývoje je proces restrukturalizace v regionech a zemích.
Jak VR zdůraznil ve svém stanovisku k restrukturalizaci a zaměstnanosti (CdR 148/2005), je nutné, aby byla restrukturalizace řádně řízena (viz naše předchozí poznámka k zavedení fondů, které budou přizpůsobené globalizaci, z důvodů rozvoje a nikoli z obranných důvodů).
V rámci provádění z Bruselu je důležité podporovat hospodářskou a sociální soudržnost: ta musí být součástí základních prvků fungujícího a flexibilnějšího trhu práce.
Je žádoucí zaměřit diskusi na prioritní téma "sociální inovace", které je předmětem tohoto stanoviska.
Hlavní otázkou je umět postupovat tak, aby evropští pracovníci na jakékoli úrovni byli schopni se lépe vypořádat s, někdy neúprosnou, restrukturalizací, aniž by se stali obětmi strukturální nezaměstnanosti.
1.7 Růst produktivity práce, míry zaměstnanosti a mobility trhu práce jsou velmi důležité pro konkurenceschopnost Evropské unie.
Této skutečnosti musí být věnována zvýšená pozornost, a to jak v politice členských států, tak v programech a strukturálních fondech EU.
Dále je třeba usnadnit (dočasný) přístup na evropský trh práce pro státní příslušníky třetích zemí, kteří mají vyšší stupeň vzdělání; takováto liberalizace rovněž přispěje ke konkurenceschopnosti Evropy.
Právo duševního vlastnictví
1.8 VR konstatuje, že některá významná odvětví zpracovatelského průmyslu se stále těší značným výhodám oproti svým konkurentům, ale mohou rovněž nést negativní dopady globalizace.
Adekvátní ochrana duševního a průmyslového vlastnictví je pro konkurenční postavení EU velmi důležitá.
Ochrana duševního vlastnictví stimuluje inovační činnosti a rozvoj nových typů podniků.
Právní rámec musí být přizpůsobený technologickým a sociálním změnám a musí se rychle vyvíjet.
Právní předpisy v této oblasti musí být jednoznačné a musí poskytovat právní ochranu.
Musí být přijaty a použity předpisy jak na evropské úrovni (právní předpisy Společenství), tak na světové úrovni (WTO, TRIPS).
Někteří podnikatelé v MSP, hnací síla inovace, stále přesně nevědí, jak mají reagovat na porušení jejich práv duševního vlastnictví.
Velmi významné náklady na udělení patentu v Evropě, které jsou mnohem vyšší než např. v USA, představují velký problém pro řadu MSP.
Co se týká nákladů spojených s žádostí o patent, je stále důležitější, aby byl po třiceti letech diskusí konečně zaveden patent Společenství.
Pět let po předložení konkrétního návrhu Evropskou komisí je tento spis stále v bezvýchodné situaci v Radě z důvodu nejednoty, pokud jde o jazykový režim.
VR vyzývá Evropskou komisi, aby předložila harmonizovanou směrnici, která bude vycházet z článku 95 Smlouvy o založení Evropského společenství.
Ta by umožnila zachovat systém národních patentů a zároveň zavedla zásadu vzájemného uznávání.
Omezení počtu jazyků na jazyk příslušného členského státu plus angličtina umožňuje výrazně snížit náklady na patent Společenství, což je pro MSP výhodou.
Tím je vytvořen také konkurenční mezinárodní patent.
Kromě toho musí být minimalizována daň za obdržení patentu, která je stále v některých státech EU vybírána a která nepodporuje vývoj inovací.
Integrovaný přístup k výzkumu a inovacím
1.9 7. rámcový program a program iniciativy Společenství hrají ve spojení se strukturálními fondy klíčovou roli v oblasti podpory a orientace.
Prostředky 7. rámcového programu jsou nezbytné pro zajištění konkurenčního postavení EU a posílení regionů, pokud jde o oblast technologií.
Při definování finančních výhledů nesmí být rozpočet snížen.
1.10 Toto stanovisko výslovně požaduje, aby se dohlíželo na stimulaci vytváření regionálních hospodářských komplexů v Evropě (evropských "valleys").
Z tohoto důvodu je nezbytné, aby strukturální fondy a rámcové programy, jako např. 7. rámcový program a program iniciativy Společenství, byly v regionech použity společným způsobem.
VR vyzývá Komisi, aby v tomto ohledu předložila konkrétní návrhy.
Mimo jiné je důležité zaměřit zdroje na podporu špičkového výzkumu a na klíčové prvky, kterými jsou stimulace otevřené inovační kultury a vytváření klastrů v regionech.
1.11 Dále je třeba hromadných investic do výzkumu, aby bylo možné rozvíjet pro region se špičkovou technologií udržitelný hospodářský model.
To mimo jiné vyplývá ze zkušenosti získaných v rámci regionu Brainport Eindhoven.
Stimulace velké rozmanitosti používání určitých znalostí v některých inovačních řetězcích zabezpečuje vytváření nových pracovních míst na všech úrovních, čímž dochází k uchování znalostí v regionu.
Malé a střední podniky takto mají právo na stejnou podporu jako vývojová centra.
VR vyzývá Evropskou komisi, aby používala evropské programy a strukturální fondy cíleným způsobem, jako prostředků na stimulaci některých inovačních řetězců podle regionu.
To by umožnilo vytvořit mnoho nových pracovních míst na úrovni středoškolského, vyššího odborné a vysokoškolského vzdělání.
1.12 Co se týká posledního bodu, VR požaduje, abychom se konkrétněji zabývali dostupností rámcových programů a strukturálních fondů pro malé a střední podniky.
Domníváme se, že se jedná o problém velikosti a při chybějícím zjednodušení má ambice na podporu MSP malou šanci na úspěch.
Je důležité vytvářet otevřenější inovační kulturu, do které budou moci mít MSP snadnější přístup s lépe integrovanými prostředky a projekty.
1.13 Zkušenosti s regionální politikou inovací ukazují, že MSP mají zejména prospěch z interakce s největšími podniky.
Proto trváme na tom, aby evropská průmyslová politika uvedla jasnější odkaz na interakci mezi velkými [1] podniky a MSP.
Interakce mezi MSP a výzkumnými centry je rovněž důležitá.
1.14 Pro dokončení uveďme ještě jednu poznámku o případném integrovanějším přístupu evropské průmyslové politiky.
Je zejména důležité zamýšlet se nad integrací průmyslové politiky do politiky trvale udržitelného rozvoje a politiky sociální soudržnosti, což je pro Evropu důležitá výzva.
Komise takto bude moci přispět k tomu, abychom se v rámci rozvoje trvalé znalostní společnosti v Evropě rychleji zaměřovali na nové formy spolupráce a na sestavy výrobek-trh v oblastech, jako je zdravotnický průmysl (zdravotně-technické inovace), životní prostředí a energetika, jež nabízejí evropskému průmyslu zajímavé nové trhy.
1.15 Již jsme se zabývali trendem přeskupování a specializací hlavních ekonomických aktivit v Evropě.
Tento trend může být posílen v ostatních politických oblastech, například pokud jde o územní plánování nebo modernizaci infrastruktur.
Cílem evropské politiky by mělo být přesněji vytvářet stálé vhodné podmínky pro místa s mezinárodní (přeshraniční) výjimečností, aby se ve spojení s moderní evropskou infrastrukturou stala dostupnými.
Myšlenka předsedy Komise, pana Barrosa, vytvořit evropskou univerzitu si zasluhuje podporu.
Špičkový technologický institut v Evropské unii by umožnil zabránit všem novým odlivům mozků do ostatních částí světa.
Je nejvyšší čas, aby EU vytvořila institut schopný soupeřit např. s MIT (Massachusetts Institute of Technology) v Bostonu.
Návrhy odvětvových politik
1.16 Komise představí tyto nové iniciativy:
- fórum pro léčiva,
- přezkum strategie pro vědy o živé přírodě a biotechnologiích v polovině období,
- nové skupiny na vysoké úrovni pro chemický a obranný průmysl,
- evropský kosmický program,
- pracovní skupina pro konkurenceschopnost IKT,
- dialog o politikách v oblasti strojírenství,
- řada studií o konkurenceschopnosti, mj. pro průmysl IKT, potravinářský, módní a návrhářský průmysl.
1.17 Studie pro jednotlivá odvětví, které podporují práce Komise, dokazují, že některá evropská průmyslová odvětví jsou dost silná, aby zůstala konkurenceschopná na světové úrovni.
Pro provádění výkonů na mezinárodní úrovni je důležité, aby byl průmysl schopný reagovat na požadavky týkající se znalostí a inovací spojených s novými výrobky a s výrobním procesem.
1.18 Je důležité, aby EU a její členské státy i nadále silně podporovaly tento proces změn a reforem.
Jsme toho názoru, že stávající rámcové programy EU představují nástroj účinné podpory ve spojení s (novými) strukturálními fondy.
1.19 V odvětvích, jako jsou mechanické technologie a systémy, jsou koncentrace a masy klíčovými prvky v rámci definování evropských strategických plánů.
V této souvislosti mají strategické systémy ENIAC a Artemis zásadní význam pro investice na evropské a národní úrovni v této oblasti.
1.20 Třebaže musí být konkurenční postavení jednotlivých odvětví neustále v centru pozornosti, je důležité říci, že budoucí prosperita Evropy bude stále více záviset na průřezových činnostech.
Tato skutečnost si zaslouží ze strany Komise zvláštní pozornost.
Průmyslová politika může přispívat k rychlejšímu rozvoji v této oblasti stimulací "meziodvětvových střetů", ke kterým dochází prostřednictvím včasného definování náhlých změn a pozoruhodných inovací na úrovni výrobku a trhu.
Tento vývoj se již začíná v některých odvětvích odrážet, zejména v zemědělsko-potravinářském a farmaceutickém odvětví (vědy o živé přírodě), v biomedikálních technologiích a také v automobilových a vysokotechnologických systémech.
1.21 V tomto ohledu čtyři hlavní kategorie definované Komisí tyto oblasti dostatečně nepokrývají.
Bylo by například potřebné zahrnout do odvětví věd o živé přírodě důležitou oblast "molekulární medicíny".
Nanotechnologie a integrované systémy by rovněž měly být jasně zmíněny.
Širší termín, např. "kreativní průmysl" by měl být použitý pro označení módního a návrhářského průmyslu, by měl zohlednit aktuální vývoj.
1.22 Zdá se tedy, že je stále důležitější podporovat souvislé klastry průmyslových činností a podněcovat vznikající průmyslové činnosti.
Komise by měla tento bod zmínit ve svém pracovním programu formálnějším a jasnějším způsobem.
1.23 Takzvaný "model klastrů", čili intenzivní a strukturální spolupráce mezi orgány, podniky a vědeckými ústavy, představuje v tomto ohledu hlavní faktor úspěchu pro všechny průkopnické regiony Evropy, např. Stockholm, Bavorsko, l'Île-de-France, Rhône-Alpes a jihovýchod Nizozemska.
Tento druh přístupu si zaslouží zvláštní podporu v rámci renovované a lépe integrované evropské průmyslové politiky.
2. Další doporučení Výboru regionů
Evropa v roce 2027 (vize budoucnosti)
2.1 Pracovní program Komise spočívá na Lisabonské strategii a göteborských cílech a v tomto ohledu představuje souvislý celek.
Jak jsme již na několika místech poznamenali, tento program obsahuje mnoho dobrých záměrů, které jsou cenné. Pouze ve výjimečných případech lze vznést námitky.
Chybí však jasná vize budoucnosti týkající se schopnosti Evropy odlišovat se od svých konkurentů ve zbývajícím světě.
2.2 VR doporučuje, aby byla vypracována povzbudivá a optimistická vize.
Kde bude Evropa v roce 2027?
Jak budou evropská průmyslová odvětví reagovat na požadavky formulované v roce 2006?
Jak povedou investice v "inteligentních regionech" k hospodářské a sociální obnově ve všech členských státech EU?
Jak v udržitelné znalostní společnosti uspějeme s přeměnou otázek spojených s energetikou, životním prostředím a zdravotnickým průmyslem v nové příležitosti a nové trhy?
Atd.
Vsadit na vyspělé regiony v Evropě a na interakci mezi regiony
2.3 Doporučuje se vsadit na nadějný rozvoj v jednotlivých regionech tím, že se propojí hospodářské koncentrace a specializace, které budou i v průběhu příštích let v Evropě důležité.
Je třeba opustit zásadu, že podpora špičkových regionů ve velkém významu přispěje k hospodářské a sociální obnově ve všech členských státech EU.
2.4 V rámci nové průmyslové politiky EU se doporučuje přijmout identifikační kritéria vyspělých konkurenceschopných regionů v Evropě a v každém členském státě, což by umožnilo směrovat fondy evropských investičních programů do těchto konkurenceschopných regionů a doplnit tak národní a regionální investice, ale také podpořit jejich fyzickou a duševní výrobu.
Tato obnovená evropská průmyslová politika, zaměřená na příznivý vývoj a nové regionální hospodářské komplexy, musí v rámci "nové solidarity" věnovat zvláštní pozornost stimulaci regionů, které se opožďují.
VR navrhuje Komisi, aby zavedla systém páky, podle něhož by byly např. příspěvky rámcových programů a strukturálních fondů EU přiděleny těmto regionům za předpokladu, že budou uzavřena meziregionální hospodářská partnerství.
Od odvětvového přístupu ke klastrům (nové oblasti)
2.5 Stimulace vyspělých evropských regionů, aby jim bylo umožněno dosáhnout mezinárodní úrovně, je a zůstává důležitým cílem evropské průmyslové politiky.
Budoucí prosperita však bude stále více záviset na průřezových činnostech.
Doporučuje se zlepšit přehlednost jednotlivých vývojů existujících ve "velkých kategoriích" pracovního programu představeného Komisí.
2.6 VR v této souvislosti doporučuje, aby se nová průmyslová politika Komise více zaměřila na strategický význam průřezového přístupu a uznala schopnost "meziodvětvových střetů".
Strukturální spolupráce mezi orgány, podniky, vědeckými ústavy, označovaná rovněž jako "trojitá vrtule" je v tomto ohledu podmínkou "sine qua non".
Tento model klastrů je jednou z navštívenek nové evropské průmyslové politiky.
2.7 Stimulace "meziodvětvových střetů" je zaměřená na inovaci a sestavy výrobky-trhy, které jsou v tomto odvětví zcela nové.
Daleko překračuje svůj vlastní rámec průmyslových odvětví, střety s ostatními sociálními a hospodářskými oblastmi zajišťují novou dynamiku.
V této souvislosti VR odkazuje na střety s oblastí umění a kultury (kreativní průmysl), na mezikulturní střety (nový duch mezikulturního podnikání) či střety s profesním vzděláváním (nové poznatky a zkušenosti).
EU může a musí hrát úlohu toho, kdo je v těchto oblastech významnou podporou.
VR žádá Komisi, aby věnovala těmto bodům v programech a nových strukturálních fondech zvláštní pozornost.
Podporovat větší integraci
2.8 Návrhy průřezových opatření představují cestu pro integrovanější přístup evropské politiky.
Doporučili jsme zaměřit se na následující body:
- energetika, životní prostředí a zdravotnický průmysl: přeměnit "sociální problematiku" v nové příležitosti na trhu v rámci udržitelné znalostní společnosti (viz odstavec 2.1),
- evropská pracovní skupina pro sociální inovaci, která by nebyla nezávislá na evropské průmyslové politice, ale spíše by tvořila její centrální prvek a která by při zaměření se na vysoce kvalifikovanou pracovní sílu rovněž dohlížela na nabízení perspektiv méně kvalifikovaným zaměstnancům na trhu práce,
- integrovaný přístup k výzkumu a inovacím: zlepšit souvislost mezi rámcovými programy a strukturálními fondy v programech a směrech a zaměřit se zejména na zdroje špičkového výzkumu,
- politika výběrových řízení: tímto bodem se Komise nezabývala, ale přesto by měla být předmětem jedné z průřezových politických iniciativ v souvislosti s podporou MSP, které mají stále více potíží, aby byly brány při vyhlášení výběrových řízení v EU v potaz,
- přispět k vytvoření míst s mezinárodní (přeshraniční) výjimečností, rovněž v rámci ostatních evropských politik.
Méně byrokracie, přístupnost pro MSP
2.9 Pracovní program Komise právem připisuje velkou hodnotu průkopnické síle malých a středních podniků.
Míra, v jaké mohou být tyto podniky dosaženy v praxi, však především závisí na zjednodušení evropských právních předpisů.
Současná konfigurace návrhů týkajících se MSP se výrazně snižuje, např. možnosti dotací do výzkumu a vývoje v MSP, což je v zjevném protikladu s posilováním konkurenčního postavení na světové úrovni.
V současnosti věnuje americký MSP sedmkrát více peněz na výzkum a vývoj než evropský MSP.
2.10 Brzy již nebude existovat žádný podnik, který bude vyhovovat všem administrativním požadavkům EU pro dotaci 15 %.
VR doporučuje, aby byla výrazně snížena byrokracie, a tím se staly rámcové programy a strukturální fondy dostupnějšími pro MSP.
Všechny návrhy Komise se v tomto ohledu těší naší plné podpoře.
V této souvislosti zapojení regionálních orgánů, jako správních orgánů nejbližších k MSP, usnadní jejich přístup k pomoci Společenství.
2.11 Zjednodušení právních předpisů a zmírnění administrativních nákladů díky evropským právním předpisům a při podrobné analýze nákladů a zisků těchto předpisů představuji nezbytnou podmínku při uskutečňování lisabonských cílů.
Hodnocení dopadu evropských právních předpisů na podniky hraje v tomto ohledu významnou úlohu.
Pro zajištění kvality tohoto hodnocení dopadu je důležité, aby bylo provedeno třetí, nezávislou stranou.
VR vyzývá Komisi, aby v co nejkratším termínu předložila své návrhy.
Nizozemský mechanismus založený na nezávislém kontrolním orgánu (Adviescollege Toetsing Administratieve Lasten, ACTAL) by mohl sloužit jako výchozí bod.
Závěr
V rámci hodnocení v polovině období, které Komise provede příště, by VR zejména ocenil reakci na návrhy a připomínky formulované v tomto stanovisku.
Dále vyzýváme Komisi, aby uvažovala o zavedení pravidelné monitorovací zprávy, na základě které bude VR moci vypracovat své připomínky.
Stanovisko Výboru regionů ke sdělení Komise Radě, Evropskému parlamentu, Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů Plnění lisabonského programu Společenství Moderní politika malých a středních podniků pro růst a zaměstnanost
(2006/C 229/08)
VÝBOR REGIONŮ
s ohledem na sdělení Komise Radě, Evropskému parlamentu, Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů na téma Plnění lisabonského programu Společenství – Moderní politika malých a středních podniků pro růst a zaměstnanost, KOM(2005) 551 v konečném znění,
s ohledem na rozhodnutí Evropské komise ze dne 15. listopadu 2005 konzultovat v této věci Výbor regionů podle čl. 265 odst. 1 Smlouvy o založení Evropského společenství,
s ohledem na rozhodnutí předsedy VR ze dne 24. ledna 2006 pověřit Komisi pro hospodářskou a sociální politiku vypracováním stanoviska k tomuto tématu,
s ohledem na své stanovisko k programu pro konkurenceschopnost a inovaci (KOM (2005) 121 v konečném znění CdR 150/2005 fin) [1],
s ohledem na své stanovisko k tématu Integrované hlavní směry pro růst a zaměstnanost 2005 – 2008 (KOM (2005) 141 v konečném znění CdR 147/2005 fin) [2],
s ohledem na své stanovisko z vlastní iniciativy k tématu Konkurenceschopnost a decentralizace (CdR 23/2005 fin) [3],
s ohledem na návrh stanoviska CdR 40/2006 rev. 2 přijatého dne 6. dubna 2006 Komisí pro hospodářskou a sociální politiku (zpravodajka: paní Constance Hanniffy, členka rady hrabství Offaly, Cathaoirleach regionálního úřadu Midland a členka Border Midland and Western Regional Assembly, IE/ELS),
přijal toto stanovisko na 65. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 14. a 15. června 2006 (jednání ze dne 15. června).
1. Připomínky Výboru regionů
Nový impuls pro politiku malých a středních podniků
1.1 vítá sdělení Komise o moderní politice malých a středních podniků pro růst a zaměstnanost jako způsobu nově stimulovat politiku malých a středních podniků, zaměřit ji na nejzákladnější složky a upravit kroky Společenství s ohledem na větší účinnost;
1.2 podporuje propagaci kompletní politiky MSP, která uznává různorodost MSP, pokud jde o velikost, strukturu vlastnictví a odvětví, poskytuje řadu na míru připravených podpor a citlivé legislativní prostředí, které splňuje rozdílné potřeby malých a středních podniků v EU;
1.3 bere na vědomí zmínku o úloze místních a regionálních orgánů pro komunikaci, ale domnívá se, že mohla být jednoznačnější s ohledem na velmi důležitou roli, kterou místní a regionální orgány hrají při podpoře MSP, při poskytování prostředí umožňujícího jejich rozvoj a převod, a jako velcí odběratelé zboží a služeb poskytovaných malými a středními podniky;
1.4 uznává, že hlavní pravomoc pro zajištění, že politika MSP je skutečně účinná, mají především členské státy, a vyzývá je, aby zajistily, že jejich národní programy reforem ukáží konkrétní opatření na podporu vzniku a rozvoje MSP;
1.5 upozorňuje na analýzu příprav národních programů reforem (NPR), kterou provedl Výbor, a zejména nedostatek konzultací s místními a regionálními orgány, a v této souvislosti vítá podporu pro další práci na NPR, kterou v březnu 2006 vyjádřila Evropská rada;
1.6 domnívá se, že provádění programu všemi zainteresovanými stranami a závazek s ním spojený jsou samozřejmě nezbytné pro úspěšnou politiku MSP, a je názoru, že Komise měla v tomto ohledu ve sdělení stanovit nějaké konkrétní cíle a termíny, aby se tak napomohlo posouzení výsledků;
1.7 konstatuje, že rakouské předsednictví určilo MSP jako prioritní záležitost, a vítá rozhodnutí Evropské rady z března 2006 zahrnout "využití potenciálu podnikatelů, zejména malých a středních podniků" jako jednu z konkrétních oblastí pro prioritní činnost.
Výbor dále trvá na tom, aby Evropská rada v budoucnosti rozsáhle a otevřeně zhodnotila provádění národních programů reforem, zejména pak jasně zhodnotila poskytnutí výhod malým a středním podnikům prostřednictvím těchto programů;
1.8 podporuje poskytnutí odpovídajícího rozpočtu programu pro konkurenceschopnost a inovace, jelikož půjde o velmi důležitý nástroj politiky malých a středních podniků Společenství;
Podpora podnikání a dovedností
1.9 domnívá se, že by mělo být podporováno jakékoli podnikání; vítá, že sdělení připouští, že potřeby podnikatelek, mladých lidí, menšin, migrantů a podnikatelů pokročilejšího věku nejsou dostatečně uspokojeny; upozorňuje, že uvedené skupiny nelze považovat za samostatný subjekt a zdůrazňuje, že každá jednotlivá skupina vyžaduje svá vlastní opatření – potřeby mohou být různé v různých zemích a dokonce i v rámci skupin; je rovněž názoru, že přednesené návrhy jsou omezeny na podporu vytváření vazeb (networkingu) a že jsou nutné konkrétnější návrhy, mají-li být zvýšeny podnikatelské úrovně v těchto různorodých cílových skupinách, což předložil Evropský pakt pro rovnost žen a mužů, který byl přijatý Evropskou radou ve dnech 23. a 24. března 2006, a rozšiřuje se i na jiné skupiny;
1.10 zdůrazňuje hodnotu místních a regionálních iniciativ při podpoře podnikatelského myšlení a propagaci a poskytování vzdělávání přátelského k podnikatelům na všech úrovních školního systému, ale domnívá se, že mnoho iniciativ vzdělávání a odborné přípravy nedostatečně reaguje ani nejsou dostatečně pružné, aby vyhověly potřebám MSP;
1.11 vítá zavedení soutěže "European Enterprise Awards" (ceny pro evropské podniky) jako způsobu, jak podpořit podnikání tím, že představí osvědčené postupy na regionální a místní úrovni a povzbudí potenciální podnikatele;
1.12 poukazuje na požadavek pozitivnějšího postoje ke spočítanému a dobře upevněnému podnikatelskému riziku a k toleranci neúspěchu podnikání nejen společností obecně, ale především bankovního a veřejného sektoru, a žádá členské státy, aby zajistily vytvoření podnikatelsky příznivější kultury v EU, a lépe zhodnotily jakoukoli předchozí podnikatelskou zkušenost, se kterou může podnikatel přijít;
Zlepšování přístupu malých a středních podniků na trhy
1.13 vítá navržený přezkum evropských informačních center (EIC) Komisí, protože se domnívá, že jejich výkony jsou proměnlivé v různých členských státech, spolu s jejich schopností poskytovat malým a středním podnikům komplexní podporu a rady týkající se internacionalizace; taktéž zdůrazňuje, že by bylo vhodné vymezit úlohy a působnost organizací, které jsou součástí této sítě, a vytvořit mechanismy pro koordinaci s dalšími subjekty, jako například Europe Direct, aby se tak zamezilo překrývání při poskytování informačních a poradních služeb a podpořilo se efektivní využívání zdrojů;
1.14 přivítal by posílení zvláštních programů, které by usnadnily přístup MSP k informačním technologiím (IKT), jež by MSP umožnily být na trhu konkurenceschopné;
1.15 zaznamenává návrh Komise, pokud jde o zlepšení přístupu k trhům veřejných zakázek pro MSP;
1.16 domnívá se, že úsilí zaměřené na normalizaci by nemělo zavádět žádnou další administrativu, která by měla negativní dopad na MSP;
Snižování byrokracie
1.17 vítá závazky Komise zjednodušit pravidla a nařízení, aby se tak usnadnil přístup MSP k programům Společenství, ale přivítal by větší jednoznačnost v tom, jak toho bude dosaženo a jaké mohou být důsledky pro organizace, které rozdělují fondy Společenství;
1.18 podporuje závazek na přezkoumání připravovaných právních předpisů a vyzývá Komisi, aby spolupracovala se skupinami zastupujícími MSP, aby se zajistilo, že nové právní předpisy nebudou zpomalovat růstový a inovační potenciál MSP;
1.19 zaznamenává důležitou roli udělenou zmocněnci pro MSP při zajišťování, že politika EU je pro MSP příznivá, ale vyslovuje obavy, aby byly poskytnuty dostatečné prostředky, a, což je důležitější, odpovídající postavení a politický vliv zmocněnci, čímž bude zajištěno dosažení cílů jeho úřadu;
1.20 vítá navržené začlenění zásady "mysli nejdříve v malém" do všech politik EU a přivítal by, kdyby byla MSP věnována zvýšená pozornost v postupu posouzení dopadu pro návrhy Společenství;
1.21 podpořil by také další iniciativy, jak rozvíjet politiku MSP souvisleji a předvídatelněji, aby MSP mohly počítat s důsledky a být lépe připraveny;
1.22 zaznamenává úspěch modelu "jednoho správního místa" (one-stop shop), který se ukázal jako velmi účinný při podpoře a povzbuzení růstu MSP v několika regionech celé EU, uznává jejich potenciál jako informačních míst pro poskytování informací o veřejných zakázkách a při snaze vysvětlit proces udělování veřejně prospěšných smluv požaduje obecně větší důraz na tento přístup, který by mohl mít podobu pořádání konferencí a seminářů o osvědčených postupech, jež by umožnily sdílet nejosvědčenější regionální iniciativy v této oblasti;
Zlepšování růstového potenciálu malých a středních podniků
1.23 vítá závazek zvýšit účast MSP na programech a iniciativách EU, ale domnívá se, že bude nezbytné pečlivě kontrolovat konkrétní programové závazky, aby se zajistilo, že jsou skutečně plněny;
1.24 přivítal by jednoznačnější zprávu o úloze a stupni pomoci strukturálních fondů EU malým a středním podnikům a příspěvek ostatních nástrojů Společenství a rád by viděl soudržnější přístup k plnění těchto programů podporujících MSP;
1.25 uznává význam připojení MSP k výzkumným a technologickým iniciativám a obtíže, se kterými se MSP setkávají při přístupu k výzkumu, inovacím a duševnímu vlastnictví a jejich využití, ale požaduje, aby byl přijat rozdílný přístup k menším a netechnologickým MSP v souvislosti s podporou úspěšného přizpůsobení nových myšlenek;
1.26 podporuje iniciativy spolupráce mezi místními a regionálními orgány, podniky a jejich sdruženími, akademiemi, univerzitami a výzkumnými středisky jako nástrojů územní průmyslové politiky, které jsou schopné vytvořit podpůrné sítě MSP vhodné pro překonání překážek větší hospodářské soutěže, lepší odbornou přípravu a využití inovací;
1.27 podporuje navrhovanou reformu pravidel pro státní podporu, aby se přijala část rizik malých a středních podniků, zjednodušily postupy a přijal pružnější přístup k udělování podpory malým a středním podnikům;
1.28 oceňuje roli, kterou může hrát sedmý rámcový program pro výzkum a vývoj při podpoře výzkumných činností MSP, ale žádá o větší důraz na inovace, rozvoj a přesun technologií u menších MSP vzhledem k tomu, že většina MSP má omezené výzkumné kapacity;
1.29 doporučuje posílit programy na podporu sdružování MSP a ta opatření, která usnadňují vytváření sítí MSP.
Přesněji to znamená, že pro řešení potíží s přístupem k financování ze zdrojů, jež leží mimo MSP, se považuje za velmi účelné podpora sítím "business angels";
Posilování dialogu a konzultací se zúčastněnými stranami malých a středních podniků
1.30 uznává potřebu zohlednit zájmy MSP v počáteční fázi návrhu právního předpisu EU a v procesu normalizace, ale žádá o jednoznačnější mechanismy a opatření, jejichž prostřednictvím mohou být zvýšeny konzultace se zúčastněnými stranami MSP;
1.31 oceňuje vytvoření "panelů MSP" jakožto mechanismů pro rychlou konzultaci návrhů Komise a pro rozvoj komunikace mezi MSP a evropskými institucemi, ale má několik otázek, pokud jde o reprezentativnost těchto panelů;
1.32 zdůrazňuje význam konzultací s regionálními a místními zájmy a žádá, aby bylo více objasněno, jak chce Komise tyto konzultace provést a podpoří-li decentralizovanější přístup k pomoci malým a středním podnikům;
1.33 podtrhuje jedinečné postavení, které mají místní a regionální orgány jako klíčové úřady zajišťující provádění, ale také jako partneři pro komunikaci se skupinami zúčastněných stran a podporu podnikání;
2. Doporučení Výboru regionů
2.1 naléhá na členské státy, aby konzultovaly místní a regionální orgány ohledně národních programů reforem a dohlédly na to, že tyto programy poskytnou konkrétní opatření na podporu vzniku a rozvoje MSP, a žádá, aby bylo provedeno jasné a jednoznačné posouzení výhod pro MSP, které vyplývají z provádění národních programů reforem členskými státy;
2.2 navrhuje, aby byly v rámci prováděné analýzy k Lisabonské strategii a k národním programům reforem (NPR) zjištěny současné zkušenosti z regionálních a místních politik, jež by napomohly podpoře rozvoje MSP, se zvláštním zřetelem na průmyslové klastry a sítě malých podniků, a to za účelem vypracování příručky osvědčených metod;
2.3 žádá Evropskou komisi, aby jednoznačněji uznala roli, kterou mohou hrát místní a regionální orgány při podpoře MSP, při zajištění příznivého prostředí pro jejich rozvoj a jejich trvalosti prostřednictvím převodu a prostřednictvím veřejných zakázek jako velcí odběratelé zboží a služeb poskytovaných malými a středními podniky, a v této souvislosti žádá o účinnější konzultace s regionálními a místními institucemi o iniciativách politiky MSP;
2.4 doporučuje, aby byly stanoveny konkrétní cíle a termíny pro provedení nových opatření, které jsou obsaženy ve sdělení, aby bylo možné přispět k hodnocení provádění, podporovat šíření osvědčených postupů a zajistit závazek plnění programu;
2.5 doporučuje, aby se projevilo větší uznání různorodosti MSP a žádá o více na míru připravených podpor, včetně poskytování pružné odborné přípravy a vzdělávání a citlivých právních předpisů, aby se vyhovělo těmto rozdílným potřebám, a žádá, aby byl v programech Společenství přijat rozdílnější přístup k mikropodnikům, menším a netechnologickým MSP v souvislosti s podporou úspěšného použití nových myšlenek;
Podpora podnikání a dovedností
2.6 žádá Evropskou komisi a členské státy, aby pracovaly s místními a regionálními orgány, které vyvinuly a uplatňují inovativní opatření na podporu podnikatelského potenciálu podnikatelek, mladých lidí, menšin, migrantů a podnikatelů pokročilejšího věku, aby se v této souvislosti inspiroval budoucí rozvoj politiky Společenství, a doporučuje, aby se zvážilo vyhrazení konkrétních opatření a částek pro tyto skupiny;
Zlepšování přístupu malých a středních podniků na trhy
2.7 doporučuje, aby se přezkum evropských informačních center (EIC) navrhovaný Evropskou komisí zabýval tím, zda je finanční zajištění EIC přiměřené a zda jsou schopny poskytovat komplexní podporu a rady malým a středním podnikům ohledně internacionalizace ve svých spádových oblastech;
2.8 požaduje, aby místní a regionální orgány věnovaly větší pozornost tomu, jak mohou lépe pomoci MSP ve svých oblastech, a zajistily jim přístup k příležitostem na trhu, zejména při poskytování zboží a služeb prostřednictvím veřejných zakázek;
Snižování byrokracie
2.9 žádá o větší úsilí při snižování dopadu nařízení na MSP v EU a při zajištění toho, že při úsilí o normalizaci nebude zaváděna žádná další administrativa, která by měla negativní dopad na MSP, a nabádá ke spolupráci se skupinami zastupujícími MSP, aby se zajistilo, že nové předpisy nebudou zpomalovat růstový a inovační potenciál MSP;
2.10 doporučuje, aby zmocněnci pro MSP byly poskytnuty dostatečné prostředky, postavení a politický vliv, aby byly splněny cíle úřadu a očekávání MSP;
2.11 požaduje lepší koordinaci politik a programů podpory MSP prostřednictvím dalšího rozvoje modelu "jednoho správního místa" (one-stop shop), jako jsou portály elektronické správy a jedno správní místo pro veřejné zakázky;
2.12 žádá Evropskou komisi a členské státy, aby zvážily iniciativy, jak rozvíjet politiku MSP souvisleji a předvídatelněji, jakou je například návrh na určení dvou pevných dat za rok, kdy by všechna nová nařízení nabyla účinnosti, aby MSP mohly počítat s důsledky a být lépe připraveny.
Stanovisko Výboru regionů ze dne ke 3. balíčku pro námořní bezpečnost
(2006/C 229/06)
VÝBOR REGIONŮ
s ohledem na dopis Evropské komise ze dne 25. listopadu 2005, ve kterém žádá o stanovisko VR ke 3. balíčku pro námořní bezpečnost;
s ohledem na sdělení Komise ke třetímu balíčku legislativních opatření pro námořní bezpečnost a sedmi přiloženým směrnicím KOM(2005) 586 v konečném znění, KOM(2005) 587 v konečném znění, KOM(2005) 588 v konečném znění, KOM(2005) 589 v konečném znění, KOM(2005) 590 v konečném znění, KOM(2005) 592 v konečném znění, KOM(2005) 593 v konečném znění;
s ohledem na rozhodnutí svého předsednictva ze dne 12. dubna 2005 pověřit Komisi pro politiku teritoriální soudržnosti vypracováním stanoviska k tomuto tématu;
s ohledem na návrh usnesení Evropského parlamentu o zlepšení námořní bezpečnosti v odpověď na havárii tankeru Prestige (2003/2066(INI)) a s ohledem na práci výboru MARE (usnesení MARE);
s ohledem na stanovisko Svazu provozovatelů námořních plavidel Evropského společenství (ECSA, European Community Shipowners' Associations) jménem svazů evropských provozovatelů námořních plavidel a jejich členů z června 2004, stanoviska Evropské organizace mořských přístavů (ESPO, European Seaports Organisation) jménem evropských mořských přístavů ze dne 10. června 2004 a 10. března 2005 a také stanoviska asociace INTERTANKO jménem svých členů z ledna 2006;
s ohledem na práci Souhrnné operace k námořní bezpečnosti (Maritime Safety Umbrella Operation, MUSO) jak byla předložena na semináři na téma "Refuge Area Best Practice: Identification, Planning and Stakeholder Involvement" (Osvědčené postupy v souvislosti s útočišti – určení, plánování a zapojení zainteresovaných stran) ve dnech 23. a 24. února 2006 a doporučení, které vzešlo z tohoto setkání, k rozvoji "Casualty Management Framework through IMO" (Rámec zvládání nehod prostřednictvím Mezinárodní námořní organizace (IMO)), které by mělo být zahrnuto do této směrnice;
s ohledem na mezinárodní námořní úmluvy IMO, včetně všech přidružených usnesení a změn a usnesení a změn provedených současným shromážděním;
s ohledem na svůj návrh stanoviska (CdR 43/2006 rev.2) přijatý dne 5. dubna 2006 Komisí pro politiku teritoriální soudržnosti (zpravodajka: radní Flo Clucas (UK/ALDE) (členka Rady města Liverpool));
Vzhledem k tomu, že:
1) stále existují lodě nesplňující normy a že je nezbytné učinit další kroky v boji se státy vlajky, klasifikačními společnostmi, vlastníky plavidel, správci lodí, nájemci, provozovateli terminálů a veliteli lodí, kteří provádějí svoji činnost neodpovědným způsobem s cílem zvýšit obchodní zisk a bez ohledu na mezinárodní pravidla a bezpečné postupy;
2) námořní nehody a mimořádné události, které měly za následek ztráty na životech a znečištění oceánů, regionálních a místních pobřežních a mořských oblastí, způsobily značné ekonomické ztráty, vážné poškození životního prostředí a značné znepokojení veřejnosti;
3) pulsující a konkurenceschopný systém evropské námořní dopravy je důležitý pro regiony a města, zejména jsou-li zapojeny do námořního průmyslu, vývozu a hospodářských vazeb;
4) je nezbytné zajistit koordinaci s námořní strategií EU, požadovat vzájemnou součinnost a možnost nabídnout regionálním a místním orgánům realistická řešení;
5) zásady subsidiarity a proporcionality jsou u opatření EU v oblasti dopravy obzvláště významná, neboť kompetence v zákonodárství a provádění jsou často rozděleny mezi EU, členské státy a regiony;
6) nový rámec legislativních návrhů musí:
- být slučitelný s platnými národními normami přijatými IMO,
- brát ohled na aktuální světový vývoj;
přijal toto stanovisko na 65. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 14. – 15. června 2006 (jednání ze dne 15. června).
Výbor regionů
se domnívá, že 3. balíček pro námořní bezpečnost "Erika III" může značně zlepšit bezpečnost námořní dopravy:
1. Návrh směrnice o zodpovědnosti států vlajky
1.1 je názoru, že zvýšení odpovědnosti států vlajky a harmonizace výkladu úmluv IMO, včetně všech jejich aktuálních shromážděním přijatých usnesení a změn, bude mít pro evropské loďstvo podstatné výhody;
1.2 je názoru, že konkrétní návrhy předložené s cílem zvýšit tlak na lodě nesplňující normy, odměňující dobře provozovaná plavidla a zvyšující tlak na státy vlajky, aby dodržovaly své povinnosti podle úmluv IMO, jsou správnou cestou vpřed;
1.3 souhlasí se zrušením usnesení IMO A.847(20) a jeho nahrazením usnesením IMO A.(...)(23), a proto členské státy musí plnit efektivně a důsledně své povinnosti jako státy vlajky v souladu s úmluvami IMO a s ohledem na usnesení IMO A.(...)(23);
1.4 domnívá se, že ekonomické a sociální deformace i využívání nedostatečně kvalifikovaných posádek způsobené rozdílnými výklady úmluv IMO státy vlajky je nutné napravit;
1.5 je názoru, že nejlepším způsobem, jak harmonizovat výklad úmluv IMO, včetně všech jejich aktuálních shromážděním přijatých usnesení a změn, je jednotně uplatňovat výklad těchto úmluv provedený IMO, a to v celé EU;
1.6 tvrdí, že studijní programy a požadavky na odbornou přípravu, které vedou k odborným námořním kvalifikacím, by měly být v celé EU harmonizovány a že by se to mělo stát nedílnou součástí vzájemného uznávání osvědčení způsobilosti;
1.7 je znepokojen možností a praxí změnit klasifikační společnost anebo stát vlajky v případě neshody mezi vlastníkem lodi či správcem lodi a klasifikační společností anebo státem vlajky ve věcech týkajících se bezpečnosti, obsazení posádkou, údržby, vybavení a provozu plavidla;
1.8 navrhuje, aby klasifikační společnosti a státy vlajky trvaly na tom, aby plavidlo bylo v plném souladu s úmluvami IMO, než dojde ke změně klasifikační společnost anebo státu registrace plavidla.
Dále, úplný soulad s usneseními IMO by měl být nezbytným předpokladem pro přijetí plavidla klasifikační společností anebo státem vlajky a pro to, aby plavidlo bylo i nadále klasifikováno a vedeno v rejstříku;
1.9 vyjadřuje souhlas s tím, že stávající soubor námořních pracovně-právních nástrojů bude zahrnut do této směrnice;
1.10 zdůrazňuje své znepokojení nad pracovní dobou námořníků, únavou plynoucí z neustálého přepracování a nebezpečím chyb, nehod, škod a možného znečištění, které mohou být způsobeny přepracováním a nedostatečnou dobou odpočinku;
1.11 je názoru, že ponechání práva vyjmout lodě z uplatňování základních pravidel pro státy vlajky na jediném a konečném uvážení jednotlivých správ může vést a také vede k dosažení různých úrovní bezpečnosti v různých členských státech a narušuje soutěž mezi státy vlajky.
Z tohoto důvodu by právo vyjmutí mělo být omezeno například výhradně na plavidla námořních sil;
1.12 doporučuje, aby harmonizovaný výklad technických bezpečnostních norem, v současnosti uplatňovaný na osobní plavidla … podle článku 12 směrnice Rady 98/18/ES ze dne 17. března 1998, by měl být uplatněn na všechny obchodní lodě a rybářská plavidla;
1.13 doufá v maximální spolupráci mezi námořními orgány a orgány místní samosprávy, aby se problematika spojená s lodní dopravou a s dopadem na hospodářský a sociální územní rozvoj řešila integrovaným přístupem;
1.14 souhlasí, že námořní správy členských států by měly být schopny spolehnout se na odpovídající zdroje za účelem provádění svých závazků jako státu vlajky;
1.15 souhlasí s ustanovením směrnice, které se týká vytvoření databáze poskytující základní informace o lodích plujících pod vlajkou členského státu, jakož i o lodích, které se již nenacházejí v rejstříku členského státu;
1.16 souhlasí s auditorským režimem členského státu navrženým IMO, požaduje však, aby se tento audit stal povinným a byl součástí režimu osvědčení kvality v souladu s ISO nebo odpovídajícími normami, jak je stanovuje Evropská komise;
1.17 vyjadřuje znepokojení nad kriminalizací a pomlouváním velitelů lodí.
Ačkoli v některých případech může být trestní zavinění zjevné, obecně to je nesprávné, nevhodné a velmi to poškozuje povolání, které velmi úspěšně vykonává poměrně obtížnou, stresující a občas nebezpečnou práci;
1.18 zjišťuje znepokojení nad možným omezením "práva pokojného průjezdu" a "svobody plavby" lodí proplouvajících vodami evropských států bez toho, že by směřovaly do jednoho z jejich přístavů.
Tato práva by měla být v zájmu bezpečnosti respektována co možná nejvíce.
Námořnímu průmyslu by se mělo vysvětlit, že proplouvající plavidla mají povinnost správně plout v rámci programů VTS (Vessel traffic services – služby pro provoz plavidel) a řídit se postupy podávání zpráv;
1.19 je znepokojen možným dodatečným administrativním zatížením vyšších důstojníků, pokud bude muset loď hlásit, že má projít inspekcí, a také se prokazovat potvrzením o pojištění.
Návrh IMO na snížení certifikačních inspekcí prostřednictvím úpravy a zjednodušení tohoto procesu zavedením elektronických postupů certifikace online by měl být rozšířen, aby zahrnul pojištění, a měl by se stát povinným.
Poznámka 1.18 se vztahuje také na navrhovanou směrnici o státní přístavní inspekci.
DOPORUČENÍ
Doporučení 1.1
Článek 1
Text navržený Komisí _BAR_ Pozměňovací návrh VR _BAR_
c)poskytnout mechanismus pro harmonizovaný výklad opatření stanovených v úmluvách IMO a ponechaných na uvážení smluvních stran těchto úmluv. _BAR_ c)poskytnout mechanismus pro zajistit harmonizovaný výklad opatření stanovených v úmluvách IMO a ponechaných na uvážení smluvních stran těchto úmluv uplatněním výkladu těchto úmluv, který provede IMO. _BAR_
Odůvodnění
Výklad úmluv IMO byl zatím ponechán na správách států vlajky nebo soudů, které jednaly jejich jménem, což vede k různým výkladům a odlišným standardům.
Má-li dojít k harmonizaci výkladu úmluv IMO, měl by výklad IMO týkající se jejích úmluv být závazným.
Doporučení 1.2
Článek 2
Text navržený Komisí _BAR_ Pozměňovací návrh VR _BAR_
a)"Úmluvami IMO" se rozumí následující úmluvy spolu s jejich protokoly a změnami, jakož i příslušné předpisy povinného statusu schválené v rámci Mezinárodní námořní organizace (IMO) v jejich aktuálním znění:i)Mezinárodní úmluva o bezpečnosti života na moři z roku 1974 (SOLAS 74);ii)Mezinárodní úmluva o nákladové značce z roku 1966 (LL 66);iii)Mezinárodní úmluva o vyměřování lodí z roku 1969 (Tonnage 69);iv)Mezinárodní úmluva o zabránění znečišťování z lodí;v)Mezinárodní úmluva o normách výcviku, kvalifikace a strážní služby námořníků (STCW 1978);vi)Úmluva o mezinárodních nařízeních pro zabránění srážek na moři z roku 1972 (COLREG 72) v platném znění; _BAR_ a)"Úmluvami IMO" se rozumí následující úmluvy spolu s jejich protokoly a změnami, jakož i příslušné předpisy povinného statusu schválené v rámci Mezinárodní námořní organizace (IMO) v jejich aktuálním znění:i)Mezinárodní úmluva o bezpečnosti života na moři z roku 1974 (SOLAS 74);ii)Mezinárodní úmluva o nákladové značce z roku 1966 (LL 66);iii)Mezinárodní úmluva o vyměřování lodí z roku 1969 (Tonnage 69);iv)Mezinárodní úmluva o zabránění znečišťování z lodí;v)Mezinárodní úmluva o normách výcviku, kvalifikace a strážní služby námořníků (STCW 1978);vi)Úmluva o mezinárodních nařízeních pro zabránění srážek na moři z roku 1972 (COLREG 72) v platném znění;vii)Kodex pro bezpečné zacházení pro lodě vezoucí náklad dřeva na palubě aviii)Kodex pro bezpečné zacházení s hromadnými, volně loženými náklady _BAR_
Odůvodnění
Kodex pro bezpečné zacházení pro lodě vezoucí náklad dřeva na palubě by měl být zahrnut do všech směrnic 3. balíčku pro námořní bezpečnost z následujících důvodů:
- náklad dřeva se za špatného počasí na palubě snadno pohybuje,
- v zimním období v zeměpisných šířkách blízko pólů se na nákladu dřeva na palubě snadno tvoří námraza.
Kodex pro bezpečné zacházení s hromadnými, volně loženými náklady by měl být zahrnut do všech směrnic 3. balíčku pro námořní bezpečnost, protože se zjistilo, že lodě přepravující volně ložený náklad patří mezi nejnebezpečnější plavidla.
Bezpečná a správná manipulace s volně loženými náklady, včetně způsobu jejich uložení na lodi a trimování, pořadí nakládky do nákladového prostoru plavidla v kombinaci s vypuštěním zátěže, aby plavidlo nebylo nadměrně namáháno, je důležitá pro bezpečnost lodě.
S výjimkou pohonných hmot, které plavidlo veze, některé suché hromadné náklady znečišťují moře.
Doporučení 1.3
Článek 5
Text navržený Komisí _BAR_ Pozměňovací návrh VR _BAR_
2.Při prvním případu registrace lodi do svých rejstříků učiní dotčený členský stát vše pro to, aby zajistil, že příslušná loď splňuje platná mezinárodní pravidla a nařízení.
V případě nutnosti se spojí s předcházejícím státem vlajky. _BAR_ 2.Při prvním případu registrace lodi do svých rejstříků učiní dotčený členský stát vše pro to, aby vyžadoval, že příslušná loď splňuje platná mezinárodní pravidla a nařízení jako podmínku registrace plavidla členským státem.
V případě nutnosti se spojí s předcházejícím státem vlajky. _BAR_
Odůvodnění
Cílem je zamezit nežádoucí praxi vytváření možnosti "lodí nesplňujících normy" jejich přeregistrováním do rejstříku s menšími požadavky a v případě neshod se státem vlajky ohledně bezpečnosti, obsazení posádkou, provozu a údržby plavidla.
2. Návrh směrnice o státní přístavní inspekci
2.1 domnívá se, že posílení a zlepšení účinnosti státní přístavní inspekce bude pro společnost přínosné;
2.2 souhlasí, že posílení inspekcí lodí bude mít přímý dopad na životní prostředí a kladné ekonomické a sociální vlivy, včetně spravedlivějších podmínek hospodářské soutěže pro námořní dopravu;
2.3 vyjadřuje znepokojení nad využitím lodivodů k posílení státní přístavní inspekce tím, že budou ohlašovat závady a doplňovat státní přístavní inspekce a inspekce státu vlajky.
Lodivodi ovládají navigaci a navádění plavidla. Nejsou školeni jako přístavní inspektoři nebo inspektoři státu vlajky;
2.4 upozorňuje na skutečnost, že stáří lodě by nemělo být jediným kritériem pro rozhodnutí o nutnosti rozšířené inspekce.
Péče o údržbu plavidla, přepravované náklady a mořské oblasti, kterými loď při své plavbě plula, ovlivňují její stav.
Poměrně nové, ale špatně postavené plavidlo, které je udržované neodpovídajícím způsobem nebo málo a je nedbale provozované kvůli nedostatečnému vedení a méně schopné, nedostatečně kvalifikované, ale levné posádce, a které je nadměrně namáhané během nakládky, likvidace odpadů a zatěžování a které je při svých plavbách zpravidla vystaveno nepříznivému počasí, bude v horším stavu a představuje výrazně větší nebezpečí nehod a znečištění než starší plavidlo, které bylo dobře postavené, dobře udržované, s dobrou posádkou a je provozované podle osvědčených postupů.
2.5 požaduje, aby inspekcím podléhalo 100 % plavidel připlouvajících do přístavů EU v kterémkoliv roce. Navrhuje však, aby každá loď prošla inspekcí zpravidla pouze jednou v daném roce, pokud okolnosti neopodstatňují častější inspekce.
Po ukončení inspekce (inspekcí) budou její (jejich) výsledky neprodleně poskytnuty přístavním státům EU a státům vlajky EU.
2.6 zcela souhlasí se záměrem zpřísnit ustanovení týkající se lidského faktoru.
DOPORUČENÍ
Doporučení 2.1
Článek 5
Text navržený Komisí _BAR_ Pozměňovací návrh VR _BAR_
3. 1Dokud nevstoupí v platnost opatření uvedená v odstavci 2, Ppříslušný orgán každého členského státu vykoná ročně celkový počet inspekcí lodí uvedených v čl. 7 odst. 2, který odpovídá nejméně 25 % průměrného ročního počtu jednotlivých lodí, které vplují do jeho přístavů _BAR_ 3. 1.Dokud nevstoupí v platnost opatření uvedená v odstavci 2, Ppříslušný orgán každého členského státu vykoná ročně celkový počet inspekcí lodí uvedených v čl. 7 odst. 2, který odpovídá nejméně 25 % 100 % průměrného ročního počtu jednotlivých lodí, které vplují do jeho přístavů _BAR_
Odůvodnění
Snaha o inspekci 25 % plavidel nezmění současnou situaci.
Doporučení 2.2
Článek 7
Text navržený Komisí _BAR_ Pozměňovací návrh VR _BAR_
2.Pokud bylo lodi povoleno opustit přístav za podmínky, že závady budou opraveny v dalším přístavu, inspekce v následujícím přístavu se omezí na ověření toho, zda jsou tyto závady opraveny. _BAR_ 2.Pokud bylo lodi povoleno opustit přístav za podmínky, že závady budou opraveny v dalším přístavu, inspekce v následujícím přístavu se omezí na ověření toho, zda jsou tyto závady opraveny Žádné lodi by nemělo být povoleno, aby odložila opravení závad, které se týkají způsobilosti k plavbě po moři a způsobilosti nákladu, a odplula do následujícího přístavu na základě příslibu, že závady tam budou opraveny. Tyto závady musí být opraveny před tím, než přístav nebo stát vlajky vydá povolení k vyplutí do následujícího přístavu. _BAR_
Odůvodnění
Každé plavidlo, které opouští přístav, musí běžně splnit podmínku způsobilosti k plavbě po moři, včetně způsobilosti nákladu.
Existující závady mohou vadit při plnění těchto povinností.
Doporučení 2.3
Článek 12
Text navržený Komisí _BAR_ Pozměňovací návrh VR _BAR_
Totožnost osoby podávající stížnost nesmí být veliteli lodě nebo majiteli dané lodě prozrazena. _BAR_ Totožnost osoby podávající stížnost nesmí být veliteli lodě, nebo majiteli nebo správci dané lodě prozrazena. _BAR_
Odůvodnění
Ne každé plavidlo je spravováno svým vlastníkem.
Některé lodě jsou ve vlastnictví bank, které se rozhodnou, že plavidlo bude jejich jménem spravováno a provozováno správcem lodě.
Doporučení 2.4
Článek 20
Text navržený Komisí _BAR_ Pozměňovací návrh VR _BAR_
Komise každoročně vypracuje a zveřejní černou listinu, v níž bude uveden výkon provozovatelů lodí a společností v souladu s postupy a kritérii stanovenými v příloze XV. _BAR_ Komise každoročně vypracuje a zveřejní černou listinu, v níž bude uveden výkon vlastníků lodí, správců lodí, provozovatelů lodí, nájemců, lodí, provozovatelů terminálů a společností v souladu s postupy a kritérii stanovenými v příloze XV. _BAR_
Odůvodnění
Tím, že budou v článku všichni vyjmenováni, se předejde nutnosti výkladu pojmu "provozovatel lodě" soudy, aby byla zahrnuta strana porušující pravidla.
Explicitní výčet snad také zajistí, že vlastníci, správci a provozovatelé lodí, nájemci, lodě a provozovatelé terminálů budou hlídat svoje výkony navzájem, protože být uveden na "šedé nebo černé listině" škodí obchodu.
Doporučení 2.5
Stanovisko Výboru regionů k návrhu rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady o Evropském roku mezikulturního dialogu (2008)
(2006/C 206/08)
VÝBOR REGIONŮ
s ohledem na návrh Komise o Evropském roku mezikulturního dialogu (2008) (KOM(2005) 467 v konečném znění);
s ohledem na rozhodnutí Evropské komise ze dne 16. listopadu 2005 konzultovat Výbor regionů v této věci podle článku 128 Smlouvy o založení Evropského společenství;
s ohledem na rozhodnutí předsednictva ze dne 12. dubna 2005 pověřit Komisi pro kulturu a vzdělávání vypracováním stanoviska k tomuto tématu;
s ohledem na článek 151 Smlouvy o ES, který stanovuje, že "Společenství ve své činnosti podle ostatních ustanovení této smlouvy přihlíží ke kulturním hlediskům, zejména s cílem uznávat a podporovat rozmanitost svých kultur";
s ohledem na článek 22 Listiny základních práv Unie, podle které "Unie respektuje kulturní, náboženskou a jazykovou rozmanitost";
s ohledem na konvenci UNESCO o ochraně kulturní rozmanitosti a uměleckého vyjadřování z 20. října 2005;
s ohledem na stanovisko Komise pro kulturu, vzdělávání a výzkum přijaté dne 1. března 2006 (CdR 44/2006 rev.1) (zpravodaj: pan András Mátis, starosta města Szirák (HU/UEN-EA));
přijal toto stanovisko na 64. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 26. a 27. dubna 2006 (jednání ze dne 27. dubna).
1. Úvod
Výbor regionů
1.1 znovu potvrzuje, že síla Evropy spočívá v její rozmanitosti a že respektování kulturní, jazykové, etnické a náboženské rozmanitosti je jednou z hlavních zásad evropského integračního procesu, jehož cílem není vyrovnávání rozdílů nebo vytváření jednotných identit, ale podpoření větší spolupráce a lepšího porozumění mezi národy Evropy;
1.2 zaznamenává význam, který má v současné době fenomén migrace v Evropské unii.
Různé veřejné správy by měly využít všech dostupných prostředků proto, aby se imigranti mohli stát zdrojem kulturní výměny a mohli se zároveň plně integrovat do evropských společností;
1.3 konstatuje, že efekt spojený s postupným rozšiřováním Evropské unie, větší mobilitou vyplývající z jednotného trhu, starými a novými migračními toky, důležitou vzájemnou výměnou s ostatním světem prostřednictvím obchodu, vzdělávání, volného času a globalizace vůbec, zvyšuje interakci mezi občany v Evropě;
1.4 vítá iniciativu Evropské komise v souvislosti s Evropským rokem mezikulturního dialogu a schvaluje jeho hlavní cíl, kterým je, aby si evropští občané a všichni, kdo v Evropské unii žijí, uvědomili společné kulturní hodnoty v Evropě a důležitost podporovat v Evropské unii aktivní evropské občanství, které je otevřené vůči světu, respektuje veškerou kulturní rozmanitost a je založeno na společných hodnotách Evropské unie.
Evropský rok věnovaný mezikulturnímu dialogu je jedinečným nástrojem, jak zapojit občany, pokud se slovem mezikulturní míní dialog, který zahrnuje všechny subjekty a složky společnosti;
1.5 vítá, že kandidátské země mají být pevně zapojeny do Evropského roku prostřednictvím dalších iniciativ na podporu mezikulturního dialogu. Mimoto doporučuje věnovat pozornost komplementárnosti Evropského roku mezikulturního dialogu a iniciativ na podporu mezikulturního dialogu, které jsou rozvíjeny se státy ESVO, se zeměmi západního Balkánu a s partnerskými zeměmi evropské politiky sousedství;
1.6 zdůrazňuje skutečnost, že místní a regionální orgány:
- mají v podporování mezikulturního dialogu a souvisejících aktivit obsáhlé pravomoci a mají velkou zodpovědnost za vytváření a podporu naší velké kulturní rozmanitosti, jako i za společenskou integraci různých skupin existujících ve společnosti,
- hrají hlavní úlohu v rozšiřování a používání osvědčených postupů a ve výměně zkušeností v této oblasti, protože především zajišťují koordinaci vícerozměrných místních a regionálních sítí v kulturní oblasti tím, že spojují všechny zainteresované subjekty.
2. Význam mezikulturního dialogu
Výbor regionů
2.1 znovu potvrzuje, že hlavní zásadou evropského integračního procesu je respektování a podporování kulturní rozmanitosti.
Kulturní rozmanitost je zdrojem bohatství, které musí být chráněno, a jedním z hlavních rysů evropské identity; z tohoto důvodu musí být hodnoty, které představuje, chráněny.
Mezikulturní dialog je v tomto ohledu základním nástrojem, který podporuje lepší chápání kulturní rozmanitosti;
2.2 zdůrazňuje, že mezikulturní dialog může přispět k lepšími pochopení zejména kulturních tradic, náboženských zvyků a historie.
Tento přístup nás může lépe ochránit před dvojím nebezpečím, před kulturní lhostejností a ponižováním na jedné straně a na druhé straně před vzestupem rasistického a xenofobního chování, které podporuje antisociální postoj.
VR znovu potvrzuje, že je nutné posílit mezikulturní spolupráci a zaručit tak, aby se kulturní rozdíly staly nástrojem posílení vztahů mezi občany v mnohojazyčné a multikulturní Evropě;
2.3 zdůrazňuje, že mezikulturní dialog pomáhá při potlačování extremistických sklonů v určitých sociálních skupinách;
2.4 zdůrazňuje, že si přeje podporovat zejména účinnější integraci přistěhovalců;
2.5 zdůrazňuje skutečnost, že mezikulturní dialog může podpořit předávání základních hodnot soukromého, sociálního a veřejného života, jako jsou solidarita, tolerance, demokracie a chápání kulturní rozmanitosti.
Mezikulturní dialog může podpořit možnost komunikace mezi různými kulturními skupinami a účast na demokratických rozhodovacích postupech.
Vzhledem k tomu, že rasismus, xenofobie a napětí se stupňuje, má tento dialog zásadní význam.
Právo na rozdílnost nesmí vést k rozdílům v oblasti práva;
2.6 poznamenává, že mezikulturní dialog může pomoci zmírnit sociální exkluzi, izolaci a marginalizaci znevýhodněných sociálních skupin, zejména přistěhovalců.
Kultura a účast na kulturních aktivitách mohou těmto skupinám nabídnout nové možnosti k posílení jejich identity a vlastní hodnoty a k dosažení nového statutu ve společnosti;
2.7 žádá, aby byl na místní úrovni zaveden stálý nástroj pro podporu mezikulturního dialogu a příslušných aktivit, aby se tak podpořily různé probíhající aktivity a posílila kulturní výměna mezi občany prostřednictvím opatření zaměřených na kulturu, sport, mládež atd.;
2.8 doporučuje, aby se ve všech politických oblastech kladl větší důraz na horizontální integraci kultury, obzvláště ve vzdělávání, v sociální politice a politice zaměstnanosti a sportu.
3. Úloha regionálních a místních orgánů při podpoře mezikulturního dialogu
Výbor regionů
3.1 vyzývá k podpoře nejméně rozšířených a regionálních jazyků v Evropě včetně jazyků některých menších členských států;
3.2 zdůrazňuje, že místní a regionální orgány jsou vzhledem ke své blízkosti občanům strategicky vhodné pro reagování na specifické potřeby a požadavky různých kulturních skupin v rámci EU a pro efektivní mobilizaci místních a regionálních komunit v podpoře lepšího mezikulturního dialogu;
3.3 vyzývá místní a regionální orgány, aby se při provádění Evropského roku mezikulturního dialogu skutečně angažovaly, především v informačních kampaních na místní a regionální úrovni.
Vzhledem k privilegovaným vztahům mezi nimi a místními komunitami a také proto, že je zastupují, jsou místní orgány ty nejpovolanější k tomu, aby zaručily, že občané a obzvláště znevýhodněné skupiny, budou mít co největší užitek z akcí a co nejlépe využijí možností, které se jim nabízí;
3.4 zdůrazňuje, že je možná ještě složitější a proto možná ještě důležitější, aby se na místní a regionální úrovni, nezávisle na tom, co bylo realizováno na úrovni mezinárodní diplomacie, vypracovaly určité předpisy a programy určené pro boj proti sociální a kulturní exkluzi;
3.5 zdůrazňuje, že je pro účinnou podporu mezikulturního dialogu nutné, aby byla zavedena na místní a regionální úrovni spolupráce sdružující příslušné místní aktéry, zejména sociální partnery, zařízení v oblasti vzdělávání a odborné přípravy, nevládní organizace, organizace mládeže a organizace sportovní a kulturní;
3.6 zdůrazňuje stoupající význam mezikulturního dialogu na mezinárodní úrovni;
3.7 zdůrazňuje v této souvislosti význam konvence UNESCO o ochraně kulturní rozmanitosti a uměleckého vyjadřování z 20. října 2005, která poprvé dosáhla konsensu o celé řadě hlavních směrů a koncepcí ke kulturní rozmanitosti, mimo jiné v souvislosti se závěry obchodní politiky a vytvořila základnu pro nový hlavní pilíř správy v oblasti kultury;
3.8 oceňuje rovněž činnost nadace Anny Lidth k euro-středomořskému dialogu mezi kulturami a doufá, že místní a regionální samosprávy budou do práce této nadace zapojeny;
3.9 zdůrazňuje význam přínosů, kterými přispívají stávající programy spolupráce nebo partnerství mezi regiony a/nebo obcemi k obohacení kulturní spolupráce mezi městy;
3.10 poukazuje na to, že místní a regionální orgány mohou přispět k podpoře mezikulturního dialogu vyvinutého ve spolupráci s dalšími politickými oblastmi, jako např. vzdělávání, odborná příprava a strategie ve prospěch podniků a zaměstnanosti;
3.11 zdůrazňuje, že kromě všech těchto opatření pro kulturní výměnu se Evropská unie zakládá na kulturních prvcích, které sdílejí všichni Evropané a které pocházejí z jejich vlastních tradic a vytvářejí celek, který by se mohl jmenovat "evropská kultura".
4. Specifické návrhy
Výbor regionů
4.1 vyzývá, aby byly akce plánované v rámci Evropského roku mezikulturního dialogu vytvořeny takovým způsobem, aby mohla být poučení z opatření a zkušeností z tohoto roku použita na rozsáhlou analýzu s cílem vyvinout pro místní a regionální orgány nástroj pro komunikaci a výměnu;
4.2 doporučuje, aby byly zintenzivněny interakce a podpořen otevřený dialog mezi všemi občany Unie v rámci Evropského roku a došlo tak ke zvýšení povědomí o evropské integraci a hodnotách, které šíří.
Zdůrazňuje také, že nestačí vyzdvihnout několik úspěšných případů a doporučuje, aby se vypracoval koncept umožňující střednědobě využít úspěšných vzorů, pokud jde o výměnu;
4.3 vyzývá Evropskou komisi, aby zohlednila zkušenosti z Evropského roku a to rovněž v rámci víceletých akčních programů, například programu Kultura 2007, jež souvisí zejména s mezikulturním dialogem;
4.4 proto žádá členské státy, aby do legislativní práce různých národních a regionálních parlamentů začlenily otázku kulturního dialogu a jeho programu, a to obzvláště pokud se týče nařízení týkajících se veřejného vzdělání, kultury a občanské iniciativy;
4.5 žádá Evropskou komisi, aby vytvořila podklad pro trvalé řízení akcí na úrovni Společenství (akce A a B) a poskytla detailní informace o použitelných nástrojích;
4.6 zdůrazňuje, že pokud se týče rozdělování prostředků, které je uvedeno v příloze předlohy návrhu, velká část rozpočtu navrženého v rámci Evropského roku je určena na uskutečnění symbolických akcí s velkým dopadem na úrovni Společenství (8 plánovaných akcí – akce B).
VR vyzývá soustředit se, obzvláště na místní a regionální úrovni, na skromnější akce s trvalým ohlasem a multiplikačním efektem v komunitách a které by mohly být významným přínosem kulturních akcí EU.
Vzhledem k nedostatečnému financování se mnoho inovativních skromnějších akcí nemůže realizovat.
Výbor regionů doporučuje, aby Evropský rok zdůraznil skromnější místní iniciativy, a žádá, aby jim byla poskytnuta náležitá podpora;
4.7 žádá, aby byly podporovány aktivity evropské migrační sítě, diskusní platforma na evropské úrovni na téma imigrace a marginalizace imigračních skupin, určená k boji proti kulturním nedorozuměním a následnému informování politických činitelů a občanů;
4.8 žádá, aby byla uznána pozitivní činnost sociálních sítí místních komunit jako velmi důležitých zprostředkovatelů, motorů a katalyzátorů dialogů mezi různými kulturami;
4.9 zdůrazňuje, že zapojení místních a regionálních orgánů do uskutečnění Evropského roku se zdá být nejúčinnějším prostředkem, aby bylo zaručeno, že tento Evropský rok bude mít vliv na evropské občany.
Pro úspěšnost Evropského roku je nutné začlenit místní a regionální rozměr;
4.10 vyzývá Evropskou komisi, aby zapojila místní a regionální orgány do uskutečnění Evropského roku mezikulturního dialogu, obzvláště v informačních kampaních na místní a regionální úrovni;
4.11 žádá, aby se programům, které se snaží o multidisciplinární přístup a spojují různé formy umění do jedné, možná na základě sjednocující myšlenky, dostalo zvláštní podpory;
4.12 vyzývá Evropskou komisi, aby navrhla krátké sdělení nebo ústřední myšlenku pro Evropský rok 2008, které by všem evropským občanům tlumočily význam sloganu "Jednota v rozmanitosti".
Žádá také, aby zvláštní podporu dostaly projekty, které se zaměřují na určování společných evropských kulturních tradic, anebo strategie zaměřené na budoucnost;
4.13 vyzývá, aby opatření pro mezikulturní integraci, která budou realizována různými institucemi Společenství v rámci roku mezikulturního dialogu, byla vyhodnocena a mohlo být ověřeno, jestli pomocí kultury pomohly při sociální integraci imigrantů a jestli se tito stali pro Evropu spíše obohacením než problémem.
5. Doporučení Výboru regionů
Doporučení 1
Článek 5
Text navrhovaný Komisí _BAR_ Pozměňovací návrh VR _BAR_
Článek 5Spolupráce členských státůKaždý členský stát určí vnitrostátní koordinační orgán nebo rovnocenný správní orgán, který bude pověřen organizací účasti daného státu na Evropském roce mezikulturního dialogu.
Každý členský stát zajistí, aby tento orgán do procesu odpovídajícím způsobem zapojil jednotlivé strany na vnitrostátní úrovni zainteresované na mezikulturním dialogu.
Tento orgán zajišťuje koordinaci činností spojených s Evropským rokem mezikulturního dialogu na vnitrostátní úrovni. _BAR_ Článek 5Spolupráce členských státůKaždý členský stát určí vnitrostátní koordinační orgán nebo rovnocenný správní orgán, který bude pověřen organizací účasti daného státu na Evropském roce mezikulturního dialogu.
Každý členský stát zajistí, aby tento orgán do procesu odpovídajícím způsobem zapojil jednotlivé strany na vnitrostátní úrovni, včetně místních a regionálních orgánů, zainteresované na mezikulturním dialogu.
Tento orgán zajišťuje koordinaci činností spojených s Evropským rokem mezikulturního dialogu na vnitrostátní úrovni. _BAR_
Stanovisko Výboru regionů ke sdělení Komise Radě a Evropskému parlamentu Tematická strategie o znečišťování ovzduší a k návrhu směrnice Evropského parlamentu a Rady o kvalitě vnějšího ovzduší a čistějším vzduchu pro Evropu
(2006/C 206/01)
VÝBOR REGIONŮ
s ohledem na návrh směrnice Evropského parlamentu a Rady o kvalitě vnějšího ovzduší a čistějším vzduchu pro Evropu (KOM(2005) 447 v konečném znění - 2005/0183 (COD)) a na sdělení Komise Radě a Evropskému parlamentu Tematická strategie o znečišťování ovzduší (KOM(2005) 446 v konečném znění),
s ohledem na rozhodnutí Evropské komise ze dne 21. září 2005 požádat Výbor v souladu s článkem 175 a čl. 265 odst. 1 Smlouvy o založení Evropského společenství o vypracování stanoviska k návrhu směrnice Evropského parlamentu a Rady o kvalitě vnějšího ovzduší a čistějším vzduchu pro Evropu,
s ohledem na rozhodnutí svého předsedy ze dne 25. července 2005 pověřit Komisi pro udržitelný rozvoj vypracováním stanoviska k tomuto tématu,
s ohledem na své stanovisko ke sdělení Komise Radě, Evropskému parlamentu, Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů k tematické strategii pro městské životní prostředí (KOM(2004) 60 v konečném znění [1]) - CdR 93/2004 fin, [2]
s ohledem na své stanovisko ke sdělení Komise Program „Čisté ovzduší pro Evropu“ (CAFE): tematická strategie o kvalitě vnějšího ovzduší (KOM(2001) 245 v konečném znění [1]) - CdR 203/2001 fin [4],
s ohledem na návrh stanoviska (CdR 45/2006 rev. 1) (zpravodaj: pan Jahn, zemský rada okresu Hohenlohe (DE/ESL)) přijatý Komisí pro udržitelný rozvoj dne 27. února 2006,
vzhledem k následujícím důvodům:
1) Ke znečišťování ovzduší dochází především v městských aglomeracích, a proto mají města velký zájem vyjádřit se k Tematické strategii o znečišťování ovzduší předložené Komisí.
2) Totéž platí pro návrh směrnice Evropského parlamentu a Rady o kvalitě vnějšího ovzduší a čistějším vzduchu pro Evropu, a to ještě více, neboť v tomto návrhu se mimo jiné navrhuje revize norem pro měření a vyhodnocování zátěže způsobené jemnými částicemi.
3) Města mohou na základě svých zkušeností z praxe podstatným způsobem přispět ke zlepšení proveditelnosti a tím i k úspěchu politiky týkající se znečišťování ovzduší.
přijal toto stanovisko na 64. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 26. a 27. dubna 2006 (jednání ze dne 26. dubna 2006).
1. Názory Výboru regionů
Výbor regionů
1.1 souhlasí s Komisí, že nehledě na dosažené pokroky, na něž se poukazuje v „tematické strategii“, je třeba pokračovat ve snižování znečištění ovzduší způsobeného plynovými nebo pevnými částicemi, které škodí lidskému zdraví i životnímu prostředí, a že tohoto cíle lze dosáhnout pouze společným úsilím všech subjektů na místní, regionální, národní a evropské úrovni, neboť politika týkající se znečišťování ovzduší má nejen místní, ale i přeshraniční rozměr; připomíná, že stavebními opatřeními ve městech (rozčlenění obytných a průmyslových zón, opatření na řízení a zklidnění dopravy, nezastavěné plochy a osázení sídlišť zelení, zohlednění mikroklimatických podmínek pro lepší provzdušnění sídlišť) sledují orgány místní samosprávy svůj prioritní cíl - zdraví občanů;
1.2 vítá dokument Komise Tematická strategie o znečišťování ovzduší, jakož i současně uveřejněný návrh směrnice, neboť umožňuje strategickou diskusi a aktualizaci cílů při zohlednění novějších poznatků výzkumu;
1.3 konstatuje, že i z pohledu měst je přizpůsobení na místní úrovni nezbytné především ve prospěch proveditelnosti opatření proti znečišťování ovzduší;
1.4 připomíná, že města musí na svém území obnovit rovnováhu mezi nejrůznějšími funkcemi a v případě potřeby z toho pro sebe rovněž vyvodit limity pro dosažení jednotlivých sektorových cílů;
1.5 naléhá proto, aby byla v evropské legislativě stanovena možnost flexibilních řešení; domnívá se, že místní a regionální úřady by měly mít možnost provádět příslušná opatření přednostně v oblastech, ve kterých je mnoho lidí vystaveno příliš vysokému znečištění ovzduší (např. obytné oblasti);
1.6 důrazně konstatuje, že i v oblasti znečišťování ovzduší je naprosto nezbytné, aby zabránění emisím bylo prioritou a aby odstraňování imisí bylo vždy pouze nouzovým řešením. Konkrétně poukazuje na to, že:
- cíle životního prostředí a stávající nástroje ke snižování emisí musí být vzájemně sladěny, aby vznikl realistický předpoklad, že lze zmíněné cíle dodržet ve většině měst,
- na evropské úrovni musí být učiněna dostatečná vedlejší opatření ke zjednodušení účinného provádění evropských směrnic,
- na evropské úrovni musí být provedeno nezbytné zlepšení technologií ke snížení emisí a zpřísnění emisních limitů pro automobily (např. Euro VI pro nákladní automobily) tak, aby mohly být ve městech dodrženy normy kvality ovzduší,
- boj proti velkoplošné zátěži částic v oblasti městských aglomerací, která významně přispívá k nedodržování mezních limitů v městských oblastech, vyžaduje opatření v celé Evropě, jako např. okamžitou revizi směrnice NEC (směrnice o nejvyšších vnitrostátních emisních limitech).
2. Doporučení Výboru regionů
Výbor regionů
2.1 S ohledem na tematickou strategii
2.1.1 si je vědom užitečnosti „tematické strategie“ jako referenčního dokumentu k utváření politiky v oblasti znečišťování ovzduší a požaduje, aby se s ohledem na uskutečnění cílů a uvedení do praxe neprovádělo pouze modelování na „základě epidemiologických výzkumných výsledků“ a „plného využití technických možností“, nýbrž i na základě hypotéz o praktické uskutečnitelnosti norem v městském prostředí;
2.1.2 požaduje tedy, aby se výzkum v rámci rámcového programu pro výzkum zabýval možnostmi a limity aktivní politiky týkající se znečišťování ovzduší v místním a územním kontextu (například vypracováním místních případových studií a studií proveditelnosti), a žádá proto Komisi, aby doplnila dokument o tento rozměr;
2.1.3 lituje, že podle jeho názoru Komise dosud do vypracování tematické strategie v dostatečném rozsahu nezapojila zástupce svazů orgánů místních a regionálních samospráv, kteří patří mezi hlavní aktéry politiky týkající se znečišťování ovzduší, a považuje za nezbytně nutné zajistit jejich účast mj. v rámci strukturovaného dialogu Komise se svazy orgánů místních a regionálních samospráv;
2.1.4 spatřuje přinejmenším nebezpečí, že argumentace „tematické strategie“ je až příliš utvářena zaměřením politiky týkající se znečišťování ovzduší na odstranění imisí, a vyzývá proto Komisi, aby „tematickou strategii“ doplnila a, místo aby se soustředila na odstranění imisí, dala přednost politice orientované na prevenci s cílem zabránit zvýšení znečištění ovzduší;
2.1.5 konstatuje, že v zásadě vítané začlenění dalších odborných politik je z části zmiňováno pouze jako ohlášení záměru, a požaduje proto další objasnění a stanovení také v této oblasti;
2.1.6 považuje z výše jmenovaných důvodů za nezbytné, aby „tematická strategie“ byla aktualizována a doplněna resp. rozšířena s cílem:
- vypracovat evropskou politiku v oblasti průmyslu, energetického hospodářství, dopravy a přepravy, která by si kladla vysoké cíle a zaměřila se na příčinu problému,
- stanovit časový harmonogram provádění této politiky,
- zapojit ostatní oblasti politiky do boje proti znečištění ovzduší,
- doplnit a rozšířit výzkum podle praktických výsledků provádění politiky.
Dále žádá, aby byla tematická strategie rozšířena o projednání finanční podpory orgánům územní samosprávy, které politiku týkající se prevence a znečišťování ovzduší určující měrou provádějí;
2.1.7 doporučuje Komisi a členským státům, aby vedly aktivnější politiku zaměřenou na podporu dálkového vytápění a kogeneraci tepla a elektřiny.
Tím by se zároveň přispělo k zamezení znečišťování ovzduší spalováním biomasy v malých spalovacích zařízeních.
V rámci úsilí vynaloženého na zlepšení kvality ovzduší na místní úrovni je nezbytné odstranit na úrovni státu překážky pro dálkové vytápění, např. takové, jež vyplývají z práva hospodářské soutěže Způsoby vytápění nových obytných a pracovních prostor by měly být stanoveny již ve fázi plánování využití pozemků.
To lze často nejlépe provést na místní úrovni.
2.2 S ohledem na návrh směrnice
2.2.1 konstatuje, že aktualizace evropské legislativy, navržená Komisí, odpovídá podmínkám a požadavkům praktické politiky týkající se znečišťování ovzduší, a žádá proto grémia na národní a evropské úrovni, která se podílejí na projednávání, aby se přiklonila k tomuto hodnocení a aby v této souvislosti akceptovala zejména ustanovení o zpružnění a tím i posílení jeho provedení;
Nezohlednění složek škodlivin a prodloužení lhůt
2.2.2 zejména vítá, že budou zavedena ustanovení umožňující zohlednit místní podmínky, a vyzývá Evropský parlament a Radu, aby i přes odmítavá stanoviska trvaly na
- návrhu vyloučit z hodnocení o kvalitě vnějšího ovzduší dopady na zátěž způsobenou jemnými částicemi, kterou způsobuje zimní posyp (čl. 13 odst.
3),
- návrhu vyloučit z hodnocení o kvalitě vnějšího ovzduší podíl znečišťujících látek pocházejících z přirozených zdrojů (podle článku 19); vyzývá Komisi, aby přijala jasné pokyny nebo hlavní směry, pokud jde o opatření pro tento typ znečištění,
- a na návrhu stanovit výjimky z ustanovení z důvodu obzvlášť nepříznivých (například topografických) podmínek (čl.
20 odst. 2),
a stanovily možnost prodloužit lhůtu v článku 20 až na 10 let, jestliže předtím bylo prokázáno, že byla učiněna veškerá přiměřená opatření ke snižování imisí;
2.2.3 mimoto pobízí k tomu, aby byla ve směrnici zakotvena právní možnost, že pokud nastanou výjimečné okolnosti (např. topografie) znemožňující dlouhodobé nebo trvalé faktické dodržování ustanovení a prokáže se, že byla učiněna veškerá přiměřená opatření ke snižování imisí, bude možné pro takováto území uzavřít zvláštní dohody ve smyslu „tripartitních ujednání“ (tj. dohody uzavřené mezi EU, příslušným členským státem a jedním či více orgány územní samosprávy za účelem provádění opatření politiky integrace s ohledem na konkrétní místní podmínky);
2.2.4 odůvodňuje tento návrh, aby na jedné straně zamezil právním nejistotám orgánů územní samosprávy a na druhé straně umožnil takové dohody v případech snížení znečisťujících látek dosažitelného za daných okolností, a v zájmu potvrzení tohoto návrhu připomíná, že část zástupců vědy a příslušných úřadů vychází z toho, že v praxi nelze dosáhnout cílových hodnot ani při vynaložení sebevětšího úsilí;
Měření a vyhodnocování jemných částic
2.2.5 konstatuje, že směrnice o jemných částicích stanovuje tři mezní hodnoty a cíl snížení.
K dosavadním normám kvality ovzduší pro jemné částice (PM10) Komise přidává další normy zaměřené na ultra jemné částice (PM2,5) a odůvodňuje to výsledky epidemiologického výzkumu (program CAFE, Světová zdravotnická organizace, zkušenosti z USA a Japonska), podle kterých jsou ultra jemné částice nebezpečnější, protože pronikají až do nejzazších míst plicních sklípků a protože relativně vysoká a trvalá expozice jemným částicím PM2,5 poškozuje zdraví více, než nahodilé špičkové zatížení;
2.2.6 konstatuje, že podle návrhu směrnice tedy k mezním hodnotám platným pro PM10 (v měřené oblasti nesmí roční průměrná hodnota překročit 40 μg/m3 a denní průměrná hodnota 50 μg/m3 po víc než 35 dní za rok) přibudou další normy opírající se o PM2,5 (dodržení ročního koncentračního stropu 25 μg/m3 a do roku 2020 nepovinný cíl snížení zátěže PM2,5 pro oblasti městských aglomerací o 20 %), a shrnuje tímto, že pro jemné částice jsou stanoveny celkem tři mezní hodnoty a jeden cíl snížení;
2.2.7 obává se, že tato koexistence ustanovení v politice týkající se znečišťování ovzduší v oblasti snižování jemných částic vyvolává příliš právních i praktických problémů, a požaduje na základě přesvědčivosti výsledků výzkumu, citovaných v „tematické strategii“, o dopadech jemných částic, aby měření a kontrola znečištění ovzduší jemnými částicemi byly zaměřeny výhradně na PM2,5, na realistickou mezní hodnotu a na cíl snižování;
2.2.8 v této souvislosti ostatně odkazuje na skutečnost, že hodnoty měření PM10 a PM2,5 (přirozeně) silně korelují (tím jedna metoda měření z větší části nahrazuje druhou), a proto je vhodné uplatňovat pouze jednu metodu měření, přičemž smysluplné by bylo upřednostnit cíle kvality ovzduší PM2,5, které jsou pro politiku týkající se znečišťování ovzduší relevantní.
Je třeba vzít v potaz revizi směrnice 2004/107/ES, aby mohly být kovy pokryté touto směrnicí měřeny za použití PM2,5;
2.2.9 odůvodňuje přechod k normám založeným na PM2,5 spolu s cílem snížení jemných částic rovněž z hlediska požadavků na hygienu ve městech a zkušeností s výstavbou měst následovně:
- snížení základní zátěže v celém městském obvodu zmenšuje rizika pro zdraví více, než odstranění špičkových hodnot na obzvlášť zatížených místech v městské oblasti, přičemž se často nejedná o obytné čtvrti;
- nynější denní mezní hodnota, která je podnětem pro přijetí opatření, zaměřuje politiku týkající se znečišťování ovzduší na odstranění imisí, zatímco zavedení emisního stropu vyžaduje prevenci emisí se zapojením všech míst a opatření;
2.2.10 v případě, že cíle kvality PM10 budou zachovány, a s odkazem na tyto aspekty požaduje vzdát se denní mezní hodnoty a stanovit takové normy, které by postavily do středu pozornosti politiky týkající se znečišťování ovzduší odstranění emisí jak místně, tak celoplošně;
Upřesnění území
2.2.11 v souladu s návrhem považuje za správné, aby členské státy provedly vymezení území podle článku 4.
Rozčlenění by nemělo být příliš detailní, spíše by mělo mít přesahující charakter; v této souvislosti požaduje, aby byla na základě prostorového rozmístění měřících stanic v souladu s jednotnými kriterii (u existujících měřících stanic případně posouzení výsledků měření v zájmu vyrovnání dopadů zvláštností podmíněných umístěním) zaručena srovnatelnost výsledků měření na území Unie.
Pro prostorové a kvantitativní rozmístění měřicích stanic je třeba použít jednotná kritéria a stanovit předpisy na národní i místní úrovni;
2.2.12 vyjadřuje v této souvislosti obavu, že opatření, která se vztahují pouze na užší oblast kolem místa provádění měření, jako je například odklonění dopravy, zvýší zátěž v jiných čtvrtích a - v nejhorším případě - snaha měst snížit omezením dopravy v obytných částech nebezpečí úrazu, obtěžování hlukem a znečištění ovzduší se doslova zmaří.
Co se týče snížení znečištění ovzduší, směrnice by se měla zaměřit v prvé řadě na snížení počtu lidí, kteří jsou znečištění vystaveni;
Solidární úprava financování
2.2.13 požaduje finanční podporu pro ty členské státy a jejich orgány územní samosprávy, které nesou hlavní břemeno znečišťování ovzduší;
Výzkumné úsilí, zapojení zástupců orgánů územních samospráv
2.2.14 s obavami konstatuje, že názory vědců na pokud možno úspěšnou a nenákladnou politiku týkající se znečišťování ovzduší si dosud odporují, a požaduje proto vynakládat další výzkumné úsilí, přičemž je bezpodmínečně třeba posílit výzkum v hodnocení účinku a dopadu s ohledem na praktické uskutečnění;
2.2.15 naléhavě požaduje, aby do vypracování politiky týkající se znečišťování ovzduší byli bezprostředně zapojeni odborníci ze svazů zastupující zájmy orgánů místní a regionální samosprávy.
Stanovisko Výboru regionů ke směrnici Evropského parlamentu a Rady, kterou se stanoví rámec pro činnost Společenství v oblasti mořské environmentální politiky (Směrnice o mořské strategii) a ke sdělení Komise Radě a Evropskému parlamentu – Tematická strategie ochrany a zachování mořského prostředí
(2006/C 206/02)
VÝBOR REGIONŮ,
s ohledem na směrnici Evropského parlamentu a Rady, kterou se stanoví rámec pro činnost Společenství v oblasti mořské environmentální politiky (Směrnice o mořské strategii) (KOM(2005) 505 v konečném znění) a sdělení Komise Radě a Evropskému parlamentu – Tematická strategie ochrany a zachování mořského prostředí (KOM(2005) 504 v konečném znění),
s ohledem na rozhodnutí Rady Evropské unie ze dne 29. listopadu 2005 konzultovat tuto problematiku s Výborem regionů, v souladu s článkem 265 odstavec 1 a článkem 175 odstavec 1 Smlouvy o založení Evropského společenství,
s ohledem na rozhodnutí předsednictva Výboru ze dne 12. dubna 2005 pověřit Komisi pro udržitelný rozvoj vypracováním stanoviska na toto téma,
s ohledem na stanovisko z vlastní iniciativy ze dne 12. října 2005 k tématu Námořní politika Evropské unie: otázka trvalého rozvoje pro místní a regionální samosprávy, (CdR 84/2005 fin),
s ohledem na své stanovisko ze dne 9. dubna 2003 ke sdělení Komise Radě a Evropskému parlamentu na téma Směrem ke strategii ochrany a zachování mořského životního prostředí (KOM(2002) 539 v konečném znění) – (CdR 24/2003 fin [1]),
s ohledem na své stanovisko ze dne 13. června 2001 ke sdělení Komise Radě, Evropskému parlamentu, Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů k šestému akčnímu programu Evropského společenství pro životní prostředí "Životní prostředí 2010: naše budoucnost, naše volba – šestý akční program pro životní prostředí" a k návrhu rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady zřizujícímu akční program Společenství pro životní prostředí na období let 2001-2010 (KOM(2001) 31 v konečném znění – 2001/0029 (COD)) – (CdR 36/2001 fin [2]),
s ohledem na svůj návrh stanoviska (CdR 46/2006 rev. 1), který Komise pro udržitelný rozvoj přijala dne 27. února 2006 (zpravodaj: pan Michael Cohen, starosta města Kalkara (MT/SES)),
přijal toto stanovisko na 64. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 26. a 27. dubna 2006 (jednání ze dne 26. dubna 2006).
1. Názory Výboru regionů
Výbor regionů
1.1 lituje, že v posledních letech probíhá výrazné zhoršování mořského prostředí a ekosystémů, které podporuje, protože lidské zásahy a nadměrné využívání zanechávají na stavu našeho mořského prostředí vážné následky;
1.2 podotýká, že Šestý akční program pro životní prostředí vyzývá Evropskou komisi, aby připravila tematickou strategii na ochranu a zachování mořského prostředí, s jasným cílem podpory a dosažení udržitelného využití a zachování mořských ekosystémů;
1.3 očekává předložení zelené knihy o rozvoji nové mořské politiky EU v prvním pololetí roku 2006, která má vzít v úvahu ekonomický, sociální a environmentální význam mořské dimenze v Evropě;
1.4 konstatuje, že zmíněná strategie je pozitivním a vítaným krokem vpřed, pokud jde o uznání významu ochrany a zachování mořského prostředí a různorodosti jeho ekosystémů;
1.5 se domnívá, že tato strategie je nezbytným environmentálním pilířem nové mořské politiky EU;
1.6 zdůrazňuje, že mořské prostředí, jeho ochrana a zachování má značný vliv na místní a regionální hospodářství a že místní a regionální orgány hrají jistou roli při uskutečňování cílů navržených ve strategii;
2. Zhoršující se stav evropského mořského prostředí
2.1 si je vědom, že mořské prostředí je podstatné pro udržitelnost života a bohaté biologické různorodosti, kterou podporuje;
2.2 si uvědomuje zhoršující se stav evropského mořského prostředí, který je způsoben zejména faktory způsobenými člověkem, mimo jiné včetně znečištění a kontaminace moří a vlivu neudržitelného obchodního rybolovu;
2.3 zdůrazňuje význam podpory udržitelného přístupu k využití dostupných mořských zdrojů v zájmu jak současné, tak příští generace;
2.4 si je vědom, že pokud nebude při nejbližší příležitosti přijato odpovídající nápravné opatření, existuje značné riziko možných nevratných změn v evropských mořských ekosystémech;
2.5 zdůrazňuje, že potřeba přijmout bezodkladná opatření je důležitá, aby se zastavil a zvrátil proces zhoršování;
2.6 podotýká, že tento přístup je nezbytný jak z hlediska čistě environmentálního, tak z hlediska ekonomického a sociálního;
3. Odpovídající institucionální rámec pro řízení moří
3.1 konstatuje, že mořské prostředí nejde dohromady s existujícími geopolitickými hranicemi;
3.2 si je vědom, že existují možné institucionální překážky zlepšování ochrany evropského mořského prostředí jak na úrovni celosvětové, EU, tak národní, a že současné mechanismy prosazování jsou často slabé a nedostatečné;
3.3 souhlasí s názorem, že má-li se stavět na pokroku, který byl učiněn prostřednictvím existujících institucí, politik a úmluv, a mají-li být učiněny kroky k zajištění dalšího pokroku, musí být vytvořena jasná komplexní vize mořského prostředí a s ním spojených politik;
3.4 zdůrazňuje, že je důležité vytvořit silnou politiku EU týkající se úpravy námořních záležitostí, jejímž cílem je také zajištění udržitelného využití dostupných mořských zdrojů, a tak zvýšit snahu o podporu ochrany moří;
4. Nedostatečná znalostní základna
4.1 konstatuje, že dobrá politika závisí na velmi kvalitních informacích,
4.2 si je vědom, že současné programy kontroly a hodnocení v evropské oblasti nejsou ani integrované, ani úplné, a že existují značné mezery v informacích o stavu evropského mořského prostředí;
4.3 vítá požadavek nového přístupu ke kontrole a hodnocení moří, jehož cílem je dosáhnout vyššího stupně harmonizace, většího rozšíření a využití údajů, jakož i výměny informací dostupných na národní úrovni, čímž se zvýší efektivita;
5. Chopit se výzvy
5.1 souhlasí, že má-li se účinně zabránit další ztrátě biologické rozmanitosti a zhoršení mořského prostředí a úspěšně obnovovat biologická rozmanitost moří, je nezbytný jednotný politický přístup k ochraně a obnově mořského prostředí;
5.2 se domnívá, že má-li být tento jednotný politický přístup úspěšný, musí vzít v úvahu všechny zájmy a stanovit jasné cíle;
6. Strategie
6.1 s potěšením konstatuje, že deklarovaným cílem strategie je ochrana a obnova evropských oceánů a moří a zajištění udržitelného provádění budoucích lidských činností;
6.2 prohlašuje, že současná a příští generace má právo na biologicky rozmanité a dynamické mořské prostředí, které je bezpečné, čisté, zdravé a plodné;
6.3 si je vědom, že jde o ambiciózní cíl, jehož nebude snadné dosáhnout v reálné době, a výsledky mohou být vytvořeny pouze dlouhodobě;
6.4 potvrzuje, že tato strategie může svých cílů dosáhnout pouze tehdy, budou-li zapojeny všechny zainteresované strany;
6.5 ačkoli konstatuje, že cíle a úkoly by měly být určeny na nadnárodní úrovni, vítá záměr, v souladu se zásadou subsidiarity, zajistit, aby skutečné plánování a provádění opatření zůstalo odpovědností mořských regionů, čímž by se zohlednily jejich individuální podmínky, problémy a potřeby;
6.6 je však znepokojen, že v určitých případech, zejména hraničí-li mořský region se značným počtem nečlenských států, skutečné provádění může být bržděno nedostatkem koordinace a závazku na straně zúčastněných stran;
7. Nový nástroj politiky
7.1 souhlasí, že musí dojít k zintenzivnění činností, má-li Evropa chránit a zachovat své mořské prostředí;
7.2 podporuje rámec pro zvýšení spolupráce vytyčený ve strategii, jehož cílem je zajistit vysokou úroveň ochrany evropského mořského prostředí prostřednictvím zlepšené znalostní základny, jednotných a vzhledem k nákladům efektivních činností a účinných systémů kontroly a hodnocení;
7.3 vítá přijetí pružného přístupu, založeného na zásadě subsidiarity, který, přestože je svým rozsahem ambiciózní, příliš nenařizuje, pokud jde o nástroje provádění, a tak bere v úvahu podmínky jednotlivých regionů;
8. Směrnice o mořské strategii
8.1 se domnívá, že vzhledem k současným důkazům rychlého zhoršování evropského mořského prostředí je nezbytné urychleně jednat, aby se zajistilo, že určený cíl dosáhnout dobrého environmentálního stavu evropského mořského prostředí bude splněn mnohem dříve než k cílovému roku 2021;
8.2 zastává názor, že s nezbytnou dobrou vůlí může být dobrého environmentálního stavu dosaženo v mnohem kratším časovém horizontu;
8.3 vítá představu založit evropské mořské regiony a subregiony, aby se zajistilo skutečné provádění opatření politiky;
8.4 se však domnívá, že Černé moře, významný mořský region ohraničený dvěma přistupujícími zeměmi (Rumunskem a Bulharskem) a Tureckem, s nímž jednání o přistoupení právě probíhají, by mělo být do strategie zahrnuto ihned;
8.5 domnívá se, že jednotlivé ostrovy a území, která jsou součástí geografického prostoru Evropské unie a jež se nacházejí mimo ustavené mořské regiony a subregiony, je třeba zahrnout do oblasti této politiky;
8.6 podotýká, že členské státy a jednotlivé regiony musí úzce spolupracovat mezi sebou a s Evropskou komisí, mají-li úspěšně dosáhnout určených cílů;
8.7 konstatuje, že v případech, kdy otázky určené členskými státy nebo regiony spadají do kompetence Společenství, by Evropská komise měla být nejen informována a konzultována, ale měla by sama být nejvýznamnějším účastníkem dění a koordinovat prosazování politických opatření;
8.8 se domnívá, že poskytnutí informací a důkazů členským státem Evropské komisi, na jejichž základě členský stát zdůvodňuje tvrzení, že jistý problém nelze vyřešit opatřeními přijatými na národní úrovni, není dostatečné;
8.9 doporučuje, aby se v takovém případě Evropská komise ujala úkolu provést nezbytné programy zhodnocení, sledování a provádění, a tak se zabývala zmíněným problémem.
Komise rovněž musí objasnit, jaké budou důsledky, jestliže členský stát nesplní cíle a požadavky, které tak nebudou uznány Komisí;
8.10 dále považuje za podstatné, aby si Evropská komise ponechala zbytkovou roli při kontrole skutečného provádění a, bude-li to nutné, svým zásahem koordinovala a usnadnila společné provádění mezi různými státy a subjekty v kterémkoliv mořském regionu;
8.11 žádá Evropskou komisi, aby zajistila, že členské státy budou při vytváření strategií brát v úvahu přítomnost jiných biologických společenstev, jako jsou řasy nebo želvy, ve svých mořských regionech;
8.12 vyzývá Evropskou komisi, aby zjistila dopad a nepředvídatelné důsledky, jež by nasazení geneticky modifikovaných mořských organismů mohlo mít na mořské prostředí;
8.13 vyzývá členské státy, aby přísně dodržovaly požadavky článku 4 směrnice při provádění posouzení, stanovení environmentálních cílů a programů sledování;
8.14 se domnívá, že také místní a regionální samosprávy jednotlivých mořských regionů by v této souvislosti měly být přímo zapojeny do sestavování těchto posouzení, cílů a programů sledování;
8.15 má pochybnosti o časových horizontech stanovených v článku 4 směrnice, zejména o těch, které se týkají programů opatření, jež mají být přijaty;
8.16 vědom si toho, že odpovídajících výsledků může být reálně dosaženo pouze dlouhodobě, podporuje myšlenku opakujícího se a přizpůsobivého procesu provádění, který bere v úvahu nové údaje shromážděné pomocí programů sledování, nové skutečnosti a dopad zavedených opatření.
Takto, bude-li potřeba, budou moci být podniknuty okamžité krátkodobé až střednědobé nápravné kroky, které se budou zabývat negativními dopady na stav mořského prostředí;
8.17 podotýká, že ačkoliv krátkodobě až střednědobě mohou být sociální a ekonomické náklady značné, očekává se, že dlouhodobé environmentální, sociální a ekonomické výhody je významně převáží;
8.18 se domnívá však, že národní a regionální úrovně vlády by za tyto krátkodobé a střednědobé náklady neměly nést zodpovědnost samy, anebo ještě hůře, že by je neměly nést samotní jednotlivci nebo obce;
9. Soulad s ostatními politikami
9.1 si je vědom rostoucí potřeby komplexního přístupu, aby bylo dosaženo odpovídající rovnováhy mezi navzájem si často konkurujícími environmentálními a ekonomickými zájmy;
9.2 si je vědom významu, který je přikládán rozvoji nové evropské námořní politiky, zejména vzhledem k ambiciózním cílům stanoveným v Lisabonské a Göteborgské strategii;
9.3 konstatuje, že otázkou celkového rámce řízení, jehož prostřednictvím lze řídit uživatele a využití oceánů a moří, se bude zabývat zelená kniha o nové evropské námořní politice.
Je důležité, aby se Komise ujistila, že se evropská námořní politika zabývá environmentálními otázkami, a dbala na to, že celkový rámec řízení týkající se uživatelů a využití oceánů a moří, je regulován dostatečným způsobem;
9.4 dále konstatuje, že strategie je navržena tak, aby podpořila existující opatření a iniciativy a stavěla na nich; přestože tyto iniciativy a opatření nejsou konkrétně navrženy k ochraně mořského prostředí, do určité míry k ní přispívají;
9.5 vítá rozvoj komplexní rámcové strategie, která by měla sloužit jako environmentální pilíř budoucí evropské námořní politiky;
9.6 podotýká, že pokud jde o ochranu mořského prostředí, tato strategie dále umožní, aby Společenství a členské státy mohly plnit své závazky a povinnosti vyplývající z různých mezinárodních smluv;
9.7 žádá Evropskou komisi, aby zajistila, že členské státy při vypracovávání strategií do svých programů opatření zahrnou aspekty týkající se řízení pobřežních oblastí, neboť většina faktorů majících dopad na mořské prostředí pochází právě z těchto oblastí.
10. Doporučení Výboru regionů
Výbor regionů
10.1 doporučuje, aby cílovým datem pro dosažení dobrého environmentálního stavu evropského mořského prostředí byl nejpozději rok 2018;
10.2 doporučuje dále, aby lhůty pro vypracování a provedení programu opatření byly 2013 a 2015;
10.3 vyzývá Evropskou komisi, aby zahrnula Černé moře jako mořský region;
10.4 očekává, že Komise definuje kritéria pro "dobrý environmentální stav", která budou ambiciózní, jasná, trvalá a srovnatelná a která budou mít v celé EU ve stejný okamžik za následek stejně vysokou úroveň "dobrého environmentálního stavu";
10.5 se domnívá, že je nezbytné, aby prováděcí opatření byla neustále sledována a získané výsledky a údaje byly pravidelně zveřejňovány;
10.6 vyzývá Evropskou komisi, aby sledovala skutečné provádění politik v různých mořských regionech a převzala roli účinného koordinátora a prostředníka, čímž by byla spojovacím článkem mezi různými subjekty v těchto regionech;
10.7 předpokládá, že Evropská komise bude pravidelně předkládat hodnotící zprávy o provádění strategie a dopadu směrnice a že bude uvádět příklady osvědčených postupů;
10.8 předpokládá, že všechny zprávy Evropské komise budou předloženy jak Výboru regionů, tak Evropskému parlamentu a Radě;
10.9 navíc předpokládá, že jakékoliv poznámky, které učiní, a odpovědi v tomto ohledu budou také zahrnuty do zpráv Evropské komise;
10.10 je přesvědčen, že při vhodném poskytnutí informací může být dosaženo aktivního zapojení a podpory veřejnosti;
10.11 si je vědom, že krátkodobé a střednědobé náklady mohou mít vliv na socio-ekonomický blahobyt obcí a jednotlivců a že by to následně mohlo ovlivnit míru zapojení a podpory veřejnosti, které jsou nezbytné, proto naléhá, aby byly na evropské úrovni vytvořeny programy podpory, navržené tak, aby pomohly přímo postiženým osobám a obcím zmírnit nepříznivé účinky;
10.12 vyzývá všechny politické subjekty, včetně členských států, Evropské komise a soukromého sektoru, aby přijaly dlouhodobý plán s cílem podpořit významné zvýšení financování výzkumu mořského prostředí, a tak zajistily, že budou stanoveny dostatečné finanční prostředky na prozkoumání mořského prostředí;
10.13 se domnívá, že místní a regionální samosprávy, protože mají nejblíže k občanům, mohou dosáhnout významných výsledků při poskytování informací a získávání podpory veřejnosti;
10.14 v tomto ohledu nabízí, že bude hrát významnou roli jako partner Evropské komise a členských států, a doporučuje vytvoření dlouhodobé informační kampaně financované EU, do níž budou zapojeny místní a regionální orgány.
Stanoviska Výboru regionů ke sdělení Komise Radě, Evropskému parlamentu, Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů Podpora trvale udržitelného využívání zdrojů: Tematická strategie pro předcházení vzniku odpadů a jejich recyklaci a k návrhu Směrnice Evropského parlamentu a Rady o odpadech
(2006/C 229/01)
Výbor regionů,
s ohledem na sdělení Komise Radě, Evropskému parlamentu, Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů – Podpora trvale udržitelného využívání zdrojů: Tematická strategie pro předcházení vzniku odpadů a jejich recyklaci (KOM(2005) 666 v konečném znění) a na návrh směrnice Evropského parlamentu a Rady o odpadech (KOM(2005) 667 v konečném znění – 2005/0281 (COD)),
s ohledem na rozhodnutí Komise ze dne 5. ledna 2006 požádat Výbor regionů, v souladu s čl. 175 a 265 odst. 1 Smlouvy o založení ES, o vypracování stanoviska k tomuto tématu,
s ohledem na rozhodnutí svého předsednictva ze dne 12. dubna 2005 pověřit Komisi pro udržitelný rozvoj vypracováním stanoviska k tomuto tématu,
s ohledem na své stanovisko ke sdělení Komise o Tematické strategii pro předcházení vzniku odpadů a jejich recyklaci (KOM(2003) 301 v konečném znění – CdR 239/2003 [1]),
s ohledem na svou výhledovou zprávu k Provádění směrnice o skládkování odpadů (1999/31/ES) na regionální a místní úrovni (CdR 254/2005),
s ohledem na návrh stanoviska (CdR 47/2006 rev. 2) přijatý dne 3. dubna 2006 Komisí pro udržitelný rozvoj (zpravodaj: pan Laust Grove Vejlstrup, člen obecní rady Sydthy Kommune (DK/ELS)),
přijal toto stanovisko na 65. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 14. a 15. června 2006 (jednání ze dne 14. června):
1. Názory Výboru regionů
Výbor regionů
Obecné poznámky
1.1 vítá tematickou strategii Komise, protože obsahuje integrovaný a holistický přístup k sektoru odpadů, který nabízí mnoho možností pro další nezbytná ekologická zlepšení v tomto sektoru;
1.2 zdůrazňuje, že odpadová politika má zásadní význam pro celkovou politiku životního prostředí, a proto by společná vylepšená opatření v politice odpadů velkou měrou prospěla životnímu prostředí;
1.3 podtrhuje, že orgány místní a regionální samosprávy jsou ve většině členských států zodpovědné za uplatňování podstatné části politiky životního prostředí EU, mezi jejíž nejdůležitější aspekty patří odpadová politika; poznamenává dále, že orgány místní a regionální samosprávy by měly hrát klíčovou úlohu v rozvoji nových přístupů a návrhů opatření v oblasti odpadů;
1.4 poukazuje na to, že je třeba značného úsilí a dialogu s místní úrovní k tomu, aby se od prostého zneškodňování odpadů přešlo k udržitelné politice, jejíž těžiště spočívá v předcházení vzniku, opětovném použití, recyklaci a využití odpadů, a že orgány místní a regionální samosprávy potřebují další lidské a finanční zdroje, aby tento úkol splnily;
1.5 zaměřuje pozornost na odpadovou hierarchii, která by měla být doplněná o metodu proporcionálního využití životního cyklu, která bere v úvahu celý životní cyklus produktů, nosným a převládajícím principem odpadové politiky, avšak poznamenává, že je tato hierarchie je otevřená novým systémům, pokud se ukáží jako účinné a uskutečnitelné;
1.6 varuje však, že při uskutečňování tematické strategie v různých oblastech, např. u otázky, odkdy odpad nelze považovat za odpad, nebo u směšování nebezpečných odpadů, jsou navrhována zbytečná a neúčelná uvolnění, která mohou mít nepříznivé dopady na životní prostředí;
1.7 poukazuje na to, že nadále existuje potřeba jasných právních předpisů, např. ve vztahu k definici recyklace a využití odpadů;
Cíl strategie
1.8 souhlasí s cílem tematické strategie a podporuje názor, že odpadová politika EU disponuje potenciálem ke snížení celkových negativních dopadů spotřeby zdrojů na životní prostředí, a že EU se má stát společností recyklace;
1.9 interpretuje popis cílů tematické strategie jako zaměření na odpadovou hierarchii;
Opatření navržená ve strategii
Uplatňování, zjednodušení a modernizace stávajících právních předpisů
1.10 považuje zaměření tematické strategie na současné problémy při uplatňování za rozumné, i přizpůsobení současné legislativy, přičemž je třeba vzít v úvahu vývoj ve vědě a technologiích;
1.11 souhlasí s hlavními body stanovenými tematickou strategií: zjednodušením a modernizací stávajících právních předpisů, pokud se tím usnadní uplatňování opatření k ochraně životního prostředí;
Nová rámcová směrnice o odpadech
Článek 1
1.12 bere s uspokojením na vědomí odkaz na odpadovou hierarchii, která je považována za důležité východisko pro opatření v sektoru odpadů k vytvoření základny pro rozumnou a úspěšnou odpadovou politiku;
1.13 lituje, že hierarchie byla na třech úrovních zploštěna.
To, že opětovné použití, recyklace a využití bylo postaveno na stejnou úroveň, odporuje duchu různých právních aktů;
1.14 klade si otázku, zda členské státy vzhledem k prostoru pro interpretaci článku provedou nezbytná opatření a použijí ty nejvhodnější nástroje tak, aby dosáhly cíle článku;
Článek 2
1.15 lituje, že byl vyškrtnut právní základ pro přijetí specifických právních předpisů pro odpady;
Článek 3
1.16 vyzdvihuje, že definice "producenta" obsahuje to, že subjekt, který zpracovává odpad, i přes případnou jím provedenou změnu v charakteru nebo složení odpadu, je vždy považován za producenta odpadu.
To je v rozporu s koncepcí o nepovažování odpadu od určitého bodu za odpad, kterou vypracovala sama Komise;
Článek 5
1.17 schvaluje upřesnění definice využití odpadu spalováním, avšak poznamenává, že definice využití jinými formami zpracování odpadu je stále nejasná;
Článek 8
1.18 lituje, že bylo vyškrtnuto upozornění na princip "znečišťovatel platí"; jenž je základem pro uplatňování odpovědnosti výrobců;
Článek 11
1.19 s politováním konstatuje, že zavedení koncepce nepovažování odpadu od určitého bodu za odpad i definice odpadu by mohly mít dalekosáhlé a nevhodné důsledky, např.
- že produkty, které vyhovují definici o nepovažování za odpad, již nelze podrobit požadavkům na zpracování odpadu,
- že produkty, které vyhovují definici o nepovažování za odpad, nelze dále sledovat,
- že odpadá přikazovací pravomoc příp. povinnost použití pro produkty, které vyhovují definici o nepovažování za odpad;
1.20 konstatuje, že koncepce nepovažování odpadu od určitého bodu za odpad se omezuje na ty odpady, u kterých je to skutečně ku prospěchu životnímu prostředí, shledává však, že omezení oblasti použití této koncepce je velmi nejasné, protože význam pojmu "skutečný prospěch pro životní prostředí" není blíže definován;
Článek 12
1.21 vítá, že směrnice o nebezpečných odpadech a rámcová směrnice budou spojeny do jedné rámcové směrnice;
Článek 16
1.22 lituje, že ustanovení uplatňovaná pro třídění nebezpečných odpadů jasně neuvádějí, že směšování nebezpečných odpadů je zakázáno pro všechny subjekty kromě zařízení, kterým k tomu bylo uděleno povolení, v souladu s článkem 19 (viz odst.
1 písm. a) a d));
Článek 21
1.23 podporuje snahu Komise stanovit minimální požadavky na povolení zpracování odpadu na úrovních, které zajistí vysoký stupeň ochrany zdraví a životního prostředí, avšak vyslovuje se proti tomu, aby Komise dostala oprávnění stanovovat tyto minimální požadavky podle nedemokratického postupu projednávání ve výborech;
Článek 25
1.24 vítá ustanovení o registraci těch subjektů, které se starají o odpad v posledních fázích;
Článek 26
1.25 zasazuje se o vyšší požadavky na plány pro nakládání s odpady, protože plány jsou považovány za užitečné flexibilní nástroje, které navíc mohou přispět k rozšíření osvědčených postupů v této oblasti;
1.26 podporuje požadavek na využití ekonomických nástrojů v odpadové politice, jako jsou poplatky z materiálů a zpracování a to i ve spojení s předcházením tvorbě odpadu, a bere na vědomí úspěch, kterého bylo dosaženo s takovými nástroji v řadě zemí; zdůrazňuje však, že současné odlišné používání ekonomických nástrojů narušuje hospodářskou soutěž, a zdůrazňuje proto potřebu zachovat hladké fungování vnitřního trhu;
Článek 30
1.27 lituje, že Komise přenechává vývoj minimálních kvalitativních a kvantitativních cílů, jakož i ukazatelů pro měření dosažených výsledků jednotlivým členským státům; proto naléhavě žádá Evropskou komisi, aby sama stanovila uvedené minimální cíle a ukazatele na úrovni Společenství;
Článek 32
1.28 vítá nová ustanovení týkající se subjektů, které sbírají nebo přepravují odpady;
Stanovisko Výboru regionů k návrhu směrnice Evropského parlamentu a Rady o podpoře čistých silničních vozidel
(2006/C 229/02)
VÝBOR REGIONŮ
s ohledem na návrh směrnice Evropského parlamentu a Rady o podpoře čistých silničních vozidel (KOM(2005) 634 v konečném znění – 2005/0283 (COD)),
s ohledem na rozhodnutí Evropské komise ze dne 21. prosince 2005 požádat Výbor v souladu s článkem 175 a čl. 265 odst. 1 Smlouvy o založení Evropského společenství o vypracování stanoviska k tomuto návrhu,
s ohledem na rozhodnutí svého předsedy ze dne 24. ledna 2006 pověřit Komisi pro udržitelný rozvoj vypracováním stanoviska k tomuto tématu,
s ohledem na své stanovisko ke sdělení Komise Radě, Evropskému parlamentu, Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů K tématické strategii pro městské životní prostředí (KOM(2004) 60 v konečném znění [1] – CdR 93/2004 fin) [2];
s ohledem na své stanovisko k bílé knize Evropská dopravní politika pro rok 2010: čas rozhodnout (KOM(2001) 370 v konečném znění* – CdR 54/2001 fin*) [3];
s ohledem na své stanovisko ke sdělení Komise Radě a Evropskému parlamentu Hodnocení strategie udržitelného rozvoje EU v roce 2005: Výchozí rekapitulace a budoucí směry vývoje (KOM(2005) 37 v konečném znění – CdR 66/2005 fin),
s ohledem na návrh stanoviska (CdR 48/2006 rev. 1) přijatý Komisí pro udržitelný rozvoj dne 3. dubna 2006 (zpravodajka: paní KARLSSON, členka městského zastupitelstva ve Vindeln (SE/ALDE)),
vzhledem k těmto důvodům:
1) Obce a regiony představují rozhodovací a prováděcí úroveň, která je občanům EU nejblíž.
Nezbytná opatření zamezující znečišťování ovzduší v Evropě musí být zvolena, zakotvena, provedena a monitorována za stálého dialogu s obecní a regionální úrovní i s občany Unie.
2) Praktické provádění navrhovaných opatření na omezení znečišťování životního prostředí způsobeného dopravou se ve 25 členských státech Unie provádí na místní a regionální úrovni.
3) Podpora využívání čistých vozidel odpovídá cíli orgánů místní a regionální samosprávy snížit spotřebu energie a tím i rozsah znečišťování ovzduší.
4) Orgány místní a regionální samosprávy by neměly nést zátěž podpory čistých vozidel samy.
Je nezbytně nutné zavést opatření pro okamžité zapojení soukromého sektoru a podniků, které budou plnit úkoly veřejného sektoru.
5) Kumulovaný efekt opatření, která musí být prováděna na místní a regionální úrovni, může zvrátit neudržitelné tendence, které lze v současnosti pozorovat.
přijal toto stanovisko na 65. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 14. a 15. června 2006 (jednání ze dne 15. června).
1. Názory Výboru regionů
Výbor regionů
Všeobecné poznámky
1.1 vítá záměr Komise přispět zadáváním veřejných zakázek zohledňujících ekologii ke zlepšení kvality ovzduší;
1.2 žádá, aby opatření k pořízení čistých silničních vozidel veřejnými subjekty, stanovená v návrhu směrnice, byla upravena jako doporučení;
1.3 pokud by však měla být schválena směrnice, podtrhuje důležitost úzké spolupráce s obcemi a regiony v Unii při vypracovávání navrhovaných opatření.
V rámci konzultací o předloženém návrhu směrnice byl vyslechnut v prvé řadě automobilový průmysl, odvětví pohonných hmot a národní úroveň členských států;
1.4 naléhá, aby byly obce a regiony zapojeny do další tvorby, provádění, monitorování a vyhodnocování opatření navrhovaných ve směrnici v případě, že by byla schválena.
Výbor ale nepovažuje za nezbytné, aby byl speciálně zřízen výbor, který by Komise měla konzultovat při další práci;
1.5 zdůrazňuje nutnost informovat občany o provedených opatřeních a pomocí praktických příkladů jim objasnit evropský legislativní proces a jeho dopad.
V tom hrají důležitou úlohu místní a regionální úrovně, což je mezi jiným zdůrazněno i v bílé knize Komise o evropské komunikační politice;
1.6 sdílí zásadní důvody a cíle návrhu směrnice.
Výbor by však rád poukázal na to, že je třeba odmítnout jednostranný závazek veřejného sektoru ohledně zákona zadávání zakázek.
Jak Evropská komise správně uvádí v návrhu směrnice, podílí se veřejný sektor na trhu pro těžká a lehká užitková vozidla pouze 6 %, u autobusů je to asi 30 %.
Výbor by proto uvítal řešení, které by silněji zapojilo soukromý sektor.
Zásadně by chtěl Výbor upozornit na význam přijetí měkkých nelegislativních opatření v oblasti zadávání zakázek šetrných k životnímu prostředí.
Především velká města dobrovolně uskutečňují vysoké cíle ochrany životního prostředí v případě, že existují příslušné rámcové podmínky;
1.7 poukazuje na to, že v případě jednostranných závazků pro veřejný sektor, by především finančně slabým samosprávám mohlo být bráněno v investicích, příp. by byly nuceny služby obecného zájmu externalizovat;
Další opatření na podporu čisté silniční dopravy
1.8 požaduje celkový přehled opatření, která by mohla být přijata v zájmu podpory čisté silniční dopravy.
Výbor má výhrady k závaznému požadavku navrhované směrnice, aby veřejné subjekty ve veřejných zakázkách dosahovaly 25 % kvóty čistých vozidel v oblasti těžkých nákladních vozidel.
Bylo by vhodnější aplikovat normy pohonných jednotek na všechna vozidla a všechny skupiny zákazníků.
K dodržení platných mezních hodnot pro znečišťování ovzduší je však třeba dalších opatření;
1.9 vítá, že se více sází na biopaliva.
Zvýšená výroba bioetanolu a bionafty v Evropě k nahrazení tradičních pohonných hmot pro vozidla (benzinu a nafty) má řadu výhod, neboť:
- snižuje množství skleníkových plynů uvolňovaných v dopravě,
- přispívá k zabezpečení zásobování energií, když je k dispozici méně ropy,
- poskytuje zemědělství a lesnímu hospodářství v EU příležitost k pěstování rostlin a dřevin pro výrobu biopaliv,
- umožňuje rozvojovým zemím vývoz biopaliv do EU a
- snižuje využívání přírodních zdrojů.
Navrhovaná opatření
1.10 odmítá vydání směrnice o podpoře čistých silničních vozidel.
Spíše by měla být přijata následující opatření:
- Komise by měla řešit problém u zdroje a stanovit časový rámec pro evropskou politiku dopravy a přepravy a pracovat na tom, aby zajistila, že:
- normy Euro-V budou od roku 2007 uplatňovány na osobní dopravu,
- normy Euro-VI budou od roku 2011 uplatňovány na osobní vozidla se vznětovým motorem a užitková vozidla,
- normy Euro-VI budou od roku 2012 uplatňovány na nákladní vozidla.
- Je třeba stanovit opatření na zajištění informovanosti a odborné přípravy, aby bylo možné podpořit a zvýšit pořizování čistých vozidel ze strany veřejného sektoru.
Příručka Komise k zadávání veřejných zakázek zohledňujících ekologii je cennou pomůckou, je však třeba dalšího úsilí.
- Za účelem stanovení standardů pro ochranu životního prostředí u veřejných zakázek musí být přijata opatření na vývoj těchto nástrojů.
- Je třeba podpořit rozvoj "zelené sítě" v oblasti veřejných zakázek.
V rámci této "zelené sítě" by bylo možné provádět srovnávací studie, vyměňovat si osvědčené postupy a definovat společné cíle.
- Prioritou pro finanční injekce musí být výzkum a vývoj v Unii zaměřený na "čistá vozidla" a související problémy.
- Je třeba se zasadit o rozvoj samostatných obnovitelných energií v souladu s podporou čistých silničních vozidel.
V tomto smyslu je třeba vytvořit mechanizmy nutné pro podporu rozvoje a pěstování lesních produktů určených na výrobu paliva z biomasy.
Provádění navrhované směrnice na místní a regionální úrovni
1.11 poukazuje na to, že podmínky pro provádění navrhované směrnice o podpoře čistých silničních vozidel by se v jednotlivých členských státech lišily.
- Ve většině členských států by se opatření stanovená v navrhované směrnici plně nebo z části hradila z národních příjmů z daní.
V několika členských státech se však tato opatření financují z obecních a regionálních daní a poplatků.
- V Evropské unii se trh s ekologickými vozidly jeví nejednotný.
Velikost "čistého" vozového parku kolísá v neposlední řadě proto, že v některých členských státech existuje dobrovolný závazek pořizovat určitý procentní podíl ekologických vozidel, což trhu s čistými silničními vozidly poskytlo důležitý impuls.
Vývoj a zavádění systému řízení z hlediska ochrany životního prostředí, systému Společenství pro řízení a audit z hlediska ochrany životního prostředí (EMAS), ve státních podnicích kromě toho přispívá ke zvyšování podílu čistých vozidel.
- Dalším aspektem, ve kterém členské státy z hlediska možnosti zavádění ekologických vozidel vykazují nejednotnost, je objem prostředků investovaných do infrastruktury.
Existence sítě čerpacích stanic pro různé pohonné látky je tak například důležitým předpokladem rozvoje trhu s ekologickými vozidly.
Z této nejednotné situace na trhu plyne, že potřeba podpory místní a regionální úrovně v celé EU by vyžadovala diferencovaný přístup.
Další postup
1.12 zdůrazňuje, že v případě schválení směrnice je třeba její provádění sledovat a vyhodnocovat za úzké spolupráce s místní a regionální úrovní.
Důležité je, aby výsledky směrnice byly zaznamenávány a vykazovány, a sice s ohledem na počet čistých silničních vozidel a jejich vliv na kvalitu ovzduší.
Tyto informace pro místní a regionální úroveň a pro občany Unie jsou předpokladem toho, aby cíl, který směrnice zamýšlela, byl splněn a nadále sledován.
Zároveň je důležitým předpokladem pro to, aby bylo možné přijmout další opatření na podporu čistých silničních vozidel.
2. Doporučení Výboru regionů
2.1 vyzývá evropské tvůrce právních předpisů, aby v rámci další činnosti na podporu čistých silničních vozidel vydávali jednotná nařízení, která se zaměřují na veřejný i soukromý sektor;
2.2 naléhá, aby byla místní a regionální úrovni poskytnuta ekonomická pomoc při veřejných zakázkách na čistá silniční vozidla;
2.3 zdůrazňuje význam opatření zajišťujících informovanost a odbornou přípravu za účelem podpory a rozvoje zadávání veřejných zakázek na čistá silniční vozidla;
2.4 považuje celkový přehled možných opatření na podporu čistých silničních vozidel za nezbytný;
2.5 navrhuje, aby byl postup pro podávání zpráv, který má být vytvořen v zájmu dalšího sledování případné směrnice o podpoře čistých silničních vozidel, zkoordinován s ostatními postupy pro podávání zpráv.
Mimo jiné by měl být sladěn se systémem podávání zpráv stanoveným ve směrnici o kvalitě ovzduší a čistějším vzduchu pro Evropu;
2.6 vyslovuje se pro to, aby byly obce a regiony v budoucnosti zapojeny do vypracovávání, provádění, vyhodnocování a monitorování opatření navrhovaných v případné směrnici.
Stanovisko Výboru regionů ke sdělení Komise Radě, Evropskému parlamentu, Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů – Dialog s občanskou společností mezi EU a kandidátskými zeměmi
(2006/C 206/05)
VÝBOR REGIONŮ,
S OHLEDEM NA sdělení Komise Radě, Evropskému parlamentu, Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů o dialogu mezi občanskými společnostmi Evropské unie a kandidátských zemí (KOM(2005) 290 v konečném znění);
S OHLEDEM NA rozhodnutí Evropské komise ze dne 29. června 2005 konzultovat toto sdělení v souladu s článkem 265 odst. 1 Smlouvy o založení Evropského společenství;
S OHLEDEM NA rozhodnutí předsedy VR ze dne 29. září 2005 pověřit Komisi pro vnější vztahy vypracováním stanoviska ke strategii Evropské komise týkající se pokroku v procesu rozšíření;
S OHLEDEM NA své stanovisko k finanční perspektivě - sdělení Komise Radě a Evropskému parlamentu s názvem „Budování naší společné budoucnosti - politické výzvy a rozpočtové prostředky rozšířené Unie v období 2007-2013“ KOM(2004) 101 v konečném znění (CdR 162/2004 fin [1], zpravodaj: Sir Albert Bore, člen městské rady v Birminghamu (UK, SES));
S OHLEDEM NA své stanovisko k Doporučení Evropské komise týkající se pokroku Turecka na cestě k přistoupení, KOM (2004) 656 v konečném znění, (CdR 495/2005, zpravodajka: paní Helene Lund, radní města Farum (DK/SES));
S OHLEDEM NA své stanovisko k Návrhu rozhodnutí Rady týkajícího se principů, priorit a podmínek obsažených v evropském partnerství s Chorvatskem, KOM (2004) 275 v konečném znění (CdR 499/2004, zpravodaj: pan Gottardo, člen regionální rady Friulsko-Julského Benátska (Itálie/ELS));
S OHLEDEM NA výsledky veřejné internetové konzultace Evropské komise o Budoucím programu pro aktivní evropské občanství 2007-2013;
S OHLEDEM NA rozhodnutí Rady ze dne 26. ledna 2004, kterým se stanoví akční program Společenství na podporu aktivního evropského občanství (občanská účast) (2004/100/ES);
S OHLEDEM NA svůj návrh stanoviska (CdR 50/2006) přijatý Komisí pro vnější vztahy a decentralizovanou spolupráci dne 28. února 2006 (zpravodaj: pan Gottardo, člen regionální rady Friulsko-Julského Benátska (Itálie/ELS);
VZHLEDEM ke klíčové roli, kterou občanská společnost hraje v členských zemích při seznamování občanů s projekty evropské integrace a podpoře národních, regionálních a místních orgánů, jež se zabývají ekonomickými, sociálními a politickými otázkami, jež jsou nutné pro úspěšné dokončení procesu přistoupení;
VZHLEDEM k nutnosti dialogu mezi občanskými společnostmi EU a členských zemí za účelem zrychlení a posílení procesu rozvoje vzájemného pochopení sociálních a politických systémů a vzájemného respektu pro kultury;
VZHLEDEM k přínosu, který s sebou ponese zajištění decentralizovaného přístupu při vytváření sítí občanských společností v EU a členských zemích za účelem rozvoje vzájemného porozumění a šíření informací o evropském integračním procesu;
přijal jednomyslně toto stanovisko na 64. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 26. a 27. dubna 2006 (jednání ze dne 27. dubna).
1. Názory Výboru regionů
1.1 Všeobecné poznámky
Výbor regionů
1.1.1 vítá sdělení Evropské komise, jež se snaží realizovat třetí pilíř své strategie, který je založen na dialogu s občanskou společností a týká se Turecka, Chorvatska a budoucích kandidátských zemí;
1.1.2 souhlasí zejména s tím, že evropské instituce musejí svou pozornost přesunout směrem k veřejnosti v členských zemích, jež byla v minulosti zanedbávána, co se týče rozhodnutí, následků a příležitostí předchozích rozšíření, a proto integrační proces často chápala jako něco, co jí bylo uloženo, a ne jako něco, k čemu se hlásila;
1.1.3 v návaznosti na závěry Rady ze dne 3. října 2005, jež zdůrazňují nutnost zajištění souhlasu občanů pro proces přistoupení, se domnívá, že zprostředkování následků dalšího rozšíření Společenství se nesmí omezovat na občany kandidátských zemí, ale musí se týkat i aktérů občanské společnosti členských států.
Schopnost Společenství rozšiřovat se – základní podmínka přistoupení – bude také určována podle stupně do jakého budou občané Unie přijímat další rozšíření;
1.1.4 podporuje rozhodnutí Komise zahrnout regionální a místní orgány do politického dialogu, který se má rozvíjet se všemi kandidátskými zeměmi, zatímco budou směřovat k přistoupení k EU; proto považuje VR za klíčový subjekt v rámci třetího pilíře strategie Komise, neboť byl přímo vyzván k podpoře dialogu s občanskou společností; proto žádá, aby byl přímo zahrnut do budoucí práce Komise v oblasti dialogu s občanskou společností, a to zejména tam, kde se bude jednat o informační a komunikační opatření;
1.1.5 upozorňuje na nerovnováhu ve sdělení Komise, jež se téměř výhradně zabývá Tureckem; domnívá se, že širší sdělení o třetím pilíři, které by se týkalo všech kandidátských zemí, a ne pouze Turecka a Chorvatska, by bylo bývalo užitečnější;
1.1.6 uvádí zejména rozdíl v přístupu Komise k finanční podpoře: pro aktivity vztahující se k Turecku je stanoven minimální – i když provizorní – rozpočet, zatímco pro aktivity vztahující se k Chorvatsku není stanovena finanční podpora žádná;
1.1.7 se domnívá, že by mělo být v kompetenci každého členského státu, aby rozhodl jak nejlépe vypracovat informační a integrační politiku pro občany kandidátských zemí, jež jsou obyvateli příslušného členského státu, je však názoru, že úkolem Komise by měla zůstat formulace společného přístupu, platného pro současné i potenciální kandidátské země, jež by sděloval důvod existence, význam a možný přínos evropského integračního procesu, a to prostřednictvím informačních kampaní zaměřených na občany všech kandidátských zemí a prováděných regionálními a místními orgány;
1.1.8 v této souvislosti zdůrazňuje, že je nutné svěřit síti evropských občanských společností, jež fungují v občanské společnosti každé kandidátské země a pracují se školami a univerzitami v těchto zemích, úkol – spolu s přiměřenou finanční podporou – úkol sdělit svým občanům informace o historii, institucích, důvodu existence a budoucím rozvoji evropského integračního procesu, a zejména smysl evropského občanství, jež po dokončení procesu přistoupení přijmou spolu se svým národním občanstvím;
1.1.9 navíc navrhuje zorganizování a institucionalizaci setkání regionálních a místních volených zástupců v rámci EU a jejich protějšků ze všech kandidátských zemí; v současnosti to podle modelů Dohody o stabilizaci a přidružení není zavedený postup, co se týče Chorvatska a potenciálních kandidátských zemí západního Balkánu;
1.2 Současné a nové aktivity: Turecko
1.2.1 znovu zdůrazňuje svůj názor, že by bylo přínosné zřídit spolu s tureckými místními orgány Společný poradní výbor, se znepokojením však konstatuje, že turecké národní orgány musejí ještě dokončit kroky, jež jsou nutné pro vlastní zřízení SPV VR/Turecko;
1.2.2 bere na vědomí návrh Komise zahrnout NO do procesu integrace tureckých občanů do členských států EU, zdůrazňuje však, že decentralizovaný přístup se zapojením místních orgánů je pro usnadnění tohoto záměru nezbytný;
1.2.3 zdůrazňuje potřebu zvláštní výroční zprávy Komise o respektování práv menšin v Turecku a domnívá se, že by bylo vhodné přidělit pevnou částku z předvstupních zdrojů NO a sdružením místních zástupců, jež se zabývají ochranou práv menšin a užíváním menšinových a regionálních jazyků;
1.2.4 vítá záměr Komise podporovat organizace, jež podporují práva žen a rovné příležitosti, a zdůrazňuje potřebu napomáhat aktivní účasti žen v místní politice a monitorovat ji;
1.2.5 vítá zapojení tureckých studentů do programů Společenství Jean Monnet, považuje však za nezbytné – za použití nové technologie tam, kde je to vhodné – decentralizovat a rozšířit tento přístup, aby byla účast umožněna také odlehlým univerzitám a studentům, kteří nepokračují ve vyšším vzdělávání;
1.2.6 vítá rozvoj mezikulturních výměn, jež by se mohly stát ústředním prvkem dialogu s EU, a vyzývá Komisi, zejména její ankarskou delegaci, aby přijala decentralizovaný přístup, který se bude zabývat nevládními organizacemi v odlehlých tureckých regionech a v regionech, kde se mluví menšinovými jazyky, a aby využila programů Společenství Kultura a média na podporu zachování těchto jazyků;
1.2.7 souhlasí s nutností podporovat dialog mezi náboženskými komunitami a sdruženími a očekává, že o tomto dialogu bude v budoucnosti formou sdělení o dialogu s občanskou společností řádně informován;
1.2.8 se domnívá, že by bylo užitečné, aby byl VR zapojen do podpory veřejných internetových debat a účastnil se internetových iniciativ, jež Komise organizuje na stránkách poskytujících informace o Turecku;
1.3 Současné a nové aktivity: Chorvatsko
1.3.1 lituje, že dohoda o stabilizaci a přidružení s Chorvatskem nestanovuje vytvoření Společného poradního výboru VR a chorvatských místních a regionálních orgánů, a upozorňuje Komisi na potřebu podpořit tuto žádost VR, aby se zamezilo opakovaným podobným chybám s ohledem na potenciální kandidátské země na západním Balkáně;
1.3.2 konstatuje, že Chorvatsko je zapojeno do většího počtu programů Společenství a vyzývá k většímu partnerství chorvatských měst a měst EU prostřednictvím programu Občané pro Evropu a k většímu partnerství chorvatských regionů a regionů EU, zejména regionů v rámci Cíle 1 těch členských států, které k EU přistoupili v roce 2004, a to prostřednictvím programu Leonardo da Vinci a dalších programů;
1.3.3 upozorňuje Komisi na nutnost zaměřit se zejména na podporu respektování menšinových jazyků a bilingvismu a práv menšin v chorvatské občanské společnosti;
1.3.4 vítá záměr Komise zahrnout programy vyrobené evropskými regionálními a místními vysílacími společnostmi do svých plánů na financování televizních programů, jež veřejnost informují o EU; aby byl zajištěn úspěch těchto programů, zdůrazňuje v této souvislosti význam užití regionálních jazyků a jazyků národních menšin;
1.3.5 co se týče nových aktivit, jež mají být vytvořeny s aktivním zapojením chorvatské občanské společnosti, považuje za podstatné, aby byla podporována přeshraniční spolupráce, zejména podporou Euroregionů a mezináboženského dialogu;
1.3.6 bere na vědomí záměr chorvatské vlády vytvořit národní strategii rozvoje občanské společnosti a zřídit Radu pro rozvoj občanské společnosti, jejímž úkolem bude zajistit to, že přidělování národních finančních zdrojů různým aktivitám chorvatské občanské společnosti, bude probíhat s nezbytnou transparentností.
2. Doporučení Výboru regionů
2.1 Všeobecná doporučení
Výbor regionů
2.1.1 se domnívá, že by bylo vhodné, aby Komise od roku 2006 vydávala ročně souhrnný a vyváženější dokument o pokroku v dialogu s občanskou společností, přičemž by brala větší ohled na odlišné podmínky všech kandidátských zemí a zahrnula specifickou zprávu o dialogu mezi náboženskými komunitami a sdruženími;
2.1.2 vyzývá k tomu, aby byl rozpočet na roční financování aktivit na podporu rozvoje dialogu s občanskou společností, pro každou kandidátskou zemi specifický, pravidelně připojován k budoucím sdělením o dialogu s občanskou společností;
2.1.3 navrhuje, aby Komise prozkoumala možnost vytvoření evropské sítě občanské společnosti, jež by respektovala národní, regionální a místní kulturní rozmanitost EU a využívala školy a univerzity za účelem informování veřejnosti v kandidátských zemích a členských státech o historii, kultuře a evropské integraci ostatních států;
2.1.4 zdůrazňuje, že dialog by se měl zaměřit na pozitivní aspekty evropské integrace;
2.1.5 vyzývá Komisi, aby využívala sítě Circom a soukromé televizní kanály v regionech a městech EU a kandidátských zemí pro vysílání televizních programů pro širokou veřejnost za účelem rozvoje dialogu s občanskou společností mezi EU a kandidátskými zeměmi; navíc Komisi žádá, aby podpořila účast novinářů z tureckého a chorvatského národního, regionálního a místního tisku i tisku, jež se zabývá menšinami, na plenárních zasedáních VR;
2.1.6 se domnívá, že zvláštní pozornost by se měla věnovat rovným příležitostem a úloze ženských sdružení, a proto navrhuje, aby Komise dala přednost projektům NO, jež usilují o zajištění respektování rovných příležitostí a o větší zapojení žen v sociálních a politických aktivitách; v této souvislosti vyzývá Komisi, aby pro kandidátské země poskytla specifické programy, vytvořené za účelem boje proti přímé a nepřímé diskriminaci v ekonomickém, sociálním i politickém životě a ve vzdělávacím a mediálním sektoru;
2.1.7 zdůrazňuje, že Chorvatsko je v současné době vyloučeno z akčního programu Společenství, jenž podporuje orgány, které jsou činné v oblasti aktivního evropského občanství (občanská účast);
2.2 Turecko
2.2.1 bere na vědomí odhad Evropské komise, že na pokrytí nákladů na programy pro dialog s občanskou společností na rok 2006 bude třeba prostředků ve výši 40 miliónů eur; v této souvislosti se omnívá, že přehled o využití dostupných prostředků, jenž by byl vypracován v polovině období, by byl přínosem; a domnívá se, že by bylo účinnější přijmout přístup, který bere v úvahu konkrétní potřeby, spíše než přidělovat pevnou částku, jak navrhuje sdělení, s výjimkou předem stanoveného víceletého přidělování prostředků na podporu práce NO a sdružení místních zástupců, jež usilují o ochranu práv menšin a užití rodných jazyků menšin;
2.2.2 vyzývá turecké orgány, aby podnikly potřebné kroky k vytvoření Společného poradního výboru tureckých místních orgánů a VR;
2.2.3 vyzývá Komisi, aby navýšila finanční prostředky pro programy Jean Monnet a akci Jeana Monneta, které podporují univerzitní kurzy o evropské integraci v zařízeních mimo velká města a také hlavní turecké univerzity; v této souvislosti se domnívá, že podobné programy by měly být k dispozici i pro studenty na středoškolském stupni;
2.2.4 s ohledem na zapojení NO z odlehlých oblastí Turecka doporučuje vytvoření bližších kontaktů se sdruženími, jež zastupují místní orgány a regionální a místní média;
2.2.5 vyzývá Evropskou komisi, aby zesílila svůj apel na turecké orgány, co se týče řádného zastoupení žen v orgánech místní vlády; z tohoto důvodu vyzývá k vytvoření každoročně udělované evropské ceny, odměňující zapojení žen do místní politiky v Turecku;
2.2.6 navrhuje, aby Komise za účelem podpory partnerství mezi tureckými městy a městy EU využila pomoci členů VR, kteří by každý rok mohli „adoptovat“ určitý počet obecních rad a najít jim partnerské protějšky v EU: to by mohlo proběhnout například na roční konferenci pořádané Komisí spolu s VR;
2.2.7 vyzývá Evropskou komisi, aby jej zahrnula do internetové podpory veřejných debat on-line, včetně vytvoření a zahájení internetové stránky, která bude poskytovat informace o rozšíření a o aktivitách organizovaných jako součást dialogu s občanskou společností v Turecku;
2.3 Chorvatsko
2.3.1 vyzývá Evropskou komisi, aby od roku 2006 jednoznačně vyčlenila část celkové roční částky, jež je k dispozici v rámci programu předvstupní pomoci, na financování aktivit spojených s dialogem s občanskou společností;
2.3.2 znovu zdůrazňuje svůj zájem o dialog s chorvatskými regionálními a místními orgány a vyzývá k dohodám o stabilizaci a přidružení s dalšími zeměmi západního Balkánu za výslovným účelem vytvoření Společného poradního výboru s VR;
2.3.3 navrhuje, aby byly vytvořeny specifické partnerské programy, které by spojily chorvatské regionální orgány veřejné správy a regiony EU v rámci Cíle 1 (od roku 2007 Cíle konvergence) a které by si vyměňovaly osvědčené postupy ve využívání předvstupních fondů Společenství, a zejména navrhuje, aby regionální partnerské iniciativy byly řádně zaneseny do vzdělávacího programu Leonardo da Vinci;
2.3.4 navrhuje zahájení informační kampaně na podporu vzájemného porozumění a šíření evropského poselství na místní úrovni, a to i v jazycích národnostních menšin; měla by být zapojena chorvatská regionální média, včetně těch, jež zastupují národnostní menšiny;
2.3.5 vyzývá Evropskou komisi, aby chránila práci organizací občanské společnosti zastupujících národnostní menšiny
Stanovisko Výboru regionů ke sdělení Komise Radě, Evropskému parlamentu, Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů Příspěvek Komise k období pro úvahu a poté: Plán D pro demokracii, dialog a diskusi a k bílé knize o evropské komunikační politice
(2006/C 229/10)
VÝBOR REGIONŮ
s ohledem na sdělení Komise Radě, Evropskému parlamentu, Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů Příspěvek Komise k období pro úvahu a poté: Plán D pro demokracii, dialog a diskusi (KOM(2005) 494 v konečném znění) a na bílou knihu o evropské komunikační politice (KOM(2006) 35 v konečném znění),
s ohledem na rozhodnutí Evropské komise ze dne 13. října 2005 požádat Výbor regionů, v souladu s čl. 265 odst. 1 Smlouvy o založení Evropského společenství o vypracování stanoviska v této věci,
s ohledem na rozhodnutí předsednictva ze dne 15. listopadu 2005 pověřit Komisi pro ústavní záležitosti, evropskou správu a prostor svobody, bezpečnosti a práva vypracováním stanoviska k tomuto tématu,
s ohledem na Niceskou smlouvu (2001/C 80/01),
s ohledem na Smlouvu o Ústavě pro Evropu podepsanou hlavami států a vlád dne 29. října 2004 (CIG 87/04 rev. 1, CIG 87/04 Add 1 rev. 1, CIG 87/04 Add 2 rev. 1),
s ohledem na prohlášení hlav států a předsedů vlád členských států Evropské unie k ratifikaci Smlouvy o Ústavě pro Evropu (Evropská rada ze dne 16. a 17. června 2005),
s ohledem na Dohodu o spolupráci mezi Výborem regionů a Evropskou komisí (CdR 197/2005 bod 11), která byla podepsána dne 17. listopadu 2005,
s ohledem na zprávu Evropského parlamentu o období reflexe: struktura, témata a kontext pro hodnocení diskuse o Evropské unii (A6-0414/2005),
s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru ke sdělení Komise Radě, Evropskému parlamentu, Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů Příspěvek Komise k období pro úvahu a poté: Plán D pro demokracii, dialog a diskusi (CESE 1390/2005 fin) [1],
s ohledem na své stanovisko ze dne 13. října 2005 k tématu "Období reflexe: struktura, témata a rámec pro hodnocení diskuse o Evropské unii" (CdR 250/2005 fin) [2],
s ohledem na své stanovisko ze dne 17. prosince 2002 ke sdělení Komise Radě, Evropskému parlamentu, Hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů o provádění informační a komunikační strategie pro Evropskou unii (CdR 124/2002 fin ) [3],
s ohledem na návrh stanoviska (CdR 52/2006 rev 1) přijatého dne 7. dubna 2006 Komisí pro ústavní záležitosti, evropskou správu a prostor svobody, bezpečnosti a práva (zpravodajka: paní Mercedes Bresso, předsedkyně vlády regionu Piemont (IT/SES),
vzhledem k těmto důvodům:
1) Obtíže při komunikaci mezi EU a jejími občany poukazují na demokratický deficit EU.
Velká rozhodnutí, která mají vliv na život Evropanů, jsou činěna na složitých jednáních mezi vládami a institucemi, při nichž jsou občané ve většině případů jen pasivní a občasní diváci.
2) Dokud nebude na jedné straně demokratický deficit překlenut prostřednictvím institucionálních reforem, které zavádí návrh ústavní smlouvy, a na straně druhé konečně přijata role a práce již existujících demokratických orgánů Evropské unie, je prvním úkolem institucí EU přispět k překlenutí podstaty demokratického deficitu jinými prostředky, a dát tak občanům příležitost vyjádřit se k politické budoucnosti evropského projektu.
3) Je naléhavě nutné určit nejen účinné komunikační prostředky, ale především účel jejího jednání, a zpřístupnit je veřejnosti.
Stejně tak je nutné jednak zvětšit prostor pro účast občanů a jednak začlenit základy evropského projektu do učebních osnov.
Cílem tohoto procesu je překlenout podstatu demokratického deficitu a dát občanům příležitost vyjádřit se k politické budoucnosti evropského projektu, obzvláště k institucionální a politické povaze Evropy, tedy k tomu, zda mají být společné politiky rozšířeny nebo zúženy, nebo zda bude zvýšena, zachována nebo snížena hospodářská a politická integrace.
4) Komunikační politika Unie se musí zaměřit na rozvoj silnějšího evropského povědomí, kterého je možné dosáhnout pouze za předpokladu, že základem evropské spolupráce bude právě úroveň občanů.
Za tímto účelem je třeba vycházet z témat a spisů, které ovlivňují každodenní život občanů a pro které má evropská spolupráce prokazatelnou přidanou hodnotu.
Každý si musí uvědomit, že se jedná o dlouhodobý projekt.
5) Regionální a místní orgány musí hrát v diskusích o budoucnosti Unie hlavní roli, budit zájem občanů o témata, která jim jsou blízká, a organizovat strukturovaný dialog mezi občany, zvolenými představiteli místních a regionálních institucí a poslanci Evropského parlamentu.
Je žádoucí, aby se na jedné straně Výbor regionů, jako zástupce místních a regionálních orgánů, a na druhé straně Evropský parlament, jako ztělesnění nadnárodního občanství, mohly stát nedílnou součástí tohoto procesu, která je výrazem skutečné víceúrovňové komunikace.
přijal jednomyslně toto stanovisko na 65. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 14. a 15. června 2006 (jednání ze dne 15. června).
NÁZORY A DOPORUČENÍ VÝBORU REGIONŮ
1. Výbor regionů k období pro úvahu a plánu D
Výbor regionů
1.1 uznává, že období pro úvahu představuje příležitost obnovit dynamiku Společenství, a že současná krize evropské správy nesmí vést ke zpochybnění platnosti projektu evropské integrace.
Všechny komunikační politiky zůstanou sterilní, jestliže nebudou založeny na demokratickém základě evropského projektu;
1.2 zdůrazňuje, že Unie se nebude moci stát společenstvím se společným osudem, jestliže nedokáže nastolit a rozšířit mezi své občany pocit příslušnosti k jediné identitě spočívající v rozmanitosti, jestliže nedokáže předat své základní hodnoty novým generacím, jestliže je nedokáže vyjádřit a podpořit ve vztahu k ostatnímu světu, jestliže nepřiměje své občany porozumět hlavním mechanismům možného dialogu a interakce s institucemi a předat základní znalosti o hlavních aspektech evropské integrace na hospodářské, politické, historické a sociální úrovni a především je aktivně zapojit do procesu budování Evropy a do rozhodování;
1.3 zdůrazňuje, že pokračování ústavního procesu je i nadále jedním z jeho cílů, staví se však proti tomu, aby se upustilo od Smlouvy o ústavě pro Evropu ve prospěch Niceské smlouvy, a proti formám výběru v provádění předpisů ("cherry picking"), doufá, že bude přijata ústavní smlouva zaměřená na pevné budování politické, prosperující a mocné Evropy blízké občanům, žádá, aby se do roku 2009 dosáhlo ratifikace takové ústavní smlouvy, která by zohledňovala jak obtíže, ke kterým došlo v některých členských státech, tak postoj těch, kteří smlouvu již ratifikovali; proto je nutné prodloužit období pro úvahu, během kterého musí být využita každá možnost postupu při budování Evropy, která by vylepšila obrázek EU v očích občanů, a to prostřednictvím dílčí či globální dohody;
1.4 v této souvislosti Výbor připomíná nacionalistické a protekcionistické tendence, které vznikají v některých zemích Evropské unie.
Tyto tendence ohrožují další vývoj Unie;
1.5 zdůrazňuje, že období pro úvahu nabízí příležitost učinit středem evropské diskuse zásluhy víceúrovňové správy "multilevel governance", aby bylo učiněno zadost ideálu evropského projektu shrnutého v heslu ústavní smlouvy "jednota v rozmanitosti";
1.6 domnívá se, že metoda Společenství by měla zcela integrovat zásadu subsidiarity a blízkosti do přístupu založeného na účinnosti a legitimitě, s vědomím, že se v této fázi jedná o nezbytný nástroj na opětovné přiblížení občanů Evropské unii;
1.7 uznává, že veřejný evropský prostor může vzniknout jen tehdy, jestliže Evropa obnoví politickou integraci, která občanům umožní odhodlat se k výběru jasných politických směrů pro budoucnost kontinentu;
1.8 potvrzuje, že je nutno udělat vše pro udržení rozvoje evropského občanského ducha, který by podpořil plnou a vědomou účast občanů na budování evropského projektu;
1.9 zdůrazňuje, že všichni zvolení zástupci nesou odpovědnost za vyhovění těmto naléhavým žádostem; vyzývá zvolené místní, regionální, národní a evropské zástupce, aby společně vytvořili demokratické pouto k občanům; v této souvislosti si přeje zintenzívnit interinstitucionální spolupráci,s Evropským parlamentem a s dalšími institucemi, s cílem významně posílit územní konzultace v rámci EU;
1.10 je přesvědčen, že dialog s občany, politickými a odborovými organizacemi a sdruženími musí mít trvalý charakter a být založen na paktu důvěry, a proto se v této souvislosti domnívá, že období pro úvahu musí být využito na zjišťování požadavků občanů.
To předpokládá takovou otevřenost a přístupnost institucí EU, která občanům usnadní účast na debatách a diskusích.
Pro tento účel je nezbytná trvalá a strukturovaná spolupráce institucí, které mají tyto konzultace organizovat;
1.11 považuje za nutné, aby EU, všechny její instituce a orgány systematicky zdůrazňovaly význam, který měl pro evropský integračním proces značný regionální a místní rozměr, který existuje v členských státech.
Tento územní rozměr je jedinečným znakem integračního procesu EU: může přispět poskytnutím větší demokratické legitimity souboru rozhodnutí EU.
V tomto smyslu by na stanoviska VR měl být brán větší zřetel, má-li být posílena demokratická legitimita EU.
1.12 zdůrazňuje, že v souladu s bílou knihou o evropské správě a evropským ústavním projektem, by měl VR disponovat nástroji, které by mu umožnily, alespoň v oblastech, kdy je jeho konzultace povinná, monitorovat provádění opatření schválených v jeho stanovisku ze strany Komise..
1.13 domnívá se, že decentralizované komunikační strategie by měly využít demokratický potenciál členů VR a jejich evropský mandát.
To znamená, že členové VR budou zahrnutí do národních plánů stanovených v plánu D, z nichž některé se již provádějí, že je zastoupení Komise v členských státech uzná za zúčastněnou stranu, a že se budou podílet na iniciativách Společenství navržených v plánu D a na akcích organizovaných Evropským parlamentem.
Pro tento účel musí Evropská unie vyčlenit dostatečné finanční prostředky, jinak plán D ustrne na mrtvém bodě;
1.14 domnívá se, že je nutné překonat období pro úvahu a že evropské instituce a zvolení zástupci se musí angažovat ve strukturovaném dialogu s občany a jejich sdruženími za pomoci metody podporované konventem pro Smlouvu o ústavě.
Diskuse musí vycházet ze zpracování konkrétních problémů ze života evropských občanů, např. životní úrovně, zaměstnanosti, ochrany životního prostředí nebo energetiky,a musí se zabývat, jak navrhuje Evropský parlament, omezeným počtem prioritních otázek o budoucnosti Evropy, jako jsou následující:
(i) Co je cílem evropské integrace?
(ii) Jakou roli by měla hrát Evropa v celosvětovém rámci?
(iii) Jaká je budoucnost evropského ekonomického a sociálního modelu vzhledem ke globalizaci?
(iv) Jak definovat hranice Evropské unie?
(v) Jak podporovat svobodu, bezpečnost a právo?
(vi) Jak financovat Unii?
1.15 Výbor se domnívá, že pro získání důvěry evropských občanů je třeba činit více, než jen vést dialog s občany, a sestavit soupis jejich požadavků.
Občané EU musí vědět, že to jsou konec konců oni, kdo zvolením svých vlastních zástupců rozhoduje o budoucnosti Unie.
Je proto třeba odpovědět na otázky položené v předcházejícím odstavci tím, že se zaujme pokud možno společná politická pozice na všech úrovních: místní, regionální a národní;
1.16 domnívá se, že kromě informačních a komunikačních kampaní, které mohou organizovat volení zástupci na místní, regionální, národní a evropské úrovni, by se tito zástupci měli zasadit o to, aby jejich instituce, orgány či organizace přijaly odpovědnost za informování občanů o evropském rozměru své činnosti jako součást své běžné práce; v tomto smyslu Výbor regionů zdůrazňuje, že v návaznosti na toto stanovisko se připravuje publikace o osvědčených způsobech, ve které budou uvedeny příklady konkrétních činností, které byly realizovány na místní a regionální úrovni v souvislosti s plánem D (demokracie, dialog a diskuse);
1.17 považuje za nezbytné zahrnout do akčního plánu D kromě demokracie, dialogu a diskuse ještě čtvrtou dimenzi – decentralizaci – a to prostřednictvím externích komunikačních vektorů jako jsou místní a regionální orgány, které musí vzhledem ke svým kompetencím sehrát hlavní roli v této oblasti prostřednictvím fór, iniciativ a diskusí.
Diskusi je nutno zahájit u místních a regionálních fór a musí se na ní podílet zvolení zástupci (od místní a regionální úrovně až po úroveň národní a evropskou), představitelé občanské společnosti a občanských sdružení.
Výsledky diskusí budou na základě těchto fór předloženy národním parlamentům a na zasedání Evropského parlamentu ve Štrasburku.
2. Výbor regionů a evropská komunikační politika
Výbor regionů
2.1 doufá v koordinaci s místními a regionálními samosprávami, neboť Evropskou unií a regiony proklamovaná víceúrovňová správa (multilevel governance) může umožnit také víceúrovňovou komunikaci (multilevel communication), a to prostřednictvím akcí zaměřených na vzájemné uznávání v duchu zásady subsidiarity. Výbor vychází z předpokladu, že místní a regionální orgány by se měly aktivně zapojit do komunikační politiky EU.
Vzhledem k různorodosti EU a s ohledem na zásadu subsidiarity mají místní a regionální samosprávy, čili vládní úrovně, jež jsou nejblíže občanům, nejlepší pozici pro seznámení občanů s evropským projektem;
2.2 vítá v této souvislosti uveřejnění bílé knihy o evropské komunikační politice založené na posíleném dialogu blízkosti občanům a decentralizované koncepci, ale lituje, že tento dokument nemá politickou vizi a zůstává tudíž platný jen jako nástroj; poukazuje zejména na to, že neexistuje strategická vize o charakteru a o úloze Evropské unie v souvislosti s ochranou a podporováním zájmů a potřeb evropských občanů v příštích letech;
2.3 je potěšen, že bílá kniha uznává roli místních a regionálních orgánů, především místních a regionálních médií, při navazování dialogu s občany a při aktivním zapojení územních orgánů do evropských témat; vyzývá k tomu, aby rozsáhlá síť korespondentů médií v Bruselu byla vhodnými akcemi (workshopy, pozvání novinářů do Bruselu) lépe propojena s místními redakcemi; připomíná při této příležitosti, že aby mohly místní a regionální orgány účinně pracovat, potřebují přiměřené operativní zdroje;
2.4 zdůrazňuje, že i díky vlastnímu příspěvku a příspěvku zvolených místních a regionálních zástupců má Evropská unie k dispozici vhodný demokratický rámec pro obnovení dialogu s občany, aby mohla rozvíjet evropského občanského ducha a přizpůsobit akce Společenství podle požadované blízkosti, připomíná, že místní a regionální tisk je základním prostředníkem komunikace s občany;
2.5 lituje, že mu v bílé knize byla přiřknuta pouze okrajová úloha, ale je připraven převzít odpovědnost za koordinaci a dodávání podnětů ve vztahu k místním a regionálním orgánům a místnímu a regionálnímu tisku a tím v rámci spolupráce s ostatními institucemi aktivně přispět k období pro úvahu; zdůrazňuje v této souvislosti nutnost zaručit navýšení zdrojů, které má k dispozici, a požaduje přidělení potřebných prostředků z rozpočtu, aby mohl přispět k obnovené informační a komunikační politice;
2.6 vítá v této souvislosti zahájení jednání s příslušnými odděleními Evropské komise ohledně vypracování dodatku k dohodě o spolupráci uzavřené mezi VR a Evropskou komisí a prodloužené v listopadu 2005, který se bude týkat informační a komunikační politiky
2.7 přeje si sám přispět k Evropské chartě o komunikaci nebo Evropskému kodexu chování při komunikaci a žádá Komisi, aby upřesnila pojem, cíle a přidanou hodnotu tohoto dokumentu;
2.8 považuje za bezpodmínečně nutné provázat komunikační politiku s aktivním občanstvím, a to prostřednictvím opatření, která by podpořila vysoce sledované události, informačních studií a nástrojů a platforem pro dialog a úvahu. Přitom je třeba obracet se na co možná nejširší publikum napříč hranicemi a soustředit se na témata, na kterých občanům záleží, jako je např. zaměstnanost, rozvoj měst a venkova, bezpečnost a přistěhovalectví, ochrana životního prostředí a energetiky, kde činnosti na úrovni Společenství představují nespornou přidanou hodnotu.
Tato témata mají rovněž značný vliv na politiku místních a regionálních samospráv, a právě díky nim se Evropa v očích evropských občanů stane konkrétnější realitou;
2.9 uznává, že jedním z cílů bílé knihy je lepší chápání veřejného mínění prostřednictvím průzkumů Eurobarometru, avšak doporučuje, aby průzkumy veřejného mínění byly lépe uzpůsobeny místní a regionální úrovni a aby byl Eurobarometr lépe napojen na VR a jeho členy; místní a regionální subjekty ve veřejné správě jsou samy nejbezprostřednějšími příjemci mínění občanů;
2.10 podporuje, aby do školních osnov byly zařazeny hodiny evropské občanské výchovy, aby se vyučovalo, co je evropský projekt, jaké jsou jeho základní hodnoty, jak vznikl, jaké byly jeho prvotní cíle a jaké jsou výzvy pro budoucnost, a aby v učebních osnovách pro školy i univerzity byly naplánovány rozvrhy a sbor vyučujících a přednášejících pro daný předmět;
2.11 navrhuje takovou evropskou informační politiku, která by Evropské unii umožnila disponovat nezávislými nástroji zprostředkování; především si přeje rozvoj nástrojů pro poskytování informací o Evropě v rámci regionálních tiskových agentur, vzdělávací programy v oblasti komunikace pro úředníky ve veřejné správě a změnu Europe by Satellite tak, aby se z tohoto audiovizuálního nástroje stala opravdová evropská tisková agentura;
2.12 navrhuje, aby byly rozšířeny jednoduché decentralizované možnosti financování na podporu menších nevládních organizací s tím cílem, aby bylo podpořeno jejich předávání informací o EU přímo občanům, např. diskusní pořady, školení, brožury uzpůsobené regionálním potřebám nebo návštěvy Bruselu;
2.13 doporučuje, aby byla tato informace přijata a šířena místními a regionálními orgány a doufá, že bude moci zahájit trvalou spolupráci s ostatními evropskými institucemi, aby se společně vypracovaly naplánované komunikační a informační plány;
2.14 doufá, že informace a komunikace o Evropské unii bude konečně považována za logický základ, o který se organizace, orgány, instituce činné na místní, regionální či národní úrovni a také média budou muset opírat, aby mohly poskytovat správné a úplné informace.
Stanovisko Výboru regionů k usnesení Evropského parlamentu o ochraně menšin a politikách proti diskriminaci v rozšířené Evropě
(2006/C 229/09)
Výbor regionů
s ohledem na rozhodnutí Evropského parlamentu ze dne 8. června 2005 konzultovat jej v souladu s článkem 265 čtvrtým odstavcem Smlouvy o založení Evropského společenství v této věci;
s ohledem na rozhodnutí svého předsednictva ze dne 11. října 2005 dát pokyn Komisi pro ústavní záležitosti a evropskou správu, aby vypracovala stanovisko k tomuto tématu;
s ohledem na usnesení Evropského parlamentu o ochraně menšin a politikách proti diskriminaci v rozšířené Evropě, T6-0228/2005;
s ohledem na článek 6 Smlouvy o Evropské unii a článek 13 Smlouvy o založení Evropského společenství;
s ohledem na Smlouvu o Ústavě pro Evropu, podepsanou dne 29. října 2004, a zejména Listinu základních práv, která tvoří její část II;
s ohledem na směrnice 2000/43/ES a 2000/78/ES, kterými se zavádí zásada rovného zacházení s osobami bez ohledu na jejich rasu nebo etnický původ a obecný rámec pro rovné zacházení v zaměstnání a povolání;
s ohledem na své stanovisko ke sdělení Komise Radě, Evropskému parlamentu, Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů Nediskriminace a rovné příležitosti pro všechny – rámcová strategie – KOM(2005) 224 v konečném znění – a k návrhu rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady o Evropském roce rovných příležitostí pro všechny (2007) Směrem ke spravedlivé společnosti – KOM(2005) 225 v konečném znění – 2005/0107 (COD) (CdR 226/2005 v konečném znění);
s ohledem na usnesení Evropského parlamentu o homofobii v Evropě (RSP/2005/2666);
s ohledem na své stanovisko k Zelené knize o rovnosti a nediskriminaci v rozšířené Evropské unii – KOM(2004) 379 (CdR 241/2004 v konečném znění) [1];
s ohledem na doporučení Sítě nezávislých expertů EU pro základní práva obsažená v komentáři k tématu č. 3: Ochrana menšin v Evropské unii;
s ohledem na zprávy přijaté Evropským střediskem pro monitorování rasismu a xenofobie (EUMC) o postavení imigrantů, menšin a konkrétně Romů;
s ohledem na svůj návrh stanoviska (CdR 53/2006 rev. 1) jednomyslně přijatý Komisí pro ústavní záležitosti, evropskou správu a prostor svobody, bezpečnosti a práva dne 7. dubna 2006 (zpravodajové pan Boris Sovič, starosta Mariboru, a pan Eberhard Sinner, státní ministr a vedoucí Bavorského státního kancléřství);
1) VZHLEDEM K TOMU, ŽE úcta k základním právům a kulturní a jazykové rozmanitosti je zcela evropská hodnota a musí být chráněna ve všech regionech Evropské unie a představuje pro VR prioritu;
2) VZHLEDEM K TOMU, ŽE veškeré formy diskriminace na základě pohlaví, rasového nebo etnického původu, náboženství nebo víry, postižení, věku nebo sexuální orientace musí být potírány stejně intenzivně při vědomí, že k bohatství Evropy přispívají všichni obyvatelé;
3) VZHLEDEM K TOMU, ŽE existuje rozdíl mezi ochranou menšin a politikami nediskriminace, rovné zacházení není privilegiem, nýbrž základním právem všech občanů;
4) VZHLEDEM K TOMU, ŽE každý jednotlivec musí mít právo být jiný a tolerance a respekt by měly představovat obecný životní postoj a vycházet z reciprocity, a neměly by být prokazovány jen některým, a jiným nikoli;
5) VZHLEDEM K TOMU, ŽE orgány místní samosprávy mohou hrát důležitou úlohu v prosazování základního práva na svobodu shromažďování;
6) VZHLEDEM K TOMU, ŽE úředníci orgánů místních samospráv mají zvláštní zodpovědnost jít příkladem a podporovat osvědčené postupy;
7) VZHLEDEM K TOMU, ŽE orgány místní a regionální samosprávy disponují značnými pravomocemi ve věcech veřejných archivů, vzdělávání, policie, zdraví, bydlení a sociální pomoci, bez nichž by nebylo možné zajišťovat základní práva;
8) VZHLEDEM K TOMU, ŽE Výbor regionů inicioval na žádost Evropského parlamentu shromažďování osvědčených postupů na místní a regionální úrovni a tímto způsobem by chtěl podstatně přispět ke zlepšení ochrany menšin a uplatňování politik nediskriminace;
přijal jednomyslně na 65. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 14. a 15. června 2006 (jednání ze dne 15. června) následující stanovisko:
Výbor regionů
1. Obecné poznámky
1.1 vítá rozhodnutí Evropského parlamentu a souhlasí s ním v tom, že stav zavádění politik nediskriminace členskými státy je neuspokojivý; uznává však, že přes rozdíly v úrovni zavádění politik mezi jednotlivými členskými státy, z nichž některé jsou více proaktivní než jiné, již EU, její členské státy, jakož i orgány regionální a místní samosprávy, mají připraven rozsáhlý seznam osvědčených postupů;
1.2 sdílí názor EP, že jednotlivé orgány místní a regionální samosprávy a státní správy členských států by mohly lépe koordinovat opatření pro potírání všech forem diskriminace na základě pohlaví, rasového nebo etnického původu, náboženství nebo víry, postižení, věku nebo sexuální orientace, včetně antisemitismu a útoků na menšinové skupiny včetně Romů;
1.3 uznává, že orgány místní a regionální samosprávy čelí dvojí výzvě: na jedné straně ve vztahu k odpovědnosti orgánů regionální a místní samosprávy za zabraňování diskriminačním praktikám a respektování zásady rovnosti v přístupu k právům jednotlivce a hospodářským a sociálním právům, a na straně druhé ve vztahu k jejich aktivní odpovědnosti za prosazování základních práv, včetně úcty k právům menšin;
1.4 zdůrazňuje, že politiky a předpisy uplatňované orgány místní samosprávy musí být nediskriminační podle práva i fakticky a musí přispívat k sociální, hospodářské a politické integraci;
1.5 uznává, že chudoba, sociální vyloučení a tvorba ghett mohou vést k extremismu, a proto má za to, že účinné integrační politiky, včetně opatření vzdělávací politiky a politiky bydlení na regionální a místní úrovni, mohou nepřímo přispívat k prevenci násilného extremismu a že by měla být věnována zvláštní pozornost mladým lidem žijícím v městských ghettech;
1.6 konstatuje, že v mnoha městech, obcích a regionech jsou zavedena pozitivní opatření směřující k zajištění vysoké úrovně ochrany příslušníků menšin, založená na zásadě multikulturní společnosti a vědomí bohatství a rozmanitosti EU; proto s ohledem na fakta shromážděná svými členy předkládá počáteční částečný katalog osvědčených postupů na místní a regionální úrovni, který je uveden v příloze k tomuto stanovisku;
2. Názory a doporučení
2.1 Podpora rozmanitosti a interkulturního dialogu – decentralizovaná opatření
2.1.1 má za to, že orgány regionálních a místních samospráv by měly do boje proti rasismu, antisemitismu, islamofobii, xenofobii, homofobii a útokům na menšinové skupiny vnést přidanou hodnotu tím, že podpoří rozmanitost na základní úrovni a prosadí názor, že rozmanitost přispívá k bohatství společnosti;
2.1.2 navrhuje orgánům místní a regionální samosprávy, aby přijímaly vhodná decentralizovaná opatření ke zvýšení úrovně ochrany práv menšin a k potírání rasismu a xenofobie ve městech a regionech Evropy, mezi něž patří:
- zakládání regionálních a místních úřadů pro potírání diskriminace pověřených sledováním a záznamem stížností příslušníků diskriminovaných skupin;
- šíření základních informací o stavu menšinových politik a politik nediskriminace mezi širokou veřejností;
- prezentování osvědčených postupů veřejnosti oficiálními představiteli měst, obcí a regionů;
- zřízení kontaktních míst EuropeDirect k podpoře práv menšin a opatření na potírání diskriminace;
- pořádání akcí a slavností s cílem sblížit různé kultury, tradice a jazykové skupiny žijící ve stejné oblasti;
- vzdělávací programy pro orgány regionální samosprávy, pedagogy a novináře, propagující nediskriminaci a rovné zacházení se všemi občany;
- možnost snadného a bezprostředního navazování styků se správními orgány pro příslušníky menšin v případech, kdy jim hrozí diskriminace;
2.1.3 podporuje zdůraznění postavení Romů Evropským parlamentem jako bodu zasluhujícího zvláštní pozornost; a proto má za to, že romská komunita vyžaduje zvláštní ochranu, rovněž vzhledem ke své velikosti a zvláštní povaze;
2.1.4 věří, že integrace Romů představuje pro orgány regionální a místní samosprávy obzvláštní výzvu, a vyzývá instituce EU, národní vlády a orgány regionální a místní samosprávy, aby rozvinuly společný integrovaný a decentralizovaný přístup k usnadňování jejich politické, sociální a hospodářské integrace a zároveň k podpoře úcty k rozmanitosti a tolerance. V této souvislosti navrhuje následující opatření na místní a regionální úrovni:
- příprava pružných strategií vzdělávání s cílem co nejvíce usnadnit možnost integrace;
- výměna osvědčených postupů mezi městy a regiony, ve kterých žijí příslušníci romské komunity;
- financování kulturních akcí zaměřených na propagaci romského kulturního dědictví a tradic;
2.1.5 trvá na významu dialogu mezi náboženskými a etnickými skupinami na regionální a místní úrovni zaměřeného na předcházení extremismu a segregaci, který by mohl rovněž vést ke společnému chápání rovnosti a rozmanitosti v evropských společnostech;
2.1.6 podporuje fakt, že Parlament zdůraznil, že homofobie v Evropě je mimořádně znepokojující, především s ohledem na "znepokojivé události, ke kterým nedávno došlo v řadě členských států";
2.2 Užívání a podpora standardů a plánů rovného zacházení
2.2.1 má za to, že k dosahování standardů rovnosti v poskytování služeb musí místní a regionální orgány zvážit stanovení konkrétních cílů a ukazatelů politik, na jejichž základě by mohly měřit pokroky při zavádění politik, a přeje si přispět k návrhu takových ukazatelů;
2.2.2 uznává, že standardy a plány rovného zacházení směřující ke strategiím rovnosti mezi komunitami, jakož i k rovnosti ve vztahu k rase, pohlaví, postižení a sexuální orientaci, přispějí k lepšímu poznání významu spravedlivého zacházení a rovného přístupu ke službám místních samospráv a k pracovním příležitostem, které byly rozvíjeny jako nástroj umožňující orgánům místní a regionální samosprávy zahrnout otázky rovnosti ve vztahu k rase, pohlaví a postižení do obecní politiky a praxe na všech úrovních;
2.2.3 má za to, že orgány místní a regionální samosprávy by měly poskytovat kvalitní místní služby přístupné všem, které by reagovaly na potřeby různých čtvrtí a městských komunit, a zajišťovat rámec, v němž by mohla vzkvétat soudržnost komunity a udržitelný rozvoj, prostřednictvím doposud zjištěných osvědčených postupů, mezi něž patří:
- právní pomoc v podobě poradenství ve vztahu k postavení jednotlivých osob;
- financování komunitních center;
- zakládání integračních fór s veřejnými debatami ke zintenzivnění styků mezi stávajícími obyvateli a nově příchozími;
- ustavování konzultačních orgánů pro boj proti diskriminaci a jmenování zvláštních poradců zodpovědných za případy diskriminace na základě rasy a pohlaví;
2.3 Přístup k výuce jazyků, vzdělávání a trhu práce
2.3.1 zdůrazňuje, že vzdělání je základním prostředkem zapojování menšin do společenského a politického života zemí, v nichž žijí, a výuky k toleranci a úctě k rozmanitosti a že orgány místní a regionální samosprávy mají v této oblasti nezastupitelnou úlohu;
2.3.2 v souladu s Evropským parlamentem naléhá na členské státy, aby se všemožně přičinily o zajištění účinného začlenění dětí uprchlíků, žadatelů o azyl a přistěhovalců do vzdělávacích systémů.
Veřejné orgány by rovněž měly přispívat k tomu, aby byly příslušníkům menšin dány veškeré příležitosti k nabytí jazykových schopností potřebných k úspěšné integraci;
2.3.3 vyzdvihuje, že nabytí dostačujících jazykových schopností v úředním jazyce komunity, v níž menšiny žijí, zvyšuje možnost jejich opravdové integrace, a tvrdí, že orgány místní a regionální samosprávy by měly v rámci své působnosti zajišťovat – všude tam, kde je to třeba – programy integrace včetně volitelných kurzů v úředních jazycích zdarma, a to i v mateřských školách;
2.3.4 vyjadřuje znepokojení nad demoralizujícími účinky vysoké nezaměstnanosti mládeže a doporučuje uplatnění pozitivních opatření, zejména ve vztahu k přístupu na trh práce pro všechny znevýhodněné skupiny;
2.3.5 navrhuje, že bude aktivizovat svoji členskou síť k prosazení:
- stáží v obcích pro příslušníky menšin;
- systému stipendií pro nejlepší studenty z etnických menšin nebo jiných znevýhodněných skupin;
- zvláštních jazykových programů pro děti imigrantů;
2.3.6 bere na vědomí existující osvědčené postupy na regionální a místní úrovni v oblasti vzdělávání a přístupu k trhu práce, mezi něž patří:
- přístup dětí jakékoliv národnosti do veřejných škol;
- obcemi zaručený volný přístup k jazykové výuce pro všechny;
- rovný přístup ke vzdělání i pro postižené, občany třetích států a starší osoby v souladu se zásadou celoživotního učení;
- vzdělávací projekty zaměřené na boj proti diskriminaci;
- nabídka kurzů v jazyce menšinové skupiny;
- virtuální úřady pro integrační politiku;
- opatření na boj proti diskriminaci v zaměstnání na úrovni místních služeb zaměstnanosti, například v podobě zasílání anonymizovaných údajů o uchazečích zaměstnavatelům (vypuštění příjmení uchazeče);
2.4 Přístup k sociálním bytům a veřejným službám
2.4.1 vyzývá členské státy k zakládání celostátních databází nebo tvorbě příruček osvědčených postupů k systematickému a důslednému shromažďování dat o bydlení imigrantů a menšinových etnik pro orgány odpovědné za oblast bydlení;
2.4.2 vyzývá orgány místní a regionální samosprávy, aby vystupňovaly úsilí o uplatňování nediskriminačních opatření, mezi něž patří:
- přidělování obecního bydlení rodinám jakékoliv národnosti;
- předcházení segregaci bydlení a v případě potřeby využití pozitivní diskriminace;
- přijímání akčních plánů k zaručení rovného přístupu k bydlení na místní a regionální úrovni;
2.4.3 vyzdvihuje osvědčené postupy orgánů místní a regionální samosprávy směřující k zajištění rovného přístupu k bydlení a veřejným službám všem občanům, mezi něž patří:
- poskytování technických a právních záruk a pojistného krytí všem skupinám obyvatelstva;
- přidělování obecních bytů imigrantům a občanům třetích států;
- zakládání poradenských organizací ke zlepšení přístupu uprchlíků a imigrantů k bydlení;
- zavádění programů neziskového nájemního bydlení;
- zajišťování účasti imigrantů na veřejných fórech diskutujících politiky v oblasti bydlení;
- zajišťování rovného přístupu a rovné kvality veřejných služeb všem členům místních komunit;
2.5 Aktivní přístup k politickému a občanskému životu
2.5.1 silně podporuje účast příslušníků menšinových skupin na politickém životě na všech úrovních správy (místní, regionální, národní a evropské), a zejména jejich větší zapojování do obecní politiky.
Za tím účelem by mohla být zvětšena průhlednost a přístupnost struktur a rozhodovacích postupů orgánů místní a regionální samosprávy, aby se povzbudila účast menšin a neomezená svoboda shromažďování a projevu;
2.5.2 vyzývá orgány místní a regionální samosprávy, aby povzbuzovaly zástupce různých etnických skupin a přistěhovalců k přijetí zodpovědnější úlohy ve společnosti členských států a jejich vlastních orgánů místní a regionální samosprávy;
2.5.3 vítá iniciativy řady měst a regionů k zavedení zvláštních opatření na podporu výkonu politických práv, mezi něž patří:
- zakládání poradních orgánů;
- přítomnost jednoho či více zástupců menšin v městských radách;
- úplná účast příslušníků menšin v místních a městských volbách;
- zakládání pracovišť společné komunitní aktivity stávajících obyvatel, přistěhovalců a jakýchkoli znevýhodněných skupin;
2.5.4 vyzývá k zavádění konkrétních opatření, včetně tvorby podmínek umožňujících reprezentativním organizacím příslušníků národnostních menšin skutečnou účast na přípravě a zavádění politik a programů vzdělávání menšin a jejich integrace na trhu práce;
2.5.5 zdůrazňuje zodpovědnost místních a regionálních sdělovacích prostředků za podporu tolerance a úcty k rozmanitosti a jejich úlohu při zajišťování účinné komunikace a stimulování aktivnější účasti příslušníků menšin na místním politickém a občanském životě;
2.6 Podpora shromažďování dat na místní a regionální úrovni
2.6.1 má za to, že k hodnocení provádění politik nediskriminace je nezbytné shromažďování dat členěných podle etnického původu;
2.6.2 opakuje svoji výzvu Komisi, aby uveřejnila příručku osvědčených postupů potírání diskriminace pro orgány místní samosprávy v úloze zaměstnavatelů, poskytovatelů zboží a služeb a zadavatelů zakázek na jejich poskytování a v úloze vedoucích představitelů soudržnosti komunit a nediskriminace.
Příručka by zahrnovala povinnosti orgánů místní samosprávy ohledně podpory základních práv, včetně svobody shromažďování, a zvláštní zodpovědnost orgánů místní samosprávy jít příkladem v potírání projevů nenávisti nebo projevů, které mohou způsobit legitimizaci, šíření nebo podporu rasové nenávisti, xenofobie, antisemitismu, homofobie nebo jiných forem diskriminace nebo nenávisti založené na netoleranci. V této souvislosti nabízí Komisi podporu při shromažďování dat na regionální a místní úrovni;
2.6.3 má za to, že kvalitnější shromažďování dat, monitorování a hodnocení představují důležité předpoklady rozvoje účinných politik na podporu rovnosti a potírání všech forem diskriminace a opakuje, že vedle Komise musí být do tvorby srovnatelných kvantitativních údajů označujících a zvýrazňujících rozsah stávajících nerovností zapojeny i orgány místní a regionální samosprávy;
3. Závěrečné poznámky
3.1 zdůrazňuje význam zlepšování interinstitucionální spolupráce mezi institucemi EU, Radou Evropy, OSN a OBSE pro účinnou ochranu menšin a vyzdvihuje úlohu nevládních organizací a národních, nadnárodních a evropských sdružení orgánů místní a regionální samosprávy v tomto procesu;
3.2 přeje si, aby byla ve zprávách publikovaných Evropským střediskem pro monitorování rasismu a xenofobie (EUMC) a Sítí nezávislých expertů EU pro základní práva rozsáhlejším způsobem pojednávána regionální dimenze;
3.3 má za to, že EU by mohla přidělením vhodných rozpočtových prostředků doplňovat aktivity členských států na místní, regionální a celostátní úrovni a že členské státy by v duchu politiky decentralizace prováděné Evropskou unií mohly delegovat část svých rozhodovacích pravomocí ve strukturálních fondech na orgány regionální a místní samosprávy;
3.4 vyzývá k odpovídajícímu financování aktivit na místní a regionální úrovni směřujících k potírání diskriminace a k zajištění ochrany práv všech občanů.
[pic] _BAR_ KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ _BAR_
[pic] _BAR_ KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ _BAR_
[pic] _BAR_ KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ _BAR_
Brusel, 04.07.2006
KOM(2006) 358 v konečném znění
SDĚLENÍ KOMISE
ZPRÁVA O POKROKU DOSAŽENÉM PŘI MODERNIZACI ÚČETNÍHO SYSTÉMU EVROPSKÉ KOMISE K 31. BŘEZNU 2006
OBSAH
SDĚLENÍ KOMISE – ZPRÁVA O POKROKU DOSAŽENÉM PŘI MODERNIZACI ÚČETNÍHO SYSTÉMU EVROPSKÉ KOMISE K 31. BŘEZNU 2006 1
1. Úvod 4
2. Přehled realizace do 31. března 2006 4
3. Zavádění modernizovaného účetnictví v Komisi 5
3.1 Příprava účetních závěrek a počátečních zůstatků za rozpočtový rok 2005. 5
3.2 Úvěry a půjčky 6
3.3 Školení 6
3.4 Konsolidace. 7
3.5 Změna rozpočtového roku 7
4 Kontrolní prostředí a validace místních systémů 8
4.1 Komunikace a kvalita účetnictví. 8
4.2 Validace místních systémů. 8
5. Vývoj v informačních technologiích pro souhrnný rozpočet 9
6. Realizace systému ABAC ostatními orgány a agenturami 10
7 Aplikace ABAC Delegations 10
8 Evropský rozvojový fond 11
9 Budoucí vývoj 12
10 Závěr 12
PřÍLOHA 1: PLÁN INTEGROVANÉHO PROGRAMU K 31. BřEZNU 2006 13
Příloha II: Bezpečnost a synchronizace systému 18
ÚVOD
Dne 31. března 2006 účetní Komise předložil Evropskému účetnímu dvoru první prozatímní účetní závěrku Evropských společenství, která má být vyhotovena v souladu s mezinárodně uznávanými účetními standardy.
V tomto ohledu se Komise nejenže dostala do čela veřejných subjektů, ale prokázala tím schvalujícím orgánům ochotu být plně odpovědna za prostředky daňových poplatníků, které jí byly svěřeny.
Tato závěrka je plodem tříleté intenzivní práce všech útvarů Komise a ostatních orgánů a agentur:
- byla vypracována účetní pravidla odpovídající činnostem Společenství, která jsou v souladu s mezinárodními standardy, spolu s příslušnými účetními manuály;
- byly vyvinuty informační systémy na podporu nových požadavků na účetnictví;
- jednotlivé útvary Komise přizpůsobily své správní a finanční postupy zaznamenávání účetních událostí v okamžiku, kdy k nim dojde, a nikoli až když je obdržena nebo provedena platba nebo pouze ke konci roku, což umožní zavést účty na akruálním základě;
- byly zjištěny zůstatky nezbytné pro otevření prvních účtů na akruálním základě.
Tato práce byla dokončena v lednu 2005, takže rozpočtový rok 2005 mohl začít včas na správném základě.
Od ledna 2005:
- byly zkontrolovány počáteční zůstatky a validovány schvalujícími útvary;
- jednotlivé útvary provedly odhad výdajů, které mají být časově rozlišeny na začátku a na konci každého roku;
- všechny systémy byly prověřeny účetním Komise, aby bylo zajištěno, že jsou schopny zaznamenávat a předávat potřebné účetní informace;
- byla sestavena účetní závěrka Komise a konsolidována s účetními závěrkami X ostatních orgánů a Y agentur.
Komise tak dodržela lhůty stanovené ve finančním nařízení pro přípravu finančních výkazů, které ve všech významných ohledech odpovídají mezinárodním standardům, a splnila svůj závazek vůči Evropskému parlamentu a Radě týkající se podávání zpráv o pokroku dosaženém v souvislosti s tímto cílem[1], který byl pokládán za zvlášť ambiciózní.
Práce však ještě neskončila.
Dosažení úplného dodržování všech účetních standardů je proces, jehož dokončení bude vyžadovat určitý čas.
Do centrálního účetního systému je nutno zahrnout zálohové účty zahraničních delegací Komise a Evropský rozvojový fond musí přejít na modernizovaný informační systém.
Skluzy u těchto úkolů vznikly kvůli obtížím při zavádění nových systémů a potřebě školení v zeměpisně rozptýlených útvarech a na účetní závěrku nemají podstatný dopad.
Systémy dvou GŘ se musí zlepšit, než je bude možné validovat.
V údajích poskytnutých nejméně jedním GŘ byly zjištěny závažné chyby, a toto GŘ bylo požádáno, aby předložilo opravené údaje.
Navzdory úsilí, které útvary Komise vynaložily na ověření a překontrolování počátečních zůstatků a časově rozlišených výdajů, Účetní dvůr pravděpodobně najde další chyby, které musí být pokud možno opraveny v roční účetní závěrce, která má být sestavena do 31. července 2006.
Riziko chyb je zvýšeno nedostatečným počtem kvalifikovaných účetních v Komisi, kteří by se dokázali rychle přizpůsobit rozsáhlé reformě, prodlevami vzniklými v některých útvarech, které vedly k uspěchané práci, a skluzy při vývoji některých nástrojů účtování a vykazování v informačním systému a aktualizaci dokumentace a vzdělávacích kurzů.
PřEHLED REALIZACE DO 31. BřEZNA 2006
Přechod na nový účetní systém byl v Evropské komisi až dosud úspěšný.
Dne 1. ledna 2005 Komise převedla všeobecné účetnictví EU z účetnictví založeného na hotovostních tocích na účetnictví na akruálním základě, tedy na systém, který Evropské komisi umožnil větší každodenní kontrolu nad jejími finančními prostředky a jenž jí poskytuje lepší finanční údaje.
V roce 2005 se účetní systém na akruálním základě dále rozvíjel; jeho rozvoj a zdokonalování bude pokračovat i v letech 2006 a 2007 tak, aby postupně zahrnoval Evropský rozvojový fond, delegace, agentury a jednotný datový sklad.
Pro roky 2005 a 2006 byl vypracován podrobný akční plán, který byl na základě zkušeností upraven a prodloužen.
V příloze jsou v grafické podobě uvedeny plány na léta 2006 a 2007.
Práce potřebná pro dokončení vývoje mnoha informačních technologií byla v původním plánu podceněna, což znamenalo, že určité úkoly bylo nutno přeplánovat.
Hlavní projekty v oblasti účetnictví, na nichž práce stále pokračuje, jsou aplikace ABAC-EDF (pro ERF) a ABAC-Delegations (delegace), u nichž se v současnosti plánuje, že budou plně funkční počátkem rozpočtového roku 2007 (delegace) a 2008 (ERF).
V této zprávě jsou uvedeny hlavní problémy, které se během roku 2005 objevily.
Účetní Komise předložil Účetnímu dvoru prozatímní finanční výkazy za rok 2005, první, které mají být vyhotoveny plně na akruálním základě.
Finanční výkazy musí Komise schválit do 31. července 2006.
Všechna GŘ a útvary vynaložily značné úsilí na přípravu počátečních zůstatků pro tento první rok, na jejich kontrolu a provedení potřebných oprav a na odhad časově rozlišených výdajů na začátku a na konci rozpočtového roku na uceleném a jednotném základě.
Některé kontroly údajů budou pokračovat až do uzavření účetní závěrky, některé účty musí být odsouhlaseny v souhrnných účtech a jedno GŘ bylo požádáno o nové odhady.
Navzdory tomuto úsilí existuje vzhledem k rozsáhlosti úkolu, neobeznámenosti útvarů s novými účetními postupy a omezenému počtu kvalifikovaných a vyškolených zaměstnanců nebezpečí, že v účetní závěrce zůstanou neodhaleny závažné chyby a opomenutí.
Na některé účetní problémy byl Účetní dvůr upozorněn, zejména s ohledem na subjekty, které měly být zahrnuty do konsolidovaných účtů ES, avšak s tím dosud nesouhlasily, a způsoby zveřejnění částek, které mají být vyžádány od členských států k úhradě stávajících závazků ES.
ZAVÁDěNÍ MODERNIZOVANÉHO ÚčETNICTVÍ V KOMISI
Příprava účetních závěrek a počátečních zůstatků za rozpočtový rok 2005
Byly stanoveny nové požadavky na výkaznictví pro účetní závěrky za rok 2005 a byly vypracovány účetní postupy pro uzavření účtů za rok 2005 a sestavení účetních závěrek za rok 2005.
Prozatímní roční účetní závěrka byla předložena dne 31. března 2006, což je datum stanovené ve finančním nařízení.
Za účelem zjištění počátečních provozních zůstatků byly v lednu 2005 do centrálního účetního systému zavedeny v podstatě veškeré údaje potřebné pro účetnictví na akruálním základě; to zahrnovalo více než 7 000 faktur nebo požadavků na proplacení nákladů, 30 000 položek týkajících se předběžného financování, 92 000 položek aktiv a 3 100 záruk.
Jednotlivé útvary byly požádány, aby do 1. května 2005 ověřily správnost zavedených údajů a v červenci 2005 byli generální ředitelé a vedoucí útvarů vyzváni, aby formálně potvrdili platnost počátečních provozních zůstatků.
Po ověření a kontrolách každé GŘ údaje potvrdilo, byly však požadovány některé opravy, aby byla zajištěna kvalita údajů.
K poslední validaci došlo v lednu 2006.
Účetnímu dvoru byly v únoru 2005 poskytnuty podrobné údaje o zavedení položek faktur a předběžného financování a rozvahy GŘ, jakmile byly zaslány k potvrzení v červenci 2005.
Účetní dvůr měl rovněž možnost nahlížet do všech údajů zaúčtovaných v účetním systému od jeho zavedení.
Hlavní prací v roce 2005 v souvislosti s přechodem bylo stanovení počátečních akruálních zůstatků k 1. lednu 2005, což se pro GŘ pro rozpočet a všechny útvary ukázalo jako náročný úkol.
Pokyny k odhadu hodnoty nároků na platby z finančních prostředků ES, které dosud příjemci nepředložili, byly generálním ředitelstvím zaslány dne 16. srpna 2005 po konzultacích ohledně nejvhodnějšího základu pro tyto odhady.
Do 31. ledna 2006 vypracovalo poslední generální ředitelství svou individuální metodiku a zaúčtování dosud nepředložených nároků na financování pro počáteční rozvahu a do 17. března předložilo poslední GŘ informace potřebné pro zaúčtování nepředložených nároků na financování ke konci roku.
Přezkumy a kontroly konzistentnosti provedlo GŘ pro rozpočet, aby byla zajištěna kvalita údajů.
Před schválením účetní závěrky dne 31. července 2006 budou nutné některé opravy, zejména s ohledem na jedno GŘ, které bude požádáno, aby přepracovalo své odhady dosud nepředložených plateb.
Ačkoli všechna GŘ odvedla práci, která se od nich vyžadovala, došlo ke značným prodlevám, než byly informace úplné, jak ukazuje tabulka 1.
Tyto skluzy vyjadřují potíže související s přechodem na akruální účetnictví v krátkém časovém rámci a s včasným zajištěním nástrojů IT a školení pro všechny útvary.
Tabulka 1
Informace o finančních účtech
Datum žádosti o údaje _BAR_ Lhůta pro odpověď _BAR_ GŘ, která poskytla údaje včas _BAR_ Zpoždění méně než 1 měsíc _BAR_ Více než 1 měsíc _BAR_ Poslední odpovědi _BAR_ Poslední žádost o dodatečné zaúčtování _BAR_
Počáteční informace _BAR_ Konečná verze _BAR_
Kontrola počátečních zůstatků _BAR_ 24.1.2005 _BAR_ 31.3.2005* _BAR_
Validace počátečních zůstatků _BAR_ 29.7.2005 _BAR_ 15.9.2005 _BAR_ 23 _BAR_ 12 _BAR_ 6 _BAR_ 24.1.2006 _BAR_ 10.3.2006** _BAR_
Nepředložené žádosti k počátečnímu zůstatku 1.1.2005 _BAR_ 16.8.2005 _BAR_ 14.10.2005 _BAR_ 6 _BAR_ 15 _BAR_ 19 _BAR_ 23.2.2006 _BAR_ 17.3.2006 _BAR_
Nepředložené žádosti 31.12.2005 _BAR_ 4.10.2005 _BAR_ 31.1.2006 _BAR_ 18 _BAR_ 21 _BAR_ 1 _BAR_ 13.3.2006 _BAR_ 17.3.2006 _BAR_
* Lhůta udává období automatických oprav u faktur a položek předběžného financování.
K tomuto dni se nepožadovala žádná formální validace.
** I po validaci podala řada GŘ žádosti o další opravy počátečního zůstatku.
Pokud jde o konsolidované účty, poskytly ostatní orgány a agentury požadované informace většinou ve stanovených lhůtách.
Výjimky se týkají dvou orgánů, které neposkytly své výkazy o hotovostních tocích, a třech subjektů, které se domnívaly, že nemají být zahrnuty do konsolidovaných účtů, poněvadž finanční nařízení toto vyloučení umožnilo (dvě agentury), nebo proto, že nebyly řízeny Evropským společenstvím (společný systém nemocenského pojištění).
Tyto záležitosti by se měly vyřešit před schválením účetní závěrky.
Prozatímní závěrka ukazuje, že pasiva ES převyšují aktiva o přibližně 62 miliard EUR.
Důvodem je to, že výnos je vymáhán teprve tehdy, až je úhrada závazků splatná.
Hlavní závazky jsou v oblasti penzí zaměstnanců (32 miliard EUR) a u nároků vůči záruční sekci EZOZF (47 miliard EUR).
Jelikož neexistují mezinárodní standardy pro vykazování pasiv členských států, účty budou uzavřeny na základě připomínek Účetního dvora.
Úvěry a půjčky
Operace týkající se úvěrů a půjček, které jsou mimo rozpočet Komise, byly dříve zaznamenávány do informačního systému Globus GŘ ECFIN.
V průběhu roku 2005 byly tyto údaje převedeny do centrálního systému Komise (SAP/CFM a FM).
Některé finanční nástroje byly do nového systému zavedeny v červenci a zbývající nástroje byly převedeny v listopadu 2005.
Dosud se dokončují funkce týkající se výkaznictví.
Centrální informační systém bude muset být aktualizován, než bude moci vytvářet účty, které budou zcela v souladu s mezinárodními standardy.
Tato aktualizace se plánuje na druhé čtvrtletí 2006.
Školení
V roce 2005 k hlavním úspěchům v oblasti školení patřilo:
- dokončení intenzivního školení o systému ABAC, na kterém bylo od října 2004 do června 2005 zajištěno více než 7 000 míst;
- postupné aktualizování kurzů o používání systému ABAC s cílem vzít v úvahu vývoj systému a zlepšit kvalitu kurzů.
Kladné hodnocení kurzů o ABAC vzrostlo ze 79 % v roce 2004 na 90 % v roce 2005.
V odezvě na požadavky z jednotlivých GŘ byl zahájen nový integrovaný kurz, který pokrývá všechna základní hlediska zvládnutí přechodu jak v systému SI2 (který bude postupně rušen), tak i v systému ABAC.
V prvním čtvrtletí roku se konaly zvláštní informativní schůzky pro schvalující úředníky;
- pokračující poskytování kurzů o systému ABAC a SI2 po dokončení intenzivní fáze a rovněž kurzy o účtování v soukromém a veřejném sektoru, ačkoli vzdělávací materiály a dokumentace nebyly v některých případech v souladu se změnami systému.
V roce 2006 bude hlavním úkolem:
- další poskytování a aktualizace kurzů, přičemž se bude více klást důraz na význam výběru správného kódu účtů, poněvadž to se v některých GŘ jeví jako problém;
- poskytování školení pro zaměstnance delegací a zastoupení;
- příprava školení pro zaměstnance agentur nebo jiných orgánů, které se případně rozhodnou přijmout systém ABAC.
Konsolidace
Byl vypracován manuál o konsolidaci a balíček formulářů pro výkaznictví a rozeslán všem orgánům a agenturám.
V listopadu byl vyvinut a otestován nový nástroj IT pro konsolidaci (SAP ECCS) , přičemž byly využity zkušební balíčky formulářů pro výkaznictví, které došly od 15 zúčastněných orgánů a agentur.
Orgány a agentury připravily své jednotlivé počáteční rozvahy a oznámily je účetnímu Komise za účelem kontroly konzistentnosti a konsolidace.
Prozatímní účetní závěrky orgánů a agentur byly úspěšně konsolidovány s využitím nového nástroje.
Změna rozpočtového roku
Od července 2005 všechna GŘ a útvary spolupracovaly s GŘ pro rozpočet na zkrácení období, během něhož budou finanční operace přerušeny, zatímco bude zahájen nový rozpočtový rok, na několik dnů.
Tato doba byla úspěšně zkrácena o více než tři týdny v porovnání s obvyklým harmonogramem (tabulka 2).
Tohoto úspěchu nebylo dosaženo výlučně jako součásti projektu ABAC, ale kvůli lepší koordinaci mezi 13 jednotkami pěti ředitelství GŘ pro rozpočet na straně jedné a na straně druhé kvůli využití údajů předběžného návrhu rozpočtu jako základu pro první konzultace mezi útvary o interních pravidlech pro rok 2006, které probíhaly od září 2005.
Tyto předběžné údaje pak byly aktualizovány, jakmile byl rozpočet přijat.
TABULKA 2: POROVNÁNÍ MEZI POČÁTKEM ROKU 2006 A POČÁTKEM ROKU 2005
Událost _BAR_ 2005/2006 _BAR_ 2004/2005 _BAR_
Otevření očekávaného prostředí (*) _BAR_ 15.11 _BAR_ 19.11 _BAR_
Zapsání odhlasovaných přidělených částek umožňujících nový závazek a souvisejících plateb _BAR_ 21.12 (**) _BAR_ 10.1 _BAR_
Převedení dosud nezaplacených (předběžných) závazků, které umožní jejich proplacení: _BAR_
- 1. běh _BAR_ 5.1 -- 9.1 _BAR_ 31.1 -- 1.2 _BAR_
- 2. běh (***) _BAR_ 20.1 -- 22.1 _BAR_ 18.2 _BAR_
- 2a. běh (***) _BAR_ 24.1 _BAR_ neuvedeno _BAR_
- 3. běh (***) _BAR_ 3.2 _BAR_ 28.2 _BAR_
Zbývající položky, hlavní kolo _BAR_ 6.1 -- 9.1 _BAR_ 3.2 _BAR_
Příjmy _BAR_ 16.1 -- 17.1 _BAR_ 15.2 _BAR_
(*) Datum 15.11. je stanoveno ve finančním nařízení v čl. 178 odst. 1 a čl. 150 odst. 3 _BAR_
(**) Platby s výjimkou těch, které byly schváleny ve finančním nařízení v čl. 178 odst. 2, nejsou povoleny do 1.1. (***) Dodatečné běhy se týkají těch GŘ, která neprovedla požadované přípravné práce včas, aby mohla být zahrnuta do dřívějšího běhu. _BAR_
KONTROLNÍ PROSTřEDÍ A VALIDACE MÍSTNÍCH SYSTÉMů
Komunikace a kvalita účetnictví
Účast generálních ředitelství a komunikace s nimi v souvislosti s účetními záležitostmi pokračovaly i v roce 2005, a to v podobě schůzek se sítěmi účetních a finančních korespondentů.
Aby byly účty spolehlivější, provedli zaměstnanci účetního v roce 2005 kontroly kvality nových účetních údajů.
Případné chyby a nesrovnalosti, které byly zjištěny, byly oznámeny dotčeným útvarům.
Bylo vypracováno finanční výkaznictví podle generálních ředitelství a konalo se několik schůzek s účetními korespondenty.
Pokračovala práce na zlepšení účetního kontrolního prostředí a objasnění úloh a povinností s cílem zlepšit kvalitu účetních údajů.
Validace místních systémů
Pokud jde o kvalitu údajů , modernizovaný účetní systém závisí na přesném a úplném zavedení údajů mnoha uživateli centrálního počítačového systému (jejich počet se odhaduje na přibližně 7000).
Obrazovky pro uživatele postupně poskytovaly podporu s cílem snížit riziko chyb na nejmenší možnou míru, ale kvalita zavedených údajů závisí na kontrolním prostředí, které vytvoří každý schvalující úředník.
Tým GŘ pro rozpočet, který byl pověřen validací a který se skládal z 8 pracovníků, provedl program hloubkových kontrol systémů stanovený schvalujícími úředníky za účelem podložení nebo odůvodnění účetních informací, jak požaduje čl. 61 odst.
Tým pro validaci systémů v generálních ředitelstvích provedl veškerou práci plánovanou na rok 2005.
Zpráva o pokroku zveřejněná v červenci 2005 konstatuje celkově uspokojivou situaci ve 27 generálních ředitelstvích.
Závěrečná zpráva, která byla přijata dne 28. února 2006, popisuje pokrok, jehož dosáhla všechna GŘ, zůstávají však závažné problémy v systémech dvou GŘ (AIDCO a EAC), které vedly k tomu, že účetní pozastavil validaci jejich systémů, dokud nedojde ke zlepšení.
Dále nelze validovat systémy pro evidenci zálohových účtů, dokud nebude dokončen počítačový projekt ABAC-Delegations (viz bod 7).
VÝVOJ V INFORMAčNÍCH TECHNOLOGIÍ PRO SOUHRNNÝ ROZPOčET
Moduly systému ABAC se postupně zdokonalovaly prostřednictvím nových verzí vydaných v dubnu, červnu a listopadu 2005 a v březnu 2006.
Faktury, platby a soubory právních subjektů mohou být nyní zaznamenávány pomocí internetových aplikací.
Pokračovala práce na zvýšení bezpečnosti přístupu k centrálnímu účetnímu systému (SAP) a v únoru 2006 byl zaveden nový omezený přístup pro zaměstnance v oblasti informačních technologií.
Systém ABAC obecně fungoval dobře, ale určité prodlevy při realizaci programu rozvoje informačních technologií vedly k tomu, že útvary nemohly do března 2006 provést některé účetní opravy.
První fáze zlepšování postupu upomínání byla dokončena v polovině prosince.
Druhá fáze má být dokončena do konce září 2006.
Dobře pokračovala práce na projektu JRC (Společné výzkumné středisko) k využívání funkcí SAP-PS a CATS (výkaz práce) na podporu potřeb podrobného rozpočtování a účtování u výzkumných projektů.
Projekt byl realizován tak, aby byl připraven pro rozpočtový rok 2006.
Studie proveditelnosti dokončená v roce 2005 ukázala, že nová verze modulu SAP FM, BCS (Budget Control System (systém pro kontrolu rozpočtu )) by mohla nahradit verzi, která se v současnosti používá pro centrální řízení rozpočtu, a že by bylo možno zahrnout místní rozpočtové linie, což je potřebné pro to, aby jednotlivá oddělení získala podrobnější systém pro řízení jejich rozpočtů.
Tyto místní linie jsou v současnosti spravovány v systému Si2.
Zavedení BCS se předpokládá do konce roku 2006.
Pokrok na rozvoji nového finančního jednotného datového skladu nezbytného pro provedení integrace počítačových souborů a účetních záznamů se omezil na koncepční fázi.
Pokud jde o aplikaci ABAC Contracts , rok 2005 byl zaměřen na zajištění funkcí požadovaných skupinou uživatelů a na nasazení systému ve všech GŘ.
V aplikaci ABAC Contracts bylo nutno zaznamenat všechny zakázky v hodnotě větší než 13 800 eur podepsané od ledna 2005.
Koncem března 2006 bylo v aplikaci evidováno přibližně 57 000 zakázek s celkovou hodnotou více než 7,7 miliard eur.
Hlavní činnosti během roku 2005 v případě aplikace ABAC Assets byly zaměřeny na tyto oblasti:
- dokončení rozvoje akruálního účetnictví a lepší integrace a soudržnost s ostatními aplikacemi ABAC s cílem zajistit ucelenější údaje v rámci systému ABAC;
- dokončení nahrazení předchozích systémů;
- pilotní fáze vývoje aplikací pro delegace a zastoupení.
Komise nadále zvyšovala bezpečnost přístupu k systému a zajišťovala synchronizaci účetních údajů evidovaných v systému ( příloha II ).
REALIZACE SYSTÉMU ABAC OSTATNÍMI ORGÁNY A AGENTURAMI
Několik agentur a menších orgánů používá pro své rozpočtové účty verzi systému Si2 Komise.
Komise souhlasila s poskytováním systému Si2 během roku 2006 a se zajištěním dostupnosti všech modulů programu ABAC pro ty subjekty, které je budou chtít využívat.
Řada agentur (2 výkonné a 9 tradičních) a 2 výbory (Hospodářský a sociální výbor, Výbor regionů) oficiálně požádaly o používání systému ABAC.
V roce 2006 začne pět agentur využívat systém ABAC na pilotní bázi, zbytek pak v roce 2007 a 2008.
Pro každou agenturu je v systému ABAC zavedeno specifické finanční a účetní prostředí.
Jednotliví účetní odpovídají i nadále za příslušné účty a za provedení plateb.
APLIKACE ABAC DELEGATIONS
GŘ pro rozpočet, GŘ RELEX a GŘ DIGIT stanovilo způsoby zahrnutí transakcí delegací do systému ABAC, které se v současnosti provádějí prostřednictvím zálohových účtů a zaznamenávají v nezávislém systému, RAI-web.
Evidence jejich investičního majetku bude muset být spravována v aplikaci ABAC-Assets.
Tento projekt bude vyžadovat přizpůsobení se dotčeným modulům ABAC a rozvoj a dokončení internetových aplikací.
Zavedení u delegací se plánuje v roce 2006, i když vazba na SAP nebude zajištěna až do začátku roku 2007.
Zavádění u delegací bude pokud možno sladěno se zaváděním systému ABAC pro ERF (viz bod 8).
EVROPSKÝ ROZVOJOVÝ FOND
Jako samostatný úkol je nutno modernizovat rovněž účty Evropského rozvojového fondu (dále jen „ERF“), které se liší od účtů souhrnného rozpočtu.
Modernizace ERF zahrnuje přípravu aktualizované účtové osnovy a stanovení nových účetních pravidel v souladu s požadavky účetnictví na akruálním základě.
Projekt modernizace bude zahrnovat také nahrazení systému OLAS, což je současný počítačový systém pro ERF.
OLAS bude nahrazen kombinací systému ABAC a místního počítačového systému GŘ AIDCO, CRIS.
Oba systémy, ABAC i CRIS, se již používají pro účty souhrnného rozpočtu a v současnosti se přizpůsobují specifikům ERF.
V roce 2005 bylo u projektu ABAC ERF dosaženo významného pokroku.
Byla vypracována nová účetní osnova a nové účetní metody a schváleny účetním.
Ve spolupráci s GŘ AIDCO byla také provedena analýza nedostatků ke zjištění, jaká zlepšení jsou ještě v ABAC a CRIS nutná.
V současnosti probíhá práce na těchto zlepšeních v oblasti IT s cílem zavést je v praxi od ledna 2008.
Plánují se také školení budoucích uživatelů v 46 delegacích AKT.
Je důležité zdůraznit, že ačkoli se v současnosti nové podpůrné nástroje v oblasti IT teprve vyvíjejí, roční účetní závěrka ERF za rok 2005 byla nicméně sestavena v souladu s účetními zásadami akruálního účetnictví.
Aby byla zajištěna srovnatelnost informací v roční účetní závěrce, účetní ERF přepracoval počáteční finanční výkazy pro rozpočtový rok 2005 na základě plně akruálního účetnictví.
Účetní údaje poskytnuté nynějším počítačovým účetním systémem (OLAS) byly v případě potřeby upraveny, aby poskytovaly údaje v souladu s akruálním účetnictvím.
Účetní ERF rovněž provedl potřebné opravy údajů založených na hotovostních tocích podle dodatečných informací poskytnutých schvalujícím úředníkem.
BUDOUCÍ VÝVOJ
Byl aktualizován akční plán na rok 2006 a prodloužen na rok 2007 (viz příloha).
Do konce roku 2006 by měla být zavedena úplná počítačová architektura systému ABAC.
Další vývoj v informačních technologiích se bude týkat zejména zlepšení uživatelské přívětivosti a funkcí finančního výkaznictví a dosažení dlouhodobého cíle užší integrace místních systémů a poskytnutí dalších nástrojů pro podporu uživatelů a finančního řízení.
S ohledem na účetní rámec se práce zaměří na stanovení úloh a povinností jednotlivých účastníků finančních postupů, na zlepšení kvality účetních údajů a zpráv o řízení a na sledování souladu s kritérii pro validaci místních systémů všemi schvalujícími úředníky.
ZÁVěR
Přechod na nový účetní systém v Evropské komisi dodržel stanovenou lhůtu a dne 1. ledna 2005 Komise převedla všeobecné účetnictví EU z účtů založených na hotovostních tocích na účty na akruálním základě a nyní je schopna dodržet ve všech významných hlediscích mezinárodně uznávané účetní standardy.
První konečné výsledky zavedeného systému byly otestovány a dokumentovány, když účetní Komise sestavil k 31. březnu 2006 prozatímní účetní závěrku.
Komise tak dosáhla cíle souvisejícího s přechodem na účty na akruálním základě ve velmi ambiciózním časovém rámci.
Tohoto cíle by nebylo možno dosáhnout bez angažovanosti a konstruktivní spolupráce všech útvarů Komise.
Ačkoli dosud byl přechod řízen úspěšně a byly provedeny komplexní zkoušky, práce na ověřování místních systémů na konci roku 2005 vyzdvihla problémy u tří systémů, u nichž nebylo možné validaci provést.
Zpráva o místních systémech jednotlivých GŘ obsahuje rovněž doporučení týkající se zlepšení kontrol účetních údajů, lepšího pochopení výběru účetních kódů, lepšího školení o účetních záležitostech a související kulturní změny.
Kromě toho byla v roce 2005 oddělení Komise pod značným tlakem, aby zajistila nové složité procesy v ambiciózních lhůtách.
Práce na zlepšování kontrol konzistentnosti v rámci účetního systému bude nepochybně pokračovat až do schválení konsolidované účetní závěrky 31. července 2006.
Co se týká tří místních systémů, jež nemohly být validovány, plánuje se u dvou z nich, že budou vyhovovat do konce roku 2006 (AIDCO a RELEX).
Při přípravě náhrady třetího systému (EAC) došlo ke skluzu, takže dotyčné GŘ bude muset zajistit, aby současný systém bylo možné včas zlepšit k uzavření finančního roku 2006.
Komise řeší otázku nedostatku kvalifikovaných účetních vypsáním speciálních externích výběrových řízení, aby přilákala uchazeče s vhodným vzděláním a zkušenostmi.
Zvýší rovněž počet vzdělávacích kurzů, které budou nabízeny současným zaměstnancům.
Vývoj v oblasti informačních technologií nezbytných k integraci Evropských rozvojových fondů, zálohových účtů delegací a agentur do systému ABAC by měl být dokončen v polovině roku 2006 a poté se Komise bude soustředit na dokončení integrace centrálních systémů IT a na zlepšení kontrol zabezpečení.
Projekt předpokládá, že vedení jednotlivých oddělení obdrží spolehlivější a úplnější informace o aktivech a pasivech, za něž odpovídá, a o finančních vztazích s jednotlivými dodavateli (v dlouhodobějším horizontu) a ve střednědobém horizontu o finančním provádění víceletých programů a projektů.
Ponaučení vyvozené z problémů a prodlev, k nimž došlo v první polovině roku účtování na akruálním základě, by mělo Komisi umožnit zlepšit kvalitu finančních údajů a dodržet lhůty pro následné účetní závěrky.
[pic] _BAR_ KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ _BAR_
[pic] _BAR_ KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ _BAR_
[pic] _BAR_ KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ _BAR_
Doporučení Evropské centrální banky
ze dne 13. dubna 2006
Radě Evropské unie o externích auditorech Banque de France
(ECB/2006/5)
(2006/C 98/08)
RADA GUVERNÉRŮ EVROPSKÉ CENTRÁLNÍ BANKY,
s ohledem na statut Evropského systému centrálních bank a Evropské centrální banky, a zejména na článek 27.1 tohoto statutu,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Účetnictví Evropské centrální banky (ECB) a národních centrálních bank Eurosystému ověřují nezávislí externí auditoři doporučení Radou guvernérů ECB a schválení Radou Evropské unie.
(2) Podle článku L.142-6 měnového a finančního zákoníku jmenuje Generální rada Banque de France dva auditory, kteří jsou pověřeni prováděním auditu účetnictví Banque de France.
Podle článku L.823-1 obchodního zákoníku se jmenuje zástupce auditora, jenž nahradí úřadující auditory v případě jejich odmítnutí, nemožnosti vykonávat funkci, odstoupení nebo úmrtí.
(3) Mandát stávajících externích auditorů Banque de France skončí po provedení auditu za účetní rok 2005.
Je proto nezbytné jmenovat externí auditory od účetního roku 2006.
(4) Banque de France vybrala společnosti Deloitte & Associés a Mazars & Guerard jako své externí auditory a společnost KPMG S.A. jako zástupce auditora pro účetní roky 2006 až 2011 v souladu se svými pravidly pro zadávání veřejných zakázek a ECB má za to, že tito auditoři splňují nezbytné požadavky pro jmenování,
PŘIJALA TOTO DOPORUČENÍ:
1. Doporučuje se, aby společnosti Deloitte & Associés a Mazars & Guerard byly společně jmenovány jako externí auditoři Banque de France pro účetní roky 2006 až 2011.
2. Doporučuje se, aby společnost KPMG S.A. byla jmenována jako zástupce auditora Banque de France pro účetní roky 2006 až 2011.
Doporučení Evropské centrální banky
ze dne 6. října 2006
o přijetí některých opatření s cílem účinněji chránit eurobankovky proti padělání
(ECB/2006/13)
(2006/C 257/07)
RADA GUVERNÉRŮ EVROPSKÉ CENTRÁLNÍ BANKY,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 106 odst. 1 této smlouvy,
s ohledem na statut Evropského systému centrálních bank a Evropské centrální banky, a zejména na článek 16 a článek 34.1 tohoto statutu,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Na základě Smlouvy a statutu jsou Evropská centrální banka (ECB) a s jejím povolením národní centrální banky členských států, na které se nevztahuje výjimka, pověřeny vydáváním eurobankovek.
(2) Součástí tohoto úkolu je zajišťovat důvěryhodnost a kvalitu eurobankovek v oběhu, a tím nepřímo také důvěru veřejnosti v eurobankovky.
(3) Rámec Eurosystému pro rozpoznávání padělků a třídění bankovek podle upotřebitelnosti prováděné úvěrovými institucemi a ostatními subjekty zpracovávajícími hotovost [1] (dále jen "rámec") stanoví harmonizované standardy a postupy pro navracení bankovek do oběhu v rámci eurozóny.
Má-li být kontrola pravosti a upotřebitelnosti bankovek, které mají být navraceny do oběhu, prováděna prostřednictvím strojů pro zpracování bankovek, lze k této kontrole použít pouze ty stroje, jež uspěly při zkouškách u některé z národních centrálních bank.
V této souvislosti národní centrální banky nabízejí výrobcům společné testy strojů pro zpracování bankovek, které platí na celém území eurozóny a které jsou prováděny pomocí jednotných testovacích sad bankovek, jež obsahují, mimo jiné, vybrané třídy padělků eurobankovek.
Tyto testy tedy nutně vyžadují dostupnost padělaných bankovek stejné třídy, a to jak pro prvotní složení jednotných sad bankovek, tak pro jejich doplnění, a tudíž i pravidelnou výměnu a přepravu těchto bankovek v rámci Evropské unie mezi národními centrálními bankami.
(4) Čl. 4 odst. 2 nařízení (ES) č. 1338/2001 ze dne 28. června 2001, kterým se stanoví opatření nutná k ochraně eura proti padělání [2], ukládá příslušným vnitrostátním orgánům povinnost bezodkladně poskytovat národním analytickým střediskům požadované potřebné vzorky každého typu bankovky, u níž je podezření, že se jedná o padělek, k analýze a identifikaci. Národní analytická střediska jsou kromě toho povinna zaslat ECB každý nový typ podezřelé bankovky, který odpovídá kritériím ECB, pro účely analýzy a klasifikace.
2 nařízení (ES) č. 1338/2001 ukládá příslušným vnitrostátním orgánům a národním analytickým střediskům, nejsou dotčeny vnitrostátní trestněprávní předpisy.
Uvedené povinnosti především nesmějí bránit použití nebo zadržení bankovek, u kterých je podezření, že se jedná o padělky, jako důkazu v trestním řízení.
V řadě členských států toto vážným způsobem omezuje dostupnost padělaných bankovek pro národní analytická střediska a národní centrální banky, které nejsou národními analytickými středisky.
(6) Používání strojů pro zpracování bankovek, jejich přezkušování a neustálé zdokonalování jsou prostředky, které napomáhají odhalování padělaných bankovek, a přispívají tak k uvádění eurobankovek do oběhu způsobem, jenž eurobankovky chrání proti padělání.
(7) Je proto velmi důležité, aby s náležitým ohledem na probíhající trestní řízení byla přeprava padělaných bankovek národními analytickými středisky a národními centrálními bankami, které nejsou národními analytickými středisky, dovolena rovněž pro účely rámce.
(8) Článek 10 Smlouvy vyžaduje, aby členské státy, včetně policejních nebo soudních orgánů, přijaly veškerá nezbytná opatření s cílem zajistit účinnost práva Společenství.
(9) Účinná ochrana eura proti padělání je důležitou součástí práva Společenství.
Úsilí zabránit padělání se týká jak Společenství na základě jeho pravomoci v oblasti jednotné měny, tak členských států na základě jejich pravomocí v oblasti trestního práva a strategie boje s organizovanou trestnou činností.
(10) Trestní právo a pravidla trestního řízení obecně nespadají do pravomoci Společenství, s výjimkou případů, kdy je to nezbytné pro zajištění účinnosti práva Společenství.
Ve všech ostatních případech může být nezbytné, aby byla přijata opatření podle hlavy VI Smlouvy o Evropské unii o policejní a soudní spolupráci v trestních věcech.
(11) Článek 29 Smlouvy o Evropské unii stanoví, že cíle EU poskytovat občanům v prostoru svobody, bezpečnosti a práva vysokou úroveň ochrany tím, že rozvíjí společný postup členských států, se dosáhne mimo jiné sbližováním trestněprávních předpisů členských států.
(12) Odpovědnost Eurosystému za zabezpečení důvěryhodnosti a kvality eurobankovek v oběhu vyžaduje, aby byla vypracována doporučení k některým cílům politiky, přičemž se ponechá na EU a na vnitrostátních orgánech, aby tyto cíle zvážily a přijaly vhodná opatření k jejich dosažení,
PŘIJALA TOTO DOPORUČENÍ:
1. Evropská Komise by měla zvážit předložení návrhu na rozšíření pravomoci národních analytických středisek a národních centrálních bank, které nejsou národními analytickými středisky, tak aby mohly zadržet identifikované a analyzované vzorky padělaných bankovek a současně také vyžadovat a legitimním způsobem přepravovat tyto padělané bankovky v rámci EU pro účely rámce. Především by se měl změnit čl. 4 odst. 2 nařízení (ES) č. 1338/2001 a zároveň zrušit čl. 4 odst. 3. Přinejmenším by se měl změnit čl. 4 odst. 3, tak aby používání a zadržení padělaných bankovek jako důkazu v trestním řízení nebránilo plnému uplatňování čl. 4 odst. 2 s výjimkou případů, kdy s ohledem na množství a typ zadržených padělků není takové uplatňování možné.
2. I když změna nařízení (ES) č. 1338/2001 je nezbytná, aby se umožnila přeprava padělků pro účely rámce, jakož i vydávání padělků vnitrostátními orgány, mohlo by se prověřit, do jaké míry by v tomto ohledu mohl být prospěšný společný postup podle hlavy VI Smlouvy o EU. Konkrétně by se měla posoudit použitelnost čl. 31 odst. 1 písm. e) Smlouvy o EU, jelikož zajištěné padělky se používají jako důkaz v probíhajících trestních řízeních před vnitrostátními soudními orgány. Členské státy by měly zejména zajistit, aby v rozsahu, ve kterém nejsou dotčena práva podezřelého a obviněného, mohli zaměstnanci národních analytických středisek a národních centrálních bank, které nejsou národními analytickými středisky, legitimně přepravovat a zadržovat určité množství zajištěných padělaných bankovek pro účely rámce za podmínky, že tyto vzorky budou na požádání okamžitě vráceny státnímu zastupitelství či soudním orgánům.
3. Bez ohledu na to, zda budou výše uvedená opatření přijata, může dojít k tomu, že členské státy budou muset změnit své vnitrostátní právní předpisy, aby umožnily zadržení a přepravu padělaných bankovek pro účely rámce.
Členské státy by především měly zvážit zrušení vnitrostátních pravidel, podle kterých musí zajištěné padělané bankovky vždy zůstat v soudních archivech, být zničeny, předány výlučně policii nebo zůstat na území státu.
4. Bez ohledu na to, zda budou výše uvedená opatření přijata, by členské státy měly zvážit podporu praktických ujednání s příslušnými národními centrálními bankami, na základě kterých se padělané bankovky těmto národním centrálním bankám poskytují pro účely rámce a uskutečňuje se jejich výměna mezi národními centrálními bankami, a to případně na základě rozhodnutí státního zastupitelství či soudních orgánů.
Toto doporučení je určeno Radě Evropské unie, Evropskému parlamentu, Komisi Evropských společenství a členským státům. Ve Frankfurtu nad Mohanem dne 6. října 2006. Prezident ECB Jean-Claude Trichet
Doporučení Evropské centrální banky
ze dne 9. října 2006
Radě Evropské unie o externím auditorovi Banka Slovenije
(ECB/2006/14)
(2006/C 257/08)
RADA GUVERNÉRŮ EVROPSKÉ CENTRÁLNÍ BANKY,
s ohledem na statut Evropského systému centrálních bank a Evropské centrální banky, a zejména na článek 27.1 tohoto statutu,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Účetnictví Evropské centrální banky (ECB) a národních centrálních bank Eurosystému ověřují nezávislí externí auditoři doporučení Radou guvernérů ECB a schválení Radou Evropské unie.
(2) Podle článku 1 rozhodnutí Rady 2006/495/ES ze dne 11. července 2006 v souladu s čl. 122 odst. 2 Smlouvy o přijetí jednotné měny Slovinskem ke dni 1. ledna 2007 [1] Slovinsko nyní splňuje podmínky nezbytné pro přijetí eura a výjimka ve prospěch Slovinska podle článku 4 aktu o přistoupení z roku 2003 [2] se zrušuje s účinkem od 1. ledna 2007.
(3) Externí auditoři, které ECB tímto doporučuje, jsou stávajícími auditory Banka Slovenije, kteří byli jmenováni pro účetní roky 2006 až 2008,
PŘIJALA TOTO DOPORUČENÍ:
Doporučuje se, aby společnost Deloitte & Touche revizija d.o.o. byla jmenována jako externí auditor Banka Slovenije pro účetní roky 2007 a 2008. Ve Frankfurtu nad Mohanem dne 9. října 2006. Prezident ECB Jean-Claude Trichet [1] Úř. věst. L 195, 15.7.2006, s. 25. [2] Úř. věst. L 236, 23.9.2003, s. 33. --------------------------------------------------
Doporučení Evropské centrální banky
ze dne 13. listopadu 2006
Radě Evropské unie o externím auditorovi Banco de España
(ECB/2006/18)
(2006/C 283/10)
RADA GUVERNÉRŮ EVROPSKÉ CENTRÁLNÍ BANKY,
s ohledem na statut Evropského systému centrálních bank a Evropské centrální banky, a zejména na článek 27.1 tohoto statutu,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Účetnictví Evropské centrální banky (ECB) a národních centrálních bank Eurosystému ověřují nezávislí externí auditoři doporučení Radou guvernérů ECB a schválení Radou Evropské unie.
(2) Podle čl. 4 odst. 2 statutu Banco de España a článků 29 odst. 3 a 31 jejího jednacího řádu ověřují účetnictví Banco de España nezávislí externí auditoři ve smyslu článku 27 statutu, a to v souladu s podmínkami zákona 19/1988 o auditu účetnictví [1], pokud jde o způsobilost, mandát a rotaci auditorů.
(3) Mandát stávajícího externího auditora Banco de España skončí po provedení auditu za účetní rok 2005.
Je proto nezbytné jmenovat externího auditora od účetního roku 2006.
(4) Banco de España vybrala společnost Deloitte, S.L. jako svého externího auditora pro účetní roky 2006 až 2008 s tím, že tento mandát může být poté každoročně obnoven až do účetního roku 2012,
PŘIJALA TOTO DOPORUČENÍ:
Doporučuje se, aby společnost Deloitte, S.L. byla jmenována jako externí auditor Banco de España pro účetní roky 2006 až 2008 s tím, že tento mandát může být poté každoročně obnoven až do účetního roku 2012. Ve Frankfurtu nad Mohanem dne 13. listopadu 2006. Prezident ECB Jean-Claude Trichet [1] Ve znění zákona 44/2002 o reformě finančního systému. --------------------------------------------------
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k tématu "Udržitelný rozvoj v zemědělství, lesnictví a rybolovu s ohledem na klimatické změny"
(2006/C 69/02)
Dne 10. února 2005 se Evropský hospodářský a sociální výbor, v souladu s odstavcem 2 článku 29 Jednacího řádu, rozhodl vypracovat stanovisko k tématu: Udržitelný rozvoj v zemědělství, lesnictví a rybolovu s ohledem na klimatické změny.
Specializovaná sekce "Zemědělství, rozvoj venkova, životní prostředí", kterou Výbor pověřil přípravou podkladů na toto téma, přijala stanovisko dne 9. listopadu 2005.
Zpravodajem byl pan Kallio.
Na 423. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 18. a 19. ledna 2006 (jednání ze dne 18. ledna), přijal Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko 96 hlasy pro, 14 hlasy proti a 13 členů se zdrželo hlasování.
1. Úvod
1.1 V posledních letech se klimatické změny staly jednou z nejnaléhavějších otázek pro budoucnost planety.
K tématu klimatických změn bylo vypracováno obrovské množství studií, které jasně poukázaly především na nárůst skleníkových plynů v atmosféře, jež jsou příčinou globálního oteplování.
Zrychlují se změny ve složení atmosféry, které jsou způsobeny lidskou činností.
Mezinárodní badatelé se shodují v tom, že klimatické změny probíhají, na jejich rychlost se však jejich názory liší.
Hodnotící zpráva Mezivládního panelu ke změně klimatu (Intergovernmental Panel on Climate Change – IPCC 2001) uvádí, že je nesporné, že proces atmosférických změn bude v tomto století pokračovat a bude zrychlovat globální klimatické změny.
1.2 EU a její členské státy zvláště aktivně sledovaly cíle, jež by zpomalily oteplování atmosféry.
Aby Unie dosáhla lepších výsledků, učinila mnoho změn v politikách v různých oblastech.
EU stojí v popředí mezinárodního úsilí zaměřeného na boj proti klimatickým změnám, jež představují jednu z největších ekologických, sociálních a ekonomických hrozeb s možnými dalekosáhlými globálními důsledky.
EU by měla dále zvyšovat své úsilí, co se týče ochrany klimatu, a zasadit se přitom také o snížení emisí skleníkových plynů ze zemědělství, lesnictví a rybolovu s ohledem na její závazky k Rámcové úmluvě OSN o klimatických změnách a k ustanovením Kjótského protokolu.
Toto stanovisko se snaží o poskytnutí důležitých informací pro posílení úsilí EU v souvislosti s klimatickými změnami a jejich vlivem na lesnictví, zemědělství a rybolov.
Je třeba poznamenat, že dosavadní výzkum významně přispěl ke zvýšení znalostí o dopadu klimatických změn na lesnictví, je však k dispozici méně vědeckých informací o dopadu na zemědělství a ještě méně informací o dopadu na odvětví rybolovu.
1.3 Mezinárodní společenství se na základě několika dohod jako například Kjótského protokolu o klimatických změnách pokusilo ovlivnit různé politiky, co se týče obsahu emisí skleníkových plynů.
Provádění těchto dohod však bylo velmi obtížné, protože dokonce ani všichni hlavní signatáři, jako například Spojené státy americké, se necítí vázáni obecně uznanými cíli.
1.4 Oteplování atmosféry má mnoho účinků, přímých i nepřímých, na různé oblasti a odvětví.
Zhodnocení všech těchto vlivů je pro výzkum mimořádně náročný úkol.
V různých částech světa probíhá rozsáhlý výzkum.
Byly vytvořeny četné scénáře klimatických změn.
Na základě dostupných znalostí byl odhadnut dopad na lidstvo a přírodu.
Bude se jednat buď o negativní nebo pozitivní vliv, v závislosti na dotyčné oblasti a na změnách podmínek.
Mezinárodní společenství a EU se v prvé řadě zaměřily na snížení emisí skleníkových plynů, čímž by se zpomalil postup klimatických změn.
Klimatické změny nejsou jen předmětem politiky životního prostředí, ale mají obrovské ekonomické, sociální a kulturní důsledky pro celé lidstvo, a samozřejmě také pro rozvoj Evropské unie.
1.5 Vedle omezení klimatických změn by EU a jiné země a regiony měly učinit mnohem více pro zvýšení schopnosti lidí a hospodářství přizpůsobit se probíhajícím změnám.
Toto je zvlášť důležité, protože i kdyby bylo možné zabránit klimatickým změnám v dlouhodobém horizontu, bezprostředně hrozící změny budou vyžadovat zásadní úpravy v různých odvětvích společnosti jak na národní, tak na mezinárodní úrovni.
Klimatické změny budou mít také závažný dopad na globální ekonomické trendy a růst.
EU prezentovala svá vlastní hodnocení ekonomických trendů a trendů v oblasti spotřeby energie.
1.6 Přizpůsobení se klimatickým změnám je pro udržitelný rozvoj ve většině ekonomických odvětví Evropské unie hlavní výzvou.
Klimatické změny nutně povedou k úpravám minimálně v následujících oblastech: průmysl, energetika, doprava, stavebnictví, zdraví, cestovní ruch, pojištění, využívání půdy, biologická rozmanitost, využívání přírody pro rekreaci, vodní zdroje, rybolov, lesnictví, zemědělská, živočišná a potravinářská výroba, jakož i lov a chov sobů.
V EU a členských státech proto musí být vytvořena strategie pro adaptaci na klimatické změny.
V tomto stanovisku z vlastní iniciativy by Evropský hospodářský a sociální výbor rád představil další myšlenky pro rozvoj adaptační strategie v EU, zejména co se týče primárních odvětví, tedy zemědělství, lesnictví a rybolovu.
1.7 Hrozba přírodních katastrof jako záplav, vichřic a krupobití, jejichž počet následkem očekávaných klimatických změn poroste, bude mít pro odvětví zemědělství, lesnictví a rybolovu rovněž negativní důsledky.
2. Změny a potřeby adaptace v zemědělství EU jako reakce na proces klimatických změn
2.1 Vzhledem k očekávaným vlivům globálního oteplování je nutné považovat zemědělství a lesnictví za odvětví, jež jimi budou velmi silně postižena, do určité míry se však tyto vlivy projeví také v oblasti rybolovu.
S ohledem na to, jak málo tato odvětví přispěla k emisi skleníkových plynů, je jejich dosavadní role v navrhování a provádění evropských politik zabývajících se klimatickými změnami jen okrajová.
Podle výzkumu IPCC jsou klimatické změny nevyhnutelné, je proto velmi důležité na tato odvětví pohlížet z hlediska nezbytných adaptačních změn.
2.2 Evropské modely zemědělství, lesnictví a rybolovu by měly být založeny na udržitelné produkci obnovitelných surovin a výrobků pro spotřebitele a průmysl.
EU investovala mnoho prostředků do kvality potravin a jiných produktů a do zajištění kvality.
V souvislosti s adaptací na klimatické změny bude udržení cílů a dosažených výsledků vyžadovat nová opatření.
2.3 Klimatické změny postihují výrobu potravin, přístup k vodě a oblast zdravotnictví v EU a na celém světě.
V severních regionech EU atmosférické oteplování způsobí nárůst výnosů ze sklizně, zatímco na jihu v důsledku rostoucího sucha sklizeň poklesne.
Rychlost a formy klimatických změn se budou v zemích a regionech EU lišit, jasná tendence oteplování však zaznamenána byla.
V jižních regionech je stále obtížnější získávání pitné a zavlažovací vody.
2.4 Bude narůstat četnost extrémních jevů, jako jsou bouřky, záplavy, sucho a dlouhotrvající horké vlny.
Globální oteplování zvýší riziko šíření nemocí prostřednictvím hmyzu a vody.
Klimatické změny rovněž ovlivní výskyt těchto problémů v různých zemích a regionech.
2.4.1 Centrum výroby potravin v Evropské unii se v dlouhodobějším horizontu přesune dále na sever.
Dá se předpokládat, že klimatické změny rozšíří rozdíl v prosperitě mezi vyspělými a rozvojovými zeměmi, což bude mít rovněž dopad na výrobu potravin a trhy.
Je docela dobře možné, že klimatické změny povedou k úbytku potravin a konfliktům spojeným s přístupem k potravinám v některých regionech.
Je důležité brát v úvahu skutečnost, že klimatické změny mohou vést k závažnému narušení přístupu k vodním zdrojům.
2.4.2 EU bude schopna lépe se vyrovnat s obtížemi, protože disponuje dobrou infrastrukturou a cílem zemědělské politiky zaměřeným na zachování výroby v rámci unie.
V této měnící se situaci je nezbytné, aby EU byla schopná zachovat odpovídající nástroje a prostředky pro rozvoj a zajištění vlastní výroby potravin.
2.5 EU v rámci zemědělské politiky nekoncipovala jasnou adaptační strategii, která by reagovala na nevyhnutelné důsledky klimatických změn.
Některé členské státy vytvořily nebo vytvářejí národní strategie pro adaptaci na klimatické změny.
S ohledem na reagování na klimatické změny je evropské zemědělství v zásadě v docela dobré pozici, protože například adaptační schopnost plodin je obecně dobrá.
2.5.1 Vypěstováním nových odrůd rostlin je možné v horizontu několika let vyhovět požadavkům klimatických změn.
Pro usnadnění adaptace je možné čerpat z rozmanitosti genetických zdrojů.
Podniky by měly navýšit prostředky na financování rozvoje nových technologií v rostlinné i živočišné výrobě.
Měl by být vyvinut odpovídající systém řízení rizik, jenž by snížil škody způsobené změnami počasí a chorobami rostlin a živočichů.
2.5.2 Dále je nezbytné posílit výzkum v zemědělství a vyvíjet nové odrůdy, jež se snáze přizpůsobí novým podmínkám životního prostředí (adaptace) nebo jež nevyžadují tak velké množství například dusíkatých hnojiv (řízení emisí).
Univerzitní kurzy a výzkum týkající se klimatických změn by měly být posilovány a rozšiřovány, ať už se jedná o základní výzkum nebo o výzkum adaptace na klimatické změny.
2.5.3 Klíčovou otázkou je však zachování celkové úrodnosti zemědělské půdy EU.
Nepříznivé změny probíhající v půdě lze zmírnit vývojem nových zemědělských postupů.
Pro zemědělství bude kritickou otázkou podstata budoucí vodohospodářské politiky, zejména v těch regionech, kde se úbytek vody stává stále větším problémem.
2.6 Vliv klimatických změn na globální trhy s potravinami vyžaduje další analýzu, protože změny na trhu mají dopad také na vlastní výrobní cíle EU.
2.7 Evropská unie v rámci politiky životního prostředí zavedla několik opatření, jež se týkají zemědělství, s cílem snížit emise skleníkových plynů.
EU se rovněž snaží nasměrovat zemědělství k produkci bioenergetických plodin, což by mělo pozitivní dopad na politiku životního prostředí a politiku klimatu.
EU by měla vyvinout nová ekologická opatření v zemědělství s cílem účinnějšího používání hnojiv a pokud to bude možné, zabránění produkce metanu prostřednictvím dobytka nebo podporování jeho obnovy.
Změny v zemědělské politice a politice životního prostředí EU tak ovlivní budoucí hladinu emisí.
2.8 V této nové situaci by se obdělávaná půda měla více než dnes využívat pro jinou než potravinářskou výrobu.
Ve většině zemí EU se stále velmi málo využívají biopaliva.
Pokud má být dosažen cíl pro používání biopaliv stanovený EU, musí dojít ke značnému zvýšení produkce.
EU by měla změnit určitá pravidla omezující produkci energetických plodin, jako například horní hranici na hektar pro podporu a používání nevyužívané půdy pro jinou než potravinářskou výrobu.
Bioenergii lze odůvodnit pracovními příležitostmi, diverzifikací výroby energie a jejími pozitivními účinky na klimatické změny.
2.8.1 EU by měla umožnit zemědělství hrát významnou roli výrobce biopaliv, a přiblížit se tak dosažení cílů směrnice o biopalivech.
EU by měla znovu zvážit možnost úpravy určitých pravidel Společné agrární politiky (CAP) a znovu zhodnotit obsah tzv.
Dohody Blairovy sněmovny WTO, která omezuje produkci olejnin určených pro nepotravinářskou výrobu a pěstovaných na nevyužívané půdě.
EU by měla toto omezení odstranit, protože pro pěstování olejnin už se neposkytuje podpora.
2.8.2 Adaptace na klimatické změny vyžaduje koordinovanou spolupráci v rámci celého řetězce výroby potravin na mezinárodní úrovni i na úrovni EU.
Proces adaptace je také velkou výzvou pro spotřebitele, kvůli nimž by se mělo zvýšit úsilí poskytovat účinné informace a snahy o propagaci.
EU a členské státy by měly uspořádat koordinovanou školící, informační a propagační kampaň, která by zvýšila základní porozumění široké veřejnosti v oblasti komplexních procesů klimatických změn.
3. Potřeba adaptace také v oblasti rybolovu
3.1 Politika rybolovu EU se soustředí hlavně na řízení rybích násad a kontrolu trhů.
Obavy související se změnami v kvalitě vody samozřejmě také postihují rybolov.
Politika rybolovu EU nevyčlenila žádné konkrétní prostředky na důsledky klimatických změn.
Hlavní směry klimatických změn EU však uvádějí, že z dlouhodobého hlediska budou mít klimatické změny dopad na odvětví rybolovu v celé Evropě a v určitých regionech.
EU se domnívá, že se dokáže vyrovnat s budoucími změnami a přizpůsobit se jim.
Podle současných znalostí zvýšení teploty vody způsobené klimatem pravděpodobně nezpůsobí žádné zásadní změny ve velkých mořích.
Tento dopad se však výrazněji projeví na menších vodních plochách, jako jsou rybníky, řeky a jezera.
U rybích násad pravděpodobně dojde k významným změnám, mj. na základě změny zásob potravy pro ryby.
Do teplejších vod se mohou dostat různé nové rybí násady a jiné mohou vymizet.
3.2 Změny mohou být výraznější ve vnitrozemských a pobřežních vodách zemí ležících na severu EU.
Zdá se, že kvalitní ryby chladných vod se mohou dostat do ohrožení.
V severních regionech EU nepochybně dojde k poklesu zejména ekonomicky ceněných ryb jako například lososů a k nárůstu méně ekonomicky hodnotných plevelných ryb.
Schopnost adaptace se u různých druhů ryb také velmi liší.
Rozhodující význam má samozřejmě rychlost klimatických změn a to, jaký dopad mají na vodní útvary.
Obecnou tendencí klimatických změn je růst teploty vody a dokonce již existují vědecké důkazy tohoto jevu například v polárních oblastech a sibiřských bažinách.
Mořský ekosystém ale reaguje na důsledky klimatických změn relativně pružně.
Situace je mnohem problematičtější v případě řek a jezer, v současné době je však výzkum adaptace na klimatické změny v těchto oblastech pouze omezený.
3.3 V důsledku klimatických změn se mohou zlepšit příležitosti pro akvakulturu.
Objem vod bude v budoucnu růst, čímž se zvýší celková plocha pobřežních vod a umožní se rozšíření akvakultury.
Nárůst teploty v severních vodách EU rovněž způsobí růst zásob potravy pro ryby.
Vyšší teplota vody může zvýšit riziko chorob a zhoršení kvality.
Změny v teplotě vody budou mít nejen ekonomické důsledky, ale budou mít dopad i na přírodu, především co se týče omezení biologické rozmanitosti.
3.4 Udržitelný rozvoj rybích násad by měl být založen na znalostech a výzkumu.
Často je velmi obtížné řídit a provádět politiku rybolovu EU.
Odvětví čelilo značným problémům a tlaku, jako jsou ziskovost a problémy s dioxiny, jakož i regulace rybolovu.
Schopnost adaptace odvětví rybolovu lze též zlepšit omezením škodlivých lidských činností, jež způsobují eutrofizaci a nižší kvalitu vody.
Rybolov je oblastí s velkou potřebou studií klimatických změn.
Procesy vodního ekosystému jsou velmi komplexní, což pro výzkum představuje obrovskou výzvu.
EU by mohla poskytnout další prostředky na financování této činnosti, a zintenzívnit tak svou multilaterální mezinárodní výzkumnou činnost a spolupráci.
4. Potřeba dlouhodobých strategií v lesnictví
4.1 Lesní zdroje EU neustále rostou.
Jen polovina ročního přírůstku je vykácena a nové programy pro zalesňování vytvářejí další rezervy lesů.
Uhlík ukládající se v lese a ve dřevě je po oceánech nejdůležitější odpadovou nádrží. Produkty vyrobené ze dřeva zároveň nahrazují produkty z neobnovitelných zdrojů.
Evropská politika lesnictví spadá do pravomoci členských států.
Právní předpisy EU a mezinárodní dohody mají stále větší dopad na evropskou politiku lesnictví.
Ministerská konference o ochraně lesů v Evropě (Ministerial Conference on the Protection of Forests in Europe, MCPFE) stanovila kritéria a ukazatele udržitelného lesnictví, které slouží jako klíčový referenční bod pro udržitelné využívání lesních zdrojů.
EU by měla tento proces v rámci udržitelného rozvoje podporovat, zároveň by však měla respektovat zásadu subsidiarity.
4.2 Dobře obhospodařovaný les představuje základ příležitostí k adaptaci na klimatické změny.
Lesy EU jsou převážně obhospodařovány neustále, jsou tedy schopné udržet vysokou úroveň produkce a uchovat si vitalitu.
Dlouhá období v lesnictví s rotačními intervaly mezi 15 a 150 lety naznačují, že jakákoli adaptační opatření by měla začít co nejdříve.
V současné době je třeba věnovat zvláštní pozornost metodám opětovného zalesňování, včetně výběru druhů stromů.
Vzhledem k tomu, že se klimatické podmínky v relativně krátké době pravděpodobně výrazně změní, budou evropské lesy náchylnější k poškození hmyzem.
EU by měla podpořit intenzivnější spolupráci mezi národními orgány odpovědnými za lesní hospodářství a zainteresovanými stranami, aby se připravily na závažné hrozby ze strany biotických organismů, jako je hmyz a houby.
4.3 V EU je obrovská rozmanitost typů lesů.
Evropské lesy lze podle geografického umístění dělit na lesní zóny boreální, atlantskou, kontinentální, středozemní, alpskou a makronésskou.
Biotické odlišnosti mezi těmito zónami jsou obrovské.
V rámci navrhování adaptační strategie klimatických změn pro primární odvětví by strategie pro lesnictví měla být vytvořena na národní nebo regionální úrovni.
Lesy hrají důležitou roli jako významný stabilizační faktor v evropském přírodním ekosystému a jejich zachování bude mít klíčový dopad na stabilitu přírodních a polopřírodních ekosystémů na kontinentu.
4.4 Klimatické změny již zvýšily počet přírodních katastrof a lze očekávat, že jej budou zvyšovat i nadále.
V případě lesů to znamená více lesních požárů, více škod v důsledku bouří a rozšíření škod způsobených hmyzem.
Aby EU byla schopna zvládnout takové krizové situace, měla by učinit příslušné kroky a rychle zmobilizovat podporu a například prostřednictvím Fondu solidarity EU nebo podobných nástrojů zajistit odpovídající materiální a finanční pomoc.
4.5 Vzhledem k vysoké náchylnosti lesů na biotické znečištění by EU měla zachovávat svou přísnou politiku, co se týče kontroly dovážené kulatiny a výrobků ze dřeva ze zemí mimo EU.
Je to efektivní způsob, jak chránit evropské lesy před škodlivými cizími druhy, jako jsou určité druhy hmyzu a hub.
Kontrola při dovozu nesmí vést k vytvoření neopodstatněných překážek mezinárodnímu obchodu.
4.6 Lesní požáry jsou již nyní závažným problémem především v jižních oblastech EU.
Protože se očekává, že klimatické změny situaci zhorší, je nezbytné, aby EU stavěla na své dosavadní činnosti v oblasti prevence, boje proti lesním požárům a sestavování evropských plánů řízení rizik.
4.7 Díky udržitelnému lesnímu hospodářství potenciál lesů v EU neustále roste.
Dřevo je obnovitelný přírodní zdroj a propagace jeho používání ve společnosti jako stavebního materiálu a zdroje energie je nejúčinnější způsob, jak oxid uhličitý uzavřít ve stromech a produktech ze dřeva, jež fungují jako odpadová nádrž na uhlík a jako náhražka materiálů z neobnovitelných zdrojů.
V mnoha zemích větší využívání dřeva nabízí jednu z mála příležitostí k vytváření nových pracovních míst, zejména na venkově.
To se týká především výroby energie ze dřeva, jež je velmi pracovně náročná a často produkována místními podnikateli, kteří používají jednoduché vytápěcí zařízení.
4.8 Lesní hospodářství se opírá o komplexní biologický systém, jehož studium trvá velmi dlouho částečně kvůli dlouhým intervalům mezi započetím procesu a realizací jeho výsledků.
Různé systémy infrastruktury a logistiky jsou jedním ze základních principů ekonomicky životaschopného lesnictví.
Očekává se, že klimatické změny způsobí sucho na jihu a větší mokro v severních regionech, z čehož vyplývá nutnost vyvinout lesní stroje, jež mohou pracovat efektivně bez zásadního dopadu na povrch půdy například při obsluze tohoto stroje, a investovat do základního biologického výzkumu.
Aby bylo možné zachovat evropský model lesnictví a přizpůsobit se změněným klimatickým podmínkám, měla by EU zajistit odpovídající financování výzkumu a rozvoje v tomto odvětví.
Je třeba upozornit na Technologickou platformu založenou na lesnictví (Forest-Based Sector Technology Platform), jež byla zřízena jako součást příprav na sedmý rámcový program pro výzkum.
Měla by usnadnit spolupráci mezi výzkumnými orgány v rámci Evropy a celosvětově.
4.9 Ekonomicky životaschopné lesnictví je nezbytnou podmínkou pro to, aby bylo zajištěno řádné udržování a zdraví soukromých i státních lesů v Evropě.
EU by měla ve všech právních předpisech odvětví lesnictví uznat jako odvětví samostatné a důsledky hodnotit vždy z tohoto hlediska tak, aby nebyla bezděčně stanovena pravidla, jež tomuto hledisku odporují.
4.10 Původní druhy stromů jsou schopné lépe se přizpůsobit místním klimatickým změnám mimo jiné díky svému genetickému složení.
Proto by se měly upřednostňovat místní druhy stromů a zároveň by se mělo usilovat o zavedení určitých nových druhů do severnějších oblastí Evropy.
Kromě toho by se tam, kde je to možné, měly doporučovat smíšené lesy.
4.11 Klimatické změny se vší pravděpodobností dál zvýší ekonomické rozdíly mezi průmyslovými a rozvojovými zeměmi.
EU by měla podpořit snahy vytvořit globálně závaznou úmluvu týkající se lesů, jež by obsahovala adaptační strategie, které by mohly pomoci řídit rozvoj v mnoha rozvojových zemích.
Pro zajištění důležitých lesních zdrojů na celém světě je nutná správa a vytváření kapacit.
Mechanismus čistého rozvoje (Clean Development Mechanism – CDM) ustavený v rámci Kjótského protokolu je podnětem pro aktéry EU, aby přispěli k zalesňování v zemích třetího světa, a prostředkem, jak zvýšit úsilí EU s ohledem na systém kvót oxidu uhličitého v rozvojových zemích.
4.12 Klimatické změny mají závažný dopad na celou EU a různé komunity.
Společenství by mělo výrazně zintenzívnit vzdělávací, školící a informační opatření a veřejnou diskusi, a umožnit tak občanům detailně porozumět tomu, jak významný je dopad klimatických změn na budoucnost lesů EU.
4.13 Klimatické změny mohou mít pro lesnictví, alespoň v krátkodobém horizontu, také pozitivní důsledky.
To se vztahuje zejména na severní oblasti Evropy, kde lesnictví je již moderním, velmi rozvinutým a nezávislým odvětvím.
Vliv klimatických změn by se měl brát v úvahu v rámci opatření pro rozvoj lesnictví v celé EU.
4.14 Zvláštní pozornost při analýze budoucích změn je třeba věnovat produkci korku a produktů, jež nejsou ze dřeva, jako jsou například lesní plody, houby a ekologické služby.
Kromě korku je důležitou součástí dnešního moderního lesnictví a udržitelného rozvoje správa rezervací se zvěří.
4.15 Strategie lesnictví EU z roku 1998 a Komisí právě připravovaný akční plán by měly přihlížet ke klimatickým změnám a navrhnout opatření, jež je třeba učinit za účelem další mobilizace zdrojů dřeva.
Sdělení Komise a závěry Evropské rady se shodují v tom, že adaptace lesnictví na klimatické změny je klíčovým úkolem.
Je nezbytné, aby v tomto procesu byla udržována efektivní a úzká spolupráce mezi různými generálními ředitelstvími Komise, členskými státy a zainteresovanými stranami.
4.16 EU se musí snažit zajistit v mezinárodních dohodách a programech pro lesnictví určitou míru flexibility tak, aby v naléhavých případech, když se zhorší zdravotní stav stromů a mohly by být vážně napadeny škodlivým hmyzem, mohla být určitá oblast lesa vykácena.
To by umožnilo rychlé opětovné zalesnění zasažených oblastí nejvhodnějšími druhy stromů.
5. Závěry a doporučení
5.1 EHSV považuje klimatické změny za největší problém, jemuž bude Evropská unie a celá planeta čelit v následujících letech a desetiletích.
EU musí výrazně zintenzívnit úsilí v boji proti klimatickým změnám a zahájit důsledné vytváření adaptačních strategií pro různé oblasti politiky.
Země, jež budou v budoucnu předsedat EU, musí věnovat zvýšenou pozornost rozšiřování politiky klimatických změn a zahrnout do ní také adaptační opatření.
5.2 EHSV se domnívá, že odvětví rozšířená na venkově, tedy zemědělství, lesnictví a rybolov, přispěla jen velmi málo k emisím skleníkových plynů, což je také důvodem, proč byla tato odvětví v politice klimatických změn EU přehlížena.
Z výzkumu Mezivládního panelu ke změně klimatu vyplývá, že klimatické změny jsou nevyhnutelné, a je proto důležité, aby EU připravila půdu také pro adaptační opatření v těchto odvětvích.
5.3 EHSV se domnívá, že je nezbytné, aby Unie výrazně navýšila prostředky pro výzkum určené k analýze klimatických změn a adaptačních politik a k implementaci bezpečnostních programů.
To se vztahuje především na odvětví, jež se opírají o přírodní zdroje.
5.4 EHSV požaduje, aby všechna obdělávatelná pole v EU byla připravena k produkci.
Z tohoto hlediska musí EU zintenzívnit úsilí v oblasti zlepšení zajištění potravin a zásob.
Při plánování budoucí politiky EU zaměřené na podporu zemědělství a produkci, obchodní a energetické politiky je třeba věnovat zvláštní pozornost nejistotám klimatických změn postihujícím tato primární odvětví.
5.5 EHSV vybízí EU, aby využívala mezinárodní fóra a zdůrazňovala nepříznivé účinky klimatických změn z hlediska boje proti hladu ve světě, což má zřejmé důsledky zejména pro rozvojové země v rovníkových oblastech.
5.6 EHSV se domnívá, že kromě boje proti klimatickým změnám je třeba, aby EU a všechny členské státy zahájily přípravu adaptačních strategií pro jednotlivá odvětví.
Tyto strategie již v některých členských státech byly vytvořeny.
Unie k této činnosti může přispět dobrou koordinací a podporou mezinárodních dohod, což by rovněž pomohlo zintenzívnit úsilí za tímto účelem na globální úrovni.
5.7 EHSV pokládá za důležité zkoumání lavinového účinku klimatických změn na odvětví rozšířená ve venkovských oblastech.
Klimatické změny mají rovněž závažné důsledky pro jiná odvětví (průmysl, energetiku, dopravu, cestovní ruch a zdravotnictví), s nepřímým vlivem na rozvoj a potřeby adaptace odvětví rozšířených ve venkovských oblastech.
5.8 Schopnost EU a členských států zhodnotit dopad klimatických změn na rybolov je poměrně malá.
Úsilí v této oblasti je klíčovým způsobem spjato s budoucím rozvojem řízení vodních zdrojů.
Politika rybolovu bude rovněž muset stanovit úpravy, jež musí odvětví provést, aby se přizpůsobilo změnám ve zdrojích vody a podmínkách rybolovu.
5.9 EHSV se domnívá, že by se měla zvýšit produkce a využívání zdrojů dřeva a že by se měla brát vážně role lesů v boji proti klimatickým změnám.
EHSV se domnívá, že je důležité zintenzívnit zalesňování v rámci EU i celosvětově.
To by také mělo být klíčovým předmětem rozvojové politiky EU.
5.10 EHSV navrhuje, aby Komise předložila zahájení rozsáhlé informační a vzdělávací kampaně v rámci EU a na mezinárodní úrovni, mimo jiné s cílem zvýšit povědomí mezi subjekty občanské společnosti a osobami s rozhodovacími pravomocemi v politice.
To by mohlo napomoci ke zrychlení přípravy a zavádění adaptačních strategií.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k tématu Role nádraží v aglomeracích a městech v rozšířené Evropské unii
(2006/C 88/03)
Evropský hospodářský a sociální výbor se dne 10. února 2005 rozhodl vypracovat v souladu s článkem 29, odst. 2 Jednacího řádu, stanovisko k tématu: Role nádraží v aglomeracích a městech v rozšířené Evropské unii
Specializovaná sekce "Doprava, energetika, infrastruktura, informační společnost", kterou Výbor pověřil přípravou podkladů na toto téma, přijala stanovisko dne 31. ledna 2006.
Zpravodajem byl pan TÓTH.
Na 424. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 14. a 15. února 2006 (jednání ze dne 14. února) přijal Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko 139 hlasy pro, 2 proti a 4 členové se zdrželi hlasování.
1. Doporučení
1.1 Evropský hospodářský a sociální výbor žádá, aby byl obsah tohoto stanoviska včleněn do dokumentu, který vznikne na základě právě probíhající revize Bílé knihy "Evropská dopravní politika pro rok 2010: čas k rozhodnutí" (KOM(2001) 370).
1.2 V rámci železničních sítí musí být mezinárodní nádraží cestujících předmětem hlubšího prověření, především proto, že nádraží nejsou pouze částí železniční sítě, ale i prvkem služeb, které nabízí město a protože patří k architektonickým dědictvím Evropy.
1.3 Je nutné, aby se v rámci široké spolupráce na úrovni jak odborníků příslušných profesí, tak společnosti, nadále prověřovalo, jaké požadavky jsou kladeny na nádraží se zohledněním technologického a technického pokroku třetího tisíciletí.
Je nutné určit alternativy pokud jde o formy nařízení, oprávněné na základě realistických požadavků, na evropské, národní a regionální úrovni a s ohledem na zásadu subsidiarity.
1.4 V průběhu vytváření nařízení Společenství musí patřit celkové zlepšení bezpečnosti cestujících a ochrana před terorismem mezi požadavky, týkající se nádraží s mezinárodní přepravou cestujících.
1.5 Je nutné věnovat zvláštní pozornost vybavení nádraží vzhledem ke stěžejní roli, kterou mohou mít a k možnostem, které mají v souvislosti se sociální a hospodářskou soudržností v nových členských státech.
1.6 Je nutné v součinnosti s Evropskou investiční bankou (EIB) prověřit možnosti financování strukturovaného rozvoje mezinárodních nádraží pro přepravu cestujících v rámci mechanizmu partnerství veřejného a soukromého sektoru nebo jiných vhodných mechanizmů.
1.7 Je nutné dohlédnout na to, aby nádraží plnila především funkce spojené s jejich vlastní úlohou, to znamená s přepravou, a aby se nepouštěla do takových aktivit, které by z nich udělaly obchodní a spotřební střediska.
1.8 Je nutné vycházet z toho, že úpravy nádraží by měly přispět k udržení stávajících pracovních míst a zároveň k vytváření nových pracovních příležitostí.
V rámci analýzy dopadu takového rozvoje je samozřejmě nutné neomezovat se pouze na přímé dopady, ale zohlednit i působení nepřímé.
1.9 Je nutné zajistit, že údržba a rozvoj nádraží nebudou prioritní pouze v případě infrastruktur situovaných ve velkých městech s mezinárodním provozem, ale i v případě nádraží používaných obyvatelstvem a cestujícími v nejvíce znevýhodněných oblastech.
2. Úvod
2.1 Stručně vyjádřeno jsou nádraží "výkladní skříní" železničního provozu.
2.2 Bílá kniha "Evropská dopravní politika pro rok 2010: čas k rozhodnutí" z roku 2001 nezměnila obecné cíle politiky Společenství a více zdůraznila rozvoj způsobů přepravy vedoucích ke snížení silničního provozu a potřebu postavit uživatele do středu dopravní politiky.
2.3 Funkce nádraží je důležitá pro realizaci volného oběhu zboží, osob a služeb.
Nádraží mohou přispět k tomu, aby přeprava osob byla snadná, co nejrychlejší a nejúčinnější, ale potřebují k tomu dobré fungování jednotného trhu, odstranění administrativních překážek a konkurenční neutralitu.
2.4 Dopravní politika Unie ustavuje současně základní nástroj provádění hospodářské a sociální soudržnosti. Věnuje skutečně zvláštní pozornost zákonné volné hospodářské soutěži, zlepšení bezpečnosti dopravy a zdůraznění aspektů ve vztahu k životnímu prostředí a environmentálních dopadů.
2.4.1 Pokud jde o otázku znovuoživení železničního sektoru, Bílá kniha zdůrazňuje absurdní aspekty, které charakterizují železniční sektor. Skutečně, na jedné straně existují sítě superrychlých železnic s velkou kapacitou, které obsluhují moderní nádraží, na druhé straně se nabízí cestujícím služby často zastaralé a staromódní.
Stává se, že se cestující pohybují na nádraží, která nejsou udržovaná a mohou být zdrojem nehod, když se mísí místní spoje se službami přeplněných rychlovlaků a když dojde ke zpoždění.
2.4.2 Bílá kniha zdůrazňuje potřebu stimulovat investicemi spolupráci mezi superrychlými železničními sítěmi a leteckou dopravou a věnovat zvláštní pozornost nádražím, která obsluhují letiště.
Opakovaně zdůrazňuje funkci nádraží v nabídce služeb usnadňujících pohyb cestujících, obzvláště pokud jde o přepravu zavazadel.
2.5 Přijetím prvního a druhého železničního balíčku [1] Unie dále pokročila v souvislosti s liberalizací a oběhem zboží a pak i pokud jde o jednotnost požadavků na kvalitu.
EHSV doufá, že třetí železniční balíček bude mít obdobný dopad.
Pokud jde o souběžné dokončení a realizaci různých etap v souvislosti s pohybem osob, jde o úkoly, do kterých se Unie ještě musí pustit.
Tento dokument se týká stanovení norem kvality mezinárodní přepravy cestujících a jejich rozšíření v členských státech.
3. Právní úprava
3.1 Několik nařízení a směrnic Evropského společenství je věnováno železnicím.
Připomínáme v této souvislosti nařízení stanovující Evropskou železniční agenturu [2] a směrnice v souvislosti s bezpečností železnic [3], železniční infrastrukturou [4], rozdělením železničních kapacit [5], interoperabilitou evropského železničního systému [6] a s rozvojem železnic v rámci Společenství [7].
Na základě těchto různých ustanovení lze konstatovat, že předpisy se vztahují na roli nádraží jen okrajově.
3.2 Komise se prioritně věnuje stanovení jednotného systému standardizovaných technických požadavků. Bude se jednat například o sjednocení výšky nástupišť, aby je mohly používat i osoby s omezenou pohyblivostí (směrnice 2001/16/ES).
Sjednocení elektrických železničních sítí, systémů bezpečnosti a dalších technických požadavků závisí na podpoře interoperability. Totéž se týká harmonizace v souvislosti s průkazy způsobilostí strojvedoucího.
Současná konkurenční nevýhoda železničního sektoru je mimo jiné způsobena dobou čekání na hranicích s některými zeměmi, čekání, jež je způsobeno rozdílnými technickými požadavky (rozchod kolejí, nutnost technických změn na lokomotivě a změna strojvedoucího).
3.3 Pokud jde o nádraží, náležité jsou především směrnice, které zdůrazňují bezpečnost cestujících a jejich práv (např. směrnice 2001/16/ES).
Třetí železniční balíček, který je charakteristický, se týká realizace práv cestujících. Na jedné straně se snaží, aby cestujícím zajistil možnost získat jízdenky včas, snadno a s náležitými informacemi, případně vyměnit je v rámci možností, a na druhé straně usiluje o to, aby byli cestující informováni o podmínkách použití jízdenek.
Jiná skupina směrnic je zaměřena na zlepšení bezpečnosti na nádražích.
Často se stává, především v hodinách menšího provozu, že na nádraží velkých měst a někdy i ve vlacích dochází k násilným činům.
Stanovení vyšších požadavků na bezpečnost a zajištění pomoci ze strany personálu nádraží nebo vlaku v případě nežádoucí události by jistě pozitivně ovlivnilo chuť cestovat.
3.4 EHSV v rámci svých aktivit neustále sleduje činnost Komise; pokud jde o železniční dopravu, vypracoval stanoviska mimo jiné k problematice sociálních aspektů, otázkám ohledně financování, evropským metropolitním oblastem a dopravním transevropským sítím [8].
4. Nádraží a intermodalita
4.1 Nádraží jako uzlový intermodální bod
4.1.1 Vznik vysokorychlostních sítí (TGV, HST, ICE) – fenomén, který v Evropě vedl k vytvoření transevropských sítí (RTE), byl katalyzátorem, který umožnil, aby upadající nádraží opět získala pro města na důležitosti.
Zatímco se zlepšovala železniční přeprava cestujících na vzdálenostech, které se předtím řešily pouze letecky (600-800km), cestující obyvatelstvo přitahované nádražím nejenže vzrostlo, ale změnilo svou povahu, což ihned přispělo k revalorizaci nádraží v centru města.
4.1.2 Další faktor, který může změnit vnímání železničního nádraží jako uzlového dopravního bodu se nespojuje přímo s rolí vysokorychlostních sítí, ale spíš se změnou využívání okrajových čtvrtí a městských aglomerací, které se z jednoúčelové noclehárny mohou přeměnit na víceúčelové městské celky.
Všechny tyto změny a uznání skutečnosti, že nelze podporovat růst automobilové dopravy pendlerů z předměstí tím, že se budou stavět další silnice, jasně ukázaly, že je nutno integrovat městskou a příměstskou dopravu a určit vztahy spolupráce mezi dopravními sdruženími, sjednotit jízdní řády, ceníky a systémy jízdenek a společně využívat infrastrukturu přepravy cestujících.
Společenské nepokoje, které rozvířily pařížské předměstí ke konci roku 2005 ukázaly, že je zapotřebí použít více nástrojů současně ve prospěch sociální soudržnosti, a ukázaly, že procesy, které k ní přispívají, nemohou být považovány za dokončené.
4.1.3 Linky z předměstí tvoří důležitou část těchto sítí a v některých případech nosnou část jejich struktury.
Z tohoto hlediska nádraží, která se pro to velmi hodí, vytváří logicky centra mobility a klíčových prvků informačních systémů cestujících těchto komplexních a propojených dopravních sítí.
4.1.4 Ačkoliv jsou nádraží, která obsluhují předměstskou síť a vlaky TGV velmi často rozdílná, kultura integrace spojuje oba procesy a v případě rekonstrukce či stavby nového nádraží je základním požadavkem, aby byla zaručena moderní intermodalita na vysoké úrovni jak mezi mezinárodními a vnitrostátními linkami mezi sebou na jedné straně, tak i u městských dopravních prostředků na straně druhé.
4.2 Realizace evropských norem intermodality
4.2.1 V souvislosti s nádražími vznikají postupně normy a objevují se nové nároky.
V minulosti představovaly železnice pojítko mezi členy jednoho národa a přispívaly k utváření národní identifikace.
Společnou identitu nevytvářela infrastruktura sama o sobě (i když koleje a železniční spoj byly pro její stavbu bezpodmínečně nutné), ale vytvářela ji nádraží, pravidla, modely a normy.
4.2.2 V dnešní době nepředstavuje uniformizace železničních nádraží v RTE-T žádný cíl.
V současné době by se neměla železniční nádraží vyjadřující evropskou identitu realizovat na základě stanovení architektonických norem, ale na základě stanovení norem služeb.
Je nutné, aby jedna z nejdůležitějších norem tohoto typu byla stanovena na základě realizace intermodálních vztahů, které si uchovávají diverzitu místních nástrojů a současně odpovídají požadavkům na kvalitu v mnohojazyčné Evropě v souvislosti s informováním cestujících, jejich orientace a pokračováním cesty.
Co se toho týče, je nutno rozlišovat tři oblasti: normy o informování cestujících, normy o intermodalitě a realizace fungování středisek mobility.
4.2.3 Bylo by dobře, aby se realizace těchto požadavků na kvalitu, pokud jde o snadné používání pro uživatele na nádražích spadajících pod RTE, stala doporučením nebo evropskou směrnicí, ale je nutné, aby to nebylo formulováno jako privilegium omezené pouze na RTE-T a aby se velmi striktně dodržela zásada subsidiarity.
Z tohoto důvodu by samozřejmě nebylo vůbec problematické, aby tyto normy, které se vytvářejí, byly uplatněny i pro jiná nádraží a pro jiné uzlové body – neuškodily by kvalitě cestování, ale zlepšily by ji.
5. Vzory rozvoje
5.1 V rámci srovnání na mezinárodní úrovni lze konstatovat, že každá země dospěla k rozvoji nádraží z jiného výchozího bodu (motivace vycházející z rozvoje dopravy nebo rozvoje města, iniciativa veřejného nebo soukromého sektoru nebo směsice všech těchto prvků).
Ve Velké Británii, kde byla ponechána úprava nádraží výlučně tržním mechanizmům, byl rozvoj: a) omezen na prostor železnic; b) historické centrum Londýna; c) realizován v době stavebního rozmachu nemovitostí; d) téměř výlučně věnován stavbě kanceláří.
5.2 Ve Švýcarsku byl realizován národní program modernizace železniční sítě a hromadné dopravy se zohledněním problematiky životního prostředí, byl zaveden systém suburbánních železničních spojů (rychlovlaky S-Bahn v Curychu, Basileji a Bernu) a ačkoliv bylo kvůli finančním problémům švýcarských železnic nutné valorizovat vlastnictví v bezprostřední blízkosti nádraží, nerealizovala se pouhá obchodní prodejní operace, ale konkrétní program spolu s železniční společností (takže nešlo jen o realizaci zájmů investorů, ale také o zájmy měst, veřejné správy a železniční společnosti).
5.3 Ve Švédsku byl zahájen proces železniční společností, která byla privatizována ale nikoliv fragmentována a která má za partnery místní samosprávu.
Cílem bylo vytvoření moderních center cestování: vlaky, autobusy, taxi a parkoviště – vše pod jednou střechou.
Dohody, které byly uskutečněny, se tudíž týkaly místních samospráv a různých druhů dopravy.
5.4 Ve Francii byla zásadní hybnou silou stavba TGV, o níž bylo rozhodnuto centralizovaně a která představuje možnost spojů s Paříží.
Úloha místní samosprávy v tomto procesu spočívala především v lobbyismu na získání nádraží pro TGV.
5.5 V Nizozemsku vyhlásily příslušné státní úřady pro dopravu a životní prostředí spolu s železniční společností v roce 1986 program na koncentraci aktivit v blízkosti nádraží, v souladu se zásadou městského kompaktního rozvoje a podpory hromadné dopravy.
V období před privatizací dokázaly železnice spolu s místní samosprávou pouze s velkými obtížemi získat další partnery.
5.6 Uvedené příklady ukazují, že je důležité, aby aspekty týkající se zájmů uzlového bodu (dopravy) a zájmů "místa" (města) byly zohledněny již ve fázi koncepce projektu a aby nedošlo k jednostrannému pohledu.
Stejným způsobem musí být tržní a finanční aspekty kladeny na stejnou úroveň jako hlediska komplexnější zástupců zájmů měst a sítí, aby o postupech nebylo rozhodnuto pouze z hlediska krátkodobých konjunkturálních zájmů a aby nebyla naopak otázka financování v rámci koncepce prestižních projektů ponechána stranou.
Speciální analýzy ukazují, že se lze snadněji dohodnout, když se nádraží staví na novém místě (Lille), jinak kolize stávajících zájmů již mnohdy velice zkomplikovaly pokračování projektů.
6. Směry rozvoje Unie
6.1 Zdálo by se opodstatněné, aby se v rámci Evropské komise rozvinula horizontální spolupráce, která by různým pracovníkům umožnila prozkoumat na základě odvětvového průřezu různé běžící projekty Strukturálních fondů. Tento průzkum poté umožní určit v jednotlivých sektorech objem podpory Společenství, která je pro příslušnou aktivitu určena.
6.2 Zdá se, že je nutné mít na paměti otázku zodpovědnosti, kterou přináší rozvoj sítí vysokorychlostních vlaků v souvislosti s protiklady, charakterizujícími v současné době železnice, jako například míchání moderního přístupu s tradicí.
Jestliže se stavba těchto sítí dostala do popředí, je to právě proto, že se odpoutala od tradičního železničního systému.
Protože je rozvoj vysokorychlostních sítí je spojen s obrovskými náklady, nevyhnutně připravil o finanční zdroje jiné případné projekty restrukturalizační povahy.
Ve Francii způsobil rozvoj TGV na některých úsecích tradičních sítí takové škody, že bylo nutné na mnoha místech zavést značné omezení rychlosti.
To znamená pro uživatele (cestující, příkazce v přepravě zboží) značnou ztrátu času a je možno se ptát, v jakém poměru je pro uživatele vysokorychlostních linek tato ztráta k získanému času.
6.3 Z hlediska politiky posílení sociální soudržnosti a integrace méně prosperujících regionů se rozvoj a demokratizace tradičních železničních spojů jeví mnohem užitečnější než u vysokorychlostních linek, které těmito regiony jen co nejrychleji projíždí, aniž by jim umožnily se na dopravě podílet.
V některých případech se jeví jako rozumné současně se stavbou vysokorychlostních sítí přisoudit více důležitosti obnově tradičních železničních linek a příslušných infrastruktur.
Nádraží představuje první kontaktní bod mezi uvedeným rozvojem a obnovou na jedné straně a cestujícími na straně druhé.
7. Úvahy k rozvoji nádraží
7.1 Existuje vážné nebezpečí, že kvůli závažným investicím se prosadí krátkodobé zájmy, možná jen z čistě spekulačních úvah, a že zmizí přínos železnic pro cestující a pro město.
V praxi by to znamenalo, že by mohlo pod záminkou deficitu železnic dojít k prodeji velmi hodnotných pozemků v centru města a na jejich místě by byly postaveny kanceláře a obchodní střediska.
Z této perspektivy by bylo žádoucí zaměřit se na následující úvahy.
7.2 Realizace přímého spoje ze středu města do středu města představuje velkou výhodu nejen z hlediska železničních vysokorychlostních spojů, ale i pro všechny mezinárodní železniční spoje, tedy včetně prvků RTE.
7.3 Právě v centru města je výhodné realizovat hustou síť hromadných dopravních prostředků, které by zajistily dobré spojení mezi železničním nádražím a dalšími částmi města.
7.4 Nádraží představují centrum mobility, ústřední informační bod pro všechny dopravní prostředky, které tvoří součást dopravní sítě.
7.5 Zároveň by se mělo vytvořit spojení mezi nádražím v centru města a příslušným letištěm.
7.6 Prostory železničních nádraží nemají být hodnoceny odděleně jen jako takové: je žádoucí zdůraznit důležitost z hlediska města a logistiky a dosáhnout pro město maximální dlouhodobou přidanou hodnotu.
7.7 Ze zkušenosti vyplývá, že jasné hranice, které existují mezi městským prostředím a železničním nádražím v rovině funkční, postupně mizí a právě tím, že nádraží přebírá mnohé funkce městských služeb, stává se z něj atraktivní, prosperující veřejný prostor.
7.8 Přesto velká stávající nádraží nemusejí nezbytně představovat ideální prostory pro stavbu budoucích nádraží pro sítě vysokorychlostních spojů.
Pozorujeme-li akce, které byly doposud nejúspěšnější, zjišťujeme, že nejúčinněji lze využít energii pocházející z železničního rozvoje a nadšení z městského rozvoje tím, že se postaví jako alternativa k tradičnímu centru uvnitř města nové městské centrum. (Nelze však zapomenout, že nejčastěji citované příklady, včetně Lille, jsou mimořádné a je nutno na ně nahlížet jako na výjimečné a těžce opakovatelné).
7.9 Prověření příkladů posiluje všeobecně závěr, podle nějž mohou stát, místní samosprávy a finanční ústavy realizovat ve spolupráci s železničními společnostmi rozvojové projekty, které díky modernizaci nádraží pro mezinárodní přepravu cestujících umožňují naplnit různorodé zájmy.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k tématu Reprezentativnost evropských organizací občanské společnosti v kontextu občanského dialogu
(2006/C 88/11)
Evropský hospodářský a sociální výbor se dne 25. září 2003 rozhodl vypracovat v souladu s článkem 29 Jednacího řádu stanovisko k tématu: Reprezentativnost evropských organizací občanské společnosti v kontextu občanského dialogu
a ve shodě s článkem 19, odst. 1 Jednacího řádu se Výbor rozhodl vytvořit podvýbor pro přípravu podkladů k tomuto tématu.
Podvýbor přijal návrh stanoviska 12. ledna 2006; zpravodajem byl pan Jan Olsson.
Na 424. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 14. a 15. února 2006 (jednání ze dne 14. února 2006) přijal Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko 103 hlasy pro, 1 hlas byl proti a 6 členů se zdrželo hlasování.
1. Preambule
1.1 Během posledních deseti až patnácti let stále rostl zájem evropských orgánů o dialog s občanskou společností, zejména s občanskou společností organizovanou na evropské úrovni.
Tyto orgány totiž poznaly, že dobré politiky se neobejdou bez naslouchání občanům, bez účasti a souhlasu osob, kterých se rozhodnutí Společenství týkají.
1.2 Zkušenosti a odborné posudky, které mají zástupci občanské společnosti k dispozici, jejich dialog s úřady, veřejnými institucemi a mezi nimi, a to na všech úrovních, jednání a hledání společných východisek a shody, to vše umožňuje podávat návrhy, v nichž převažuje obecný zájem.
Zvyšuje se tak rovněž kvalita a důvěryhodnost politických rozhodnutí, neboť občané takovým rozhodnutím lépe rozumějí a jsou pro ně přijatelnější.
1.2.1 Tím, že občané dostávají možnost podílet se individuální i kolektivní formou na řízení veřejných záležitostí specifickým příspěvkem občanské společnosti, participativní demokracie obohacuje demokracii reprezentativní a posiluje tak demokratickou legitimitu Evropské unie.
1.3 Je vhodné zde připomenout a zdůraznit, že Evropský hospodářský a sociální výbor (EHSV), vzhledem ke svému složení, úloze a k posláním, která jsou mu svěřena smlouvami od jeho založení, je historicky a dříve, než se o této věci začalo hovořit, plně aktivním účastníkem participativní demokracie na evropské úrovni a je její nejstarší složkou.
1.4 "Právo zúčastnit se", které už dlouho občanská společnost a organizace aktivní na evropské úrovni požadovaly, je dnes mimořádně naléhavou záležitostí.
Evropská unie čelí problémům a výzvám, které vyžadují mobilizaci všech místních účastníků a jejich zástupců.
1.5 Tento požadavek uznala zejména Evropská rada, která se sešla v Lisabonu ve dnech 23. a 24. března 2000 u příležitosti zavádění Lisabonské strategie [1], a zdůraznila jej opět na svém zasedání ve dnech 22. a 23. března 2005 v souvislosti s obnovením této strategie [2].
1.6 V Bílé knize o evropské správě [3] z července 2001 činí Komise z účasti občanské společnosti na vytváření a provádění politik Unie jednak jednu ze základních zásad řádné správy věcí veřejných, a rovněž jednu z prioritních oblastí činností vedoucích k modernizaci postupů Společenství a zlepšení demokratického fungování institucí.
1.7 Princip participativní demokracie je také vyjádřen v článku I-47 Smlouvy o Ústavě pro Evropu [4].
Vzhledem k tomu a navzdory rizikům při procesu ratifikace Ústavní smlouvy musí orgány EU jednat podle této logiky a nastolit skutečnou participativní demokracii.
Aby však splňovala požadavky moderní evropské správy, je nutno zavést nástroje, které evropským občanům, a zejména organizacím, v jejichž rámci jednají, umožní diskutovat, být konzultováni a účinně ovlivnit vývoj Unie a jejích politik v rámci skutečného strukturovaného občanského dialogu s organizovanou občanskou společností.
1.8 EHSV aktivně pracuje na rozvoji participativní demokracie v partnerství s ostatními orgány Unie a s reprezentativními organizacemi občanské společnosti.
1.8.1 EHSV tak v říjnu 1999 uspořádal první Konvent o úloze a přínosu organizované občanské společnosti při procesu utváření Evropy a od té doby vydal několik stanovisek, která jsou v souladu s perspektivou rozvoje a lépe strukturovaného dialogu mezi organizacemi občanské společnosti a evropskými orgány [5] [6].
Účastníci občanského dialogu na evropské úrovni [7]
2.1 Účastníky občanského dialogu na evropské úrovni jsou organizace, které zastupují specifické nebo obecné zájmy občanů.
Z tohoto důvodu jsou evropské organizace sociálních partnerů předurčeny účastnit se občanského dialogu.
V této souvislosti je sociální dialog výborným příkladem konkrétního uplatnění zásady participativní demokracie.
Je však třeba opět zdůraznit základní rozdíl mezi sociálním a občanským dialogem.
Evropský sociální dialog je jasně určen, co se týče účastníků, ale také účelu a postupů, a evropští sociální partneři mají téměř zákonodárnou moc [8].
Je specifický díky zvláštním pravomocím a odpovědnosti jeho účastníků, kteří jednají nezávisle.
2.2 Na evropské úrovni tyto organizace vystupují pod množstvím různých forem a názvů: velmi běžná jsou zejména pojmenování sdružení, federace, nadace, fórum a síť [9].
Často jsou tyto různé názvy sloučeny pod pojmem "nevládní organizace" (NGO), který se ve skutečnosti používá, aby zastřešil všechny typy nezávislých a neziskových struktur.
Ukazuje se také, že početné evropské organizace jsou strukturované v mezinárodním měřítku.
2.3 Evropské organizace koordinují činnosti svých členů a partnerů v různých členských státech a často i mimo ně.
Kromě toho se čím dál častěji sdružují a vytvářejí evropské sítě, jako je tomu v sociální sféře, v oblasti životního prostředí, lidských práv, rozvoje, spotřeby nebo sociálního hospodářství.
2.4 Pro ilustraci rozsahu, jaký mají evropské organizace občanské společnosti, a způsobu, jakým jsou organizovány, je součástí tohoto stanoviska příloha obsahující přehled nejvýznamnějších organizací, federací a sítí různých odvětví organizované občanské společnosti na evropské úrovni, s výjimkou socioprofesních organizací.
V tomto dokumentu je uvedeno kolem dvaceti specifických oblastí.
2.4.1 Tento přehled svědčí o čím dál větší strukturovanosti organizované evropské občanské společnosti a o rozdílech ve složení těchto organizací: mohou být složeny pouze z národních organizací, nebo v některých případech dokonce z regionálních a místních organizací, které reprezentují určitou oblast; jejich členové mohou být jak evropské, tak i národní organizace a stejně tak právnické nebo fyzické osoby všech úrovní.
Pokud jde o sdružení do sítě, děje se tak na základě dvou schémat: buď je síť sestavena z evropských organizací daného odvětví, nebo sdružuje národní a evropské organizace.
2.5 Je samozřejmé, že určitý počet evropských organizací občanské společnosti, nemluvě o určitých národních organizacích a sítích, má většinou zkušenosti a odborné znalosti, které těmto organizacím dávají právo podílet se na postupu konzultací při vytváření politik Unie.
Je však rovněž jasné, že z důvodu chybějících objektivních kritérií hodnocení je často zpochybněna reprezentativnost evropských organizací občanské společnosti, kromě organizací sociálních partnerů.
Asociativní sféra je pokládána za příliš roztříštěnou, protože bývá rozdrobena do množství organizací a má se za to, že zastupuje spíše určité zájmy svých členů než všeobecný zájem a že není dostatečně transparentní; kromě toho podle rozšířeného mínění není schopna skutečně ovlivňovat postup vytváření politik a přípravy rozhodnutí.
3. Požadavek reprezentativnosti
3.1 EHSV již mnohokrát zdůraznil, že pouze jasně stanovená reprezentativnost může účastníky občanské společnosti oprávnit k účinné účasti na procesu vytváření politik a přípravy rozhodnutí Společenství.
3.1.1 Kromě toho, že se jedná o základní demokratickou zásadu, reaguje požadavek reprezentativnosti rovněž na snahu o větší srozumitelnost a zvýšení vlivu organizované občanské společnosti na evropské úrovni.
3.1.2 S tímto cílem EHSV vypracoval podmínky reprezentativnosti, které formuloval naposledy ve svém stanovisku ze dne 20. března 2002 k Bílé knize o evropské správě [10].
Aby mohla být evropská organizace považována za reprezentativní, měla by splňovat devět podmínek:
- mít pevnou strukturu na evropské úrovni;
- mít přímý přístup k odborným posudkům svých členů;
- zastupovat obecné zájmy, které jsou v souladu se zájmy evropské společnosti;
- být složena z organizací, které jsou v rámci svých dotyčných členských států pokládány za představitele zájmů, které brání;
- mít přidružené organizace ve velké většině členských států;
- mít povinnost zodpovídat se členům organizace;
- mít mandát k zastoupení a činnosti na evropské úrovni;
- být nezávislá a nebýt podřízena nařízením vycházejícím z vnějších zájmů;
- být transparentní, zejména pokud jde o finanční prostředky a o rozhodovací postupy.
3.1.3 EHSV přesto ve zmíněném stanovisku navrhoval "…projednat tyto podmínky s institucemi a organizacemi občanské společnosti jako základ budoucí spolupráce".
3.2 Aby se zabránilo nedorozuměním, pokud jde o pole působnosti podmínek reprezentativnosti stanovených tímto stanoviskem, zdá se nezbytné jasně rozlišit mezi "konzultací", která je v zásadě otevřena všem organizacím, které mají odborné znalosti v daném odvětví, a "účastí", jakožto možností organizace formálně a aktivně zasáhnout do kolektivního postupu rozhodování v obecném zájmu Unie a jejích občanů.
Tento postup, který spočívá na demokratických zásadách, umožňuje organizacím občanské společnosti účinně se podílet na vytváření politik a přípravě rozhodnutí týkajících se vývoje a budoucnosti EU a jejích politik [11].
3.2.1 Přestože může vypadat značně akademicky, je toto rozlišení na místě: reprezentativnost je předpokladem k účasti, protože zajišťuje legitimitu.
Při postupu konzultace je cílem vyslechnout stanoviska a shromáždit odborné posudky účastníků občanské společnosti, aniž by se ukládaly předběžné podmínky.
Konzultace je nicméně velmi důležitou součástí občanského dialogu.
3.3 Ve výše zmíněné Bílé knize o evropské správě Komise předpokládala, že pro určitá odvětví, kde už je postup konzultace dobře zavedený, budou vytvořeny normy pro partnerství, které by překračovaly meze minimálních norem pro konzultace, jež se uplatňují na všechny její služby.
Komise však podmiňovala uzavření takových dohod zárukami ze strany organizací občanské společnosti, pokud jde o otevřenost a reprezentativnost, nezabývá se však otázkou podmínek, které se mají uplatnit.
3.4 Sdělení ze dne 11. prosince 2002 [12] stanovující obecné zásady a minimální normy, které se uplatňují na konzultace, které zahájila Komise s účastníky, rozlišuje "otevřené" konzultace v rámci celkového a nevýlučného přístupu, a "cílené" konzultace, v jejichž rámci jsou účastníci a strany, jichž se konzultace týká, tedy cílové skupiny, jasně určeny na základě podmínek výběru, které musí být "jasně stanoveny" a musí být "transparentní", podle slov sdělení.
Ani zde však zatím nejsou stanoveny žádné podmínky.
3.4.1 V tomto sdělení Komise rovněž zdůrazňuje, za jak důležitý pokládá přínos evropských reprezentativních organizací, avšak odkazuje na práce, které již vykonal EHSV, pokud jde o otázku podmínek reprezentativnosti pro výběr organizací způsobilých účastnit se občanského dialogu.
3.5 EHSV, jehož role přednostního prostředníka mezi organizovanou občanskou společností a rozhodovacími instancemi Unie byla posílena Niceskou smlouvou, má zvýšenou odpovědnost za:
- uspořádání výměn názorů mezi reprezentujícími organizacemi občanské společnosti, které mají rozdílné motivace a hájí rozdílné zájmy, na jedné straně a
- usnadnění strukturovaného a trvalého dialogu mezi evropskými organizacemi a sítěmi organizované občanské společnosti a orgány Unie na straně druhé.
3.6 Je však třeba zdůraznit, že toto stanovisko se nezabývá:
- každodenním odvětvovým dialogem mezi organizacemi občanské společnosti a mezi nimi a jejich zastupiteli v zákonodárné a výkonné moci Unie, zejména v Komisi [13];
- evropským sociálním dialogem a evropskými organizacemi sociálních partnerů, jejichž reprezentativnost je jasně stanovena na základě samostatných podmínek pro tyto organizace.
Stejně je tomu se socioprofesními organizacemi, které jsou zapojeny do odvětvového sociálního dialogu.
Tyto organizace jsou nicméně povolány k tomu, aby byly plnohodnotnými účastníky občanského dialogu.
3.7 Vzhledem k tomu je cílem tohoto stanoviska na prvním místě vyjasnit a racionalizovat vztahy EHSV s evropskými organizacemi a sítěmi občanské společnosti, zvýšit důvěryhodnost dialogu s organizovanou občanskou společností a současně posílit legitimitu jejích organizací a sítí.
3.7.1 Tato snaha je součástí pokračujícího posíleného a strukturovaného dialogu s evropskou organizovanou občanskou společností, a to:
- na všeobecné úrovni, tedy o všech otázkách společného zájmu, které se týkají zejména vývoje a budoucnosti Evropské unie, a současně
- v rámci výkonu konzultační funkce EHSV, která je spojena s určením a provedením politik Společenství.
3.8 Toto stanovisko by rovněž mohlo:
- vytvořit užitečný prvek pro úvahy, nebo dokonce referenci pro ostatní instituce, zejména pak s výhledem na upevnění participativní demokracie na evropské úrovni a vedení skutečného evropského občanského dialogu, a
- otevřít pole pro spolupráci mezi orgány včetně výměny osvědčených postupů, zejména pak s Komisí a Evropským parlamentem, aniž by EHSV zasahoval do jejich způsobu řízení dialogu s evropskou organizovanou občanskou společností.
3.9 V této souvislosti EHSV zdůrazňuje, že zavedení akreditačního systému pro organizace občanské společnosti u evropských orgánů má určité výhody i nevýhody.
Toto stanovisko nepředstavuje každopádně pro EHSV vhodný rámec k tomu, aby se vyslovil k přednostem tohoto systému.
Domnívá se však, že tato otázka je úzce spjata s otázkou reprezentativnosti a že by tyto otázky měly být zkoumány paralelně v rámci širší debaty, jíž se zúčastní všechny strany, kterých se věc týká, evropské orgány a organizace občanské společnosti.
4. EHSV a evropské organizace občanské společnosti: pragmatický a otevřený přístup
4.1 EHSV si je vědom toho, že reflektuje pouze částečně rozmanitost a vývoj toho, co se označuje jako "občanská společnost", a přistoupil proto k iniciativám a reformám, aby bylo zajištěno co nejširší zastoupení organizované občanské společnosti.
4.2 Zapojuje tak do svých struktur a práce různou formou a v rostoucím rozsahu zejména evropské organizace a sítě občanské společnosti, které v něm nejsou, nebo ještě nejsou, přímo zastoupeny; toto zapojení však nezávisí na splnění explicitních kritérií reprezentativnosti.
4.2.1 Každá ze tří Skupin [14] EHSV tedy přiznává v oblasti své působnosti evropským organizacím status schválené organizace.
Členové Výboru mají v zásadě přímé nebo nepřímé vazby na tyto organizace, není to však podmínkou.
4.2.2 Na úrovni specializovaných sekcí [15] jsou do práce často zapojeny evropské organizace, které mohou účinně přispět při vypracovávání stanoviska.
Jsou informovány o probíhajících pracích, předkládají své postřehy a mohou být zastoupeny odborníky a účastnit se pořádaných slyšení nebo konferencí.
4.2.3 EHSV pořádá akce (konference, semináře, slyšení atd.) o průřezových tématech jako např. nedávno o Lisabonské strategii, trvalém rozvoji a finančních výhledech na období 2007-2013; dále je možné zmínit setkání monitorující práci Evropského konventu [16].
4.2.3.1 Účastníci pocházející z organizované občanské společnosti jsou vybíráni pragmaticky na základě návrhů skupin, členů EHSV, sekcí nebo také sekretariátu.
Tyto akce jsou v zásadě přístupné rovněž zástupcům občanské společnosti, kteří sami projevili zájem o účast.
4.3 Vytvořením styčné skupiny mezi EHSV a představiteli hlavních odvětví evropské organizované občanské společnosti v roce 2004 dovršena další etapa této spolupráce.
Kromě deseti zástupců EHSV (tedy předsedkyně EHSV a předsedů tří Skupin a šesti specializovaných sekcí) má v současné době čtrnáct členů, kteří pocházejí z hlavních organizací a sítí, které jsou aktivní v odvětvích zastoupených ve styčné skupině, ať už tyto organizace získaly status schválené organizace, nebo nikoli.
4.3.1 Úkolem této styčné skupiny je zaručit jednak koordinovaný přístup EHSV k evropským organizacím a sítím občanské společnosti, jednak průběžné sledování iniciativ, o nichž se společně rozhodlo.
4.4 Tento přehled svědčí o pragmatickém přístupu, který až dosud EHSV uplatňoval a který se obecně projevuje otevřeným a nevylučujícím přístupem k postupnému strukturování vztahů s evropskou organizovanou občanskou společností.
Pokud však jde o přidělení statusu schválené organizace nebo o odvětvové konzultace vedené sekcemi, tam je přístup cílenější.
4.5 V tomto ohledu zdůrazňuje konečná zpráva skupiny ad hoc Strukturovaná spolupráce s evropskými organizacemi a sítěmi občanské společnosti ze dne 10. února 2004, že "otázka reprezentativnosti si nepochybně zaslouží velkou pozornost", ale že "tato otázka nesmí bránit pokroku", a doporučuje "přístup, který přes jistou dávkou opatrnosti musí být otevřený a pragmatický".
5. Postup pro vyhodnocení reprezentativnosti ze tří hledisek
5.1 Je zřejmé, že jednoznačnost různých kritérií definovaných Výborem ve stanovisku k Bílé knize o evropské správě se různí.
Proto se jeví jako nezbytné upřesnit jejich význam a dosah, aby byla měřitelná a uplatnitelná v praxi.
5.2 EHSV se v této souvislosti domnívá, že je důležité zavést jasný, jednotný a jednoduchý postup hodnocení reprezentativnosti evropských organizací občanské společnosti a vyhnout se přitom složitým a sporným problémům.
5.3 Tento postup musí umožnit hodnocení kritérií přizpůsobené současné struktuře a provozním činnostem evropských organizací.
Musí být rovněž založen na účasti samotných organizací na tomto postupu hodnocení.
EHSV nemá vůbec v úmyslu zasahovat do nezávislosti těchto organizací.
5.4 Proto by takový postup měl být založen na těchto zásadách:
- transparentnost;
- objektivita;
- nediskriminace;
- možnost ověření;
- účast evropských organizací.
5.5 Navrhuje se, aby byl postup založen na třech rovinách hodnocení:
- znění stanov organizace a jejich uplatňování;
- zakotvení organizace ve členských státech;
- kvalitativní kritéria.
5.5.1 První dvě roviny hodnocení jsou jasné a vztahují se k vlastní struktuře každé organizace.
Nabízejí vhodné možnosti poměrně objektivního hodnocení reprezentativnosti organizace a zároveň chrání dynamiku občanské společnosti.
Třetí podmínka je složitější.
5.6 EHSV je toho názoru, že navrhovaný postup nepřináší dotyčným organizacím žádnou zátěž nebo zvláštní překážku, ale vyžaduje transparentní strukturu a provozní činnosti.
Transparentnost je ostatně jednou ze základních demokratických zásad a je ve všeobecném zájmu, protože umožňuje různým zájmovým skupinám ve společnosti a jednotlivým občanům i úřadům dozvědět se o strukturách a činnostech organizací a udělat si o nich vlastní úsudek.
5.7 Na základě těchto zásad a rovin hodnocení by mohl EHSV vyvinout postup umožňující ohodnotit reprezentativnost evropských organizací občanské společnosti.
Tento postup by mohl dosáhnout operačního stádia zavedením zvláštního nástroje hodnocení ve spolupráci především se styčnou skupinou s evropskými organizacemi a sítěmi občanské společnosti.
6. Stanovy a jejich uplatňování
6.1 EHSV je toho názoru, že existuje přímá a těsná vazba mezi kritérii, která již navrhl, a stanovami evropských organizací občanské společnosti.
6.2 V zásadě všechny organizace aktivní na evropské úrovni, ať už vzniklé de jure nebo de facto, by měly mít statutární pravidla [17].
6.3 V souladu s podmínkami, které EHSV již určil [18], a s cílem plně je uvést do praxe, by měly stanovy evropské organizace určovat nebo plánovat:
- pole působnosti a sledované cíle;
- podmínky přidružení;
- funkční postupy, které musí být demokratické, transparentní a musí zahrnovat zodpovědnost ("accountability") řídících orgánů k členským organizacím;
- finanční závazky členských organizací;
- předložení auditované výroční finanční zprávy a rovněž přehledu činností veřejného charakteru.
6.4 Vzhledem k tomu, že neexistuje příslušná evropská legislativa, přijímá každá organizace zcela nezávisle své stanovy v rámci národní legislativy, která se na ni vztahuje [19].
6.4.1 V této souvislosti je možná užitečné zmínit, že již v roce 1991 [20] Evropská komise navrhla legislativní text, který měl umožnit vytvoření "evropských sdružení".
Cílem tohoto textu bylo vytvořit právní formu pro sdružení, která mají členy v několika členských státech, a to po vzoru toho, co existuje pro akciové společnosti a družstva.
Konkrétní ustanovení, která se objevují v tomto návrhu, jsou shodná s výše zmíněným návrhem obsahu stanov.
6.4.2 Tento návrh, pro nějž se EHSV vyslovil [21], byl zablokován, protože se proti němu postavil určitý počet členských států, a nyní byl Komisí dokonce stažen.
EHSV je stále přesvědčen, že takové stanovy jsou základním nástrojem potvrzujícím právo na sdružování jakožto základní svobodu potvrzenou Listinou základních práv Unie a výrazem evropského občanství.
Mimo to se domnívá, že zásady vyslovené v článku I-47 Ústavní smlouvy by měly dát podnět k opětovnému otevření této věci.
6.4.3 Proto se EHSV znovu vyslovuje pro vytvoření evropského statutu nadnárodních sdružení, analogicky podle statutu evropských politických stran, který vstoupil v platnost v listopadu 2003 [22], což je také v souladu s návrhy formulovanými v tomto stanovisku.
6.5 Za tohoto stavu je nicméně vhodné vycházet ze zásady, že by členské organizace měly zaručit vhodnými mechanismy a postupy kontrolu statutárních pravidel a jejich uplatňování v rámci vnitřních demokratických rozhodovacích postupů dané organizace.
6.6 Aby byla zajištěna skutečná transparentnost fungování evropských organizací občanské společnosti, bylo by vhodné, aby jejich stanovy, každoroční finanční zpráva a přehled činností a také všechny informace týkající se finančních závazků členských organizací a finančních zdrojů byly zveřejněny, pokud možno rovněž na internetových stránkách každé z dotyčných organizací.
7. Zakotvení organizace v členských státech
7.1 Podle jednoho z kritérií, která navrhuje EHSV, musí mít evropská organizace ve velké většině členských zemí přidružené organizace, které jsou uznávány jako reprezentativní pro zájmy, které hájí.
7.2 Pro potřeby praktického uplatnění těchto podmínek se EHSV domnívá, že evropská organizace musí být přítomna ve více než polovině členských států Evropské unie, aby mohla být pokládána za reprezentativní.
Zdá se, že takový požadavek je nezbytný, přestože je po nedávném rozšíření EU situace složitější.
7.3 Aby bylo možno posoudit toto zakotvení, měla by každá evropská organizace rozhodně zveřejnit seznam členských organizací, ať už se jedná o nezávislé organizace (právnické osoby) vnějších zájmových skupin zastupující občanskou společnost v členských státech, nebo o evropská seskupení organizací stejného charakteru.
7.4 Jak má být hodnocen status evropské organizace nebo národních organizací, které jsou k ní přidruženy, aby mohly být pokládány za uznané a reprezentativní, je otázka složitější.
Takové hodnocení by mělo být provedeno s ohledem na následující poznámky.
7.5 Je vhodné vyjít ze zásady, že přidružení organizace, ať už je národní nebo nadnárodní, k evropské organizaci odpovídá nejen podmínkám přidružení určeným stanovami dotyčné evropské organizace, ale rovněž podmínkám určeným vlastními stanovami přidružené organizace.
7.6 Dále je vhodné, aby přidružené národní organizace, stejně jako evropské organizace, jejímiž jsou členy, zveřejnily transparentním způsobem své stanovy a přehled svých činností, což zviditelní strukturu organizace a její provozní činnosti.
Bylo by rovněž žádoucí, aby byl znám počet jednotlivých členů přímo nebo nepřímo přidružených, což vyžaduje rovněž Rada Evropy.
8. Kvalitativní kritéria
8.1 Kritéria, o nichž se hovořilo výše, mohou být díky své povaze relativně snadno objektivně hodnocena.
Uplatnění a vyhodnocení kvalitativních kritérií je naopak citlivější.
Stanovy organizace, zejména pak její cíle a prostředky činnosti a rovněž geografický rozsah jejího působení, jistě poskytuje určité prvky pro hodnocení. Mohou však být nedostatečné pro vyhodnocení reprezentativnosti organizace.
Kvalitativní kritéria jsou tedy spíše nástrojem hodnotícím schopnosti dotyčných organizací přispět.
8.2 V této souvislosti je vhodné opět připomenout, že toto stanovisko se nezabývá organizacemi majícími expertní zkušenosti požadované v rámci postupu otevřené konzultace (viz výše), ale těmi, které jsou vyzvány k účinné a formálně upravené spolupráci na postupu vytváření politik.
To opravňuje k hlubší analýze.
8.3 Kvalitativní kritéria tak na jedné straně odkazují ke zkušenostem organizace a k její schopnosti tlumočit zájmy občanů evropským orgánům, a na straně druhé k důvěře, které nabyla, a k dobré pověsti, kterou má u těchto orgánů a u jiných složek organizované občanské společnosti v Evropě.
8.4 Proto je třeba vyhodnotit schopnost evropské organizace přispívat, a tudíž její kvalitativní reprezentativnost, na základě toho, jak dotyčná organizace může prostřednictvím své činnosti doložit stupeň zapojení do postupu konzultací evropských orgánů..
8.5 V tomto ohledu je zásadní, aby dotyčné evropské organizace předkládaly transparentním způsobem své přehledy činností a všechny ostatní podstatné informace.
Mohlo by se rovněž využít "ukazatelů výkonu", jak je tomu zejména v univerzitním a výzkumném prostředí.
Tyto ukazatele by měly být určeny ve spolupráci s evropskými organizacemi občanské společnosti.
8.6 EHSV hodlá v každém případě jednat v této věci transparentně, pragmaticky a objektivně v rámci dynamického a otevřeného postupu.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k tématu Posílení hospodářského řízení – reforma Paktu o stabilitě a růstu
(2006/C 88/15)
Dne 10. února 2005 se Evropský hospodářský a sociální výbor, v souladu s čl. 29 odst. 2 Jednacího řádu, rozhodl vypracovat stanovisko ve věci Posílení hospodářského řízení – reforma Paktu o stabilitě a růstu.
Specializovaná sekce "Hospodářská a měnová unie, hospodářská a sociální soudržnost", kterou Výbor pověřil přípravou podkladů na toto téma, přijala stanovisko dne 27. ledna 2006.
Zpravodajkou byla paní Susanna FLORIO a spoluzpravodajem pan Umberto BURANI.
Na 424. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 14. a 15. února 2006 (jednání ze dne 15. února 2006), přijal Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko 88 hlasy pro, 7 hlasy proti a 5 členů se zdrželo hlasování.
1. Shrnutí
1.1 Výbor je silně znepokojen současnou bezvýchodnou situací, která vznikla v oblasti evropského hospodářského řízení.
Z tohoto důvodu se domnívá, že je vhodné se znovu zamyslet nad všemi nástroji hospodářské politiky, které si Evropská unie vytvořila v průběhu posledních let, a znovu zahájit hodnocení průběhu reformy Paktu o stabilitě a růstu.
1.2 Tento dokument si klade následující cíle:
- popsat odlišné postoje, které podnítily politickou a hospodářskou debatu v průběhu šesti let, během kterých se projevily účinky Paktu o stabilitě a růstu,
- poskytnout hodnocení průběhu reformy, která se týkala Paktu o stabilitě a růstu v průběhu posledních měsíců,
- popsat hlavní směry, které budou schopné posílit evropské hospodářské řízení.
1.3 Pakt o stabilitě a růstu hraje již od svého vytvoření významnou úlohu při zajišťování toho, aby evropský hospodářský růst byl udržován uvnitř sdíleného rámce měnové stability.
1.4 V tomto období ovšem začala chybět koordinace evropského hospodářského řízení, právě ve chvíli, kdy bylo silné mezinárodní napětí (a je i nadále) jak z hlediska hospodářského, tak politického.
1.5 V průběhu šesti let existence paktu se projevil tlak ze strany některých členských států, které žádaly o reformu jeho průběhu.
1.6 Je možné hodnotit pouze neúplný průběh reformy, protože se nepodařilo zaručit opravdové posílení procesu koordinace evropské hospodářské politiky, jenž by umožnil lépe využít příležitosti, které nabízí hospodářská a měnová unie v oblasti hospodářského růstu a rozvoje zaměstnanosti.
1.7 Opatření navrhovaná členy Evropského hospodářského a sociálního výboru se soustředí právě na potřebu posílení evropského hospodářského řízení.
Tato opatření jsou zaměřená na koordinaci hospodářské a fiskální politiky co se týče ozdravení rozpočtů členských států a opětovného zahájení investic určených k dosažení cílů stanovených v Lisabonské strategii.
2. Od Maastrichtské smlouvy po Pakt o stabilitě a růstu
2.1 Přijetí Paktu o stabilitě a růstu v roce 1997 znamenalo nástroj na pokračování záruk na udržení rozpočtové kázně uvnitř hospodářské a měnové unie, kterou zahájila Maastrichtská smlouva [1].
Na základě tohoto principu představovala rovnováha veřejných financí pro své tvůrce způsob, kterým posílit podmínky příznivé pro současnou stabilitu cen a pro silný a udržitelný růst schopný podporovat tvorbu pracovních míst.
2.2 Tento přístup předpokládá, že "sledování cíle týkajícího se vyváženého rozpočtu, s deficitem blížícím se nule nebo s přebytkem, umožní členským státům čelit normálním cyklickým fluktuacím a udržovat schodek veřejného rozpočtu uvnitř stanovené hodnoty 3 % HDP" [2].
2.3 Pakt o stabilitě a růstu je založen na následujících základních prvcích:
- politický závazek stran zapojených do paktu (Komise, členské státy, Evropská rada), který se zakládá na ochotě včasně posilovat průběh kontroly rozpočtu a koordinace hospodářských politik mezi členskými státy,
- preventivní kontrolní činnost umožňující předcházet možnosti, že schodek veřejného rozpočtu překročí referenční hodnotu 3 % HDP.
Nařízení Rady 1466/97 posiluje na tomto poli průběh mnohostranné kontroly stavu rozpočtu a koordinaci hospodářských politik, jelikož každému členskému státu EU ukládá vypracovat Program stability a růstu, který se předkládá ke schválení Evropské radě,
- varovná činnost prostřednictvím níž by se zemím, u kterých by se mělo projevit riziko vzniku nadměrného schodku, vydalo předběžné upozornění, které by danou zemi přimělo přijmout vhodná nápravná opatření,
- pro země, které by skutečně měly vykázat nadměrný schodek, bude vytvořen postup při nadměrném schodku v rozpočtu [3], na jehož závěru je při nepostačujícím vyrovnání schodku ze strany dané země stanoveno uplatnění sankce až ve výši 0,5 % HDP.
3. Hodnocení prvních šesti let fungování paktu
3.1 Než přistoupíme k hodnocení prvních šesti let fungování eura, je třeba uznat, že uskutečnění Evropské hospodářské a měnové unie představovalo jednu z nejvýznamnějších a nejpřekvapivějších událostí v evropské historii.
Pouhý fakt, že dnes přibližně 300 milionů občanů ze dvanácti evropských zemí sdílí od ledna 2002 jednotnou měnu, poskytuje představu o významu tohoto historického okamžiku pro Evropu.
3.2 Hlediska úspěchu a kritiky během prvních šesti let zkušenosti s eurem je možné uvést v zásadě dvěma termíny, které se opakují v paktu: nepochybný úspěch měnové stability a rovněž zřejmé zklamání z neodpovídajícího evropského hospodářského růstu.
Je významné, že v průběhu těchto šesti let se uvnitř eurozóny udržovala inflace okolo 2 %.
Udržet měnovou stabilitu se podařilo především díky vytrvalé činnosti Evropské centrální banky, která vykonává kontroly úrokových sazeb.
3.3 Druhý kladný jev spojený s vytvořením hospodářské a měnové unie představuje evropská integrace trhů (především finančních) prostřednictvím snížení transakčních nákladů a kurzovních rizik.
Tato integrace ve spojení s rostoucí měnovou stabilitou vyvolala postupný pokles úrokových sazeb v eurozóně.
3.4 Současná činnost vyvolaná cenovou stabilitou a snížením úrokových sazeb umožnila, aby finanční trhy po prvním období čekání (1999-2001) kladly postupně důvěru v euro, jak je možné vidět v grafu na obrázku 3, kde je vyjádřeno zhodnocení evropské měny.
3.5 Po boku těchto evidentně kladných prvků spojených se zavedením eura existují v popředí hospodářského růstu jiné, které působí silné rozpaky.
Vzpomeňme, že v zemích, které přijaly jednotnou evropskou měnu, vzrostl v průběhu druhé poloviny devadesátých let velkou měrou hrubý domácí produkt.
Z tohoto důvodu existovala před vytvořením hospodářské a měnové unie velká očekávání, že jednotná evropská měna povede k dalšímu posílení evropského růstu.
Ve skutečnosti se však očekávaný proces posílení hospodářského růstu v eurozóně neuskutečnil.
Na rozdíl od toho, co bylo možné předvídat, to byly právě země, které euro nepřijaly, ve kterých došlo k posílení hospodářského růstu. Míra růstu HDP v těchto zemích byla dokonce vyšší než v eurozóně.
3.6 Dalším neočekávaným jevem, který nastal v průběhu hospodářské a měnové unie, je přítomnost asymetrických otřesů uvnitř eurozóny.
Průběh růstu byl opravdu velmi odlišný v jednotlivých členských státech v hospodářské a měnové unii a rozdíly byly větší než by se očekávalo. V některých zemích došlo k recesi, jiné zažívaly období hospodářské expanze.
3.7 Mezi očekáváními, které měla skupina členských států eurozóny, bylo to, že jednotná měna povede k větší transparentnosti cen a že díky větší konkurenci na trhu se spotřebním zbožím dojde ke snížení cen a tak k výraznému zlepšení výhod pro spotřebitele (díky zvýšení jejich reálných příjmů). K tomu, bohužel, vždy nedošlo.
V důsledku chybějících kontrol v některých členských státech, a to především ve fázi přechodu, došlo k neoprávněnému zvýšení cen.
To proběhlo určitým způsobem u cen některých potravin v Itálii, ale i v Německu a Řecku.
V důsledku takových zkreslení (ve způsobech převodu cen) v uvedených zemích nebylo euro přijato skupinou států eurozóny jako vhodný nástroj na zlepšení blahobytu spotřebitelů.
3.8 Je nepochybné, že historie prvních šesti let hospodářské a měnové unie představuje úspěch v zásadě měnový a finanční.
S měnou, která se stala oblíbenější uvnitř kruhů finančních trhů a bank.
Připomeňme, že za pouhých šest let se euro stalo druhou nejpoužívanější měnou na světě [4].
Toto všechno podpořila tvrdá měnová politika, jejímž hlavním cílem bylo udržovat cenovou stabilitu, jak stanovuje hlavní cíl Evropské centrální banky, a tak zvýšit důvěru finančních trhů v novou měnu [5].
4. HMU: konflikt mezi stabilitou a růstem
4.1 Úspěchy dosažené v měnové a finanční oblasti bohužel nezpůsobily podobné úspěchy v reálné ekonomice co se týče růstu produkce a zaměstnanosti.
Přestože euro představuje důležitou událost, není výraznou částí skupiny států eurozóny z výše uvedených důvodů stále ještě přijímáno tak, jak by mělo, tj. jako historický úspěch.
4.2 Tato specifická "váznoucí" situace hospodářské a měnové unie způsobila různé interpretace povahy jejích příčin.
Je možné rozlišit dva hlavní interpretační směry. Na jedné straně jsou ti (které je možné označit za strukturalisty), kteří tvrdí, že mezera v hospodářském růstu je v základě způsobena strukturní strnulostí, která nesouvisí s pravidly zavedenými hospodářskou a měnovou unií.
V diametrálně odlišné pozici se nacházejí makroekonomové, kteří tvrdí, že nejprve v Maastrichtské smlouvě a následně v Paktu o stabilitě a růstu byla zavedena pravidla, která způsobila neefektivní makroekonomickou politiku, která "zablokovala" možnost evropského hospodářského růstu.
4.3 Přítomnost charakterově značných odlišností strukturálního charakteru ve státech, které tvoří MHU je nepochybná. Tato interpretace sama o sobě však není schopná vysvětlit nedostatečný růst, který vykazuje hospodářství eurozóny od roku 2001.
Evropské země, které nejsou součástí eurozóny, vyšly ze stagnující situace lépe a rychleji než státy eurozóny.
Počínaje rokem 2001 byl rozdíl mezi mírou hospodářského růstu v zemích eurozóny a zemích mimo eurozónu v průměru 1,1 % ve prospěch později jmenovaných.
Pokud dále porovnáme ekonomickou dynamiku mezi zeměmi eurozóny a Spojenými státy, můžeme vidět, že ve srovnání s USA se v eurozóně nepříznivá fáze konjunktury protáhla, i když nebyla tak intenzivní.
4.4 Tyto rozdíly nelze vysvětlit výhradně faktory strukturálního charakteru.
Tuto interpretaci je nutné doplnit o další vysvětlení a jak uvidíme, v tomto směru jí konkuruje druhý interpretační směr, který hodnotí současnou makroekonomickou politiku jako nevyhovující jak z hlediska měnového, tak fiskálního.
4.5 Z hlediska měnové politiky přijala Evropská centrální banka, ovlivněná svým výlučným mandátem na "zajištění měnové stability" v eurozóně, obzvláště tvrdou měnovou politiku, když stanovila cíl pro míru růstu inflace na 2 %, což bylo považováno v průběhu stagnace za příliš závazné.
Je však třeba uznat, že existence velkých odlišností uvnitř eurozóny neumožnila ECB, aby prostřednictvím rozhodnějšího snížení úrokových sazeb pohotově reagovala na obtížnou situaci spojenou s konjunkturou.
4.6 Ani z hlediska fiskální politiky neumožnilo jednání zemí eurozóny včasné řešení obtížné situace, která vznikla v roce 2001.
Ve fázi stagnace udržovaly země eurozóny svůj poměr dluhu k HDP na téměř konstantní úrovni (v letech 2001-2003 se tento poměr pohyboval od 69,6 % do 70,8 %), zatímco USA ve stejném období jednaly pohotověji (v letech 2001-2003 v rozmezí 57,9 % až 62,5 %) a prováděly tak keynesiánskou politiku řešení stagnace prostřednictvím deficitních výdajů.
4.7 Neschopnost zemí eurozóny přijmout anticyklickou rozpočtovou politiku je možné přičítat z části dědictví minulosti (týkající se vysokých veřejných dluhů národních vlád a neschopnosti snížit je v průběhu expanzivní fáze v letech 1996-2000) a z části závazku týkajícího se Paktu o stabilitě a růstu. Tento pakt ukládá jak zemím, které vykazují poměr veřejného dluhu k HDP nižší než je hranice 60 % (Španělsko 48,9 %, Irsko 29,9 %, Nizozemsko 55,7 %, Finsko 45,1 %), tak zemím, které nevykazují znepokojující údaj, protože pouze mírně přesahuje stanovenou hranici (Německo 66,0 %, Francie 65,6 %, Rakousko 65,2 %, Portugalsko 61,9 %), rozpočtový závazek mnohými považován za neoprávněný [6].
Jedna z hlavních kritik paktu se týkala hlavně kritéria týkajícího se schodku veřejného rozpočtu ve výši 3 % HDP.
Toto kritérium bylo považováno za zcela dobrovolné a nadbytečné a to jak ve fázi recese, tak ve fázi expanze.
Ve fázích recese neumožňovalo jednotlivým vládám vytvořit expanzivní fiskální politiku, jež by ekonomikám umožnila překonat tyto fáze v příznivých časových horizontech.
Ve fázích expanze nezajišťovalo, že jednotlivé vlády zaujmou "řádný" postoj a posílí svoji rozpočtovou kázeň.
Pakt byl tak obviňován, že představuje jeden z hlavních nástrojů evropské institucionální inercie v oblasti makroekonomie.
Pakt se soustředil výhradně na přechodné cíle (vyvážený rozpočet a finanční stabilita) a přehlížel nebo přímo zabraňoval dosažení konečných cílů makroekonomické stability (hospodářského růstu a úplné zaměstnanosti) [7].
4.8 Velká část návrhů reformy požadovala soustředění pozornosti spíše na poměr veřejného dluhu k HDP než na poměr schodku veřejného rozpočtu k HDP.
V tomto novém kontextu se pakt zaměřoval na udržitelnost dluhu zemí eurozóny tím, že zavedl větší flexibilitu pro země, jejichž veřejný dluh byl nižší než nebo se blížil 60 % HDP.
4.9 V září 2003 vypracoval ekonom Paul De Grauwe zajímavý návrh reformy, na základě níž by vlády států eurozóny musely stanovit svůj cíl týkající se poměru veřejného dluhu k HDP (na základě svých ekonomických a finančních podmínek) a následně přijmout řadu opatření v oblasti hospodářské politiky, která by byla v souladu se stanoveným cílem.
Přestože návrh pana De Grauwa zahrnoval možnost, aby se každá země mohla krátkodobě odchýlit od stanoveného cíle (s ospravedlněním na základě zvláštních stavů konjunktury), zajišťoval, že ve střednědobém či dlouhodobém časovém horizontu by se poměr veřejného dluhu k HDP blížil k dosažení předem stanoveného cíle.
4.10 Další návrh reformy paktu zajišťoval zavedení "zlatého pravidla" veřejných financí, na základě kterého neměly být do výdajů podílejících se na schodku veřejného rozpočtu započítávány investiční výdaje umožňující dosažení cílů stanovených v Lisabonské strategii (zavádění a šíření technologických inovací, výdaje na výzkum a vývoj, na odbornou přípravu atd.)
4.11 Zavedení "zlatého pravidla" vyvolává kritiku neurčitosti konceptu veřejných investic, který představuje nedostatek, jehož následkem by do takových investičních výdajů mohl být zahrnut jakýkoliv jiný výdaj.
Na zmírnění této kritiky navrhují někteří, mezi nimi i francouzský ekonom J.P.Fitoussi, že by veřejné investice spadající pod "zlaté pravidlo" měla určit Evropská rada po konzultaci s Evropským parlamentem.
Tímto způsobem by neurčitost definice veřejných investic byla přeměněna v příležitost na rozvoj koordinované politiky prostřednictvím stanovení takového systému pobídek, s jehož využitím by jednotlivé země byly podníceny investovat do určitých oblastí veřejného zájmu [8].
V tomto směru je zajímavý a stál by za prohloubení nedávný návrh předsedy Komise, pana Barrose, na vytvoření fondu Společenství určeného na investice evropského zájmu nezbytné k růstu a hospodářskému rozvoji.
4.12 Již předtím byla zahájena široká debata o vhodných investicích, které by umožnily opravdové provádění paktu.
Konfrontace se zakládala v podstatě na dvou protikladných představách. Jedna skupina upřednostňovala zachovat systém dohodnutých pravidel, druhá chtěla, aby pakt podporoval rozhodnutí politické povahy vyjádřené vládami a zakládající se na souvisejících zásadách ekonomické povahy.
Tak se objevila potřeba reformovat pakt na základě systému pravidel umožňujících potvrdit jeho technickou, ekonomickou a politickou legitimitu [9].
5. Reforma paktu: od návrhu předloženého Evropskou komisí [10] k návrhu vydanému Evropskou radou [11]
5.1 Kritika namířená k paktu měla širokou odezvu, když následkem ožehavého stavu konjunktury v letech 2002-2003 byl pakt podroben celé řadě tlaků, které byly důkazem potřeby přistoupit k jeho reformě.
Připomeňme odmítnutí Německa a Francie podřídit se hranici 3 % a ostrou výměnu názorů, která následovala mezi Komisí a Evropskou radou.
Věcně došlo k vyložené institucionální "roztržce", která přešla od komunitární metody otevřené koordinace, stanovené pravidly paktu, až k metodě mezivládní kontroly, která je zcela autoreferenční.
Velká část návrhů reformy trvala na potřebě soustředit pozornost spíše na poměr veřejného dluhu k HDP než na poměr schodku veřejného rozpočtu k HDP.
5.2 Institucionální konflikt uvnitř Evropské unie byl odrazem rozporu mezi dvěma pilíři fiskální a hospodářské politiky Unie: zajistit hospodářský růst v souladu s rozpočtovou kázní členských států.
Stalo se velmi naléhavým přistoupit k takové reformě paktu, která by byla schopná mu zajistit posílení prostřednictvím kompatibility dvou pilířů, Komise vypracovala na podzim 2004 návrh reformy, který byl později předložen Evropské radě a ve kterém bylo stanoveno pět hlavních směrů:
5.2.1 v postupech dohledu nad účetní rovnováhou je třeba soustředit se na dluh a na udržitelnost rozpočtových situací, ale stále zachovávat dohled nad stavem schodku;
5.2.2 stanovit střednědobé rozpočtové cíle pro každý členský stát s ohledem na jednotlivá specifika.
Tak by bylo na jedné straně umožněno vyhnout se hranici 3 % v poměru schodku k HDP v průběhu nepříznivých konjunktur a na druhé straně snížit poměr veřejného dluhu k HDP, a to i přes očekávaný dopad, který bude mít stárnutí populace v některých zemích;
5.2.3 v postupech pro nadměrné schodky bylo navrženo brát velmi v úvahu hospodářské okolnosti.
Definice "výjimečných okolností", která v paktu umožňuje vyhnout se postupům pro nadměrný schodek, by mohla být upravena tak, aby umožňovala vzít v úvahu stavy dlouhodobé recese.
Postup nápravy nadměrného schodku by mohl být upraven a vzít v úvahu jak cyklické podmínky, tak rizika udržitelnosti.
Takto se způsob postupu nápravy jeví více odpovídající charakteristikám dané země, protože zajišťuje, že náprava schodku může být vykonána v širším časovém období než je rok následující po roce, ve kterém byl schodek vykázán;
5.2.4 zajistit účinnost preventivních činností v opravě neúměrných stavů rozpočtu.
Včasnost preventivní činnosti zaručí, že nutná opětovná vyvážení rozpočtu budou provedena v průběhu příznivých fází konjunktury;
5.2.5 posílit použití pravidel pro dohled.
V návrhu je předběžné upozornění svěřeno Komisi bez jakéhokoliv předběžného schválení Radou.
Tak se posílí kontrolní pravomoc jak Komise, tak národních institucionálních kontrolních orgánů.
5.3 Návrh reformy paktu nepředstavuje pro Komisi revoluční řešení, ale další krok k vyřešení kritické situace, která by mohla vést k institucionální krizi, jako se to již stalo v minulosti.
Komise zamýšlela přizpůsobit pakt stávající situaci a získat tak pro něj více důvěryhodnosti a zvýšit přijatelnost ("ownership") jeho ustanovení v členských státech.
5.4 Evropská rada, která zasedala na jaře 2005, přinesla odpověď, která se zcela lišila od představ Komise.
Na svém zasedání, které se uskutečnilo na jaře ( 22.- 23. března 2005) Evropská rada odsouhlasila dokument předložený Radou Ecofin nazvaný Zlepšení uplatnění Paktu o stabilitě a růstu, který zásadním způsobem tento pakt pozměnil.
Změny, které se týkaly urychlení a vyjasnění postupu při nadměrném schodku (nařízení Rady (ES) č. 1056/2005, z 27. června 2005) a posílení dohledu nad stavy rozpočtů a nad hospodářskými politikami (nařízení Rady (ES) č.
1055/2005 z 27. června 2005). V důsledku těchto změn se zavedl pružnější postup, který bere v úvahu polehčující okolnosti pro země potýkající se s nadměrným schodkem a zároveň prodloužení doby na nápravu tohoto schodku.
Stojí za to se soustředit na hlavní změny, které byly v paktu provedeny Evropskou radou.
5.4.1 Jedna z hlavních zavedených změn se týká definice střednědobých rozpočtových cílů.
V předcházející verzi paktu byly tyto cíle považovány za téměř vyrovnaný rozpočet nebo za rozpočtový přebytek, přičemž deficit až do –0,5 % HDP byl přijatelný v některých případech nejasnosti metod kvantifikace jednotlivých rozpočtových položek.
S odchylkami od střednědobého cíle se nepočítalo.
5.4.1.1 Podle změn navrhovaných Evropskou radou se rozsah schodku veřejného rozpočtu členských států v HMU a států přistupujících k evropskému směnnému mechanismu ERM II, může pohybovat v rozmezí od vyrovnaného rozpočtu respektive přebytku (pro země s velkým schodkem a malým potenciálem růstu) až po možný schodek rozpočtu, který se bude rovnat 1,0 % HDP (pro země s nízkým schodkem a vysokým potenciálem růstu).
Možné odchylky od střednědobého cíle jsou přípustné v případě, kdy vláda dané země uskutečnila strukturální reformy.
5.4.2 Postup úpravy vedoucí ke střednědobému rozpočtovému cíli.
V předchozí verzi nebyl paktem stanoven postup návratnosti, ale rozhodnutími přijatými Evropskou radou.
5.4.2.1 V nové verzi je možné, aby se určitá země odchýlila od střednědobého cíle a počítá se s tím, že toto odchýlení bude napraveno prostřednictvím roční úpravy ve výši 0,5 % HDP.
Snahy o vyrovnání mohou být méně zřetelné v hospodářsky slabším období a naopak značné v případě hospodářské konjunktury tak, aby se nečekaný dopad těchto fází mohl využít ke snížení schodku a zadlužení.
Odchylky jsou povoleny v případě strukturálních reforem, zatímco se sankcemi v případě nedosažení 0,5 % ročního vyrovnání se nepočítá.
5.4.3 Hlavní faktory nedostatečného dodržování 3 % referenční hranice v poměru schodku k HDP.
V předchozím paktu se počítalo s přechodnými a mimořádnými okolnostmi jako byly např.: přírodní katastrofy, pokles HDP o 2,0 %, pokles HDP pohybujícího se mezi 0,75 % a 2,0 % podle uvážení Rady.
S dalšími možnými faktory se nepočítalo.
5.4.3.1 V navrhované reformě paktu jsou uvedeny mimořádné faktory, ale nejsou vyčísleny: negativní míra růstu ročního objemu HDP, nahromaděný pokles výroby provázený nižší mírou růstu HDP než je růst potenciální.
K těmto odůvodněním se přidávají další významné faktory, které musí vzít Komise na vědomí při "kvalitativním vyhodnocování překročení 3 % referenční hodnoty":
i) vývoj růstového potenciálu;
ii) přetrvávající konjunkturní oslabení;
iii) provádění Lisabonské strategie;
iv) výdaje na výzkum, vývoj a inovace;
v) předchozí úpravy rozpočtu, ke kterým došlo v příznivém konjunkturním období;
vi) udržitelnost dluhového zatížení;
vii) veřejné investice;
viii) kvalita veřejných financí;
ix) objem finančních příspěvků na podporu mezinárodní solidarity;
x) objem finančních příspěvků vycházejících z dosažení cílů evropské politiky v rámci sjednocovacího procesu [12];
xi) důchodová reforma.
5.4.4 Lhůta pro nápravu deficitu.
V původním paktu bylo stanoveno, že nápravy se má dosáhnout v roce, který nesleduje po zjištění deficitu, v případě, že se nevyskytly mimořádné okolnosti.
Tyto okolnosti však nebyly specifikovány a Rada tedy mohla stanovit novou lhůtu.
5.4.4.1 V novém paktu zůstane obecně zachována lhůta na nápravu zpravidla jeden rok po zjištění deficitu, ale v případě mimořádných okolností, které jsou součástí výše zmíněných faktorů, může být tato lhůta prodloužena o dva roky po zjištění deficitu.
Celá řada termínů spojených s postupem týkajícím se nadměrného schodku bude časově pozdržena.
5.5 V porovnání s původním návrhem Komise představuje reforma schválená Evropskou radou zásadně odlišný přístup a bude asi obtížné ji vnímat jako kompromis mezi návrhem Komise a požadavky Rady.
Reforma zavádí mnohé prvky, které povedou k oslabení paktu tím, že dojde k nerovnoměrnému přerozdělení pravomocí mezi jednotlivými evropskými institucemi.
Vznikne tak asymetrie v pravomocích mezi Komisí, která jakožto strážkyně Smluv bude ve velké míře oslabena, Radou, která bude značně posílena a Evropským parlamentem, jehož role je v tomto procesu zcela pominuta.
6. První hodnocení procesu reformy Paktu o stabilitě a růstu
6.1 Reforma, se kterou přichází Evropská rada oslabuje z velké části princip rozpočtové kázně, zavedený Maastrichtskou smlouvou (1991) a následně potvrzený Paktem o stabilitě a růstu schváleným na zasedání Evropské rady v Amsterodamu v roce 1997.
Jak již uvedli J. Bouzon a G. Durand (2005), schizofrenie schváleného procesu reformy byla patrná již v dokumentu Rady Ecofin z 21. března.
Uvádí se v něm, že: Je především nutné zajistit rovnováhu mezi vyšším stupněm ekonomických rozvah a politickou volností jednání při dohledu a koordinaci rozpočtové politiky a nevyhnutelnosti nadále rozvíjet jednoduchý, transparentní a uplatnitelný rámec založený na pravidlech.
Ve skutečnosti se jednalo o skutečný konflikt mezi požadavkem dosáhnout určitého volného prostoru v politickém a hospodářském rozhodování na jedné straně a udržení jednoduchého, transparentního a posíleného právního rámce na straně druhé.
Zdá se, že současný proces reformy upřednostnil konjunkturní a politický prvek před jednoduchým a transparentním právním rámcem.
6.2 Daná reforma oslabuje pakt zejména ve dvou směrech: na jedné straně prodloužením termínů plnění, na druhé straně zavedením systému výjimek a osvobození, do něhož může spadat jakákoliv situace, právě proto, že hodnotící kritéria mohou být interpretována různým způsobem.
Kombinace těchto dvou prvků může vést k oslabení a menší transparentnost rozpočtového dohledu.
V této souvislosti se cíl vyrovnaných veřejných financí, jak poznamenala Deutsche Bundesbank, stává pohyblivým cílem, a moving target [13].
S paktem, který může jen podmínečně zaručit cíl zajištění rozpočtové kázně členských států, by mohla mít ECB tendenci zastávat výlučnou roli strážce paktu a měnové stability Evropské unie.
Tato situace by mohla vyústit, z makroekonomického hlediska, ve hru s nulovým součtem, kde zisky vycházející ze zpomalení daňové politiky by byly kompenzovány ztrátami vycházejícími ze zpřísněných podmínek měnové politiky [14].
6.3 Kromě toho, že je reforma výsledkem jednoznačného pokusu, korunovaného úspěchem, národních vlád o znovuzískání nástroje hospodářské politiky, který jim byl alespoň z části paktem odejmut, je také třeba uvést některé další obecné úvahy.
6.4 Je jisté, že stálý růst poměru schodku k HDP se odráží růstem poměru veřejného dluhu k HDP.
Je ale rovněž pravdou, že v rámci udržitelnosti veřejných financí se deficit dostává do střednědobého cíle a veřejný dluh do cíle konečného [15].
6.4.1 Z toho plyne, že jeden z hlavních problémů HMU je spojen s dlouhodobou udržitelností veřejných financí členských států.
Bylo by tedy vhodné zajistit společné nástroje Společenství, které by dokázaly zajistit ozdravení veřejných financí v zemích s vysokým veřejným dluhem tak, aby udržitelnost veřejných financí kromě záruky měnové stability umožnila spuštění procesu rozvoje a růstu.
6.4.2 Udržitelnosti veřejných financí se nedosahuje pouze automatickým snižováním sociálních výdajů, ale optimalizací růstu stupně účinnosti, v souladu s principem několikrát prosazovaným Evropskou komisí: "sociální zabezpečení hraje důležitou roli jakožto potenciální produktivní faktor, který poskytuje záruku toho, že jsou efektivní, dynamická a moderní národní hospodářství založená na pevném základu a sociální spravedlnosti" [16].
6.5 Dalším bodem, který charakterizuje dokument návrhu Rady Ecofin a následně i proces reformy samotného paktu přes nařízení 1055/2005 a 1056/2005, je zmínka o důchodové reformě.
V daném dokumentu je věnováno mnohem více prostoru nutnosti dospět k reformě evropských důchodových systémů (s tím, že bude upřednostněno zavedení vícepilířového veřejného a soukromého systému) než roli, kterou by měl hrát veřejný dluh při posuzování udržitelnosti veřejných financí členských států.
V tomto kontextu mají země, které uskutečnily podobné reformy nárok se odklonit od střednědobého cíle nebo překročit 3 % hranici stanovenou pro deficit.
6.5.1 V této souvislosti se zavádí koncept "implicitních závazků" (implicit liabilities), neboli závazků spojených se vzrůstajícími výdaji, kterým budou některé země muset v blízké budoucnosti čelit v důsledku stárnutí jejich populace.
Koncept implicitních závazků se tak stává součástí takového systému kritérií, na jejichž základě budou Komise a Rada hodnotit udržitelnost veřejných financí členských států.
Problém takového přístupu spočívá v tom, že – jak bylo zdůrazněno J. Bouzonem a G. Durandem – neexistuje jednotný názor na jejich definici ani na to, co by mělo být jejich obsahem [17].
7. Návrhy EHSV týkající se posílení evropského hospodářského řízení
7.1 Bohužel v průběhu procesu reformy spuštěného Komisí na podzim 2004 a zakončeného reformou paktu vydaného Evropskou radou na jaře 2005, chyběla odvaha k novému prodiskutování a definici teoretického a ideologického základu paktu.
Tato nedostatečná vůle ohrozila možnost dosáhnout zásadní přeměny a dokončení samotného paktu [18].
Přeměna byla nevyhnutelná k tomu, aby se "již pro vždy" vyřešil paradox svrchovanosti, který vyplývá nejen z daného paktu, ale odráží se i v mnoha dalších oblastech evropské politiky.
7.2 Tento paradox, který spočívá v tom, že na jedné straně se nacházejí národní státy a Evropský parlament, které představují zastupitelské orgány s demokratickou legitimitou, které však nedisponují vhodnými nástroji hospodářské politiky a na straně druhé instituce jako je Komise a Evropská centrální banka, které sice nemají přímou legitimitu, zato jsou přesto vybaveny vhodnými nástroji hospodářské politiky.
Tímto vzniká protiklad mezi legitimitou bez moci a moci bez legitimity. Moc, která v tomto posledním případě zakládá svou legitimitu ne na bázi jasného demokratického procesu, ale naopak na systému doktríny na jehož základě je role vlád neutralizována.
Aby mohlo dojít k vyřešení protikladu svrchovanosti, musí se vyřešit protiklad legitimity bez moci a moci bez legitimity.
7.2.1 Kritéria, která je třeba přijmout ke zhodnocení hospodářské situace členských států vycházejí z tohoto dogmatického systému a jsou představovány: vyrovnaností rozpočtu, pružností trhů, strukturálními reformami, atd. Dlouhodobé cíle jako je makroekonomická stabilita, růst a plná zaměstnanost, které jsou základem Lisabonské strategie [19] byly kvůli těmto hlavním cílům udržitelných veřejných financí zatlačeny do pozadí.
7.3 V tomto specifickém kontextu se snažila reforma paktu o vyřešení paradoxu svrchovanosti.
Evropská rada omezila kontrolní pravomoc Komise a přidělila tuto pravomoc speciální radě tvořené ze zástupců spadajících do kategorie kontrolovaných.
Na otázku "Kdo kontroluje kontrolory?" existuje trochu znepokojivá odpověď: "Ti, kteří mají být kontrolováni!"
Nedostatek demokracie, vyplývající z původní verze Paktu o stabilitě a růstu se nezdá být jeho reformou překonán, ba naopak, k tomuto nedostatku přibývá další, spojený s nedostatkem transparentnosti a jednoduchosti.
Za stávající situace by stálo za to si položit otázku, jak by se mohl Evropský parlament zasadit o zlepšení úrovně demokratické legitimity paktu. V tomto kontextu je třeba zjistit, jaké prostředky by mohly vést ke zlepšení situace a dosažení vyváženosti pravomocí mezi Komisí, Radou a Evropským parlamentem.
7.4 Po uskutečnění procesu reformy paktu se objevila celá řada případů, které vážně narušily proces sjednocování Evropy. Na mysli máme především negativní výsledky referenda o Evropské ústavě ve Francii a v Nizozemí, dále rozhodnutí o pozastavení referend o schválení Evropské ústavy v ostatních zemích a nedosažení očekávané dohody týkající se evropského rozpočtu pro finanční období 2007-2013.
Je to jako by se pomalý, ale neochvějný proces budování evropského puzzle přerušil, protože se každý z členských států rozhodl rozstříhat jednotlivé dílky mozaiky podle svých vlastních národních zájmů.
Proto jednotlivé dílky puzzle už do sebe nezapadají a mohou ležet vedle sebe nebo se překrývat a tím vytvořit nanejvýš neúplnou mozaiku, která se zcela rozpadne při sebemenším otřesu, náhodném či nikoliv, při snaze účastníků o jeho společnou kon(de)strukci.
7.5 A právě v této choulostivé situaci, ve které se momentálně Evropa nachází je třeba učinit rozhodnutí, která by způsobila obrat v probíhající diskusi.
Z tohoto důvodu je třeba zhodnotit, zda by nebylo vhodné následovat radu, kterou nedávno v jednom svém článku vyslovil J. Habermas [20].
Tento německý filosof uvádí, že je Evropská unie v současné době paralyzována nevyřešeným konfliktem mezi různým a neslučitelným pojetím cílů, a že by evropské instituce měly tento konflikt internalizovat a zviditelnit, aby jej mohly úspěšně vyřešit.
EHSV vítá návrh poskytnout více prostoru pro celou řadu hlubších politických debat týkajících se mnoha oblastí, ke kterým by mělo dojít dobrovolně a ne z nutnosti mezi zeměmi Evropské unie.
Tyto hlubší debaty by umožnily překonat situaci "stagnace", vycházející z nezbytnosti dosáhnout jednohlasného mezivládního konsensu v Evropské unii složené z 25 členských států.
7.6 Tyto hlubší diskuse by se měly uskutečnit prostřednictvím nástroje posílené spolupráce, uvedeného ve článcích 43 a 44 Niceské smlouvy, mezi alespoň osmi členskými státy.
Tato spolupráce, která na jednu stranu umožní dosáhnout sdílených rozhodnutí pomocí méně přísných procedurálních norem, by na stranu druhou měla zůstat "otevřená" neboť podle článku 43 b Niceské smlouvy mají mít všechny členské státy možnost přidat se v jakémkoliv okamžiku k této skupině.
7.6.1 První oblastí, kde by se přistoupilo k uplatnění posílené spolupráce by mohla být Hospodářská a měnová unie. Základní princip, pro nějž je nezbytné využití posílené spolupráce v oblasti Hospodářské a měnové unie, je svázán se skutečností, že některé země, které v současné době používají jednotnou měnu, bezpochyby potřebují dosáhnout sladění vlastních hospodářských politik v souladu s ostatními zeměmi, které ještě nejsou součástí systému jednotné měny.
Rozpočtová politika je kromě toho nedílnou součástí hospodářské politiky a z toho důvodu, jak již EHSV uvedl v ostatních svých stanoviscích [21], sladěná opatření týkající se těchto oblastí v zemích eurozóny by mohla přispět k lepší hospodářské a sociální soudržnosti celého systému EU.
7.6.2 Země účastnící se HMU by mohly jmenovat evropského koordinátora a mluvčího pro otázky hospodářské politiky členských států EU, který by nedisponoval pouze mandátem ke koordinaci evropských hospodářských politik, ale měl by i skutečnou pravomoc k zajištění této koordinace.
Měl by zároveň pracovat ve shodě buď s prezidentem Evropské centrální banky nebo s předsedou Evropské komise.
7.6.3 Členové skupiny posílené spolupráce by kromě jiného mohli rozhodovat o ustanovení pravidelných slyšení mezi koordinátorem skupiny posílené spolupráce HMU, Komise, Rady, Evropského parlamentu a Evropské centrální banky.
Prostřednictvím této činnosti by se mohlo zkusit dosáhnout vyvážení systému pravomocí, který se zdá v současné době příliš nakloněný pouze na jednu stranu, kterou představuje Evropská rada.
7.6.4 Koordinace hospodářských politik mezi členskými státy HMU se bude muset konkretizovat ve stanovení priorit hospodářské politiky a nástrojů vhodných k realizaci těchto cílů.
Bude se muset počítat s kontrolou v reálném čase, aby mohly být v průběhu procesu provedeny nezbytné úpravy.
V tomto kontextu posílení evropského hospodářského řízení bude muset být realizováno za pomoci makroekonomického dialogu a v souladu s evropským sociálním dialogem.
7.7 Kromě posílené spolupráce by bylo zajímavé zvolit cestu navrženou v bílé knize z roku 1993 [22] J. DELORSEM, tzn. vytvořit Evropský fond na podporu hospodářského růstu a zvýšení evropské konkurenceschopnosti prostřednictvím vydání dlouhodobých obligací Unie, spojené s hmotnými i nehmotnými strategickými infrastrukturními projekty.
Ostatně rozvojový fond navržený předsedou Barrosem se ubírá tímto směrem.
7.8 Proces posílení evropského hospodářského řízení vyžaduje zapojení všech členských států, jelikož představuje příležitost možného růstu pro celou Evropskou unii.
7.9 Diskuse o reformě Paktu o stabilitě a růstu poukázala na protiklady institucionálního charakteru existující v Evropské unii.
7.10 Provádění Paktu o stabilitě a růstu vyžaduje objasnění institucionální budoucnosti Unie.
Pouze tímto způsobem se bude pakt moci stát nástrojem schopným zajistit hospodářský růst a tím vytvořit nová pracovní místa a současně zažehnat nebezpečí hospodářské nestability.
7.11 V choulostivé situaci, v jaké se dnes Evropa nachází, je třeba učinit odvážná rozhodnutí, aby se dodal nový impuls myšlence Evropy, který nám odkázali otcové zakladatelé.
7.12 K tomu, aby se mohl Pakt o stabilitě a růstu úspěšně provádět, a aby se mohly realizovat cíle, které determinovaly jeho vznik, je zapotřebí dosáhnout rozsáhlého konsensu a podpory ze strany veřejnosti a nejen ze strany evropských institucí a národních vlád.
Z tohoto důvodu se EHSV zasadí v průběhu příštích měsíců o organizaci konference, během níž se bude snažit o rozsáhlejší a hlubší konfrontaci všech stran zainteresovaných v daném procesu, od zodpovědných zástupců jednotlivých institucí přes představitele občanské společnosti až po sociální strany.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k Hlavním směrům hospodářské politiky (2005 – 2008)
(2006/C 88/16)
Dne 10. února 2005 rozhodl Evropský hospodářský a sociální výbor v souladu s ustanoveními čl. 29, odst. 2 Jednacího řádu o vydání stanoviska k Hlavním směrům hospodářské politiky (2005-2008).
Specializovaná sekce "Hospodářská a měnová unie, hospodářská a sociální soudržnost", kterou Výbor pověřil přípravou podkladů na toto téma, přijala stanovisko dne 27. ledna 2006.
Zpravodajem byl pan METZLER.
Na 424. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 14. a 15. února 2006 (jednání ze dne 15. února 2006), přijal Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko 79 hlasy pro, 18 hlasy proti a 9 členů se zdrželo hlasování.
Závěry a doporučení
EHSV se rozhodl pro stanovisko z vlastní iniciativy s ohledem na jarní vrcholné setkání v roce 2006, protože chce aktérům evropské hospodářské politiky pro jejich další činnost poskytnout podněty pocházející z různých zájmů občanské společnosti.
Na pozadí trvajícího oslabení růstu v evropském prostoru resp. v EU a výzev plynoucích především také z globalizace a demografických změn zastává Výbor ve svém stanovisku z vlastní iniciativy k Hlavním směrům hospodářské politiky (2005-2008) názor, že – v souladu s Lisabonskou strategií – k překonání současných konjunkturálních problémů a problémů se zaměstnaností v EU je nezbytná koordinovaná makropolitika, která by aktivně podporovala růst a zaměstnanost.
Krize důvěry, která panuje ve velkých národních ekonomikách eurozóny, může být navíc překonána pouze orientací na základní principy finanční a sociálně politické udržitelnosti.
Výbor proto také sdílí názor Komise, že ve státech EU je bezpodmínečně nutná rozpočtová politika, která odpovídá příslušným přijatým závazkům.
Výbor podporuje požadavek Komise na trvalou modernizaci systémů sociálního zabezpečení.
Aby byla snížena nezaměstnanost, je také třeba zvýšit flexibilitu pracovních trhů.
Přitom je třeba zachovat sociální jistotu, které mnoho lidí právem důvěřuje.
Zároveň je třeba mobilizovat stávající potenciál pracovních sil.
Za tuto oblast jsou zodpovědní sociální partneři a vlády členských států, aby vytvořili rovnováhu mezi flexibilitou a jistotou přístupnou pro inovace.
Zároveň s přiměřenou makroekonomickou politikou pro podporu růstu a zaměstnanosti jsou podle názoru Výboru potřebné také mikroekonomické reformy zaměřené na posílení potenciálu růstu.
K tomu patří vedle opatření k posílení konkurenceschopnosti a snížení administrativy také další rozvoj vnitřního trhu EU.
Výbor je toho názoru, že by bylo mylné za každou cenu srovnávat maximální stupeň integrace trhů s optimálním stupněm integrace.
V souvislosti se znalostní společností je podle Výboru velmi důležité správné udání směru v oblastech jako celoživotní vzdělávání, rovnost příležitostí, podpora rodiny, vzdělání, výzkum a inovace.
Rámcové podmínky a podpůrné mechanizmy pro vytvoření prostředí vhodného pro inovace musí být proto dále vylepšeny.
Výbor také všeobecně zdůrazňuje, že podpora podnikatelské iniciativy zasluhuje zvláštní pozornost.
1. Úvodní poznámky
1.1 Toto stanovisko z vlastní iniciativy k tématu Hlavní směry hospodářské politiky (2005-2008) v souvislosti s Integrovanými hlavními směry pro růst a zaměstnanost má být vnímáno jako doplněk ke stanovisku k tématu Hlavní směry zaměstnanosti – 2005/2008 [1].
Výbor opakovaně kritizuje způsoby konzultací, které neprospívají vlastní soudržnosti obou stanovisek.
Současné pojednání hlavních směrů a hlavních směrů politiky zaměstnanosti by lépe zobrazilo mnohostranné provázání obou oblastí.
1.1.1 S cílem lepšího provádění Lisabonské strategie se Evropská rada na jarním zasedání usnesla, že propojí hlavní směry hospodářsko politické a politiky zaměstnanosti a bude je integrovat do lisabonského procesu.
1.1.2 Již ve svém stanovisku k Hlavním směrům hospodářské politiky 2003-2005 [2] Výbor upozorňoval na to, aby se kombinace politik více zaměřovala na růst a plnou zaměstnanost.
Toto doporučení je i nadále aktuální.
1.2 Evropská centrální banka musí v rámci svých smluvních závazků kromě cenové stability vyhovět i reálně hospodářským požadavkům na růst a zaměstnanost.
V rámci koordinace jednotlivých makropolitických oblastí, definovaných v kolínském procesu, musí být začleněna do konstruktivního dialogu s tvůrci rozpočtové a mzdové politiky.
1.3 Integrované hlavní směry je třeba vidět jako doporučení pro hospodářské politiky členských zemí, jejichž zodpovědné provádění podle principu subsidiarity ovšem spadá do oblasti členských států.
"V oblastech, které nespadají do jeho výlučné pravomoci, vyvíjí v souladu se zásadou subsidiarity Společenství činnost pouze tehdy a do té míry, pokud sledovaných cílů nemůže být dosaženo uspokojivě na úrovni členských států, a proto, z důvodu jejich rozsahu či účinků, jich může být lépe dosaženo na úrovni Společenství." (čl. 5 Smlouvy o ES).
Hospodářská politika je nicméně záležitostí všeobecného zájmu (čl. 99, odst.
1.4 Toto stanovisko přináší pohled na celoevropské hospodářství, aniž by byla narušena různorodost jednotlivých národních hospodářství členských zemí.
2. Problematika
Výchozí pozice: Současný hospodářský vývoj
2.1 Po čtyřech letech frustrujícího hospodářského růstu v EU bylo v roce 2005 dosaženo opět jen 1,5 procenta (EU-25) a 1,3 procenta (eurozóna).
Existují ovšem významné rozdíly ve vývoji jednotlivých členských zemí.
I přes růst hospodářství nevyužilo evropské hospodářství v plné míře celosvětové oživení.
Zaostávání za jinými mimoevropskými průmyslovými zeměmi a regiony se dále zvětšilo.
2.1.1 Na základě významného poklesu hodnoty eura vycházely výrazné impulsy pouze ze zahraničního obchodu pro hospodářskou aktivitu.
Důvěra evropských spotřebitelů se od roku 2003 jen pomalu zlepšila a v roce 2005 se v řadě měsíců opět zhoršila, což vedlo pouze k malému navýšení spotřebitelské poptávky.
Nemůžeme ovšem ani nadále hovořit o vnitřní poptávce, která by znamenala silný konjunkturální vzestup.
Dále přetrvávající nejistota evropských spotřebitelů se také odráží ve srovnání se zahraničím ve vysoké míře spořivosti.
2.1.2 Investice do vkladů, které na začátku úpadku v roce 2001 téměř nepřetržitě klesaly, v posledním roce opět posílily.
Výhodné možnosti financování prostřednictvím nízkých úroků a rostoucí zisky podniků zajišťují i nadále rámcové podmínky příznivé pro investice, spíše pro finanční investice s vysokou ziskovostí na burze, než pro kapitálové investice.
Výbor vyjadřuje dále znepokojení nad odlivem kapitálu do USA, který je také projevem slabého investování v Evropě.
Zlepšení místních podmínek zůstává tedy prioritou, pokud má být dosažen trvalý nárůst investic.
Hlavním důvodem nízké úrovně investic je v současnosti slabá spotřebitelská poptávka.
Míra inflace se zároveň pohybuje i přes trvale vysoké ceny za energii na uspokojivé úrovni.
To platí především pro klíčovou inflaci (bez energie a nezpracovaných potravin), která se pohybuje ještě více pod celkovou inflací (headline).
Geopolitická rizika a omezení kapacity při těžbě ropy skrývají ovšem potenciál pro budoucí inflační tlak.
Výzvy ohledně vývoje cen za surovou ropu budou ještě dále pojednány.
2.1.3 Výbor je překvapen, že rostoucí zisky velkých podniků v letech 2003 a 2004 nevyústily i přes příznivou finanční situaci a dobrou návratnost v investice do výzkumu a výroby, které by EU umožnily zmírnit konkurenci, které musí čelit.
Namísto toho jsou nahromaděné likvidity odváděny na zvláštní výnosy akcionářů, zpětný nákup vlastních akcií společností, na stimulaci kurzu na burze nebo na fúze a akvizice, které jsou impulsem pro restrukturalizaci.
Výbor je obzvláště znepokojen krátkodobým zaměřením, které brání nutným dlouhodobým obchodním investicím.
2.1.4 Jedním z hlavních problémů evropského hospodářství je kromě současné slabé poptávky a v porovnání se zahraničím nižšího růstu vysoká strukturální nezaměstnanost.
Proto vedlo poslední konjunkturální oživení pouze ve velmi malé míře ke zlepšení na pracovním trhu.
Počet nezaměstnaných se vytrvale pohybuje okolo 9 %, což je vysoké číslo, a tím zůstává vytváření hodnot v evropských národních hospodářstvích za jejich potenciálem.
K tomu se přidává fakt, že současné investiční oslabení dále omezuje šance na růst v budoucnosti.
2.1.5 Tato tendence "jobless-recovery" byla pozorována v podobné formě i na pracovních trzích v jiných srovnatelných průmyslových zemích a regionech.
Situace na pracovním trhu je tam ovšem většinou významně příznivější.
Podle odhadu Komise [3] se hospodářský růst v roce 2005 a 2006 odrazí ve více než 3 milionech nových pracovních míst v EU.
Efekt bude ovšem s ohledem na míru nezaměstnanosti slabý, neboť je třeba počítat s nárůstem výdělečného obyvatelstva podmíněného návratem na pracovní trh, který bude způsoben lepší hospodářskou situací.
2.1.6 Proto zůstává zaměstnání nevyužitého potenciálu pracovní síly jednou z největších výzev, se kterou se EU musí vypořádat.
Měly by být zaváděny specifické programy, které usnadní vstup žen a mladých lidí na trh práce, a další, které znovu zapojí starší pracovníky.
Další výzvy: globalizace a demografické změny
2.2 Vedle aktuálních hospodářsko-politických a finančně-politických problémových oblastí, jako jsou neuspokojivá situace na pracovním trhu a především nezaměstnanost a rostoucí deficity veřejných rozpočtů, stojí EU před dalšími výzvami, které jsou sice známy již dnes, k jejichž plnému rozvoji dojde ovšem až v budoucnosti.
2.2.1 Za prvé se musí EU potýkat se zostřenou hospodářskou konkurencí.
Silně rostoucí národní hospodářství Číny a Indie představují nové konkurenty, kteří před deseti lety v celosvětovém hospodářském hodnocení ještě nehráli žádnou roli.
Celosvětový potenciál pracovní síly se zdvojnásobil, vztahy mezi kapitálem a prací se z celosvětového pohledu změnily.
Čína a Indie, které mají vysoký počet obyvatel, mají ve srovnání s tradičními průmyslovými zeměmi z důvodu svého hospodářského vývoje k dispozici daleko méně kapitálu na jednoho zaměstnance.
2.2.2 Je zapotřebí podniknout vše pro to, aby dosavadní důsledky globalizace a zesílené mezinárodní dělby práce byly chápány i jako šance pro budoucnost Evropy.
Po hospodářském otevření Číny a dalších jihoasijských a východoasijských států roste sice konkurence a investice, na druhé straně se pro evropské firmy otevírají obrovské trhy pro odbyt, které nabízejí významný potenciál v souvislosti s tamějším rostoucím blahobytem.
Hospodářská politika musí odpovídajícím způsobem provázet strukturální změny, které s tím souvisí.
K tomu patří také vytvoření celosvětových rámcových podmínek v souvislosti s ochranou ekologických a sociálních minimálních standardů i majetkových práv.
2.2.3 EU se musí vyrovnávat i s dramatickým nárůstem ceny ropy, který souvisí s globalizací a celosvětově stoupající poptávkou po ropě.
Díky úsporám při spotřebě a většímu používání jiných zdrojů energie se právě v EU významně snížila závislost na ropě v porovnání s dřívějším stavem.
Právě konkurující průmyslové země – např. Čína – jsou tím silněji postiženy.
EU by mohla nadměrně profitovat z recyklace příjmů zemí vyvážejících ropu prostřednictvím jejich výdajů za dovoz.
2.2.4 Druhá velká výzva pro evropská národní hospodářství spočívá v demografickém vývoji a stárnutí společnosti s tím souvisejícím.
EU může tento vývoj ovlivnit ovšem pouze v omezené míře, neboť jak Komise správně konstatovala na jiném místě, spadá řada otázek souvisejících s demografickými změnami do oblasti odpovědnosti členských států nebo sociálních partnerů.
Demografické změny představují dále společenský jev, který je pouze omezeně přístupný pro opatření hospodářské politiky.
O to více zaleží na tom, aby byl směr vytyčen tak, aby bylo možno nutné změny provést včas.
2.2.5 Hlavní příčinou demografických změn je trvalé prodlužování délky života, rostoucí počet obyvatel nad 60 let a trvale nízká porodnost.
Změna ve věkové skladbě ovlivňuje všechny trhy národního hospodářství, na pracovním trhu bude od roku 2020 chybět stále více mladých pracovních sil, výrobní trhy se budou muset přizpůsobit jiným zákazníkům a na kapitálovém trhu se změní chování ve spoření a poptávka po investicích.
Dále lze předpokládat, že se vyšší všeobecná intenzita konkurence podmíněná globalizací projeví na pracovním trhu a vyžádá si jinou organizaci práce v rámci sociálního dialogu.
Koncepce celoživotního vzdělávání nachází právě v této souvislosti své oprávnění [4].
I sociální dialog a občanská společnost budou při překonávání demografických změn zapotřebí.
2.2.6 Aby mohl být vytvořen konkurenceschopný hospodářský prostor založený na znalostech, je třeba, aby podniky byly schopny podporovat a rozvíjet technologické a organizační změny, produktivitu a inovaci.
Toho je možné dosáhnout pouze stálým přizpůsobováním kvalifikací zaměstnanců na měnící se poptávku a pomocí aktivních strategií podniků.
K naplnění tohoto cíle musí podniky chápat odbornou přípravu jako střednědobou či dlouhodobou investici a ne jako činnost opravňující k očekávání rychlé či okamžité návratnosti investic.
Odborná příprava, školení a celoživotní vzdělávání by neměly být chápány izolovaně. Musí být provázány se služebním postupem zaměstnanců.
Jde o to prostřednictvím odborné přípravy zajistit motivaci nezávislou na věku, a sice zhodnocením kompetencí a oživením profesní kariéry.
Je tedy třeba v rámci individuálního profesního plánování, v souladu se strategií podniku dále vyvíjet potřebné nástroje, např. hodnocení kompetencí či potvrzení nově získaných znalostí [5].
Lisabonská strategie
2.3 Vývoj celosvětového hospodářství v posledních pěti letech podporuje ctižádostivé cíle Lisabonské strategie k trvalému posílení konkurenceschopnosti a zajištění pracovních míst.
Zásady lisabonské agendy by měly být přijaty.
Pouze s důvěrou ve vlastní síly a s odvahou ke změnám se EU může stát vedoucím hospodářským prostorem na světě založeným na znalostech se zajištěnými lepšími pracovními místy tak, jak je jejím cílem.
Zprávy tohoto Výboru [6] a významné skupiny expertů [7] (Kokova zpráva) pro Evropskou radu k vyhodnocení dosavadních výsledků s ohledem na Lisabonskou strategii vidí ovšem dosažení vytyčených cílů velmi vzdálené.
Hospodářský růst v EU pod tlakem požadavků měnové politiky, která mu neposkytuje prostředky na oživení poptávky prostřednictvím výdajů, v poslední době viditelně zaostává za růstem Spojených států.
Průměrná míra růstu EU dosahuje v letech 2001-2004 sotva 1,5 %.
Zaostávání HDP v EU per capita a růstu produktivity v porovnání s jinými srovnatelnými průmyslovými zeměmi a regiony nebylo sníženo.
2.3.1 Lisabonská agenda přitom nabízí řadu podnětů, jak posílit dynamiku vnitřní ekonomiky v EU a v jejích členských zemích [8].
2.3.2 Potenciál pro silnější růst může být ve většině členských států získán posílením kvóty výdělku.
2.4 Jedním z důvodů oslabení růstu v Evropě a dosavadního frustrujícího vývoje na pracovním trhu spočívá v dosud neřešených strukturálních problémech, s kterými musí bojovat především velká národní hospodářství v eurozóně.
Všechny vlády členských států se shodnou na tom, že je nutná finančně politická konsolidace veřejných rozpočtů a překonání oslabení růstu.
2.4.1 EU se musí sama stát motorem růstu, aby v porovnání s jinými vedoucími hospodářskými prostory dále neztrácela půdu a ještě mohla dosáhnout velmi ctižádostivých cílů v rámci lisabonské agendy.
2.4.2 Podle názoru Výboru v této souvislosti přísluší důležitá úloha sociálním partnerům a ostatním organizacím zastupujícím občanskou společnost.
Výbor znovu odkazuje na své stanovisko ke zlepšení provádění Lisabonské strategie [9], které bylo psáno v kontextu tohoto stanoviska.
Překonání krize důvěry
2.5 Nejistota ohledně zaměstnanosti vedla v některých členských státech k tomu, že spotřebitelé nenakupují nebo nákupy přesouvají do budoucna.
Tímto vzniká mechanizmus očekávání (Attentismus), který oslabuje vnitřní poptávku, dlouhodobé transakce jsou zastaveny a hospodářský růst je narušen.
Skutečnost, že nižší spotřební výdaje v některých členských zemích, které souvisely s konjunkturálním poklesem (2001-2003), s následující konjunkturou nijak významně nevzrostly, vzbuzuje obavy.
Podobně situace vypadá ohledně investičních rozhodnutí podniků.
Existuje nebezpečí, že se posílí očekávání, která se sama naplňují, a zůstane zachována tvrdošíjná konjunkturální nerovnováha.
Tomuto nebezpečí je třeba předejít vhodnými opatřeními.
2.5.1 Krize důvěry zaměstnanců a spotřebitelů je v mnoha zemích Evropského společenství posílena chybnými výkony a chybným chováním vedoucích sil a celých vedoucích struktur.
Výbor považuje za důležité, aby evropské země, podporované Evropským společenstvím, věnovaly zvýšenou pozornost nedostatkům v kvalifikaci a integritě v oblasti vedoucích pracovníků, pokusily se je odstranit a vyvíjely zvýšenou aktivitu.
Dále je třeba myslet na to, jak je možno pomocí zvýšené průhlednosti, příp. i zostřené míry ručení, přimět odpovědnost rozhodujících činitelů k přísné orientaci úloh a sociální odpovědnosti.
2.5.2 Překonání krize důvěry ve velkých národních hospodářstvích eurozóny je jednou z hlavních úloh.
Pouze strategie finanční a sociálně politické udržitelnosti udrží a posílí důvěru občanů v schopnost jednat jejich národních vlád a institucí EU [10].
2.5.3 Odlehčení veřejných rozpočtů a posílení sociálního systému zabezpečení bude možné pouze ve spojení s dlouhodobým zlepšením situace na pracovním trhu.
Reformy pracovního trhu, které drží krok se zrychlující se hospodářskou změnou, musí být integrovány jako jádro udržitelné hospodářské politiky.
V souladu s Lisabonskou strategií může stát provádět řídící funkce, aby podpořil odpovídající investice a tvorbu pracovních míst v nových oblastech jako pozitivní odpověď na globalizaci.
2.5.4 Proto je velmi důležité, aby bylo pomocí lepší koordinace opatření v oblastech obchodu, konkurence, průmyslu, inovace, vědomostí a vzdělání jako i zaměstnanosti přesně směřováno na tyto nové oblasti a šance, které se v nich nabízejí.
Občanská společnost jako celek by zde měla dostát své odpovědnosti.
2.5.5 Je bezpodmínečně nutné, aby i peněžní a fiskální politika podporovala [11] stimulaci růstu a zaměstnanosti.
Členské státy doopravdy potřebují koordinaci hospodářské politiky.
Současně je však nutné dbát na to, aby politická opatření v souvislosti s konjunkturou k oživení poptávky neohrozila důvěru ve stabilitu.
3. Makroekonomická politika pro růst a zaměstnanost
Rozpočtová politika
3.1 Strukturální reformy bez dostatečné poptávky mají negativní vliv na zaměstnanost.
Již dnes musí být zohledněn vysoký dlouhodobý tlak na výdaje, který vyplývá ze stárnutí obyvatelstva.
Za tohoto předpokladu by mohla fiskální politika v rámci vyrovnané makroekonomické politiky přispět k posílení efektivní poptávky [12].
3.1.1 Proto musí členské státy vycházet z realistického a transparentního plánování rozpočtu.
Kritika výdajů a výdajová disciplína by byly dokladem kvality veřejných výdajů a příspěvkem k vyššímu růstu.
To platí pro všechny úrovně EU.
Je třeba přísnějších mechanizmů prosazování v rámci jednotlivých zemí, aby tato rizika byla řešena tam, kde vznikají.
Podzimní prognóza Komise 2005 k deficitu veřejných rozpočtů podtrhuje nutnost konsolidace.
I přes trvající (i když bez pohybu) konjunkturální oživení odhaduje Komise, že rozpočtový deficit EU-25 se bude v letech 2005 a 2006 pohybovat s hodnotou 2,7 % jen nepodstatně pod referenční hodnotou 3 %.
3.1.2 Finančně politická disciplína je důležitý předpoklad pro to, aby Evropský systém centrálních bank zaručil cenovou stabilitu při relativně nízkých úrocích.
ECB by měla dále kontrolovat stoupající rizika pro cenovou stabilitu, jako např. taková, která souvisejí s celosvětovým přebytkem likvidity nebo efekty druhého kola při vzestupu cen energií na burze.
Tímto podporuje Výbor konstatování Komise, že udržení cenové stability má zůstat nejvyšším cílem ECB.
Udržitelnost sociálních systémů
3.2 Vysoký tlak na přizpůsobení systémů sociální ochrany nevzniká v první řadě globalizací, nýbrž především díky vysoké strukturní nezaměstnanosti a podstatným demografickým změnám na základě poklesu porodnosti a nárůstu délky života, což může vést ke stále delším obdobím důchodového zabezpečení.
Požadavek vyjádřený Komisí na trvalou modernizaci systémů sociálního zajištění podporuje Výbor stejně, jako všechny její snahy na vytvoření pracovních míst, protože vysoká míra sociální jistoty je nezbytná, aby byla zajištěna rovnováha mezi konkurenceschopností, poptávkou a sociální soudržností [13].
Přitom je třeba zachovat sociální jistotu, které mnoho lidí právem důvěřuje.
3.2.1 Reforma systému sociální ochrany musí být úzce propojena se specifickými plány na usnadnění vstupu žen na trh práce. Z tohoto důvodu je třeba zabezpečit také zařízení pro předškolní děti, školy atd.
Mají být podporována opatření, která umožňují lepší slučitelnost rodiny a povolání, jako např. častější celodenní péče pro malé děti [14].
V zemích, ve kterých není dostatečná nabídka na opatrování dětí, je míra zaměstnanosti žen relativně nízká.
Naopak v zemích s vysokou zaměstnaností žen je dobrý přístup k zařízením pro opatrování dětí.
Průzkumy ukázaly, že v EU existuje významný rozdíl mezi přáním ohledně počtu dětí (2,3) a skutečným počtem dětí (1,5).
Porodnost 2,1 by přitom již stačila, aby bylo zamezeno budoucímu úbytku evropského obyvatelstva.
Vytváření vhodné infrastruktury organizace práce při zajištění ochrany zaměstnanců pomocí větší atraktivity práce na částečný úvazek pro zaměstnance a zaměstnavatele jako i podnětně neutrálně zaměřené ulehčení přerušení výdělečné činnosti a flexibilní pracovní doba by mohly přinejmenším v některých členských zemích významně posílit podněty k návratu na pracovní trh po období výchovy dětí.
Pomocí trvalé reformy pracovního trhu, která vede k větší poptávce po pracovních silách, se posiluje postavení zaměstnanců a tím ochota zaměstnavatelů k lepší slučitelnosti zaměstnání a rodiny.
3.2.2 I vlády a sociální partneři jsou vyzýváni, aby pomocí společných kolektivních dohod podporovali nové možnosti zaměstnanosti a vytváření rovnováhy mezi flexibilitou a bezpečností, zejména vstřícnou inovacím.
Pokud jde o "pracovníky vyššího věku", Výbor v této souvislosti podpořil doporučení a analýzu Komise v jejím sdělení (KOM(2004) 146 v konečném znění), že"…sociální partneři by měli rozšířit a zintenzívnit své snahy, jak na úrovni státní, tak v měřítku Unie a vytvořit novou kulturu v oblasti stárnutí a řízení změn.
Až příliš často zaměstnavatelé upřednostňují systémy předčasného odchodu do důchodu".
Hlavním problémem je zvýšit míru zaměstnanosti.
V tomto bodě se EHSV domnívá, že nelze zvýšit celkovou míru zaměstnanosti, případně specificky zaměstnanost věkové skupiny 55-64 let bez toho, že by rovněž pokračovalo zvyšování míry zaměstnanosti kategorií potenciálních zaměstnanců, kteří jsou v nich nedostatečně zastoupeni.
Proto by měla být přijata významná opatření k mobilizování všech existujících rezerv pracovní síly v Unii, ať už se jedná zejména o mladé lidi, příliš často udržované v demotivující nezaměstnanosti, což je znepokojující pro budoucnost celkové míry zaměstnanosti, nebo o ženy či osoby se zdravotním postižením [15].
Snížení nezaměstnanosti, mobilizace pracovních sil
3.3 Výbor podtrhuje nutnost vyjádřenou Komisí, aby míry zaměstnanosti byly především ve velkých národních hospodářstvích zvýšeny a nabídka pracovních sil trvale navýšena.
Aby byla zajištěna dlouhodobá udržitelnost evropského hospodářství, musí se boj proti masové nezaměstnanosti stát nejvyšší prioritou.
3.3.1 Vysoká strukturální nezaměstnanost a rozšíření celosvětového hospodářského obchodu představují další požadavky s ohledem na účinné a dynamické přizpůsobení pracovních trhů.
Především na exportních trzích, ale i v sektoru služeb, se v souvislosti se silně expandujícím celosvětovým obchodem otevírají početné nové příležitosti.
Tím vznikají zcela nové požadavky na schopnost přizpůsobení pracovních trhů, jejichž zvládnutí také předpokládá stabilní rámcový systém.
3.3.2 Evropské trhy práce musí být schopny pomocí větší flexibility lépe a dynamičtěji reagovat na trendy jako "outsourcing" a "offshoring".
Systémy pojištění v nezaměstnanosti, systémy sociální ochrany a zprostředkování práce by měly fungovat tak, aby pokryly nejen přechod z nezaměstnanosti do zaměstnání, nýbrž aby i ulehčily změnu různých situací zaměstnanosti, jako jsou práce, vzdělávání, přerušení práce a samostatná výdělečná činnost.
Jelikož Společenství má v této oblasti pouze omezený mandát, je úlohou členských států použít v tomto smyslu své instituce trhu práce.
3.3.3 Nadále trvají vážná omezení v mobilitě zaměstnanců v přeshraniční mobilitě v rámci EU.
Výbor vyzývá členské státy, aby seriózně prověřily, zda nemají být ukončena přechodná období.
Přitom je nutno příslušně začlenit a konzultovat sociální partnery na všech relevantních úrovních [16].
Zachování přechodného období musí být v každém případě odůvodněno závažnými a objektivními argumenty.
3.3.4 Míra nezaměstnanosti u osob bez vzdělání příp. s nízkým vzděláním je nadprůměrná, a proto představuje podpora vzdělávání a další profesní příprava jeden z nejdůležitějších nástrojů politiky trhu práce.
Vzdělání a profesní příprava jsou investice do lidského kapitálu.
Zvyšují šance jednotlivců na pracovním trhu a rozšiřují výrobní možnosti podniků.
Faktor vzdělanosti je důležitou složkou pro rozvoj produktivity a mezinárodní konkurenceschopnosti.
Sociální partneři by se měli v kolektivních smlouvách a ve všech pro ně směrodatných smluvních poměrech dohodnout na tom, že zaměstnanci a pracovníci budou udržovat a rozšiřovat svůj postup v zaměstnání pomocí dalšího vzdělávání.
3.3.5 Především u mladistvých je profesní příprava právem považována za nutný předpoklad pro budoucí zaměstnání, i když tato ještě nepředstavuje dostatečnou podmínku pro odpovídající pracovní poptávku.
Starší osoby, které stejně jako mladiství a mladí lidé, představují vysoké procento nezaměstnaných, jsou vyzýváni, aby pomocí dalšího vzdělání a kvalifikace nabyli nových vědomostí.
Pokud produktivní potenciál starších pracovníků není využit, pak to není kvůli jejich stáří, ale kvůli zastaralosti jejich kvalifikace, což se dá napravit další odbornou přípravou.
Je nutno upřesnit, že nestačí provádět politiku pro věkové kategorie od 40 nebo 50 let [17].
3.4 Výbor považuje za závažný problém vysoké zatížení faktoru práce daněmi a sociálními dávkami.
4. Mikroekonomické reformy směřující ke zvýšení růstového potenciálu
Vnitřní trh EU
4.1 Výbor sdílí názor Komise, že rozšířený a prohloubený vnitřní trh je důležitou součástí hospodářské politiky zaměřené na zaměstnanost a růst.
Výbor ovšem nevidí příčinu problémů při naplňování Lisabonské strategie výlučně nebo ani prioritně v nedostatečně integrovaném vnitřním trhu.
4.1.1 Doposud plně neuskutečněná integrace trhu služeb může být stěží označována jako hlavní příčina pro slabý výkon trhů práce a hospodářského růstu.
Většina nezaměstnaných patří do skupiny málo kvalifikovaných, kteří by z integrovaného evropského vnitřního trhu služeb profitovali jen v malé míře.
Odstranění daňových překážek může sice zlepšit investiční klima a překonání překážek v mobilitě může být ulehčením pro některé zaměstnavatele a zaměstnance.
To ovšem stěží přispěje k podstatnému odlehčení národních pracovních trhů.
Další rozvoj vnitřního trhu s cílem vytvoření skutečného a vyváženého vnitřního trhu služeb může být důležitým příspěvkem.
4.1.2 Výbor je názoru, že by bylo mylné za každou cenu srovnávat maximální stupeň integrace trhů s optimálním stupněm integrace.
Především v případě typicky regionálních nebo místních trhů, na kterých se pohybuje řada podnikatelů v oblasti služeb, se bude objem přeshraničně poskytovaných služeb vždy pohybovat pouze ve velmi omezeném rámci.
Právě zde by mohla nucená harmonizace vyvolat dojem, že politika EU dostatečně nezohledňuje regionální specifika a tím zhoršuje stávající omezení.
Z tohoto důvodu musí být překážky, které momentálně existují, jasně pojmenovány a zváženy v porovnání s regulacemi, které budou existovat i v budoucnu kvůli specifikům členských států a jimž se účastníci trhu musí přizpůsobit.
Přitom je třeba upřednostnit pečlivé zvážení podle trhů a sektorů.
4.1.3 Výbor podporuje i doporučení Komise zrušit státní pomoc, která narušuje konkurenci, nebo pomoc více přesunout do oblastí výzkumu, inovace a vzdělávací politiky související s lisabonským programem.
Se stanoveným cílem zesílené intenzity konkurence by bylo dosaženo odlehčení veřejných rozpočtů příp. posílení veřejných investic s dobrým výhledem do budoucnosti.
4.1.4 Integrace evropských kapitálových trhů je důležitá pro oživení růstu v EU.
Během posledních let byly vyvinuty značné snahy k vytvoření regulačních rámcových podmínek pro integrovaný kapitálový trh a trh finančních služeb.
Na základě této skutečnosti Výbor věnuje pozornost stížnostem na příliš rychlé a nákladné kolo harmonizací.
4.1.5 Před další harmonizací a regulací je třeba provést pečlivé přezkoumání s ohledem na kritéria nutnosti a naléhavosti.
Projekty týkající se směrnic, které nejsou akutní, by měly být pozastaveny.
Spíše je vhodné soustředit se předběžně na tržně orientované a nákladově efektivní provádění a konsolidaci některých ještě ne zcela uzavřených zákonodárných iniciativ nejbližší minulosti.
Výbor podporuje s tímto související stanoviska, která byla stanovena v Bílé knize o politice finančních služeb Komise (2005-2010).
Konkurence a odstranění byrokracie
4.2 Výbor vítá cíle stanovené Komisí k volnějšímu rozvoji obchodu.
Úsporná a modernizovaná administrativa, která se omezuje na hlavní kompetence, má úsporný potenciál, ale může zanechat členské státy v rozpacích, jestliže budou zbaveny intervenčních nástrojů v případě krizí.
Členské státy by se měly více soustředit na naplnění hlavních státních úkolů, jako je vzdělání, veřejná infrastruktura, vnitrostátní a zahraniční politika a sociální zajištění a vysoká úroveň veřejného zdraví.
Výbor v této souvislosti nadále podporuje stanoviska Komise ve prospěch hospodářského významu lepší legislativy.
Posílené konzultace zainteresovaných stran v zákonodárných procesech prospívají transparentnějšímu rozhodování ve smyslu legislativy a účastníků trhu.
4.2.1 Posílená intenzita konkurence bude také hnacím motorem pro podporu inovací.
Politické rámcové podmínky pro inovace a obecně vzato pro výzkum by měly být vylepšeny.
V této souvislosti Výbor připomíná, že ve svých četných stanoviscích učinil návrhy, které jsou stále aktuální a které zde může pouze potvrdit [18].
4.2.2 EHSV konstatuje, že v hlavních směrech nebyla tématu odstranění byrokracie věnována dostatečná pozornost.
Proto opětovně zdůrazňuje význam koncepce EU ke zlepšení zákonodárství; Výbor postrádá v hlavních směrech trvalou výzvu členským státům, aby přijaly opatření ke zjednodušení byrokracie, jako např. zjednodušení daňového a příspěvkového systému.
Totéž platí pro legislativu na úrovni EU a pro její národní provádění.
Krátké postupy rozhodování a zjednodušené jednací předpisy by snížily náklady a odlehčily veřejné rozpočty.
4.2.3 V oblasti regulace, deregulace a liberalizace trhů je nutné pečlivé zvážení zájmů ochrany spotřebitele a životního prostředí i sociálně-politických cílů a celohospodářských šancí pro růst.
Budoucí zákonodárné aktivity a aktivity právního dozoru by měly více než doposud podléhat analýze dopadů legislativy [19].
4.2.4 Právě MSP a jiní samostatní pracovníci jsou obsáhlými regulacemi nadprůměrně omezováni v své aktivitě, protože disponují pouze jednoduchými řídícími a administrativními strukturami.
Výbor proto obnovuje požadavek na vytvoření zvláštního statutu pro MSP [20].
4.2.5. Velkou šanci vidí Výbor také v posílené spolupráci veřejného sektoru se sektorem podnikatelským při provádění veřejných úkolů (Public-Private-Partnership).
Tato nejnovější forma spolupůsobení členských států EU a Společenství by dokonce při provádění veřejných úkolů měla zajistit, aby existovaly rovné podmínky pro soukromý a veřejný sektor, aby se tak maximalizoval prospěch pro veřejnost.
Půjčky od soukromého sektoru na financování projektů by měly být zvažovány, pokud je to nákladově efektivní a bez ohledu na to, jak jsou projekty navrženy, budovány nebo řízeny.
Učení a vzdělání
4.3 Koncepce celoživotního vzdělávání – především pomocí flexibilních učebních metod – má v souvislosti se znalostní společností důležitou roli.
K uskutečnění celoživotního vzdělávání je zapotřebí společenské vzdělávací kultury a infrastruktury, která ho bude podporovat.
Sociální partneři a občanská společnost by měli podporovat vzor celoživotního vzdělávání.
I v oblasti vzdělání a profesní přípravy by mělo být více využíváno možnosti Public-Private-Partnership.
K financování infrastruktur je zapotřebí nyní ještě zesílené státní podpory, která doposud neprobíhá v dostatečné míře.
Celkové výdaje na vzdělání a profesní přípravu v EU-25 tvořily naposledy (2002) 5,2 % HDP a dosahovaly tak úrovně srovnatelných hospodářských prostorů.
Pouze 0,6 % HDP ovšem pocházelo ze soukromých prostředků; tato hodnota je daleko nižší než hodnota srovnatelného regionu a mohla by být zvýšena v případě, kdy je to cenově efektivní po dobu trvání projektu nebo období půjčky.
4.3.1 EHSV se již v dřívějším stanovisku vyjádřil k souvislosti mezi kulturní výměnou a mladými lidmi v rámci akčního programu v oblasti celoživotního vzdělávání [21].
Na tomto místě je třeba znovu zdůraznit význam tohoto vztahu pro vytvoření znalostní společnosti.
Podpora kulturní výměny (především u mládeže) vzbuzuje zájem o jiné kultury a přispívá pozitivně k vzájemné výměně vědomostí.
4.3.2 Výbor vítá, že pomocí rozhodnutí o směrnici o uznávání diplomů byly odstraněny významné překážky pro mobilitu pracovníků a samostatně výdělečně činných osob.
Výbor vyzývá členské státy, aby se postaraly o rychlé provedení.
Dále by měla být pomocí pravidelných srovnání výkonů a referenčních ukazatelů univerzit a škol, jaké je např. prováděno v rámci studie z Pisy a boloňského procesu, pozitivně ovlivňována ctižádost a ochota k výkonu účastníků [22].
4.3.3 Evropský terciální vzdělávací systém je nedostatečně zaměřen na cíl stát se celosvětově vedoucím prostorem pro špičkový výzkum.
Koncepci špičkových center a špičkových uskupení by měla být tam, kde tomu tak v dostatečné míře ještě není, věnována na národní a evropské úrovni větší pozornost.
Tím by bylo možné působit proti odlivu evropských špičkových badatelů do zámoří.
Výzkum a inovace
4.4 Očekávaný pokles a stárnutí obyvatelstva v Evropě vyžaduje stále více technologických inovací, aby mohl být v budoucnosti zajištěn blahobyt celé evropské společnosti.
Komise ovšem zjistila a správně podotkla, že snahy ke zvýšení inovace v EU doposud nebyly dostatečné [23].
4.4.1 Aby mohla být posílena inovační činnost na evropské úrovni, považuje Výbor za nevyhnutelné, aby byly odstraněny překážky v jejím přeshraničním šíření.
Inovační činnost, která ještě nedosahuje možné intenzity, patří vedle neuspokojivé situace na pracovním trhu k významným faktorům, které způsobují zpomalení růstu produktivity v eurozóně.
Aby bylo možné dosáhnout lepších výsledků inovace, musí být odstraněny příčiny fragmentace trhu, které v současné době brání šíření nových technologií.
4.4.2 Výbor sdílí názor Komise, že zlepšení rámcových podmínek a systému pobídek pro vytvoření produktivní a inovacím vstřícné atmosféry je nadále nutné, aby bylo možné častěji získávat podniky pro investice do výzkumu.
4.4.3 Státní podpora inovací by měla být účinnější a cílenější, aby bylo zabráněno nesprávným pobídkám pro soukromé investory, a tím nesprávnému využívání veřejných prostředků.
Projekty by měly častěji probíhat v rámci úzkého dialogu univerzit a podniků – nehledě na nutnost základního výzkumu – aby byl účinněji propojen výzkum a privátní sektor.
4.4.4 Pravidla pro státní podpůrná opatření by měla být transparentnější, aby tak byl umožněn jednodušší přístup k veřejným prostředkům pro výzkum.
Posílená spolupráce i v rámci služebních míst Komise je Výborem vítána.
Výbor zdůrazňuje již několikrát přednesený požadavek, aby rámcové podmínky podpory byly přístupné a využitelné i pro MSP a mikropodniky.
4.4.5 I patent Společenství platný pro celou EU by měl podpůrné působení na inovaci.
Překážky s tím spojené (jako např. "jazykový problém") by měly být překonatelné.
Výbor se ještě jednou důrazně zasazuje za co nejrychlejší zavedení evropského patentu Společenství.
Malé a střední podniky
4.5 Jak Výbor již zdůraznil ve svém dřívějším stanovisku, je třeba věnovat zvláštní pozornost podpoře podnikatelských aktivit [24].
Především u MSP existuje v souvislosti s inovacemi zvláštní potenciál.
Aby mohly kompenzovat nevýhody u nákladů, které mají ve srovnání s etablovanými většími podniky, musejí se prosadit pomocí inovačních výrobků a služeb.
EHSV proto vítá výzvu Komise, aby v přístupu k finančním prostředkům všeobecně a k rizikovým kapitálovým trhům pro mladé podniky v Evropě nebyly tvořeny překážky [25].
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k tématu Vztahy EU-Mexiko
(2006/C 88/17)
Dne 1. července 2004 se Evropský hospodářský a sociální výbor, v souladu s čl. 29 odst. 2 Jednacího řádu, rozhodl vypracovat stanovisko ve věci: Vztahy EU-Mexiko.
Specializovaná sekce Vnější vztahy, kterou Výbor pověřil přípravou podkladů na toto téma, přijala stanovisko dne 26. ledna 2006.
Zpravodajem byl pan RODRÍGUEZ GARCÍA-CARO.
Na 424. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 14. a 15. února 2006 (jednání ze dne 15. února 2006), přijal Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko 107 hlasy pro, 4 proti a 6 členů se zdrželo hlasování.
1. Úvod
1.1 Cílem tohoto stanoviska je prozkoumat vývoj ve vztazích mezi Evropskou unií (EU) a Mexikem, počínaje prosincem 1995, kdy EHSV schválil první stanovisko [1] týkajícího se tématu, jakož i navrhnout možnosti dalšího rozvoje a prohloubení těchto vztahů, a to jak co se týče vztahů samotných tak i zapojení občanských společností obou stran.
1.2 Ve vztazích mezi EU a Mexikem byl zaznamenán významný pokrok, který se odrazil v Dohodě o hospodářském partnerství, politické koordinaci a spolupráci s Mexikem (Globální dohoda) z října 2000, která zahrnuje také zónu volného obchodu.
Toto stanovisko chce v tomto smyslu dodat prvky, které by zachovaly specifika obou stran a zároveň by přispěly ke zdůraznění strategického významu vztahů mezi EU a Mexikem a k prohloubení a zlepšení dohody o partnerství EU – Mexiko.
1.3 Jedním z hledisek, které je v této dohodě zmiňováno (články 36 a 39), je zapojení občanských společností obou stran do rozvoje vztahů mezi EU a Mexikem.
V prohlášení [2] přijatém na 3. setkání organizované občanské společnosti EU – Latinská Amerika a Karibik, které se konalo v dubnu 2004 v Mexiku a na kterém se velmi aktivně podílel EHSV, byla dohodnuta řada činností, které mají tři cíle: prohloubit partnerství mezi EU, Latinskou Amerikou a Karibikem; vytvořit agendu podporující sociální soudržnost, a posílit roli organizované občanské společnosti. V tomto prohlášení se zmiňuje mj. potřeba vytvořit "strukturované platformy pro dialog na národní a regionální úrovni"; "ochota zavázat se k podpoře posilování role těchto institucí", a žádost o "podporu ze strany EHSV ohledně zprostředkování zkušeností a dialogu".
1.4 Podle názoru EHSV by se v případě vztahů mezi EU a Mexikem neměl projevovat cíl zapojení občanské společnosti do dohody pouze prostřednictvím posilování vztahů mezi občanskými společnostmi obou stran a mezi jejich reprezentativními subjekty.
Také by měla být uznána jejich zřetelná účast v institučním rámci dohody prostřednictvím konzultačního orgánu, který by jednal pomocí povinných konzultací souvisejících s obsahem dohody nebo prostřednictvím návrhů z vlastní iniciativy.
Tato účast by se měla dle EHSV konkretizovat vytvořením společného poradního výboru v rámci dohody.
2. Situace a výhledy Mexika: politické, hospodářské a sociální
2.1 Politická situace
2.1.1 Demokratická transformace v Mexiku je dlouhý a jedinečný proces.
Události posledních dvaceti let v národní politice vytvořily pevný základ pro pluralitní a demokratický systém.
Mexiko zaznamenalo změny, posílení a nezávislost v rámci legislativních a právních orgánů, jakož i změny v rozložení politické moci a zásadní instituční změny, které se týkaly např. nejvyššího soudního dvora (orte Suprema de Justicia de la Nación), Spolkového volebního institutu (Instituto Federal Electoral) a Spolkového volebního soudu (Tribunal Electoral del Poder Judicial de la Federación).
2.1.2 Politická situace v Mexiku zaznamenala obrat v roce 2000, kdy volby vyhrál Vicente Fox Quesada, prezidentský kandidát za Stranu národní akce (PAN) a ukončil tak 71 let trvající vládu Revoluční instituční strany (PRI).
Tato skutečnost zdůraznila nutnost obměny pro dobré fungování demokratického systému a zahájila období změny.
2.1.3 Plán národního vývoje 2001-2006 mexické vlády byl koncipován jako program politické, hospodářské, sociální a demografické transformace.
V něm byl stanoven souhrn priorit, které měly podnítit činnost stávající administrativy v souvislosti s následujícími hlavními body: sociální a lidský rozvoj, kvalitní růst, pořádek a ohleduplnost.
2.1.4 Některé reformní projekty, které současná mexická vláda považuje za zásadní (jako např. daňová reforma a energetická politika) jsou blokovány, za prvé, protože neexistuje potřebná většina v obou parlamentních komorách (kongres a senát) pro jejich schválení, a za druhé s ohledem na příští prezidentské volby v červenci 2006.
2.1.5 Stupeň hospodářského růstu a s ním spojená relativní politická stabilita, kterými se vyznačovalo Mexiko v druhé polovině 20. století, mu zajistily zařazení se mezi středně silné země na mezinárodní scéně.
Toto panorama se změnilo v 80. letech, kdy Mexiko prodělalo hospodářskou krizi, jako i důsledkem velkých změn na mezinárodní úrovni v 90. letech, které Mexiko přinutily přehodnotit hospodářské a politické cíle jako i zahraniční vztahy.
2.1.6 Poté se vzájemné strategické vnímání mezi Mexikem a Evropou odrazilo ve zmíněné Globální dohodě, která přesahuje konkrétní aspekty bilaterálních vztahů.
Je třeba zdůraznit rostoucí shodu mezi oběma partnery ohledně důležitých témat mezinárodního charakteru v posledních letech a jejich rostoucí schopnost koordinovat postoje na mezinárodních fórech.
Takto spolupracovali Mexiko a EU např. na tématu životního prostředí (kjótský protokol), rozvojové politiky (summity v Johanesburgu a Monterrey) a lidských práv.
Mexiko současně udržovalo úzké vztahy se zbytkem Latinské Ameriky; zde poslouží jako příklad politické dohody se Skupinou z Ria.
Mexiko také podporuje integrační proces Mercosuru a jeho partnerství s Mercosurem, celoamerická zóna volného obchodu (FTAA – Free Trade Area of Americas).
2.1.7 Pro EU Mexiko jakožto země představující pojítko mezi severní a jižní Amerikou musí představovat základní strategickou referenci ve všech současných a budoucích aspektech ve vztazích s tímto kontinentem.
2.2 Hospodářská situace
2.2.1 Mexiko prošlo důležitou hospodářskou změnou během posledních deseti let a stalo otevřenější ekonomikou. Je skutečně jedinou zemí, která má smlouvy o volném obchodu s USA, Kanadou, Japonskem a EU, jako i s Evropskou asociací volného obchodu (EFTA), Izraelem a většinou zemí Latinské Ameriky.
V roce 1984 vstoupilo Mexiko do GATT, dnešní Světové organizace obchodu (WTO) a v roce 1993 přistoupilo k Asijsko-pacifickému hospodářskému společenství.
Od roku 1994 je také členem Organizace pro ekonomickou spolupráci a rozvoj (OECD).
Tempo a hloubka procesu mexické reformy byly větší než u většiny rozvojových zemí, které prošly v posledních letech podobnými hospodářskými změnami.
Vývoj vnitřní spotřeby, růst poptávky z USA, nárůst cen aktiv v USA, růst cen ropy, důležité kapitálové investice ze zahraničí, příspěvky cestovního ruchu a platby imigrantů byly mimo jiné důležitými faktory pro hospodářství Mexika.
2.2.2 Asi 98 % mexických podniků lze považovat za mikropodniky a MSP, které mají zásadní roli při tvorbě pracovních míst, v oblasti regionální hospodářské aktivity a profesní přípravě odborných pracovníků a managementu.
Jejich příspěvek k hospodářskému a sociálnímu vývoji Mexika je velký a to nejen z pohledu základních potřeb obyvatel, nýbrž také protože dodávají suroviny a součástky do velkých podniků a přímo či nepřímo exportují.
2.2.3 Změny v hospodářské politice, finanční krize a zrušení finančních výhod pro investice, zaměstnanost a regionální rozvoj, které od konce 80. let proběhly, nejvíce zasáhly MSP.
Těmto podnikům významně klesaly aktivity.
Dnes existuje shoda, že především co se týče MSP jsou politiky a platná opatření nedostatečná pro to, aby MSP mohly přežít a v budoucnu se rozvíjet.
2.2.4 Podle zprávy k Mexiku, kterou vydal Mezinárodní měnový fond (MMF) [3], udělala správa veřejného dluhu v Mexiku významný pokrok v posledních pěti letech, neboť byl zvolen odpovídající postup a posílena transparentnost.
I přes tento pokrok je veřejný sektor vystaven refinancování a rizikům spojeným s úrokovými sazbami.
2.2.5 S hospodářským otevřením trhu, který byl zahájen vstupem Mexika do GATT [4] v roce 1986, se stal mexický export nejdůležitějším hnacím motorem hospodářského růstu země, která se z vývozce základních surovin proměnila ve vývozce finálních výrobků, přičemž jsou tyto finální výrobky vyráběny v tzv. maquiladoras [5].
Oslabení hospodářského růstu od roku 2000 ovšem ukázalo zranitelnost země v souvislosti s klesající zahraniční poptávkou.
2.2.6 Oslabení mexické ekonomiky má původ v následujícím řetězci "příčina-důsledek":
- konjunkturní pokles v USA přímo působí na mexický export;
- pokles mexického exportu vede k nižším investicím do exportního odvětví;
- méně investicí poškozuje celkovou výrobu v zemi;
- celková nižší výrobní úroveň ovlivňuje míru zaměstnanosti [6].
2.2.7 Mexické hospodářství je ovšem ovlivněno nejen neuskutečněným optimálním ozdravěním hospodářství USA, nýbrž i silnou ekonomikou Číny [7] na jedné straně a ztrátou mezinárodní konkurenceschopnosti Mexika na straně druhé.
2.2.8 Co se týče ztráty celkové konkurenceschopnosti Mexika a podle údajů zveřejněných mexickým institutem pro konkurenceschopnost [8], uvádí se, že v posledních letech se konkurenceschopnost Mexika v mezinárodním kontextu zhoršila.
Jednou z hlavních příčin snížení konkurenceschopnosti Mexika může být to, že mexický hospodářský model, který spočívá na nízkých platech a nedostatečném zlepšení jiných, podnikatelskou činnost ovlivňujících faktorů, jako jsou náklady na základní infrastrukturu (doprava, komunikace, voda), energetika, daňový systém, vzdělání, kvalifikace, produktivita pracovních sil, bezpečnost a správa, byl vyčerpán.
2.2.9 V této souvislosti země musí vytvořit podmínky, které umožní dosáhnout efektivnější konkurenceschopnosti, produktivity, kvalifikované pracovní síly, inovace, technologického rozvoje a demokracie.
V oblasti obchodu Mexiko musí kromě vytvoření konkurenceschopnějšího celního systému posílit právní bezpečnost, logistiku a infrastrukturu, které mu ulehčí investice a přepravu zboží.
2.3 Sociální situace
2.3.1 Jak již bylo řečeno, je Mexiko transformující se zemí, jejíž sociální situace je charakterizována nerovností.
Rozdíly mezi regiony a lidmi se zvětšily (různé míry rozvoje, především mezi severem a jihem), opouštění venkova trvá (čímž vznikají nadměrně velké městské aglomerace) a většina Mexičanů žije i nadále v sociálně citlivé a složité situaci.
2.3.2 Po dlouho trvajícím zhoršení sociální situace byl přijat plán národního vývoje 2001-2006, který sociální politiku řadí k jedné z priorit země.
V posledních letech byly rozšířeny různé sociální vládní programy, a to jak ohledně zvýhodněných osob, tak ohledně poskytnuté pomoci.
Sociální výdaje reálně stouply, především na vzdělání, sociální zabezpečení a programy pro chudé, kde byl zaznamenán roční nárůst 8,4 % v 90.letech a 9,8 % od roku 2000.
2.3.3 Přesto existují rozdíly v míře růstu a schopnost přerozdělování prostředků státem je omezena nízkými daňovými příjmy a nízkým daňovým tlakem.
V důsledku toho jsou opatření pro sociální soudržnost nedostatečná, což je ještě zhoršeno nízkým objemem domácího hospodářství a nedostatečně rozvinutým vnitřním trhem.
2.3.4 V letech 2000 až 2002 překročily 3,4 milióny osob práh vyživovací chudoby; tzn. že jsou nyní schopni pokrýt své vyživovací potřeby a mohou investovat – i když jen v omezené míře – do vzdělání a zdraví.
Tento údaj vytváří kontrast s lety 1994 až 1996, kdy počet osob ve vyživovací chudobě vzrostl na 15,4 miliónů.
2.3.5 Podíl obyvatel žijících v chudobě (domácnosti, jejichž příjmy na osobu nejsou dostatečné pro pokrytí vyživovacích potřeb) v městských oblastech klesl z 12,6 na 11,4 %, mezitím co na venkově podíl klesl ze 42,4 % na 34,8 %.
I když klesl počet obyvatel, kteří žijí v chudobě, je jejich počet neustále velmi vysoký s ohledem na stupeň rozvoje a bohatství, jaký země vykazuje.
Zaznamenaný pokrok ovšem může být označen jako pozitivní tendence [9].
Velké rozdíly v mexické společnosti ovšem nejsou zapříčiněny pouze chudobou, nýbrž i kvalitou a přístupem ke vzdělání a ke zdravotnictví, což situaci postižených oblastí ještě více komplikuje.
Ve vzdělání je velký rozdíl ve stupni negramotnosti na severu země (5 %) a jihu a jihovýchodě, kde dosahuje 17 %.
2.3.6 Lidská práva jsou vážným problémem, který nesouvisí pouze s nedostatečnými právními předpisy.
Obchod s drogami a lidmi ještě zhoršuje situaci a proto jsou lidská práva v Mexiku, především co se týče indiánské populace, oblastí, která vyžaduje ještě velká zlepšení.
Největší obtíže spočívají v závažných nedostatcích v oblasti policie a právního systému, neboť se v některých případech i přes zásah na nejvyšší státní úrovni nepodaří zaručit obyvatelstvu uspokojující přístup k justici.
2.3.7 I když v mexické ústavě v průběhu posledních let bylo dosaženo pokroku v souvislosti s uznáním kulturní a etnické rozdílnosti a udělení práv původním národům, musí se země vyrovnávat s velkými výzvami, aby byla účinně chráněna a podporována lidská práva a základní svobody tohoto obyvatelstva.
K problémům patří také zemědělské konflikty, diskriminace v souvislosti s přístupem k justici a justiční správě a nedobrovolné přesidlování obyvatelstva [10].
2.3.8 Dalším zásadním sociálním problémem v Mexiku je územní rozdělení.
V oblasti metropole Mexiko – město s počtem obyvatel okolo 25 miliónů osob probíhají právě dvě důležité změny.
Za prvé nastala nyní po velkém nárůstu obyvatelstva relativní stabilita a prostorové přerozdělení, za druhé došlo k přechodu od výrobního hospodářství určeného pro domácí trh k hospodářství založenému na službách, snažících se dosáhnout konkurenceschopnosti na mezinárodní úrovni [11].
2.3.9 Mexiko – město má významný potenciál růstu, který je spojený s koncentrací sídel podniků a vzdělávacích a výzkumných center, kulturní nabídkou a velkým přílivem přímých zahraničních investic.
Tento potenciál je ovšem bržděn vysokou koncentrací obyvatel s omezenými finančními prostředky ve čtvrtích se slabou strukturou a omezenými či neexistujícími službami a infrastrukturou, jako i zranitelností při přírodních katastrofách.
V těchto oblastech je vzdělanostní úroveň nízká a míra kriminality významně vyšší [12].
2.3.10 Přesto byl v letech 2000 až 2002 u obyvatelstva žijícího v potravinové chudobě zaznamenán pokrok v oblasti vzdělání.
Podíl dětí ve věku mezi 5 a 15 lety, které nechodí do školy, se snížil z 14,3 % na 11,9 %.
Největší snížení bylo zaznamenáno ve věkové skupině 12 až 15 let, kde se podíl pracujících dětí snížil v daném období z 18,6 % na 6,6 %.
Zároveň klesla i míra negramotnosti a počet patnáctiletých, kteří nemají ukončené základní vzdělání.
I když je tento vývoj vítaný, kvalita vzdělání a zdravotnictví je nepřiměřená a proto neumožňuje dosáhnout přijatelného stupně sociální soudržnosti.
2.3.11 Co se týče zaměstnanosti, bylo v roce 2004 v Mexiku 3,1 % nezaměstnaných, v evropské patnáctce to bylo ve stejnou dobu 8,2 % a v USA 5,6 % [13].
Podle Observatorio Laboral (instituce pro sledování zaměstnanosti) [14] se v posledních deseti letech zvýšil počet odborných pracovníků téměř ve všech vědeckých oborech.
56 % zaměstnaných odborných pracovníků se soustředí na tři znalostní oblasti: hospodářství a správa, vzdělání a sociální vědy, přičemž počet zaměstnaných významně vzrostl v první oblasti.
2.3.12 Dále tyto údaje poukazují na to, že většina žen má přístup na pracovní trh.
Ačkoliv 52 % žen má vysokoškolský titul, pouze 40 % z nich má práci.
2.3.13 8 z 10 mexických pracujících je řádně zaměstnáno [15]; tzn. mají pracovní smlouvu a berou plat.
Zatímco nejvyšší výdělky se vyskytují v oblastech s nejnižší mírou zaměstnanosti (inženýři, přírodní vědci, matematici, biologové), jsou ve školství nejnižší platy a nejvyšší zaměstnanost.
2.3.14 V institučním systému Mexika bylo dosaženo pokroku v oblasti sociálního vývoje a podpory občanské společnosti pomocí sítí a asociací.
Zde můžeme poukázat na zákon o přístupu k veřejným informacím, zákon o sociálním rozvoji a zákon o podpoře organizací občanské společnosti.
3. Vývoj a hodnocení Globální dohody EU-Mexiko
3.1 Vývoj [16]
3.1.1 Stávající Dohoda o hospodářském partnerství, politické koordinaci a spolupráci s Mexikem (Globální dohoda), která je v platnosti od 1. října 2000, obsahuje také Dohodu o volném obchodu mezi oběma stranami, jako i otázky politického dialogu a spolupráce.
Globální dohoda spočívá na dohodě podepsané v roce 1991 mezi Evropským společenstvím a Mexikem.
V roce 1995 podepsaly obě strany v Paříži Společné prohlášení, ve kterém stanovily cíle nové dohody v oblasti politické, hospodářské a obchodní. Vyjednávání bylo zahájeno v říjnu 1996 a skončeno v červenci 1997.
Jeho výsledkem byla tzv. Globální dohoda a tzv. prozatímní dohoda, k jejímuž podepsání došlo v Bruselu 8. prosince 1997.
3.1.2 Nejdůležitějšími aspekty Globální dohody jsou institucionalizace politického dialogu, posílení obchodních a hospodářských vztahů prostřednictvím bilaterální, preferenční, progresivní a vzájemné liberalizace obchodu podle pravidel Světové obchodní organizace (WTO) a rozšíření stávajících asi 30 oblastí spolupráce.
Dohodou byla vytvořena i společná rada pro dohled nad prováděním dohody.
3.1.3 Prozatímní smlouva [17], která vstoupila v platnost 1. července 1998, umožnila oběma stranám až do ratifikace Globální dohody urychleně uplatňovat ustanovení týkající se obchodu a doprovodných opatření.
3.1.4 V rámci zasedání společné rady v listopadu 2004 se dohodli EU a Mexiko na uplatňování revizních klauzulí v kapitolách dohody "zemědělství", "služby" a "investice" s tím, že na začátku roku 2005 zahájí současné vyjednávání o těchto oblastech, která uzavřou pokud možno ještě v tom samém roce.
3.2 Hodnocení
Více než pět let poté, co vstoupila v platnost "Dohoda o hospodářském partnerství, politické koordinaci a spolupráci EU s Mexikem" (Globální dohoda), je EHSV názoru, že tato dohoda je nástroj s velkým potenciálem, a že na základě její struktury ve formě tří pilířů může dojít k výhodám, ze kterých budou těžit obě strany (politický dialog, obchodní rozvoj a spolupráce).
Podle EHSV je možné hodnotit celkem pozitivně obchodní a investiční vývoj jako i zintenzívnění institucionálního dialogu.
EHSV si ovšem myslí, že možnosti při uplatňování globální dohody ještě nebyly vyčerpány a předkládané stanovisko navrhuje některé náměty.
3.2.1 Politické aspekty
3.2.1.1 V politické oblasti se EU a Mexiko dohodly na 4. zasedání společné rady EU/Mexiko, které se konalo v listopadu 2004 v Mexiko city, že je třeba posílit bilaterální politický dialog a potvrdily jejich úsilí o posílení multilateralismu.
Dále si vyměnily názory na Mezinárodní trestní soud a shodly se na nutnosti jej podporovat.
3.2.1.2 Vedle vrcholného setkání nejvyšších představitelů států a vlád EU a Mexika a zasedání různých rad a výborů, na kterých odborníci debatují o specifických tématech, přispěla globální dohoda k vytvoření nových trvalých komunikačních sítí, které dříve neexistovaly, a tím umožnila dialog na vysoké úrovni o tématech, která jsou v zájmu obou stran.
V rámci dohody došlo také k přiblížení politiků.
I vztahy mezi organizacemi občanské společnosti obou stran jsou nyní intenzivnější, především díky třetímu setkání organizované občanské společnosti EU, Latinské Ameriky a Karibiku, které se konalo v dubnu 2004 v Mexiko city a organizoval jej EHSV.
3.2.1.3 EHSV je rovněž názoru, že kvalita dohody musí být zlepšena prostřednictvím začlenění ustanovení o spolupráci a institucionalizovaném dialogu jako i všech příslušných sektorů do rozhodovacího procesu.
V této souvislosti EHSV vítá závěry společné rady, ve kterých bylo poukázáno na možnost institucionalizovat dialog občanské společnosti a doporučeno stanovit za tímto účelem metodiku a nejvhodnější rámec [18].
3.2.1.4 Na návrh EU byla do dohody zahrnuta tzv. "demokratická klausule", podle které "dodržování demokratických principů a základních lidských práv, tak jak jsou definovány ve Všeobecné deklaraci lidských práv, má řídit politiku na obou stranách jak na národní tak na mezinárodní úrovni a je zásadním prvkem této dohody."
Tato klauzule vzbudila velká očekávání u občanské společnosti, neboť byla viděna jako krok vpřed ohledně využití obchodu jako prostředku udržitelného rozvoje a jako nástroj pro zaručení lidských práv, včetně hospodářských a sociálních práv.
Hospodářská a sociální práva ovšem nejsou dále zmíněny.
3.2.2 Hospodářské aspekty
3.2.2.1 Pět let po podpisu smlouvy hodnotí obě strany výsledky jako pozitivní a obzvláště vyzdvihují značný nárůst obchodu [19] a investic mezi Mexikem a EU.
3.2.2.2 Dohoda také umožnila EU figurovat na trhu za stejných podmínek jako země, se kterými Mexiko uzavřelo dohodu o volném obchodu; tím je evropským podnikům zaručen přístup srovnatelný s tím, který získaly v Mexiku USA prostřednictvím Severoamerické dohody o volném obchodu (což je označováno jako Nafta parity).
Mexiko naopak těží z vysokého potenciálu evropských investic, přesunu technologií a obsáhlého evropského trhu.
3.2.2.3 Výsledky mohou být ještě zdaleka lepší.
I když obchod EU s Mexikem od počátku platnosti dohody stoupl, netvoří tento nárůst žádný větší procentuální podíl na jeho celkovém obsahu, zároveň roste trvale deficit mexické obchodní bilance.
Tento deficit se vztahuje v první řadě na dovoz výrobních a investičních statků, které jsou potřebné jak pro modernizaci výrobních zařízení v Mexiku tak i pro výrobu hotových výrobků s vyšší přidanou hodnotou evropskými podniky se sídlem v Mexiku, které jsou určeny pro vývoz do USA.
3.2.2.4 Celkové investice EU v Mexiku v období mezi lednem 1994 a červnem 2004 stouply na 33656,6 miliónů dolarů [20], což představuje 24,3 % ze všech přímých zahraničních investic uskutečněných v Mexiku v daném období.
Mezi 1999 a 2004 obdrželo Mexiko celkem 78,06 miliard dolarů z přímých zahraničních investic, z nichž bylo 19791 z EU.
Podle podílu členských zemí na přímých zahraničních investicích v daném období vznikne následující pořadí: Španělsko (8,3 %), Nizozemí (8,2 %), Spojené království (3,7 %) a Německo (2,6 %).
Vývoj investic EU zdůrazňuje strategický význam, které pro ni Mexiko má.
Mexiko a EU musí využít možnosti, které se jim prostřednictvím dohody otevřely k prohloubení a rozšíření oblastí, které se vztahují na služby a investice, které jsou pro EU zásadní.
3.2.2.5 EHSV poukazuje mj. na následující hospodářské následky dohody:
- Investice EU musí být různorodé (především v oblasti vědeckého a technologického rozvoje), neboť se dodnes soustředily na několik málo výrobních oblastí a regionů Mexika,
- vývoz výrobků z Mexika stoupl, škála výrobků je ale zatím velmi omezená, proto musí mexické podniky hledat prostor pro nové výrobky a dostat se na trhy dalších zemí Evropské unie,
- nárůst obchodu a investicí má sice všeobecně dobrý důsledek na hospodářství, přesto však nenastaly očekávané změny ve prospěch sociálního rozvoje a boje proti chudobě,
- dohody využily především mexické a evropské velké podniky, MSP nevyužily všechny nabízené možnosti,
- právní rámec dohody není dostatečný pro to, aby byly vytvořeny pobídky k větším investicím, k čemuž je zapotřebí především více právní zabezpečení,
- dohoda sama o sobě nepředstavuje žádné pevné schéma pro obchodní vztahy, proto by mělo být prozkoumáno, jak může být v rámci revizních klauzulí zlepšena a aktualizována.
3.2.3 Aspekty spolupráce
3.2.3.1 Spolupráce mezi Mexikem a EU obsahuje čtyři prvky. Za prvé, bilaterální spolupráci na vládní úrovni. Za druhé, regionální programy, které nabízí EU pro celou Latinskou Ameriku (AL-Invest; URBAN; ALFA; @lis, Eurosocial (atd.), kterých se Mexiko účastní. Za třetí, spolupráci na tématech jako jsou lidská práva, životní prostředí a nevládní organizace. Za čtvrté, možnost pro Mexiko podílet se na jiných programech jako Šestý rámcový program pro výzkum a rozvoj.
3.2.3.2 V oblasti bilaterální spolupráce existuje pevný právní rámec, který je tvořen kapitolou dohody o spolupráci a Memorandum of Understanding o víceletých hlavních směrech pro uskutečnění spolupráce EU-Mexiko 2002-2006, ve kterém se obě strany shodly orientovat spolupráci na následující směry: sociální rozvoj a snížení nerovnosti, posílení právního státu, hospodářská spolupráce, vědecká a technologická spolupráce.
Program pro období 2002-2006, který je realizován kofinancováním, dala EU k dispozici 52,6 miliónů eur, podobnou částkou přispívají mexické instituce, které těží z provádění projektů.
Další z podepsaných dohod je rámcová dohoda o financování, která slouží jako základní dokument pro vytváření specifických projektů spolupráce mezi Mexikem a Evropskou unií.
3.2.3.3 Dále bylo započato jednání a přijetí přídavných nástrojů pro posílení spolupráce mezi Mexikem a EU, v únoru 2004 byla podepsána sektorová dohoda o vědecké a technologické spolupráci.
Zároveň s tím pokračují kontakty zaměřené na dohodnutí sektorových dohod v oblasti vysokoškolského vzdělávání a životního prostředí.
3.2.3.4 Právě probíhá Komplexní program pro podporu malých a středních podniků zaměřených mj. na následující aspekty: vybudování technických kapacit pro podporu produktivity MSP, podporu pro přesun technologií, podporu postupů spolupráce mezi podniky, aby byly podpořeny společné investice a strategická spojenectví mezi MSP Mexika a EU, modernizace a mezinárodní charakter MSP.
Program pro zjednodušení globální dohody se zaměřuje na specifické oblasti: clo, technické standardy, předpisy pro zdravotnictví a ochranu rostlin, ochrana spotřebitele a duševní vlastnictví.
3.2.3.5 Dále jsou v souvislosti se spoluprací v oblasti lidských práv prováděny projekty k tématům "zavádění doporučení vycházející z hodnocení situace lidských práv v Mexiku" a "podpora a ochrana lidských práv původních národů v Mexiku".
3.2.3.6 S ohledem na provádění a administrativu spolupráce upozornily některé mexické vládní instituce EHSV na komplexnost postupu Společenství pro provádění spolupráce.
S ohledem na budoucí spolupráci sdílejí EU a Mexiko pravděpodobně názor, že prohloubení jejich vztahů je důležité a mělo by k němu dojít pomocí nové spolupráce, jako i zjištěním a stanovením doprovodných modalit jako oblastní dialogy a trojstranná spolupráce mezi Mexikem, EU a třetími zeměmi, především Střední Ameriky.
Co se týče budoucích oblastí spolupráce, které musí být stanovené pro období 2007-2013, je EHSV názoru, že musí být posílena stávající podpora MSP, i v oblasti sociální spolupráce, vzdělání a životního prostředí.
3.2.4 Dopady rozšíření EU na vztahy s Mexikem
3.2.4.1 V hospodářských vztazích Mexikem a EU je zaznamenán živý obchod s některými z deseti nových zemí.
Obchodní rozvoj je výjimečný např. v případě České republiky, Maďarska a Slovenské republiky.
Také je prokázáno, že pro střední a malé ekonomiky plyne větší užitek než pro velké ekonomiky.
Obchodní výměna mezi Mexikem a novými členskými státy je ovšem teprve v počátcích.
3.2.4.2 Co se Mexika týče, byly privilegované obchodní vztahy, které byly zavedeny globální dohodou, rozšířeny na deset nových zemí.
Přístup k zóně volného obchodu čítající přes 550 miliónů [21] spotřebitelů (obyvatelstvo EU a Mexika [22]) by měl mít citelné důsledky jak pro mexické podnikatele, tak pro podnikatele z nových členských států.
S rozšířením byly nové členské státy zapojeny do obchodní politiky Společenství, a zavedením společných obchodních předpisů, jednotného celního tarifu a jednotného administrativního postupu byla podnikům z třetích zemí jako Mexiko ulehčena činnost v nových členských státech.
3.2.4.3 Jak Mexiko tak nové členské státy zdůrazňují, že na jejich trzích existují možnosti pro podniky druhé strany, a to především pro zpracovatelský průmysl v nových členských zemích a zemědělskou oblast v Mexiku.
Kromě toho bude hospodářský růst v nových zemích vytvářet významnou dodatečnou poptávku.
To dává mexickým exportérům relativní konkurenční výhodu oproti jejich latinskoamerickým a asijským konkurentům, kteří ještě nemají preferenční dohodu s EU.
4. Globální dohoda EU-Mexiko a Severoamerická dohoda o volném obchodu (NAFTA)
4.1 Blízkost Mexika k jednomu z největších světových trhů, USA, vysvětluje z velké části stupeň integrace mexické ekonomiky s ekonomikou USA.
USA mělo zájem být konkurenceschopnější než jeho největší rivalové Japonsko a EU.
Mexiko mělo na druhou stranu snahu pevně se začlenit do světového hospodářství.
Prostřednictvím NAFTA udalo Mexiko vztahům s USA nový směr, který se ukázal jako výhodný především pro Severní Ameriku a všeobecně pro malé a velké podniky.
EU v tu dobu byla zaměstnána otevřením se směrem na východ, které bylo započato sjednocením Německa.
4.2 Od 1. ledna 1994, kdy NAFTA vstoupila v platnost, přesáhl trojstranný obchod 623 miliard dolarů, tedy více než dvojnásobek před uzavřením NAFTA.
Mezi lety 1994 a 2003 vzrostly přímé zahraniční investice v třech NAFTA zemích o více než 1,7 biliónů dolarů.
Zároveň s NAFTA vstoupily v platnost také Severoamerická dohoda o spolupráci v oblasti životního prostředí (North American Agreement on Environment Cooperation – NAAEC) a Severoamerická dohoda o pracovní spolupráci (North American Agreement on Labor Cooperation – NAALC) [23].
4.3 Bez NAFTA by byl podle odhadů Světové banky [24] vývoz Mexika nižší a objem zahraničních investic nižší.
Severní Amerika je hlavním zdrojem investic v Mexiku (EU je na druhém místě).
Mezi lety 1994 a 2004 směřovaly severoamerické investice především do zpracovatelského průmyslu (43,7 % celkového objemu) a do služeb (38,4 % celkového objemu).
V jiných oblastech jsou ovšem důsledky NAFTA sporné, především v oblasti nezaměstnanosti, imigrace, příjmů na osobu a zemědělství.
Od doby, co NAFTA vstoupila v platnost, nedošlo k narovnání mezi Mexikem a jeho severoamerickými partnery, které bylo očekávané jako důsledek masivní investiční činnosti [25].
4.4 Země NAFTA se snaží v současnosti o prohloubení hospodářské integrace Severní Ameriky a hledají další nástroje ke zlepšení obchodu, investic a konkurenceschopnosti.
NAFTA se ovšem nezabývá základními otázkami jako imigrace či mobilita pracovníků, ve kterých se USA omezuje na nabídnutí omezeného počtu víz pro odborné síly.
Po liberalizaci obchodu stoupl počet ilegálních mexických imigrantů do USA na 2 miliony v roce 1990 a 4,8 milionů v roce 2000 [26], což vedlo ke zhoršení problémů na hranicích.
V roce 2004 mělo asi 10 miliónů osob narozených v Mexiku bydliště v USA.
Když k tomu připočteme občany USA mexického původu, stoupne počet na 26,6 miliónů, což je 9 % severoamerické populace.
Obzvlášť zřetelně se migrace projevuje na finančních zásilkách do Mexika, jejichž částka přesáhla v roce 2004 13 miliard amerických dolarů [27].
4.5 Hlavní rozdíl mezi NAFTA a Globální dohodou Mexiko – EU je ten, že druhá jde dál než k čistě obchodním záležitostem, neboť nejen udělalo z EU druhého nejsilnějšího obchodního partnera (a to za vyváženější a spravedlivější obchodní bilance), nýbrž obsahuje i zásadní otázky spolupráce a politické koncentrace, které v dohodě NAFTA nejsou zohledněny.
Co se týče zapojení občanské společnosti do rozhodovacího procesu, nemá pro toto NAFTA žádné mechanismy.
4.6 Z obchodní bilance je zřejmé, že objem obchodu mezi EU a Mexikem během posledních pěti let významně narostl, ačkoli podle dosavadních údajů [28] zatím nepředstavuje protipól obchodním vztahům Mexika s USA, které jsou i nadále nejdůležitějším obchodním partnerem.
90 % vývozu z Mexika směřovalo do zemí NAFTA [29], zatímco do EU to bylo pouze 3,4 %.
Co se týče dovozu do Mexika, pouze 64,2 % bylo z USA a pouze 10,4 % z EU.
5. Institucionalizace dialogu s organizovanou občanskou společností
5.1 Globální dohoda institucionalizuje politický dialog, který zahrnuje všechny bilaterální a mezinárodní otázky oboustranného zájmu na všech úrovních.
S tímto ohledem byla vytvořena "Společná rada" (čl. 45), která má dohlížet na provádění dohody a při své činnosti je podpořena "Společným výborem" (čl.
48). Dále je v dohodě stanoveno, že Společná rada může rozhodnout o vytvoření dalších orgánů, které ji podpoří při naplňování jejich úkolů (čl.
5.2 Podpora zapojení mexické a evropské občanské společnosti je zásadní pro to, aby byly zapojeny zájmy sociálních oblastí obou stran do provádění Globální dohody.
Je třeba, aby bylo více zastoupeno celé spektrum organizací občanské společnosti – zemědělci, spotřebitelé, ženy, skupiny působící v oblasti životního prostředí, lidských práv, odborné skupiny a malé a střední podniky.
5.3 Hlava VI a VII Globální dohody obsahuje výše zmiňované články poskytující právní základ pro vytvoření Smíšeného poradního výboru EU-Mexiko.
Za prvé, článek 36 stanovuje explicitně, že občanská společnost musí být zapojena do procesu regionální integrace.
Za druhé, článek 39 stanovuje oblasti, na které se má spolupráce soustředit, přičemž první oblast je posílení občanské společnosti.
A jako poslední je Společná rada podle článku 49 oprávněna vytvořit poradní výbory nebo jakékoliv organismy, které považuje za důležité pro provádění ustanovení dohody.
Dále umožňuje flexibilní klauzule (článek 43) rozšíření oblasti spolupráce.
Proto existuje reálná možnost vytvořit smíšený výbor EU-Mexiko, který by umožňoval spolupůsobit v rámci různých aspektů dohody.
Podle názoru EHSV a v souladu se získanými zkušenostmi [30] by se tento orgán jmenoval "Společný poradní výbor EU-Mexiko".
5.4 Podle názoru EHSV by vytvoření a práci takového orgánu ulehčilo, kdyby v Mexiku existoval srovnatelný orgán s odpovídající legitimitou, reprezentativností a nezávislostí, ve kterém by byly reprezentovány vhodným způsobem tři tradiční sektory (zaměstnavatelé, zaměstnanci a různé zájmy).
Nicméně pokusy podniknuté na půdě mexického parlamentu vytvořit mexický HSV, i když byl předložen návrh zákona k vytvoření hospodářské a sociální rady jako veřejného orgánu se sídlem v Mexiko City nevyústily v konkrétní řešení [31].
Dále neexistuje shoda ohledně jeho vytvoření mezi odbory, organizacemi zaměstnavatelů a třetím sektorem.
Při stanovení úkolů takového orgánu neexistuje žádný jasný rozdíl mezi nástroji sociálního dialogu (konzultace, dohody a jednání) a konzultace s občanskou společností.
5.5 Dialog vlády s částmi občanské společnosti se odehrává v tzv. Consejo para el diálogo con los sectores productivos (CDSP – Rada pro dialog s produktivními sektory) [32], ve kterém jsou zastoupeny odbory, zaměstnavatelé a centrální a regionální vládní úřady.
Tento dialog ovšem vykazuje znaky spíše sociálního než občanského dialogu a třetí sektor není plnohodnotně a dostatečně zastoupen vědci a zemědělci.
Na druhé straně vede vláda dialog s jinými platformami, které tvoří různé organizace občanské společnosti (odbory, komory malých podniků, nevládní organizace), především v souvislosti s obchodními dohodami, které Mexiko podepsalo.
5.6 Vláda a mexičtí zaměstnavatelé chtějí udělat z CDSP prostředníka EHSV, i když to vláda vidí pouze jako první krok, než bude přezkoumáno, jak mohou být začleněny organizace třetího sektoru.
Odbory se podílejí aktivně a CDSP uznávají, i když v otázce, jestli má být partnerem pro EHSV, nezaujímají společné stanovisko.
Organizace, které patří k platformě občanské společnosti, se vyslovují pro založení HSV jako nové organizace.
6. Závěry a doporučení
6.1 I když jsou změny odehrávající se v Mexiku vnímány pozitivně, chybí přesto řada reforem.
Mj. je nutné posílit právní stát a zaručit tak svobodu a právní jistotu, řešit problémy justice, dělit přiměřeněji majetek, zlepšit sociální ochranu, postarat se o přístup k hodnotnému vzdělání a zdravotnictví a nechat růst domácí trh především prostřednictvím MSP, přičemž sociální soudržnost musí být hlavní osou všech zlepšení, aby Mexiko mohlo být považováno za rozvinutou zemi se všemi zárukami.
6.2 EHSV je názoru, že možnosti globální dohody nebyly dostatečně využity ve všech svých směrech.
Podle EHSV by měly z dohody vyjít nové impulsy ke snížení daní, odstranění technických obchodních překážek a otevřít další sektory pro obchod se službami a pro investice.
Na obou stranách musí být podporováno zakládání podniků, ulehčeny institucionální vztahy, vytvořeno prostředí vstřícné pro podnikání a podporována diskusní fóra.
Dále musí být posílena bilaterální spolupráce v rámci zahraničních iniciativ společného zájmu především ve zbývajících zemích Latinské Ameriky a USA.
Prostřednictvím plánů na spolupráci je třeba rozvíjet sociální a pracovní aspekty smlouvy (vzdělávání, rovnost příležitostí, zaměstnanost atd.).
6.3 Podle EHSV je možné založit Společný poradní výbor EU-Mexiko pro zapojení občanské společnosti do těchto úkolů.
Dále se EHSV důrazně vyslovuje pro vytvoření organizace srovnatelné s EHSV a vyzývá mexické zastupitele, aby v tomto směru pokračovali v jejich snahách.
6.4 Z pohledu EHSV by mohl být Společný poradní výbor především poradní orgán Společné rady, který by spolupůsobil při rozvoji, uplatňování a provádění Globální dohody.
Jeho úloha by měla spočívat v tom, že by se vyjadřoval k tématům na žádost Společného výboru a Společné rady a také by mohl vydávat stanoviska nebo doporučení z vlastní iniciativy o otázkách týkajících se dohody.
Dále by měl za úkol pravidelně vypracovávat zprávu o vývoji dohody a za pomoci a finanční podpory Společného výboru organizovat setkání fóra občanské společnosti EU-Mexiko.
Smíšený poradní výbor by se měl také pravidelně scházet se Společný parlamentním výborem EU-Mexiko, forma setkání bude ještě stanovena, aby mohlo být lépe sledováno provádění dohody.
6.5 EHSV považuje za smysluplné, aby dosavadní sporadické kontakty s mexickou občanskou společností byly nyní pravidelné, aby byly prozkoumány možnosti pro Společný poradní výbor, proto žádá aktéry mexické občanské společnosti, aby ze svých tří skupin (zaměstnavatelé, zaměstnanci a třetí sektor) dohodu vybrala tři zástupce každé skupiny.
EHSV bude také jmenovat tři zástupce z každé ze svých tří skupin.
Jedná se o to vytvořit pracovní skupinu, ve které se v průběhu práce ukáže, kam bude směřovat.
6.6 Úloha této společné pracovní skupiny EHSV/zástupci mexické občanské společnosti má spočívat ve vypracování návrhu na zřízení, složení, úkoly a statut Společného poradního výboru EU/Mexiko.
Toto by mohlo proběhnout v roce 2006 a návrh by mohl být Společné radě předložen v roce 2007.
6.7 Dále by byl EHSV ochoten v bilaterálním rámci mimo dohodu podporovat dle možných sil vytvoření srovnatelného národního orgánu v Mexiku, pokud bude v mexické společnosti existovat k tomuto shoda.
Tak by mohly být dále rozvinuty vztahy mezi různými organizacemi evropské a mexické občanské společnosti a podpořen užší vztah mezi Evropou a Mexikem.
6.8 Podle názoru EHSV by měl tento orgán odrážet pestrost mexické občanské společnosti a skládat se proto ze tří dříve jmenovaných skupin.
Stejně jako EHSV by musel splňovat kritéria reprezentativnosti, nezávislosti a legitimity.
Hlavními předpoklady pro vytvoření takového orgánu jsou ze zkušenosti EHSV vůle ke shodě mezi různými zúčastněnými sektory občanské společnosti a stanovení kritérií reprezentativnosti pro organizace, které v něm mají být zastoupeny.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k tématu Cestovní ruch a kultura: dvě síly pro růst
(2006/C 110/01)
Dne 14. července 2005 se Evropský hospodářský a sociální výbor, v souladu s čl. 29 odst. 2 Jednacího řádu, rozhodl vypracovat stanovisko k tématu: Cestovní ruch a kultura: dvě síly pro růst.
Specializovaná sekce "Jednotný trh, výroba a spotřeba", kterou Výbor pověřil přípravou podkladů na toto téma, přijala stanovisko dne 21. února 2006.
Zpravodajem byl pan PESCI.
Na 425. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 15. a 16. března 2006 (jednání ze dne 15. března 2006), přijal Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko 135 hlasy pro, 1 hlasem proti a 3 členové se zdrželi hlasování.
1. Úvod
1.1 Cestovní ruch je pro Evropskou unii z ekonomického hlediska velmi významný, neboť vytváří 5,5 % HDP (od 3 % až po 8 % podle jednotlivých členských států) prostřednictvím více než dvou milionů podniků, které zaměstnávají zhruba devět milionů osob.
Cestovní ruch je také mocnou tažnou silou pro ostatní hospodářská odvětví: od průmyslu (zejména v odvětvích souvisejících s módou) po dopravu, zemědělsko-potravinářský sektor, obchod a další odvětví služeb.
1.2 Více než 80 % se na cestovním ruchu v Evropě podílejí jednotlivci a rodiny, zatímco zbytek připadá na služební cesty organizované podniky.
Evropské rodiny vyčleňují na spotřebu spojenou s cestovním ruchem přibližně osminu svých osobních výdajů.
1.3 Evropa je i dnes nejnavštěvovanější turistickou oblastí na světě.
Neustále roste množství turistů přijíždějících do Evropské unie z Ruska, Číny a Indie, kde hospodářský rozvoj rychle umožňuje přístup většího počtu obyvatel k tomuto typu spotřeby.
1.4 I přes tyto kladné úvodní aspekty trpí odvětví cestovního ruchu v Evropě rok od roku silnější konkurencí nových rozvíjejících se zemí.
Cílem tohoto stanoviska z vlastní iniciativy je připomenout evropským institucím, že kultura může mít kladný vliv na cestovní ruch v Evropě, a požádat je, aby se zapojily do zhodnocování a ochrany kulturního bohatství starého kontinentu.
Kulturní bohatství, které tím, že na rozdíl od situace v jiných průmyslových odvětvích není ani přemístitelné, ani nahraditelné, může být trumfem v konkurenčním soupeření s ostatními zeměpisnými oblastmi.
1.5 V rámci vypracování tohoto stanoviska došlo k několika setkáním s odpovědnými pracovníky různých generálních ředitelství Evropské komise, která se tématem cestovního ruchu a kultury zabývají, a s několika představiteli Evropského parlamentu.
Kromě toho se 18. listopadu 2005 uskutečnilo veřejné slyšení v Paestumu, jednom z nejpůsobivějších archeologických nalezišť v Evropě, kterého se zúčastnili četní představitelé politických institucí, mezinárodních organizací (UNESCO), kulturních sdružení a soukromých cestovních kanceláří.
Veřejné slyšení se navíc uskutečnilo v rámci 8. středomořského veletrhu cestovního ruchu spojeného s archeologií, a umožnilo tak účast představitelů zemí z protilehlého břehu Středozemního moře.
2. Nový impuls lisabonské agendě
2.1 Evropský summit vyzval v březnu 2005 Komisi, Radu a členské státy, aby podpořily Lisabonskou strategii pro růst a zaměstnanost a aktivně se podílely na uskutečňování jejích cílů.
Je zřejmé, že cestovní ruch a kultura mhou významně přispět jak k růstu, tak k zaměstnanosti.
Co se týče růstu, je cestovní ruch skutečně jedním z hospodářských odvětví, které do příštích let nabízí obzvláště vysoké perspektivy rozvoje. Odhaduje se, že v období 2006-2015 by měl růst průměrně o 3,1 % ročně.
Rovněž z hlediska zaměstnanosti se cestovní ruch jeví jako odvětví, které je plně schopné významně přispět k boji proti nezaměstnanosti.
A protože je odvětvím, které je charakteristické vysokým podílem zaměstnaných žen, může rovněž přispět k uskutečnění cíle Lisabonské strategie, který stanovuje zvýšení úrovně zaměstnanosti žen [1].
I když bylo odhadnuto, že objem cestovního ruchu v Evropě by se měl během příštích 25 let zdvojnásobit, míra jeho růstu zůstává přesto nižší než je světový průměr, a především nižší než průměr některých regionů rozvíjejících se zemí.
Pro další růst cestovního ruchu a pro opětovné umístění Evropské unie na špici jeho celosvětového růstu je tedy zapotřebí vhodných stimulujících opatření ze strany všech institucí.
3. Cestovní ruch spojený s kulturou
3.1 Mezi oblasti cestovního ruchu s největší mírou růstu patří cestovní ruch spojený s kulturou, tedy s uměním a krajinou, s městy s uměleckým dědictvím a s územími vyznačujícími se obzvláště vysokou koncentrací historických památek a místních tradic.
Cílem tohoto stanoviska není zabývat se tématy spojenými s kulturou v celé její šíři, ale zhodnotit dopad, který mohou mít kulturní aspekty na cestovní ruch.
3.2 V této konkrétní složce cestovního ruchu má Evropská unie zvlášť velkou výhodu, neboť je oblastí s největší "hustotou kultury" na světě.
Z 812 kulturních a přírodních památek UNESCO označovaných za "dědictví lidstva", které se nalézají ve 137 zemích, se jich ve 25 státech Evropské unie nalézá 300.
Přidáme-li k těmto 25 současným státům ještě další čtyři, kteří na vstup do Evropské unie teprve čekají (Bulharsko, Chorvatsko, Rumunsko a Turecko), počet těchto lokalit vzroste na 331 [2].
Ze závěrů druhé výroční konference sítě European Cultural Tourism vyplynula velmi důležitá skutečnost. Příliv turistů z Číny a Indie do Evropy je zapříčiněn pouze zájmem těchto národů o evropské kulturní a architektonické bohatství.
Proto EU a členské státy musí dál investovat do zachování kulturního dědictví, které mají, a do podpory cestovního ruchu spojeného s kulturou.
3.3 Kromě ekonomické hodnoty je cestovní ruch spojený s kulturou důležitý také pro rozvoj sociálních a občanských hodnot a pro podporu evropské integrace a dialogu mezi národy a civilizacemi.
Rozvoj evropské identity se neobejde bez hlubšího poznání zemí, kulturních tradic a "rozdílů", ze kterých je složena bohatá mozaika Evropy.
V současném období "krize evropského vědomí" může být podpora evropských kulturních hodnot známkou optimismu a důvěry v budoucnost Unie [3].
3.4 EU se musí snažit, a to zejména v této multikulturně obtížné situaci, aby rozvíjela kulturní a náboženský dialog s jinými národy, také prostřednictvím podpory cestovního ruchu spojeného s kulturou.
Obzvláště účelné se proto zdá rozhodnutí EU vyhlásit rok 2008 "Evropským rokem mezikulturního dialogu".
3.5 Rozvíjet cestovní ruch spojený s kulturou tím, že se bude poukazovat na historické a sociální souvislosti evropského uměleckého majetku a zhodnocovat přírodní dědictví, umožní turistům ze všech zemí skutečně pochopit kulturní pozadí Evropy.
4. Současné úsilí evropských institucí
4.1 Evropská unie se po nějakou dobu zabývala cestovním ruchem a ochranou a podporou kulturního dědictví, přesto však nikdy nemohla přikročit k přímému financování opatření pro cestovní ruch, jelikož chybí právní základ, který by to umožňoval.
Dnes je konečně tento základ stanoven v návrhu nové ústavní smlouvy, jenž bohužel zatím čeká na svou ratifikaci.
Přístup, který doposud Unie zaujímala k maximálnímu využití možností cestovního ruchu, měl v zásadě horizontální charakter. Cestovní ruch byl podporován buď prostřednictvím strukturálních fondů, či nepřímými opatřeními v podobě projektů, které i přes to, že byly předmětem zájmu jiných odvětví (například životního prostředí či výzkumu), přinesly užitek rovněž odvětví cestovního ruchu.
Ačkoli je tento fakt zdánlivě pozitivní, problémy s účinnou koordinací s ostatními GŘ, která se přímo či nepřímo zabývají cestovním ruchem, představují pro generální ředitelství pro podniky a průmysl (oddělení pro cestovní ruch) riziko, že budou promarněny výhody účinky, které by mohlo toto odvětví mít z různých evropských iniciativ.
4.2 Pokud jde o strukturální fondy, v období let 2000 – 2006 uvolnila EU na financování projektů přímo i nepřímo spojených s cestovním ruchem prostředky ve výši přibližně 7 miliard eur a přibližně 2 miliardy eur na kulturní projekty (programy Interreg III, Leader+, Urban).
Celkem se jedná o zhruba 9 miliard eur určených na cestovní ruch a kulturu, u kterých je však nebezpečí, že nebudou adekvátně využity, neboť úroveň koordinace při řízení těchto dvou oblastí financovaných ze strukturálních fondů není optimální.
4.3 Z iniciativ Evropské unie určených na podporu kulturního dědictví má zvláštní úspěch projekt Evropská hlavní města kultury (EHMK).
Nedávná studie [4] zadaná generálním ředitelstvím pro vzdělávání a kulturu ukazuje, že program "Evropská hlavní města kultury" přinesl v roce pořádání akce ve městech zvolených za hlavní města kultury průměrné zvýšení cestovního ruchu o 12 % a v následujícím roce byl příliv turistů také vyšší než průměr v letech předcházejících akci.
Podle stejné studie je růstový potenciál akce pořád značný, ale bylo by vhodné ho využít do vyšší míry.
Za tímto účelem vypracovalo generální ředitelství pro vzdělávání a kulturu nový návrh na budoucí přijetí nových a jasnějších kritérií výběru kandidátských měst, který stimuluje konkurenci a soupeření mezi nimi, zdůrazňuje evropský rozměr a udržitelnost programů pro kulturu a konečně i podporuje šíření osvědčených postupů při řízení kulturních akcí.
Návrh kromě toho požaduje ztrojnásobit současnou částku 500 tisíc eur evropského příspěvku Evropskému hlavnímu městu kultury.
4.4 V souladu s cílem co nejlépe podporovat možnosti cestovního ruchu rozpočtový výbor Evropského parlamentu na začátku prosince 2005 poprvé schválil dotaci ve výši 1 mil. eur na projekt, který podporuje "evropské destinace excelence".
4.5 Generální ředitelství pro podniky a průmysl Evropské komise ustavilo Skupinu pro udržitelný cestovní ruch (TSG), složenou mezi jiným z expertů zastupujících instituce a různé kategorie zúčastněných stran, jejímž úkolem je předkládat Komisi návrhy na uskutečnění udržitelného cestovního ruchu s ohledem na přípravu Agendy 21 pro udržitelný evropský cestovní ruch do roku 2007.
Výbor souhlasí s názorem Komise a Evropského parlamentu, že jediná forma cestovního ruchu, kterou je třeba podporovat, je pouze a výlučně udržitelný cestovní ruch.
4.6 Komisař Günter Verheugen mimo jiné na čtvrtém Evropském fóru cestovního ruchu, které se konalo na Maltě dne 20. října 2005, oznámil založení "evropského portálu cestovního ruchu" v průběhu prvních měsíců roku 2006, který poskytne přístup na internetové stránky národních organizací cestovního ruchu, aby se zlepšila podpora evropských turistických destinací vzhledem k ostatním částem světa.
4.7 Konečně, GŘ pro podniky a průmysl Evropské komise právě zahájilo studii o dopadu kulturních a sportovních akcí na malé a střední podniky činné v odvětví cestovního ruchu a GŘ pro vzdělávání a kulturu zahájilo výzkum ekonomiky kultury v Evropě.
5. Závazek Evropského hospodářského a sociálního výboru
5.1 Evropský hospodářský a sociální výbor si uvědomuje význam odvětví cestovního ruchu pro Evropu a již dlouho se zajímá o otázky spojené s tímto odvětvím, jako např. politika cestovního ruchu v rozšířené Evropě, cestovní ruch a hospodářský rozvoj, cestovní ruch a spolupráce mezi veřejným a soukromým sektorem, cestovní ruch a sport atd. [5]
5.2 Společně se dvěma studiemi zmíněnými v odstavci 4.7 chce i toto stanovisko, podobně jako výše uvedená stanoviska (viz odst. 5.1), týkající se cestovního ruchu a kultury, přispět k určení budoucích programových směrů cestovního ruchu na evropské úrovni.
6. Rozvoj kulturního vnímání občanů
6.1 Hlavní úsilí podpory kulturních hodnot se musí týkat občanů s bydlištěm v EU, kteří musí získat větší povědomí o bohatství historického, uměleckého a přírodního dědictví na svém území [6].
Až budou uvědomělí, budou moci zahájit cennou činnost na ochranu a podporu svých území tím, že podpoří činnost orgánů veřejné správy.
6.2 Za účelem podpory tohoto rozšířeného kulturního povědomí je nezbytné jednat již na úrovni škol, a to prostřednictvím programů, které by mládeži umožnily lépe poznat historické, umělecké a přírodní hodnoty na svém území, a prostřednictvím iniciativ, které by z mládeže učinily hlavní představitele jejich zhodnocování [7].
7. Složky cestovního ruchu spojeného s kulturou
7.1 K účinné podpoře cestovního ruchu spojeného s kulturou a získání "turistů lhostejných ke kultuře" je třeba analyzovat a rozvíjet jeho jednotlivé složky a snažit se rovněž určit trendy a možnosti dalšího rozvoje v budoucnosti. Hlavními složkami cestovního ruchu spojeného s kulturou jsou: umělecké dědictví, kulturní akce, výstavy a přehlídky, enogastronomie a cestovní ruch na venkově, cestovní ruch spojený s kinematografií a tématické kulturní parky.
7.2 Umělecké dědictví
7.2.1 Nejtradičnější složkou cestovního ruchu spojeného s kulturou je "hmotné" umělecké dědictví, které tvoří historická jádra měst, muzea a archeologická naleziště.
Prioritou pro tuto složku je podpora větší integrace mezi správou kulturního majetku a poskytováním služeb cestovního ruchu tak, aby se u návštěvníků podporovalo "užívání" těchto památek.
Je třeba přemýšlet v jednotných pojmech "systémů cestovního ruchu a kultury", které je třeba použít podle integrované logiky.
Bude se například muset podporovat jednotné řízení umělecko-environmentálních systémů, i když budou náležet orgánům veřejné správy nebo různým soukromým subjektům, nebo podporovat takovou politiku návštěvních hodin a cen, díky níž budou památky co nejpřístupnější, budou vytvářet větší příjmy a pokryjí tak náklady na správu. Kromě toho by bylo vhodné "oživit" kulturní dědictví například pořádáním krátkodobých výstav v muzeích, palácích či na zámcích, zaměřených zejména na podporu současného umění.
7.2.2 Zajímavé zkušenosti jsou například s "turistickými kartami" (pass), které zkoušejí různá evropská města a ve kterých je zahrnuto jízdné a vstup do muzeí a archeologických památek.
7.2.3 Pokud jde o menší centra s uměleckým dědictvím, je třeba uvést zejména zkušenost s "kulturními oblastmi", které spojují obvyklé služby cestovního ruchu a kultury na homogenním území tvořeném více obcemi a soustřeďují finance poskytované orgány veřejné správy a soukromými subjekty a jsou podporovány jednotným způsobem.
Výbor kromě toho považuje za účelné, aby se na rozvoji a vytváření (rovněž přeshraničních) kulturních oblastí podílely také regionální svazy cestovního ruchu.
Dále by měly být vytvářeny "sítě" [8] nebo itineráře kulturních památek nacházejících se v různých zemích, například sítě historických zámků a paláců, archeologických památek (například síť měst Magna Grecia) [9] nebo sítě určitého druhu muzeí, například "muzea podnikání", nebo transevropské itineráře [10], jako např. via Fracigena.
Tyto sítě nebo itineráře by byly označeny jednotnými značkami s vhodnou symbolikou a podporovány integrovaným způsobem.
Tam, kde je to možné, by dále bylo vhodné poskytovat jednotné služby cestovního ruchu.
7.3 Akce, výstavy a přehlídky
7.3.1 Druhou významnou složkou cestovního ruchu spojeného s kulturou jsou akce: výstavy, koncerty, festivaly a další zvláštní iniciativy.
Během posledních deseti až patnácti letech se kulturní akce staly důležitými faktory v podpoře cestovního ruchu.
Stále větší proudy nadšenců, především mladých lidí, se vydávají na velké výstavy, navštěvují koncerty, festivaly nebo se účastní zvláštních akcí jako jsou "bílé noci", které se šíří v mnoha evropským městech, např. v Paříži, Versailles, Bruselu, Římě, Vídni, Varšavě atd.
7.3.2 Vylepšení této složky cestovního ruchu vyžaduje jednak zásady do infrastruktury, aby bylo možno poskytnout či zrekonstruovat vhodné prostory pro výstavy a festivaly, a jednak plánování reklamních a informačních kampaní.
Evropská unie by mohla podpořit vytvoření jednotného kalendáře kulturních akcí, podporovat spolupráci mezi různými zeměmi a kulturními institucemi a rovněž podporovat iniciativy v zemích, které mají v této oblasti méně zkušenosti a tradic, počínaje deseti novými členskými státy.
7.4 Enogastronomie a cestovní ruch na venkově
7.4.1 Třetí důležitá složka cestovního ruchu spojeného s kulturou souvisí s enogastronomií na různých územích. Je to "materiální kultura", která v posledních letech získává stále více na významu a která způsobila opravdové kulturní a hospodářské hnutí na podporu typických místních produktů [11].
7.4.2 I zde je třeba podporovat vytváření "enogastronomických okruhů", které by byly propojeny s uměleckými a kulturními hodnotami a podporovaly komplexní nabídku, návštěvu kulturních pamětihodností, ochutnávky a zážitky ze života na venkově, čímž by se navzájem propojilo poznání dějin umění a tradic vinařství a typických pokrmů na určitém území nebo v určité zeměpisné oblasti.
7.4.3 Evropská unie by mohla podpořit vytvoření evropského průvodce po enogastronomických oblastech a po venkově zaměřeného především na přeshraniční okruhy, které by propojovaly tradice dvou nebo tří zemí, což by přispělo ke zhodnocení významu společných kořenů, jež jsou základem mnoha tradic a "rozdílů".
7.5 Cestovní ruch spojený s kinematografií
7.5.1 Čtvrtá složka cestovního ruchu spojeného s kulturou, který se stává význačným hnacím motorem cestovního ruchu, se týká filmové a televizní produkce.
Mnoho regionů zaznamenalo několikanásobný nárůst turistů, kteří navštěvují místa natáčení a místa známá z úspěšných filmů a televizních pořadů.
Například zámek Alnwick Castle v Northumberlandu (sever Anglie), kde se natáčely filmy s hlavním hrdinou Harry Potterem na motivy knih J. K. Rowlingové, přinesl téměř přes noc příliv turistů v hodnotě 13 mil. eur ročně a stal se jedním z deseti nejnavštěvovanějších turistických destinací ve Velké Británii.
Něco podobného se stalo v Itálii v případě zámku Agliè v Piemontu, kde se točil televizní seriál Elisa di Rivombrosa a kde průměrný počet návštěvníků stoupl ze 100 na 3500 osob za týden.
Efekt slávy se odráží i na filmech, které ještě nepřišly do kin, ale teprve se natáčejí. Ve Velké Británii se jedná o městečko Lincoln, kde se točí film The Da Vinci Code (Šifra mistra Leonarda) podle stejnojmenného bestselleru Dana Browna, a které se již stalo destinací s nepřetržitým přílivem turistů.
V Paříži již vznikly cestovní kanceláře, které pořádají okruhy po místech popisovaných v Brownově románu.
7.5.2 Podle průzkumu provedeného ve Velké Británii loni v srpnu 27 % dospělých a nejméně 45 % mladých lidí ve věku 16 až 24 let se při výběru dovolené nechá ovlivnit filmem, který viděli v kině nebo v televizi.
Proto VisitBritain, agentura propagující cestovní ruch v Británii, velmi bedlivě sleduje filmové produkce a zveřejňuje na svých internetových stránkách podrobné mapy k filmům ("movie map"), které ukazují, kde se natáčí nová filmová produkce, jak se tam dostat a jaká zařízení pro turisty jsou tam k dispozici.
7.6 Parky s kulturním zaměřením
7.6.1 Pátá složka cestovního ruchu spojeného s kulturou by mohla souviset s vytvářením tematických parků zaměřených na dějiny umění jakožto doplňku k návštěvám muzeí, historických středů měst a archeologických nalezišť.
Park, který by případně mohl vzniknout v blízkosti slavné a proslulé turistické destinace, by měl být nástrojem na podporu správného pochopení historické reality, do které se začíná "nořit" [12].
Podobné parky by bylo možné vybudovat ve významných evropských kulturních oblastech [13] a EU by mohla podpořit budování této informačně-zábavní ("infotainment") infrastruktury, která by mohla být dalším lákadlem pro turisty.
8. Využívání nových technologií
8.1 Nové informační a komunikační technologie velmi přispívají ke zhodnocování kulturního dědictví pro turistické účely. Patří mezi ně tvorba webových stránek a satelitní a digitální televizní kanály, používání audio a video klipů pro mobilní telefony nejnovější generace, provádění rekonstrukce památek a míst historického a uměleckého významu s použitím technik virtuální reality [14].
8.2 Uplatnění nových technologií by se mohlo týkat udržitelnosti cestovního ruchu a ochrany nejznámějších uměleckých památek, kterým hrozí poškození v důsledku návštěv velkého množství turistů. Informační technologie by totiž mohly nabídnout nové možnosti plánování, monitorování a usměrňování přílivu turistů, a to automatickou regulací proměnlivých faktorů prostředí (například vlhkosti v muzeích), které mohou poškodit umělecká díla.
Také využívání on-line rezervací a návštěv na objednávku by mohlo podpořit návštěvnost u památek, které může najednou navštívit vždy jen malá skupinka turistů.
8.3 Konečně, nesmí se zapomínat, že by moderní technologie mohly významným způsobem přispět k budování struktur a systémů umožňujících odstranit architektonické překážky, které jsou pro tělesně postižené osoby příliš často nepřekonatelné.
8.4 Evropská unie, která ve svém 7. rámcového programu pro výzkum a inovaci uvedla, jak může využití výsledků výzkumu podpořit odvětví cestovního ruchu a přístup ke kulturnímu dědictví, by mohla podpořit praktické uskutečnění tohoto druhu iniciativ tím, že by případně sestavila seznam dostupných technologií a přehled osvědčených postupů na úrovni Společenství, který by mohl poskytnout užitečné informace zúčastněným stranám v různých zemích.
8.5 Využívání technologií je zásadní pro podporu evropských destinací cestovního ruchu spojeného s kulturou nejen v EU, ale také mimo ni.
I v této oblasti by bylo vhodné sestavit soupis iniciativ, které probíhají v různých zemích.
Evropská unie by mimoto mohla spojit zřízení "evropského portálu cestovního ruchu" s vytvořením satelitní televize, která by propagovala cestovní ruch na starém kontinentu v mimoevropských zemích.
9. Otázka správy kulturních památek a odborná příprava pracovníků
9.1 Efektivní systém využívání kulturního dědictví pro účely cestovního ruchu však souvisí se správou kulturního dědictví, které je buď veřejným majetkem (státu nebo orgánů místních samospráv), patří náboženské nebo neziskové organizaci nebo je v soukromém vlastnictví.
Zvláště choulostivá je situace v některých nových členských státech, kde nucené znárodňování v minulých desetiletí mělo za následek pochybnosti o vlastnickém právu a především zanedbávání ochrany mnoha kulturních památek.
9.2 Měly by být tudíž přijaty takové modely správy, které nejen respektují stávající majetkové uspořádání uměleckého a kulturního dědictví a poskytují mu maximální záruky při jeho ochraně a zachování pro příští generace, ale také umožňují koordinované řízení jednotlivých zařízení pro cestovní ruch spojený s kulturou a zároveň podporují spoluúčast veřejných i soukromých investic, a to i s vhodnými finančními pobídkami.
9.3 Evropská unie by mohla provést průzkum systémů správy v různých evropských zemích a posoudit jejich efektivitu a podpořit jejich rozšíření do dalších zemí, anebo by mohla navrhnout inovační systémy, týkající se také daňových systémů, které budou podporovat spolupráci veřejného a soukromého sektoru při správě.
9.4 S otázkou správy souvisí otázka odborné přípravy pracovníků v oblasti kulturních památek, kteří by již nyní kromě dějin umění museli ovládat i management, marketing a používání nových technologií, a pracovníků, kteří přicházejí do přímého kontaktu s turisty (hoteliéři, obchodníci, pracovníci ve veřejných službách atd.) a kromě jazykových dovedností by měli být "vyškoleni" v "savoir faire" a v respektování kulturních rozdílů v oblasti cestovního ruchu.
I zde by mohla Evropská unie provést soupis nejmodernějších způsobů odborné přípravy v tomto sektoru a podpořit tak výměnu zkušeností i iniciativy v oblasti benchmarkingu a šíření osvědčených postupů – to vše v zájmu podpory kvalitního cestovního ruchu.
10. Integrace cestovního ruchu spojeného s kulturou a dalších složek cestovního ruchu
10.1 Efektivní řízení cestovního ruchu spojeného s kulturou může přinést užitek i ostatním složkám cestovního ruchu, od cestovního ruchu v přímořských a horských oblastech po obchodní cestovní ruch a cestovní ruch osob třetího věku.
10.2 Itineráře cest zaměřených na umění, výstavy, koncerty, festivaly nebo enogastronomii mohou povzbudit turisty k volbě určité evropské destinace a mohou tak těmto destinacím pomoci čelit konkurenčním turistickým destinacím v rozvíjejících se zemích, které přes svou konkurenční výhodu v oblasti přírodních zdrojů a nižších cen mohou jen stěží nabídnout kulturní možnosti na evropské úrovni.
10.3 Podobně je tomu u služebních cest, kde příležitost spojit služební cestu s kulturou může vést k prodloužení cesty o několik dnů (například o víkend) nebo k tomu, že se ze služební cesty stane rodinná dovolená, na kterou pojede i partner nebo děti.
10.4 Vzhledem ke střední délce života evropské populace, která je dnes značně vyšší než v minulosti, se cestovní ruch spojený s kulturou dobře shoduje s nároky seniorů, kteří stále častěji dospívají k rozhodnutí, že budou věnovat svůj volný čas studiu a poznání nových kultur.
Tento prvek se shoduje také s potřebou podpořit cestovní ruch v obdobích "mimo sezónu".
10.5 Není pochyb o tom, že Evropská unie může rovněž působit jako hnací síla ve snahách podpořit integraci cestovního ruchu spojeného s kulturou a ostatních složek cestovního ruchu.
11. Závěry a navrhovaná opatření
11.1 Jak již bylo uvedeno, vzhledem ke kladnému vlivu, který může mít kultura na rozvoj cestovního ruchu, a zejména při uvážení skutečnosti, že cestovní ruch je nejen motorem pro ostatní hospodářská odvětví, nýbrž také významným způsobem přispívá k uskutečnění cílů "růstu" a "zaměstnanosti" Lisabonské strategie, je hlavním cílem tohoto stanoviska z vlastní iniciativy poskytnout evropským institucím další podněty na podporu tohoto stále dynamického odvětví, ale silně vystaveného konkurenci mimoevropských zemí.
11.2 Komunikace a integrovaná propagace
11.2.1 K účinnému zhodnocení evropského cestovního ruchu spojeného s kulturou je nezbytné zlepšit komunikaci a integrovanou propagaci Evropy a evropských destinací a zároveň podporovat šíření osvědčených postupů v oblasti ochrany, využití, správy a odborné přípravy.
K tomuto účelu by mohl být jistě velmi užitečný evropský portál cestovního ruchu, a to především pokud splní několik podmínek:
- portál musí být skutečně "živen" organizacemi cestovního ruchu ve členských státech, a to harmonizovaným způsobem a účinnými, rychlými a pravidelně aktualizovanými informacemi,
- portál musí poskytovat také přesné informace o národních a transevropských sítích a itinerářích destinací cestovního ruchu spojeného s kulturou a umožnit jejich propagaci,
- portál musí sloužit rovněž zúčastněným subjektům v daném odvětví, aby se mohli pravidelně informovat o osvědčených postupech řízení systémů cestovního ruchu spojeného s kulturou, správy kulturních památek, rozvoje iniciativ a přehlídek, jakož i o moderní odborné přípravě pracovníků,
- portál musí obsahovat také informace utříděné na evropské úrovni, například evropský kalendář akcí a událostí a průvodce po enogastronomických oblastech a po venkově,
- musí být zajištěna koordinace a součinnost mezi evropským portálem cestovního ruchu a kulturním portálem.
11.3 Podpora osvědčených postupů prostřednictvím soutěží a cen
11.3.1 Evropská unie by mohla podporovat osvědčené postupy při řízení služeb cestovního ruchu spojeného s kulturou využíváním systémů soutěží a cen ve svých programech – počínaje programem "Evropská hlavní města kultury" [15], a budoucím programem "Evropské destinace excelence".
EU by mimoto mohla poskytovat poradenství městům a územím, která se rozhodnou kandidovat do těchto dvou programů, a poskytnout jim vyšší finanční příspěvek než doposud a možná i přednost při využívání strukturálních fondů.
Na národní úrovni bylo by naopak účelné podpořit zdravou konkurenci mezi městy a destinacemi cestovního ruchu spojeného s kulturou, které jsou kandidáty do těchto dvou programů, stanovením jasných kritérií na evropské úrovni: systémy správy, spolupráce mezi veřejným a soukromým sektorem, integrace služeb cestovního ruchu a kultury, reklamní a informační činnosti spojené s akcemi atd.; pro "Evropská hlavní města kultury"; udržitelnost, prodloužení turistické sezóny, uvolnění přívalu turistů, systémy správy, spolupráce mezi veřejným a soukromým sektorem, integrace služeb atd., pro "Evropské destinace excelence" atd.
11.4 Podpora dialogu mezi kulturami
11.4.1 Podpora dialogu mezi kulturami jak uvnitř EU (zejména s ohledem na další rozšíření o čtyři kandidátské země), tak mezi Unií a ostatními částmi světa, musí být prioritou i pro programy cestovního ruchu spojeného s kulturou.
Z tohoto hlediska se zdá být velmi účelné, jak již bylo zdůrazněno, rozhodnutí vyhlásit rok 2008 za Evropský rok mezikulturního dialogu.
Nicméně by bylo vhodné spustit již před rokem 2008 řadu projektů například pro školy, aby byly mezinárodní výměnné programy typu Erasmus rozšířeny i na žáky středních škol nebo aby se podpořil twinning mezi třídami z různých členských států.
Konkrétní projekty určené na podporu dialogu mezi kulturami by mohly být věnovány rovněž starším lidem.
Tak by se rok 2008 mohl stát "výstavním rokem" již probíhajících iniciativ a poskytnout podnět pro zahájení dalších iniciativ.
11.5 Zřízení Evropské agentury pro cestovní ruch
11.5.1 EU nemá k dispozici žádné přímé operativní nástroje pro cestovní ruch, a to vzhledem k tomu, že bohužel stále chybí právní základ.
Bylo by proto užitečné, kdyby Evropa zahájila přímou činnost na posílení koordinace řízení s cílem podpořit současné i budoucí projekty zhodnocování tohoto odvětví.
EHSV by byl nakloněn vytvoření Evropské agentury pro cestovní ruch, co nejdříve a v souladu se zásadou subsidiarity, která by mohla mít funkci evropského pozorovatele cestovního ruchu a jejímž cílem by bylo poskytovat Společenství a členským státům informace a spolehlivé a porovnatelné údaje o cestovním ruchu.
Tento návrh byl již předložen také v předchozím stanovisku z vlastní iniciativy Cestovní ruch a sport: budoucí výzvy pro Evropu.
11.6 Podpora politické koordinace aktivit v oblasti cestovního ruchu spojeného s kulturou
11.6.1 EHSV kladně hodnotí návrhy komisaře Güntera Verheugena na 4. Evropském fóru cestovního ruchu, které se konalo na Maltě, a návrhy v usnesení Evropského parlamentu [16] svěřit funkci koordinace různých iniciativ Společenství s dopadem na odvětví cestovního ruchu generálnímu ředitelství pro podniky a průmysl.
11.7 EHSV nazval předkládané stanovisko "Prohlášení z Paestumu", vzhledem k veřejnému slyšení, které se uskutečnilo v listopadu 2005 na tomto fascinujícím italském archeologickém nalezišti.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru na téma Sociální rozměr kultury
(2006/C 110/07)
Dne 16. září 2004 se, v souladu s článkem 29 prováděcích pravidel Jednacího řádu, Evropský hospodářský a sociální výbor rozhodl vypracovat doplňující stanovisko k tématu: Sociální rozměr kultury
Specializovaná sekce "Zaměstnanost, sociální věci, občanství", kterou Výbor pověřil přípravou podkladů na toto téma, přijala stanovisko dne 22. února 2006.
Zpravodajem byl pan LE SCORNET.
Na 425. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 15. a 16. března 2006 (jednání ze dne 15. března 2006), přijal Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko 137 hlasy pro, 3 hlasy proti a 6 členů se zdrželo hlasování.
1. Shrnutí
1.1 Cílem tohoto doplňujícího stanoviska je poukázat na některé souvislosti a provozní nástroje odpovídající stanovisku "sociální rozměr kultury", které přijal EHSV dne 31. března 2004.
1.2 Pokusí se upřesnit koncept "sociálního rozměru kultury" na základě tří klíčových slov, která jsou našemu Výboru známá a na kterých prohlubuje svou průběžnou analýzu. Těmito třemi klíčovými slovy jsou "znalostní společnost", "globalizace ekonomiky" a "občanská společnost".
1.3 A priori se nedrží hypotéz formulovaných v prvním stanovisku o zavádění nových struktur typu "observatoř", "laboratoř" a "pracovní skupina".
1.4 Žádá však Komisi, aby upřesnila kvantitativní a kvalitativní ukazatele, které mu umožní potvrdit, že současné nástroje Společenství jsou dostatečné pro měření:
- vývoje kulturní a umělecké činnosti v Evropské unii, jejích kvalitativních a kvantitativních dopadů na zaměstnanost obecně, růstu, sociální soudržnosti a uznávání a účasti všech, včetně zvláště chudých kategorií obyvatel,
- skutečnosti prohloubení mezikulturního dialogu, a to nejen v mechanickém smyslu některých výměn a iniciativ všeho druhu, ale také ve významnějších oblastech, jimiž se Výbor zabývá v důsledku nárůstu fenoménů exkluze, rasismu (dokonce tam, kde se zdá, že integrační a/nebo multikulturní politiky, např. v Nizozemsku či ve Francii, vycházejí z pevných modelů), ztrátě vazeb mezi zvláštními a obecnými zájmy, roztříštěnosti a nekonvergence.
1.5 Stanovisko navrhuje, aby Komise o tomto fenoménu a o tomto cíli předložila velmi podrobnou zprávu, zejména u příležitosti roku 2008, který byl vyhlášen rokem mezikulturního dialogu. EHSV je připraven velmi aktivně přispívat k vypracovávání této zprávy.
1.6 Navrhuje tedy, aby bylo provedeno nové kulturní zamyšlení o kultuře. Ta se zdá být ještě příliš výhradně fixována na majetkové koncepty a na ochranu dědictví a méně na koncepty vytváření, procesu a nových představ.
Poskytuje stále málo prostoru pro vlastní kulturní prvky z oblasti sociální, ekonomické a environmentální.
1.7 Přeje si, aby byly práce Dublinské nadace v těchto oblastech zhodnoceny. Navrhuje, aby pokaždé, když se bude EHSV zabývat tématy, kde je zapotřebí "kulturní revoluce", "změny mentality" či "změn kulturních vzorů", byly tyto pojmy předmětem konkrétné analýzy a tvořily minimálně zvláštní odstavec.
1.8 Zdůrazňuje, jak by se mohla metoda "osvědčených postupů" stát hlavním nástrojem dialogu, výměny a přenosu znalostí a kultur, jestliže by upustila od svého charakteru, který je často čistě rétorický.
2. Úvod
Dne 31. března 2004 bylo na základě žádosti Evropského parlamentu o konzultaci přijato stanovisko na téma "sociální rozměr kultury".
2.1 Toto stanovisko vyústilo v několik hypotéz:
2.2 potvrdit kulturní úlohu EHSV, i když doposud nebyly naší instituci uděleny formální kompetence v této oblasti,
2.2.1 přispívat k postupnému vytváření evropské observatoře kulturní spolupráce, která by společně s Evropským parlamentem mohla sestavovat vlastní výroční zprávu,
2.2.2 vytvářet užší spolupráci mezi Evropským parlamentem a EHSV, která by umožnila, společně s již zmíněnou observatoří, "stanovit roční cíl podpory alespoň jednoho společného kulturního cíle",
2.2.3 zřídit laboratoř kulturních změn, která by působila v sociální, ekonomické a environmentální oblasti,
2.2.4 vytvořit evropskou "pracovní skupinu" schopnou podporovat uměleckou a kulturní výměnu v zónách konfliktů.
2.3 Toto doplňující stanovisko může být zdůvodněno rychlostí, se kterou muselo být předchozí stanovisko vypracováno.
Evropský parlament nás na konci funkčního období požádal, aby se započalo s procesem a partnerstvím EHSV/EP.
Náš Výbor se zhostil pokračování prací s velkým nadšením, které bylo ještě zvýšeno "dvojitým zrychlením" v koncepci kulturního "rozměru" v rámci institucí Evropské unie.
2.3.1 První prohlášení předsedy Komise, pana J. M. Barrosa, ve kterých oznamuje, že nyní nadešla "chvíle pro kulturu", že "v hierarchii hodnot jsou kulturní hodnoty nad hodnotami ekonomickými" [1], působila velmi příznivým dojmem a znamenala zásadní milník v těchto otázkách.
To pro nás představovalo první zrychlení.
2.3.2 Druhým zrychlením je přístup samotného EHSV. Program představený předsedkyní, paní Anne-Marie Sigmund, byl jednomyslně přijat. Paní předsedkyně v něm představila kulturu jako klíčové téma svého funkčního období.
2.3.3 Musí být ovšem konstatováno, že tyto předpoklady nemají pevný základ. Program představený novou Komisí v podstatě tento milník nekonkretizoval.
Ani se přímo neodvolává na tuto novou hierarchii týkající se kultury!
Kulturní program pro období 2007-2013 představený Komisí nemusí být ze své podstaty doplněn naším stanoviskem.
Proto nám v tomto stanovisku nepřísluší se k němu vyjadřovat, a to ani v případě, kdy podle všech předpokladů nebude automaticky počítat se "sociálním rozměrem kultury", ani v případě, že finanční prostředky budou v daném programu mnohem nižší, než by si Evropský parlament přál vyčlenit.
Ani v oblasti upřednostnění kultury v rámci programů EHSV nelze bez nadsázky říci, že již došlo k výrazné konkretizaci.
2.3.4 Období úvah, o kterém rozhodla Rada na základě odmítnutí Smlouvy zakládající Ústavu pro Evropu Francií a Nizozemskem (smlouvy, jež řadí kulturu mezi cíle Unie (čl. I-3.3.) a upravuje mechanismy rozhodování v oblasti kultury a umožňuje do velké míry vyhnout se paralyzujícímu pravidlu jednomyslnosti (čl. I-17 a III-280) a v současné době mírný kompromis, kterého bylo dosaženo v otázkách finančních výhledů Unie, ponechávají oblast kultury a ještě více "sociální rozměr kultury" v obnovující se Unii ve vakuu.
3. Pokračovat ve výkladu pojmu "sociální rozměr kultury" a hledat základní linie, které by se mohly začlenit do všech evropských politik
3.1 Stanovisko na téma "sociální rozměr kultury", na kterém se usnesl náš Výbor, zprvu obsahovalo tři základní myšlenkové směry:
- hledání nové kultury vztahů mezi hospodářskými, sociálními a environmentálními otázkami,
- hledání dopadů na sociální strukturu a kulturní hodnoty, které způsobují změny na trhu práce,
- hledání nové kultury demokracie.
3.2 Toto doplňující stanovisko má přispět k nalezení základních linií a "klíčových slov", která by umožnila co možná nejjednodušším způsobem přenést tyto první úvahy do současných politik Společenství.
3.3 Prvním klíčovým slovem je "znalostní společnost"
3.3.1 Jak již upřesňuje naše stanovisko na téma "sociálním rozměr kultury", univerzální tendence k přenášení do mentální roviny, k intelektualizaci všech aspektů práce, včetně "práce" spotřeby, a rostoucí role vztahových, stylistických a kreativních kritérií jsou již nyní a budou i nadále klíčovými faktory rozdílů v konkurenceschopnosti, atraktivitě a občanských a podnikatelských aktivitách mezi různými geokulturními oblastmi planety.
Evropa se musí a může odvolávat na "tvůrčí ekonomiku".
3.3.2 Proto je otázka práce, kulturní a umělecké činnosti a ekonomiky kultury jednou z oblastí, na kterých stanovisko EHSV trvá a žádá, aby se zhodnotily práce Dublinské nadace.
Bylo by vhodné posoudit, jak formy, které na sebe berou kulturní a umělecká zaměstnání informují o kreativnějším hodnocení práce jako celku a jak se účastní znalostní společnosti.
3.3.3 Náš Výbor se nesmiřuje s tím, že by měly být stále striktně odděleny oblasti "vysoké kultury" od kulturního rozměru v technických, hospodářských, sociálních, zdravotních a environmentálních oblastech.
Náš Výbor se zejména v rámci svého trvalé činnosti v oblasti podpory celoživotního učení a formování "učící se" společnosti vědomě účastní procesu na překonání tohoto rozdělení.
3.3.4 Velká potřeba praxe a flexibilního a zároveň bezpečného zaměstnání v oblasti předávání poznatků, v oblasti zprostředkování, umění a znázorňování ve všech jeho formách, v oblasti poznatků o znalostech, naráží na problémy modelů zaměstnanosti, které mohou paradoxně zvýšit neohebnost a nejistotu.
3.3.5 Neohebnost tradiční hierarchie v oblasti profesního uznávání může být rovněž překážkou vzniku nových profesí.
Obecněji je třeba poznamenat, že chybí skutečné napojení na ekonomické využití nemateriálních hodnot, že pohyb umělců a kulturně činných lidí, stejně jako jejich vystoupení a jejich díla, jsou v evropském prostoru příliš malá.
Dále je třeba vzít na vědomí nedostatek porovnání s originálem a vzájemnosti kulturních inovací, které by umožnily nedělat nové pokusy, aniž by se skončilo s již započatými.
3.3.6 Úspěch programů ERASMUS a televize bez hranic, evropský příspěvek do poškozených oblastí, posílení dynamiky velkých městských zón prostřednictvím rozvoje uměleckých aktivit, zvýšením atraktivity, ze které trvale těží evropská hlavní města kultury, to vše by mělo být vyjmenováno v úvodu vysvětlení toho, co se skrývá pod pojmem "sociální rozměr kultury".
Evropská unie, jejíž kompetence jsou v podstatě pouze doplňkem národních politik, je často již nyní rozhodujícím faktorem pro velký počet kulturních akcí a činností, a tudíž se jedná o politiku "páky".
Postupné naplňování "databanky" poznatků o znalostech, by mohlo mít výrazné redukční následky.
3.3.7 Naopak dochází k výrazným ztrátám příjmů a zbrždění rozvoje vazeb vytvářejících se v celé ekonomické a sociální oblasti během festivalů v situacích, kdy kulturní akce ukončí, třeba jen dočasně, svou činnost. To dokazuje, že umělecké a kulturní činnosti a praktiky zprostředkování, jejich volný pohyb a fluktuace a jejich plodné míšení mají na trvale udržitelný rozvoj "holisticky" efektivní dopad.
3.4 Druhým klíčovým slovem je "globalizace ekonomiky"
3.4.1 Podle stanoviska EHSV vyplývají výsledky Lisabonské strategie, které jsou průměrné v porovnání s jejími ambiciózními cíli, zejména z podceňování lidského, kulturního a účastnického faktoru.
V "globalizované ekonomice" může pouze podpora evropské kultury, která neodděluje a nehierarchizuje ekonomické, sociální a environmentální aspekty, umožnit evropské zóně zastavit či zvrátit odchylky rozvoje, které se v jeho neprospěch oproti většině ostatních zón na planetě prohlubují.
3.4.2 V některých evropských zemích, ale také v ostatních částech světa, je hospodářský význam průmyslu kultury a tvorby od nynějška nepopíratelný, což potvrzuje několik zpráv, studií a číselných hodnocení.
V posledních letech bylo v těchto oblastech vytvořeno několik podniků, a tudíž i pracovních míst.
Nemůžeme přehlížet, že trend v tomto ohledu směřuje k vytváření malých podniků, mikropodniků a podniků s jedním zaměstnancem, a má značné sociální dopady.
Například potřeba vytvářet sítě z důvodů malé velikosti podniků; tyto úkoly musí často být vzájemné.
To vyžaduje, aby měly zainteresované strany kompetence v komunikačních, vyjednávacích a prezentačních technikách a aby měly dostatek znalostí, pokud jde o smluvní právo, režim udělování licencí atd.
Tyto kompetence, které jsou nezbytné pro všechny moderní podniky, někdy staví malé podniky před velkou výzvu, poněvadž tato dovednost často neexistuje nebo je jen částečná a profesní řešení jsou často příliš těžkopádná pro finanční možnosti podniku, ačkoli jiné malé a střední podniky se staly v těchto oblastech velmi výkonnými.
Sociální politika musí sama najít odpovědi na otázky týkající se sociální ochrany (např. nemocenské pojištění, důchodové pojištění a pojištění v nezaměstnanosti), které vyplývají z nových struktur podniků, z nových forem zaměstnání atd.
3.4.3 Další sociální rozměr vychází ze skutečnosti, že podniky, které pracují v "nových" hospodářských odvětvích, jako je průmysl tvorby, jsou často izolovány, protože pracují v oblastech, které nepředstavují žádné nebo jen minimální referenční hodnoty, smluvní modely, odvětvové ukazatele atd.
Tento aspekt je rovněž důležitý pro budoucí rozvoj průmyslu tvorby a měl by být brán vhodným způsobem v úvahu, a to tím více, protože kvůli rozšiřující se globalizaci a potřebě prosadit se v mezinárodní konkurenci jsou tyto základní informace zcela rozhodující pro hospodářský pokrok.
3.4.4 Evropská unie se o to více snaží porozumět tomu, jakým způsobem hospodářská globalizace ovlivňuje a bude ovlivňovat vytváření nových světových kulturních hodnot, že bude sama muset přeformulovat své záměry, a to v situaci, kdy není a ani již nemůže být klubem či uzavřenou federací "vyspělých" států, relativně ekonomicky, kulturně a duševně homogenních. Dochází k tomu v situaci, kdy je EU plně otevřena protestantskému, ortodoxnímu a islámskému světu, kdy je otevřena jednáním o přistoupení Turecka – rozšíření, které se, pokud se uskuteční, nebude podobat žádnému předtím. V situaci, kdy metodicky organizuje své vztahy s přímými sousedy a musí přehodnotit své místo a svou specifickou funkci v globalizaci a v celoplanetárních jevech, jejichž skutečnosti se také velmi rychle změnily [2].
3.4.5 Kulturní Evropa zrozená z národních států, které byly v historii šampióny v ozbrojených konfliktech, kolonialismu a imperialismu, je dnes pravděpodobně nejvhodnější formou "mocné Evropy", pokud jde o schopnost vyvážet, šířit a propagovat "mírovou kulturu", občanství a kvalitu.
Jedná se o návrat k samotné myšlence, která vedla k vytvoření Unie, k vůli přispět ke globalizaci mírových hodnot a přístupů, vztahů a výměn, spíše než se zaměřit na dominanci a hierarchii.
3.5 Třetím klíčovým slovem je "občanská společnost"
3.5.1 Fakt, že EHSV, jehož formální kompetence nejsou explicitně rozšířeny na oblast kultury, přijímá na návrh své předsedkyně souhrnný akční program upřednostňující kulturu [3], si zasluhuje prohlášení.
3.5.2 Dokonce se svým způsobem jedná o prohlášení namířené proti hegemonii myšlení založeného pouze na ekonomice, zaměřeného pouze na výrobu, nebo myšlení jedině sociálního či environmentálního.
Takové prohlášení je o to více vzácné, že se zakládá na iniciativách ekonomických a sociálních subjektů Unie a organizované občanské společnosti všech jejích rozměrů – výrobní, spotřební a přerozdělovací.
3.5.3 Tato rozvíjející se evropská kultura, která se znovu sjednocuje prostřednictvím probíhajícího rozšiřování historického významu, je plodem historického vývoje, který je specifický svou úrovní a svou formou a který ve světě nemá obdoby [4].
Je o to důležitější ji dobře zviditelnit, protože je schopná být překážkou toho, co často zůstává skryté a podceňované: "hluboký nedostatek zájmu a zvídavosti, nebo přímo lhostejnost národních veřejností k jiným zemím Unie" [5].
Nedostatek politických iniciativ (programy "kultury" Evropské unie) zajisté může citelně změnit "holistickou" vizi kultury. Teprve plné uznání sociálního rozměru kultury povede k úplnému překonání.
3.5.4 Mnohonásobnost výzev, které se objevují v oblasti nastolení skutečné kulturní a sociální demokracie, by měla být prohloubena prostřednictvím sociálního hnutí, kulturní sítě a sociálního partnerství nejen mezi institucemi.
Měla by být stanovena etika a technika spolupráce mezi všemi zainteresovanými partnery, což je bezpochyby jedna z hlavních výzev pro konstruktivní přístup a podporu realizování přechodu ke kulturnímu celosvětovému celku založenému na nenásilí.
3.5.5 Naše společnosti již nemohou ignorovat poznání a musí zahrnovat všechny činitele poznání ve všech jejich možných prostředích.
Jak to ukázal "Evropský rok zdravotně postižených občanů" a jak ukázala stanoviska a iniciativy EHSV týkající se této oblasti a všech oblastí spojených s diskriminací a velkou chudobou, budou naše společnosti souzeny za pozice a role, které přisuzují nejvíce lidem bez prostředků a lidem žijícím na okraji společnosti.
Cílem by nemělo být pouze vytvořit jim místo, na které má nárok každá osoba, ale zabezpečit kulturní přínos jejich boje proti chudobě do humánnosti a přispět tak k obnově moderního humanismu.
Nejedná se v podstatě o to, že proti klasickým paradigmatům jasně dané hierarchizace a "podporované závislosti" (viz různé formy prozřetelnosti státu) bude dnes postaveno paradigma aktivní účasti každého občana, "empowermentu" všech ekonomických, sociálních, rodinných a kulturních činitelů?
To znamená, že ač přímo neusiluje o moc, "občanská společnost" již nemůže být v nové představě demokracie, ke které vede a kterou umožňuje globalizovaná ekonomika, představována v podřízené pozici, nebo jako prostý protiklad moci.
Aby vybudovala svou budoucnost a uchránila se libovůle, musí podporovat solidaritu a hájit možnosti a záruky "kolektivního myšlení".
4. K některým návrhům a k pokračování zkoumání pojmu sociální rozměr kultury
4.1 EHSV bere na vědomí, že přinejmenším v současné době se jeho partnerským institucím (Komise, Parlament) a z části i jemu samému zdá vytváření nových struktur typu "observatoř", "laboratoř", "pracovní skupina" nedostupné.
4.2 Evropská komise, a jak se zdá i Parlament, jsou toho názoru, že zapojení struktur, zejména již existujících observatoří různých typů, umožní získat prokazatelné výsledky v oblasti evropské kulturní spolupráce, aniž by bylo nutné vytvářet nové nástroje.
4.3 EHSV však žádá Komisi o vytvoření kvalitativních a kvalitativních ukazatelů, a o vysvětlení těch již existujících, což by umožnilo odůvodňovat, zaměřovat a vyhodnocovat cíle programů mezikulturního dialogu, mobilitu umělců a uměleckých děl a převod znalostí a konceptů mezi různými oblastmi, které byly až do současnosti až neuvěřitelně oddělené.
4.4 EHSV nechce dosáhnout pouze ověřování ex post míry násobení množství těchto cílů.
Znásobování kontaktů a projevy mezikulturních vlivů v rozšířené Evropě a ve více rozvinutém jednotném trhu, zejména v oblasti služeb, mohou v podstatě jen narůstat.
Je třeba vědět, zda odpovídající nárůst kulturní spotřeby a turistické výměny automaticky zajistí získání znalostí, a to především o kultuře.
Násobení fenoménů exkluze, rasismu (dokonce tam, kde se zdá, že dlouhodobé integrační a/nebo multikulturní politiky vytvořily pevné modely, jako např. ve Francii či v Nizozemsku), ztrátě vazeb mezi zvláštními a obecnými zájmy, roztříštěnosti a nekonvergence si zaslouží, aby bylo nejen kvantifikováno a kvalifikováno, ale také pochopeno.
4.5 V podstatě každému by mělo záležet na tom, že mnoho národních kulturních politik, a to i voluntaristických, stejně jako politik po desetiletí trvale prováděných zeměmi, které jsou členy Unie, téměř nezměnilo své zděděné sociální rozvrstvení.
4.6 Proto EHSV tolik naléhá, aby byla Evropská unie prostorem sebereflexe, kritického přístupu kulturních politik jednotlivých členských států jedné k druhé, aby byla vhodným prostředím pro nové kulturní zamýšlení se nad kulturou.
Příprava roku mezikulturního dialogu (2008) by měla být příležitostí pro Komisi, aby předložila podrobnou zprávu o skutečném rozsahu tohoto dialogu, o přetrvávajících překážkách a o překážkách nových, se kterými se setkala, o nových hypotézách, které by mohly být formulovány s ohledem na skutečné prohloubení dialogu.
EHSV je připraven přispět k "sociálnímu rozměru kultury" a také k tématu "kulturní rozměr sociální oblasti", zejména pod úhlem pohledu skrze "mezigenerační vztahy", vypracováním této zprávy.
4.7 Toto doplňující stanovisko dále navrhuje:
4.7.1 trvalou "kulturní hygienu" našeho Výboru: pokaždé, když se bude stanovisko zabývat tématy, kde bude zřejmé, že kulturní aspekt má rozhodující charakter, musí se specializovaná sekce, která toto stanovisko vypracovává, tomuto aspektu výlučně věnovat.
Již se nesmíme spokojit s abstraktními pojmy nutná "kulturní revoluce", nezbytná "změna mentality", nevypočitatelná změna zděděných a dnes již zastaralých paradigmat.
Podmínky na získání takovéto kulturní změny by měly být co nejkonkrétněji stanoveny, aby je bylo možné splnit.
4.7.2 zvýšená pozornost otevřeným metodám koordinace a používání "osvědčených postupů".
Není třeba "zpřísnit" tyto koncepty a postupy, aby dosáhly mnohem konkrétnější operační kapacity?
Tento požadavek je opodstatněn zejména tím, že formulování a převod poznatků a kulturní změny vedoucí k efektivnějším, hospodárnějším a konvergentnějším reformám, by mohly být jasně definovány, upraveny, a proto napodobovány.
4.7.3 vůle Evropského hospodářského a sociálního výboru, který představuje ideální "hřiště" pro vzájemný kontakt národních, profesních, sociálních a společnostních kultur, začít hledat v konkrétních oborech prvky, které mohou přecházet z jednoho odvětví postupů do druhého.
Jedná se například o vztah zdravotního a vzdělávacího odvětví, kde by podobnost již probíhajících a žádoucích kulturních změn zasluhovala vyšší stupeň konfrontace, více výměn a sdílení, aby mohla vést k novému nastavení těchto komplexních systémů, a také o homologii týkající se překonání izolovaného charakteru profesních praktik prostřednictvím podpory práce víceoborového týmu, stejně jako o jiné homologie.
Cílem tohoto přístupu je nechat padnout oborové hranice a slepě nastavené bariéry, umožnit, aby mohl být pokrok, ke kterému dochází v jedné oblasti, rychleji a úplněji, než je tomu zvykem, přenesen na ostatních oblastí, a systematicky nastolit kulturu neoddělující ekonomické, sociální a environmentální otázky, jelikož kulturní jednota Evropy spočívá v její rozmanitosti a v pokroku životních podmínek jejích občanů.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k tématu Obnovitelné suroviny – perspektivy rozvoje využívání látek a energie
(2006/C 110/10)
Dne 14. července 2005 se Evropský hospodářský a sociální výbor, v souladu s čl. 29, odst. 2 Jednacího řádu, rozhodl vypracovat stanovisko k tématu Obnovitelné suroviny – perspektivy rozvoje využívání látek a energie.
Specializovaná sekce "Zemědělství, rozvoj venkova, životní prostředí", kterou Výbor pověřil přípravou podkladů na toto téma, přijala stanovisko dne 27. února 2006.
Zpravodajem byl pan Voss.
Na 425. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 15. a 16. března 2006 (jednání ze dne 15. března), přijal Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko 95 hlasy pro, 19 hlasy proti a 15 členů se zdrželo hlasování.
1. Závěry a doporučení
1.1 V důsledku znovuoživení Lisabonské strategie jsou kritéria udržitelnosti zakotvena v primárních cílech politiky EU.
Podle názoru EHSV může toto stanovisko z vlastní iniciativy k tématu obnovitelných surovin v důležitých styčných bodech poskytnout podněty:
- udržitelná surovinová základna nezatěžující životní prostředí s pracovními místy v regionech Evropy,
- Evropa jako dynamický hospodářský prostor založený na znalostech s technologiemi orientovanými na budoucnost a stále rostoucími globálními potřebami,
- zvyšující se požadavky z hlediska bezpečnostní a rozvojové politiky až po udržitelná řešení,
- zajištění surovin a diverzifikace surovin v Evropě,
- nové využití surovin jako strategie ochrany klimatu za současného zajištění biologické diverzity.
1.1.1 I když bude využívání obnovitelných surovin stoupat, zůstává šetrné a účinné využití surovin ve všech oblastech ústřední výzvou pro budoucí rozvoj.
1.1.2 Výbor si uvědomuje, že obnovitelné surovinové hospodářství vytváří hodně pracovních míst v regionech a vidí potřebu rozvíjet vhodnou politiku kvalifikace a odborného vzdělávání zaměstnanců a uživatelů ve všech oblastech spojených s výrobou a využitím obnovitelných surovin.
1.2 Výbor vidí, že se tímto tématem v Komisi zabývá velmi mnoho různých pracovišť, jichž se toto téma týká.
Postrádá však jasné koordinační centrum nebo pracovní skupinu pro tuto oblast politiky v EU.
Vyzývá proto Komisi, aby pomocí odpovídající nové strukturalizace zajistila cílové zaměření politiky obnovitelných surovin.
1.3 Prosazením nezávislosti přímých plateb v agrární reformě EU z Lucemburku 2003, nařízením o Evropském zemědělském fondu pro rozvoj venkova (EAFRD), jakož i budoucím potvrzením cukrové řepy jako obnovitelné suroviny byly stanoveny důležité hranice pro širší pěstování v Evropě.
1.3.1 Prémie za pěstování energetických plodin by při přezkoumání v roce 2006 měla být upravena v následujících bodech:
- možnost zažádat o ni i v nových členských státech zjednodušenými postupy SZP,
- také další možnost získat ji z důvodu transformačního procesu v oblastech bez prémií,
- administrativní zjednodušení
- a výše prémií.
1.4 Výbor očekává, že při rozdělování prostředků ze strukturálních fondů se plánuje také rozvoj tohoto hospodářského odvětví s vysokými podíly.
1.5 Výzkum a vývoj technologií pro obnovitelné suroviny byl v 6. rámcovém programu pro výzkum značně zanedbán.
EHSV proto požaduje v 7. rámcovém programu pro výzkum vedle prostředků pro energii z biomasy konkrétní opatření pro vývoj obnovitelných surovin a příslušného využívání látek..
To vyžaduje značně vyšší finanční prostředky.
1.6 Výbor konstatuje, že v současné době není nabídka množství vyrostlých nebo dnes již vyrobitelných obnovitelných surovin omezujícím faktorem rozvoje.
Zaostalý je stav zpracovatelských technologií v souvislosti s případnými tržními výrobky.
1.7 Výbor vítá akční plán pro biomasu EU.
Lituje, že se nikdo nezabývá využitím látek, ale pouze energií z biomasy, a očekává zhodnocení akčního plánu i podnětů pro akční plány na národní a regionální úrovni.
1.7.1 Potenciál obnovitelných energií a obzvláště biomasy je na základě nedostatečných právních rámcových podmínek ve většině členských zemí nedostatečně využíván.
Výbor proto vyzývá Komisi a Radu, aby zde vytvořily účinnější politiku.
1.8 EHSV se přímo vyslovuje pro formulaci cílů ze strany EU, co se týče podílu regenerativních zdrojů surovin.
Navrhuje 4 × 25 do roku 2020, tj. po 25 % elektrický proud, teplo, palivo a nové materiály, jako např. kompozitní materiály, plasty vyztužené přírodními vlákny nebo další produkty oleochemie.
1.9 Výbor zdůrazňuje, že vytvoření a také realizace účinných opatření k uvedení na trh má pro všechny oblasti využití (elektrický proud, teplo, pohonné hmoty a využití látek) rozhodující význam.
Příkladem úspěchu by mohly být zákony o dodávce energie některých členských států.
Důležitá je pružná úprava, která by zajistila bezpečnost investic, poskytla podněty do nových technologií a zohlednila různé výchozí situace např. v oblasti technologie a degrese nákladů.
1.10 Z hlediska identifikace přístupů k politice a politických překážek se stanovisko zabývá různými dalšími body: právními předpisy o emisích, odpadech, nařízeními o obalech a starých vozidlech, daňovým právem, normováním a organizací trhu s přadnými rostlinami.
V souvislosti s nařízením REACH k právním předpisům o chemikáliích se objevily nové možnosti pro procesy založené na biomase.
Politické a administrativní překážky jsou v 25 členských státech v důsledku různých systémů a rozdílného provádění politik velmi různorodé.
Výbor vyzývá Komisi, aby identifikovala politické překážky a předložila návrhy řešení.
1.11 Výbor formuluje pro oblast pěstování požadavky týkající se konkurence s ohledem na používání půdy pro potravinářské rostliny, energii, ekologickou bilanci a ochranu přírody, životního prostředí a krajiny.
Navrhuje akreditační systém pro označování původu a zpracování výrobků.
1.12 Co se týče mezinárodního rozměru, zdůrazňuje toto stanovisko příležitosti EU v oblasti vývozu technologií.
EHSV však pro mezinárodní obchod s biologickými zdroji energie požaduje pravidla způsobilosti Světové obchodní organizace (WTO).
Musí zahrnovat zejména potravinovou suverenitu a ekologické a sociální normy.
1.13 Výbor se k akčnímu plánu biomasy Společenství vyjádří ve zvláštním stanovisku.
2. Odůvodnění výchozí situace a popis situace v souvislosti s obnovitelnou surovinovou základnou
2.1 Cíle politiky EU: V souvislosti se znovuoživením Lisabonské strategie a kritérii udržitelnosti chybějí v následujících důležitých styčných bodech perspektivní podněty:
- udržitelná surovinová základna nezatěžující životní prostředí s pracovními místy v regionech Evropy,
- Evropa jako dynamický hospodářský prostor založený na znalostech s celosvětovou potřebou technologií orientovaných na budoucnost,
- nárůst požadavků z hlediska bezpečnostní a rozvojové politiky na udržitelná řešení v Evropě,
- větší hospodářská nezávislost díky zajištění a diverzifikaci surovin na evropské základně,
- přeměna surovinové základny jako opatření k ochraně klimatu při současném zajištění biologické diverzity.
Toto stanovisko z vlastní iniciativy má v této věci stanovit důležité ukazatele z hlediska evropské občanské společnosti.
2.2 Definice: Obnovitelné suroviny jsou definovány jako produkty zemědělství, lesnictví a rybolovu, jež najdou využití v oblasti mimo oblast potravin resp. krmiv.
Tematicky do této oblasti patří tedy všechno, co vzniká z fotosyntézy a následných životních procesů.
Představují uloženou sluneční energii.
Využití biomasy přitom může být látkové i energetické.
2.3 Historie: Produkce obnovitelných surovin patří vedle výroby potravin a krmiv k základním úkolům obhospodařování půdy.
Vytlačování těchto zemědělských produktů začalo s průmyslovou revolucí.
Produkty, jejichž základem je biomasa, významně nahradily petrochemické produkty teprve od poloviny 20. století.
Na základě starých znalostí a s podporou nových technologií a kreativní vědy se dnes objevují nové mnohostranné možnosti využití v oblastech energetiky, farmacie, chemie, stavebního hospodářství a dopravy.
2.4 Celosvětový rámec politiky zdrojů: Národní hospodářství EU jsou příliš závislá na celosvětovém dovozu zdrojů energie a surovin.
Rostoucí spotřeba a závislost na fosilních surovinách, jako například na ropě, zemním plynu, ale i uhlí, naráží na své hranice a má četné negativní důsledky.
2.4.1 Nedostatek inovačního rozvoje a investic pro nové využití surovin v průmyslových státech je výsledkem jednostranného politického zaměření.
Vedle ekologických následných škod a globální změny klimatu jsou rizika v oblasti zahraniční politiky a politiky bezpečnosti dramatickými průvodními jevy závislosti na fosilních surovinách.
2.4.2 Následky globální změny klimatu, stoupající ceny energií a nedostatek účinných alternativních řešení jsou další rysy chybného vývoje, které mimo jiné způsobují chudobu v rozvojových zemích.
2.4.3 Dramatičnost klimatických změn, celosvětové potíže při provádění Kjótského protokolu, jakož i vysoká očekávání a omezené výsledky konference o ochraně klimatu v Montrealu jsou intenzivně rozebírány v dokumentech EHSV.
Každý den jsou všude žádána nová řešení na evropské a mezinárodní úrovni.
2.5 Obnovitelné suroviny jsou trvale obnovujícím se zdrojem surovin a energie.
Na základě pozitivní ekobilance mohou zmírňovat zatížení životního prostředí škodlivinami, zejména nahromadění CO2.
Poskytují možnosti pro regionální hospodářské řetězce a řetězce vytváření hodnot.
Přispívají k vytváření a udržení pracovních míst ve venkovských oblastech Evropy a mohou se zde i v dodavatelských a odběratelských oblastech zemědělství a lesního hospodářství stát motorem nové hospodářské dynamiky.
Mohou uvolnit zemědělské osevní postupy, a přispět tak k biodiverzitě.
Díky svému inovačnímu potenciálu nabízejí rozmanité možnosti použití a širokou látkovou základnu pro chemické výrobky.
2.6 Národní politiky v EU reagují na měnící se situaci surovin
Četné evropské země mají zákony o obnovitelné energii k dodávce regenerativně vyráběného elektrického proudu.
V těchto případech bývá cena dodávky podle různých technických a ekonomických kritérií stanovena výš.
Výsledkem je pak široká produkce, uvedení nových technologií na trh, snížení nákladů v důsledku bohatých provozních zkušeností a zlepšení technologií.
Jak však mezi jiným vyplývá ze sdělení Komise, KOM(2005) 627 a 628, existuje v mnohých evropských zemích značná potřeba jednat s cílem poskytnutí účinných podnětů pro vývoj a uvedení na trh.
2.7 Celosvětové politiky: Obnovitelné suroviny hrají v různých kulturách a zemích, zvláště ve venkovských oblastech, stále významnější roli.
K politickým a ekonomickým iniciativám patří například program zabývající se etanolem v Brazílii a pokusy s oříšky jatrofy (olejnina) v suchých oblastech Indie a Afriky.
Existují však i tendence vývoje, které budí silné obavy: např. v jihovýchodní Asii a Jižní Americe, kde jsou ničeny oblasti lesů kvůli celosvětovému nárůstu poptávky po palivových olejích.
Při tom nejsou nesmírně negativní jen bilance klimatických změn.
Spojené státy americké plánují nové zaměření energetické politiky, které však mělo proběhnout již dávno.
Do roku 2030 chtějí na základě biomasy vyrábět 20 % pohonných hmot a 25 % chemikálií.
Prezident a Kongres se právě chystají prostřednictvím zákona o bezpečnosti energie uzákonit hospodářství využívající biomasu jako opěrný pilíř ekonomiky USA.
2.8 Obnovitelné suroviny v činnosti EU: V Evropské komisi se tímto tématem z různých úhlů pohledu zabývá více než 10 různých generálních ředitelství.
Těžiště spočívá v GŘ pro zemědělství a v GŘ pro energii a dopravu.
V této oblasti však pracují i GŘ pro podniky a průmysl, GŘ pro rozvoj, GŘ pro výzkum, GŘ pro regionální politiku, GŘ pro obchod, GŘ pro hospodářskou soutěž a GŘ pro daně a cla.
Evropská agentura pro životní prostředí v Kodani přispívá významnou měrou.
2.8.1 Iniciativy EU pro rozvoj obnovitelných surovin:
- Směrnice 2001//77/ES o podpoře elektřiny vyrobené z obnovitelných zdrojů energie;
- Směrnice 2003/30/ES o podpoře užívání biopaliv;
- Směrnice 2003/96 o zdanění energie a elektřiny;
- Směrnice 98/70/ES o kvalitě pohonných hmot;
- Bílá kniha Evropské komise s požadavkem na zdvojnásobení podílu obnovitelné energie do roku 2010;
- Reforma organizace trhu s přadnými rostlinami;
- Vyřazená zemědělská půda z užívání v EU od roku 1992 s pěstováním nepotravinářských surovin;
- Agrární reforma z Lucemburku 2003: Vyřazená zemědělská půda z užívání s možností pěstování zůstává, nezávislost přímých plateb umožňuje v zásadě svobodnou volbu kultur bez ztrát při těchto platbách, vázaná podpora 1,5 milionu ha energetických rostlin v EU je nová;
- Nařízení o Evropském zemědělském fondu pro rozvoj venkova (EAFRD) předpokládá také podporu této oblasti politiky;
- Strukturální fondy;
- 6. rámcový program pro výzkum.
Naposledy Komise dne 7. prosince 2005 zveřejnila:
- Akční plán pro biomasu, KOM(2005) 628;
- Sdělení Komise, Podpora elektřiny z obnovitelných zdrojů energie, KOM(2005) 627.
Následující rozhodovací procesy evropských grémií jsou ve fázi rozpracování:
- Strategické obecné zásady EU pro rozvoj venkova;
- Uznání cukrové řepy mimo jiné jako energetické rostliny v souladu s novou reformou trhu s cukrem;
- 7. rámcový program pro výzkum;
- Sdělení Komise o biopalivech (v roce 2006);
- Nařízení o chemikáliích REACH (s novými perspektivami využití obnovitelných surovin, zejména v případě nahrazení.
3. Obecné poznámky
3.1 EHSV ale zdůrazňuje zásadní význam obnovitelného surovinového hospodářství v udržitelnosti národních ekonomik.
Vidí také, že u základních zemědělských výrobků je dnes energetická hodnota vyšší než hodnota potravin nebo krmiv těchto výrobků.
Nemá zde vzniknout diskuze o hodnotě, ale cena za energii dnes často diktuje úroveň na trhu, na níž jsou ceny za zemědělské výrobky na dolní hranici.
V této souvislosti se v oblasti využití energie a látek otevírají nové alternativy a obzvláště nutnost rozvíjet a zavádět nové techniky.
3.2 Integrované využívání půdy: Výbor v zásadě uznává konkurenci mezi různými nároky na půdu z hlediska potravin, zajištění biologické rozmanitosti, ochrany přírody a životního prostředí, krmiv a nepotravinářských surovin.
Tato konkurence je na regionální úrovni velmi různá a ude se velmi diferencovaně rozvíjet.
Je také velmi rozdílná představa o tom, kolik ploch je pro tyto výrobky k dispozici.
3.2.1 Na základě nárůstu produktivity a snižující se spotřeby potravin se v EU očekává, že bude střednědobě k dispozici dalších 13,7 milionů ha ze 104 milionů ha orné půdy.
K tomu lze přidat plochy, které nyní v rámci SZP leží ladem.
Při stávající struktuře spotřeby co se týče zpracovaných produktů živočišného původu, je současně třeba velkého podílu evropské orné půdy pro výrobu krmiv.
3.2.2 Ale i z evropského hlediska je zemědělská plocha a plocha lesního hospodářství sotva postačující.
Evropa je celosvětově největším dovozcem potravin a krmiv.
EHSV sleduje celosvětový úbytek orné půdy se značnými obavami.
Ročně celosvětově zmizí asi 7 milionů ha zemědělské užitné plochy.
25 % všech užívaných ploch je v ohrožení.
V roce 1970 na obyvatele připadalo celosvětově ještě 0,18 ha orné půdy, dnes je to jen 0,11 ha.
K tomu se řadí velká nejistota ohledně negativního celosvětového vývoje výnosů a výpadků ve výnosech v důsledku klimatických změn.
3.2.3 Výbor dochází k závěru, že vedle nárůstu výnosů je třeba věnovat velkou pozornost zejména účinnému využívání rostlin s obsahem lignocelulózy jako trav a dřeva a sdružených zemědělských výrobků jako například slámy.
I nadále je nutno energeticky využívat vedlejší a zbytkové produkty z oběhu látek, např. kejdu v bioplynových zařízeních.
Je třeba klást nové vysoké požadavky na rozvoj účinnějších technologií pro zpracování a konverzi.
Zde spočívají v současné době největší výzvy, které se musí stát nedílnou součástí evropské politiky výzkumu a vývoje.
3.2.4 Výbor konstatuje, že nové přistupující země ze střední a východní Evropy disponují vysokým podílem zemědělských ploch.
Zároveň do těchto zemí putuje velká část prostředků ze strukturálních fondů.
Z tohoto důvodu zde jsou dobré předpoklady pro EU a národní politiky z hlediska stanovení investičních a inovačních podnětů týkajících se obnovitelných surovin.
EHSV důrazně žádá, aby EU a obzvláště členské státy zajistily, aby prostřednictvím odpovídajících právních předpisů a cílů plánování byly významné prostředky ze strukturálních fondů použity na oblast obnovitelných surovin.
3.2.4.1 V některých členských státech nebyly v důsledku transformačního procesu obhospodařovány velké plochy zemědělské půdy.
Vzhledem k tomu, že pro tyto plochy neplatí zpravidla žádné nároky na platbu ve smyslu SZP, poukazuje Výbor na horší konkurenční postavení při obhospodařování těchto ploch.
Vyzývá Komisi, Radu a členské státy, aby se prověřilo cílené použití strukturálních fondů tak, aby tyto plochy byly v regionech využity pro tvorbu struktur a pracovních míst.
3.2.4.2 Prémie za pěstování energetických plodin (45 eur/ha) na 1,5 milionů ha, jak ji stanovily lucemburské závěry k agrární reformě EU (2003), bude přezkoumána už na konci roku 2006.
EHSV vyzývá Komisi, aby vzala v úvahu, zda je výše prémie dostatečná.
Výbor považuje současné řízení o návrhu za příliš byrokratické a navrhuje naléhavé administrativní úpravy.
O prémii za pěstování energetických plodin nelze v současnosti zažádat v nových přistupujících zemích, které si zvolily zjednodušený postup SZP (8 z 10 nových členských států).
Výbor vyzývá k tomu, aby od konce roku 2006 byla v rámci úprav i těmto zemím dána možnost přístupu k plošné prémii.
Co se týče její výše, měla by být přezkoumána zvláštní úprava pro oblasti, které z důvodu transformačního procesu nezískaly žádná platební práva.
3.3 Regionální vytváření hodnot – vytváření nových pracovních míst
3.3.1 Pro posílení regionální ekonomiky ve venkovských oblastech je podle názoru EHSV nezbytné, aby právě první fáze zpracování zůstaly pokud možno v regionu.
Velký potenciál pro rozvoj a posílení regionů v této souvislosti poskytují decentrální technologie, aby tak na jedné straně snížily náklady na dopravu biogenních surovin a na druhé straně prostřednictvím regionálního zpracování a využití zvýšily vytváření hodnot v regionu.
Díky takovým regionálním hospodářským koloběhům zůstanou pracovní místa v zemědělství zachována a budou vytvořena další pracovní místa v souvisejících dodavatelských a odběratelských oblastech.
3.3.1.1 Nárůst podílu obnovitelných zdrojů energie o 5 % do roku 2010 by jen v oblasti biomasy vytvořil 250000 až 300000 nových pracovních míst převážně ve venkovských oblastech za předpokladu, že 70-90 % biomasy by se vyrábělo v Evropě.
Počet vytvořených pracovních míst v souvislosti s biopalivy je 50 až 100krát větší než u fosilních paliv.
Výroba elektřiny z biomasy vytvoří 10 až 20krát více pracovních míst.
Výroba tepla dvakrát více.
K tomu lze přidat velmi mnoho pracovních míst v oblasti přeměny a stavby nových vytápěcích systémů, takže v oblasti využití tepla se v mnoha regionech očekávají nejvyšší účinky.
Zpráva MITRE Syntesis Report z roku 2003 udává za předpokladu odvážné surovinové strategie EU založené na obnovitelných energiích pouze v oblasti evropské patnáctky téměř 2,5 milionu dodatečných pracovních míst netto do roku 2020.
Z toho se předpokládají asi dvě třetiny v oblasti biomasy.
EHSV zdůrazňuje proto obrovský potenciál zaměstnanosti v oblasti biomasy, pokud bude vzhledem k předpokládaným vysokým nákladům provázen vhodnými motivačními opatřeními.
Nutné je stanovit dynamicky se vyvíjející, ale spolehlivé rámcové podmínky.
3.3.1.2 Z těchto pozitivních perspektiv zaměstnanosti budou těžit i venkovské regiony.
Na jedné straně vyvstává nová potřeba vysoce kvalifikovaných sil, obzvláště v oblasti vývoje a výzkumu.
Tato potřeba dosahuje asi 400000 pracovníků.
Zároveň vzniká potřeba pracovních sil s nižší nebo malou počáteční kvalifikací.
Celkově je nutné široké spektrum nových opatření v oblasti vzdělávání a kvalifikace pro výrobce a uživatele ve všech oblastech.
3.3.1.3 Současně Výbor konstatuje, že v oblasti výzkumu a vysokých škol, průmyslu, řemesel, zemědělství, veřejné správy, médií a spotřebitelů je nutné nabídnout více možností vzdělávání a odborné přípravy v oblasti obnovitelných surovin.
3.3.2 S ohledem na strukturální změny ve venkovských regionech, jako například v současné době v rámci reformy organizace trhu s cukrem, Výbor důrazně žádá, aby byly využity stávající řemeslné a průmyslové potenciály a orientovány rovněž na využití obnovitelných surovin.
Pro nové zaměření nabízejí vhodný nástroj restrukturalizační fondy a pro nové využití lokalit jsou takovým vhodným nástrojem strukturální fondy EU.
EHSV lituje, že využití prostředků z restrukturalizačního fondu není vázáno na inovační koncepce s dopadem na tvorbu pracovních míst v lokalitě.
3.4 Využití obnovitelných surovin v kaskádách využití
Obnovitelné suroviny mohou být využity jako látka a jako energie.
Alternativy využití musí splňovat zásadu kaskád.
Proto je před energetickým využitím zapotřebí prověřit možnost jejich látkového využití.
U ropy se v současné době využívá 80 % v těchto zpracovatelských procesech, u biomasy 59 %.
Jako u kaskád je nutno určit následující požadavky na prioritu využití: využití potravin, využití látky v příslušné hodnotě, druhotná surovina nebo surovina v oblasti energetiky nebo také krmivo (pokrutina), využití nízkoenergetických surovin s lignocelulózovou strukturou, využití jako hnojivo.
3.4.1 Látkové zhodnocení obnovitelných surovin
V oblasti látek vidí EHSV u obnovitelných surovin celou řadu možností, jak je uplatnit.
V oblasti německého automobilového průmyslu vzrostlo využití přírodních vláken od roku 1996 do roku 2003 z 10000 na 45000 tun. Jako stavební materiál se používá dřevo a přírodní vlákno, které přinášejí výhody z hlediska ekologického stavitelství a energetiky.
Rozložitelná mazadla z rostlinných olejů přispívají z důvodu své rozložitelnosti k zamezování ekologických škod.
Obnovitelné suroviny tvoří základ pro mycí a čistící prostředky, laky a textil.
V automobilovém průmyslu zlepšuje použití dřeva a přírodních vláken recyklační vlastnosti a může vést k nižší hmotnosti použitého materiálu.
Použitím plastů z obnovitelných surovin s krátkou a dlouhou životností vznikají i v oblasti využití odpadu zcela nové možnosti, protože tzv. biologicky rozložitelné látky lze kompostovat a energeticky vhodněji termicky nebo v bioplynových zařízeních termicky a elektricky využít.
Surovinami pro biologicky rozložitelné látky jsou především rostliny s obsahem škrobu, ale i cukr, olej a lignocelulóza.
Jejich podíl se od roku 1995 celosvětově zvýšil na 350000 tun, téměř výlučně na základě obnovitelných surovin.
3.4.1.1 Výbor se domnívá, že ve stavební oblasti je nutné dále vyvíjet četné nové možnosti využití dřeva.
Tímto je zapotřebí se intenzivně zabývat i v rámci plánování lesního hospodářství.
Přestože v uvedených oblastech využití již byla vyvinuta celá řada produktů až do způsobilosti pro jejich uvedení na trh, je třeba dále rozvíjet k tomu potřebnou technologii.
3.4.1.2 Výbor vidí v rámci provádění nařízení o chemikáliích nové výchozí body pro další vývoj chemie založené na biomase, která je teprve v počátcích, a vyžaduje tudíž intenzivní výzkum.
Při zjišťování problematických látek v rámci procesu REACH je nutno vytvořit alternativy, a to by mohlo představovat slibnou oblast výzkumu obnovitelných surovin.
Jen v Německu se již podíl obnovitelných surovin v chemickém průmyslu zvýšil od roku 1991 do roku 2005 z 8 % na 10,4 % (jen chemicko-farmaceutický průmysl, bez papírenského průmyslu a průmyslu zpracujícího přírodní vlákna).
3.4.1.3 Výbor při vývoji výrobkových řad na základě biomasy zdůrazňuje následující cíle:
- účinnější hospodaření s látkami a energetikou,
- nahrazení fosilních paliv a dalších konečných surovin,
- zamezování ekologických škod,
- využívání biologické rozložitelnosti,
- snižování hmotnosti prostřednictvím lehkých stavebních materiálů,
- využívání stavebně biologických předností a
- uplatnění bezpečnosti práce.
3.4.1.4 Překážkou u různých výrobkových řad je v současné době ještě mnohdy nerealizovaná degrese nákladů.
Důvodem jsou zde deficity v podporování výrobků a jejich zavádění na trh, jakož i příliš nízké náklady na výzkum a vývoj.
Kromě toho jsou tyto suroviny v některých zemích navíc daňově znevýhodněné.
Výbor proto v souvislosti s využíváním surovin navrhuje, aby se prostřednictvím vytvoření podmínek využívání, obdobně jako u pravidel dodávek elektřiny, dosáhlo rychleji konkurenceschopnosti na trhu.
3.4.2 Trh s teplem
Podle názoru Výboru má získávání tepla z regenerativních zdrojů v souvislosti s politikou klimatu velmi vysoký význam.
Kolem 60 % konečné spotřeby energie připadá na tento sektor.
Žádoucí je pouze nízkoenergetická kvalita, jak u výrobku, tak u suroviny.
EHSV s obavami sleduje, že 35 % ročního přírůstku dřeva, i když se zohlední nutný podíl odpadového dřeva, zůstává v lesích EU nevyužito (bez oblastí NATURA 2000).
Ne bezvýznamným průvodním jevem je nižší riziko lesních požárů u menšího množství odpadového dřeva a regionální hospodářské podněty, které vycházejí z podporovaného využití lesů.
Náhrada ropy a zemního plynu na trhu s teplem technicky pokročila a po ekonomické stránce je jednodušší než v jiných sektorech. Právě proto je nutná z ekologického i hospodářsky politického hlediska.
Přesto roste využití biomasy pro výrobu tepla velmi pomalu.
3.4.2.1 Na rozdíl od oblasti elektřiny a paliv chybějí v oblasti tepla právní předpisy pro použití obnovitelné energie.
Aby se zásobování teplem z biomasy podpořilo na evropské úrovni, požaduje Výbor další legislativní iniciativy k regenerativní výrobě a využití tepla.
EHSV vychází z toho, že nařízení mohou, podobně jako u zákonů o dodávce energie, vyvolat příslušnou dynamiku provádění.
3.4.2.2 V současné době je na síť dálkového vytápění napojeno 56 mil. občanů EU, 61 % z nich v nových členských státech.
EHSV požaduje, aby prostředky ze strukturálních fondů byly cíleně použity na rozšíření a sanaci těchto systémů na bázi obnovitelných surovin.
Přitom je třeba podpořit zejména také využití společné výroby elektřiny a tepla.
3.4.2.3 Protože jsou investice do technologie vytápění, společné výroby elektřiny a tepla, dálkového vytápění a systémů zásobování dlouhodobé, Výbor považuje za nutné jednat hned a mnohem intenzivněji i ve starých zemích EU.
Zde jsou vedle informací nezbytně nutné administrativní úpravy.
3.4.2.4 Rozdílné poměry v oblasti lesního a vlastnického práva v jednotlivých členských státech vedou k problémům jednotlivých domácností v přístupu k odpadnímu dřevu z lesů.
Zde je nutné, obzvláště vzhledem k novým poptávkám, usilovat o nebyrokratická pravidla.
3.4.3 Trh s pohonnými látkami
3.4.3.1 Kolem 30 % spotřeby energie EU připadá na dopravu.
Rostlinný olej, biodiesel, etanol a syntetické pohonné látky z biomasy představují alternativy k ropě.
EHSV bere na vědomí, že provádění směrnice o biologických palivech postupuje jen velmi pomalu.
Cílem je tržní podíl 5,75 % do roku 2010, referenční hodnota 2 % v roce 2005 je ve srovnání s hodnotou menší než 1,4 % výrazně nižší.
Výbor výslovně podporuje oblasti cílů, stanovené v programu Inteligentní energie pro Evropu (EIE), rozhodnutí 1230/2003/ES:
- právní předpisy, daňové ošetření a normy/standardy pro pohonné látky;
- zlepšení dodavatelských řetězců;
- poptávka trhu po vozidlech využívajících alternativní pohonné látky;
- podpůrná opatření.
3.4.3.2 V současné době je v oblasti rozšíření evropské výroby etanolu v rámci jednání WTO požadováno, aby byly upraveny kontingenty na import etanolu.
Jen tak může toto mladé hospodářské odvětví k náhradě benzínu dostat i v rámci EU perspektivu rozvoje.
3.4.3.3 Evropská komise i členské státy plánují nahradit pro podporu dovozu regenerativních pohonných látek nástroj daňového zvýhodnění pevnými kvótami příměsí.
EHSV se obává, že pak budou mnohé právě realizované investice v tomto novém hospodářském odvětví ohroženy, a vyžaduje větší politickou spolehlivost.
Dále zdůrazňuje, že právě nástroj daňového zvýhodnění v oblasti ekologických pohonných látek teprve umožní regionálně přizpůsobené investice.
3.4.3.4 I na základě nejpříznivějších prognóz lze nahradit maximálně 35 % stávající spotřeby pohonných látek někdy v budoucnu látkami rostlinného původu.
U pohonných látek BTL druhé generace je, pokud se týče techniky a zralosti pro uvedení na trh, ještě významná potřeba rozvoje.
U těchto prognóz je též nutno připomenout, že plochu lze jen jednou předurčit pro způsob využití.
Výbor zdůrazňuje, že účinnější dopravní politika a značně nižší spotřeba pohonných látek musí zůstat prioritními cíly, aby mohla být zajištěna budoucnost našich národních ekonomik.
3.4.4 Trh s proudem
3.4.4.1 V následujících třech desetiletích se bude v Evropě muset nahradit kapacita elektráren řádově ve výši kolem 200000 MW proudového výkonu.
Znamená to investiční objem minimálně 200 miliard eur, a tím důležitou změnu směru pro budoucí energetickou základnu.
Podle názoru Výboru je zde i příležitost dosáhnout prostřednictvím přizpůsobení velikosti elektráren větší společné výroby elektřiny a tepla.
Tím lze energetickou účinnost významně zvýšit.
3.4.4.2 Doposud našly uplatnění na trhu s proudem jako biomasa především použité dříví, kejda, biologické odpady a další odpadové látky živočišného a rostlinného původu.
Podíl biomasy na výrobě elektřiny roste jen pomalu.
Bez většího využití biomasy nebudou dosaženy cíle stanovené směrnicí na podporu výroby elektrického proudu z obnovitelných zdrojů energie (ES 2001/77).
3.4.4.3 Protože v oblasti proudu existuje problém, systém zásobování proudem, mohou být pevné podmínky pro dodávky účinně upraveny.
EHSV považuje následující úpravy za důležité: spolehlivost pro inovační investice, ceny za dodávky podle skutečných nákladů a odlišené podle přístupné technologie, pětileté zhodnocení k úpravě cen za napájení u nových investic s účinnějšími technologiemi, systém odměn za nové technologie, využití tepla a menší a tím regionálnější jednotky.
Rozumný je také systém odměn podle použitých surovin.
Výbor považuje za nutné uhradit na základě systému odměn především louky a pastviny a meziplodiny, sdružené produkty jako slámu, ale i využití vedlejších produktů, jako je pokrutina a výpalky.
3.4.5 Stanovené cíle
Pro oblasti využití jako jsou biologické pohonné látky a proud z obnovitelných energií, stanovila EU cíle.
Vzhledem k současnému vývoji cen na trzích s fosilními zdroji energie by měly být aktualizovány.
Výbor se domnívá, že i v oblasti látkového využití a využití tepla musí být ze strany Evropské unie formulovány společné cíle a společný rámec jednání.
3.4.5.1 Pokud jde o formulaci cílů, Výbor se domnívá, že by měl být formulován cíl 4 × 25 do roku 2020.
S ohledem na budoucí využití biomasy to znamená, že 25 % zásobování elektrickým proudem, 25 % zásobování teplem, 25 % pohonných látek a 25 % látkových ropných výrobků jako jsou plasty bude pokryto z obnovitelných surovin a obnovitelných energetických zdrojů.
Základem je dnešní spotřeba zdrojů fosilních surovin.
I při novém zaměření na tyto cíle co se týče obnovitelných zdrojů, je účinné využití všech zdrojů rozhodující pro rozvoj národních ekonomik.
Aby bylo těchto cílů obecně dosaženo, je značně vyšší energetická a látková účinnost v rámci Evropské unie bezpodmínečně nutná.
3.5 Identifikace politických překážek u vývoje výrobkových řad
Politické a administrativní překážky jsou v 25 členských státech v důsledku rozdílného provádění politik a rozdílných právních rámcových podmínek velmi různorodé.
Dále se pojednává o hlavních oblastech, jež by EU i členské státy měly prověřit z hlediska neodůvodněného vlivu bránícího rozvoji při využívání obnovitelných surovin.
3.5.1 Přadné rostliny
Na investory působí národní kvóty v oblasti vláken pro dlouhá resp. krátká vlákna jako překážka.
Pokud jde o úpravu podpor pro zpracování krátkých vláken, Výbor podporuje zjištění studie o organizaci trhu konopí a lnu, kterou na žádost Evropské komise vypracovala společnost Ernst & Young.
V této studii je navrhováno zachovat podporu v případě krátkých vláken a převést ji do podpory pro všechna vlákna.
Za účelem dynamického rozvoje hospodářství přírodních vláken v EU žádá Výbor jistotu plánování v této oblasti organizace trhu.
3.5.2 Stavební materiály
Z hlediska stavebního práva to znamená, že se musí schvalovací postupy upravit tak, aby bylo využití obnovitelných surovin jako stavebního materiálu na základě pozitivních vlastností výrobku a možnosti recyklace upřednostňováno.
Výbor především žádá Evropskou komisi, aby prověřila, do jaké míry vylučují právní rámcové podmínky využití obnovitelných surovin ve stavebním sektoru a vybízí ji, aby v této věci předložila zlepšovací návrhy.
3.5.3 Právní předpisy o emisích a odpadech
Předpisy o emisích, obzvláště pro malé spalovny, a právní předpisy o odpadech v souvislosti s výrobou elektřiny z biomasy a v oblasti biologicky rozložitelných materiálů brání dále na mnoha místech realizovat možnosti využití obnovitelných surovin.
Zde Výbor žádá, aby byly šetrné ekologické rámcové právní podmínky upraveny tak, aby umožnily dynamické zavádění těchto výrobků na trh, resp. aby umožnily podporované využití biomasy bez ekologických problémů.
To platí i pro dodržení směrnice o kvalitě ovzduší.
Výbor dále žádá o upravení směrnice o starých vozidlech, pokud jde o lepší využití zbytkových látek, a o prověření především energetické účinnosti v tomto sektoru s ohledem na nové materiály, lehkou konstrukci a možnosti recyklace.
3.5.4 Daňové právo
Vzhledem k harmonizaci daňových systémů v evropském rámci Výbor žádá, aby daňové systémy byly více zaměřeny na zohlednění životního prostředí a zdroje.
Cílem v této souvislosti musí být i odstranění daňových výhod za používání fosilních surovin.
Naopak je nutno prověřit snížení daně z obratu, např. v oblasti přírodních vláken.
Jako další příklad lze uvést také snížení sazby daně z obratu při využití obnovitelných surovin v systémech dálkového vytápění.
3.5.5 Evropské normování
I když jsou normy týkající se zpracování legislativně upraveny, je nutné průběžně prověřovat a urychlovat vylepšování a přizpůsobování systémů norem novým materiálům a technologiím v oblasti biomasy.
Je třeba prostřednictvím procesního normování zajistit obzvláště pozitivní bilanci původu.
Přitom se vyžaduje nutnost akreditace.
Vykácení jednoho tropického lesa s následnou výrobou palmového oleje znamená například s ohledem na bilanci uhlíku negativní bilanci uhlíku na období třiceti let.
Dále je nutno doplnit normovací systémy v evropském kontextu o pozitivní vlastnosti výrobku a recyklační schopnosti biomasy.
3.6 Politický přístup k většímu využití obnovitelných surovin v EU
EHSV s obavami sleduje, že v současné době není dosahováno žádného pokroku směrem k účinnější evropské energetické a surovinové politice.
Výbor kriticky sleduje, že se obnovitelnými surovinami zabývají mnohá pracoviště Komise nezávisle na sobě.
Kvůli zásadnímu významu této oblasti politiky žádá, aby bylo v Komisi zřízeno koordinační centrum nebo pracovní skupina.
Bezpodmínečně nutné jsou, jak uvádí odstavec 3.4.5.1, ctižádostivě formulované cíle.
3.6.1 Akční plán pro biomasu
3.6.1.1 EHSV vítá, že Komise vytvořila akční plán Společenství pro biomasu.
Na základě tohoto akčního plánu musely být formulovány národní/regionální plány.
Monitorování je nezbytné pro dosažení cílů.
Výbor vítá, že se akční plán zabývá velkým, nevyužitým potenciálem v oblasti tepla.
Výbor ale lituje, že se akční plán pro biomasu věnuje jen energetickému využití biomasy.
Proto požaduje, aby akční plán pro biomasu byl doplněn o oblast využití jako suroviny, aby podporoval výzkum podle nových oblastí využití a stimuloval informační, osvětovou a poradenskou činnost.
V oblasti hospodářské politiky je nutné zahájit iniciativu k zakládání podniků v oblasti obnovitelných surovin, a posílit tak především malé a střední podniky, které mívají potíže se získáváním rizikovéhoý kapitálu.
Výbor lituje, že se v akčním plánu nenavrhuje dostatečná úprava podmínek přístupu na trh, jež by pomohla čelit problémům světového obchodu.
3.6.1.2 Ve sdělení Komise Podpora elektřiny z obnovitelných zdrojů energie, KOM(2005) 627, ze dne 7. prosince 2005 je uvedeno, že zejména v oblasti biomasy a bioplynu potenciály v důsledku nedostatečných právních rámcových podmínek ve většině evropských zemí zdaleka nebyly využívány.
Systémy dodávky s cenami orientovanými podle nákladů se pro uvedení regenerativních energií na trh osvědčily jako velmi účinné.
EHSV očekává, že Komise ze zprávy vyvodí důsledky ve formě rozsáhlých úkolů.
3.6.2 Výzkum a vývoj
3.6.2.1 Výbor se domnívá, že v 7. rámcovém programu pro výzkum využití biomasy ještě není věnována dostatečná pozornost.
Ve výzkumu energie i v oblasti látkového využití obnovitelných surovin je zapotřebí rozsáhlejších výzkumných programů.
EHSV připomíná styčné body k dalším oblastem výzkumu, např. k výzkumu materiálů, chemickému výzkumu a nanotechnologii, kterými je nutné se zabývat.
Přijetí nařízení REACH považuje za další motivaci k posílení výzkumných aktivit v oblasti chemie založené na biomase.
3.6.2.2 Bez Výborem požadované zásadní změny typických příkladů v novém rámcovém programu pro výzkum nebude nezbytný zvrat v oblasti surovin v EU možný.
V současné době není nabídka množství obnovitelných surovin na plochu omezujícím faktorem.
Ve vývoji zaostal spíše technologický stav techniky dalšího zpracování resp. konverzní techniky až k příslušnému tržnímu nebo zpracovatelskému výrobku.
V této oblasti je nutno posílit výzkumné aktivity.
3.6.3 Strukturální fondy
Výbor očekává, že bude při využití prostředků strukturálních fondů v příštím finančním období určen minimální podíl pro investice v oblasti obnovitelných surovin.
3.7 Ochrana životního prostředí, přírody a krajiny – zajištění rozmanitosti druhů
Výbor se domnívá, že by se rozvoj využívání obnovitelných surovin neměl uskutečňovat na úkor jiných ekologických cílů.
Proto doporučuje zohlednění následujících zásad:
- pro pěstování obnovitelných surovin platí tytéž zásady dobré odborné praxe jako pro výrobu potravin;
- plochy musí i po pěstování nepotravinových surovin zůstat vhodné pro výrobu potravin v souladu s podmínkami stanovenými výše v odstavcích 3.2 až 3.2.3;
- obnovitelné suroviny se mají pěstovat na plochách již využívaných pro zemědělské účely nebo ležících úhorem.
Sem patří i plochy, které nejsou např. v důsledku transformace dočasně obhospodařovány.
Pěstování obnovitelných surovin nesmí vést ke zmenšení trvalých travních porostů;
- za účelem snížení přepravy, jejíž negativní dopad na životní prostředí je znám, je nutné se soustředit na výrobu regionálního resp. místního rozměru;
- ekologicky cenné plochy je nutno zajistit pro ochranu životního prostředí a obhospodařovat je v rámci příslušných cílů;
- upřednostňovat a pěstovat se musí především obnovitelné suroviny, které vykazují dobrou ekobilanci.
Tyto zásady by měly být základem i u národních a mezinárodních akreditačních norem.
Jestliže budou tyto zásady zohledněny, lze tak zajistit, aby regenerativní výroba surovin znamenala pro rozvoj hospodářství a pro životní prostředí koncepci win-win: "spojením cílů, které k sobě patří."
3.8 Mezinárodní rozměr rozvoje obnovitelných surovin
Vzhledem k hrozícím konfliktům v souvislosti se surovinami jako je ropa má rozvoj obnovitelných surovin v Evropské unii i zahraničně-politický a rozvojově-politický rozměr a význam pro mír.
3.8.1 Zásobování všech skupin obyvatelstva potravinami musí mít ve všech zemích nejvyšší prioritu.
Proto s ohledem na mezinárodní obchod Výbor požaduje, aby pěstování a export biologických zdrojů energie v žádném případě neohrozil zásobování země potravinami.
Pravidla WTO se musí i v tomto bodě posoudit.
Příslušné vlády musí být schopny určit nezbytné politické rámcové podmínky, které zemi zajistí jistotu obživy.
Stejně tak vidí EHSV nutnost sociálních pracovních norem a ekologických standardů v netarifních pravidlech WTO pro mezinárodní obchod s obnovitelnými surovinami.
Výbor podporuje zřízení mezinárodní agentury pro obnovitelné energie (IRENA) a vyžaduje více transparentnosti v mezinárodním hospodářství surovin.
3.8.2 EHSV zdůrazňuje, že hospodářství EU je závislé na rozvoji a vývozu inovačních technologií [1].
Inovační postupy a výrobky z obnovitelných surovin jsou základem toho, aby EU mohla v oblasti technologií budoucnosti zaujmout vedoucí postavení ve světovém obchodu.
Politické rámcové podmínky pro rozvoj obnovitelných surovin mají proto z hlediska hospodářského rozvoje v Evropské unii centrální význam.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k tématu Prevence kriminality mladistvých. Způsoby řešení kriminality mladistvých a úloha systému spravedlnosti mladistvých v Evropské unii
(2006/C 110/13)
Dne 10. února 2005 se Evropský hospodářský a sociální výbor, v souladu s čl. 29 odst. 2 Jednacího řádu, rozhodl vypracovat stanovisko ve věci Prevence kriminality mladistvých. Způsoby řešení kriminality mladistvých a úloha systému spravedlnosti mladistvých v Evropské unii.
Specializovaná sekce "Zaměstnanost, sociální věci, občanství", kterou Výbor pověřil přípravou podkladů na toto téma, přijala stanovisko dne 22. února 2006.
Zpravodajem byl pan Zufiaur Narvaiza.
Na 425. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 15. a 16. března 2006 (jednání dne 15. března), přijal Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko 98 hlasy pro, 0 hlasy proti a 1 člen se zdržel hlasování.
1. Úvod
1.1 Kriminalita mladistvých je v současné době aspektem kriminality, jenž působí rostoucí znepokojení v evropské společnosti, a od minulého století je předmětem neustálého zkoumání na mezinárodní úrovni.
Měli bychom však upozornit na to, že chování mladých lidí má často větší vliv než chování dospělých, zejména pokud je negativní, což podněcuje společnost k tomu, aby měla především na mladistvé pachatele nepříznivý pohled.
Je vhodné uvést, že v mnoha případech jsou obětmi kriminality mladistvých právě mladí lidé.
V důsledku toho význam, jaký evropská společnost připisuje kriminalitě mladistvých, znamená, že musí být nalezena efektivní odpověď, jež bude muset být především vybudována na trojitém základě: prevenci, trestně-výchovných opatřeních a sociální integraci a reintegraci nezletilých a mladistvých pachatelů.
1.2 EHSV se domnívá, že zformování společné strategie pro boj s kriminalitou mladistvých by mělo být součástí cílů Evropské unie, jimž je věnována velká pozornost, a to nejen proto, že postihuje obzvláště zranitelnou část populace (nezletilé a mladistvé, jež často patří do skupin ohrožených sociálním vyloučením), ale rovněž proto, že přijmeme-li preventivní opatření pro mladistvé pachatele dnes, nejen že nebudeme muset v budoucnosti usilovat o jejich sociální rehabilitaci, ale rovněž tak zabráníme kriminalitě dospělých.
Ačkoli již existuje řada projektů a evropských politik, jež mohou mít nepřímý vliv na prevenci kriminality mladistvých (evropská strategie zaměstnanosti přijatá Evropskou radou v Lucemburku v listopadu 1997, evropská sociální agenda přijatá Evropskou radou v Nice v prosinci 2000, Evropský pakt mládeže a podpora aktivního občanství přijaté Evropskou radou v Bruselu v březnu 2005 atd.), a rovněž mnoho dohod a usnesení souvisejících s mládeží [1], které také podporují normální proces integrace této části populace do společnosti, existuje stále nedostatek nástrojů a opatření zaměřených výhradně na kriminalitu mladistvých.
1.3 Provést analýzu situace v zemích EU není vůbec jednoduché, protože každá země má svou vlastní definici kriminality mládeže vycházející z různých faktorů.
V některých zemích tento pojem označuje chování nezletilých, které odpovídá jednomu z typů chování uvedených v jejich právních předpisech nebo v trestním zákoníku.
V jiných zemích, kde je systém spravedlnosti mladistvých založen na vzdělávacím či sociálním modelu, zahrnuje řada činů, které jsou stíhány v daném justičním systému a které spáchají nezletilí, rovněž činy, které by byly, pokud by je spáchali dospělí, předmětem správního nebo občanskoprávního řízení a vůbec by nevyústily v trestní stíhání [2].
I v trestněprávním stíhání existují velké rozdíly, neboť některé země mají trestní právo pro mladistvé se speciálním trestněprávním stíháním, mezitím co jiné uvalují stejné tresty na mladistvé jako na dospělé, i když tresty mají určitá omezení a zmírnění.
Kromě toho existují rozdíly ve věku trestní odpovědnosti mladistvých, přičemž větší shoda panuje, pokud jde o horní hranici (horní hranice je 18 let, v některých nových zemích se však může zvýšit na 21), dolní hranice věku se značně liší od 7 do 16 [3].
1.4 Vezmeme-li v úvahu omezení způsobená těmito rozdíly, měli bychom poukázat na to, že podle srovnávací statistiky členských států EU tvoří kriminalita mládeže v průměru 15 % z celkové kriminality, v některých zemích až 22 %.
V každém případě bychom měli upozornit na to, že míra tzv. "neoznámené" trestné činnosti (procento nebo počet trestných činů, které nejsou oznámeny oficiálním orgánům sociální kontroly, tj. polici a soudům) je tvořena především trestnými činy spáchanými nezletilými pachateli. Důvodem je především skutečnost, že tyto trestné činy obecně nejsou závažné a jejich obětí jsou často sami nezletilí, kteří se pravděpodobně nebudou obracet na příslušné orgány.
1.5 Bez ohledu na obraz, jaký poskytují statistiky ve kterékoliv době, v evropských zemích zcela zřejmě existuje široce rozšířený dojem, že kriminalita mládeže roste a že trestné činy spáchané mladistvými jsou stále závažnější.
Za těchto okolností veřejnost žádá efektivnější kontrolní mechanismy, které v mnoha zemích vedou k přitvrzení právních předpisů, jež se týkají mladistvých.
Uvedené skutečnosti mají zdůraznit potřebu přijmout opatření pro koordinaci a vedení, jež by usnadnila řízení tohoto jevu na evropské úrovni, a stejně tak potřebu dobře navržených informačních politik, jež by pomohly uvést na správnou míru přehnaně dramatické vnímání tohoto problému, uvedené v prvním bodě stanoviska.
1.6 Aniž bychom chtěli jakýmkoli způsobem zlehčit význam studování příčin kriminality mládeže (o nichž pojednává následující část stanoviska, i když ve stručné formě) nebo potřeby podrobného prostudování politik prevence (o nichž se rovněž zmiňuje tento dokument ve všech svých částech a jež musí být v každém případě navrženy tak, aby řešily příčiny), je hlavním cílem tohoto stanoviska analýza situace nezletilých, kteří z důvodu svého chování, kterým porušují trestněprávní předpisy, podléhají působnosti různých systémů spravedlnosti mladistvých a dostupných intervenčních mechanismů určených k jejich ochraně, převýchově a reintegraci do společnosti s cílem zabránit recidivnímu chování.
2. Příčiny kriminality mladistvých
2.1 Mladistvého vede ke spáchání trestného činu mnoho různých důvodů a okolností, v jejichž hodnocení se expertům v oboru ještě nepodařilo dosáhnout obecné shody.
Nicméně, budeme-li vycházet ze široce uznávaných příčin a zaměříme-li se více na příčiny související s ekonomickými a sociálními faktory prostředí (do té míry, že se jimi budeme nejvíce zabývat v kontextu tohoto stanoviska), můžeme vyzdvihnout níže uvedené příčiny.
2.1.1 Jak rozpad rodiny, tak i problémy související s udržením rovnováhy mezi rodinným životem a prací stále častěji vedou k nedostatku pozornosti a absenci omezení a kontroly nad dětmi.
V důsledku toho se mladí lidé často snaží vyplnit tyto mezery tak, že se připojí k mládežnickým gangům, jež se zaměřují na určitý druh společného symbolu (ideologického, hudebního, národního, sportovního atd.), avšak obvykle je charakterizují postoje směřující k porušování zákona.
Jsou původcem velké části asociálního jednání (vandalismu, graffiti) nebo skutečného násilí a další trestné činnosti.
2.1.2 Řádnou integraci nezletilých do společnosti ztěžuje také sociálně-ekonomická marginalizace či chudoba.
K marginalizaci častěji dochází mezi mladými lidmi z přistěhovaleckých rodin (obzvlášť zranitelní jsou dětští přistěhovalci bez doprovodu) a v určitých "ghettech" ve velkých městech. Takové oblasti jsou často odlidštěným městským prostředím, jež má tendenci ve svých obyvatelích vyvolávat pocity bídy a agresivity.
2.1.3 K označování a sociálnímu cejchování, jež často připravuje půdu pro asociální chování a kriminalitu, vede záškoláctví a neúspěch ve škole.
2.1.4 Plodnou půdou pro delikventní chování je rovněž nezaměstnanost, která je nevyšší právě mezi mladými lidmi a často vede ke stavům frustrace a zoufalství [4].
2.1.5 Vysílání násilných scén a postojů v určitých pořadech některými médii nebo videohry pro mladistvé pomáhají u mladých lidí vytvářet hodnotový systém, v němž je násilí považováno za přijatelné chování.
2.1.6 Zneužívání drog a toxických látek jsou často příčinou toho, že narkomani páchají trestnou činnost, aby mohli živit svou závislost. Stejně tak jsou sníženy nebo odstraněny normální zábrany, když je narkoman pod vlivem takových látek nebo když má abstinenční symptomy.
Musíme se rovněž zmínit o nadměrné konzumaci alkoholu (i když příležitostné), protože hraje významnou úlohu v souvislosti s vandalismem a nebezpečným řízením motorového vozidla.
2.1.7 Mezi další příčiny patří poruchy osobnosti a chování, a to buď v souvislosti s faktory uvedenými v předchozím bodě, nebo nezávisle na nich. Často společně s dalšími sociálními faktory prostředí přispívají k tomu, že mladí lidé jednají impulsivně a bez rozmyslu, ovlivněni sociálně přijatými standardy chování.
2.1.8 Nedostatky ve výuce a předávání sociálních a občanských hodnot – jako je dodržování pravidel, solidarita, velkorysost, tolerance, úcta k ostatním lidem, kritické vědomí sama sebe, empatie, vysoké standardy práce atd., které jsou v našich "globalizovaných" společnostech nahrazovány více utilitárními hodnotami, jako je individualismus, soutěživost či nadměrná spotřeba – mohou za určitých okolností způsobit určitý stupeň odloučení od společnosti.
2.2 K této kombinaci faktorů dochází v různé míře po celé EU, ve společnostech, které prosperují, ale v nichž vede sociální rozpad k asociálnímu a deviantnímu chování.
2.3 Aby bylo možné zabránit násilnému chování a řešit kriminalitu mladistvých, musí společnosti vyvinout strategie, jež spojují preventivní opatření s aktivní intervencí a trestáním.
Preventivní a intervenční opatření musí být navržena tak, aby zajistila sociální integraci všech nezletilých a mladistvých v zásadě prostřednictvím rodiny, komunity, vrstevnických skupin, škol, odborného vzdělávání a trhu práce.
Justiční a trestní opatření a odpovědi musí vždy vycházet z principů zákonnosti, presumpce neviny, práva na obhajobu, přísně spravedlivého procesu, úcty k soukromí, proporcionality a flexibility.
Jak samotné soudní řízení, tak výběr opatření a rovněž jejich následné provádění by měly vycházet ze zásady nejvyššího zájmu dítěte [5].
3. Omezení tradičních systémů spravedlnosti mladistvých
3.1 Konvenční systémy spravedlnosti mladistvých se v reakci na moderní realitu kriminality a ve snaze se jí přizpůsobit setkaly s mnoha problémy.
Evropské systémy trestní spravedlnosti nezletilých byly proto velmi pomalé, neúčinné a ekonomicky neživotaschopné: běžné byly dlouhé čekací lhůty a míra opakované trestné činnosti mezi mladistvými pachateli byla velmi vysoká. Současně postupně oslabovaly tradiční zdroje neformální sociální kontroly (škola, rodina, pracoviště atd.).
3.2 Některé země (zejména skandinávské země) se posunuly od paternalistického "ochranného modelu", který se objevil na počátku 20. století a podle něhož byli mladiství pachatelé považováni za sociálně nemocné a spojováni a zaměňováni s dalšími nezletilými bez ochrany, ke "vzdělávacímu" či "sociálnímu modelu", který představoval sociální či komunitní model zaměřený na kriminalitu mladistvých; tento model stál však mimo soudní systém, a neposkytoval tedy nezletilým potřebnou právní ochranu.
3.2.1 Od 80. let 20. století různé mezinárodní dohody a smlouvy o kriminalitě mladistvých (Minimální standardní pravidla OSN týkající se výkonu soudnictví za účasti mladistvých ("Pekingská pravidla"), 1985; Směrnice OSN pro prevenci delikvence mladistvých ("Rijádská direktiva"), 1990; Pravidla OSN pro ochranu mladistých zbavených svobody, 1990; a doporučení č. R (87) 20 Výboru ministrů Rady Evropy o sociální reakci na kriminalitu mladistvých) postupně měnily systémy spravedlnosti mladistvých v evropských zemích zavedením "odpovědnostního modelu".
Zvláštní význam má v tomto kontextu Úmluva o právech dítěte, kterou přijalo Valné shromáždění OSN dne 20. listopadu 1989 a kterou ratifikovaly všechny členské státy EU, pro něž je nyní závazná. K našemu tématu se vztahují články 37 a 40.
Podle "odpovědnostního modelu" je posíleno právní postavení nezletilého a systém spravedlnosti mladistvých se přibližuje k systému trestní spravedlnosti dospělých a nezletilým propůjčuje stejná práva a záruky.
Cílem je spojit výchovné a soudní aspekty za současného uplatnění ochranného modelu a opatření, která mají jasně výchovný charakter.
Cílem modelu je jednoduše "učit odpovědnosti".
3.3 Tento model, který je odvozený od výše uvedených mezinárodních standardů, je postupně začleňován do právních předpisů 25 členských států EU.
3.3.1 Model odpovědnosti vychází z níže uvedených zásad:
- prevence před tvrdým zákrokem: nejlepší způsob boje s kriminalitou mladistvých je prevence vzniku mladistvých pachatelů, což vyžaduje vhodné sociální, pracovní, ekonomické a vzdělávací pomocné programy (mezi nimiž by neměly chybět programy, které podporují a usnadňují správné využívání volného času a volnočasových možností);
- omezení využívání tradičních systémů spravedlnosti na absolutní minimum a zavedení nových systémů spravedlnosti zaměřených především na kriminalitu mládeže, které přenechávají jiné situace, které mohou ovlivnit nezletilé (například opuštění, zneužívání nebo nepřizpůsobivost), jiným službám (sociální péče);
- omezení trestní intervence státu za současné implementace preventivních strategií v oblasti sociální péče o dítě, sociální politiky, trhu práce, zajištění volného času a obecně komunálních politik a stejně tak aktivnější zapojení komunity a dalších sociálních skupin do urovnávání sporů a hledání schůdných alternativ, např. rodina, sociální pracovníci, škola, komunita, sociální organizace atd.;
- minimalizace opatření a trestů zbavujících mladistvé jejich svobody, jež budou omezeny na výjimečné případy;
- větší flexibilita a rozmanitost disciplinárních reakcí spolu s přizpůsobitelnými opatřeními, která mohou být upravena podle situace nezletilého, a v souladu s podmínkami a dosaženým pokrokem při nasazení opatření a jejich uplatňování jako alternativami k zadržení v nápravném zařízení;
- poskytnutí stejných práv a záruk jako mají dospělí v trestním řízení (spravedlivý a nestranný proces) mladistvým pachatelům;
- profesionalizace a odbornost oficiálních orgánů sociální kontroly zapojených do systému spravedlnosti mladistvých.
V této souvislosti by mělo být zajištěno školení pro všechny osoby zapojené do výkonu soudnictví nezletilých (policie, soudci, státní zástupci, právníci a odborníci, kteří provádí různé sankce).
4. Nové trendy v oblasti spravedlnosti mladistvých
4.1 Pro řešení kriminality mladistvých existují jiné alternativy než tradiční zadržení v nápravném zařízení.
Na mezinárodní úrovni dochází k posunu směrem k dodatečným nebo doplňkovým systémům, které umožňují, aby bylo s nezletilými zacházeno efektivněji a způsobem, který je více prospěšný pro jejich osobní a socio-profesní rozvoj, přičemž není vyloučeno zadržení v nápravném zařízení, pokud je to nevyhnutelné.
4.2 Správná evropská praxe v oblasti spravedlnosti mladistvých se dělí do tří hlavních oblastí: prevence, výchovný režim v místní komunitě nebo centrech a socio-profesní integrace.
4.2.1 Kromě výše zmíněné prevence by měl být zabezpečen výchovný režim nejlépe za pomoci využití zdrojů nebo institucí, které patří ke stejnému sociálnímu prostředí jako dotyční nezletilí, s cílem vybavit je dovednostmi nebo schopnostmi, jejichž nedostatek v prvé řadě způsobil to, že přišli do konfliktu s trestním právem.
Tito nezletilci musí podstoupit důkladné vyšetření specialisty z celé řady oborů, kteří by určili výchovné mezery a stanovili, jakým způsobem je lze vybavit dovednostmi, které sníží riziko opakované trestné činnosti.
Stejně tak se musí pracovat i s rodinami, abychom zajistili jejich spolupráci a závazek v procesu výchovy a resocializace těchto nezletilých.
4.2.2 Kromě toho mladí pachatelé spolu s dalšími skupinami, jako jsou zdravotně postižení lidé, etnické menšiny, starší osoby atd., často patří ke skupinám, které jsou nebo mohou být vyloučené ze společnosti: jejich zvláštní potřeby a problémy, které jsme uvedli výše, vyžadují cílenou pomoc, aby bylo možné dosáhnout osobní soběstačnosti. Jinak jsou odsouzeni k neúspěchu a následné neschopnosti integrovat se do svého prostředí, čímž se zvyšuje riziko opakované trestné činnosti a nakonec zadržení v trestním systému soudnictví dospělých.
4.2.3 Tito mladí lidé proto potřebují pomoc a vedení v procesu integrace za použití široké škály různých možností (například sociální, kulturní a jazyková integrace).
Neexistuje jediný způsob, který by zaručil sociální integraci mladých pachatelů, stejně jako neexistuje žádný stoprocentně účinný mechanismus, který by zaručil, že plně integrovaná osoba nespáchá asociální čin.
Existuje však všeobecná shoda o tom, že zaměstnání je klíčový způsob, jakým lze mladé pachatele začlenit do sféry ekonomické a sociální integrace a stability.
4.3 S ohledem na vývoj systémů spravedlnosti mladistvých a na tvrzení uvedená výše v bodech 3.2 a 3.3 bychom měli upozornit na to, že v reakci na pojetí retributivní justice (platit za způsobenou škodu) začal být systém spravedlnosti chápán jako reparativní nebo restorativní systém, a to v důsledku posunu důrazu v kriminologické politice směrem k oběti (viktimologie) a obnovení role oběti v trestním procesu.
Restorativní justice nabízí paradigma přístupu, které zahrnuje oběť, pachatele a komunitu, a snaží se řešit následky konfliktu způsobené trestným činem. Cílem je podpora nápravy způsobené újmy, usmíření stran a posílení pocitu kolektivní bezpečnosti.
Restorativní justice usiluje na jedné straně o ochranu zájmů oběti (kdy pachatel musí přiznat újmu způsobenou oběti a pokusit se poskytnout nápravu) a na druhé straně o ochranu zájmů komunity (jejímž cílem je zabezpečit rehabilitaci pachatele, zabránit opětovnému páchání trestné činnosti a snížit náklady trestního řízení) a také pachatele (který není takto zatažen do kruhu trestní spravedlnosti a jsou uplatněny jeho ústavní záruky).
4.4 Pro pachatele má náhrada zvláštní výchovný dopad v tom, že je přiměje zamyslet se nad svou vlastní vinou, protože se setkají tváří v tvář se svou obětí. To je může odradit od podobného chování v budoucnosti.
Protože s sebou nenese žádné cejchování, je vysoce výchovný a méně trestající, představuje ideální model pro systém spravedlnosti mladistvých.
4.5 Stručně řečeno, v posledních dvaceti v oblasti spravedlnosti mladistvých došlo k významným změnám, pokud jde o řízení, druhy nápravných opatření a trestů.
Na významu získávají jiná opatření než trestní, jako je veřejně prospěšná práce, odškodnění a náhrada, mediace s obětí nebo komunitou, profesní či praktický výcvik nebo zvláštní léčba drogové závislosti nebo jiné závislosti, například alkoholismu.
Poslední zmíněné opatření vyžaduje dohled a neustálé sledování postupu a výsledků nezletilého.
Tato opatření jsou využívána stále častěji a často mají také formu otevřeného nebo polootevřeného zadržení, dohledu a stálého kontrolování, probace, elektronického označování atd. nebo kombinace několika takových opatření.
Navzdory tomuto trendu je stále velmi rozšířenou metodou zbavení svobody v nápravném zařízení nebo vězení.
4.6 Naopak dopad nových jevů, které se objevují zejména ve velkých evropských městech (organizovaný zločin, mládežnické gangy, vandalismus na veřejných místech, násilí při sportu, šikana ve školách, násilí proti rodičům, extrémistické skupiny a xenofobní chování, spojení nových forem trestné činnosti s migrací, drogová závislost atd.), na veřejnost vede v posledních letech v některých evropských zemích k přitvrzení trestního práva mladistvých, kdy jsou zvyšovány příslušné maximální tresty, jsou zaváděny různé formy zadržování v zabezpečených nápravných zařízeních a dokonce jsou namísto dětí voláni k odpovědnosti za některé trestné činy rodiče.
4.6.1 V této souvislosti stojí za zmínku reformy v trestním právu mladistvých zavedené v Nizozemsku v roce 1995 a ve Franci v roce 1996 a rovněž britský Criminal Justice and Public Order Act (zákon o trestní spravedlnosti a veřejném pořádku) z roku 1994, který zvýšil maximální trest pro nezletilé od 15 do 18 let z jednoho na dva roky a zavedl možnost zadržení v délce od šesti do 24 měsíců pro nezletilé od 12 do 14 let. Byly rovněž zavedeny "rodičovské příkazy", které vyžadují, aby rodiče nezletilých, kteří spáchali trestný čin nebo chodili za školu, navštěvovali až tři měsíce týdenní kurzy.
Rodičům, kteří opakovaně neplní své výchovné povinnosti, může být uložena pokuta až do výše 1000 GBP.
4.6.2 Problém s nařízeními tohoto druhu je, že zbavují břemene odpovědnosti nezletilé, kteří by podle moderních, na odpovědnost orientovaných přístupů trestního práva, měli být voláni k odškodnění či nápravě způsobené škody.
V některých situacích rodiče (zejména ti, jež mají omezené ekonomické zdroje a tudíž méně příležitostí dopřát svým dětem péči a dohled) mohou navíc cítit, že byli nespravedlivě potrestáni, nejsou-li schopni dokázat, že nenesou žádnou odpovědnost.
Rodiče především potřebují pomoc při řádné výchově svých dětí spíše než nezasloužené obviňování.
4.6.3 Některé země zaznamenávají návrat ke koncepcím, které byly v 80. letech považovány za zastaralé, jako například zadržení v bezpečných zařízeních, která jsou také využívána k tomu, aby poskytovala sociální pomoc nezletilým bez ochrany.
Jinak řečeno, jde o návrat k tomu, že se dávají dohromady nezletilí, kteří spadají do sociálního systému, s nezletilými, kteří patří do systému spravedlnosti mladistvých.
5. Současná úprava v EU
5.1 I když se Rada Evropy již při různých příležitostech konkrétně zabývala problémem spravedlností mladistvých (především ve výše uvedeném doporučení č. (87) 20 Výboru ministrů Rady Evropy o sociální reakci na kriminalitu mladistvých a nedávno přijatém doporučení č. (2003) 20 Výboru ministrů o nových způsobech řešení kriminality mladistvých a úloze systému spravedlnosti mladistvých [6]), nelze to říct také o institucích EU, které se této záležitosti dotkly pouze v souvislosti s jinými problémy, jako je například prevence kriminality.
5.2 Základní texty Evropské unie a Evropského společenství uvádí dva přístupy k tomuto tématu: hlava VI Smlouvy o Evropské unii (SEU) s názvem Ustanovení o spolupráci v oblasti spravedlnosti a vnitřních věcí; a hlava XI Smlouvy zakládající Evropské společenství (SES) s názvem Sociální politika, všeobecné a odborné vzdělávání a mládež.
5.2.1 Policejní a soudní spolupráce v trestních věcech by měla být upravena články 29 a násl. SEU, jejichž cílem je poskytnout občanům vysokou bezpečnost v rámci oblasti svobody, bezpečnosti a práva.
Tato ustanovení stanoví postupy pro mezivládní spolupráci v trestních věcech na policejní a soudní úrovni, včetně takových aspektů, jako je prevence kriminality a boj proti zločinu, ať už organizovanému či nikoliv.
V této souvislosti Komise dne 30. dubna 2004 předložila Zelenou knihu o sbližování, vzájemném uznávání a výkonu trestních sankcí v Evropské unii.
Cílem konzultačního dokumentu Komise je analyzovat, zda existence různých systémů v EU způsobuje problémy soudní spolupráci mezi členskými státy, a identifikovat překážky implementace zásady vzájemného uznávání.
Dokument se nezmiňuje o kriminalitě mladistvých ani o systému spravedlnosti mladistvých, ale neexistuje žádná překážka k tomu, abychom na tyto aspekty uplatnili cíle, jež jsou uvedeny v úvodu, například zadržení, alternativní tresty a mediaci.
5.2.2 V této fázi rovněž stojí za zmínku AGIS – rámcový program policejní a soudní spolupráce v oblasti kriminality [7], jenž přijala Evropská komise dne 22. července 2002. Program podporuje policejní, celní a soudní spolupráci a podporuje práci odborníků s cílem pomoci provádět evropskou politiku v této oblasti.
Na základě tohoto programu bylo zahájeno množství iniciativ o vzájemném uznání právních předpisů a osvědčených postupů v oblasti kriminality mladistvých a systémů spravedlnosti.
5.2.3 V souvislosti s hlavou VI SEU bychom se rovněž měli zmínit o rozhodnutí Rady ze dne 28. května 2001, kterým se zřizuje Evropská síť prevence kriminality [8], jež se zabývá všemi typy trestných činů, ale soustředí se především na trestné činy páchané mladistvými [9], v městských oblastech a v souvislosti s drogami.
5.2.4 V souvislosti se sociální politikou, všeobecným a odborným vzděláváním a mládeží článek 137 SEC zdůrazňuje aktivity orgánů Společenství, jejichž cílem je podpora integrace osob vyloučených z trhu práce a boj proti sociálnímu vyloučení.
Jak jsme již uvedli výše, socio-profesní integrace je bezpodmínečně jedním ze dvou klíčových prvků prevence a boje s kriminalitou mladistvých.
V této oblasti Evropská rada a instituce Společenství přijaly velký počet strategií, agend, projektů a programů, z nichž některé jsou uvedeny výše v bodě 1.2. Nejdůležitějším z nich je z důvodu užšího vztahu k oblasti mladistvých pachatelů Akční program boje proti diskriminaci [10], jenž spadá pod Cíl 1 Evropského sociálního fondu.
5.3 Co se týká Evropského parlamentu, ten předložil, i když v rámcové formě, různá opatření v oblasti ochrany mladistvých a přijal množství usnesení, včetně Evropské charty práv dítěte, která byla přijata usnesením A3-0172/1992 ze dne 8. července 1992.
Body 8.22 a 8.23 Charty stanovují řadu záruk nezletilých v trestním řízení spolu se zásadami a kritérii, jež by měly upravovat všechny sankce, které lze uložit, a zdroje, jež by měly využívány při jednání s mladými pachateli.
6. Přínos evropského referenčního rámce pro spravedlnost mladistvých
6.1 Jak bylo uvedeno výše, kriminalita mladistvých znepokojuje mnoho evropských občanů.
Navíc existuje jasné povědomí o tom, že je to společný problém evropských zemí a že by bylo vhodné, aby se jím zabývaly instituce EU.
To se odrazilo i v průzkumu Eurobarometer 2001 (jenž se jako první zabýval vnitřní bezpečností v členských státech).
Podle průzkumu má 45 % evropských občanů pocit, že by politika prevence kriminality mladistvých měla být společnou záležitostí vnitrostátních orgánů a institucí EU.
6.2 Jak bylo dříve uvedeno, OSN a Rada Evropy již stanovily v souvislosti s kriminalitou mladistvých a systémy spravedlnosti mladistvých množství mezinárodních standardů.
Mají však jen malou nebo žádnou závaznost (s výjimkou Úmluvy o právech dítěte, o které jsme hovořili dříve) a jednoduše spojují řadu minimálních pravidel pro celé mezinárodní společenství.
EU by měla z těchto pravidel vycházet a vzhledem ke své úrovni rozvoje a větší vnitřní homogenitě by měla aktivně usilovat o zlepšení mezinárodně stanovených zásad a jejich zefektivnění v rámci svého území.
6.3 Kromě toho by každá země EU mohla při vypracování svých politik zabývajících se různými aspekty kriminality mladistvých, jako je prevence, justice, ochrana a integrace, využívat zkušeností a osvědčených postupů dalších členských států. A to o to více, protože se jednotlivé příčiny a vnější znaky kriminality mladistvých v těchto zemích stále více podobají (drogová závislost, rasistické jednání, násilí spojené se sportem, využívání nových technologií pro trestné účely, městský vandalismus atd.).
6.4 Stejně tak dále podporují myšlenku společných pravidel systému spravedlnosti mladistvých faktory vyplývající z probíhající evropské integrace, jako je odstranění hraničních kontrol a volný pohyb osob, protože se mladí lidé mohou volně pohybovat v zemích Společenství, nemluvě o příhraničních regionech, které se rozprostírají na tisících kilometrech mezi 25 členskými státy.
Větší homogenita a/nebo koordinace mezi příslušnými vnitrostátními zákony a politikami by mohla odstranit nebo omezit rizika či nové situace vytvořené větší mobilitou (jako je například možnost, aby mladistvý pachatel žil v jedné zemi a byl odsouzen za spáchání trestného činu v jiné zemi EU).
6.5 Protože země často navíc využívají svých systémů spravedlnosti mladistvých jako zkušebních systémů pro budoucí reformy systémů trestního práva dospělých, mohla by koordinace a sbližování systémů spravedlnosti mladistvých pro změnu pomoci sblížit systémy vnitrostátního trestního práva. Jak bylo uvedeno dříve, tento cíl je již jedním z cílů EU a bylo dosaženo významného pokroku (eurozatykač, vzájemné uznávání a provádění trestů atd.).
Kromě toho je oblast právních předpisů kriminality mladistvých záležitost poměrně nedávná (nejstarší pocházejí z počátku 20. století), což znamená, že by zahájení procesu přizpůsobování nevzbudilo tolik neochoty nebo nezpůsobilo tolik obtíží jako v případě systémů trestní spravedlnosti dospělých, které mají dlouho historii, v níž hrají svou roli hluboce zakořeněné historické, kulturní a právní faktory.
6.6 Stejně tak je důležité uvědomit si dopad, který by mohl mít referenční rámec Společenství na omezení a prevenci regresivních trendů při řešení kriminality mladistvých a pro systém trestní spravedlnosti mladistvých, které jsou zřejmé, jak bylo uvedeno výše, v určitých členských státech EU.
6.7 Jak z preventivně/sociálního úhlu, tak z represivně/soudního úhlu tento společný jev v této oblasti v zemích EU bezpochyby zdůrazňuje potřebu společného rámce pro řešení tohoto problému.
To požaduje ve svém ve svém doporučení (2003)20 i Rada Evropy, kde se hovoří o "potřebě oddělených a odlišených evropských pravidel o sankcích a opatřeních Společenství a evropských vězeňských pravidlech pro mladistvé".
7. Návrhy týkající se evropské politiky spravedlnosti mladistvých
7.1 Výše uvedené body navrhují následující obecné linie přístupu:
7.1.1 Všechny členské státy EU jsou v různé míře svědkem zhruba podobného jevu, který také vyžaduje srovnatelné reakce: rozpad tradičních nástrojů neformální sociální kontroly (rodina, škola, práce), vznik ghet ve velkých městských centrech, kde je významné procento populace ohroženo sociálním vyloučením, nové formy kriminality mladistvých (násilí doma a ve škole, mládežnické gangy, městský vandalismus), zneužívání drog a alkoholu atd.
7.1.2 Od 70. a 80. let 20. století se modely spravedlnosti mladistvých v členských státech EU postupně sbližují v důsledku mezinárodních právních instrumentů, které jsme uvedli výše v bodě 3.2.1. Rozšiřuje se model odpovědnosti, jenž obecně souvisí s restorativní či reparativní justicí.
Mezi členskými státy však stále přetrvávají významné rozdíly (z nichž nejdůležitější je, jak jsme viděli výše, věk trestní odpovědnosti).
7.1.3 Celá řada důvodů, o nichž jsme se již podrobně v tomto dokumentu zmínili, jako jsou podobné sociálně-ekonomické a politické podmínky členských států, právní tradice, které jsou někdy velmi blízké, a někdy zase naopak téměř neslučitelné, sociální politiky týkající se prevence kriminality mladistvých, které jsou již financovány a podporovány rozpočty Společenství, hovoří ve prospěch progresivního sjednocování modelů a systémů prevence, ochrany, činností a právních předpisů týkajících se kriminality mladistvých a spravedlnosti mladistvých.
7.1.4 Myšlenku většího sbližování, koordinace a výměny podporuje také několik dalších faktorů:
7.1.4.1 Činnost spojená s kriminalitou mladistvých a spravedlností mladistvých není omezena pouze na soudnictví (kde mohou působit překážky různé právní modely a tradice), usiluje však o to být mezioborová, zapojit více institucí, a propojit tak další znalostní obory, jako jsou sociální a behaviorální vědy, a zcela různé instituce, úřady a organizace (národní, regionální a místní správy, různé typy sociálních služeb, policejní a soudní struktury, neziskové organizace, soukromé společnosti zabývající se projekty sociální odpovědnosti podniků, rodinná sdružení, ekonomické a sociální aktéry atd.), které často pracují nekoordinovaným způsobem.
7.1.4.2 Informační společnost, technologický pokrok, otevírání hranic a další podobné faktory samozřejmě významným způsobem přispívají k šíření jevů, o nichž jsme se zmínili v bodě 7.1.1 [11], i když bychom neměli ani přehlížet prostý efekt nápodoby takového chování (znásobený zveřejňováním takových událostí v médiích): všechny tyto změny se odehrávají šíleným tempem a evropské země si nemohou dovolit je ignorovat.
7.2 Ve světle výše uvedených skutečností se EHSV domnívá, že by měla být přijata následující opatření k vytvoření komunitární politiky týkající se kriminality mladistvých a systému spravedlnosti mladistvých:
7.2.1 Nejdříve je důležité mít aktuální a srovnatelné statistické údaje o stavu kriminality mladistvých v evropské 25, které by poskytly spolehlivý obrázek o problému, jeho reálných rozměrech a řešeních, přičemž je třeba zohlednit – mezi jinými faktory – možné rozdíly mezi mladistvými pachateli mužského a ženského pohlaví.
7.2.2 Z hlediska kvality je Výbor přesvědčen, že by členské státy měly mít k dispozici řadu minimálních standardů nebo pokynů, které by se týkaly všech aspektů spravedlnosti mladistvých, od toho, jakým způsobem policie a soudy zachází s mladými lidmi, kteří se dostali do konfliktu se zákonem, až po převýchovu a resocializaci.
Tyto standardy by měly považovat zásady stanovené v Úmluvě o právech dítěte, zejména v článcích 37 a 40, a mezinárodní směrnice, které jsou obsaženy v úmluvách uvedených výše v bodě 3.2.1, za výchozí bod pro podrobnější rozpracování a implementaci.
7.2.3 První krok v souvislosti s vypracováním těchto standardů spočívá v získání velmi podrobných informací o různých situacích a zkušenostech z každého členského státu.
To lze provést různým způsobem, nicméně bychom je mohli získat tak, že shromáždíme informace prostřednictvím průzkumů zaslaných všem členských státům, které později doplní setkání skupin expertů a odborníků v oblasti, jejichž cílem bude výměna zkušeností a osvědčených postupů.
Těmto setkáním bychom mohli dát pevný základ a vytvořit síť expertů, kde by členství a funkce byly přizpůsobeny zamýšleným specifickým cílům.
Bylo by rovněž prospěšné, kdyby Komise k tomuto tématu zveřejnila zelenou knihu, aby byla úvaha a diskuse mnohem přesnější a týkala se co nejvíce institucí, organizací a jednotlivců.
7.2.4 V souvislosti s výše uvedenými opatřeními nebo alespoň jako další krok v rozvoji výměny vzájemných vědomostí a sbližování modelů spravedlnosti mladistvých v členských státech, by mělo být vytvořeno evropské monitorovací středisko pro kriminalitu mladistvých. Usnadnilo by to nejen studium problému, ale také by přispěla k šíření výsledků a poskytování poradenství a podpory příslušným orgánům a institucím při jejich rozhodování.
Jinými slovy, musíme zabezpečit, aby výsledky úsilí těchto výzkumů a studia nezůstaly čistě akademického charakteru, ale aby pomohly v procesu přijímání praktických politik a strategií [12].
7.3 Aniž by byla dotčena výše uvedená ustanovení a vzhledem k tomu, že různé problémy, které se týkají kriminality mladistvých a systému spravedlnosti mladistvých, řeší jednotlivě různé evropské politiky (svoboda, právo a bezpečnost; mládež, výchova a vzdělávání, zaměstnanost a sociální věci), je třeba operačně koordinovat všechny zainteresované služby a agentury, aby bylo možné řešit kriminalitu mladistvých na mezioborovém a interinstitucionálním základě, což je, jak již bylo několikrát v tomto stanovisku naznačeno, nejlepší řešení.
7.4 Vzhledem ke specifickým znakům kriminality mladistvých a jejímu inherentně dynamickému a měnícímu se charakteru, je nezbytné, aby všechny dotyčné osoby pracující s mladými lidmi, jako soudci, státní zástupci, právníci, policejní důstojníci, úředníci, mediátoři, sociální pracovníci, probační úředníci atd., procházely odborným a neustále aktualizovaným školením. V tomto ohledu hrají klíčovou úlohu instituce Společenství díky výše uvedeným nástrojům (sítě expertů, monitorovací středisko atd.) a dalším opatřením, jako jsou výměnné programy pro odborníky členských států, networking, nové metody distančního vzdělávání, např. e-learning atd.
Měly by být vytvořeny takové programy Společenství, jejichž cílem by bylo uspokojit tyto specifické vzdělávací potřeby.
Kromě toho by jakýkoli pokrok v oblasti spravedlnosti mladistvých v EU posílil postavení této oblasti poznání a podpořil vývoj odborného výzkumu na evropských univerzitách, jež musí být začleněny do celého procesu.
7.5 Stejně tak vzhledem k tomu, že tento problém má zřejmý sociální a občanský rozměr, měli bychom se postarat o to, aby v procesu nebyly přehlíženy všechny přímo příslušné organizace občanské společnosti a odborníci (orgány "třetího sektoru", sdružení, rodiny, nevládní organizace atd.), protože mohou přispět k vytváření a následnému zavádění jakýchkoli programů a strategií v EU.
7.6 S ohledem na sociální integraci a reintegraci nezletilých a mladých pachatelů, jež tvoří třetí základ v bodě 1.1, jakákoli budoucí politika Společenství bude muset zohlednit také úlohu odborů a zaměstnavatelských organizací a jejich specifických způsobů dialogu při podrobném plánování způsobů socio-profesní integrace a reintegrace sociálně vyloučených nezletilých.
Protože je socio-profesní integrace jedním z rozhodujících prostředků reintegrace takových nezletilých do společnosti, budou muset být zapojeni všichni důležití aktéři.
7.7 A konečně, EHSV si je vědom toho, že mají-li být všechny tyto politiky prosazeny, musí jim také odpovídat příslušné rozpočtové prostředky.
Proto by Evropská komise měla vytvořit rozpočtové položky, které by pomohly při ochraně nezletilých a prevenci kriminality mladistvých a při zacházení s mladistvými pachateli prostřednictvím buď existujících projektů či iniciativ (jejichž cílem je odstranit sociální vyloučení a podporovat integraci mladých lidí do společnosti a práce) [13], nebo programů vytvořených konkrétně za tímto účelem.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k tématu Domácí násilí na ženách
(2006/C 110/15)
Dne 14. července 2005 se Evropský hospodářský a sociální výbor, v souladu s čl. 29 odst. 2 Jednacího řádu, rozhodl vypracovat stanovisko k tématu: Domácí násilí na ženách
Specializovaná sekce "Zaměstnanost, sociální věci, občanství", kterou Výbor pověřil přípravou podkladů na toto téma, přijala stanovisko dne 22. února 2006.
Zpravodajkou byla paní HEINISCH.
Na 425. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 15. a 16. března 2006 (jednání ze dne 16. března 2006), přijal Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko 99 hlasy pro, a 2 členové se zdrželi hlasování.
1. Závěry a doporučení
1.1 Domácí násilí mužů na ženách, ať už fyzické nebo psychické, je jedno z nejzávažnějších porušení lidských práv: práva na život a fyzickou a psychickou nedotknutelnost.
Vzhledem k tomu, že násilí má příčiny v nestejném rozdělení moci mezi muži a ženami, které je stále ještě pro naši společnost charakteristické, týká se žen ze všech vrstev společnosti.
Zároveň brzdí rozvoj demokratické společnosti jako takové.
Proto jeden z nejdůležitějších úkolů evropské politiky opírající se o dodržování základních lidských práv spočívá v zamezování těchto násilných činů a ve vytvoření účinných postupů výchovy, prevence, trestního stíhání a podpory.
1.2 Bezpečnost a rovnoprávné zacházení se ženami musejí být jakožto součást základních práv člověka základními výchozími body a minimálními požadavky na všechny státy, které jsou nebo chtějí být členy EU.
EHSV tedy důrazně žádá předsednictví Rady EU, aby se nadále usilovně zabývala tématem domácího násilí na ženách.
Určeno pro: předsednictví Rady EU a Komisi
1.3 Hlavní odpovědnost za boj proti domácímu násilí nesou sice členské státy, protože jsou však reakce příslušných států velmi odlišné, pokládá EHSV za naprosto nezbytné vytvoření celoevropské strategie.
- Vzhledem ke skutečnosti, že domácí násilí na ženách na jedné straně odráží nerovnost mezi muži a ženami, na druhé straně ji však také produkuje, nabádá EHSV Komisi, aby na základě stávajících právních úprav vypracovala obsáhlou strategii pro potírání tohoto problému.
- Základem této celoevropské strategie musí být vypracování první studie v rámci EU o výskytu domácího násilí na ženách, jeho důsledcích pro jednotlivce i společnost, jakož i o jeho finančních nákladech.
- Vzhledem k tomu, že domácí násilí je hlavně problémem rovného postavení mužů a žen ("gender equality") a odpovědnost za tuto oblast nese generální ředitelství pro zaměstnanost, sociální věci a rovné příležitosti, bylo navrženo, aby úkol vytvořit celoevropskou strategii byl v rámci Komise předán do gesce tohoto generálního ředitelství.
Určeno pro: Komisi, generální ředitelství pro zaměstnanost, sociální věci a rovné příležitosti
1.4 Proti domácímu násilí na ženách je možné účinně bojovat jen na příslušné národní úrovni.
Každý členský stát tedy musí v souvislosti s připravovanou celoevropskou strategií vypracovat národní akční plán pro boj proti domácímu násilí na ženách, který obsahuje konkrétní opatření a lhůty pro zajištění praktického provádění strategie.
Přitom je třeba uvést časové plány a prostředky, jež jsou k dispozici, a zohlednit zejména následující oblasti:
- Zákonné úpravy zvláště v oblasti policie a právnictví.
- Statistickou evidenci domácího násilí.
- Opatření týkající se pomoci a podpory skutečných a potenciálních obětí násilí zejména se zřetelem na "empowerment".
Přitom je zapotřebí zohlednit zejména ta opatření, která se vztahují na trh práce a konkrétní pracovní místo.
- Pozornost je třeba cíleně věnovat obětem domácího násilí ze specifických skupin, jako jsou migrující ženy, starší a velmi mladé ženy.
- Zvláštní pozornost je třeba věnovat preventivním a represivním činnostem s ohledem na pachatele.
- Všechna opatření a koncepce by měly být propojené, měly by přesahovat jednotlivé instituce a resorty a tak by měly být i realizovány.
- Aniž bychom chtěli státu odebrat jeho odpovědnost za boj proti domácímu násilí, měly by být finančně i organizačně podpořeny nevládní organizace, neboť hrají důležitou roli v oblasti prevence domácího násilí na ženách, pomoci a podpory jeho obětí, při organizování informačních kampaní a školení, jakož i v činnostech týkajících se pachatelů.
- Dále je třeba zajistit vzdělání personálu, jenž působí v oblasti práva, policie, výchovy, psychologie, lékařství a v sociální oblasti a jehož úkolem je vypátrat domácí násilí včas a účinně pomoci postiženým osobám.
- Měli by být jmenováni národní zpravodajové, kteří by shromažďovali informace a statistická data o domácím násilí na ženách, vyměňovali si je a zpracovávali je a zároveň podporovali výměnu osvědčených postupů mezi členskými státy, přistupujícími a kandidátskými zeměmi.
- Národní akční plány a v nich obsažená opatření a koncepce by měly být oznamovány formou informačních kampaní.
1.5 EHSV považuje za nezbytně nutné zajistit sledování realizace zamýšlených opatření v praxi ("monitoring").
Zvláštní pozornost je třeba věnovat připravenosti obětí a svědků domácího násilí učinit oznámení na policii, jako výraz důvěry v ni, v právní systém obecně a v sociální zařízení.
Určeno pro: členské státy
1.6 Aby bylo možné zjistit rozsah domácího násilí na ženách, přitáhnout k této problematice pozornost veřejnosti a vypracovat účinné odpovědi na úrovni institucí, jsou nutná data a statistické údaje na úrovni všech členských států, i když statistiky pochopitelně nikdy nemohou odrážet celý rozsah takového problému, jakým je domácí násilí.
1.7 EHSV považuje vedení spolehlivých a srovnatelných statistik o domácím násilí na ženách ve všech členských státech, přistupujících a kandidátských zemích za nezbytně nutné.
Mělo by se okamžitě začít s vypracováváním k tomu nezbytných podkladů a nařízení.
Určeno pro: Komisi, Eurostat, nový evropský institut pro rovné postavení mužů a žen, členské státy.
1.8 EHSV pokládá nová řešení pro preventivní i represivní boj proti domácímu násilí na ženách, jakož i výměnu projektů zaměřených na osvědčené postupy a opatření mezi členskými státy a na evropské úrovni za nezbytně nutná.
Domnívá se, že využití velkých státních médií k opakovanému šíření vhodných informací zaměřených na zbavení obětí pocitu viny by jim mohl pomoci k tomu, aby se oběti rozhodly ohlásit trestný čin, který na nich byl spáchán, což je prvním krokem k zodpovědnosti.
Členské státy by měly usilovat o využití velkých médií k informování o právech, vhodných postupech a strukturách pomoci obětem.
Určeno pro: členské státy, EUCPN (European Union Crime Prevention Network – Evropská síť pro prevenci kriminality).
2. Odůvodnění
2.1 K rozsahu, příčinám a důsledkům násilí mužů na ženách
2.1.1 Téma násilí mužů na ženách se za poslední čtyři desítky let z tabuizovaného problému, který postižené ženy pokládaly za soukromou věc, rozvinulo v ostře diskutovaný veřejný, trestný a politický problém.
Rozhodující podíl na tomto novém hodnocení mělo (a má) ženské a feministické hnutí, které na velký rozsah násilí mužů na ženách v soukromí a v rodinách, jakož i na nedostatečné reakce formálních instancí a institucí důrazně a trvale upozorňovalo.
2.1.2 Domácí násilí na ženách není individuální problém ženy, ale společenskopolitický problém, který souvisí se strukturálním znevýhodněním a diskriminací žen ve společnosti, ve které stále ještě dominují muži.
Existuje ve všech zemích a ve všech sociálních vrstvách, byť v různě velkém rozsahu.
Ovlivňuje přístup žen k trhu práce, jejich návrat do profesního života a/nebo jejich schopnost nést veškerou odpovědnost, která přísluší jejich pracovnímu zařazení.
2.1.3 Podle zprávy Světové zdravotnické organizace Násilí a zdraví, ve které bylo analyzováno 48 studií o výskytu násilí na ženách, poznalo 10 % až 69 % žen (v závislosti na zemi a druhu průzkumu) fyzické násilí svého manžela/partnera [1].
Studie na téma Životní situace, bezpečnost a zdraví žen v Německu, kterou v roce 2004 zveřejnilo německé Spolkové ministerstvo pro rodinu, seniory, ženy a mládež dospělo při vyhodnocení různých evropských průzkumů k hodnotám fyzického násilí na ženách, jež se pro Evropu pohybují mezi 7 a 45 % [2].
2.1.4 Při hodnocení těchto statistických údajů je třeba brát v úvahu, že na jedné straně je jich k dispozici jen velmi nedostatečné množství a na druhé straně jsou vzájemně srovnatelné jen ve velmi omezené míře, pokud vůbec: tyto údaje jsou založeny na různých definicích násilí na ženách, metody měření a velikosti vzorků se od sebe výrazně liší a v neposlední řadě jsou obrovské rozdíly i v ochotě žen poskytovat údaje o násilí, jež jim způsobili partneři.
Spolehlivý je ovšem výklad dostupných dat v tom smyslu, že ve všech státech světa, i v členských státech Evropské unie, existuje násilí mužů na ženách, a jak jasně vyplývá ze statistických údajů, lze rovněž vycházet z toho, že ve všech státech je výskyt (prevalence) tohoto násilí podstatně vyšší.
2.1.5 Zatím zůstává nesporné, že druh a míra násilí mužů na ženách závisí na existenci patriarchálních mocenských struktur a v neposlední řadě také na tím daných rolích mužů a žen v příslušné společnosti.
Násilí mužů na ženách je jev, jehož bezprostřední příčiny spočívají ve společenských strukturách, v tomto případě v nerovnosti mezi muži a ženami.
Nerovné postavení mužů a žen je také důvodem, proč tento druh násilí není dostatečně zkoumán, omezován a trestněprávně stíhán.
V souladu s tím sociální procesy rovnoprávnosti a rovného postavení žen a mužů a uznání stejných práv a svobod pro ženy významnou měrou přispívají ke zmírňování tohoto násilí.
Sociální postavení ženy, její školní vzdělání a profesní možnosti, její ekonomická a finanční nezávislost na partnerovi a míra sociálního zapojení, to všechno jsou významné faktory pro nezávislý život se zmírněným rizikem, že se žena stane obětí domácího násilí.
2.1.6 Zjištění jsou negativní i v tom smyslu, že násilí na ženách má značné psychické, psychosociální a zdravotní následky – s dopadem například na zdravotnictví a trh práce.
2.2 Domácí násilí na ženách jako téma Evropské unie
2.2.1 Mezníkem na cestě nového hodnocení násilí na ženách byla Čtvrtá světová konference Spojených národů o ženách, která se konala v roce 1995 v Pekingu (Čína) a jíž se zúčastnili také všechny členské státy Evropské unie.
Jejich zástupci se společně se všemi ostatními účastníky konference dohodli na Pekingském prohlášení a akčním programu a přitom se rozhodli učinit mimo jiné opatření, která by zabraňovala násilí na ženách a eliminovala ho [3].
2.2.2 Je sice povinností členských států tato opatření realizovat, na evropské úrovni však byly rovněž podniknuty kroky, které je v tomto úkolu podpoří.
Kromě obchodu s ženami přitom byla klíčová oblast domácího násilí na ženách (viz také zpráva Peking+10 1995-2005 [4], kterou v roce 2004 zveřejnilo Evropské lobby žen).
2.2.3 K nedávným akcím na evropské úrovni patří zamýšlené provádění usnesení Rady Evropy u příležitosti Varšavského summitu ve dnech 16. a 17. května 2005: "Evropská rada chce učinit opatření pro boj proti násilí na ženách.
K tomu patří i odpovídající opatření pro boj proti domácímu násilí.
Evropská rada chce ustanovit pracovní skupinu, která by měla posuzovat pokrok v jednotlivých státech a zaznamenávat vývoj v celé Evropě.
Cílem je vypracovat návrhy pro možná opatření." [5]
2.2.4 Kromě toho byla Evropskému parlamentu předložena Zpráva o stávající situaci v boji proti násilí na ženách a o budoucích opatřeních [6], kterou vypracoval Výbor pro práva žen a rovné postavení mužů a žen.
2.3 Analýza a návrhy EHSV
2.3.1 Na úrovni EU se toho v posledních letech na téma domácího násilí na ženách událo dost. Tento druh násilí je uznán jako problém ve všech členských státech EU a všude byly rovněž vytvořeny programy a učiněna opatření k senzibilizaci proti tomuto násilí i k jeho zabraňování a zamezování.
I země, jež jsou kandidáty na přistoupení, uznaly jisté deficity a usilují o zlepšení [7].
2.3.2 Důležité informace jsou však jen velmi úlomkovité a sotva se dají mezi sebou srovnávat. Chybějí společné definice, a také právě pro statistickou evidenci tohoto násilí chybějí přesné znalosti o opatřeních, která byla učiněna v jednotlivých členských státech v souvislosti s domácím násilím na ženách s cílem prevence, intervence a represe, o možnostech posuzovat jejich účinnost ani nemluvě.
2.3.3 V tomto stanovisku je domácí násilí na ženách definováno následovně: Domácí násilí je chápáno jako partnerské násilí, jako psychické nebo fyzické násilí (včetně sexuálního) v rámci manželského nebo nemanželského soužití, i pokud násilí nastane po rozchodu, ale na dřívější soužití má ještě přímou návaznost.
U tohoto druhu násilí se jedná o proces usilující o kontrolu a dominanci, kterým jsou porušována jak práva na svobodu, tak i tělesná, duševní a sexuální nedotknutelnost partnera.
Přitom může mít zejména psychické násilí (psychická krutost) značný dopad na schopnost dotčené ženy bránit se tomuto násilí nebo vztah ukončit.
Zdá se, že ve většině případů domácího násilí jsou muži pachatelé a ženy oběti.
2.3.4 Násilí nepostihuje jen oběť samotnou, ale i ostatní členy rodiny, zejména děti.
Děti, které jsou svědky domácího násilí, jsou vždy také oběťmi psychického násilí.
Častěji než jiné děti se rovněž stávají obětí fyzického násilí.
Přesto domácí násilí není přímým a bezprostředním násilím na dětech.
2.3.5 Násilí na dětech také a právě v sociálně blízkém prostředí je natolik závažným tématem, že by mělo být řešeno odděleně, a ne v souvislosti s domácím násilím na ženách.
2.3.6 S ohledem na uvedené skutečnosti byla projednávána především následující doporučení:
2.3.7 Zjišťování zákonných předpokladů pro zabraňování a stíhání domácího násilí na ženách a jejich provádění v členských státech
2.3.7.1 Po dosavadních zkušenostech je existence zákonných úprav pro senzibilizaci proti tomuto násilí, pro prevenci i boj s ním prostřednictvím odpovídajících intervenčních opatření nesmírně důležitá.
Příkladný byl vývoj v Rakousku (od zavedení zákona o ochraně proti násilí v rodině ze dne 1. května 1997).
Srovnatelné právní úpravy byly od té doby přijaty v několika evropských státech. [8]
2.3.7.2 Pro diskusi v rámci Evropského společenství by byly důležité přesnější a aktuálnější znalosti příslušných právních úprav, zejména co se týče jednání policie, příslušnosti soudů a především také činnosti například zařízení poskytujících pomoc a poradenství (nevládní organizace) a jejich propojení s jinými subjekty.
2.3.7.3 Stejně důležité by však bylo také získání spolehlivých poznatků o provádění zákonných úprav v praxi.
Od členských států jsou k dispozici informace o tom, že samotná existence zákonných úprav nestačí k tomu, aby účinně zabraňovala domácímu násilí na ženách a bojovala s ním.
2.3.8 Vývoj a zjišťování statistických údajů k domácímu násilí na ženách
2.3.8.1 Co se týče statistických informací, je současná situace krajně neuspokojivá. Dosud neexistují žádné platné údaje k domácímu násilí na ženách, jež by měly pro statistiku vypovídací schopnost, jež by byly odsouhlaseny na úrovni EU, a tím byly srovnatelné.
"Ukazatele", které byly vytvořeny v rámci dánského předsednictví, nebyly, jak je patrné, dosud realizovány.
2.3.8.2 Eurostat může údaje trestních statistik jednotlivých členských států k problémové oblasti, pokud jsou ovšem vůbec k dispozici, v současné době v nejlepším případě sbírat.
Podle informací Generálního ředitelství pro spravedlnost, svobodu a bezpečnost se v Eurostatu nyní vytváří nástroj ke zjišťování údajů trestních statistik.
Europol se touto problematikou dosud zabýval stejně málo jako Interpol.
Z hlediska zlepšení stávající situace jsou velmi užitečné snahy uskutečněné v rámci programu DAPHNE; mělo by se v nich bezpodmínečně pokračovat.
2.3.8.3 Pokud by se mělo i nadále usilovat o srovnatelnou evidenci trestních statistik k domácímu násilí, mohly by se na národní úrovni možná spíše uspořádat ankety/průzkumy obyvatelstva ("Victim Surveys"), jež by proběhly podle srovnatelných kritérií.
V projektu EIDIV (European Indicators Database on Intimate Partner Violence), jenž je podporován v rámci programu DAPHNE, byly podány příslušné návrhy na "harmonizovaný evropský průzkum obyvatelstva", jejichž realizace by mohla být v porovnání jednoduchá a rychlá.
V této souvislosti by mohlo být evidováno i zapojení a činnost intervenčních center (nevládních organizací).
2.3.8.4 Reprezentativní průzkumy by bylo možné uskutečnit i v rámci průzkumů Eurobarometr.
Tak byl například v rámci již citované Evropské kampaně proti násilí v manželství a partnerství uskutečněn průzkum Eurobarometr o postoji Evropanů a Evropanek k domácímu násilí.
Pokud víme, je na rok 2006 plánován další takový sběr dat.
2.3.9 Zdůraznění významu prevence domácího násilí na ženách
2.3.9.1 Prevenci domácího násilí na ženách přísluší zásadní význam. Je důležité zveřejňovat tento druh násilí – porušit mlčení, stíhat ho jako trestný čin, ale i pomoci obětem chránit je a podporovat, mnohem důležitější však jsou veškerá opatření v tom smyslu, aby k tomuto násilí vůbec nedocházelo.
2.3.9.2 Ve smyslu sociální, univerzální prevence jsou zde požadavky kladeny především na informovanost a objasnění, že násilí mužů na ženách nemůže být v moderní demokratické společnosti akceptováno.
Už v raném věku se děti – chlapci i děvčata – musejí učit, že chlapci a děvčata – muži a ženy – mají stejnou cenu, stejná práva, povinnosti a stejné možnosti.
Výchova k rovnému postavení mužů a žen musí pokračovat během celé školní docházky i později v životě.
2.3.9.3 Domácí násilí má značný dopad na děti, které toto násilí sledují a musejí vyrůstat v prostředí, v němž je trvalou hrozbou.
Je třeba dětem včas a trvale pomoci opustit kruh, v němž se násilí vyskytuje, a naučit je hledat řešení problémů bez jeho použití.
2.3.9.4 Je třeba pomocí vhodných sociálních, ekonomických a právních opatření zajistit, aby vůbec nedocházelo k takovým životním situacím, jež jsou k domácímu násilí zvláště předurčeny.
Sem patří například špatné materiální poměry, finanční a ekonomická závislost na partnerovi, omezený prostor k bydlení a zejména požívání alkoholu a zneužívání drog.
Špatné sociální poměry mohou riziko násilí na ženách zvýšit, i když se domácí násilí na ženách vyskytuje ve všech sociálních vrstvách.
2.3.10 Podpora intervenčních projektů a kooperačních sdružení: optimalizace pomoci, práce s pachateli a "empowerment"
2.3.10.1 Ženy, jež se staly obětí domácího násilí, nalézají ve svém sociálním prostředí zpravidla malou podporu.
Ukázalo se, že i zařízení, která za to nesou odpovědnost, jsou vůči této problematice často slepá a bezmocná, neboť tento jev považují za část soukromého života.
Osvědčila se činnost ženských domovů; jejich možnosti pomoci a podpory by měly být zachovány a dále rozšiřovány.
Mimo to je nutné dále zlepšovat spolupráci různých státních a nestátních zařízení a institucí například prostřednictvím institucionalizovaných kooperačních sdružení ("intervenční projekty").
2.3.10.2 Intervenčními projekty a kooperačními sdruženími je možné podněcovat změnu úhlu pohledu a dosahovat jí: do diskuse a činnosti zaměřené proti násilí ve vztazích mužů a žen jsou zapojováni muži, jsou oslovováni jako osoby se společnou odpovědností a vnímáni už ne jen jako část problému, ale jako aktivní účastníci řešení tohoto problému.
Ženy, které se staly obětí domácího násilí, nejsou udržovány v roli oběti, ale zaznamenají posílení ("empowerment").
Při těchto úkolech jsou nároky kladeny především na nestátní zařízení (nevládní organizace).
2.3.10.3 Aniž bychom tím toto téma vyčerpali, uvedeme ještě dalších pět problémových oblastí:
2.3.11 Větší zohledňování situace migrujících žen
2.3.11.1 Na základě všech poznatků, které máme k dispozici, se zdá, že v rámci migrujících žen existují skupiny, jež problémem domácího násilí trpí více než srovnatelné skupiny místního obyvatelstva, dostává se jim však méně pomoci státních a nestátních zařízení.
To může mít různé důvody.
Je to například trvalá existence určité izolace migrujících žen ve společnosti, ztížený přístup k institucím občanské společnosti, jazyková bariéra, sociálně kulturní rozdíly a neznalost struktur, jež poskytují pomoc.
Mezi migrujícími ženami jsou ženy, které se na místě zdržují ilegálně, ve zvlášť problematické situaci: jejich pobytový status a nedostatek informací o právech, která mají, jim doslova brání využít pomoci v případě domácího násilí, ačkoli jim tato pomoc přirozeně tak jako místním a legálně se zdržujícím ženám rovněž přísluší.
2.3.12 Silnější zapojení všech profesních skupin působících v právní, policejní, výchovné, psychologické, lékařské a sociální oblasti
2.3.12.1 Národní politika v této oblasti by si měla stanovit za cíl, aby profesní skupiny působící v právní, policejní, výchovné, psychologické, lékařské a sociální oblasti byly schopny rozpoznat násilí včas.
Nedostatečné znalosti symptomů, forem výskytu, cyklů a eskalačních fází násilí ze strany příslušných profesních skupin vedou k tomu, že násilí zůstává utajeno, nejsou rozpoznány procesy a jsou učiněna nevhodná opatření, což může mít fatální následky.
2.3.13 Prověření zákazu vstupu a styku
2.3.13.1 V rámci zákonů o ochraně proti násilí v rodině mohou být zpravidla vysloveny také zákazy styku a zákazy vstupu.
Ochrana obětí před jejich násilnickými partnery, o kterou tyto zákazy usilují, však může být "marněna" právem (rozvedených) mužů navštěvovat své děti.
Jak tyto situace řešit, je v legislativě některých států již upraveno.
2.3.13.2 Stále ještě musejí mnohé ženy, jež se staly obětí domácího násilí, hledat ochranu v zařízeních poskytujících pomoc.
I přes veškeré úsilí těchto zařízení může mít zdejší pobyt negativní dopad na psychiku obětí, zejména na psychiku dětí, které jsou tu s matkami.
Měly by být proto vytvořeny právní předpoklady pro možnost vykázat pachatele domácího násilí ze společného bytu a přenechat obětem byt k výhradnímu užívání.
2.3.14 Větší zohledňování situace starších žen jako obětí domácího násilí
2.3.14.1 Podle poznatků poraden pro ženy je zvláště pro starší ženy obtížné dojít si při zkušenostech s násilím někam pro pomoc a získat ji.
Mohou zde být ještě hluboce zakořeněné modely rozdělení rolí mužů a žen.
V rámci práce s veřejností na téma domácího násilí by měla být zdůrazňována cílová skupina starších žen, kterým je třeba zprostředkovat nejen možnosti pomoci, ale zejména jejich právo na ni.
2.3.15 Sociální zapojení obětí domácího násilí obecně a zvláště na trhu práce
2.3.15.1 Domácí násilí na ženách je překážkou sociálního zapojení žen do společnosti obecně a zvláště na trhu práce s následky odstrčení, chudoby, finanční a materiální závislosti.
Fyzické a psychické následky násilí mohou mít dopad nejen na přístup k práci, ale i na situaci na pracovišti samém (absence v zaměstnání, psychická zátěž, změna bydliště a podobně).
Proto je nezbytné, aby instituce trhu práce našly obsáhlá řešení tohoto problému, např. jako ve Švédsku, uzavřením dohod mezi zaměstnavateli a odbory, jejichž cílem by byla ochrana a podpora zaměstnankyň, které se staly oběťmi domácího násilí.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k tématu Účinky mezinárodních dohod o snižování skleníkových plynů na procesy průmyslových změn v Evropě
(2006/C 185/12)
Dne 10. února 2005 se Evropský hospodářský a sociální výbor rozhodl v souladu s čl. 29 odst. 2 Jednacího řádu vypracovat stanovisko k tématu Účinky mezinárodních dohod o snižování skleníkových plynů na procesy průmyslových změn v Evropě
Poradní komise pro průmyslové změny, která byla pověřena prací Výboru k tomuto tématu, přijala své stanovisko dne 30. ledna 2006.
Zpravodajem byl pan Zbořil a spoluzpravodajem pan Činčera.
Na 426. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 20. a 21. dubna 2006 (jednání ze dne 20. dubna 2006), Evropský hospodářský a sociální výbor přijal následující stanovisko 79 hlasy pro, 11 hlasů bylo proti a 9 členů se zdrželo hlasování.
1. Úvod – cíle EU ve snižování emisí skleníkových plynů
1.1 Globální změna klimatu je v současnosti jedním z nejvážnějších témat nejen vědeckých a politických diskusí a akcí, ale i denního života společnosti.
Mezinárodní aktivity zahájené na přelomu osmdesátých a počátkem devadesátých let vedly nejprve k ustavení Mezivládního panelu ke změně klimatu (IPCC) v roce 1989, následně k zahájení jednání na úrovni OSN (1990) a poté k přijetí Rámcové úmluvy OSN o změně klimatu (UNFCCC) v roce 1992.
Tato úmluva (UNFCCC) vstoupila v platnost 21. března 1994.
1.2 Ke změnám klimatu docházelo již v dávné historii a poznatky o historickém klimatu jsou patrné pouze z paleoklimatologických měření a pozorování, příp. z geologických jevů a archeologických nálezů (proxy data), neboť kvalitní meteorologické záznamy z té doby nejsou k dispozici.
Nové analýzy proxy dat pro severní polokouli naznačují, že zvýšení globální teploty ve 20. století je největší za uplynulých tisíc let.
1.3 Velká většina států a regionů, které jsou výrazněji citlivé ke klimatické změně jsou také obvykle pod tlakem dalších faktorů, jako jsou prudký růst populace, vyčerpávání přírodních zdrojů a chudoba.
Politika, vyvinutá s přispěním rozvinutých zemí, s respektováním potřeb rozvojových zemi a z ní odvozená opatření mohou současně podpořit pokrok udržitelného rozvoje a rovnosti příležitostí a posílit efekty adaptačních opatření.
To by mělo snížit tlak na zdroje, zlepšit management environmentálních rizik a zlepšit životní podmínky nejchudších členů společnosti.
Rovněž to může vést ke snížení zranitelnosti v důsledku klimatických změn.
Proto je třeba při navrhování a zavádění mezinárodních a národních rozvojových iniciativ brát zřetel na rizika klimatické změny.
1.4 Podle Třetí hodnotící zprávy (TAR), kterou v roce 2001 připravil Mezivládní panel ke změně klimatu (IPCC), se globální průměrná teplota povrchu planety od roku 1861 zvýšila a podle analýz Světové meteorologické organizace se devět zcela nejteplejších roků vyskytlo právě v posledních deseti letech.
Zcela nejteplejším rokem byl rok 1998, následovaný roky 2002, 2003, 2004 a 2001.
Ve 20. století došlo k nárůstu průměrné teploty o 0,6 ± 0,2 °C a projekce dalšího vývoje ukazují, že bez přijetí odpovídajících opatření by teplota měla do konce 21.století vzrůst od dalších 1,4 až 5,8 o°C.
1.5 Předpoklad, který má velkou podporu ve vědeckých kruzích převážně v Evropě a kterému se přikládá v politické rovině mimořádný význam, je identifikace hlavní příčiny změny klimatu jako důsledku zvyšování množství skleníkových plynů v zemské atmosféře pocházejících z lidské činnosti, zejména ze spalování fosilních paliv.
Tento předpoklad je založen na spojitostech mezi dlouhodobým nárůstem koncentrací skleníkových plynů v atmosféře (zvláště oxidu uhličitého) a dlouhodobým vývojem globální teploty ve 20. století a dále na výstupech z klimatických modelů sestavených s cílem odhadnout rozsah a účinky klimatických změn v budoucnosti s ohledem na scénáře vývoje emisí skleníkových plynů a jejich koncentrací v atmosféře.
1.6 Vliv člověka na globální změnu klimatu je přes nejistoty spojené s působením aerosolů a některých přírodních faktorů (vulkanická činnost a vyzařování – solar irradiance) již prokazatelný.
Globální klima však ovlivňují i cykly sluneční aktivity a faktory geofyzikální a proto stanovení přesné výše vlivu člověka ve vztahu, ke změnám přirozeného charakteru klimatu zatím nelze a pravděpodobně ještě dlouho nebude možné.
Nejistoty souvisí rovněž s representativností dostupných dat a s výstupy klimatických modelů, které stále ještě nepopisují zcela přesně veškeré zpětné vazby a proto nemohou s dokonalou přesností simulovat všechny složky klimatického systému.
1.7 Při přípravě projekcí atmosférických koncentrací skleníkových plynů a aerosolů a následně projekcí vývoje budoucího klimatu vycházejí klimatické modely z emisních scénářů dle Zvláštní zprávy o emisních scénářích (SRES), kterou připravil IPCC.
Emisní scénáře zohledňují různé předpoklady socio-ekonomického, energetického a populačního vývoje světa do konce 21. století.
1.8 Zranitelnost společenských a přírodních systémů v důsledku klimatických extrémů je demonstrována na ztrátách na životech, škodách a ztížených životních podmínkách v důsledku sucha, povodní, vln horka, lavin a větrných bouří.
Podle projekcí dalšího vývoje by četnost většiny extrémních projevů počasí měla ve 21. století vzrůst a předpokládá se i zhoršení jejich dopadů jak co do jejich rozsahu, tak i do intenzity.
1.9 Ke zlepšení schopnosti zjišťovat, přiřazovat a plně pochopit klimatické změny je nutný další výzkum, který pomůže snížit míru nejistot spojených s projekcemi budoucích klimatických změn.
Zvláštní důraz je třeba klást na podporování dalšího přesnějšího měření a systematického pozorování, modelování a podrobnějších analýz zejména dopadů klimatické změny.
1.10 Politickým rozhodnutím zainteresovaných států a Evropského společenství byla hypotéza antropogenní příčiny globální změny klimatu v důsledku nárůstu obsahu skleníkových plynů v atmosféře přijata jako základ pro uplatnění principu předběžné opatrnosti a pro vypracování politiky a strategie k omezení klimatických změn snížením emisí skleníkových plynů, především oxidu uhličitého ze spalování fosilních paliv.
1.11 Praktickým důsledkem těchto politických rozhodnutí je přijetí Kjótského protokolu k Rámcové úmluvě OSN o změně klimatu (prosinec 1997) a jeho vstup v platnost 16. února 2005.
1.12 Kjótský protokol zavazuje smluvní strany snížit emise skleníkových plynů v období 2008 – 2012 o příslušný objem podle svého závazku, uvedeného v příloze B protokolu, oproti stavu emisí v roce 1990.
Členské státy EU-15 jsou povinny snížit svoje celkové emise o 8 % (tj. absolutně o 336 Mt CO2 ekv. ročně).
Nové členské země mají stanoveny přílohou B své vlastní redukční cíle.
Většinou jde rovněž o závazek 8 %, v případě Maďarska a Polska o 6 %.
Maďarsku, Polsku a Slovinsku stanovuje příloha B odlišný referenční rok.
Protokol rovněž nabízí možnost uplatnění flexibilních mechanizmů (obchodování s emisemi, projekty Společného zavádění – Joint Implementation – v rozvinutých zemích a projekty Mechanizmů čistého rozvoje – Clean Development Mechanisms – v rozvojových zemích), které mají rozvinutým zemím napomoci ke snižování emisí a splnění svého Kjótského závazku za výhodnějších ekonomických podmínek a zároveň pomoci rozvojovým zemím k transferu nových technologií.
1.13 Členské státy EU-15 se na celkových emisích EU-25 podílejí přibližně 85 % a nové členské státy 15 %.
Současné emisní inventury ukazují, že k roku 2003 se podařilo v EU-15 jako smluvní straně Kjótského protokolu snížit svoje celkové emise skleníkových plynů pouze o 1,7 %, což značně snižuje reálné výhledy EU-15 na dosažení kjótského cíle do období 2008-2012.
Přestože od roku 1995 vykazují emise v EU-15 nárůst o 3,6 % a v posledních pěti letech dokonce o 4,3 %, poslední projekce emisí předpokládají, že další dodatečná opatření na snižování emisí společně s využitím kjótských mechanismů mohou vést ke snížení emisí o 8,8 % do roku 2010, což je více než ukládá EU-15 kjótský cíl.
Nové členské státy EU vykazují v období 1990-2003 snížení celkových emisí skleníkových plynů o 22 %, byť významné části tohoto poklesu bylo dosaženo zásluhou transformačních procesů, zejména v první polovině devadesátých let; po roce 1995 emise poklesly o 6 % a v posledních pěti letech vykazují stabilizaci.
1.14 Přestože výhled naplnění závazků Kjótského protokolu v členských státech EU 15 naznačuje, že snížení emisí do roku 2012 může představovat problém, dokument připravený pro zasedání Rady (březen 2005) obsahuje hodnoty středně- a dlouhodobých redukčních cílů pro ekonomicky vyspělé státy v řádu 15-30 % do roku 2020 a 60-80 % do roku 2050 v porovnání s rokem 1990.
Co se týče dopadů takovýchto kroků, odhaduje IPCC, že růst světového HDP bude v období 1990 – 2100 zpomalen o 0,003 až 0,06 procenta ročně [1].
Odhady Evropské komise počítají (v případě snahy o dosáhnutí koncentrace CO2 v atmosféře 550 ppmv) s poklesem růstu HDP EU-25 o 0,5 procenta v roce 2025 v případě snižování emisí CO2 o 1,5 procenta ročně po roce 2012.
Ovšem pouze za předpokladu zapojení všech zemí do boje proti klimatickým změnám a do systému obchodu s emisními povolenkami.
V případě unilaterálního přístupu EU může být dopad na HDP EU 2 – 3x větší a to bez znatelných environmentálních výsledků [2].
1.15 Hlavním problémem Kjótského protokolu je skutečnost, že se jeho smluvními stranami nestaly USA, které produkují absolutně největší množství skleníkových plynů (téměř 25 % celosvětového množství) a země s největším očekávaným růstem emisí skleníkových plynů (Indie a Čína apod., kde vzrostly emise od roku 1990 o více než 20 %) zatím nemají v kontrolním období 2008 – 2012 stanoveny žádné redukční cíle.
Zatímco na počátku mezinárodních jednání v roce 1990 byl podíl rozvojových států na celosvětových emisích zhruba 35 %, v roce 2000 již činil kolem 40 % a projekce naznačují, že kolem roku 2010 bude tento podíl 50 % a v roce 2025 až 75 %.
To představuje vážné ohrožení cílů celé této iniciativy.
Jestliže se nepodaří politickým jednáním dosáhnout globální shody v přístupu k problému klimatických změn, pak izolované úsilí evropských zemí (EU) nemůže přinést žádoucí pozitivní efekty a může naopak způsobit vážnou nerovnováhu v hospodářském vývoji.
1.16 Přes veškeré možné výhrady k dosavadní úrovni znalostí o podstatě probíhajících klimatických změn a ke způsobu, jakým byla politika týkající se klimatických změn iniciována, vypracována a přijata, je nutno konstatovat, že mnohé aktivity směrem k omezování emisí skleníkových plynů mohou mít významný pozitivní efekt – snižování energetické náročnosti v hospodářské i soukromé sféře.
K jeho dosažení je nutno hledat vhodné motivační mechanizmy a především investovat do rozvoje vědy, výzkumu, vývoje nových technologií a zásadních inovací.
2. Prostředky k dosažení cílů EU ve snižování emisí skleníkových plynů
2.1 Evropská unie přijala k naplnění svých závazků z Kjótského protokolu snížení celkových emisí skleníkových plynů do období 2008 až 2012 o 8 % a k dalšímu efektivnímu omezování emisí skleníkových plynů strategický program – Evropský program ke změně klimatu a v jeho rámci pak řadu konkrétních regulačních opatření většího nebo menšího významu, z nichž jsou nejdůležitější:
2.1.1 Směrnice 2003/87/ES [3] o vytvoření systému obchodování s povolenkami skleníkových plynů (EU-ETS) má představovat rozhodující nástroj pro splnění závazku ke snížení emisí skleníkových plynů.Tato Směrnice byla zavedena v průběhu roku 2004, kdy byly rovněž předloženy a pro většinu zemí schváleny Národní alokační plány alokující množství povolenek k vypouštění skleníkových plynů jednotlivými zdroji a jejich provozovateli.
Směrnice vstoupila v platnost efektivně 1. ledna 2005 a má umožnit provozovatelům zdrojů emisí skleníkových plynů obchodovat tak, aby optimalizovali své náklady na snižování těchto emisí.
2.1.2 Propojovací směrnice flexibilních mechanizmů Kjótského protokolu a obchodování s emisními povolenkami má umožnit propojení flexibilních mechanizmů JI a CDM na systém obchodování s povolenkami skleníkových plynů (EU-ETS) jako prostředek pro naplnění vlastních cílů členských zemí/podnikatelských subjektů v mezinárodní spolupráci s dalšími zeměmi, které ratifikovaly Kjótský protokol.
2.1.3 Směrnice 2001/77/ES o podpoře výroby elektrické energie z obnovitelných zdrojů [4] je velmi důležitým nástrojem zavádění a využití obnovitelných zdrojů energie (voda, vítr, fotovoltaika, biomasa, geotermální energie) s cílem vyvážit ekonomické nevýhody počátečního období zavádění obnovitelných zdrojů energie do praktického uplatnění.
2.1.4 Směrnice 2003/30/ES o podpoře biopaliv [5] zahrnující využití biopaliv v palivech pro motorová vozidla vytvářející zvýhodněné podmínky pro omezování spotřeby fosilních kapalných paliv ve prospěch růstu podílu motorových paliv z obnovitelných zdrojů.
2.1.5 Směrnice 2004/8/ES o podpoře společné výroby tepla a elektrické energie [6] s cílem napomoci vyššímu energetickému využití fosilních paliv kogenerační technikou.
2.1.6 Směrnice 2003/96/ES o zdanění energetických produktů a elektřiny [7] zavádějící na území EU tzv. uhlíkovou daň, resp. vytvářející rámec pro ekologickou daňovou reformu a pro internalizaci externalit.
2.1.7 Návrh nařízení Evropského parlamentu a Rady o látkách obsahujících fluór a vyvolávajících skleníkový efekt (HFCs, PFCs a SF6) [8] – schválení se očekává během letošního roku.
2.1.8 Opatření zavádějící hodnocení tepelně technických parametrů staveb a jejich zlepšování a některé další regulatorní technické prostředky.
2.2 Zatímco regulační rámec vytvářený směrnicemi o obnovitelných zdrojích energie, kogeneraci, zdanění energetických produktů a podpoře biopaliv upravují tržní podmínky pro snazší a efektivnější snižování spotřeby fosilních paliv a v zásadě i pro rovné podmínky pro podnikatele ve stejných oborech, uplatnění směrnice o obchodování s povolenkami emisí skleníkových plynů vyvolává řadu rozporných reakcí, zvláště pokud se týká přípravy a schvalovacího procesu národních alokačních plánů na jednotlivé zdroje.
Toto schéma postrádá právě atributy vytváření rovných podmínek pro účastníky systému obchodování jak na národní úrovni mezi jednotlivými výrobními obory, tak na úrovni mezinárodní mezi jednotlivými členskými státy.
2.3 V případě uplatnění směrnice o podpoře výroby elektřiny z obnovitelných zdrojů lze konstatovat, že tržní působení tohoto nástroje je mnohem přehlednější.
Dává předem jasná pravidla, za jakých podmínek bude odkup energie do distribučních sítí na národní úrovni probíhat.
Dá se předpokládat, že tyto podmínky budou přirozeně mezi jednotlivými státy rozdílné, což lze vnímat rovněž jako narušení rovných podmínek hospodářské soutěže, nicméně, je však věcí každé členské země, jaké má priority a možnosti a podle toho si může nastavit zvýhodnění výkupních cen elektřiny z jednotlivých druhů obnovitelných zdrojů.
2.4 Poněkud v pozadí za regulatorními prostředky lze hledat podpůrné prostředky, především v uplatnění vědy a výzkumu v 6. rámcovém programu [9], v němž jsou na vědu a výzkum související se změnou klimatu alokovány prostředky ve výši 2120 mil. EUR na období let 2003-2006.
Prostředky jsou určeny do oblastí "udržitelných energetických systémů", "udržitelné povrchové dopravy" a do oblasti "globální změny ekosystémů".
V návrhu 7. rámcového programu [10] na období 2007 – 2013 jsou mezi priority zařazena témata vodíku a palivových článků, výroba elektřiny z obnovitelných zdrojů a kapalných motorových biopaliv, ale i čistých technologií uhlí a sekvestrace, energetických úspor a hospodárného využití v kapitole Energie se zdroji v celkové výši 2931 mil.
EUR a dále témata výzkumu klimatických změn a možností omezování zranitelnosti a rizik v kapitole Životní prostředí a klimatické změny se zdroji v celkové výši 2535 mil. EUR.
2.5 Mezi oblasti, v nichž lze dosáhnout podstatnějších úspor emisí skleníkových plynů, patří zejména rozšíření využívání biomasy, kvalitnější péče o lesní porosty a jejich obnovu a rozšiřování zalesňování neobdělávané zemědělské půdy ve vhodných oblastech.
Úspor emisí lze rovněž dosáhnout podporou aktivit směřujících k využívání geologické sekvestrace a k podpoře bezpečného využívání jaderné energie.
2.6 Zatímco některé země se rozhodly od jaderné energie ustoupit nebo se jí od začátku vzdát, hraje v jiných zemích jaderná energie velkou roli při výrobě energie.
Na vývoji jaderné fúze se pracuje, odhaduje se však, že bude trvat nejméně padesát let, než bude tento postup ekonomicky realizovatelný.
V důsledku toho zůstává podpora bezpečnosti jaderného štěpení, recyklace vyhořelého jaderného paliva a řešení problémů konečného ukládání i nadále výzvou.
Řada zemí považuje podporu a zachování jaderné energie za adekvátní nástroj pro snížení emisí skleníkových plynů.
Jiné země mají k takovému přístupu z důvodu rizik spojených s jadernou energií rezervovaný postoj.
2.7 Poměrně malá pozornost je věnována velmi důležité problematice snižování zranitelnosti Evropského teritoria jako celku a specificky jednotlivých členských zemí v důsledku možných klimatických změn.
Tato velmi významná oblast si zaslouží mnohem větší pozornost a vložené finanční prostředky mají největší efektivitu.
3. Vlivy uplatnění Kjótského protokolu a opatření politiky omezování klimatických změn na průmyslové změny
3.1 Vlivy uplatnění Kjótského protokolu a odpovídajících politik a opatření je možno rozdělit do dvou skupin: (i) vlivy vyvolávající strukturální změny průmyslových odvětví (včetně možné delokalizace některých výrobců až sektorů) a (ii) vlivy působící primárně na zvyšování efektivity využití energie a vyvolávající vnitřní změny v jednotlivých odvětvích, zvláště v odvětvích s vysokou energetickou náročností.
Pro dosažení úspěchu bez zbytečných ztrát je nutno volit takové prostředky, které poskytují rovnováhu regulace a pozitivní tržní motivace.
V opačném případě hrozí nebezpečí, že úspěch politiky klimatických změn bude mimo reálné možnosti.
3.2 Strukturální změny mohou vyplynout z použití nástrojů, které zvýší náklady na primární (fosilní) zdroje energie a na elektrickou energii.
Důvody růstu cen jsou (a) dosud jen částečně liberalizovaný trh energií a z toho plynoucí riziko monopolistického chování velkých energetických společností, které si mohou dovolit přenést zvýšené náklady na opatření k omezování změn klimatu (povolenky, výkupní ceny energií z obnovitelných zdrojů) do svých tržních cen a (b) externě uložené zvýšení cen v důsledku zdanění.
Je nutno říci, že na částečně liberalizovaném trhu EU jsou ty národní trhy, které jsou již plně liberalizované, náchylné ke zvyšování cen energií pod záminkou boje proti klimatickým změnám, například plným přenesením ceny uhlíku.
Významné zvýšení cen elektřiny a deformace struktury průmyslu lze očekávat jako důsledek následujících opatření:
3.2.1 Podpora výroby elektřiny z obnovitelných zdrojů má celou řadu dopadů a přínosů a tyto vlivy se liší podle daného druhu obnovitelné energie.
Relativně nejméně problematické je využití vodní energie (s ohledem na nutnost promyšlených a šetrných úprav vodních toků a s ohledem na problematičnost velkých vodních děl) U větrné energie roste škála problémů s uplatněním a systémovým zajištěním.
Celou řadu omezení a administrativních úprav vyžaduje spalování biomasy tak, aby převažovaly přínosy nad náklady na využití tohoto rozmanitého obnovitelného zdroje.
Zde máme na mysli především nebezpečí vykupování biomasy velkými elektrárenskými podniky jako přísady do paliva pro tepelné elektrárny a tím zvyšování její ceny do takové míry, že se stane příliš drahou pro lokální výtopny, nebo pro navazující zpracovatelský průmysl.
Skutečně čisté zdroje (fotoelektrické články a geotermální energie) jsou doposud v takovém stádiu vývoje, že jejich běžné uplatnění ve větším měřítku nepřichází v úvahu.
Dopadem je v každém případě vyšší výkupní cena energie z obnovitelných zdrojů stanovená arbitrárně a promítnutá do ceny elektřiny pro odběratele.
Obecně je však žádoucí využívání obnovitelných zdrojů energie podporovat a hledat optimální cesty k jejich ekonomické návratnosti.
3.2.2 Vzhledem k tomu, že zdanění primárních energií neproběhlo ve všech zemích na stejné úrovni a členské země se značně liší co do vnitřních specifických podmínek, vytváří toto opatření nevyváženost, která muže ovlivnit alokaci investic do rozvoje kapacit a nových technologií v energeticky náročných odvětvích a tudíž průmyslovou změnu.
Tento nástroj by měl být používán jako poslední možné řešení s maximální opatrností, zvláště s ohledem na to, že zdanění primárních energií v Evropském prostoru znevýhodňuje v hospodářské soutěži ty země, kde zdanění proběhlo.
3.2.3 Zavedení Evropského systému obchodování s povolenkami emisí (EU-ETS) je spojováno s růstem cen energií (různé prameny a pro různá teritoria uvádějí rozpětí od 8 až do 40 %) a snížením konkurenceschopnosti projevujícím se poklesem HDP v rozsahu od 0,35 % do 0,82 %.
Obdobně se očekává pokles exportní výkonnosti evropské ekonomiky a zostření konkurence ze zemí s nižší cenou energie nezatíženou prostředky na omezování klimatických změn.
Zavádění tohoto systému je velmi chaotické a znepřehledňuje investiční prostředí obecně, přičemž favorizuje spíše ty, kteří ve svých procesech a řídicích systémech nejsou efektivní.
3.2.4 Strukturální reakce některých průmyslových oborů (výroba železných i neželezných kovů, stavebních materiálů, chemický a papírenský průmysl apod.) jsou vedle vývoje cen energií umocňovány i v důsledku zavedení EU-ETS.
Tyto obory vynaložily v uplynulém období počátkem devadesátých let velké prostředky na modernizaci a na snižování energetické náročnosti a některé se i výrazně rozvíjely v objemech výroby.
EU-ETS ve skutečnosti nastavuje systém přidělování povolenek do takové pozice, že modernizované společnosti budou muset povolenky nakupovat, zatímco ti, kdo nevynaložili žádné úsilí a prostředky, dostanou ve formě povolenek a možnosti jejich prodeje "příspěvek" na svůj rozvoj.
Už hlavní obchodovací období 2008-2012 může tyto firmy přivést do neřešitelné ekonomické situace, poněvadž se v mnoha případech dostaly na technická a technologická minima emisí i energetické účinnosti a další snižování je mimo racionální možnosti.
3.2.5 V některých odvětvích (především v ocelářském průmyslu) se uvolňují skleníkové plyny jako důsledek fyzikálně-chemických procesů.
Ve většině případů již tyto emise byly sníženy na technicky nejnižší hodnoty.
Tyto fyzikálně-chemické emise, které již není možné dále snížit, by měly být vyjmuty z obchodování.
To ovsem nezbavuje příslušná průmyslová odvětví povinnosti snižovat stávající emise v jiných výrobních oblastech (výroba energií).
Kritickým faktorem je i horní hranice celkového objemu povolenek pro jednotlivé státy a jednotlivé provozovatele zdrojů.
S ohledem na to, že se systém začíná teprve rozbíhat, neexistují dosud významné praktické zkušenosti s jeho funkčností a praktickými dopady.
Názory na jeho účinky pokrývají spektrum od naprosté skepse po přehnaný optimizmus.
Skutečností zůstává, že ani tvůrci systému nezveřejnili konkrétní hodnoty ve snížení emisí skleníkových plynů po zavedení EU-ETS v bilancích přínosů uvažovaných opatření ke snižování emisí skleníkových plynů, nicméně hospodářská sféra upřednostňuje dobrý funkční a nediskriminující systém obchodování před zdaněním energií.
3.3 Změny vyvolané ostatními nástroji lze považovat za mnohem důležitější.
Nepoutají sice tolik mediální pozornosti, jako EU-ETS, zato postupně přinášejí v absolutním měřítku skutečné snižování spotřeby energií anebo snižování spotřeby fosilních paliv pro výrobu energie.
Jedná se tedy o velmi žádoucí směr vývoje s konkretizovaným potenciálem snižování emisí skleníkových plynů, i když ani u něj nelze pominout některá rizika.
3.3.1 Při plném uplatnění směrnice o podpoře výroby elektřiny z obnovitelných zdrojů v zamýšleném rozsahu se počítá se snížením emisí skleníkových plynů v členských státech EU 15 o 100 – 125 Mt CO2 ekv. a jedná se svým rozsahem o největší přínos ke snižování emisí skleníkových plynů.
Vedle přímého efektu snížení emisí lze počítat s přínosy v rozvoji technologií a zařízení jak fyzikálních procesů výroby energie (voda, vítr, fotovoltaika), tak procesů termických při energetickém využití biomasy.
Rizikem v případě využití biomasy může být ztráta některých obnovitelných surovin (zvláště dřeva) pro zpracovatelská odvětví.
Proto je nutno podporu volit kvalifikovaně tak, aby k ztrátě surovinových zdrojů nemohlo docházet.
Rizikem v případě větrné energie je její nestabilita a velký podíl energie z větrných zdrojů může ohrozit spolehlivost dodávek elektřiny v sítích, takže vyžaduje zálohování kapacit stabilními zdroji.
3.3.2 Směrnice o podpoře biopaliv ve své plné implementaci má přinést snížení emisí skleníkových plynů (EU 15) o 35 – 40 Mt CO2 a současným druhotným efektem je nová příležitost pro zemědělství a zpracovatelský průmysl při zajišťování surovin a vlastních biopaliv pro motorová vozidla.
3.3.3 Směrnice o podpoře kombinované výroby tepla a elektřiny je významnou složkou systému omezování emisí skleníkových plynů s potenciálním efektem snížení emisí (EU 15) o 65 Mt CO2 ročně a je cílena na zvýšení energetické účinnosti výroby tepla všude tam, kde dosud nebyl systém využíván (zvláště větší zdroje tepla pro vytápění lidských sídlišť apod.).
Mnohé průmyslové instalace systém již dlouhodobě používají.
Rizikem je většinou poměrně vysoká cena paliv oproti přírůstku získané energie a tudíž malá návratnost investice, značná investiční náročnost všude tam, kde je nutno při zavedení systému provádět retrofit základních zařízení a dále skutečnost, že tyto zdroje nejsou obvykle provozovány nepřetržitě, což zhoršuje jejich přístup do sítě.
V oblasti dodávek energií se celkové možnosti úspor emisí skleníkových plynů odhadují na 250 – 285 Mt CO2 ekv.
3.3.4 Uplatnění daňových nástrojů by mělo být velmi opatrné a měly by mít spíše pozitivní motivační efekt ve snížení daňového zatížení subjektů při omezení emisí skleníkových plynů.
Otázkou je zdanění pohonných hmot v letecké dopravě.
V současnosti je letecká doprava oproti jiným druhům dopravy daňově zvýhodněna, ovšem podílí se na emisích skleníkových plynů pouze cca 2 %.
Případné daňové zatížení leteckých paliv musí být realizováno v globálním kontextu, kroky musí být navrženy a učiněny s ohledem na vysoce konkurenční prostředí v letecké dopravě a nemohou být jednostranné ze strany EU.
3.3.5 V oblasti spotřeby je potenciální rozsah úspor odhadnut na 215 – 260 Mt CO2 ekv.; z toho lepší tepelné vlastnosti budov mohou přinést celkovou úsporu 35 – 45 Mt CO2 ekv.
V dopravě je potenciál úspor odhadován na 150 – 180 Mt CO2 ekv.
3.3.6 Součástí oblasti politik je nařízení o látkách obsahujících fluór a vyvolávajících skleníkový efekt (HFCs, PFCs a SF6) se týká poměrně malého podílu skleníkových plynů.
V současné době tyto látky pokrývají přibližně 2 % celkových emisí skleníkových plynů EU a lze očekávat, že jejich podíl vzroste na 3 % v období po roce 2012.
Možnosti k jejich redukci lze spatřovat zejména v omezování používání těchto látek v komerčních chladících zařízeních, při výrobě HFC-23 a v pevných či mobilních klimatizačních jednotkách.
Podle posledních odhadů IPCC se mohou náklady pohybovat v rozpětí 10÷300 US$/t CO2 ekv. (sektorová a regionální odlišnost).
Potenciál úspor emisí je hodnocen ve výši 18 – 21 Mt CO2 ekv.
3.3.7 Významný potenciál snížení obsahu skleníkových plynů má sekvestrace do zelené hmoty, kde lze dosáhnout 60 – 100 Mt CO2 ekv., budou-li vytvořeny potřebné předpoklady.
3.4 Jímání a ukládání CO2 do vhodných geologických podloží či do vytěžených hlubinných prostorů (geosekvestrace) vyžaduje jeho separaci z vhodných antropogenních zdrojů, přepravu na místo uskladnění a izolaci od atmosféry na dlouhá časová období.
Snížení emisí tímto způsobem je ovlivněno množstvím jímaného CO2, snížením celkové efektivity elektráren a průmyslových závodů v důsledku energetické náročnosti procesů jímání, přepravy a uskladnění a podílem CO2 udrženého v uskladnění.
Současné techniky mohou podržet v uskladnění asi 90 % jímaného množství CO2.
K tomu je třeba asi o 15 – 30 % více energie (hlavně pro jímání) pro provoz těchto systémů, což vede k celkové účinnosti snižování emisí asi 85 %.
4. Závěry a doporučení
4.1 Změna klimatu je jedinečný problém, s nímž se lidstvo ve své moderní historii dosud nesetkalo.
Je problémem globálním, dlouhodobým (až několik století) a znamená složité vzájemné působení klimatických, environmentálních, ekonomických, politických, institucionálních, sociálních a technologických procesů.
Z toho vyplývají významné mezinárodní a mezigenerační důsledky v kontextu širších společenských cílů, jako jsou rovnost a udržitelný rozvoj.Vytvoření odezvy na klimatické změny je charakterizováno rozhodováním za významné neurčitosti a rizikem, zahrnujícím možnost nelineárních, případně nevratných změn.
4.2 Negativní projevy globálních klimatických změn souvisejí s narůstající extrémností povětrnostních jevů (např. záplavy, povodně, sesuvy půdy, sucha, větrné smrště, apod.), které vyvolávají stále se zvyšující škody na životech i majetku.
Propočty nákladů a přínosů aktivit směřujících ke zmírnění dopadů se liší tím, jak je určována prosperita, jaký je rozsah a metodika analýzy a jaké výchozí předpoklady byly pro analýzy použity.
Výsledkem je, že propočtené náklady a přínosy nemusí odrážet skutečné náklady a přínosy aktivit ke zmírnění klimatických změn.
4.3 Pokud nebudou vzaty při stanovování dalších politik směrovaných ke snižování emisí skleníkových plynů všechny ekonomické propočty, hrozí těm státům, které ratifikovaly Kjótský protokol nebezpečí odlivu některých průmyslových výrob do ekonomicky vyspělých zemí, které s podpisem protokolu stále váhají, příp. do rozvojových států, pro které zatím žádné kvantitativní závazky z Kjótského protokolu nevyplývají.
Výsledkem mohou být ekonomické ztráty a ztráta konkurenceschopnosti, bez žádoucího globálního snížení emisí.
4.4 Úspěšné zavedení opatření ke zmírnění klimatických změn musí překonat mnoho technických, ekonomických, politických, kulturních, sociálních, behaviorálních a institucionálních překážek bránících plnému využití technických, ekonomických a sociálních příležitostí těchto zmírňujících aktivit.
Potenciál zmírňujících příležitostí a druhy překážek se liší region od regionu, sektor od sektoru a také se vyvíjejí v čase.
4.5 Účinné zavedení opatření ke zmírnění klimatických změn může být výraznější, jestliže jsou opatření politik ke změně klimatu integrována s jinými, neklimatickými cíli národních a sektorových politik a přemění se na široké strategie přechodu k dosažení dlouhodobých sociálních a technologických změn vyžadovaných jak myšlenkou udržitelného rozvoje, tak zmírněním klimatických změn.
4.6 Koordinované aktivity zemí a sektorů mohou napomoci ke snížení nákladů opatření ke zmírnění klimatických změn, mohou řešit ohledy konkurenceschopnosti, potenciální konflikty s pravidly mezinárodního obchodu a úniky uhlíku.
Skupina zemí, které chtějí omezit kolektivně své emise skleníkových plynů, by se měla dohodnout na uplatnění dokonale vyprojektovaných a účinných mezinárodních nástrojů.
4.7 Změna klimatu je jevem globálním, a proto bychom k ní měli takto přistupovat.
Je třeba využít veškerých politických nástrojů a jednání k zahrnutí všech podstatných světových emitentů skleníkových plynů do snah o snižování globální úrovně koncentrací skleníkových plynů v atmosféře.
Jejich "výběr" by měl brát v úvahu odhadovanou úroveň celkových emisí skleníkových plynů v atmosféře po roce 2012.
Skutečného pokroku nelze dosáhnout bez použití přiměřených politických i ekonomických prostředků.
4.8 Je také třeba realisticky zhodnotit odhodlání států samotné EU k realizaci daleko ambicióznějších cílů direktivního omezování emisí po roce 2012 s přihlédnutím k Lisabonské strategii a současným dosahovaným výsledkům přijatých a uplatněných opatření.
V tomto smyslu vítáme náměty obsažené ve sdělení Komise "Winning the Battle against Climate Change" a jeho doprovodných materiálech.
4.9 Přístup EU v nejbližší době by se měl zaměřit na přípravu věcné argumentace při mezinárodních jednáních o klimatických změnách.
Tato jednání musí vést v budoucnosti k přijatelnému způsobu pokračování procesu snižování emisí skleníkových plynů po roce 2012 za účasti všech ekonomicky vyspělých států a hlavních producentů emisí v rychle se rozvíjejících ekonomikách a z rozvojových států obecně.
Jestliže k tomu nedojde, je třeba vzít v úvahu skutečnost, že Kjótský protokol ve svojí současné podobě bude v roce 2012 pokrývat pouze přibližně 14 celkových světových emisí skleníkových plynů.
Za takové situace nemůže být ve své současné podobě účinným nástrojem k řešení problematiky globálního klimatu do budoucna a proto bude nezbytné hledat taková řešení, která by na něj plynule navazovala.
Jejich součástí pak musí být i nové posouzení nástrojů na snižování emisí skleníkových plynů, včetně EU-ETS, jak z hlediska jejich skutečného dopadu na globální objem emisí skleníkových plynů, tak z hlediska jejich nákladové efektivity a administrativních zátěží.
Výzkum porovnání návrhů a plánů jednotlivých skupin států na dlouhodobé snižování emisí skleníkových plynů by měl být zahájen neprodleně, aby bylo možno včas přijmout správná rozhodnutí.
4.10 Politickými prostředky je nutné dosáhnout zapojení globální komunity do řešení globálních problémů.
Je třeba otevřeně připustit, že zapojení nemusí být v zájmu všech velkých emitentů a unilaterální přístup se jim vyplatí vzhledem k jejich geografickým podmínkám (USA, Čína).
V případě politického neúspěchu může setrvání vedoucí role EU na poli klimatických změn vést k oslabení schopnosti adaptace bez znatelného efektu na samotné klimatické změny.
4.11 Tyto problémy nelze řešit bez výrazného prohloubení znalostí jak o příčinách jevů, tak o možnostech omezování příslušných antropogenních vlivů.
Bez dostatečných prostředků vynakládaných na vědu, a výzkum monitoring a systematické pozorování nelze zajisti požadovaný rychlejší rozvoj vědeckého poznání skutečných příčin klimatických změn.
4.12 Je nepochybné, že v mnoha ohledech je klíčovým faktorem jak hospodářského úspěchu, tak postupného snižování emisí skleníkových plynů hospodárná výroba a především hospodárné využívání energií.
Za přiměřené a efektivní nástroje na straně výroby energie pokládáme růst výroby energií z obnovitelných zdrojů selektivně podle specifických podmínek jednotlivých členských zemí včetně využívání biopaliv v dopravě, racionální využití potenciálu kogenerace, zvyšování celkové účinnosti výroby elektřiny a tepla s tím, že si musíme být vědomi mezí účinnosti těchto nástrojů.
Relativně bezproblémovým příspěvkem vedoucím ke snížení emisí skleníkových plynů je také využívání solárního ohřevu vody za účelem vytápění, nebo za účelem získávání teplé užitkové vody a využití tepelných čerpadel, která se v současnosti stávají již zcela rentabilní pro použití v malých rozměrech, například pro rodinné domky.
4.13 Za další účinné nástroje pokládáme dekarbonizaci výroby elektřiny a tepla s využitím všech dostupných zdrojů paliv a surovin včetně podpory výroby energie z jaderných zdrojů, fotovoltaické elektřiny a vodíkových technologií především v oblasti výzkumu a vývoje a zvyšování bezpečnosti systémů výroby a použití.
Na straně konzervace energie se jedná vedle klasického snižování energetické náročnosti průmyslových výrob také o zkvalitnění tepelně technických vlastností budov a o významný růst efektivní hromadné dopravy.
Tyto nástroje budou rovněž vyžadovat značné objemy prostředků na vědu a výzkum a velké implementační úsilí, chce-li EU skutečně převzít vedoucí postavení v boji proti klimatickým změnám.
4.14 Všechna opatření musí být přijímána po provedení důkladné analýzy vazeb a dopadů, aby nepřiměřenými kroky nebyla ohrožována konkurenceschopnost a ve své podstatě akceschopnost EU jako celku a jednotlivých členských zemí.
Například podpora výroby energie z biomasy nesmí mít ohrožující vliv na některá průmyslová odvětví v tom, že bude likvidovat jejich surovinovou základnu, a růst cen energií v důsledku opatření k potlačení emisí skleníkových plynů se nemůže dostat do prohibitivního pásma s významnými sociálními dopady.
4.15 Pro zajištění bezpečnosti obyvatelstva je nutno s přihlédnutím k regionálním podmínkám připravit plány na omezení zranitelnosti klimatickými změnami a podporovat rozvoj varovných a výstražných systémů v návaznosti na monitorování a systematická pozorování.
Efektivní kroky v této oblasti si vyžádají hluboké strategické a ekonomické analýzy, věcné plánování a alokaci odpovídajících finančních prostředků jak na úrovni EU, tak jednotlivých členských států a regionů.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k tématu Právní rámec pro spotřebitelskou politiku
(2006/C 185/13)
Evropský hospodářský a sociální výbor se dne 10. února 2005 rozhodl vypracovat v souladu s čl. 29 odst. 2 Jednacího řádu stanovisko k tématu Právní rámec pro spotřebitelskou politiku.
Specializovaná sekce "Jednotný trh, výroba a spotřeba", kterou výbor pověřil přípravou podkladů na toto téma, přijala stanovisko dne 28. března 2006.
Zpravodajem byl pan PEGADO LIZ.
Na 426. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 20. a 21. dubna 2006 (jednání ze dne 20. dubna 2006), přijal Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko 45 hlasy pro, 26 hlasy proti a 2 členové se zdrželi hlasování.
1. Shrnutí
1.1 V každém právním společenství platí, že zamýšlená politika musí vycházet z právního základu, který stanovuje meze působnosti daného společenství a podmínky jeho činnosti.
Evropská unie je právním společenstvím a musí tento požadavek splňovat.
1.2 Přiměřený, funkční a účinný právní základ musí být jasný, přesný a samostatný.
Musí obsahovat cíle, základní principy a kritéria k provádění politiky, kterou zamýšlí dané právní společenství uplatňovat.
Musí zahrnovat všechny oblasti politiky, pro kterou byl vytvořen.
1.3 V Evropské unii se po přijetí Maastrichtské smlouvy nový právní základ pro činnost v oblasti politiky ochrany spotřebitelů, článek 129 A, brzy ukázal nepostačujícím k tomu, aby mohl sloužit za základ rozvoje samostatné politiky v této oblasti.
1.4 Nedostatečné uplatňování tohoto právního základu během let potvrdilo, že nejde o přiměřený a účinný právní základ pro podporu skutečné politiky ochrany zájmů spotřebitelů na úrovni Společenství.
1.5 Úpravy, které přinesl nový článek č. 153 Amsterodamské smlouvy, nemohly napravit odhalené nedostatky a texty, předložené v souladu s očekávaným přijetím Evropské ústavy, na tyto otázky také nepřinesly odpověď.
1.6 Spotřebitelská politika je zřejmě jednou z politik, které jsou evropským občanům nejblíže.
Může do značné míry ovlivnit jejich kladný postoj k evropskému ideálu, pokud tento ideál odpovídá jejich potřebám a snahám, čemuž vždy tak nebylo [1].
1.7 Hlavní směry Komise v oblasti politiky ochrany spotřebitelů [2] bohužel potvrzují povážlivé zhoršení ochrany a podpory zájmů spotřebitelů.
Tento nedostatek umocňuje potřebnost a naléhavou nutnost zvážení právního základu pro tuto oblast, obsaženého ve Smlouvě.
1.8 Toto stanovisko takovou úvahu předkládá.
Vedla Evropský hospodářský a sociální výbor ke konstatování, že kromě nezbytné politické vůle dosáhnout pokroku v politice ochrany zájmů spotřebitelů ve smyslu zvýšené podpory jejího začlenění a ochrany jejích zájmů ve všech oblastech politik Společenství je rovněž nutné přistoupit k hloubkové studii o přetvoření právního rámce, aby byla posílena politika ochrany zájmů spotřebitelů.
1.9 S podporou četných příspěvků od mnoha evropských právníků, jejichž odbornost v dané věci je všeobecně uznávána, může být Evropský hospodářský a sociální výbor schopen závěrem předložit návrh na přijetí nového právního základu pro spotřebitelskou politiku.
Měl by rozhodujícím způsobem přispět ke zlepšení, ke zjednodušení a snad i k redukci právních předpisů a doporučit Komisi, Radě a také členským státům, aby nezapomněli vzít návrh tohoto druhu v úvahu při další revizi textu Smlouvy.
2. Úvod – cíl stanoviska z vlastní iniciativy
2.1 Když se EHSV rozhodl schválit toto stanovisko z vlastní iniciativy, bylo jeho cílem podpořit důkladnou reflexi o tom, jaký právní základ zvolit pro spotřebitelskou politiku na evropské úrovni, tedy článek 153 Smlouvy, a to v souvislosti jak s ústavním textem, předloženým jednotlivým členským státům, tak se sekundárním právem.
Měl rovněž na paměti zapojení zástupců zainteresovaných v této problematice a specialistů na právo Společenství ve spotřebitelské oblasti.
2.1.1 Vědomi si slabých stránek, které současné znění článku 153 obsahuje, souhlasila většina s názorem, že existence zmíněných slabých stránek vedla k malému praktickému využití tohoto článku jako právního základu sekundárního práva v oblasti podpory práv a zájmů spotřebitelů a také pro rozvoj spotřebitelské politiky v Evropské unii.
Ta by mohla být jednoznačně zkvalitněna, kdyby se jí dostalo přiměřeného, funkčního a účinného právního základu.
2.2 Evropské instituce obecně a zejména sdružení občanské společnosti, spotřebitelská sdružení a účastníci sociálního dialogu by byli zajisté těmi prvními, kdo by ze zlepšení právního základu spotřebitelské politiky ve Smlouvě mohl těžit.
2.2.1 EHSV, jakožto fórum pro institucionální zastoupení organizované občanské společnosti, je chápán jako místo předurčené k úspěšnému splnění tohoto úkolu, v duchu interakce mezi účastníky sociálního dialogu a s podporou univerzitních odborníků v dané oblasti.
2.2.2 EHSV je toho názoru, že spotřebitelská politika je zřejmě jednou z politik, které jsou evropským občanům nejblíže.
Může a měla by do značné míry ovlivnit jejich kladný postoj k evropskému ideálu, pokud tento ideál odpovídá jejich potřebám a snahám.
2.2.3 14. října 2005 uskutečnil Evropský hospodářský a sociální výbor slyšení mnoha zástupců, kteří kladně odpověděli na otazník, sestavený za tímto účelem.
Názory a návrhy, které z tohoto slyšení vzešly, umožnily stanovisko lépe zakotvit.
EHSV chce touto cestou poděkovat všem těm, kteří k vypracování stanoviska přispěli [3].
3. Otázkou je právní rámec pro spotřebitelskou politiku
3.1 Současný právní základ politiky obrany spotřebitelů je obsažen v hlavě XIV Smlouvy, nazvané "ochrana spotřebitelů", v článku 153.
Článek je tohoto znění:
1. "K podpoře zájmů spotřebitelů a zajištění vysoké úrovně ochrany spotřebitele přispívá Společenství k ochraně zdraví, bezpečnosti a hospodářských zájmů spotřebitelů, jakož i k podpoře jejich práva na informace, vzdělávání a práva sdružovat se k ochraně svých zájmů.
2. Požadavky na ochranu spotřebitelů jsou zohledňovány při vytváření a provádění ostatních politik a činností Společenství.
3. Společenství přispívá k dosažení cílů uvedených v odstavci 1 prostřednictvím:
a) opatření přijatých podle článku 95 v rámci vytváření nebo fungování vnitřního trhu;
b) opatření, která podporují, doplňují a sledují politiku členských států.
4. Opatření uvedená v odst. 3 písm. b) stanoví Rada v souladu s postupem uvedeným v článku 251 a po konzultaci s Hospodářským a sociálním výborem.
5. Opatření přijatá podle odstavce 4 nebrání členskému státu zachovávat nebo zavádět přísnější ochranná opatření.
Tato opatření musí být slučitelná se Smlouvou a budou oznámena Komisi". [4]
3.2 K tomu, aby byla ochrana spotřebitelů zařazena mezi otázky spadající do působnosti Evropské unie, jí nutně musí být věnováno zvláštní ustanovení Smlouvy, v souladu s ustanovením článku 5 téže Smlouvy, jehož konsolidované znění je toto:
"Evropský parlament, Rada, Komise, Soudní dvůr a Účetní dvůr vykonávají své pravomoci za podmínek a pro účely, které vymezují jednak ustanovení smluv o založení Evropských společenství a následných smluv a dokumentů, jež je mění či doplňují, a jednak ostatní ustanovení této smlouvy."
3.3 Význam tohoto pravidla, podle něhož mají tedy členské státy pravomoc určit své vlastní pravomoci, je třeba zdůraznit, neboť nedostatky, nepřesnosti textu či jeho rozporuplný charakter mohou vést k prohlášení pravidel následně přijatých evropskými institucemi za neplatné, v souladu se Smlouvou.
3.4 Je na místě v této fázi zmínit, jak Soudní dvůr ve svém rozhodnutí z 5. října 2000 připomněl, že každý akt přijatý na základě článku 100 A (dnes 95) musí mít za cíl zlepšení podmínek pro vytváření a fungování vnitřního trhu.
Soud uvedl, že kdyby ke zvolení článku 100 A za právní základ stačilo pouhé konstatování nesrovnalostí mezi státními právními předpisy a teoretické riziko zásahu do základních svobod či narušení hospodářské soutěže, bylo by soudní přezkoumání dodržování právního základu zbaveno veškeré účinnosti. [5]
3.5 Požadavek na vytvoření jasného a tedy mezinárodně kontrolovatelného právního základu by se měl rovněž odrazit na úrovni politik jako nepopiratelný ústavní ukazatel nutnosti vytvořit politiku ochrany spotřebitele.
Stojí za připomenutí, že Evropský jednotný akt ze dnů 17. a 28. února 1986 částečně zaplnil mezeru v Římské smlouvě vložením hlavy věnované pouze článkům 130 R až 130 T (dnes články 174 až 176).
Cíle, které sleduje článek 175 a kritéria definovaná tímto textem pro činnost Společenství v oblasti životního prostředí prokazatelně přispěly k vytvoření účinného souboru norem v této oblasti.
3.5.1 Ze srovnání současného znění článků 175 a 153 Smlouvy je zřetelně vidět, že sama kvalita právního základu je určující pro další zásahy.
V oblasti životního prostředí jsou cíle jasně a přesně stanoveny.
Článek 175 navíc určuje zásady, ze kterých vychází činnost Společenství v dané oblasti.
Technické parametry určené v čl. 175 odst. 3 jsou také faktory, které přispívají k racionálnímu a užitečnému uplatňování politiky v oblasti životního prostředí.
3.5.2 Jelikož má zákonodárný orgán Společenství pravomoc posoudit přiměřenost opatření, jež hodlá přijmout, je zřejmé, že kvalita právního základu je rozhodující, neboť snižuje možnosti prokazatelně mylného posouzení, zneužití pravomoci či zřejmého překročení posuzovací kompetence [6].
4. Je článek 153 přijatelným právním základem pro vytvoření politiky Společenství pro evropské spotřebitele?
4.1 Tyto informace nutí ke konstatování, že současný článek 153 Smlouvy již netvoří právní základ poskytující dostatečné záruky vhledem k cílům pro ochranu spotřebitelů.
4.2 Připomeňme, že spotřebitelské právo na evropské úrovni se následně v zásadě vyvíjelo na základě reference, kterou je článek 95 Smlouvy, a vděčí za mnohé podnětům pocházejícím z realizace vnitřního trhu.
Politika ochrany spotřebitele zajisté usiluje o horizontální záběr a v dalších oddílech Smlouvy existují výslovné odkazy na nutnost zohlednit ochranu spotřebitelů. Nicméně lze obecně říci, že článek 153 v současném znění je nedostatečný.
4.3 Bylo rovněž konstatováno, že opatření k ochraně a obraně spotřebitelů byly na základě článku 153 přijaty pouze výjimečně (dříve článek 129-A).
4.4 K této kritice, která ze spotřebitelské politiky činí doplněk pravidel upravujících rozvoj vnitřního trhu, je třeba rovněž připojit důsledky vyplývající z rozhodnutí Soudního dvora evropských společenství z 5.října 2000 [7], které byly zmíněny výše.
Nejistota vyplývající z této judikatury může vést ke zpochybnění, a to zejména cestou řízení o předběžných otázkách, samotného právního základu některých směrnic, přijatých v oblasti ochrany spotřebitelů (záruky, domácí prodej atd.).
4.5 Navíc současný text určuje jako kritérium vysokou úroveň ochrany spotřebitelů.
Vysoká úroveň ochrany spotřebitelů v podobě, jak ji určuje článek 153, nevede nutně k tomu, aby členské státy usilovaly o právní systém, který nabízí nejvíce záruk.
Článek 153. odst. 5 umožňuje v podobných případech zachovat právní systémy s vyšším stupněm ochrany, pod podmínkou, že jsou slučitelné se Smlouvou.
4.5.1 Navíc určení vysoké úrovně ochrany zdaleka není snadnou záležitostí.
Parametry, jež musí být zohledněny, nejsou v článku 153 vůbec uvedeny a mohou vést k několika obtížím s výkladem.
4.6 Dnes se tedy situace jeví tak, že právní základ by měl být zrevidován s ohledem na následující úvahy.
4.6.1 Politika ochrany spotřebitelů musí být součástí vlastních pravomocí Unie a nesmí být chápána jako doplněk politiky členských států.
Je paradoxní považovat ochranu spotřebitelů za problematiku v působnosti členských států a tvrdit, že může přispět ke zlepšení vnitřního trhu.
4.6.2 Zdraví, bezpečnost a ekonomické zájmy spotřebitelů jsou chápány jako oblasti, do kterých musí Evropská unie vnést svůj příspěvek.
Bylo by vhodné je chápat spíše jako cíle, jejichž záběr by si zajisté zasloužil rozšířit.
Je třeba si rovněž položit otázku, zda ekonomické zájmy spotřebitelů jsou jediným kritériem, které je třeba vzít v úvahu?
Prokazatelně zde existuje více než zřejmý rozpor mezi podporou těchto zájmů a přispěním k jejich ochraně.
4.6.3 Právo na informace, právo na vzdělání a právo sdružovat se s cílem chránit tyto zájmy jsou zásadami, které by bylo vhodné uznat za základní pravidla určující politiku Unie.
4.6.4 Vzhledem k tomu, že kritéria, jež je třeba mít na paměti při určování vysoké úrovně ochrany, nejsou stanovena, měla by být zmíněna v samotné Smlouvě.
4.6.5 Úvaha o ochraně spotřebitelů jako o samostatném právním základě bude muset zohlednit prioritu, která musí být přiznána jak obsahu, tak formě politiky Společenství.
Zásada dvojí subsidiarity je samozřejmě omezením, které jak na evropské, tak na státní úrovni ochromuje veškerou politiku ochrany spotřebitelů.
Dvojí subsidiarita, kterou zavádí článek 153, musí být za těchto podmínek samozřejmě odstraněna.
4.6.6 Právní základ ve Smlouvě musí také být součástí úsilí o dosažení stavu, kdy spotřebitel není pouze chráněn či bráněn, ale je skutečně aktivní.
Spotřebitel je občanem, jenž při možnostech nabízených společností musí samozřejmě mít právo se vyjádřit a být slyšen.
4.6.7 Bude rovněž vhodné zjistit, zda by ustanovení Smlouvy, týkající se přístupu k Soudnímu dvoru, neměla uznat přímý přístup spotřebitelským sdružením jakožto zastupujícím skupinám, kterých se týkají právní akty přijaté Evropskou unií.
4.6.8 Dodejme, že se text ve svém současném znění zakládá na ohraničené koncepci ochrany spotřebitelů v podstatě zaměřené pouze na kladný přínos informací.
5. Cíle, zásady a kritéria pro určení právního základu pro spotřebitelskou politiku
5.1 Která obecná kritéria musí určovat kvalitu právního základu ve Smlouvě?
Z výše uvedených skutečností vyplývá, že právní základ musí:
- být jasný a přesný,
- obsahovat cíle, které rámcově sleduje určená politika, výchozí zásady této politiky a prováděcí kritéria,
- být samostatný.
Tyto jednotlivé charakteristiky jsou nezbytné k tomu, aby mohlo dojít k nápravě výše zmíněných problémů.
5.2 Kromě toho mohou být do perspektivy upřesnění právního základu začleněny okrajové otázky.
Je třeba rovněž zvážit možnosti ve věci kvality harmonizace.
Komise podporuje politiku maximální či kompletní harmonizace.
Je skutečně třeba, aby zvolená úroveň ochrany byla skutečně vysoká, jinak by hrozilo, že dojde k vývoji maximální či totální harmonizace na úkor zájmů spotřebitelů.
5.3 Navrhovaný text upravuje čl. 3. odst. 1 Smlouvy jasným začleněním politiky podpory a ochrany zájmů spotřebitelů do seznamu cílů, které instituce sledují.
5.4 Navrhované znění článku 153 uvádí tři oblasti:
5.4.1 Obsahuje soupis cílů sledovaných politikou Evropské unie ve spotřebitelské oblasti.
Jedná se o tradiční cíle.
Je nicméně třeba zdůraznit některé jejich zvláštnosti:
- Novinkou v této problematice je podpora práva na informace, na vzdělání, na účast a práva sdružovat se s cílem chránit a zastupovat zájmy spotřebitelů, zejména uznáním individuálních a kolektivních práv v této oblasti.
Je jasným znakem, že musí být samozřejmě vytvořeny mechanismy kolektivního odvolání, ale je třeba také vytvořit způsoby, jak kolektivně zapojit spotřebitele do vypracování pravidel, která se jich týkají.
- Ochrana zdraví a bezpečnosti spotřebitelů je přirozeně tradičním tématem, které musí být potvrzeno jako jeden z cílů, které Smlouva sleduje.
- Jako zcela nový prvek se objevuje podpora právních, ekonomických, sociálních a kulturních zájmů spotřebitelů.
Chápe spotřebitele jako aktivní prvek ve společnosti a ne jako pouhého uživatele výrobků a služeb.
Na základě uznání podpory těchto zájmů spotřebitele mohou být vypracovány politiky, zejména politika trvalého rozvoje.
V tomto duchu může být rovněž vypracována politika těsně propojující podporu zájmů spotřebitelů a ohled na životní prostředí.
5.4.2 Ve fázi, kdy formulujeme znění článku 153, je možné potvrdit některé zásady:
- preventivní činnost,
- účinná náprava,
- rozvoj trvalé spotřeby,
- zásada "platí původce rizika",
- zásada účasti.
Dodržování těchto pěti zásad je nezbytné k úspěšnému provádění výše popsané politiky.
5.4.3 Navrhovaný text tradičně připomíná, že požadavky, jež jsou zde sice součástí samostatného základu, též nemohou být při rozvíjení dalších politik Evropské unie opomíjeny.
5.4.4 Při vypracování těchto opatření je třeba zohlednit určité parametry.
Otázka vysokého stupně ochrany zohlední zejména existující socioekonomické údaje, které umožní přesně určit chování spotřebitelů při získávání a využívání výrobků a služeb uvedených na trh.
Podobným způsobem musí být potvrzeno výslovné uznání kolektivního odvolání.
5.4.5 Článek 153a v navrhované podobě určuje politiku, kterou by měla Rada vést.
Jedním z diskutovaných problémů je otázka přímé působnosti směrnic.
Navrhované řešení upřednostňuje jako způsob harmonizace nařízení. Činí právě probíhající diskusi o působnosti směrnic zbytečnou.
Pracuje se na vytvoření pružného modelu, jak umožnit členským státům zaujmout postoj v případech, kdy mají v úmyslu zachovat či vytvořit ochranná opatření.
Toto řešení dává přednost maximální harmonizaci, podléhající nicméně hodnocení případ od případu.
5.4.6 Text článku 153 obsahuje také jednu inovaci v tom, že povyšuje spotřebitelská sdružení na úroveň příjemců, kterým jsou určena opatření přijatá podle článku 230 Smlouvy.
Jinými slovy se sdružení mohou přímo odvolat k Soudu proti aktům Společenství, které neuznávají ustanovení této Smlouvy.
6. Závěr – návrh nového právního základu
S ohledem na zmíněné údaje předkládáme návrh tohoto znění:
Článek 153
1. Politika Společenství v oblasti spotřeby zajišťuje sledování těchto cílů:
- podpora práva na informace, na vzdělání, na účast a práva sdružovat se s cílem chránit a zastupovat zájmy spotřebitelů, zejména uznáním individuálních a kolektivních práv v této oblasti;
- ochrana zdraví a bezpečnosti spotřebitelů;
- podpora právních, ekonomických, sociálních a kulturních zájmů spotřebitelů.
2. Politika Společenství v oblasti ochrany spotřebitelů usiluje o nejvyšší úroveň ochrany.
Je založena na těchto zásadách:
- zásada preventivní činnosti;
- zásada účinné nápravy poškození individuálních a společných práv a zájmů spotřebitelů;
- zásada "platí původce rizika";
- zásada rozvoje spotřebitelské politiky a trvalé ochrany;
- zásada účasti spotřebitelů na vypracování a uplatňování pravidel prostřednictvím instancí zastupujících jejich zájmy.
3. Požadavky na ochranu spotřebitelů jsou zohledňovány při vytváření a provádění ostatních politik Společenství.
4. Při vytváření činnosti v oblasti ochrany spotřebitelů Společenství zohledňuje:
- vysokou úroveň ochrany, která je spotřebitelům přiznána v jednotlivých členských státech;
- dostupné socioekonomické údaje o získání a využívání výrobků a služeb dostupných na trhu;
- účinnost existujících odvolacích procesů pro případ poškození práv či zájmů spotřebitelů, zejména uznáním činností společného zájmu.
Článek 153-A
1. V souladu s postupem uvedeným v článku 251 a po konzultaci s Hospodářským a sociálním výborem Rada stanoví opatření nutná k dosažení cílů uvedených v čl. 153 odst. 1; tato opatření jsou pravidelně revidována s cílem zaručit, že budou nadále zajišťovat vysokou úroveň ochrany spotřebitelů.
2. Harmonizační opatření prováděná podle odstavce 1 nebrání členskému státu zachovávat nebo zavádět přísnější ochranná opatření.
Tato opatření musí být slučitelná se Smlouvou a budou oznámena Komisi.
3. Komise do šesti měsíců od oznámení zmíněného v odstavci 3 rozhodne o zamítnutí vnitrostátního opatření a zejména prokáže, že dané opatření znamená překážku pro fungování vnitřního trhu.
Pokud v tomto období k rozhodnutí nedojde, je opatření chápáno jako přijaté, kromě situací, kdy složitost otázky vyžaduje prodloužení lhůty maximálně na jeden rok, a v takovém případě je členský stát o prodloužení uvědomen během první šestiměsíční lhůty.
4. Komise v úzké spolupráci s členskými státy zajišťuje účinné provádění opatření přijatých k podpoře práv a zájmů spotřebitelů.
Členské státy jsou zejména povinny přijmout ustanovení nutná k tomu, aby mohly
a) určit a uplatňovat sankce účinného charakteru, přiměřené a odstrašovací, v případech nedodržení opatření stanovujících povinnosti či zákazy pro ochranu spotřebitelů;
b) dosáhnout zastavení podobných přestupků;
c) předvídat soudní a mimosoudní zjednodušené postupy pro prevenci a nápravu poškození práv a zájmů spotřebitelů a spravedlivou náhradu utrpěných škod.
5. Sdružení spotřebitelů řádně uznaná podle vnitřního práva členských států či Evropskou komisí jsou v souladu s článkem 230 Smlouvy chápána jako příjemci, kterým jsou určena opatření přijatá k provádění tohoto článku a článku 153.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k tématu Institucionální rámec pro vnitrozemskou plavbu v Evropě
(2006/C 185/18)
Evropský hospodářský a sociální výbor se dne 14. července 2005 rozhodl vypracovat, v souladu s čl. 29 odst. 2 Jednacího řádu, stanovisko k tématu: Institucionální rámec pro vnitrozemskou plavbu v Evropě
Specializovaná sekce "Doprava, energetika, infrastruktura, informační společnost", kterou Výbor pověřil přípravou podkladu na toto téma, přijala stanovisko dne 24. března 2006.
Zpravodajem byl pan SIMONS.
Na 426. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 20. a 21. dubna 2006 (jednání ze dne 21. dubna), přijal Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko 57 hlasy pro a 1 člen se zdržel hlasování.
1. Doporučení
1.1 Ve stanoviscích EHSV ze dne 16. ledna 2002 a 24. září 2003 se vyzývají všechny zúčastněné strany k pokračování svého úsilí o harmonizaci a propojení vodní dopravy v Evropě.
Tato stanoviska jsou ve svém celku nadále aktuální a mohou být doplněna o části týkající se institucionálního rámce ve světle vývoje, k němuž došlo od doby jejich přijetí.
1.2 V tomto směru je velmi důležité, aby spolupráce hlavních zúčastněných stran, tedy Evropské komise, Ústřední komise pro plavbu na Rýně a Komise pro Dunaj, byla rozšířena a posílena.
V různých oblastech vnitrozemské plavby a všude, kde je to užitečné, by měla stálá platforma pro spolupráci strukturovaně, do hloubky a s předstihem působit spolu se sociálními partnery, aby tvorba politik byla co nejsolidnější a nejjednotnější.
1.3 Aby bylo nakonec možné zavést jednotný celoevropský právní režim, je třeba zvážit několik bodů.
1.3.1 Za prvé, pokud jde o územní dosah, na rozdíl od jiných způsobů dopravy, jako jsou třeba letecká doprava či silniční doprava, se vnitrozemská plavba netýká přímo všech zemí EU. Viz mapu v příloze.
1.3.2 Za druhé, existují země, jež jsou důležité pro vnitrozemskou plavbu, a tedy pro Evropu, a nejsou členy EU.
1.3.3 Za třetí, pouze prostřednictvím společného politického působení lze dosáhnout nezbytných úprav infrastruktur vnitrozemských vodních cest, které spadají v každém státě do národní kompetence.
1.3.4 Za čtvrté, vzhledem k rozličným přírodním podmínkám, odlišným infrastrukturám a intenzitě vnitrozemské plavby je jasné, že všechny předpisy se nemohou uplatňovat v celém svém rozsahu a podle stejného klíče na všechny evropské řeky.
1.3.5 Výše zmíněné body ukazují, že uvažování o soustavě celoevropské vnitrozemské plavby musí být především jedinečné a konkrétní.
1.4 Politický tlak, aby se dospělo k celoevropskému režimu, existuje, o čemž svědčí prohlášení z ministerských konferencí, avšak zatím se ještě konkrétně a důsledně ve skutečnosti neprojevil.
Ministerská konference v Rumunsku v roce 2006 by měla ukázat, do jaké míry se politická vůle může proměnit v konkrétní činnosti.
1.5 Jednotný a integrovaný právní režim nesmí narušit vysokou úroveň ochrany, bezpečnosti a jednotného uplatňování práva, jichž se dosáhlo zejména pro vody Rýna.
Je třeba počítat s tím, že členské státy CCNR se budou dovolávat zachování "rýnského acquis" v případě posunu směrem k jinému režimu.
Součástí této vysoké úrovně a tohoto "nabytého práva" jsou rovněž úzké a přímé vztahy s podniky vnitrozemské plavby.
1.6 V rámci tohoto nového systému bude třeba věnovat zvláštní pozornost sociální politice, kterou stávající režimy vnitrozemské dopravy v Evropě ve velké míře opomíjely.
Do úsilí, jež bude vyvíjeno v této oblasti, bude třeba plně zapojit sociální partnery.
1.7 Po celkovém zvážení EHSV podporuje jakoukoli iniciativu, jejímž konečným cílem bude prostřednictvím úmluvy vytvořit nezávislou organizaci, jež by současně sdružovala členské státy EU, které provozují vnitrozemskou plavbu, třetí země, jako Švýcarsko, a nečlenské státy EU, jež leží v sousedství Dunaje.
V rámci organizace stran zúčastněných na takové úmluvě by shromáždění ministrů mohlo přijímat politická rozhodnutí s právně vynucovacím účinkem a dohlížet na národní kontroly.
Tato organizace by mohla nejen soustředit veškeré momentálně dostupné znalosti a kompetence pro jednotlivé vymezené oblasti, ale mohla by rovněž dbát na to, aby se současná úroveň ochrany a zabezpečení přinejmenším zachovala a aby pokračoval sociální dialog v rámci tohoto odvětví.
1.8 EHSV znovu vyzývá všechny zúčastněné strany, aby nadále pokračovaly v práci ve směru, který byl naznačen výše, zejména pokud jde o posílení spolupráce a vytvoření nezávislé organizace, jak bylo výše popsáno.
Výbor zůstává rovněž aktivní, aby se vše zde uvedené stalo skutečností co možná nejdříve, o čemž svědčí jeho aktivní účast na různých fórech týkajících se vnitrozemské plavby.
Zvláště má v úmyslu zúčastnit se letos slyšení k této otázce v Evropském parlamentu a rovněž celoevropské konference o dopravě po vnitrozemských vodních cestách, která se uskuteční koncem roku 2006 v Rumunsku.
2. Úvod
2.1 Ve svých stanoviscích Budoucnost transevropské sítě vodních cest ze dne 16. ledna 2002 a K celoevropskému režimu říční plavby ze dne 24. září 2003 analyzoval Evropský hospodářský a sociální výbor situaci ve vnitrozemské plavbě v Evropě [1].
Druhé zmíněné stanovisko zkoumá překážky v odvětví vnitrozemské plavby a vyjadřuje se k otázce nezbytnosti harmonizace právních předpisů, ať již v oblasti veřejného, či soukromého práva.
Zabývá se rovněž dalšími tématy, jako jsou například životní prostředí a bezpečnost, trh práce a sociální otázky.
Sociální otázky se rovněž staly předmětem samostatného stanoviska z vlastní iniciativy ze září roku 2005 s názvem Sociální politika v rámci celoevropského režimu vnitrozemské plavby.
2.2 Ve druhém výše zmíněném stanovisku EHSV vyzývá zejména všechny strany zainteresované na vnitrozemské plavbě, aby pokračovaly ve své snaze sjednotit právní režimy a vytvořit jednotné právo pro vnitrozemskou plavbu.
Pro podporu vnitrozemské plavby na celoevropské úrovni je nezbytná harmonizace existujících smluv, dohod a bilaterálních dohod vztahujících se na národní a mezinárodní vnitrozemské plavební cesty.
2.3 Těchto několik stanovisek dále ukazuje, že také Výbor bude nadále pracovat na tom, aby se společné právní předpisy pro všechny evropské plavební cesty staly co nejdříve skutečností.
2.4 Tento úmysl vychází především z přesvědčení, že vnitrozemská plavba má jako jeden z nejčistších a nejekologičtějších způsobů dopravy dostatečné předpoklady k růstu, což se může v budoucnosti stát důležitou součástí trvalé odpovědi na nevyhnutelný rozmach dopravy.
2.5 Jednou z překážek vnitrozemské plavby je existence tří různých právních režimů v Evropě, které se částečně geograficky překrývají.
2.6 Protože nedávno došlo v této specifické oblasti k posunu, Výbor se domnívá, že je vhodné a potřebné vypracovat k dané otázce podrobnější stanovisko z vlastní iniciativy.
3. Současný institucionální rámec
3.1 Stanovisko ze dne 24. září 2003 se zmiňuje o třech platných režimech v Evropě, jimiž jsou revidovaná Mannheimská úmluva z roku 1868 pro Rýn, Bělehradská úmluva z roku 1948 pro Dunaj a ještě pole právní působnosti smluv Společenství a acquis communautaire Evropské unie.
3.2 V současné době má revidovaná Mannheimská úmluva pět smluvních stran: členy EU Německo, Belgii, Francii, Nizozemsko a nečlena EU Švýcarsko.
Zavedení práva volné plavby a jednotného a harmonizovaného režimu pro Rýn a jeho přítoky dalo v 19. století vzniknout "vnitřnímu trhu, dříve než se o něm začalo hovořit", který byl a stále je velmi důležitý pro hospodářský rozvoj Evropy.
3.3 Ústřední komise pro plavbu na Rýně (CCNR) je navzdory svému stáří velmi moderní organizace, která disponuje malým sekretariátem a širokou sítí (národních) specialistů, udržuje úzké styky se společnostmi vnitrozemské plavby a je schopna okamžitě reagovat na jakýkoli vývoj, aby tak neustále zajišťovala optimalizaci a modernizaci režimu rýnské plavby.
3.4 CCNR má pravomoc pro tvorbu předpisů a svá rozhodnutí přijímá jednohlasně.
Pokud je to nutné, smluvní strany Mannheimské úmluvy musí transponovat tato rozhodnutí do národní legislativy.
Do kompetence CCNR spadají zejména technické normy, posádky, bezpečnost, životní prostředí a svoboda plavby.
Mannheimská úmluva stanovuje, že podporu vnitrozemské plavby budou zajišťovat smluvní strany.
CCNR má soudní pravomoc pro spory týkající se oblasti působnosti Mannheimské úmluvy.
3.5 Bělehradská úmluva stanovuje režim pro Dunaj.
Státy ležící při Dunaji, jež jsou smluvními stranami úmluvy, zasedají v komisi pro Dunaj, která má na rozdíl od komise pro Rýn pouze konzultační pravomoc.
Tento režim navíc stanovuje předpisy pouze pro mezinárodní plavbu na Dunaji.
Kabotáž (která je v případě Rýna součástí Mannheimské úmluvy) se vymyká působnosti Bělehradské úmluvy.
Nelze tedy mluvit o jasné jednotě právního režimu pro Dunaj.
Komise pro Dunaj sdružuje členské státy EU, kandidátské země pro vstup do EU z oblasti Balkánu a několik dalších států, jako například Moldavsko, Rusko, Srbsko a Černou Horu a Ukrajinu.
3.6 Po ustanovení Římské smlouvy z roku 1957 postupně v EU vznikl vnitřní trh a rozšířil se i na oblast vnitrozemské plavby.
Evropské komisi připadly některé úkoly, zvláště pokud jde o technické normy, posádky, životní prostředí a bezpečnost.
3.7 V praxi existuje spolupráce, která naštěstí směřuje k dalšímu prohlubování, mezi CCNR, Komisí pro Dunaj a Evropskou komisí; v rámci této spolupráce má pro oblast technické expertizy, a zejména pokud jde o zkušenost, velký vliv CCNR.
Spolupráce mezi CCNR a Evropskou komisí dostala nový impuls uzavřením dohody dne 3. března 2003.
Oproti tomu spolupráce s Komisí pro Dunaj má prozatím spíše sporadický charakter.
4. Nedávný vývoj
4.1 V říjnu roku 2004 sestavila skupina nezávislých expertů z východní a západní Evropy zprávu, v níž prozkoumala současný institucionální rámec pro vnitrozemskou plavbu na evropské úrovni a sepsala několik doporučení pro jeho posílení.
Jedná se o iniciativu Nizozemska, kterou podpořilo Německo, Belgie, Francie a Švýcarsko.
Tato skupina, vedená panem Janem TERLOUWEM, bývalým místopředsedou a ministrem hospodářství nizozemské vlády, si dala název Skupina EFIN (European Framework for Inland Navigation – Evropský rámec pro vnitrozemskou plavbu) a vydala zprávu Nový institucionální rámec pro vnitrozemskou plavbu v Evropě.
Součástí skupiny je též sedm dalších osob, které pocházejí z Německa, Rakouska, Belgie, Francie, Maďarska, Rumunska a Švýcarska.
4.2 Skupina EFIN ve své zprávě uvedla, že vnitrozemská plavba má ohromný potenciál, který ovšem zůstává nedoceněn.
Vnitrozemská plavba může výraznou měrou přispět k vylepšení evropského systému přepravy zboží.
Skupina EFIN se domnívá, že institucionální rámec nestačí k tomu, aby se optimálně využilo potenciálu vnitrozemské plavby v Evropě.
Je názoru, že tento rámec je příliš slabý na to, aby přitáhl nezbytnou pozornost politických činitelů nutnou pro rozvoj tohoto odvětví.
4.3 Jak již doporučil EHSV ve svých stanoviscích ze dne 16. ledna 2002 a 24. září 2003, Skupina EFIN je také názoru, že pro všechny evropské vodní cesty je nezbytné dospět k větší harmonizaci technických předpisů, označení, vydávaní osvědčení a podmínek pro vstup na trh.
Dále je žádoucí, aby existovala instance, jež by podporovala vylepšení infrastrukturní sítě vodních cest, vývoj technického vybavení lodí, inovace a zvyšování odborných schopností.
K překonání překážek, s nimiž se potýká při svém rozvoji vnitrozemská plavba, je nutná aktivní podpora institucí.
Za tímto účelem by bylo vhodné vytvořit novou strukturu.
4.4 Vzhledem k možnému zřízení takové nové struktury Skupina EFIN prozkoumala řadu možností, přičemž dbala na to, aby neztrácela ze zřetele celoevropský rozměr.
Navrhuje se zvýšená spolupráce mezi současnými institucemi, zejména CCNR, Komisí pro Dunaj a Evropskou komisí, ale rovněž Evropskou konferencí ministrů dopravy (ECMT) a Evropskou hospodářskou komisí Spojených národů (EHK-OSN), avšak sama o sobě nestačí k tomu, aby dala tvar navrhované nové struktuře.
4.5 Skupina EFIN tedy usiluje o ustavení Evropské organizace pro vnitrozemskou plavbu, jež by měla širokou působnost, aby pokryla všechny otázky spojené s vnitrozemskou plavbou.
Neměla by být ustavena prostřednictvím nové úmluvy.
Současné úmluvy a existující režimy by zůstaly v platnosti a nedotčené.
Nová organizace by byla flexibilní: mělo by být možné dále ji přizpůsobovat proměňujícím se potřebám, měla by obsahovat několik dále adaptabilních orgánů, schopných jednat nezávisle na sobě.
4.6 Organizace by se měla členit na tři složky: na politické shromáždění (Konference ministrů pověřených plavebními cestami), správní složku (Evropská kancelář pro plavební cesty), a finanční nástroj (Evropský intervenční fond pro říční přepravu).
Další podrobnosti lze nalézt ve zprávě Skupiny EFIN.
4.7 Je na místě zmínit, že Skupina EFIN při výběru z různých variant obzvláště zvažovala možnost vytvořit agenturu EU pro vnitrozemskou plavbu.
Skupin EFIN si kladla otázku, zda pro vytvoření takové agentury existuje dostatečně silná politická vůle, která by k tomu přispěla.
Domnívá se však, že tento druh agentur nemá pravomoci pro tvorbu právních předpisů a že je pouze pověřen výkonnými úkoly, dohledem a sběrem informací.
Vzhledem k tomu, že mnoho vodních cest nespadá do působnosti práva Společenství, by takováto agentura měla jen omezenou územní platnost.
Po důkladném zvážení otázky se Skupina vyslovila proti této možnosti.
4.8 14. července 2005 vydala Evropská komise konzultační dokument s názvem Integrovaný evropský akční program pro vnitrozemskou plavbu.
Zmiňuje v něm jistý počet oblastí, v nichž si přeje zlepšení dopravy po vnitrozemských plavebních cestách Společenství, a vyzývá zainteresované strany, aby jí předložily své připomínky.
17. ledna 2006 vydala Evropská komise sdělení "NAIADES" o podpoře vnitrozemské vodní dopravy, jemuž dala název "Integrovaný evropský akční program pro vnitrozemskou plavbu" [2].
4.9 Kromě mnoha činností v pěti strategických oblastech se Komise rovněž zabývala stávajícími možnostmi, jak modernizovat předpisy a přizpůsobit je v očekávání budoucích výzev.
Bylo by k tomu třeba modernizovat a vylepšit organizační uspořádání, které kvůli svému rozdrobení ztrácí na účinnosti a důležitosti na politické úrovni.
Při úpravách stávajících nástrojů však bude třeba nezanedbat platné mezinárodní povinnosti a dohody.
Stávající "acquis" je třeba respektovat.
4.10 Komise naznačila, že tento proces již začal, a odkázala v tomto směru na své doporučení Radě ze dne 1. srpna 2003, aby se povolilo přistoupení k oběma říčním komisím a na zprávu EFIN. Upřesnila, že se právě diskutuje o čtyřech možnostech: a) zintenzivnění spolupráce mezi stávajícími komisemi pro obě řeky a Evropskou komisí, b) přistoupení Evropského společenství ke komisím pro plavbu na Rýně a na Dunaji, c) vytvoření celoevropské organizace pro vnitrozemskou vodní plavbu, d) svěřit Společenství úkol zvolit strategický přístup k rozvoji dopravy v Evropě po vnitrozemských plavebních cestách a respektovat při tom práva třetích zemí.
5. Celoevropská vnitrozemská plavba
5.1 Nápad vytvořit celoevropský režim vnitrozemské plavby a podpořit tak dopravu po plavebních cestách na celém kontinentě není nový a těší se široké podpoře.
Již v roce 1991 na ministerské konferenci v Budapešti se ministři vyslovili v tomto smyslu.
V roce 2001 vyústila Celoevropská konference o dopravě po vnitrozemských plavebních cestách, která se konala ve dnech 5. a 6. září v Rotterdamu, k prohlášení, v němž ministři volají po urychlení evropské spolupráce při přípravách liberalizace a posílení říční dopravy.
Toto prohlášení obsahuje několik zásad, cílů a činností.
Jednou z prvních zásad je, že harmonizaci nelze provádět na úkor přísnosti platných bezpečnostních předpisů a předpisů pro kvalitu a že se musí zachovat přinejmenším stávající příznivé sociální podmínky.
V prohlášení ministři vyslovili svou podporu vytvoření "průhledného a integrovaného celoevropského trhu říční dopravy založeného na zásadách reciprocity, svobody plavby, čestné hospodářské soutěže a rovnosti zacházení pro uživatele vnitrozemských plavebních cest".
5.2 Kromě úsilí například v oblasti infrastruktur – oblasti, která jak víme, spadá do národní kompetence v rámci EU – rotterdamské prohlášení vyzývá Evropskou komisi, EHK-OSN a obě říční komise, aby posílily svou spolupráci v oblasti celoevropské harmonizace technických, bezpečnostních a zaměstnaneckých předpisů a spolupracovaly při zvyšování kvality výuky a odborné přípravy.
Následně vyzvala EHK-OSN, Evropskou komisi, obě říční komise a ECMT, aby v úzké spolupráci vymezily do konce roku 2002 legislativní překážky bránící zavedení celoevropského harmonizovaného a konkurenceschopného trhu říční dopravy a navrhly řešení k jejich překonání.
5.3 Musíme prohlásit, že od konání konference v roce 2001 období úvah o institucionálním rámci pro vnitrozemskou plavbu úspěšně pokračuje.
V tomto směru je vhodné upozornit na seminář, který ECMT, EHK-OSN a říční komise uspořádaly v Paříži v září roku 2005 s výmluvným názvem "On the Move" (V pohybu).
5.4 V roce 2006 se v Rumunsku uskuteční další ministerská konference, která naváže na konferenci v Rotterdamu.
6. Připomínky
6.1 EHSV je toho názoru, že zpráva EFIN je cenným příspěvkem k diskusi o institucionální složce, zejména rozbory, které obsahuje a které si zaslouží podporu.
Nicméně autoři zcela nevytěžili logický důsledek z rozborů, neboť se zdá, že navrhované řešení nemá dostatečný vynucovací účinek.
Ostatně sociální politika je "slepou skvrnou" zprávy EFIN, stejně jako je slepou skvrnou stávajících úmluv a režimů.
6.2 Můžeme si blahopřát, že Komise na rozdíl od minulosti nechává diskusi o institucionálních reformách zcela otevřenou.
Určitě není bez souvislosti, že tuto otázku naprosto odděluje od pěti strategických oblastí.
Pokud jde o navrhované možnosti, EHSV upozorňuje, že je nutné posílit krátkodobou spolupráci, jak doporučuje Komise coby první možnost.
Přistoupení Komise k CCNR, k němuž Rada za poslední dva roky ještě nevydala žádné rozhodnutí, může taktéž představovat jednu fázi.
Avšak pro dosažení kýžené účinnosti a vyvolání zvýšené pozornosti na politické úrovni bude třeba odvážnějších kroků.
6.3 Pokud jde o další možnosti týkající se závěrečné fáze restrukturalizace, tedy pokud jde o celoevropské uspořádání vnitrozemských plavebních cest a řešení na úrovni Společenství, Komise se omezí na vyjmenování výhod a nevýhod, aniž sama zvolí řešení, aby tak ponechala diskusi otevřenou.
6.4 Po prošetření pokročilých argumentů, a zejména aby poskytl svůj příspěvek do diskuse, EHSV hodlá již nyní řešení zvolit.
Výbor se domnívá, že řešení na úrovni Společenství, jak je představila Komise, nepokryje celé území Unie.
Režim pro Rýn a režim pro Dunaj (v poněkud menším rozsahu) budou nadále platit, což zaručuje jednu úroveň správy navíc a potvrzuje potřebu koordinovat.
Tato možnost současně vyžaduje uzavření smluv se třetími zeměmi, což může vést k neshodám.
Spolupráce s říčními komisemi v praxi znamená, že Ústřední komise pro plavbu na Rýně a Komise pro Dunaj budou muset poskytnout potřebné znalosti a schopnosti.
Znalecké posuzování na úrovni Společenství, které by se teprve muselo zabezpečit, by se v podstatě překrývalo s posudky říčních komisí, což je přesně ten druh překrývání činností, kterému se Komise chce vyhnout.
6.5 EHSV se však může připojit ke kladným argumentům, které předložila Komise ve prospěch možnosti podpořit vytvoření celoevropské organizace pro vnitrozemskou plavbu, v jejímž rámci by spolupracovaly všechny zainteresované organizace a evropské země, tedy včetně Evropské unie. Organizace tohoto druhu by politicky zvýraznila vnitrozemskou plavbu a dokázala by přispět k její strategické podpoře; napomohla by k harmonizaci legislativy.
Argument, podle nějž by tato organizace měla být financována z příspěvků zúčastněných stran a k němuž se Komise nijak nevyjádřila, je pozitivní, neboť s touto možností pro EU se navíc uvažuje o tom, že i třetí země budou přispívat k rozvoji vnitrozemské plavby.
6.6 Pokud se týká záporných argumentů předložených Komisí, EHSV zdůrazňuje, že ratifikace úmluvy určitě bude trvat jistou dobu, avšak ve skutečnosti tento proces již započal, a jestliže zde bude dostatečná politická vůle, mohl by dokonce být do několika let dokončen.
Úspěch konferencí ministrů o vnitrozemské plavbě v letech 1991 a 2001 a pořádání další konference ke konci tohoto roku v Rumunsku jsou v tomto směru průkopnické.
Proti námitce, že takováto organizace by působila mimo rámec Společenství, stojí sama účast EU, která by zajistila propojení se Společenstvím.
Mimo to může být účinný výkon rozhodnutí této organizace zabezpečen úmluvou, jako již tomu je v případě Mannheimské úmluvy pro plavbu na Rýně.
6.6.1 Na nedávném summitu o vnitrozemské plavbě (Inland Navigation Summit, Industry Congress), který se konal ve Vídni od 13. do 15. února 2006, Komise vystoupila s dalším argumentem proti možnosti úmluvy s tím, že v souladu se smlouvou je říční plavba plně a zcela v kompetenci EU a nemůže být převedena jinou mezivládní dohodou.
V této souvislosti je třeba uvést, že vnitřní plavba v Evropě se vyznačuje právě tím, že některé pravomoci, zvláště ty, které se týkají plavby na Rýně, náležejí podle revidované Mannheimské úmluvy výlučně porýnským státům.
Navíc existují třetí země, které si přejí být zapojeny do evropského právní režimu a pro něž Společenství samozřejmě není kompetentní.
6.6.2 Rozhodnout se pro úmluvu by znamenalo, že země mimo Společenství by se mohly připojit ke stejnému právnímu režimu jako členské státy EU.
Bylo by možné též uvažovat o zřízení "komor pro říční plavbu", které by měly různé pravomoci.
Pro vodní cesty Společenství by mohly být nadále plně platné evropské právní předpisy pro vnitrozemskou plavbu.
Velkou výhodou této úmluvy by bylo, že by umožnila projednávat celoevropské otázky a rozhodovat o nich a též do smluv začlenit nové pravomoci, zejména v oblasti infrastruktury.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k tématu Flexicurity: případ Dánska
(2006/C 195/12)
Dne 14. července 2005 se Evropský hospodářský a sociální výbor, v souladu s čl. 29 odst. 2 Jednacího řádu, rozhodl vypracovat stanovisko z vlastní ve věci Flexicurity: případ Dánska.
Specializovaná sekce "Hospodářská a měnová unie, hospodářská a sociální soudržnost", kterou Výbor pověřil přípravou podkladů na toto téma, přijala stanovisko dne 28. dubna 2006.
Zpravodajkou byla paní VIUM.
Na 427. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 17. a 18. května 2006 (jednání ze dne 17. května 2006), přijal Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko 98 hlasy pro, 1 hlasem proti a 1 člen se zdržel hlasování.
1. Závěry a doporučení – flexicurity: případ Dánska
1.1 Dánský model "flexicurity" (rovnováha flexibility a jistoty) se zdá být příkladem toho, jak lze docílit hospodářského růstu, vysoké zaměstnanosti a zdravých veřejných financí cestou sociální vyváženosti.
Tento vývoj odpovídá lisabonskému procesu, jehož prostřednictvím má být trvale zaručen růst, vysoká míra zaměstnanosti a sociální stát.
1.2 Jádrem dánského systému "flexicurity" je flexibilní trh práce, který je uskutečňován pomocí aktivní politiky trhu práce a vzdělávací politiky a je chráněn prvky přispívajícími k sociální jistotě – tato konstelace se pro konkurenceschopnost Dánska očividně zdá být prospěšná.
Spolu s ostatními znaky dánské společnosti dal koncept flexicurity vznik silnému a flexibilnímu dánskému trhu práce, takže Dánsko může hledět vstříc výzvám budoucnosti.
Vysoká míra zaměstnanosti, vysoké dávky v nezaměstnanosti a optimisticky naladěné prostředí vedou k tomu, že se jak zaměstnavatelé, tak zaměstnanci smíří s nepředvídatelnými důsledky a nevýhodami, které jsou s tímto systémem spojeny, protože poskytuje každé skupině přiměřené kompenzace.
1.3 Klíčem k pochopení dánského systému flexicurity je fakt, že flexibilita a jistota se nutně nemusí vzájemně vylučovat.
V zájmu zaměstnavatele mohou být stabilní a pevné pracovní vztahy a motivovaní spolupracovníci, zatímco v zájmu zaměstnance může být pružná pracovní doba, organizace práce a systém mezd.
1.4 Vzhledem ke globalizaci a přemístění podniků do zahraničí přináší model flexicurity obyvatelstvu vysoký stupeň ekonomického a sociálního zabezpečení, a to díky následujícím posunům paradigmat: "jistota zaměstnanosti spíše než jistota pracovních míst" a "nové osobní příležitosti díky ochotě ke změnám za současného přijetí menších rizik".
Riziko ztráty pracovního místa se tím přirozeně nezažehná, avšak systém sociálního zabezpečení alespoň může krátkodobě zabezpečit základ příjmu.
Aktivní politika trhu práce v kombinaci s vysokou mírou zaměstnanosti zvyšuje pravděpodobnost nalezení práce v delším časovém horizontu.
1.5 V dánském systému flexicurity je jistota zaměstnání pro každého jednotlivého zaměstnance velmi nízká, a proto může v průběhu profesního života opakovaně docházet ke ztrátě pracovního místa.
Přesto však jistota tohoto systému (jednak na základě vysokých dávek v nezaměstnanosti, které jsou financovány z veřejných prostředků a daňových příspěvků celé populace, a jednak na základě jistoty zaměstnání) dává Dánům celkový pocit bezpečí a spokojenosti – viz příloha 2.
1.6 Hledí-li se na dánský koncept flexicurity v evropských souvislostech, je jasné, že ji z důvodu odlišných kulturních, strukturálních a ekonomických podmínek nelze přenést na další země v poměru "jedna ku jedné".
Země a regiony, které dosáhly určitého sociálního standardu, však mají možnost převzít některé obecné prvky jako politickou strategii, a to především tam, kde je sociální kapitál (chápaný jako suma předpisů, sítí a důvěry mezi jednotlivci a mezi organizacemi) strukturován podobně jako v Dánsku, tedy jako tradiční spolupráce mezi vládou a sociálními partnery a kde je ochota občanů ke změnám.
Geografická flexibilita však může způsobit velmi závažné problémy pro rodiny, partnery, školní docházku dětí a průběh vzdělávání. To se týká především velkých zemí a federálních států.
1.7 V pozadí dánského systému flexicurity stojí obecně představa, že kombinace flexibility a jistoty může zaměstnancům poskytnout jak sociální jistotu, tak konkurenceschopnost.
Dánský systém flexicurity spojuje relativně vysokou úroveň dávek v nezaměstnanosti (včetně dalších sociálních dávek) s flexibilitou prostřednictvím liberálních pravidel ochrany před výpovědí, jako jsou například krátké výpovědní lhůty.
Kromě sociální jistoty a vysoké mobility je kladen důraz na aktivní politiku trhu práce, která zajišťuje buď to, že nezaměstnaní sami práci vyhledávají nebo je pobízí k nové kvalifikaci.
Pro dánskou politiku trhu práce je tedy charakteristické "podporovat a požadovat", požadovat kupříkladu formou nucené aktivace, která však spočívá převážně v nabídkách kvalitní kvalifikace.
Aktivní politika trhu práce je nezbytným nástrojem, pokud má trh práce s vysokou úrovní náhrady mzdy fungovat účinně a s vysokými dávkami v nezaměstnanosti.
1.8 Na dánský sytém flexicurity přirozeně nelze pohlížet nezávisle na rámcových podmínkách sociálního státu a vysoce rozvinutého organizačního systému.
Fungování dánského trhu práce je podmíněno celou řadou dalších společenských faktorů, například klíčovou pozicí sociálních partnerů při politických rozhodnutích a při provádění politiky trhu práce a vzdělávání, rozsáhlou sociální sítí financovanou státem, úrovní kvalifikace obyvatelstva a kombinací makroekonomických politických opatření (policy-mix), která byla přijata během posledních deseti let.
1.9 Na utváření dánského systému flexicurity se mohli podílet i sociální partneři. Byli zapojeni jak do rozhodovacích procesů, tak i do provádění politiky odborné přípravy na povolání a do provádění strukturálních reforem na trhu práce.
V mnoha oblastech je vývoj určován dohodami mezi sociálními partnery, například při zavádění soukromých důchodů z trhu práce.
Úloha sociálních partnerů je odvozena na jedné straně z historického vývoje a na druhé straně z jejich vysokého stupně organizace.
Díky vlivu sociálních partnerů bylo možné vypracovat kreativní řešení, která se setkala s širokým přijetím.
Silné spolurozhodování sociálních partnerů a dalších zúčastněných z řad občanské společnosti však na druhou stranu vyžaduje jejich připravenost na změny, ochotu ke spolupráci a neortodoxní pohled na věc, který je navíc otevřen novým hlediskům v obecném zájmu a dokáže pochopit i obecný úhel pohledu.
Vyšší účast a spolurozhodování sociálních partnerů se tak v úsilí o konkurenceschopnost a přizpůsobivost může ukázat jako společensky prospěšné.
V těchto procesech má také význam podpora, spolupráce a kritický vstup dalších organizací občanské společnosti, např. sociálních asociací a organizací pro další vzdělávání.
1.10 Vysoká úroveň dávek v nezaměstnanosti vyžaduje vysokou úroveň kvalifikace obyvatelstva, jinak by se totiž vytvořila velká skupina, která by nemohla dosáhnout výdělku převyšujícího náhradu mzdy.
Vysoká úroveň kvalifikace a ochota přizpůsobit se, v neposlední řadě i u zaměstnanců s nízkou úrovní formálního vzdělání, jsou jedním z klíčů k úspěchu dánského systému flexicurity.
1.11 V průběhu významných strukturálních reforem, které byly provedeny v Dánsku ve druhé polovině 90. let, bylo řízení trhu práce zdokonaleno a byla uplatňována expanzivní hospodářská politika, což vedlo k oživení hospodářského růstu a ke zlepšení stavu zaměstnanosti.
Kromě jistoty příjmu, která je zaručena vysokou úrovní dávek v nezaměstnanosti, se v Dánsku usiluje také o to, aby byla občanům poskytnuta jistota zaměstnání.
Nikdo sice nemůže vycházet ze záruky pracovního místa, avšak naděje na přijetí do nového zaměstnání jsou dobré, zvláště když pomáhá i veřejný sektor.
Ostatně strukturální reformy lze snáze uskutečnit a spíše pro ně nalézt u obyvatelstva ohlas, pokud jsou prováděny v atmosféře optimismu a růstu vytvářejícího zaměstnanost.
Dánský systém flexicurity se proto opírá o řadu makroekonomických nástrojů, které podporují růst a zaměstnanost.
1.12 Dánský systém flexicurity je předmětem neustálých úvah a změn.
Tento systém má svá pro a proti a i když mezi flexibilitou, jistotou a aktivní politikou trhu práce bez pochyby existuje úzká souvislost, pravidelně se diskutuje o tom, jak lze dosáhnout jejich správného "poměru míchání".
1.12.1 Předpokladem dánského systému flexicurity a jiných faktorů, které mají význam pro fungování trhu práce, jsou vysoké příjmy z daní.
Veřejné výdaje na politiku trhu práce v roce 2003 činily 4,4 % HDP, což je v evropském srovnání rekord [1].
Vysoké daňové zatížení ve výši 49 % HDP dánské obyvatelstvo na jedné straně akceptuje, na druhé straně jsou však daně neustálým tématem diskusí a daňové zatížení práce by v budoucnu mohlo klesnout.
Vysoké daňové zatížení se vysvětluje z části vysokou zaměstnaností, která je sama o sobě přínosem pro veřejné finance.
Příjmy z daní lze dále zvyšovat zlepšováním stavu zaměstnanosti.
1.13 Význam dánského systému flexicurity pro Evropskou unii spočívá v ochotě, již tento přístup podporuje, aktivně se přizpůsobovat novým skutečnostem prostřednictvím vyváženého a zúčastněnými subjekty pečlivě dojednaného posunu sociálně-ekonomických paradigmat při plném respektování základních hodnot modelu evropské společnosti.
2. Konkurenceschopnost dánského systému
2.1 Dánsko se těší stabilnímu růstu a vyrovnaným veřejným rozpočtům.
V letech 2000 až 2005 činil průměrný růst 1,7 %, průměrná míra zaměstnanosti 77,5 % a průměrný přebytek státního rozpočtu 1,4 % HDP.
Celková zadluženost země činila v roce 2004 42,7 % HDP a přebytek státního rozpočtu 2,8 % HDP.
Přebytek ve veřejných rozpočtech lze v prvé řadě odvodit z vysokých daní a z vynikajícího stavu zaměstnanosti, díky němuž plynou do státního rozpočtu prostřednictvím daně z příjmu rozsáhlé příjmy z daní.
2.2 Fluktuace na dánském trhu práce je velmi vysoká, neboť každý rok zanikne více než 10 % všech pracovních míst a přibližně stejné množství je vytvořeno.
Asi 30 % zaměstnaných mění každý rok zaměstnání a Dánsko vykazuje po Velké Británii druhou nejnižší průměrnou délku zaměstnaneckého poměru.
To je třeba chápat jak v souvislosti s platnými předpisy, tak s dánskými strukturami podniků s vysokým podílem malých a středních podniků.
2.3 Dopad kombinace politických opatření z makroekonomických stimulů a strukturálních reforem, které byly v Dánsku provedeny mj. na trhu práce, se dá znázornit pomocí Phillipsovy křivky, která představuje vztah mezi mírou nezaměstnanosti a růstem mzdových nákladů.
Křivka pro Dánsko je uvedena v příloze 1.
Ukazuje, že od roku 1993 se podařilo viditelně snížit nezaměstnanost bez nárůstu mzdové inflace, neboť Phillipsova křivka v tomto období probíhala vesměs horizontálně.
Opatření trhu práce a vzdělávací opatření působí proti obtížím s přizpůsobením a proti překážkám, které se jinak projevují růstem mezd resp. zvyšováním cen.
2.4 Ve studiích o atraktivitě zemí pro investory se Dánsko často umísťuje na předních místech.
V průzkumu Economic Intelligens Units z března 2005 obsadilo Dánsko dokonce první místo. V příloze 2 je znázorněna pozice Dánska vůči ostatním členským státům z hlediska celé řady parametrů.
3. Dánské pojetí konceptu flexicurity
3.1 O pojmu flexicurity se hovoří již několik let, přičemž význam tohoto termínu není jednoznačný a v každé zemi je vykládán jinak.
3.2 Na trhu práce platí opatření za "zlatý trojúhelník" mezi flexibilními pravidly pro přijímání zaměstnanců (která vedou k vysoké kvantitativní flexibilitě), velkorysým systémem podpory (který nabízí sociální jistotu) a masivními aktivačními a vzdělávacími opatřeními (která nejen motivují nezaměstnané k hledání práce, ale také je kvalifikují pro nástup na otevřený trh práce).
3.2.1 Dánský systém flexicurity přispívá k vytváření korektních, tzn. kvalitních pracovních míst.
Vysoké dávky v nezaměstnanosti mají za následek vysokou minimální mzdu, která zaručuje, že se v Dánsku z ní dá vyžít.
Na oficiálním trhu práce jsou proto "chudí pracující" ("working poor") vzácným a spíše nevýrazným fenoménem, a to i mezi Dány jiného etnického původu.
3.3 Níže je uvedeno znázornění "zlatého trojúhelníku".
Dánský systém příjmů z převodu a aktivní politiky trhu práce je nastíněn v příloze 3.
Ústřední body dánského systému flexicurity:
+++++ TIFF +++++
Aktivní politika trhu práce a vzdělávací politika—Zlepšení kvalifikace—Kvalitní nabídky—Testy dostupnosti.Velkorysý systém podpory—150 000 případů podpory—Vysoká úroveň náhrady mzdy4-leté období.Vysoká mobilitaMnoho nových pracovních příležitostí30 % změna práce za rok10 % nových pracovních míst za roko 10 % méně pracovních míst za rok
3.4 Dánský trh práce však má více rozměrů a za flexibilitu nevděčí pouze liberální ochraně před výpovědí, nýbrž ji umožňuje i pružná pracovní doba, přičemž podle kolektivní smlouvy pracovní doba v období jednoho roku fluktuuje a v průběhu kratších období lze provádět dělbu práce.
Konečné stanovení mezd se obvykle odehrává na úrovni podniku v rámci kolektivních smluv, což rovněž zajišťuje určitou flexibilitu mezd.
Flexibilita je odvozena ze široké základny kompetencí zaměstnanců, kteří pracují samostatně, jsou otevřeni změnám a jsou odpovědní, a tudíž se mohou brzy přizpůsobit změnám ve výrobě nebo nové práci.
3.5 Jistota na dánském trhu práce se nevztahuje výlučně k relativně vysoké úrovni dávek v nezaměstnanosti, ale také k vysokému stupni zaměstnanosti a fluktuaci na trhu práce, které zaručují určitou jistotu zaměstnání.
Tato jistota zaměstnání je podporována širokým spektrem opatření na zvyšování kvalifikace a rozšiřování vzdělání, která společně poskytují a řídí veřejný sektor a sociální partneři.
Kromě toho poskytuje dánská společnosti určitou jistotu i rodinám s ohledem na slučitelnost rodiny a zaměstnání, například formou výhodných režimů mateřských dovolených, péče o děti atd.
3.6 Klíčem k pochopení dánského systému flexicurity je, že flexibilita a jistota nejsou nezbytně nutně protiklady.
Tradičně byla touha zaměstnavatelů po vyšším stupni flexibility na trhu práce neslučitelná s touhou zaměstnanců po jistotě zaměstnání a vysokých ekonomických náhradách v případě nezaměstnanosti a nemoci.
3.7 Pojetí konceptu flexicurity se od tohoto zdánlivého protikladu odklání.
Zaměstnavatelé mají určitě zájem o stabilní a jisté pracovní vztahy a o motivované pracovníky a naopak lze předpokládat, že i zaměstnanci mají zájem o pružnou pracovní dobu, pružnou organizaci práce a pružné odměňovací systémy.
Tyto nové moderní trhy práce tak mohou mít za následek novou souhru flexibility a jistoty.
3.8 Na trhu práce dánský systém flexicurity zaručuje kombinaci dynamiky tržního hospodářství se sociálními jistotami a sociální rovnováhou skandinávského sociálního státu díky univerzálním veřejným službám a vyrovnání příjmu.
Z obecnějšího hlediska je to výsledek politického cíle umožnit lidem vstup do profesionálního života a prostřednictvím veřejných rozpočtů a opatření dosáhnout přerozdělení zdrojů.
To vede přes silné vyrovnání příjmu ke společenské soudržnosti a zamezuje silnému sociálnímu napětí, což zaměstnancům dává jistotu nového zaměření a flexibility.
4. Úloha sociálních partnerů
4.1 Sociální partneři mají tradičně klíčové právo spoluúčasti na rozhodování o mechanismech utváření a řízení politiky trhu práce a vzdělávání.
Vliv sociálních partnerů přispěl k nalezení kreativních a vyvážených řešení problémů trhu a inovací, což přispělo k nastavení Dánska tím směrem, že země je dobře připravena na změnu a rozvoj, které s sebou přináší globalizace.
Pomocí také je, že partneři zhodnotí případně vzniklou potřebu jednat a mohou se postarat o přizpůsobení.
Stálými jednáními mezi zúčastněnými stranami se v průběhu času vytvořil i sociální kapitál, který se projevuje jako lepší důvěrný vztah, vědomí odpovědnosti a společný názor na věc.
4.2 Současná situace má historické důvody, které vznikly před více než 100 lety.
Zvláštní dánský model regulace trhu práce pochází z roku 1899, kdy byla tzv. "zářijovým kompromisem" mezi dánským odborovým svazem (LO – Landsorganisationen) a dánským svazem zaměstnavatelů (DA – Dansk Arbejdsgiverforening), které byly krátce předtím založeny jako celostátní organizace, uzavřena první rámcová kolektivní smlouva na světě.
Od té doby představuje tato smlouva rámec pro uzavírání dohod a souhru sociálních partnerů.
4.2.1 Zatímco zaměstnavatelé uznali dánský odborový svaz jako partnera oprávněného jednat, akceptoval odborový svaz právo zaměstnavatelů přijímat a propouštět zaměstnance a uznal tím jejich právo řídit.
Tento základní předpoklad přispěl k liberálnímu postoji, který v Dánsku vládl v souvislosti s výpověďmi.
Dalším důležitým prvkem zářijového kompromisu byla povinnost udržovat dobré vztahy po dobu uzavírání kolektivních dohod.
Voluntaristická regulace trhu práce a samostatné řešení konfliktů bylo pro sociální partnery ještě do roku 2003 nepřekonatelné.
Teprve když EU nechtěla uznat samostatné provádění směrnic sociálními partnery, začaly v Dánsku vznikat další právní předpisy.
Příloha 4 obsahuje další informace o historickém vývoji úlohy sociálních partnerů a o etablování dánského modelu.
4.3 Po mnoha letech s vysokou mírou inflace a velmi nestálým vývojem reálných mezd dospěli sociální partneři v letech 1987-88 k poznání, že by se v dohodách měla věnovat pozornost také nadřazeným makroekonomickým aspektům.
V Dánsku se přirozeně liší postoj zaměstnavatelů, zaměstnanců a vlády, avšak zároveň existuje i základní kultura dialogu a konsensu, která je součástí "společenského kapitálu".
Ploché hierarchie na všech úrovních společnosti přispívají k udržování této kultury konsensu.
4.4 Z politického hlediska byl v Dánsku od 60. let vytvářen rozsáhlý veřejný systém zvyšování kvalifikace a rozšiřování vzdělání osob výdělečně činných i nezaměstnaných.
To se pro ochotu všech pracujících přizpůsobit se ukázalo jako užitečné.
Sociální partneři byli po celé 20. století v klíčových pozicích ve veřejných rozhodovacích a prováděcích strukturách a jsou dodnes.
Na rozdíl od většiny evropských zemí byla tato jejich úloha od let 1993-94 dokonce ještě více rozvinuta.
4.5 Politika trhu práce zaznamenala obsahovou přeměnu: dříve byla orientovaná na pravidla, nyní se zaměřuje na potřebu a uplatňuje individuální strategie řešení.
Sociální partneři se spolu s obcemi staly ústředními subjekty ve 14 regionálních radách trhu práce, kterým byly poskytnuty jak pravomoci, tak rozpočtové prostředky, aby se zaměřily na opatření pro boj proti nezaměstnanosti a na regionální politiku trhu práce.
4.6 Po dlouhá léta rozvíjeli sociální partneři široké kolektivní sociální vědomí své společenské odpovědnosti a veřejný sektor se naučil využívat jejich zdroje a vliv ke svému prospěchu.
Sociální partneři mají jedinečné informace a znalosti o trhu práce, a proto mohou rychle poskytnout spolehlivá hlášení o potřebách.
Díky jejich zapojení dochází k rozšiřování zdrojů veřejného sektoru s nulovými náklady.
Nacházejí kreativní řešení společných problémů na základě diskusí a rozhodovacích fór. Organizace jsou rozhodující pro přijímání a provádění politik a nalezení akceptace, na což se nesmí zapomínat.
Veřejný sektor se tím tak stává závislým na součinnosti sociálních partnerů při jednání o flexicurity.
5. Správná kombinace politických opatření (policy-mix)
5.1 K pochopení dánského konceptu flexicurity ve všech jeho rozměrech je nutno zohlednit společenské souvislosti, do kterých je systém zakotven.
Jak hospodářská politika, tak i ostatní zásahy veřejného sektoru ovlivňují funkčnost trhu práce. Tyto prvky dohromady tvoří "dánský model".
Tato součinnost je zřejmá z obrázku v příloze 7.
5.2 Ve druhé polovině 80. let a na počátku 90. let prožívalo dánské hospodářství krizi.
Ekonomika v tomto období rostla v průměru jen o 0,8 % za rok, zatímco pětiprocentní nezaměstnanost z roku 1987 se v roce 1993 vyšplhala na 9,6 %.
Tato krize byla mezi jiným i důsledkem přísné hospodářské politiky, ke které se přikročilo kvůli velkým schodkům v rozpočtu v předcházejících letech.
5.3 Od roku 1993 byla aktivní politika trhu práce posílena, zatímco ekonomika měla zároveň zadní vítr v podobě nízkých úroků a expanzivní hospodářské politiky.
Na počátku období růstu v polovině 90. let Dánsko vykazovalo tak velké schodky v rozpočtu, že by porušilo pravidla Paktu stability a růstu, kdyby tenkrát již existoval.
Kromě toho byly mj. změněny podmínky financování nemovitostí (delší doba splatnosti půjček a možnosti restrukturalizace úvěrů), takže lidé měli k dispozici více peněz.
Z důvodu vysokého růstu, klesající nezaměstnanosti a vznikajícího optimismu přijalo obyvatelstvo snáze zostřená opatření trhu práce.
5.4 Další veřejné výdaje byly mj. využity na masivní opatření pro zesílené pokrytí poptávky po opatrování dětí, takže ženy s malými dětmi byly na trhu práce skutečně k dispozici.
5.5 Zesílené zaměření na politiku trhu práce znamenalo také zesílená opatření na vzdělávání, zvyšování kvalifikace a rozšiřování vzdělání, v jejichž rámci stát poskytoval značné příspěvky, aby si mohly zvyšovat kvalifikaci a dále se vzdělávat jak zaměstnané, tak i nezaměstnané osoby.
Příspěvky byly poskytovány v podobě financování vzdělání a také částečného pokrytí ušlých mezd.
Současně byl na všech úrovních zvýšen počet vzdělávacích míst pro mládež.
5.6 Všeobecně se dá říct, že dánský systém s vysokou úrovní dávek v nezaměstnanosti a tedy vysokou minimální mzdou vyžaduje kvalifikované a produktivní pracovní síly.
Existence velké skupiny osob s nízkou kvalifikací, které nemohou dosáhnout mzdové úrovně, jenž opravňuje k vysokým dávkám v nezaměstnanosti, by vedla k příliš vysoké nezaměstnanosti.
5.7 Ekonomická strategie, která byla od poloviny 90. let úspěšně uplatňována, byla investiční strategií, jenž prostřednictvím agresivních reforem a investic do vzdělávání a do plnění sociálního zabezpečení způsobila dynamiku růstu.
Důvěra v budoucnost a vysoká jistota příjmu podporují spotřebu a zajišťují vysokou domácí poptávku.
5.8 Současnou hospodářskou strategii je třeba vidět jako reakci na hospodářskou krizi, která v Dánsku od roku 1987 vládla a během níž vláda úspornými a zostřujícími opatřeními snížila velké schodky ve veřejných rozpočtech a v platební bilanci.
Tato strategie úspor sice vyřešila problémy s bilancí, měla však za následek nízký růst a obrovskou nezaměstnanost.
Současná strategie očividně zajišťuje růst a zaměstnanost, aniž by zatěžovala veřejné rozpočty a platební bilanci.
Což je kombinace, která v Dánsku existovala naposledy před ropnou krizí 70. let.
6. Současné výzvy
6.1 Ačkoli dánský systém flexicurity vedl v posledních letech k pozitivním výsledkům, existují samozřejmě výzvy, kterým je třeba čelit.
6.2 Globalizace a technologický rozvoj vyvíjejí na dánský trh práce určitý obecný tlak.
Zejména nekvalifikované pracovní síly se v důsledku konkurence ze zemí s nižší úrovní mzdy a automatizací výroby dostávají pod tlak.
6.2.1 Zatím Dánsko dokázalo tento tlak vyrovnat snížením počtu nekvalifikovaných pracovníků na trhu práce, neboť mezi staršími zaměstnanci, kteří se z trhu práce stahují, je více nekvalifikovaných než mezi mladšími, kteří na trh práce vstupují.
V současné době se však mnoha mladým lidem nedostává odborné kvalifikace, čímž by dánský model flexicurity mohl být dlouhodobě ohrožen.
Pokud nebude zajištěno, že se nabídka kvalifikovaných pracovních sil bude víceméně krýt s poptávkou, budou veřejné výdaje na podporu nezaměstnaných a ostatní příjmy z převodu příliš vysoké.
6.2.2 V Dánsku lze zaznamenat relokace, při kterých firmy zavírají své stálé provozovny a výrobu z části nebo zcela přemisťují do zemí s nízkými mzdovými náklady.
Jako obzvláštní výzva se to jeví ve vzdálených oblastech, které jsou v případě uzavírání podniků obzvlášť těžce postiženy.
Dánský trh práce, jehož strukturu utvářejí malé a střední podniky, je však považován za dynamický fenomén.
Namísto udržení těchto pracovních míst zde na politické úrovni a ve spolupráci se sociálními partnery existuje snaha o vytváření nových konkurenceschopnějších pracovních míst.
6.3 Vysoká fluktuace na trhu práce vede k tomu, že zaměstnavatelé jsou méně ochotni financovat zvyšování kvalifikací, neboť nevědí, jak dlouho zaměstnanci zůstanou.
Tento problém se týká především zaměstnanců bez vzdělání, jelikož zaměstnavatelé investují do žádaných odborných pracovníků více a nekvalifikovaným pracovníkům často chybí motivace k účasti na opatřeních ke zvyšování kvalifikace.
Na tomto místě nastupuje rozsáhlý systém dotovaný veřejným sektorem, který za povinného příspěvku od zaměstnavatelů slouží ke vzdělávání a zvyšování kvalifikace nekvalifikovaných pracovníků a odborných pracovníků, neboť vysoce kvalifikované pracovní síly jsou předpokladem fungování dánského systému flexicurity a "kvalifikační ofenzíva" na několika frontách je z politického hlediska žádoucí.
6.4 Pro mnoho přistěhovalců je obtížné se na dánském trhu práce uchytit, což představuje překážku jejich integrace.
Jejich problémy na trhu práce plynou mezi jiným z toho, že některé skupiny přistěhovalců a jejich potomci nemají potřebné schopnosti, aby dosáhly vysoké úrovně dávek v nezaměstnanosti a mzdové úrovně, která je v Dánsku obvyklá.
Úroveň vzdělání u přistěhovalců a jejich potomků je v průměru nižší než u Dánů a je mezi nimi všeobecně méně zaměstnaných a více nezaměstnaných.
Tyto problémy mohou být jazykového a sociálního druhu nebo se mohou týkat i vzdělání.
6.4.1 Vysvětlení je třeba hledat z části například i v kulturních rozdílech a hluboko zakořeněných vzorcích chování.
Zkušenost ukazuje, že nezaměstnanost u těchto skupin kolísá více než u jiných.
Pokud nezaměstnanost klesne, volí zaměstnavatelé ze zkušenosti nové cesty a zaměstnávají osoby z jiných etnických skupin.
Vysoká míra zaměstnanosti a nízká nezaměstnanost tedy mohou již samy o sobě zaručit, že přistěhovalci a jejich potomci budou snáze nalézat práci, čímž se však přirozeně problémy s integrací úplně nevyřeší.
Demografický vývoj by mohl vést k tomu, že dánská pracovní místa budou přistěhovalcům v příštích letech stále přístupnější.
6.5 Dánský model sociálního státu by byl nemyslitelný bez vysoké míry zaměstnanosti u žen – jen tak lze poskytovat nezbytné veřejné služby a zajistit vysoké příjmy z daní.
Z toho vyplývá na jedné straně vyšší ekonomická samostatnost žen a na druhé straně rovněž výzva zajistit slučitelnost rodiny a zaměstnání.
Ve srovnání s ostatními evropskými zeměmi je Dánsko v tomto ohledu velmi vyspělé, avšak musí se ještě vyvinout další úsilí v nastolení rovných profesních příležitostí pro muže a ženy.
6.6 Dánský systém je pro stát nákladný, neboť financuje velkou část náhrad mzdy.
Výdaje na pasivní politiku trhu práce v roce 2003 činily 2,7 % HDP, což je v evropském srovnání rekord.
V budoucnosti se financování dánského sociálního státu dostane pod tlak z více stran.
Aby byl sociální stát nadále financovatelný i bez zvyšování daní, je nezbytná vyšší míra zaměstnanosti obyvatel v produktivním věku.
6.6.1 Ve srovnání s ostatními státy EU je Dánsko jednou ze zemí s nejvyšším daňovým zatížením.
Daňové zatížení činí v Dánsku 49 % HDP, zatímco průměr EU se pohybuje kolem 40 %.
To platí zejména pro velmi vysoké spotřební daně, zatímco zdanění práce nepatří k těm nejvyšším.
Daň z příjmu je vysoká a silně progresivní, zatímco zaměstnavatelé nemusejí vcelku odvádět téměř žádné sociální dávky.
Daňový systém Dánska je podrobně popsán v příloze 5.
Kvůli globalizaci se určité příjmy z daní v budoucnu mohou dostat pod tlak.
6.6.2 Demografický vývoj s sebou přináší skutečnost, že bude stále více starších a stále méně výdělečně činných občanů.
To souvisí s početně slabými mladými ročníky, se silnými poválečnými generacemi a se zvyšováním průměrné délky života.
Při diskusích o možných reformách sociálního státu vstupuje do hry také politika trhu práce včetně podpory v nezaměstnanosti.
Dánský systém důchodového zabezpečení je na tyto změny však zčásti připraven, jak vyplývá z přílohy 6.
Hrozí nedostatek pracovních sil, a jelikož se rezervní pracovní síly tvořené ženami již z větší části na trhu práce nacházejí, je třeba nalézt jiné cesty ke zvýšení zaměstnanosti.
To lze uskutečnit např. zvýšením věku odchodu do důchodu nebo posílením přistěhovalectví schopných pracovních sil, po kterých je poptávka.
6.7 Asi čtvrtina obyvatelstva v produktivním věku neprovozuje žádnou výdělečnou činnost a žije tak či onak z veřejných prostředků (nezaměstnanost, "aktivace" (např. nabídka vzdělávání), předčasný důchod atd.)
Asi polovina natrvalo opustila trh práce ze zdravotních důvodů, z důvodu nezaměstnanosti nebo dobrovolně, zatímco druhá polovina je bez zaměstnání pouze dočasně.
Se zabezpečením těchto lidí státem se v dánském modelu počítá, pro budoucí financování sociálního státu to však představuje výzvu.
Podíl obyvatelstva, který předčasně odchází z pracovního života, je nutno snížit, má-li být zajištěna finanční udržitelnost sociálního státu.
6.8 Postupně bude stále větší podíl politiky trhu práce řízen podle ustanovení a postupů EU.
Vztahy na dánském trhu práce se tradičně dojednávaly mezi sociálními partnery a nebyly upravovány právními předpisy.
Pokud bude regulace ze strany EU příliš důsledná, existuje nebezpečí, že přijímání obyvatelstvem bude klesat a vývoj půjde jiným směrem, než si sociální partneři přejí.
Zdá se, že pomocí metody otevřené koordinace Evropské unie byla nalezena cesta, která může zajistit jak další rozvoj dánských tradic, tak synchronizaci evropské politiky zaměstnanosti a trhu práce.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k tématu Vnější činnost Unie: úloha organizované občanské společnosti
(2006/C 195/16)
Dne 28. ledna 2004 se Evropský hospodářský a sociální výbor, v souladu s čl. 29 odst. 2 Jednacího řádu, rozhodl vypracovat stanovisko k tématu Vnější činnost Unie: úloha organizované občanské společnosti.
Specializovaná sekce "Vnější vztahy", kterou Výbor pověřil přípravou podkladů na toto téma, přijala stanovisko dne 4. května 2006.
Zpravodajem byl pan KORYFIDIS.
Na 427. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 17. a 18. května 2006 (jednání ze dne 17. května 2006), přijal Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko 140 hlasy pro, 3 hlasy proti a 9 členů se zdrželo hlasování.
1. Toto stanovisko bylo vypracováno na základě dotazníku a studie.
Jedná se o výsledek dlouhého analytického procesu jak na poli teorie, tak v praxi, a odráží též zkušenosti získané EHSV ze vztahů, jež navázal s poradními orgány a jinými organizacemi občanské společnosti v kandidátských a v některých třetích zemích.
Celý tento postup, jenž trval několik let, vede Výbor k přesvědčení, že je nutno zahájit novou etapu a tyto závazky a vztahy, jež z nich vyplývají, učinit strukturovanějšími a předvídatelnějšími, stejně jako zlepšit jejich výhledy.
2. EHSV je toho názoru, že globalizace hospodářství a pokrok ve vědě a technologii, především informačních technologiích, představují velkou sílu, jíž lze čelit pouze posunem epicentra tvorby a rozvoje současných mezinárodních vztahů.
Základním vyjádřením tohoto posunu musí být strukturální integrace vztahů mezi společnostmi do tradičních vztahů mezi státy.
3. Z toho vyplývá, že Unie je systémem řízení a jakožto sjednocený celek by měla co nejdříve uznat tuto novou skutečnost.
Uznat ji znamená také plánovat a rozvíjet politiky vnější činnosti s aktivní spoluprací a přínosem organizované občanské společnosti k jejímu provádění.
4. Tyto politiky by měly být preventivní, kde je to možné, a v každém případě integrované.
Evropský demokratický život, evropské hospodářské a sociální acquis, strategické cíle Unie a spolehlivé znalosti jsou základem pro vytváření a rozvoj těchto politik uvnitř a vně hranic Unie.
5. Bude muset najít novou vnitřní organizační rovnováhu a tvůrčí rovnováhu mezi konkurencí a spoluprací, především v oblastech a činnostech směřujících za hranice Unie.
6. Způsob, jakým by si samotné evropské organizace občanské společnosti měly uvědomit svoji novou úlohu, představuje složitý problém.
Žádá si podporu moderních metod na obeznámení se s učením a znalostmi.
7. Pro účely takového obeznámení, ale všeobecněji z hlediska umožnění evropským občanům vypořádat se se společností a hospodářstvím založenými na znalostech, je zapotřebí nový přístup k programům celoživotního vzdělávání.
V praxi to znamená zahrnout do současných programů celoživotního vzdělávání poznatky týkající se globalizace a vnější činnosti Unie.
8. EHSV jakožto mluvčímu organizované občanské společnosti na evropské úrovni je svěřena trojí úloha:
- jediného hlasu občanské společnosti u politických orgánů Unie v záležitostech týkajících se vnější činnosti Společenství, který se zakládá na demokratickém acquis a na procesu tvůrčího souladu odlišných zájmů,
- aktivní účasti na plánování a rozvoji politik Unie týkajících se vnější činnosti Společenství,
- zajištění sledování zahraničních politik prováděných Unií a jejich hospodářských a sociálních dopadů.
9. Tyto úlohy EHSV pokrývají širokou škálu otázek a činností, protože problémy vyvstávající v důsledku nového globálního prostředí se týkají jeho různých složek, jimiž jsou hospodářský, sociální, environmentální a kulturní rozměr.
10. V tomto ohledu je nejvýraznějším přínosem EHSV k utváření a rozvoji politik týkajících se vnější činnosti Unie jeho schopnost vytvářet tvůrčí rovnováhu, kdykoliv zaujímá postoj k nějaké otázce.
Rovnováha je dosahována sjednocováním různých zájmů vyjádřených jeho členy v rámci procesu a přístupu, které pokrývají čtyři výše zmíněné rozměry.
11. Je třeba zdůraznit, že EHSV již má značné zkušenosti v záležitostech týkajících se vnější činnosti Unie.
Na druhé straně existují nedostatky v dobrém využívání těchto zkušeností prostřednictvím širších mechanismů a přístupů Společenství.
Přesněji řečeno, instituce Evropské unie nedokázaly dostatečně využít těchto poznatků a závěrů, jichž se jim dostalo ve formě stanovisek, informačních zpráv a jiných návrhů.
12. EHSV je toho názoru, že by se měly najít způsoby jak lépe zajistit spojení mezi těmito zkušenostmi a ústředními politickými strukturami Unie.
Jedním z možných způsobů by bylo podepsat protokoly o vyšší spolupráci, jako např. protokol dohodnutý mezi Evropskou komisí a EHSV.
Ještě lepším způsobem by byla spolupráce všech politických orgánů Unie a EHSV na rozvoji vhodných integrovaných a pokud možno preventivních politik.
13. EHSV v každém případě shledává a zdůrazňuje potřebu obecněji posílit svoji úlohu a úlohu organizované občanské společnosti v procesu globalizace.
Obecnějším důvodem pro toto je potřeba podpořit širší cíle Unie ve světě ve 21. století.
Specifický důvod pro to pak souvisí, a to především v případě EHSV, se způsobem, jakým tyto cíle budou podporovány.
Jinými slovy to společně se stále se vyvíjejícím způsobem fungování EHSV, co se týče společnosti založené na znalostech, souvisí i s jeho jedinečnou charakteristikou, kterou je schopnost důvěryhodně zasáhnout na úrovni občanské společnosti mimo Unii s využitím přístupu, který lze popsat jako "měkká diplomacie".
14. EHSV žádá o uznání této jedinečné schopnosti a o její podporu.
Žádá, aby byl uznán jako globální partner (institucionální zástupce evropské organizované společnosti), především v mezinárodních organizacích, jako je např.
Ekonomická a sociální rada Organizace spojených národů. Dále žádá o podporu svého postavení a úlohy ve smlouvách se třetími zeměmi a o podporu svých politik, jejichž cílem je podpora občanské společnosti v těchto zemích.
15. Při zastávání výše zmíněné dvojí úlohy žádá EHSV o podporu rozvoje svých hlavních střednědobých politických kroků. Mezi ně patří:
- vytvoření moderního integrovaného systému proaktivní komunikace, výměny informací a sítí s partnery v celé Evropě a ve světě a také s ostatními orgány Unie,
- zviditelnění a posílení spolupráce s poradními orgány mezivládních organizací a dalšími dotčenými mezinárodními organizacemi, především v otázce vztahů s organizovanou občanskou společností,
- vytvoření "elektronické databanky" k činnosti orgánů a struktur, jež ve světě vykonávají poradní funkci, a k činnosti sítí organizací občanské společnosti, a dále využívání této báze jako nástroje komunikace, sblížení, porozumění a vysvětlení, jak občanská společnost funguje, a jako nástroje na podporu hodnot a strategických cílů Unie ve světě,
- vypracování zprávy (každé dva roky) o hlavních světových událostech a vlivu vnější činnosti Unie na ně.
16. V souvislosti s výše uvedenými zjištěními a návrhy EHSV vyzývá politické orgány Unie, aby zavedly a podporovaly metodu neustálého interinstitucionálního dialogu s cílem:
- získat transparentní a včasné informace a shromáždit spolehlivé souhrnné poznatky o vnější činnosti Unie,
- přijmout jednotnou a soudržnou koncepci toho, jaké činnosti budou rozvíjeny, proč a jak.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru – Příspěvek k zasedání Evropské rady ve dnech 15. a 16. června 2006 – Období pro úvahu
(2006/C 195/17)
Dne 15. února 2006 se Evropský hospodářský a sociální výbor, v souladu s ustanovením čl. 29 odst. 2 Jednacího řádu, rozhodl vypracovat stanovisko k Příspěvku k zasedání Evropské rady ve dnech 15. a 16. června 2006 – Období pro úvahu
a v souladu s článkem 20 Jednacího řádu jmenoval pana MALOSSE hlavním zpravodajem.
Na 427. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 17. a 18. května 2006 (jednání ze dne 17. května 2006), přijal Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko 133 hlasy pro, 1 hlasem proti a 8 členů se zdrželo hlasování.
1. EHSV v prvé řadě vítá záměr předsednictví Rady neomezovat se na pouhé zhodnocení iniciativ uskutečněných během období pro úvahu, ale vytyčit také další fáze probíhajícího procesu.
2. EHSV v této souvislosti znovu potvrzuje svůj postoj vyjádřený ve stanoviscích ze dne 24. září 2003 [1] a 28. října 2004 [2], podle kterého je Ústavní smlouva základním nástrojem, jenž napomáhá Unii čelit výzvám, se kterými se potýká.
Zejména znovu zdůrazňuje, že je důležité připojit k ní Listinu základních práv, jež zakládá politiky Unie na právech občanů, ustanovení o uspořádání institucí a opatření v oblasti správy Unie, jež jí zajišťují lepší zviditelnění a účinnost.
3. EHSV také bere ohled na usnesení Evropského parlamentu na téma "Období reflexe: struktura, témata a rámec pro hodnocení diskuse o Evropské unii" ze dne 19. ledna 2006.
4. ESHV je toho názoru, že:
- nedostatečně jasná představa o cílech a účelnosti evropské integrace a chybějící konsensus v této otázce přispěly k nárůstu pochybností, navzdory úspěchům a zkušenostem získaným během padesáti let budování Evropy;
- zdrženlivost občanů se týká spíše fungování a současných politik Unie než Ústavní smlouvy samé, jejíž inovující přínos nebyl veřejnosti dostatečně vysvětlen;
- současný institucionální systém vycházející z Niceské smlouvy sám o sobě Evropské unii nezajistí další pokrok na cestě k integraci.
Současné Smlouvy nesplňují požadavky na moderní evropskou správu a organizacím občanské společnosti poskytují příliš malý prostor zejména v procesu utváření evropských politik a při přípravě rozhodnutí Společenství na všech úrovních;
- je na Evropské komisi a Evropské radě, aby v rámci svých příslušných pravomocí předložily odpovídající návrhy a nastínily své představy o budoucnosti Evropy, jež bude moci nabídnout občanům šťastné vyhlídky a obohatí politiky Unie tak, aby splňovaly očekávání evropského obyvatelstva.
EHSV s nadšením vítá interinstitucionální dohodu, ke které dospěl Evropský parlament s Radou a Komisí dne 4. dubna 2006 a která zvyšuje celkovou částku finančního výhledu na období 2007-2013 původně navrženou Evropskou radou.
Konstatuje však, že navýšení je velmi omezené, a hluboce lituje, že tento finanční výhled neumožní uvolnit rozpočtové prostředky, jež by svou výší odpovídaly evropským ambicím.
EHSV v této souvislosti odkazuje na své stanovisko ze dne 15. září 2004 [3];
- pro vypracování úspěšné komunikační strategie o Evropě je nejprve třeba:
- stanovit jasnou představu o budoucnosti Evropy,
- definovat a realizovat politiky, které přinesou občanům skutečnou přidanou hodnotu,
- zajistit lepší srozumitelnost a zviditelnění procesu budování Evropy a jeho cílů,
- provést výraznou demokratizaci chodu Unie, jež zajistí zejména vyšší zapojení občanů a zahájí strukturovanější dialog s organizovanou občanskou společností.
5. EHSV předložil Evropské radě, jejíž zasedání se bude konat ve dnech 15. a 16. června 2006, následující doporučení:
5.1 Odpovědné funkce
5.1.1 Nalézt rychlé řešení krize identity, kterou v současné době prochází Evropská unie, představuje velkou odpovědnost, jež je v zásadě v rukou členských států, a tedy v rukou Evropské rady.
Červnový summit proto musí představit jasnou vizi o budoucnosti Evropy a nalézt cestu, jak vyvést Unii z dnešní bezvýchodné politické situace.
EHSV se v tomto ohledu domnívá, že řešení pro "překlenutí krizové situace" musí zachovat přínos a rovnováhu, jež představuje Ústavní smlouva, a zohlednit, že Smlouva byla do dnešního dne ratifikována 15 členskými státy.
5.1.2 V souladu s článkem IV-443 (4) této Ústavní smlouvy oba neúspěchy při procesu ratifikace, jejichž důvody samozřejmě nelze ignorovat, nevedou nutně ke zrušení tohoto textu.
5.2 Lepší evropská správa
5.2.1 Evropské instituce, Komise, Evropský parlament a Rada, by měly zavést nejvíce inovující prvky v oblasti evropské správy obsažené v Ústavní smlouvě.
EHSV se proto vyslovuje pro bezodkladné rozšíření a posílení procesu konzultací s organizacemi občanské společnosti před každým důležitým legislativním návrhem.
Stejně tak vyzývá Komisi, aby prostudovala podmínky pro zavedení práva občanů předkládat legislativní návrhy.
5.2.2 V těchto souvislostech a také v rámci analýz dopadu by instituce měly častěji využívat schopností EHSV, jenž přispívá k obsahové stránce politik Unie svými průzkumnými stanovisky a informačními zprávami.
5.2.3 Výbor tedy bude ve svých aktivitách pokračovat, zejména ve spolupráci s národními hospodářskými a sociálními radami a obdobnými institucemi, aby tak mohl rozhodujícím způsobem přispět k podpoře a vytváření strukturovanějšího dialogu a spolupráce mezi institucemi Unie a organizovanou občanskou společností.
5.2.4 Bylo by též třeba rozpracovat zásadu "funkční subsidiarity", aby se tak čím dál větší díl odpovědnosti Unie přiděloval územním samosprávám a organizacím občanské společnosti, aby se občané rychleji sžili s evropskou realitou.
Kontrolu subsidiarity by bylo třeba rozšířit nejen na územní samosprávy, ale i na organizace občanské společnosti.
5.3 Obohacení politik Společenství a evropského občanství
5.3.1 Jedním z úkolů institucí Unie je obohatit evropské politiky, a prokázat tak jejich účinnost a kladný dopad na každodenní život občanů: zaměstnanost, mobilitu, životní prostředí, společenský pokrok, politiku mládeže, podnikatelský rozvoj, boj proti diskriminaci a sociálnímu vyloučení atd. Měly by také pokračovat v realizaci velkých evropských projektů, jež napomohou k ztotožnění se s Unií (transevropské sítě, vesmírný program atd.), a zahájit projekty nové (evropské občanské služby a evropský systém prevence a zvládání následků katastrof).
5.3.2 Evropské komisi náleží, v souladu s její úlohou a pravomocemi, které jí svěřují Smlouvy, aby vytvářela a navrhovala skutečné společné politiky v oblastech, ve kterých se přidaná hodnota evropského rozměru již nemusí dokazovat (zejména v oblastech energetiky, životního prostředí, výzkumu).
Z tohoto důvodu je tedy třeba zvolit v závislosti na jednotlivých odvětvích nejpragmatičtější řešení, ať už se jedná o spolufinancování Evropskou unií a členskými státy, nebo o posílenou spolupráci.
5.3.3 V oblasti vnější politiky a v souladu se závazkem přijatým na zasedání Evropské rady v roce 1998 ve Vídni, je třeba podstatně posílit soudržnost a solidaritu EU, aby nedocházelo k tříštění iniciativ a názorů, jež vyvolává pochybnosti o skutečné ochotě členských států podporovat Unii.
Souvislá a přesvědčivá prezentace oprávněných zájmů EU po celém světě by také mohla napomoci ke skutečnému vylepšení postavení Unie v očích evropských občanů a zabezpečit její lepší zviditelnění.
5.3.4 Komise s Radou dodají revidované Lisabonské strategii důvěryhodnost, jen pokud zásadně obohatí politiky Unie a po roce 2010 přijdou s evropskou myšlenkou, která by splňovala očekávání občanů a jejich činnost bude provázet finanční podpora odpovídající svou výší hlásaným cílům.
Občané totiž mohou Ústavní smlouvu pochopit lépe, pokud jim bude nabídnuta souhrnná celospolečenská perspektiva, která v současné době chybí.
5.4 Plné využití existujících Smluv
5.4.1 Komise a Rada by neměly čekat novou Smlouvu a již nyní zavést do praxe některá ustanovení Niceské smlouvy, která umožňují přechod k rozhodování kvalifikovanou většinou v některých oblastech sociální politiky a v oblasti spravedlnosti a vnitřních záležitostí.
5.4.2 EHSV doporučuje, aby se Komise a členské státy chopily nové iniciativy ve věci hospodářské správy Unie a posílily proces koordinace hospodářské a rozpočtové politiky členských států, jež by vedl k oživení investic zaměřených na plnění cílů Lisabonské strategie.
V tomto ohledu by též bylo užitečné posílit již nyní pravomoci euroskupiny.
5.4.3 Kromě toho také přísluší Radě, aby již nyní napravila zpoždění, nedostatky či dokonce vážné mezery, které přetrvávají v četných oblastech, jimiž jsou zavedení statutů evropského sdružení, evropské vzájemné pojišťovny (mutuelle) a malých podniků a zavedení patentu Společenství.
Rychle by také měly být odstraněny překážky týkající se volného pohybu osob, zboží a služeb.
Tato zpoždění a nedostatky ohrožují důvěryhodnost institucí Unie a podporují projevy národního egoismu a soutěživosti mezi členskými státy.
5.4.4 Pokud neuspěje návrh evropské legislativy předložený Komisí, která má pravomoc zákonodárné iniciativy a je strážkyní veřejného zájmu, měla by Rada občanům vysvětlit důvody zablokování návrhu, ba dokonce je před nimi obhájit.
5.5 Důvěryhodné a souvislé informování
5.5.1 EHSV žádá členské státy, aby zahájily cílené a soustavné informační kampaně o pozitivních dopadech a přínosu evropské integrace a zavedly "evropskou občanskou nauku" již na základních školách.
Pokud má být toto informování důvěryhodné a nepůsobit jako propaganda, musí se opírat o sítě organizací občanské společnosti a jeho cílem musí být konkrétní diskuse o náplni jednotlivých politik.
Úloha Evropské komise je zásadní také pro zajištění koherence komunikačních aktivit na evropské úrovni.
Komise by se tedy měla více zapojit do obrany unijních politik a mechanizmů a nespokojovat se s nestranným postojem.
6. Podporovat vytvoření nové dohody mezi Evropou a jejími občany
6.1 Všechny členské státy se podepsáním a ratifikací evropských Smluv dobrovolně začlenily do procesu integrace, jenž se zakládá na vytváření stále užšího svazku mezi národy Evropy.
6.2 Období pro úvahu musí vyřešit nejen současné zablokování institucí, ale musí jej být též využito, a to je to nejdůležitější, k nalezení nového konsensu o účelnosti evropské integrace a o novém politickém projektu, jenž bude realistický, ale zároveň ambiciózní a povzbudí touhu občanů po Evropě, která jim zajistí jak mír, tak i více demokracie a prosperity.
Nezbytnou podmínkou pro překonání současné krize evropské identity, která vládne v EU, je obnovit věrohodnost evropské myšlenky a zajistit novou legitimitu integračnímu procesu.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k tématu Rozvoj a podpora alternativních pohonných hmot v silniční dopravě Evropské unie
(2006/C 195/20)
Dne 14. července 2005 se Evropský hospodářský a sociální výbor v souladu s článkem 29 odst. 2 Jednacího řádu rozhodl vypracovat stanovisko k tématu: Rozvoj a podpora alternativních pohonných hmot v silniční dopravě Evropské unie
Specializovaná sekce "Doprava, energetika, infrastruktura a informační společnost", kterou Výbor pověřil přípravou podkladů na toto téma, přijala stanovisko dne 24. března 2006.
Zpravodajem byl pan Ranocchiari.
Na svém 427. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 17. a 18. května 2006 (jednání ze dne 17. května 2006), přijal Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko 82 hlasy pro, 2 hlasy proti a 1 člen se zdržel hlasování.
1. Shrnutí a doporučení
1.1 Očekává se, že poptávka po energii v následujících desetiletích dramaticky vzroste, a ve veřejnosti sílí znepokojení z energetické závislosti na okolních oblastech a ze stavu životního prostředí.
1.2 EHSV si je plně vědom tohoto problému a přijal významná průzkumná stanoviska a stanoviska z vlastní iniciativy k oblasti energie [1]; další jsou ve stádiu projednávání [2].
1.3 Všechna stanoviska EHSV se shodují v některých základních předpokladech. Převaha tradičních (fosilních) zdrojů energie bude v následujících dvou nebo třech dekádách pokračovat.
Zároveň bude zcela jistě růst využití obnovitelných energií, tento růst však nebude rychlejší než růst spotřeby energie.
Jejich podíl v dodávkách energie zůstane na 15 až 20 % spotřeby energie.
Přesto mají obnovitelné energetické zdroje přednostní úlohu a jejich využití je třeba prosazovat a podporovat.
1.4 Stejná je situace v odvětví silniční dopravy, která je prakticky zcela závislá na ropě (benzínu a konvenční naftě).
Záměrem tohoto stanoviska je přispět k dosažení inspirujícího cíle Evropské komise, 20 % substituce tradičních paliv alternativními palivy do roku 2020.
1.5 Plán Komise vkládá důvěru v používání biopaliv, zemního plynu (ZP) a vodíku (H2) jako náhrady za pohonné hmoty ropného původu.
Je pravda, že ZP nelze pro jeho fosilní původ považovat za plně alternativní palivo, protože není obnovitelným zdrojem, jeho přínos k dosažení cíle Komise má však nejvyšší význam, protože je široce dostupný a výhodný pro životní prostředí.
Žádná z prvních dvou možností (biopaliva a ZP) není perfektní v tom smyslu, že by neměla žádné nepříznivé účinky na prostředí ani energetickou účinnost.
Zdá se, že správnou odpovědí je vodík, bude však zapotřebí ještě hodně úsilí v oblasti VaV, než bude možné přijít s bezpečným a nákladově účinným "vodíkovým hospodářstvím".
1.6 Používání biopaliv přináší výhody v oblasti životního prostředí, neboť mají zpravidla velmi malý, v ideálním případě vůbec žádný, dopad na klima.
Protože paliva získaná z plodin, jako je bioetanol a FAME (Fatty Acid Methyl Esther, methylester mastných kyselin), jsou dostupná v objemech odpovídajících úrodě, je účinnou a environmentálně správnou strategií míšení bioetanolu s benzínovou frakcí a FAME s naftovou frakcí.
1.7 Míšené látky musí odpovídat specifikacím vydaným např. Evropským výborem pro normalizaci (CEN), aby byla zachována správná funkce motoru a zabránilo se zvýšení spotřeby paliva a emisí výfukových plynů.
Vyšší podíl FAME v motorové naftě vyžaduje zvláštní úpravu vozidla.
To je možné v případě specifických vozidlových parků, jako je např. městská autobusová doprava.
1.8 Komise vydala směrnici 2003/30/ES, aby podpořila používání biopaliv, zatímco v oblasti ZP nevznikly zatím žádné specifické iniciativy kromě možnosti snížení zdanění stejně jako u biopaliv; přesto Komise očekává, že na dosažení záměrů roku 2020 se nejvíce bude podílet ZP.
Evropská komise zřejmě chtěla vědět, jak se situace v ZP bude v důsledku daňového zvýhodnění vyvíjet.
1.9 Očekávaného pokroku nebylo dosaženo ani pět let po sdělení Komise a tři roky po směrnici o alternativních palivech, protože členské státy nejsou na cestě ke včasnému splnění vytčených cílů.
To je možná jeden z důvodů, proč v nedávné době Evropská komise vydala sdělení Akční plán pro biomasu [3].
1.9.1 Tento plán se vztahuje na využití biomasy v dopravě, výrobě elektřiny a topení.
Hlavními akcemi navrhovanými v odvětví dopravy jsou: i) nová legislativa EU k využívání energie z obnovitelných zdrojů; ii) možná revize směrnice o biopalivech v roce 2006, která může stanovit národní cíle pro podíl biopaliv a vedla by dodavatele paliv k používání biopaliv; iii) národní akční plány členských států v oblasti biomasy; iv) výzkum druhé generace biopaliv (ze dřeva a z dopadu).
1.9.2 Podle záměrů Komise by tento plán s přímými ročními náklady 9 miliard euro měl snížit dovoz ropy o 8 % a zabránit emisím skleníkových plynů ekvivalentním 209 milionům tun CO2.
Šest miliard z devíti bude určeno na biopaliva v dopravě, která jsou mnohem nákladnější než paliva z ropných derivátů (například bionafta, má-li být konkurenceschopná, potřebuje cenu ropy na úrovni 95 dolarů za barel, bioetanol pak 115 dolarů za barel [4]).
1.9.3 EHSV vřele vítá tento akční plán, protože je v souladu s tímto stanoviskem usilujícím o pobídnutí ostatních evropských institucí a členských států, aby věnovaly více sil vhodným opatřením podporujícím alternativní paliva.
1.9.4 EHSV rovněž vítá poslední sdělení Komise Strategie Evropské unie pro biopaliva [5], které naléhavě požaduje nový impuls ke zvýšení výroby biopaliv.
1.10 Je pravdou, že zatímco biopaliva a ZP se mohou na trhu prosadit díky technologii motoru a systému distribuce pohonných hmot a umožňují tak plánované nahrazování ropných pohonných hmot, zůstávají dlouhodobé alternativy jako vodíkový pohon předmětem výzkumného úsilí, jinými slovy biopaliva a ZP tedy jsou mostem k udržitelné skladbě paliv po roce 2020.
1.11 EHSV doporučuje, aby Evropská komise přijala závazná opatření, pokud prověrka směrnice o biopalivech plánovaná na rok 2006 ukáže, že akce členských států nedostačují k tomu, aby mohlo být dosaženo očekávaných cílů v oblasti biopaliv a ZP.
1.12 EHSV uznává, že přechodné častější použití zemního plynu pro pohon vozidel, dokud nebude možné používat vodíkovou technologii, je rozumnou alternativou ropy.
Evropská komise a členské státy by proto měly tuto dnes již hospodárnou technologii ve svých komunikačních strategiích neustále zmiňovat a také jít vždy příkladem při koupi vlastních vozů.
2. Odůvodnění
2.1 V listopadu 2001 Evropská komise vydala sdělení k alternativním pohonným hmotám v silniční dopravě [6], které sledovala v Zelené knize K evropské strategii bezpečnosti dodávek energie [7] a v Bílé knize Evropská dopravní politika pro rok 2010 [8].
Sdělení z listopadu 2001 obsahovalo akční plán formulovaný ve dvou bodech.
2.2 První bod byl zaměřený na rozšíření používání biopaliv dvojím způsobem.
Na jedné straně se přepokládalo uvádění na trh stále vyšších objemů benzínu a motorové nafty s příměsí biopaliv, aby se připravila cesta k jejich povinnému přidávání.
Na straně druhé se navrhovaly daňové pobídky, které by zvýšily finanční přitažlivost biopaliv; tento návrh zahrnoval i ZP.
Evropský hospodářský a sociální výbor 25. dubna 2002 vyjádřil své stanovisko k tomuto prvnímu návrhu [9] Oba návrhy byly nakonec přijaty [10].
2.3 Druhý bod vyzýval k vytvoření kontaktní skupiny pro alternativní paliva jejímž posláním bylo poskytování poradenství Komisi v oblasti vývoje trhu alternativních paliv obecně, se zaměřením na zemní plyn (ZP) a vodík (H2).
Studie kontaktní skupiny měla pokrýt následujících 20 let ve shodě se záměrem Komise, tedy aby trh s alternativními palivy rostl tak, aby v roce 2020 mohla tato paliva z jedné pětiny (20 %) nahradit paliva z ropných derivátů.
2.4 V prosinci 2003 vydala kontaktní skupina podrobnou a faktickou zprávu [11].
3. Scénář pro rok 2020 a jak k němu dospět
3.1 Podle plánu Komise jsou biopaliva, ZP a H2 třemi hlavními alternativními palivy, která mají sehrát významnější úlohu při dosahování cíle 20 % substituce:
Rok _BAR_ Biopaliva _BAR_ Zemní plyn _BAR_ Vodík _BAR_ Celkem _BAR_
2005 _BAR_ 2 _BAR_ _BAR_ _BAR_ 2 _BAR_
2010 _BAR_ 6 _BAR_ 2 _BAR_ _BAR_ 8 _BAR_
2015 _BAR_ 7 _BAR_ 5 _BAR_ 2 _BAR_ 14 _BAR_
2020 _BAR_ 8 _BAR_ 10 _BAR_ 5 _BAR_ 23 _BAR_
3.1.1 Biopaliva mají v roce 2005 nahradit dvě procenta ropných derivátů, později má jejich využití růst až na 8 % v roce 2020.
Každé palivo vytvořené zpracováním biomasy se druhově řadí k biopalivům.
Hlavními kandidáty na použití v dopravě jsou v současnosti:
3.1.1.1 Bioetanol, etanol (EtOH), známý rovněž jako etylalkohol, získaný fermentací škrobovitých plodin, jako jsou obilniny nebo cukrová řepa.
Používá se buď čistý jako náhrada benzínu, např. v Brazílii, v tomto případě však vyžaduje upravené motory, nebo se přidává do benzínové frakce v čistém stavu nebo ve formě syntetického chemického etyl-terciál-butyl-éteru (ETBE).
Podle specifikací (definujících oktanové číslo) může být etanol přidáván do benzínu až do 5 % bez jakýchkoliv úprav motoru.
3.1.1.2 Bionafta, alternativní palivo vyráběné transesterifikací z řady rostlinných olejů, známé jako FAME (Fatty Acid Methyl Ester, metylester mastných kyselin).
Nejrozšířenější bionaftou v Evropě je metylester řepkového oleje (MEŘO).
CEN (Evropský výbor pro normalizaci) definoval standard FAME a nyní je přijatelný podíl výrobku odpovídajícího těmto specifikacím v motorové naftě až pět procent.
Výroba FAME ze zemědělských plodin, jako je řepka olejka, donedávna pokrývala poptávku, využívajíc zvláštních daňových pobídek.
V listopadu 2001 Komise ve svém sdělení vyjádřila znepokojení ohledně výroby paliv získávaných ze zemědělských plodin ve velkém rozsahu a její proveditelnosti [12].
3.1.1.3 Bioplyn, tj. směs plynů, ve které převažuje metan, se uvolňuje anaerobní fermentací z organických látek včetně hnoje, kalů odpadních vod nebo tuhého komunálního odpadu, je blízký zemnímu plynu.
Bioplyn musí být zpracován, aby kvalitou odpovídal ZP, pokud má být použit v běžných vozidlech poháněných zemním plynem.
Ve Švédsku je v provozu více než 5000 vozidel poháněných bioplynem.
Švédské zkušenosti ukazují, že metan, jak v bioplynu, tak v ZP, je ekonomické a ekologické palivo, které dokáže dramaticky snížit emise z městské dopravy.
3.2 Pokud se týká zemního plynu, nebyla Evropská komise tak aktivní, jak by vyžadovalo přispění ZP k cílům r. 2020, a nepředstavila dosud žádné specifické návrhy.
3.3 Nedostatek iniciativy ze strany Komise je znepokojivý, protože zpráva vydaná kontaktní skupinou pro alternativní paliva, ustavenou Komisí, dochází na základě podrobné analýzy alternativních pohonných hmot WTW (Well-to-Wheels, od vrtu ke kolům) k závěru, že "zemní plyn je jediným alternativním palivem s potenciálem dosažení významného podílu na trhu (výrazně převyšujícího v roce 2020 pět procent), které by bylo s to ve scénáři vyspělého trhu konkurovat konvenčním palivům z hlediska ekonomiky distribuce".
3.4 Ve sdělení z listopadu 2001 Komise svěřila největší podíl na dosažení cílového stavu substituce alternativními palivy v roce 2020 zemnímu plynu.
Kontaktní skupina byla stejného názoru z následujících důvodů:
3.4.1 Zemní plyn odpovídá potřebám lepšího zabezpečení dodávek jednak diversifikací paliv, protože není závislý na ropě, ale také tím, že poptávka není omezená primárním zdrojem.
Zatímco rozšiřování biopaliv se může nakonec stát závislé na možnostech dodávek, představovalo by dosažení cíle Komise pro rok 2020 v oblasti zemního plynu, tedy substituce 10 % v oblasti silniční dopravy, pouze pětiprocentní podíl očekávané celkové spotřeby ZP v Evropské unii.
Tato poznámka zdůrazňuje potřebu provázaného rozvoje používání všech tří alternativních pohonných hmot.
3.4.2 Zemní plyn přispívá k dosažení strategických záměrů snižováním emisí GHG.
Z chemického vzorce metanu (CH4) je zřejmé, že zemní plyn obsahuje méně uhlíku než jiná fosilní paliva, jako je benzín nebo nafta.
Analýza WTW prokázala, že emise GHG z vozidel poháněných stlačeným zemním plynem (CNGV) jsou nižší, než je tomu u vozidel s benzínovým pohonem, a při dnešní technologii srovnatelné s emisemi vozidel se vznětovým motorem.
Očekává se, že v důsledku technologického vývoje konstrukce motorů CNGV budou jejich emise GHG od roku 2010 nižší než emise vznětových motorů.
3.4.3 Kromě nižších emisí GHG jsou dalším přínosem zemního plynu používaného jako pohonné hmoty pro motorová vozidla nižší emise výfukových plynů.
Nyní používaná vozidla poháněná ZP produkují velmi nízké emise oxidů dusíku (NOx) a nepřispívají nijak k uvolňování jemných částic (tzv. PM), které jsou kritickou položkou.
Ostré mezní hodnoty Evropské unie pro koncentrace jemných částic v ovzduší jsou pro motorová vozidla poháněná zemním plynem pozitivní.
Městské autobusy poháněné ZP prokázaly životnost takové městské dopravy a Evropská komise přispěla již uskutečněnou finanční podporou při zavádění modelových vozidel k jejich zavádění ve větším rozsahu.
Městské životní prostředí by se dalo snadno zlepšit, kdyby Komise prosadila používání ZP ve vozovém parku autobusové dopravy a sběru odpadu jako součást plánu green procurement, tj. uplatnění ekologických hledisek ve veřejných zakázkách.
3.4.4 Důležitým krokem tímto směrem může být nedávno navržená směrnice o podpoře vozidel pro čistou přepravu [13].
Po schválení zaváže členské státy k tomu, že 25 % podíl těžkých vozidel (nad 3,5 t) zakoupených nebo pronajatých podle smlouvy o finančním pronájmu veřejnými orgány musí tvořit vozidla poháněná alternativními palivy splňující normy EEV [14].
Normy EEV (Enhanced Environmentally friendly vehicles, vozidla zvláště šetrná k životnímu prostředí) se vztahují na vozidla poháněná biopalivy, stlačeným zemním plynem, LPG nebo vodíkem i na vozidla s hybridním nebo elektrickým pohonem.
3.5 Vodík se v přírodě ve volném stavu nevyskytuje.
V přírodě existují chemické sloučeniny obsahující vodík, např. voda a uhlovodíky.
Ve vodě (H2O) tvoří vodík jedenáct váhových procent (dvě osmnáctiny).
Benzín a motorová nafta jsou směsi uhlovodíků.
Dalším z uhlovodíků je metan, hlavní složka ZP a bioplynu.
Vzhledem k tomu, že se vodík v přírodě nevyskytuje, je nutné jej vyrábět.
Skutečně se komerčně připravuje pro použití v chemickém a petrochemickém průmyslu, při rafinaci ropy a v jiných odvětvích.
Aby bylo možné vyrobit vodík, např. elektrolyticky z vody nebo parním reformováním zemního plynu, je třeba vynaložit určitou energii, elektrickou v případě elektrolýzy a tepelnou při parním reformování.
Analýza WTT (Well To Tank, od vrtu k nádrži) je zásadním nástrojem pro hodnocení cest od surovin k H2 z hlediska spotřeby energie a emisí GHG.
Po dlouhou dobu je vodík průmyslovou látkou, kterou vyrábějí a prodávají společnosti zabývající se průmyslovými plyny nebo která se získává při rafinaci ropy.
Jeho použití jako pohonné hmoty je však v plenkách.
Z toho důvodu se záměr 2 % substituce v roce 2015 a další růst až na 5 % v roce 2020 jeví jako poměrně ambiciózní.
3.5.1 Kontaktní skupina identifikovala několik otázek, které je třeba zvážit při širším využití vodíku jako pohonné hmoty:
i) kapalný vodík o teplotě -252 °C v kryogenních nádržích, např. u vozidel poháněných motory s vnitřním spalováním, nebo plynný vodík stlačený na 700 atm na palubě vozidel s palivovými články?
ii) centrální výroba vodíku v jednotkách o velké kapacitě, kterou lze optimalizovat vzhledem ke spotřebě energie, nebo rozptýlená v malých jednotkách u čerpacích stanic?
iii) vozidla s palivovými články vykazují nejvyšší účinek ve střední oblasti výkonu motoru, možná by tedy bylo vhodné rozlišovat mezi vozidly s palivovými články pro provoz s omezeným výkonem, např. pro městskou dopravu, a vozidly s motory s vnitřním spalováním pro dálkovou dopravu, to znamená pro provoz s dlouhodobým využíváním plného výkonu;
iv) další skutečnosti se vztahují k samotné technologii palivového článku, tedy zařízení, ve kterém vodík uvolňuje proud elektronů, tj. elektrický proud pohánějící elektromotor, který teprve přenáší výkon na kola.
Tyto skutečnosti přesahují záběr tohoto stanoviska.
3.5.2 Je možné shrnout, že použití vodíku jako paliva představuje dvojí výzvu, jednak v oblasti distribuce paliva, jednak v oblasti pohonu.
Je pochopitelné, že Evropská unie v rámci pátého a šestého rámcového programu investovala rostoucí částky do výzkumu v rozvoje v oblasti použití vodíku a palivových článků.
V současnosti je pod šestým rámcovým programem výzkum v oblasti vodíku a palivových článků součástí podpriority "udržitelný energetický systém" s celkovým rozpočtem 890 milionů eur.
Evropský parlament během stávajících debat o nadcházejícím sedmém rámcovém programu navrhuje tuto položku přesunout pod novou hlavní tématickou prioritu "veškeré existující a budoucí energetické zdroje neprodukující CO2" s ještě vyšším rozpočtem.
Přínosy pro životní prostředí opravňují toto úsilí, protože při oxidaci vodíku v palivových článcích nevzniká nic než voda.
4. Závěry
4.1 Záměry Evropské komise z listopadu 2001, tedy 20 % používání alternativních paliv v roce 2020, se opírá o dvě ověřené technologie (výrobky): biopaliva a ZP, a dále o jednu slibnou vyvíjenou technologii, totiž vodík a palivové články.
4.2 Biopaliva a ZP – bez ohledu na některé překážky – jsou tu a tam dostupná a mají vlastnosti, které jim umožňují konkurovat v oblasti distribuce paliv i z hlediska technologie motoru.
4.2.1 Zemní plyn, který je fosilního původu a není tudíž "obnovitelný", by se neměl považovat za plně alternativní palivo, přesto však v dnešní době představuje jedno z nejreálnějších řešení pro náhradu paliv z derivátů ropy a je nepostradatelný, má-li být v roce 2020 dosaženo cílové 20 % substituce.
Důvody, proč ZP zaujímá významnou pozici mezi alternativními palivy, jsou tyto:
- zásoby ZP jsou rozsáhlé a vyčerpají se později než zásoby ropy;
- geopolitické rozmístění zásob, i přes nedávné obtíže, zaručuje ve srovnání s ropou poměrně stabilní trh;
- ZP má nejvyšší podíl H/C mezi uhlovodíky a nejnižší emise CO2;
- ZP může být cestou k používání vodíku.
Rozsáhlá síť distribuce ZP by v konečném výsledku usnadnila vznik drobnějších zařízení pro dodávky vodíku.
Stávající překážky rozšíření pohonu vozidel zemním plynem spočívají zejména v nedostatečné a nejednotné distribuční síti.
4.2.2 Pokud se týče biopaliv, ta spojují příznivé ekologické parametry zemního plynu s výhodou obnovitelnosti, což snižuje závislost na fosilních palivech.
Kromě toho existuje, byť přesně nevyčíslená, reálná možnost, že používání biopaliv povede k růstu nebo alespoň uchování pracovních míst v zemědělském sektoru.
Lesní zdroje se mohou podílet na výrobě biopaliv, například zplynováním černého louhu a fermentací dřevní hmoty.
Obě technologie jsou nyní ve stádiu průmyslových zkoušek a jejich příspěvek k výrobě biopaliv bude znatelný až ve střednědobém výhledu.
Vzhledem ke stávající poptávce po palivech používaných jako pohonné hmoty [15] se však vysoký nárůst používání biopaliv musí hodnotit ve světle vedlejších důsledků v oblasti prostředí:
- Pěstování plodin pro výrobu bionafty zaujímá na trhu okrajový segment a nepokrývá poptávku po palivech v EU.
- Aby bylo dosaženo záměru šestiprocentní substituce v roce 2010, muselo by se pěstování plodin pro výrobu biopaliv vyhradit až 13 % celkové zemědělské plochy EU 25.
To by mohlo přivodit náročné zásahy nutné k ochraně krajiny, podzemních vod, biodiversity a také k zábraně emisí dalších skleníkových plynů [16].
Dovoz by tento problém jen přesunul na jiné země za současného zvýšení provozu v námořní dopravě.
4.2.3 Zdá se, že sdělení Komise ze dne 7. února 2006 se hodlá zabývat těmito obtížemi a nejistotami [17].
Několik opatření k šíření podpoře výroby a používání biopaliv v zemích EU i mimo ni v něm bylo integrováno.
EHSV bude se značným zájmem sledovat uskutečňování oznámené strategie.
4.3 Dosažení cílového stavu využívání alternativních paliv v roce 2020 vyžaduje synergický přístup; především se musí věnovat pozornost všem třem palivům současně.
4.4 Je realistické očekávat, že úsilí související s vývojem trhu s těmito alternativními palivy, která jsou obchodně ověřena, bude narážet na menší množství překážek, protože know-how i technologie jsou nyní již místy dostupné.
4.5 Evropská komise by měla spolu s hospodářskou sférou uvažovat, proč zatím přijatá opatření nepostačují k rozšíření ZP jako pohonné látky.
Zastáváme stanovisko, že každý členský stát by měl stanovit minimální cíl s ohledem na specifickou národní situaci.
4.6 Tento návrh Komise by měl také přehodnotit technické a bezpečnostní požadavky kladené na čerpací stanice stlačeného ZP.
V mnoha případech jsou tyto požadavky zastaralé a neberou v úvahu nedávný vývoj.
Toto přehodnocení by jistě mohlo napomoci širší výstavbě čerpacích stanic stlačeného ZP a zjednodušilo by byrokratické postupy.
Schvalovací řízení potřebná pro výstavbu čerpacích stanic stlačeného ZP jsou často zbytečně složitá a časově náročná.
4.7 Jak již bylo zmíněno výše v odstavci 4.2.1, usnadní takový program rovněž budoucí přechod k pohánění vozidel vodíkem.
Technický pokrok v oblasti uložení tohoto paliva na palubě vozidla bude mít v podstatě zásadní význam i pro stlačený vodík.
To je možné konstatovat i pro plnění vodíkem, měření odběru a konstrukci čerpacích stanic.
Jakákoliv investice do technologie ZP je také krokem k uskutečnění vodíkového pohonu.
4.8 Neprodlený vývoj obchodně ověřených alternativních paliv může zajistit nouzové východisko pro případ neočekávaného zpoždění ambiciózního plánu vývoje v oblasti H2.
4.9 Závěrečná, ale významná poznámka: EHSV znovu opakuje, že skutečný pokrok k ekologicky šetrnější dopravě s nižší spotřebou pohonných hmot závisí nejen na vývoji alternativních paliv, ale může k němu přispět lepší infrastruktura omezující vznik dopravních kongescí, podpora hromadné dopravy a především změna spotřebitelského chování.
Současná obliba módních SUV (Sport Utility Vehicles, sportovních užitkových vozidel) ukazuje, že spotřebitelé ještě nejsou připraveni změnit své chování.
Tato vozidla většinou spotřebují velká množství paliva a emise CO2 odpovídají této spotřebě.
Stoupající poptávka po takových automobilech je překážkou ve snaze výrobců o produkci ekologičtějších vozidel.
Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k tématu Afrika jako nutná priorita – pohled evropské občanské společnosti
(2006/C 195/25)
Dne 14. července 2005 se Evropský hospodářský a sociální výbor, v souladu s čl. 29 odst. 2 jednacího řádu, rozhodl vypracovat stanovisko k tématu Afrika jako nutná priorita – pohled evropské občanské společnosti
Specializovaná sekce "Vnější vztahy", kterou Výbor pověřil přípravou prací na toto téma, přijala stanovisko dne 4. května 2006.
Zpravodajem byl pan BEDOSSA.
Na 427. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 17. a 18. května 2006 (jednání ze dne 18. května 2006), přijal Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko 125 hlasy pro, žádný hlas nebyl proti a 1 člen se zdržel hlasování.
Shrnutí
Toto stanovisko z vlastní iniciativy vypracoval Evropský hospodářský a sociální výbor na základě zkušeností jeho monitorovacího výboru AKT/EU, který již několik let sleduje provádění Dohody z Cotonou a aktivně se účastní přípravy a provádění dohod o hospodářském partnerství s organizacemi občanské společnosti v zemích AKT.
Vzhledem ke sdělení [1] Evropské komise musí Evropský hospodářský a sociální výbor provést přehled těchto politik a stavu zapojení nestátních zúčastněných stran do provádění Dohody z Cotonou a rozvojové politiky EU.
Evropský hospodářský a sociální výbor s politováním konstatuje, že tyto politiky byly příliš často předmětem nesplněných slibů, bezpochyby jak z evropské, tak z africké strany.
V minulosti bylo možno pozorovat určitý nesoulad mezi deklarovanými záměry a praxí v terénu, neboť podpůrné politiky neslouží k ničemu, nejsou-li připraveny právě v terénu.
Dohoda z Cotonou je především mezistátní dohodou, jež neponechává dostatečný prostor k činnosti občanské společnosti v praxi.
Kromě toho podpora a nástroje přesto stanovené v tomto rámci zřídka naplnily slibované cíle.
Z tohoto důvodu, a také vzhledem k zaostávání ve schopnosti účinné a autonomní činnosti organizací občanské společnosti, se nelze divit, budí-li další výhledy dohod o hospodářském partnerství pochybnosti, obavy a otázky.
S plným vědomím, že modely organizace africké společnosti mají své hluboce zakořeněné sociopolitické zvláštnosti a že jejich zohlednění musí sloužit cílům stanoveným Evropským hospodářským a sociálním výborem, považuje Výbor za svoji úlohu pro zajištění úspěchu této nové a ambiciózní evropské strategie pro Afriku poskytnout služby občanské společnosti, jež je jedním z hlavních aktérů rozvojové politiky; v této souvislosti zdůrazňuje dvě klíčové oblasti, v nichž mohou organizace občanské společnosti významně přispět:
- Zajištění správy, která bude reagovat na lidský rozvoj tohoto kontinentu.
Tato správa musí plnit určitý seznam úkolů, zejména:
- dodržování lidských práv,
- právo na svobodné a decentralizované informace,
- transparentnost organizací a správ příslušných zemí,
- boj proti korupci, absolutní překážce každé dobré správy,
- právo na vodu, zdraví a vzdělání pro všechny,
- právo na bezpečnost potravin. (žádost pana Somvilla)
Jako vhodné nástroje doporučuje EHSV zejména širší a snazší přístup organizací africké občanské společnosti k financování Společenství a systematizaci její účasti na definici a provádění politik a strategií spolupráce.
- Boj proti AIDS
Organizace občanské společnosti mají v tomto boji zásadní postavení, neboť mají privilegovaný přístup k nemocným přímo v terénu (prevence, diagnostika, péče atd.).
Je nutné zaujmout ke všem třem epidemiím integrovaný přístup a organizace pacientů jsou v tomto boji důležitým článkem řetězu.
Evropská unie musí umožnit řešení krize lidských zdrojů zvýšením technických kapacit a vzděláváním všech zúčastněných stran.
Evropský hospodářský a sociální výbor apeluje na všechny politické, hospodářské a sociální činitele, aby spojili své síly při plnění tohoto cíle.
Evropský hospodářský a sociální výbor vyhlašuje za absolutně naléhavé dodání léků ("vše v jednom"), krytých z prostředků mezinárodních subjektů, a dále vyzývá Evropskou unii k tomu, aby využila svého vlivu k rozvoji a urychlení výzkumu univerzální vakcíny.
1. Úvod
1.1 Dne 12. října 2005 přijala Evropská komise sdělení adresované Radě, Evropskému parlamentu a Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru a nazvané "Strategie EU pro Afriku: K Evropsko-africkému paktu zaměřenému na urychlení rozvoje Afriky".
1.2 EHSV souhlasí s hlavním směrem a obavou o soudržnost tohoto ambiciózního evropsko-afrického projektu, byť je africkými nevládními organizacemi přijímán různě.
Řadě z nich již realita otevřela oči a ptají se, proč by měl tento nový plán uspět tam, kde jiné ztroskotaly.
1.3 Projekt je výsledkem dlouhodobé práce komisaře Louise MICHELA od jeho nástupu do evropské exekutivy v listopadu 2004.
Dokument navrhuje 25 členským státům Evropské unie společnou politiku spolupráce s Afrikou a uvádí celou řadu politických souvislostí a úrovní rozvoje, založených na vazbách k dávným kořenům, jimž je nutno dát nový směr.
1.4 Tato strategie je ambiciózní právě z toho důvodu, že popisuje celou řadu prioritních oblastí, byť jistě ne všechny, jež mohou ovlivnit rozvoj tohoto kontinentu.
1.5 Protože je strategie v tomto ohledu velmi podnětná, vrací do centra rozvoje také politické hledisko a může Evropské unii napomoci zůstat v Africe nejvlivnějším partnerem.
1.6 Navrhovaná metoda směřuje též k lepší koordinaci v Evropě a výměně postupů, tedy ve smyslu prosazovaného prohloubení Evropské unie v době, kdy se ozývají četné hlasy volající po nápravě nedostatku takového prohloubení.
2. Obecné poznámky
2.1 Ozývají se četné hlasy varující, že pokud Evropa či zbytek světa rychle něco neudělají, čeká Afriku to nejhorší.
2.2 Nebude-li v Africe zajištěn autonomní rozvoj, budeme muset čelit velmi postupně čím dál vážnějším následkům v podobě migrací, nemocí či dokonce environmentálních problémů, ať už chceme, či nikoli.
2.3 Je třeba dojít k tomuto závěru: je zapotřebí přehodnotit podporu průmyslových zemí Africe.
Není to poprvé, kdy zvoníme na poplach, a někteří politikové a ekonomové otevřeně hovoří o "pokrytectví" průmyslových zemí.
2.4 Očekává se, že trvalý proud přistěhovalců vyvolá "tento tlak [který] bude v příštích letech sílit.
Africká populace bude rychle růst a perspektivy hospodářského rozvoje zůstávají pochmurné."
Jednotlivé populace mají právo hledat určitou míru prosperity, dokud nebudou dlouhodobě vyřešeny problémy s vodou, zdravím, vzděláváním a bezpečností potravin.
Samotný předseda Komise sdílí tyto obavy, neboť prohlásil, že "je třeba bojovat se strukturálními příčinami pomalého rozvoje Afriky."
Již několik měsíců ohlášené zveřejnění této nové strategie přišlo shodou okolností v době krize v severoafrických enklávách Ceuta a Melilla.
2.5 Evropský hospodářský a sociální výbor si zřetelně všímá cílů tohoto sdělení:
- zlepšení soudržnosti rozvojové politiky v Africe,
- znovu potvrzené vůle realizovat rozvojové cíle tisíciletí v Africe do roku 2015 se zvýšeným úsilím a stanovením hlavních cílů.
K dosažení nějakých výsledků musejí Evropa a Afrika najít konsensus; jednat znamená najít řešení klíčových problémů, jako jsou nemoci, voda, vzdělávání či zaměstnanost.
Evropská komise proto doufá, že její nová strategie bude moci rychle přinést pozitivní výsledky, neboť – a to je třeba zdůraznit – byla připravena ve spolupráci s Afričany.
2.6 Evropský hospodářský a sociální výbor se však obává, aby přesto tyto ambice nebyly nakonec příliš vysoké, zejména vzhledem k následujícím bodům:
- velké množství porušených slibů.
Stále přetrvává rozdíl mezi deklarovanými záměry a praxí v terénu, neboť podpůrné politiky neslouží k ničemu, nejsou-li připraveny ve spolupráci s organizacemi pracujícími v terénu.
Přímá podpora občanské společnosti dle Dohody z Cotonou zůstala také příliš dlouho nesplněným slibem, neboť Dohoda z Cotonou je v zásadě mezistátní dohodou a nepřijala hned na začátku opatření týkající se přítomnosti a činnosti občanské společnosti,
- AIDS, jenž je klíčovou otázkou kontinentu, u níž jsme potřebovali patnáct let na to, abychom si změřili vlastní schopnost Africe skutečně pomoci,
- všechny obtíže vyplývající z nedostatku správy v těchto zemích, zejména problém předluženosti, často kvůli smlouvám podepsaným vládami bez demokratické legitimity.
2.7 K dodržení počátečního záměru je tedy nutné splnění tří předpokladů:
- důraz na vyšší bezpečnost v širokém slova smyslu pro občany,
- dostatečný hospodářský růst zejména díky Dohodě z Cotonou a dohodám o hospodářském partnerství,
- realizace lepší správy na celém území.
2.8 Je třeba poznamenat, že za tímto účelem výrazně roste množství prostředků shromážděných Evropskou unií a zeměmi G8.
Za 10 let se zdvojnásobí a polovina tohoto navýšení bude vyčleněna pro Afriku.
Počet v minulosti nesplněných slibů, možná vzájemně, přesto navádí k opatrnosti.
Jakkoli je slibů čím dál více, pozorujeme v posledních letech snížení faktické výše podpory ze strany některých rozvinutých zemí.
2.9 Evropský hospodářský a sociální výbor souhlasí s obecným obsahem tohoto sdělení, zejména z hlediska definice politiky lidských práv.
Od roku 2001 došlo v oblasti lidských práv a procesu demokratizace některých zemí k pokroku, je však třeba znovu trvat na posílení lidských práv a demokracie.
Pro zajištění podpory spravedlnosti a právního státu je třeba podpořit posílení a organizaci občanské společnosti, zejména sociálních partnerů, jejichž dialog musí být zajištěn v souladu s předpisy ILO.
2.10 Prozatím Evropský hospodářský a sociální výbor konstatuje, že je třeba definovat priority, a tedy podrobněji řešit hlavní otázky, jež v této souvislosti vyvstávají:
- koordinace politik Společenství, zejména definice koordinace politik členských států,
- pokračování v reflexi a provádění nových forem financování solidarity, zejména formou podpory skupině pro sledování výzkumu nových způsobů financování nad rámec veřejné podpory (skupina byla zřízena na Pařížské konferenci v únoru 2006),
- úvaha nad nezbytnou regionální integrací a její realizace, dále též realizace meziregionální politiky, a přednostně také vytvoření meziregionálních infrastruktur na základě veřejných soutěží odpovídajících přesně stanoveným sociálním a environmentálním podmínkám.
To by napomohlo konsolidaci regionálních institucí,
- zásadní řešení problému emigrace, zejména vytvářením kapacit pro stabilizaci afrických populací.
Z těchto důvodů musí Evropská unie zaujmout jasné a pevné stanovisko, neboť subsaharská emigrace má původ především na venkově, z čehož pro Evropskou unii vyplývá nutnost učinit vše, a to plně ve spolupráci s organizacemi občanské společnosti, pro podporu formulace a provádění politiky venkova, jež by umožnila směřovat k potravinové soběstačnosti těchto regionů,
- pro zlepšení správní úlohy je nutné zefektivnit účast občanské společnosti, neboť je třeba přiznat, že Dohoda z Cotonou je i v tomto ohledu zklamáním a Evropsko-africké fórum nepřineslo rozhodné výsledky.
Dodržování dobré správy v partnerských státech by proto mělo plnit řadu úkolů pokrývajících několik oblastí:
- dodržování lidských práv,
- rovnost mezi muži a ženami,
- právo na svobodné a decentralizované informace,
- transparentnost vládních organizací a jejich správy,
- boj proti korupci, absolutní překážce každé dobré správy,
- právo přístupu k vodě, zdraví a vzdělání pro všechny,
- postupné snížení neformální ekonomiky, jež v některých zemích může znamenat až 80 % činnosti.
2.11 Evropský hospodářský a sociální výbor rovněž připomíná absolutní prioritu otázky rozvoje venkova, jež byla často podceňována a nesmí býti opomíjena.
V Africe je totiž význam zemědělství zřejmý z důvodů, jichž je řada a byly mnohokrát vysloveny: potravinová soběstačnost, rozvojová priorita a stabilizace populací.
Značná část participativní občanské společnosti se skládá ze zemědělců a chovatelů – proto je nutné jim naslouchat při formulování politiky venkova a zapojit je do jejího provádění s cílem zvýšit šance na úspěch.
2.12 Evropský hospodářský a sociální výbor připomíná důležitost infrastruktury, jejíž naléhavost trvá vlivem jejího nedostatku či nedostatečné představivosti v této oblasti, ať již se jedná o prostředky národní nebo meziregionální komunikace, nebo přístupu k vodě, jehož význam má zřejmý geopolitický rozměr.
2.13 Evropský hospodářský a sociální výbor konečně žádá o zastavení veškerých forem přímé rozpočtové podpory.
2.14 To vše nebude možné bez posílení spoluúčasti příslušníků občanské společnosti ve vylepšeném rámci globální správy, na níž mají zájem všechny veřejné, hospodářské i sociální subjekty.
3. Zvláštní poznámky
V těchto obecných souvislostech byla Afrika v roce 2005 celosvětovou prioritou.
Skotský summit G8 minulý rok v červenci, oslavy 60. výročí OSN v New Yorku či nedávná výroční konference institucí v Bretton-Woods daly příležitost řadě osobností, od Tonyho Blaira až po Horsta Kohlera, a dokonce i nového prezidenta Světové banky Paula Wolfowitze, k vyjádřením o nutnosti zachránit Afriku před katastrofou.
Zde by chtěl Evropský hospodářský a sociální výbor naléhavě zdůraznit stanoviska, která již dříve zaujal při různých příležitostech:
- Afrika jako priorita – jistě ano, avšak s tím, že v rámci této nové správy bude velmi výrazně otevřen přístup občanské společnosti ke vší její rozmanitosti a realitě,
- musí být vyhlášena absolutní naléhavost boje proti AIDS, neboť v současné době přímo před našima očima a za relativního nezájmu dochází k další tragédii.
3.1 Afrika jako priorita
3.1.1 Evropský hospodářský a sociální výbor podporuje vůli Evropské komise učinit ze subsaharské Afriky prioritní zónu pro rozvojovou podporu Evropské unie.
Toto opatření však bude účinné teprve spolu se zlepšením správy v Africe, ať už na národní či regionální úrovni – to se týká afrických mezistátních organizací, států i organizací občanské společnosti.
Tyto organizace jsou díky své nezávislosti (již je třeba utvrzovat), blízkému kontaktu s obyvateli a vlastní reaktivitě schopny napomoci skutečnému přijetí rozvojových politik ze strany přímo dotčených populací.
Příčiny rozpadu Afriky jsou jistě různé, rozhodně však mezi ně patří nedostatečná autonomie a podpora občanské společnosti, jež mají nezanedbatelné dopady.
Koncepce delegace, jež byla za účelem řešení tohoto problému výslovně formulována v Dohodě z Cotonou, nefunguje, neboť přímá podpora sdružení podle dohody z Cotonou – byť podmíněná – se zavádí jen obtížně.
3.1.2 Evropský hospodářský a sociální výbor proto navrhuje:
- širší a snazší přístup africké občanské společnosti k financování Společenství.
Je třeba zajistit možnosti přímého přístupu na národní úrovni.
Dále by měl být zaveden horizontální program, jehož cílem by bylo financování nestátních subjektů za účelem doplnění programů na národní úrovni,
- měla by být zvýšena a systematizována spoluúčast občanské společnosti na definici a provádění politik a strategií spolupráce, s cílem podpořit identifikaci občanské společnosti s rozvojovým procesem, a přispět tak ke zrodu dobré správy, jsou-li tu a tam konstatovány pokroky, je to z toho důvodu, že pomalu a jistě sílí hlas populací, jež se vyjadřují prostřednictvím všech komunikačních kanálů: sociálních partnerů, věrohodných a respektovaných sdružení, zejména těch, jež se zasazují o rovnost žen a mužů, místní hospodářství, vzdělávání a informovanost.
3.1.3 Evropská unie považuje hodnoty lidských práv za nedotknutelné.
Evropský hospodářský a sociální výbor žádá, aby se podpora Evropské unie občanské společnosti stala skutečností, a vzhledem k problematice lidských práv žádá:
- pragmatický přístup k její definici,
- nalezení relevantních představitelů, již budou schopni vést dialog s vládami, zejména pomocí vytvoření sítí nezávislých nevládních organizací,
- zajištění jejich přístupu k financování prostřednictvím zavedení nabídkových řízení a realizace mikroprojektů na lokální úrovni.
3.1.4. Stejně obtížnou realizaci lze předpokládat u dohod o hospodářském partnerství (EPA).
Má-li být realizován opravdový jednotný trh a opravdový reformní program, je třeba říci následující:
- příprava lidských a technických kapacit občanské společnosti a Afričanů je dosud velmi chabá, zejména u žen,
- i když je třeba stanovit cíle podpory Evropské unie zaměřené na růst výrobních faktorů, je však třeba ji lépe nastavit a v programu EPA je nutno deklarovat potřebu soudržných přeshraničních sítí.
3.1.5 Evropský hospodářský a sociální výbor pečlivě zaznamenal zahájení jednání o uzavření EPA s různými regionálními bloky a doufá, že tento proces dospěje k úspěšnému obchodnímu výsledku ve prospěch udržitelného rozvoje a odstranění chudoby.
Aby však tyto dohody byly skutečně přínosem pro obyvatele, požaduje Evropský hospodářský a sociální výbor provedení následujících bodů:
- nutné rozšíření co nejpodrobnějších informací, jež by umožnilo systematické zapojení organizací občanské společnosti do jednání a přípravy dopadových studií, ať už na národní, či na regionální úrovni,
- připojení soukromého sektoru k jednáním a asistence ve vývoji jeho kapacit,
- zahrnutí sociálních důsledků a genderového rozměru do dopadových studií,
- zajištění pružnosti obchodních dohod pomocí přechodných období pro jejich provádění, což umožní chránit podniky signatářských zemí, specifické ochrany rodících se průmyslových odvětví a opatření na ochranu před konkurencí z nových rozvinutých zemí,
- potřeba rekonstruovat jejich vlastní zdroje po zavedení dočasných finančních kompenzací, ale také možná využít pružnějších opatření, jež by umožnily zachovat minimální fiskální autonomii v oblasti obchodu.
Státy dotčené ztrátou veřejných prostředků, jež bude vyvolána snížením celních poplatků, se již nyní často ocitají ve velmi svízelné finanční situaci a snaží se jen velmi obtížně zajistit minimální veřejné financování v oblasti vzdělávání a zdravotnictví.
3.1.6 Aby však hospodářský rozvoj nevybízel ke zneužívání a těžilo z něj co nejvíce lidí, požaduje Evropský hospodářský a sociální výbor, aby činnost Evropské unie na podporu rozvoje v Africe zohlednila zásady sociální soudržnosti a slušné práce pro všechny.
Tyto zásady budou tím více zaručeny, bude-li existovat skutečný sociální dialog, v širším slova smyslu pak dialog mezi příslušníky občanské společnosti.
3.1.7 Evropský hospodářský a sociální výbor proto navrhuje: dle výzvy uvedené ve sdělení [2] Evropské komise spolupracovat s africkými hospodářskými, sociálními a kulturními výbory ohledně výměny zkušeností a znalostí, zejména s cílem učinit z nich efektivní partnery pro odvětvové či zeměpisné nasměrování investic a podpor,
- přispět svými zkušenostmi a znalostmi na národní úrovni, bude-li to nutné; podporovat zřízení hospodářských a sociálních rad náležitou formou z hlediska afrických kultur ve všech zemích, kde ještě neexistují, a podporovat obnovení těch existujících hospodářských a sociálních rad, jež ztrácejí na viditelnosti či věrohodnosti, Evropský hospodářský a sociální výbor zaznamenal povzbudivé signály: pozitivní vývoj rostoucího vlivu Africké unie a Evropský konsensus o rozvoji mezi Radou EU, Evropským parlamentem a Evropskou komisí; zapojení organizací občanské společnosti do sítí v určitých regionech, zejména zemědělců, MSP, sociálních partnerů atd.
Snad se zde jedná o pochopení ze strany Evropské unie, že občanská společnost je špatně zapojena a že je třeba prosadit její respektování v rámci této nové strategie.
3.2 Boj proti epidemiím
3.2.1 Co se týče problematiky AIDS, Evropský hospodářský a sociální výbor apeluje na všechny politické, hospodářské a sociální činitele, aby se sjednotili.
Vítá úsilí Mezinárodní organizace zaměstnavatelů (IOE) a Mezinárodní konfederace svobodných odborů (ICFTU) ve Výboru, jež požádaly Výbor o spolupráci na různých akčních plánech, které od roku 2003 zahájili v osmi zemích jižní Afriky.
3.2.2 Evropský hospodářský a sociální výbor se musí stát jedním z mluvčích pro tento boj ve všech instancích, na regionálních a místních seminářích, na plenárních zasedáních.
Díky vzdělávacímu systému a mobilizaci rodiny díky subjektům občanské společnosti svítá naděje, jelikož poprvé můžeme konstatovat pokles výskytu AIDS v Senegalu, Ugandě a Zimbabwe i obrat vývoje očekávané délky života zpět k růstu.
Nelze však usnout na vavřínech; Komise již oznámila pokyny k programům pro boj proti AIDS, určené národním partnerům.
3.2.3 Evropský hospodářský a sociální výbor zdůrazňuje, že tento boj vyžaduje rozsáhlé finanční prostředky na vedení politik trvalé prevence a politik možné péče díky účinným a zjednodušeným terapiím, náklady na něž je nutno pokrýt v rámci dohody TRIPS (Dohoda o právech duševního vlastnictví souvisejících s obchodem) WTO, a podporu výzkumu spolehlivé a univerzální vakcíny.
3.2.4 Potřeby rozvíjejících se zemí v oblasti boje proti velkým epidemiím, zejména HIV/AIDS v subsaharské Africe, jsou obrovské stejně jako již katastrofické humanitární, sociální a hospodářské důsledky.
Jedná se o problém maximální naléhavosti, neboť v některých zemích s převahou výskytu AIDS (45–49 %) se začíná objevovat hladomor.
Evropský hospodářský a sociální výbor proto doporučuje zásah Evropské unie na dvou úrovních:
- V celosvětovém měřítku,
v rámci kola jednání Světové obchodní organizace (WTO) z Dohá o rozvoji, Evropský hospodářský a sociální výbor podpořil a nadále podporuje postoje Evropské komise zaměřené na usnadnění přístupu k lékům pro země zasažené velkými epidemiemi.
Nové nástroje navíc vedou Evropskou unii k účasti na obecném dialogu s Programem OSN pro HIV/AIDS, Světovým fondem, Úřadem vysokého komisaře pro uprchlíky a Světovou zdravotnickou organizací.
- Na národní úrovni:
Evropský hospodářský a sociální výbor vychází ze zásady, že organizace občanské společnosti jsou zvláště schopné navázat kontakt s obyvateli ve venkovských oblastech zemí s nedostatečnou infrastrukturou, kde veřejné orgány nemají dostatek prostředků pro zajištění minimální úrovně služeb na celém území.
Z tohoto důvodu a na základě žádosti hospodářských a sociálních partnerů ze zemí AKT Evropský hospodářský a sociální výbor požaduje vytvoření specifických evropských finančních nástrojů, jež by umožnily organizacím občanské společnosti šířit informace o epidemiích mezi obyvateli.
Evropský hospodářský a sociální výbor se domnívá, že je třeba zaujmout integrovaný přístup ke všem třem epidemiím (AIDS, malárie, tuberkulóza) a opřít se o občanskou společnost, zejména o osoby žijící s nemocí a zastoupené sdruženími pacientů, jež představují zapojení občanské společnosti na úrovni přijímajících států.
Evropská unie musí napomoci řešení krize lidských zdrojů zvýšením kapacit lidských a technických zdrojů.
Tyto organizace, silné v oblasti nutných prostředků a lidských kapacit, bude nutno povzbudit k vytvoření aliancí a partnerství společně se všemi stranami zapojenými do boje s epidemiemi.
Evropský hospodářský a sociální výbor požaduje účinnou podporu preventivních opatření – zejména přístupu žen k plánovanému rodičovství – a péče o nemocné a jejich okolí prostřednictvím evropského financování.
3.2.5 Evropský hospodářský a sociální výbor se domnívá, že je třeba dále posílit mobilizaci všech subjektů – nevládních organizací, sociálních partnerů i politiků – a naplnit úlohu koordinátora mezi nimi v tomto zásadním úsilí.
Evropský hospodářský a sociální výbor chce být hlídkou v tomto boji, neboť se jedná o prioritní a zásadní bitvu pro všechny zasažené země; je třeba si uvědomit, že za AIDS se již v důsledku nedostatku pomoci vynořují příznaky hladomoru.
3.2.6 Je zapotřebí, aby se Evropská unie soustředila na snížení farmaceutických nákladů tím, že vytvoří zvláštní partnerství s WTO.
Výbor vyzývá členské státy Unie, aby oživily iniciativu mohutného a trvalého financování léků (Pařížská konference, únor 2006).
Uznává, že její realizace by měla umožnit posílení účasti státních hospodářských a sociálních rad tím, že je zapojí do provádění a hodnocení, ale také kontroly, díky čemuž budou moci přispět k zajištění skutečné sledovatelnosti tohoto nového mechanismu.
Podnět Rakouské republiky k přijetí aktu Rady, kterým se mění služební řád Europolu
(2006/C 71/10)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Úmluvu o zřízení Evropského policejního úřadu (dále jen "Úmluva o Europolu") [1], a zejména na čl. 30 odst. 3 uvedené úmluvy,
s ohledem na podnět Rakouské republiky,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu,
s ohledem na stanovisko správní rady Europolu,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Je žádoucí změnit služební řád zaměstnanců Europolu, jak je stanoven v aktu Rady ze dne 3. prosince 1998 [2] (dále jen "služební řád"), s cílem stanovit pro všechny zaměstnance maximální dobu služebního poměru v délce devíti let v rámci dvou smluv na dobu určitou,
(2) Kromě toho je žádoucí změnit služební řád s cílem upravit pracovní poměr finančního kontrolora, pomocného finančního kontrolora nebo pomocných finančních kontrolorů a zaměstnanců úřadu finančního kontrolora, jakož i pracovní poměr tajemníka správní rady Europolu a zaměstnanců sekretariátu správní rady,
(3) Rada má jednomyslně přijmout služební řád pro zaměstnance Europolu a jeho následné změny,
PŘIJALA TENTO AKT:
Článek 1
Služební řád se mění takto:
1) V článku 1 se doplňují nové odstavce, které zní:
"3. Aniž je dotčena Úmluva o Europolu a finanční nařízení Europolu a není-li stanoveno jinak v dodatku 10, který obsahuje zvláštní ustanovení týkající se finančního kontrolora, pomocného finančního kontrolora nebo pomocných finančních kontrolorů a zaměstnanců úřadu finančního kontrolora, vztahuje se služební řád rovněž na finančního kontrolora a pomocného finančního kontrolora nebo pomocné finanční kontrolory a na zaměstnance úřadu finančního kontrolora.
4. Aniž je dotčena Úmluva o Europolu a není-li stanoveno jinak v dodatku 11, který obsahuje zvláštní ustanovení týkající se tajemníka správní rady a zaměstnanců sekretariátu správní rady, vztahuje se služební řád rovněž na tajemníka správní rady Europolu a zaměstnance sekretariátu správní rady."
2) Článek 6 se nahrazuje tímto:
"Článek 6
Všichni zaměstnanci Europolu, ať už jsou přijímáni na pracovní místo, které je vyhrazeno zaměstnancům z příslušných orgánů uvedených v čl. 2 odst. 4 Úmluvy o Europolu, nebo na pracovní místo, které tomuto omezení nepodléhá, se zpočátku přijímají na dobu určitou v délce jednoho roku až pěti let.
První pracovní smlouvy lze obnovit.
Celková délka trvání těchto smluv na dobu určitou, včetně všech období obnovení, činí nejvýše devět let.
Pouze zaměstnanci přijatí na pracovní místo, které není vyhrazeno zaměstnancům z příslušných orgánů uvedených v čl. 2 odst. 4 Úmluvy o Europolu, mohou být zaměstnání na dobu neurčitou poté, co po dobu nejméně šesti let služebního poměru splní vysoce uspokojivým způsobem dvě pracovní smlouvy na dobu určitou.
Správní rada Europolu uděluje každoročně svůj souhlas, má-li ředitel Europolu v úmyslu uzavřít pracovní smlouvy na dobu neurčitou.
Správní rada může stanovit horní hranice pro celkový počet takových pracovních smluv."
3) Článek 95 se nahrazuje tímto:
"Článek 95
Pracovní poměr na dobu určitou nebo neurčitou může Europol ukončit bez výpovědi
a) během nebo na konci zkušební doby v souladu s článkem 26;
b) přestane-li úředník splňovat požadavky čl. 24 odst. 2 písm. a) a d); přestane-li však zaměstnanec splňovat požadavky čl. 24 odst. 2 písm. d), může být jeho smlouva ukončena pouze v souladu s článkem 65;
c) pokud skončila doba vyslání, mimořádného volna nebo dočasného přeřazení na jinou práci, která byla schválená příslušným orgánem, v případě úředníka zastávajícího pracovní místo vyhrazené pouze pro zaměstnance příslušných orgánů uvedených v čl. 2 odst. 4 Úmluvy o Europolu;
d) není-li úředník schopen na konci doby volna z důvodu nemoci se znovu ujmout svých pracovních povinností, jak je stanoveno v článku 38.
V tom případě obdrží úředník příspěvek ve výši svého základního platu a rodinných přídavků za dva dny každého ukončeného měsíce služby."
4) V dodatku 2 se čl. 3 odst. 3 nahrazuje tímto:
"3. Aniž jsou dotčeny maximální doby trvání služebního poměru stanovené v článku 6 služebního řádu, berou se pro všechna volná pracovní místa v úvahu interní i externí přihlášky."
5) Doplňuje se nový dodatek, který zní:
"DODATEK 10
Zvláštní ustanovení týkající se finančního kontrolora, pomocného finančního kontrolora nebo pomocných finančních kontrolorů a zaměstnanců úřadu finančního kontrolora
KAPITOLA 1
FUNKCE A PRACOVNÍ POVINNOSTI
Článek 1
1. Finanční kontrolor je odpovědný za úkoly, které mu svěřuje Úmluva o Europolu a finanční nařízení Europolu, a veškeré další úkoly, které mu svěří správní rada, a vykonává je.
2. V souladu s článkem 20 finančního nařízení Europolu je finanční kontrolor při plnění svých pracovních povinností odpovědný výlučně správní radě a odpovídá jí za jejich splnění.
3. Pomocný finanční kontrolor nebo pomocní finanční kontroloři jsou odpovědní za úkoly, které jim svěřuje Úmluva o Europolu a finanční nařízení Europolu, a veškeré další úkoly, které jim svěří finanční kontrolor, a vykonávají je.
4. Při plnění svých pracovních povinností jsou pomocný finanční kontrolor nebo pomocní finanční kontroloři a ostatní zaměstnanci úřadu finančního kontrolora odpovědní výlučně správní radě a odpovídají jí za jejich splnění.
5. Finanční kontrolor a pomocný finanční kontrolor nebo pomocní finanční kontroloři jsou jmenováni v souladu s čl. 35 odst. 7 Úmluvy o Europolu a dalšími pravidly stanovenými v této příloze.
Článek 2
1. Není-li v této příloze stanoveno jinak, pokud služební řád stanoví výkon pravomoci ředitele nad zaměstnanci Europolu nebo jejich řízení ředitelem, má se za to, že tato ustanovení ve vztahu k finančnímu kontrolorovi, pomocnému finančnímu kontrolorovi nebo pomocným finančním kontrolorům a ostatním zaměstnancům úřadu finančního kontrolora odkazují na předsedu správní rady.
2. Každé rozhodnutí přijaté v souladu s tímto dodatkem správní radou nebo předsedou správní rady, které vyžaduje právní provedení, musí formálně stvrdit ředitel vystupující jako zákonný zástupce Europolu v souladu s čl. 29 odst. 5 Úmluvy o Europolu.
KAPITOLA 2
ZPŮSOBILOST A VÝBĚROVÁ ŘÍZENÍ
Článek 3
V souladu s čl. 35 odst. 7 Úmluvy o Europolu a článkem 20 finančního nařízení Europolu se finanční kontrolor a pomocný finanční kontrolor nebo pomocní finanční kontroloři vybírají z některého z kontrolních úřadů některého z členských států.
Článek 4
Výběrové řízení na místo finančního kontrolora probíhá v souladu s čl. 35 odst. 7 Úmluvy o Europolu a kapitolou 3 služebního řádu a dodatkem 2 k němu, s výhradou těchto zvláštních ustanovení:
a) předseda správní rady zřizuje výběrovou komisi sestávající ze zástupců tří členských států, z nichž jeden je zástupcem předsednictví a ostatní členy určí správní rada losováním; tito tři členové zvolí ze svého středu předsedou výběrové komise;
b) oznámení o výběrovém řízení připravuje Správní rada;
c) vedoucí personálního odboru je tajemníkem výběrové komise a podle potřeby poskytuje správní podporu; nemá ve výběrovém řízení hlasovací právo ani nevykonává na výsledek řízení žádný jiný vliv;
d) případnou zkoušku nebo zkoušky připravují výhradně členové výběrové komise, kteří se mohou rozhodnout proti nezbytnosti písemné zkoušky nebo písemných zkoušek; výběrová komise vede pohovor se všemi předběžně vybranými uchazeči;
e) seznam úspěšných uchazečů seřazený v pořadí podle úspěšnosti, který vypracuje výběrová komise, se postoupí předsedovi správní rady;
f) správní rada vybere úspěšného uchazeče v souladu s čl. 35 odst. 7 Úmluvy o Europolu jednomyslným rozhodnutím.
Článek 5
Výběrové řízení na místo jednoho nebo více pomocných finančních kontrolorů a zaměstnanců úřadu finančního kontrolora probíhá v souladu s kapitolou 3 služebního řádu a dodatkem 2 k němu a, ve vztahu k pomocnému finančnímu kontrolorovi nebo pomocným finančním kontrolorům, v souladu s čl. 35 odst. 7 Úmluvy o Europolu, s výhradou těchto zvláštních ustanovení:
a) pro přijetí pomocného finančního kontrolora zřizuje předseda správní rady výběrovou komisi sestávající z finančního kontrolora, který je předsedou výběrové komise, a dvou zástupců členských států, z nichž jeden je zástupce předsednictví a druhého určí správní rada losováním, a vedoucího personálního odboru, který je tajemníkem výběrové komise; tajemník výběrové komise nemá ve výběrovém řízení hlasovací právo ani nevykonává na výsledek výběrového řízení žádný jiný vliv;
b) pro přijetí jiných zaměstnanců úřadu finančního kontrolora zřizuje výběrovou komisi finanční kontrolor, který je předsedou výběrové komise, a vedoucí personálního odboru, který je tajemníkem výběrové komise; tajemník výběrové komise nemá ve výběrovém řízení hlasovací právo ani nevykonává na výsledek výběrového řízení žádný jiný vliv; kromě toho může předsednictví, pokud si to přeje, jmenovat zástupce, který je členem výběrové komise;
c) oznámení o výběrovém řízení připravuje výběrová komise;
d) zkoušku nebo zkoušky připravují výhradně členové výběrové komise, kteří vedou pohovor se všemi předběžně vybranými uchazeči;
e) seznam úspěšných uchazečů seřazený v pořadí podle úspěšnosti, který vypracuje výběrová komise, se postoupí předsedovi správní rady;
f) pokud jde o pomocného finančního kontrolora nebo pomocné finanční kontrolory, rozhodne o výběru úspěšného uchazeče nebo úspěšných uchazečů správní rada v souladu s čl. 35 odst. 7 Úmluvy o Europolu a čl. 20 odst. 1 finančního nařízení Europolu jednomyslně;
g) pokud jde o jiné zaměstnance úřadu finančního kontrolora, rozhodne o výběru úspěšného uchazeče předseda správní rady.
KAPITOLA 3
FUNKČNÍ OBDOBÍ, PODMÍNKY ZAMĚSTNÁNÍ A NESLUČITELNOSTI
Článek 6
1. Počáteční funkční období finančního kontrolora určí správní rada jednomyslným rozhodnutím v souladu s článkem 6 služebního řádu.
Smlouvu lze obnovit jednomyslným rozhodnutím správní rady v souladu s článkem 6 služebního řádu.
2. Počáteční funkční období pomocného finančního kontrolora nebo pomocných finančních kontrolorů určí správní rada jednomyslným rozhodnutím v souladu s článkem 6 služebního řádu.
Smlouvu lze obnovit jednomyslným rozhodnutím správní rady v souladu s článkem 6 služebního řádu.
3. Počáteční funkční období zaměstnanců úřadu finančního kontrolora určí předseda správní rady v souladu s článkem 6 služebního řádu.
Na základě doporučení finančního kontrolora může předseda správní rady smlouvy obnovit v souladu s článkem 6 služebního řádu.
Článek 7
1. Místo finančního kontrolora se v souladu s článkem 45 služebního řádu a dodatkem 1 k němu považuje za místo odpovídající pracovnímu místu vedoucího odboru.
2. Místo pomocného finančního kontrolora nebo pomocných finančních kontrolorů se v souladu s článkem 45 služebního řádu a dodatkem 1 k němu považuje za místo odpovídající pracovnímu místu hlavního úředníka.
Článek 8
1. Počáteční platovou třídu a platový stupeň, do kterého je zařazen finanční kontrolor a pomocný finanční kontrolor nebo pomocní finanční kontroloři, určí správní rada jednomyslným rozhodnutím.
2. Pokud jde o finančního kontrolora, předkládá veškeré pravidelné zprávy a rozhodnutí uvedené v kapitole 3 služebního řádu předseda správní rady, kterému jsou za tím účelem, pokud jde o předchozí funkční období, nápomocni jeho předchůdci.
3. Pokud jde o pomocného finančního kontrolora nebo pomocné finační kontrolory, předkládá veškeré pravidelné zprávy a rozhodnutí uvedené v kapitole 3 služebního řádu finanční kontrolor a potvrzuje je předseda správní rady.
Článek 9
1. Počáteční platovou třídu a platový stupeň, do kterého jsou zařazeni zaměstnanci úřadu finančního kontrolora, určí předseda správní rady.
2. Pokud se jedná o zaměstnance úřadu finančního kontrolora, předkládá veškeré pravidelné zprávy a rozhodnutí uvedené v kapitole 3 služebního řádu finanční kontrolor na základě doporučení finančního kontrolora a potvrzuje je předseda správní rady.
Článek 10
Po skončení svého funkčního období nesmějí být finanční kontrolor ani pomocný finanční kontrolor nebo pomocní finanční kontroloři přijati na pracovní místo Europolu v pravomoci ředitele po dobu nejméně osmnácti měsíců.
KAPITOLA 4
SKONČENÍ SLUŽEBNÍHO POMĚRU
Článek 11
Služební poměr finančního kontrolora nebo pomocného finančního kontrolora nebo pomocných finančních kontrolorů končí v souladu s kapitolou 10 služebního řádu, s výhradou těchto zvláštních ustanovení:
a) každé rozhodnutí o skončení služebního poměru finančního kontrolora nebo pomocného finančního kontrolora nebo pomocných finančních kontrolorů přijímá jednomyslně správní rada;
b) rozhodnutí o skončení služebního poměru finančního kontrolora nebo pomocného finančního kontrolora nebo pomocných finančních kontrolorů z disciplinárních důvodů musí vzít v úvahu zvláštní ustanovení o disciplinárním řízení v kapitole 5 tohoto dodatku.
Článek 12
Služební poměru zaměstnanců úřadu finančního kontrolora končí v souladu s kapitolou 10 služebního řádu, s výhradou těchto zvláštních ustanovení:
a) každé rozhodnutí o skončení služebního poměru zaměstnanců úřadu finančního kontrolora přijímá předseda správní rady na základě odůvodněného doporučení finančního kontrolora;
b) rozhodnutí o skončení služebního poměru zaměstnanců úřadu finančního kontrolora z disciplinárních důvodů musí vzít v úvahu zvláštní ustanovení o disciplinárním řízení v kapitole 5 tohoto dodatku.
KAPITOLA 5
DISCIPLINÁRNÍ ŘÍZENÍ
Článek 13
Disciplinární řízení proti finančnímu kontrolorovi a pomocnému finančnímu kontrolorovi nebo pomocným finančním kontrolorům je vedeno v souladu s čl. 49 odst. 5 finančního nařízení a kapitolou 8 služebního řádu a dodatkem 7 k němu, s výhradou těchto zvláštních ustanovení:
a) správní rada zřídí disciplinární komisi sestávající z předsedy správní rady, který je předsedou disciplinární komise, a zástupců tří členských států, které správní rada určí losováním; zástupci musí mít vyšší nebo srovnatelné služební postavení nebo délku služby jako finanční kontrolor nebo pomocný finanční kontrolor nebo pomocní finanční kontroloři a nesmějí být členy správní rady;
b) změna předsednictví nemá vliv na složení disciplinární komise; pokud se uvolní místa z jiných důvodů, jsou obsazena losováním;
c) disciplinární komisi je nápomocen tajemník, jímž může být vedoucí právního odboru, pokud je to žádáno;
d) správní rada má právo udělit písemnou výstrahu nebo důtku jednomyslným rozhodnutím bez konzultace s disciplinární komisí na návrh předsedy správní rady nebo některého ze svých jiných členů; finanční kontrolor nebo pomocný finanční kontrolor nebo pomocní finanční kontroloři jsou o tom písemně vyrozuměni a před přijetím takového opatření jsou vyslechnuti;
e) jiná disciplinární opatření nařizuje správní rada jednomyslným rozhodnutím po skončení disciplinárního řízení uvedeného v tomto dodatku a v dodatku 7 k služebnímu řádu; předseda správní rady zahájí toto řízení po vyslechnutí finančního kontrolora nebo pomocného finančního kontrolora nebo pomocných finančních kontrolorů;
f) právo na dočasné zproštění výkonu funkce podle článku 90 služebního řádu a právo rozhodnout o žádosti o výmaz všech odkazů na disciplinární řízení z osobního spisu podle článku 91 služebního řádu vykonává předseda správní rady, který konzultuje členy správní rady;
g) správní rada předloží disciplinární komisi zprávu jasně uvádějící vytýkané skutečnosti a případně okolnosti, za kterých k nim došlo;
h) na své první schůzi určí disciplinární komise jednoho ze svých členů, aby vypracoval souhrnnou zprávu v této věci;
i) odůvodněné stanovisko disciplinární komise podle článku 15 dodatku 7 se předloží finančnímu kontrolorovi a správní radě, která po vyslechnutí finančního kontrolora nebo pomocného finančního kontrolora nebo pomocných finančních kontrolorů rozhodne jednomyslně do jednoho měsíce od obdržení stanoviska;
j) pokud se vyskytnou nové skutečnosti podpořené odpovídajícími důkazy, může správní rada disciplinární řízení obnovit z vlastního podnětu nebo na žádost finančního kontrolora nebo pomocného finančního kontrolora nebo pomocných finančních kontrolorů.
Článek 14
Disciplinární řízení proti zaměstnancům úřadu finančního kontrolora je vedeno v souladu s kapitolou 8 služebního řádu a dodatkem 7 k němu, s výhradou těchto zvláštních ustanovení:
a) správní rada zřídí disciplinární komisi sestávající ze tří zástupců členských států, kteří jsou určeni losováním; zástupci musí mít vyšší nebo srovnatelné služební postavení nebo délku služby jako finanční kontrolor nebo pomocný finanční kontrolor nebo pomocní finanční kontroloři a nesmějí být členy správní rady; dohodou určí ze svého středu jednoho zástupce, který je předsedou disciplinární komise;
b) změna předsednictví nemá vliv na složení disciplinární komise; pokud se místa uvolní z jiných důvodů, jsou obsazena losováním;
c) disciplinární komisi je nápomocen tajemník, jímž může být vedoucí právního odboru, pokud je to žádáno;
d) předseda správní rady má právo udělit písemnou výstrahu nebo důtku bez konzultace s disciplinární komisí z vlastního podnětu nebo na návrh některého z členů správní rady; zaměstnanec úřadu finančního kontrolora je o tom písemně vyrozuměn a před přijetím takového opatření je vyslechnut;
e) jiná disciplinární opatření nařizuje předseda správní rady po skončení disciplinárního řízení uvedeného v tomto dodatku a v dodatku 7 k služebnímu řádu; předseda správní rady zahájí toto řízení po vyslechnutí zaměstnance úřadu finančního kontrolora;
f) právo na dočasné zproštění výkonu funkce podle článku 90 služebního řádu a právo rozhodnout o žádosti o výmaz všech odkazů na disciplinární řízení z osobního spisu podle článku 91 služebního řádu vykonává předseda správní rady;
g) předseda správní rady předloží disciplinární komisi zprávu jasně uvádějící vytýkané skutečnosti a případně okolnosti, za kterých k nim došlo;
h) na své první schůzi určí disciplinární komise jednoho ze svých členů, aby vypracoval souhrnnou zprávu v této věci;
i) odůvodněné stanovisko disciplinární komise podle článku 15 dodatku 7 se předloží zaměstnanci úřadu finančního kontrolora a předsedovi správní rady, který po vyslechnutí zaměstnance úřadu finančního kontrolora rozhodne do jednoho měsíce od obdržení stanoviska;
j) pokud se vyskytnou nové skutečnosti podpořené odpovídajícími důkazy, může předseda správní rady disciplinární řízení obnovit z vlastního podnětu nebo na žádost dotčeného úředníka.
KAPITOLA 6
ODPOVĚDNOST
Článek 15
1. Pokud jde o odpovědnost finančního kontrolora a pomocného finančního kontrolora nebo pomocných finančních kontrolorů v souladu s čl. 49 odst. 5 a 6 finančního nařízení, pojistí se finanční kontrolor a pomocný finanční kontrolor nebo pomocní finanční kontroloři proti těmto rizikům.
2. Europol hradí související náklady na pojistné.
KAPITOLA 7
ODVOLÁNÍ
Článek 16
1. Stížnosti finančního kontrolora, pomocného finančního kontrolora nebo zaměstnance úřadu finančního kontrolora podle čl. 92 odst. 2 služebního řádu se podávají orgánu, který přijal konečné rozhodnutí v dané věci, a tento orgán je vyřizuje.
2. Finanční kontrolor, pomocný finanční kontrolor nebo zaměstnanec úřadu finančního kontrolora podle článku 93 služebního řádu může podat odvolání pouze tehdy, pokud orgánu, který přijal konečné rozhodnutí v dané věci, byla dříve podána stížnost podle odstavce 1 a tato stížnost byla výslovným nebo implicitním rozhodnutím zamítnuta. Dotyčná osoba se však může po podání stížnosti podle odstavce 1 ihned obrátit na Soudní dvůr Evropských společenství za podmínek uvedených v čl. 93 odst. 4 služebního řádu.
KAPITOLA 8
ZVLÁŠTNÍ USTANOVENÍ TÝKAJÍCÍ SE FINANČNÍHO KONTROLORA A PŘECHODNÁ USTANOVENÍ
Článek 17
Není-li finanční kontrolor schopen vykonávat svou funkci déle než jeden měsíc nebo není-li místo finančního kontrolora obsazeno, vykonává jeho funkce pomocný finanční kontrolor.
Za tím účelem určí správní rada při každém novém jmenování pomocného finančního kontrolora, v jakém pořadí pomocní finanční kontroloři zastupují finančního kontrolora.
Článek 18
Pokud byla rozhodnutí týkající se finančního kontrolora, pomocného finančního kontrolora nebo pomocných finančních kontrolorů nebo zaměstnanců úřadu finančního kontrolora nebo smluvní ujednání týkající se osoby zastávající místo finančního kontrolora, pomocného finančního kontrolora nebo zaměstnanců úřadu finančního kontrolora přijata před vstupem tohoto dodatku v platnost, tato rozhodnutí nebo smluvní ustanovení nadále platií."
6) Doplňuje se nový dodatek, který zní:
"DODATEK 11
Zvláštní ustanovení týkající se tajemníka správní rady a zaměstnanců sekretariátu správní rady
KAPITOLA 1
FUNKCE A PRACOVNÍ POVINNOSTI
Článek 1
1. Správní rada využívá podpory tajemníka a ostatních zaměstnanců sekretariátu správní rady, aby mohla plnit své pracovní povinnosti.
2. Tajemník správní rady a zaměstnanci sekretariátu správní rady jsou při plnění svých pracovních povinností odpovění výlučně správní radě a odpovídají jí za jejich splnění.
Jsou-li však k tomu správní radou předem oprávněni, mohou z jejího zmocnění plnit i jiné úkoly v zájmu Europolu.
Článek 2
1. Není-li v této příloze stanoveno jinak, pokud služební řád stanoví výkon pravomoci ředitele nebo Europolu vůči zaměstnancům Europolu nebo jejich řízení ředitelem nebo Europolem, má se za to, že tato ustanovení ve vztahu k tajemníkovi správní rady a zaměstnancům sekretariátu správní rady odkazují na předsedu správní rady.
2. Každé rozhodnutí přijaté v souladu s tímto dodatkem správní radou nebo předsedou správní rady, které vyžaduje právní provedení, musí formálně stvrdit ředitel vystupující jako zákonný zástupce Europolu v souladu s čl. 29 odst. 5 Úmluvy o Europolu.
KAPITOLA 2
ZPŮSOBILOST A VÝBĚROVÁ ŘÍZENÍ
Článek 3
Místa tajemníka správní rady a ostatních zaměstnanců sekretariátu správní rady nejsou vyhrazena zaměstnancům příslušných orgánů uvedených v čl. 2 odst. 4 Úmluvy o Europolu.
Článek 4
Výběrové řízení na místo tajemníka správní rady probíhá v souladu s kapitolou 3 služebního řádu a dodatkem 2 k němu, s výhradou těchto zvláštních ustanovení:
a) předseda správní rady zřizuje výběrovou komisi sestávající ze zástupců tří členských států, z nichž jeden je zástupcem předsednictví a ostatní členy určí správní rada losováním; tito tři členové zvolí ze svého středu předsedou výběrové komise;
b) oznámení o výběrovém řízení připravuje správní rada;
c) vedoucí personálního odboru je tajemníkem výběrové komise a podle potřeby poskytuje správní podporu; nemá ve výběrovém řízení hlasovací právo ani nevykonává na výsledek řízení žádný jiný vliv;
d) případnou zkoušku nebo zkoušky připravují výhradně členové výběrové komise, kteří se mohou rozhodnout proti nezbytnosti písemné zkoušky nebo písemných zkoušek; výběrová komise vede pohovor se všemi předběžně vybranými uchazeči;
e) seznam úspěšných uchazečů seřazený v pořadí podle úspěšnosti, který vypracuje výběrová komise, se postoupí předsedovi správní rady;
f) správní rada rozhodne o výběru úspěšného uchazeče většinou hlasů.
Článek 5
Výběrové řízení na místa zaměstnanců sekretariátu správní rady probíhá v souladu s kapitolou 3 služebního řádu a dodatkem 2 k němu, s výhradou těchto zvláštních ustanovení:
a) pokud jde o místo hlavního úředníka, zřizuje předseda správní rady výběrovou komisi sestávající z tajemníka správní rady a dvou zástupců členských států, z nichž jeden je zástupcem předsednictví a druhého člena určí správní rada losováním, přčemž jeden z členů je předsedou výběrové komise, a z vedoucího personálního odboru, který je tajemníkem výběrové komise; tajemník výběrové komise nemá ve výběrovém řízení hlasovací právo ani nevykonává na výsledek výběrového řízení žádný jiný vliv;
b) pokud jde o jakékoli místo nižší, než je místo hlavního úředníka, zřizuje předseda správní rady výběrovou komisi sestávající z tajemníka správní rady, který je předsedou výběrové komise, a vedoucího personálního odboru, který je tajemníkem výběrové komise; tajemník výběrové komise nemá ve výběrovém řízení hlasovací právo ani nevykonává na výsledek výběrového řízení žádný jiný vliv; kromě toho může předsednictví, pokud si to přeje, jmenovat zástupce, který je členem výběrové komise;
c) oznámení o výběrovém řízení připravuje výběrová komise;
d) zkoušku nebo zkoušky připravují výhradně členové výběrové komise, kteří vedou pohovor se všemi předběžně vybranými uchazeči;
e) seznam úspěšných uchazečů seřazený v pořadí podle úspěšnosti, který vypracuje výběrová komise, se postoupí předsedovi správní rady;
f) předseda správní rady rozhodne o výběru úspěšného uchazeče.
KAPITOLA 3
FUNKČNÍ OBDOBÍ A PODMÍNKY ZAMĚSTNÁNÍ
Článek 6
1. Počáteční funkční období tajemníka správní rady určí správní rada v souladu s článkem 6 služebního řádu.
Správní rada může smlouvu obnovit v souladu s článkem 6 služebního řádu.
2. Počáteční funkční období zaměstnanců sekretariátu správní rady určí předseda správní rady v souladu s článkem 6 služebního řádu.
Na základě doporučení tajemníka správní rady může předsedy správní rady smlouvy obnovit podle článku 6 služebního řádu.
Článek 7
Místo tajemníka správní rady se v souladu s článkem 45 služebního řádu a dodatkem 1 k němu považuje za místo odpovídající pracovnímu místu vedoucího odboru.
Článek 8
1. Počáteční platovou třídu a platový stupeň, do kterého je zařazen tajemník správní rady, určí správní rada.
2. Pokud se jedná o tajemníka správní rady, předkládá veškeré pravidelné zprávy uvedené v kapitole 3 služebního řádu předseda správní rady, kterému je k tomuto účelu nápomocen vedoucí personálního odboru a který rovněž vypracuje rozhodnutí správní rady o dalším zvýšení platového stupně vždy po uplynutí dvou let služebního poměru.
Článek 9
1. Počáteční platová třída a platový stupeň, do kterého jsou zařazeni zaměstnanci sekretariátu správní rady, určí předseda správní rady na základě návrhu výběrové komise.
2. Pokud se jedná o zaměstnance sekretariátu správní rady, předkládá veškeré pravidelné zprávy a rozhodnutí uvedené v kapitole 3 služebního řádu předseda správní rady na základě doporučení tajemníka správní rady a rozhoduje rovněž o dalším zvýšení platového stupně vždy po uplynutí dvou let služebního poměru.
KAPITOLA 4
SKONČENÍ SLUŽEBNÍHO POMĚRU
Článek 10
Služební poměr tajemníka správní rady končí v souladu s kapitolou 10 služebního řádu, s výhradou těchto zvláštních ustanovení:
a) každé rozhodnutí o skončení služebního poměru tajemníka správní rady přijímá správní rada;
b) rozhodnutí o skončení služebního poměru tajemníka správní rady z disciplinárních důvodů musí vzít v úvahu zvláštní ustanovení o disciplinárním řízení v kapitole 5 tohoto dodatku.
Článek 11
Služební poměr zaměstnance sekretariátu správní rady končí v souladu s kapitolou 10 služebního řádu, s výhradou těchto zvláštních ustanovení:
a) každé rozhodnutí o skončení služebního poměru tajemníka správní rady přijímá správní rada;
b) rozhodnutí o skončení služebního poměru tajemníka správní rady z disciplinárních důvodů musí vzít v úvahu zvláštní ustanovení o disciplinárním řízení v kapitole 5 tohoto dodatku.
KAPITOLA 5
DISCIPLINÁRNÍ ŘÍZENÍ
Článek 12
Disciplinární řízení proti tajemníkovi správní rady probíhá v souladu s kapitolou 8 služebního řádu a dodatkem7 k němu, s výhradou těchto zvláštních ustanovení:
a) správní rada zřídí disciplinární komisi sestávající z předsedy správní rady, který je předsedou disciplinární komise, a zástupců tří členských států, které správní rada určí losováním; zástupci musí mít vyšší nebo srovnatelné služební postavení nebo délku služby jako tajemník správní rady a nesmějí být členy správní rady;
b) změna předsednictví nemá vliv na složení disciplinární komise; pokud se uvolní místa z jiných důvodů, jsou obsazena losováním;
c) disciplinární komisi je nápomocen tajemník, jímž může být vedoucí právního odboru, pokud je to žádáno;
d) správní rada má právo udělit písemnou výstrahu nebo důtku rozhodnutím většinou hlasů bez konzultace s disciplinární komisí na návrh předsedy správní rady nebo některého ze svých jiných členů; tajemník správní rady je o tom písemně vyrozuměn a před přijetím takového opatření je vyslechnut;
e) jiná disciplinární opatření nařizuje správní rada rozhodnutím většinou hlasů po skončení disciplinárního řízení uvedeného v tomto dodatku a v dodatku 7 k služebnímu řádu; předseda správní rady zahájí toto řízení po vyslechnutí tajemníka správní rady;
f) právo na dočasné zproštění výkonu funkce podle článku 90 služebního řádu a právo rozhodnout o žádosti o výmaz všech odkazů na disciplinární řízení z osobního spisu podle článku 91 služebního řádu vykonává předseda správní rady, který konzultuje členy správní rady;
g) správní rada předloží disciplinární komisi zprávu jasně uvádějící vytýkané skutečnosti a případně okolnosti, za kterých k nim došlo;
h) na své první schůzi určí disciplinární komise jednoho ze svých členů, aby vypracoval souhrnnou zprávu v této věci;
i) odůvodněné stanovisko disciplinární komise podle článku 15 dodatku 7 se předloží tajemníkovi správní rady a správní radě, která po vyslechnutí tajemníka správní rady rozhodne většinou hlasů do jednoho měsíce od obdržení stanoviska;
j) pokud se vyskytnou nové skutečnosti podpořené odpovídajícími důkazy, může správní rada disciplinární řízení obnovit z vlastního podnětu nebo na žádost tajemníka správní rady.
Článek 13
Disciplinární řízení proti zaměstnancům sekretariátu správní rady je vedeno v souladu s kapitolou 8 služebního řádu a dodatkem 7 k němu, s výhradou těchto zvláštních ustanovení:
a) správní rada zřídí disciplinární komisi sestávající ze zástupců tří členských států, které správní rada určí losováním; zástupci musí mít vyšší nebo srovnatelné služební postavení nebo délku služby jako zaměstnanec sekretariátu správní rady a nesmějí být členy správní rady; dohodou určí ze svého středu jednoho zástupce, který je předsedou disciplinární komise;
b) změna předsednictví nemá vliv na složení disciplinární komise; pokud se uvolní místa z jiných důvodů, jsou obsazena losováním;
c) disciplinární komisi je nápomocen tajemník, jímž může být vedoucí právního odboru, pokud je to žádáno;
d) předseda správní rady má právo udělit písemnou výstrahu nebo důtku bez konzultace s disciplinární komisí z vlastního podnětu nebo na návrh některého z členů správní rady; zaměstnanec sekretariátu správní rady je o tom písemně vyrozuměn a před přijetím takového opatření je vyslechnut;
e) jiná disciplinární opatření nařizuje předseda správní rady po skončení disciplinárního řízení uvedeného v tomto dodatku a v dodatku 7 k služebnímu řádu; předseda správní rady zahájí toto řízení po vyslechnutí zaměstnance sekretariátu správní rady;
f) právo na dočasné zproštění výkonu funkce podle článku 90 služebního řádu a právo rozhodnout o žádosti o výmaz všech odkazů na disciplinární řízení z osobního spisu podle článku 91 služebního řádu vykonává předseda správní rady;
g) předseda správní rady předloží disciplinární komisi zprávu jasně uvádějící vytýkané skutečnosti a případně okolnosti, za kterých k nim došlo;
h) na své první schůzi určí disciplinární komise jednoho ze svých členů, aby vypracoval souhrnnou zprávu v této věci;
i) odůvodněné stanovisko disciplinární komise podle článku 15 dodatku 7 se předloží zaměstnanci sekretariátu správní rady a předsedovi správní rady, který po vyslechnutí dotyčného úředníka rozhodne do jednoho měsíce od obdržení stanoviska;
j) pokud se vyskytnou nové skutečnosti podpořené odpovídajícími důkazy, může předseda správní rady disciplinární řízení obnovit z vlastního podnětu nebo na žádost dotčeného úředníka.
KAPITOLA 6
ODVOLÁNÍ
Článek 14
1. Stížnosti tajemníka správní rady nebo zaměstnance sekretariátu správní rady podle čl. 92 odst. 2 služebního řádu se podávají orgánu, který přijal konečné rozhodnutí v dané věci, a tento orgán je vyřizuje.
2. Tajemník správní rady nebo zaměstnanec sekretariátu správní rady může podat odvolání podle článku 93 služebního řádu pouze tehdy, pokud orgánu, který přijal konečné rozhodnutí v dané věci, byla dříve podána stížnost podle odstavce 1 a tato stížnost byla výslovným nebo implicitním rozhodnutím zamítnuta. Dotyčná osoba se však může po podání stížnosti podle odstavce 1 ihned obrátit na Soudní dvůr Evropských společenství za podmínek uvedených v čl. 93 odst. 4 služebního řádu.
KAPITOLA 7
PŘECHODNÁ USTANOVENÍ
Článek 15
Pokud byla rozhodnutí správní rady nebo smluvní ujednání týkající se osoby zastávající místo tajemníka správní rady nebo zaměstnance sekretariátu správní rady přijata před vstupem tohoto dodatku v platnost, tato rozhodnutí nebo smluvní ujednání nadále platí."
Článek 2
Tento akt vstupuje v platnost prvním dnem po přijetí.
Článek 3
Tento akt bude zveřejněn
Podnět Rakouské republiky k přijetí rozhodnutí Rady, kterým se upravují základní platy a příspěvky pro zaměstnance Europolu
(2006/C 80/06)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na akt Rady ze dne 3. prosince 1998, kterým se stanoví služební řád pro zaměstnance Europolu [1] (dále jen "služební řád"), a zejména na článek 44 uvedeného aktu,
s ohledem na podnět Rakouské republiky [2],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [3],
s ohledem na přezkum odměňování úředníků Europolu provedený správní radou Europolu,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) V uvedeném přezkumu zohlednila správní rada změny v životních nákladech v Nizozemsku i změny v platech ve veřejné službě v členských státech.
(2) Uvedený přezkum odůvodňuje zvýšení odměn o 1,6 % v období mezi 1. červencem 2005 a 1. červencem 2006.
(3) Rada by na základě přezkumu měla jednomyslným rozhodnutím upravit základní platy a příspěvky úředníků Europolu,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Služební řád se účinkem od 1. července 2005 mění takto:
a) v článku 45 se tabulka základních měsíčních platů nahrazuje tímto:
_BAR_ "1 _BAR_ 2 _BAR_ 3 _BAR_ 4 _BAR_ 5 _BAR_ 6 _BAR_ 7 _BAR_ 8 _BAR_ 9 _BAR_ 10 _BAR_ 11 _BAR_
1 _BAR_ 14913,23 _BAR_ _BAR_ _BAR_ _BAR_ _BAR_ _BAR_ _BAR_ _BAR_ _BAR_ _BAR_ _BAR_
2 _BAR_ 13391,45 _BAR_ _BAR_ _BAR_ _BAR_ _BAR_ _BAR_ _BAR_ _BAR_ _BAR_ _BAR_ _BAR_
3 _BAR_ 9191,42 _BAR_ 9428,81 _BAR_ 9666,21 _BAR_ 9921,87 _BAR_ 10177,53 _BAR_ 10445,33 _BAR_ 10711,93 _BAR_ 10993,18 _BAR_ 11276,23 _BAR_ 11574,50 _BAR_ 11869,70 _BAR_
4 _BAR_ 8004,43 _BAR_ 8217,49 _BAR_ 8427,50 _BAR_ 8649,67 _BAR_ 8871,85 _BAR_ 9106,19 _BAR_ 9337,50 _BAR_ 9584,04 _BAR_ 9830,54 _BAR_ 10089,26 _BAR_ 10347,96 _BAR_
5 _BAR_ 6595,30 _BAR_ 6768,77 _BAR_ 6939,20 _BAR_ 7121,82 _BAR_ 7304,44 _BAR_ 7499,22 _BAR_ 7690,96 _BAR_ 7894,88 _BAR_ 8095,75 _BAR_ 8308,79 _BAR_ 8521,85 _BAR_
6 _BAR_ 5651,83 _BAR_ 5800,93 _BAR_ 5950,08 _BAR_ 6108,34 _BAR_ 6263,55 _BAR_ 6427,91 _BAR_ 6592,26 _BAR_ 6765,74 _BAR_ 6939,20 _BAR_ 7121,82 _BAR_ 7304,44 _BAR_
7 _BAR_ 4711,36 _BAR_ 4836,15 _BAR_ 4957,88 _BAR_ 5088,76 _BAR_ 5219,62 _BAR_ 5356,59 _BAR_ 5493,54 _BAR_ 5639,64 _BAR_ 5782,68 _BAR_ 5934,86 _BAR_ 6087,03 _BAR_
8 _BAR_ 4005,27 _BAR_ 4111,79 _BAR_ 4215,26 _BAR_ 4327,88 _BAR_ 4437,43 _BAR_ 4553,10 _BAR_ 4668,75 _BAR_ 4793,55 _BAR_ 4915,28 _BAR_ 5046,15 _BAR_ 5173,96 _BAR_
9 _BAR_ 3530,48 _BAR_ 3624,82 _BAR_ 3719,19 _BAR_ 3816,55 _BAR_ 3913,96 _BAR_ 4017,44 _BAR_ 4120,92 _BAR_ 4230,48 _BAR_ 4337,04 _BAR_ 4452,67 _BAR_ 4565,28 _BAR_
10 _BAR_ 3061,78 _BAR_ 3143,97 _BAR_ 3223,08 _BAR_ 3308,29 _BAR_ 3390,48 _BAR_ 3481,78 _BAR_ 3573,08 _BAR_ 3667,43 _BAR_ 3758,73 _BAR_ 3859,18 _BAR_ 3956,57 _BAR_
11 _BAR_ 2967,44 _BAR_ 3046,57 _BAR_ 3122,64 _BAR_ 3204,83 _BAR_ 3286,99 _BAR_ 3375,25 _BAR_ 3460,48 _BAR_ 3551,78 _BAR_ 3643,09 _BAR_ 3740,50 _BAR_ 3834,81 _BAR_
12 _BAR_ 2355,70 _BAR_ 2419,58 _BAR_ 2480,44 _BAR_ 2544,38 _BAR_ 2608,30 _BAR_ 2678,29 _BAR_ 2748,30 _BAR_ 2821,34 _BAR_ 2891,33 _BAR_ 2967,44 _BAR_ 3043,52 _BAR_
13 _BAR_ 2023,93 _BAR_ 2078,72 _BAR_ 2130,46 _BAR_ 2188,30 _BAR_ 2243,08 _BAR_ 2303,94 _BAR_ 2361,77 _BAR_ 2425,67 _BAR_ 2486,57 _BAR_ 2553,52 _BAR_ 2617,42" _BAR_
b) v čl. 59 odst. 3 se částka "988,54 EUR" nahrazuje částkou "1004,36 EUR";
c) v čl. 59 odst. 3 se částka "1977,09 EUR" nahrazuje částkou "2008,72 EUR";
d) v čl. 60 odst. 1 se částka "263,62 EUR" nahrazuje částkou "267,84 EUR";
e) v dodatku 5 se v čl. 2 odst. 1 částka "275,59 EUR" nahrazuje částkou "280,00 EUR";
f) v dodatku 5 se v čl. 3 odst. 1 částka "11982,34 EUR" nahrazuje částkou "12174,06 EUR";
g) v dodatku 5 se v čl. 3 odst. 1 částka "2696,03 EUR" nahrazuje částkou "2739,17 EUR";
h) v dodatku 5 se v čl. 3 odst. 2 částka "16176,16 EUR" nahrazuje částkou "16434,98 EUR";
i) v dodatku 5 se v čl. 4 odst. 1 částka "1198,24 EUR" nahrazuje částkou "1217,41 EUR";
j) v dodatku 5 se v čl. 4 odst. 1 částka "898,69 EUR" nahrazuje částkou "913,07 EUR";
k) v dodatku 5 se v čl. 4 odst. 1 částka "599,11 EUR" nahrazuje částkou "608,70 EUR";
l) v dodatku 5 se v čl. 4 odst. 1 částka "479,29 EUR" nahrazuje částkou "486,96 EUR";
m) v dodatku 5 se v čl. 5 odst. 3 částka "1690,95 EUR" nahrazuje částkou "1718,01 EUR";
n) v dodatku 5 se v čl. 5 odst. 3 částka "2254,61 EUR" nahrazuje částkou "2290,68 EUR";
o) v dodatku 5 se v čl. 5 odst. 3 částka "2818,25 EUR" nahrazuje částkou "2863,34 EUR".
Článek 2
Toto rozhodnutí bude zveřejněno
Stanovisko Výboru regionů ke sdělení Komise Evropskému parlamentu, Radě, Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů – i2010: digitální knihovny
(2006/C 229/07)
VÝBOR REGIONŮ
s ohledem na sdělení Komise Evropskému parlamentu, Radě, Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů i2010: digitální knihovny KOM (2005) 465 v konečném znění;
s ohledem na rozhodnutí předsedy Výboru regionů ze dne 24. ledna 2006, kterým pověřil Komisi pro kulturu, vzdělávání a výzkum, aby vypracovala stanovisko k tomuto tématu;
s ohledem na své stanovisko ke sdělení Komise Radě, Evropskému parlamentu, Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů i2010 – evropská informační společnost pro růst a zaměstnanost;
s ohledem na stanovisko Komise pro kulturu, vzdělávání a výzkum přijaté dne 4. dubna 2006 (CdR 32/2006 rev. 1) (zpravodaj: pan Jyrki Myllvirta, starosta města Mikkeli (FI/ELS));
přijal na svém 65. plenárním zasedání ve dnech 14. – 15. června 2006 (jednání ze dne 15. června) toto stanovisko.
1. Názory Výboru regionů
Výbor regionů
1.1 vítá návrh iniciativy digitalizovat evropské kulturní dědictví a rozvinout digitální knihovny a zdůrazňuje, že tento návrh je klíčovým prvkem iniciativy Komise i2010 – evropská informační společnost pro růst a zaměstnanost, jejíž plné provádění je předpokladem pro zlepšení evropské konkurenceschopnosti;
1.2 zdůrazňuje, že digitalizace kulturního dědictví, on-line přístup k němu a jeho uchování by mělo být podporováno ve všech evropských zemích, regionech, městech a jazycích takovým způsobem, který podpoří zachování kulturní a jazykové rozmanitosti.
Výchozím bodem by mělo být pochopení kultury, včetně menšinových kultur, a zachování úspěchů kultury pro budoucí generace;
1.3 připomíná, že digitalizace kulturního dědictví postupuje rychlým tempem v jiných částech světa, a zdůrazňuje, že rozsáhlé zpřístupnění evropského kulturného dědictví a literatury v digitální podobě je předpokladem pro úspěch evropské znalostní společnosti a zároveň podporuje rozvoj evropských regionů a měst;
1.4 oceňuje, že sdělení Komise zdůrazňuje hlavní výzvy a mnoho nevyřešených otázek technické, právní a finanční povahy, které souvisejí s digitalizací kulturního dědictví a poukazuje na to, že orgány místní a regionální samosprávy podporují úsilí o pokrok v této oblasti;
1.5 zdůrazňuje, že orgány místní a regionální samosprávy jsou nejdůležitějšími orgány pro provádění všech strategií informační společnosti a v mnoha případech jsou to ony, kdo udržují knihovny, takže by měly být věnována patřičná pozornost místnímu a regionálními rozměru v kontextu iniciativy "digitální knihovny";
1.6 domnívá se, že je nanejvýš důležité, aby digitalizace kulturního dědictví byla podporována v Evropě a ve všech členských státech, a zdůrazňuje, že úspěšné digitalizace může být dosaženo pouze za široké podpory, a to i na místní a regionální úrovni, on-line přístupu ke kulturnímu dědictví a rozvoje inteligentních prostředků vyhledávání informací;
1.7 zdůrazňuje, že digitalizace je dlouhodobý proces, který klade velké nároky na finanční prostředky a zahrnuje trvalou údržbu, aktualizaci a konverzi materiálu a souhlasí s výhodami, které přináší digitalizace pro dostupnost a zachování kulturního dědictví;
1.8 připomíná, že digitální materiál zahrnuje jak digitalizovaný analogový materiál, tak nový materiál, který byl původně vytvořen v digitálním formátu;
1.9 poukazuje na to, že služby digitálních knihoven v členských státech zahrnují složky vytvořené na národní, regionální a místní úrovni, které jsou propojeny elektronickou cestou.
Aby toto bylo úspěšné je nezbytná spolupráce a koordinace na evropské úrovni;
1.10 věří, že knihovny mají podstatnou úlohu v dostupnosti kulturního dědictví a literatury v on-line prostředí, jelikož právě s jejich pomocí může být tento materiál nejlépe předán veřejnosti, ale zároveň poukazuje na to, že je absolutně nezbytná spolupráce knihoven s archívy a muzei a dalšími kulturními zařízeními a odpovídajícími činiteli v této oblasti.
2. Doporučení Výboru regionů
Výbor regionů
2.1 zdůrazňuje, že prvořadým účelem digitalizace není nahrazení tradičního tištěného a jiného hmotného kulturního materiálu, ale spíše vytvoření digitalizovaného materiálu vedle analogového materiálu a podpora dostupnosti informací;
2.2 zdůrazňuje, že vzhledem k tomu, že pouze malý podíl evropského kulturního dědictví je digitalizován a že ještě zbývá hodně udělat, je třeba rozvinout nové formy financování, včetně spolupráce s aktéry ze soukromého sektoru;
2.3 upozorňuje na to, že v malých zemích a jazykových oblastech dodnes byly trhy s digitálním materiálem docela malé, a to i přesto, že fixní náklady spojené s vytvářením tohoto materiálu jsou téměř stejného rozsahu jako v oblastech velkých jazyků, a zdůrazňuje, že díky technologickému pokroku je již možné a také důležité si při tvorbě digitálních knihoven uvědomit potřeby uživatelů v odlišných jazykových oblastech;
2.4 poukazuje na to, že zatímco většina starého evropského kulturního dědictví již nepodléhá omezením vztahujícím se na autorská práva a je tak dostupná na informačních sítích, návrh Komise na reformu právních předpisů o autorských právech týkajících se současného kulturního dědictví je vysoce relevantní;
2.5 upozorňuje, že v některých zemích se již objevují známky toho, že některé části veřejnosti zaostávají za pokrokem v digitální technologii, a domnívá se, že i lidem z nejvíce znevýhodněných sociálních skupin by měly být poskytnuty vhodné příležitosti na přístup k internetu a pomoc s jeho využíváním;
2.6 zdůrazňuje, že orgány místní a regionální samosprávy mají hrát klíčovou úlohu jako tvůrci a vlastnící kulturního dědictví a při přebírání odpovědnosti za zajištění toho, aby celá veřejnost měla co nejrovnocennější přístup ke službám informační společnosti;
2.7 zdůrazňuje, že možnost přístupu k tradičními tištěnému materiálu, kterou veřejné knihovny v mnoha evropských zemích poskytují, je stále velmi důležitá, ale musejí veřejnosti také nabídnout možnost využití internetu a služeb on-line.
Uvážení konečných uživatelů on-line služeb a jejich místních potřeb vyžaduje, aby organizaci těchto služeb prováděli místní a regionální aktéři.
Je nutné, aby toto bylo bráno v úvahu také v národním financování činnosti knihoven;
2.8 poukazuje na to, že tam, kde se orgány místní a regionální samosprávy účastní různých knihovních nebo jiných konsorcií, která vlastní prostředí síťového serveru a nabízejí širokou škálu služeb, je nutné zajistit, aby měly dostatečnou možnost ovlivnit rozhodování v tomto kontextu;
2.9 vítá fakt, že Komise zdůrazňuje výzvy spojené s výběrem materiálu k digitalizaci, a považuje za důležité především to, aby byla věnovány patřičná pozornost výběrovým kritériím založeným na místních a regionálních kritériích, a dále aby byla nalezena rovnováha mezi výběrovými kritérii založenými na veřejných požadavcích na jedné straně a na zajištění zachování na straně druhé;
2.10 schvaluje návrh na vytvoření strategií dlouhodobého uchování digitalizovaného kulturního materiálu, aby zdroje použité na digitalizaci kulturního dědictví nebyly promarněny, když se objeví změny v technických systémech a softwaru;
2.11 domnívá se, že návrh na založení středisek kompetencí ve členských státech je zajímavý, a zdůrazňuje, že důležitým úkolem těchto středisek by mělo být zajištění existence nezbytných znalostí a know-how také na místní a regionální úrovni, a šíření osvědčených postupů.
Stanovisko Výboru regionů Politika soudržnosti a města: přínos měst a aglomerací pro růst a zaměstnanost v regionech
(2006/C 206/04)
VÝBOR REGIONŮ
S OHLEDEM NA dopis Evropské komise předsedovi Straubovi ze dne 25. ledna 2006 s žádostí o vypracování stanoviska k tématu Politika soudržnosti a města: přínos měst a aglomerací pro růst a zaměstnanost v regionech;
S OHLEDEM NA rozhodnutí předsedy Výboru regionů ze dne 10. listopadu 2005 pověřit Komisi pro politiku teritoriální soudržnosti vypracováním stanoviska k tomuto tématu;
S OHLEDEM NA pracovní dokument útvarů Komise: Politika soudržnosti a města: přínos pro růst a zaměstnanost v regionech;
S OHLEDEM NA své stanovisko k návrhu nařízení Rady o obecných ustanoveních týkajících se Evropského fondu pro regionální rozvoj, Evropského sociálního fondu a Fondu soudržnosti (CdR 232/2004 fin) [1], KOM(2004) 492 v konečném znění – 2004/0163 (AVC);
S OHLEDEM NA své stanovisko k návrhu nařízení Evropského parlamentu a Rady o Evropském fondu pro regionální rozvoj (EFRR), KOM(2004) 495 v konečném znění – 2004/0167 (COD) (CdR 233/2004 fin) [1];
S OHLEDEM NA své stanovisko ke sdělení Komise Politika soudržnosti pro podporu růstu a zaměstnanosti: Strategické obecné zásady Společenství, 2007-2013, KOM(2005) 299 v konečném znění, (CdR 140/2005 fin)
S OHLEDEM NA závěry z neformálního zasedání Rady ministrů k tématu udržitelný rozvoj Společenství. Bristol, 6. a 7. prosince 2005;
S OHLEDEM NA zprávu Evropského parlamentu o rozměru měst v souvislosti s rozšířením (2004/2258);
S OHLEDEM NA svůj návrh stanoviska (CdR 38/2006 rev. 1) přijatý dne 23. února 2006 Komisí pro politiku teritoriální soudržnosti VR (zpravodaj: Dr. Michael Häupl (AT/SES) (starosta Vídně);
přijal toto stanovisko na 64. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 26. a 27. dubna 2006 (jednání ze dne 26. dubna).
1. Názory Výboru regionů
Výbor regionů
1.1 upozorňuje v úvodu na skutečnost, že 78 % obyvatel Evropské unie žije ve městech, aglomeracích nebo městských oblastech.
Přes 60 % lidí žije v městských oblastech s více než 50000 obyvateli.
V městských oblastech se koncentruje jak velký potenciál, tak i komplexní potíže;
1.2 připomíná na tomto pozadí úmysl Evropské komise (EK), oznámený ve Třetí zprávě o ekonomické a sociální soudržnosti: Nové partnerství pro soudržnost, konvergenci, konkurenceschopnost, spolupráci [3], posunout otázky měst díky úplnému zahrnutí do regionálních programů více do popředí;
1.3 zdůrazňuje rozhodující význam městské dimenze ve všech politikách Společenství, nejen v politice soudržnosti EU: Pouze pokud budou její pozitivní účinky na městské obyvatelstvo konkrétně viditelné a rozpoznatelné, podaří se EU (opět) získat tu míru politické akceptace, která je nezbytná pro další úspěšný vývoj našeho společného projektu;
1.4 podporuje iniciativu Evropského parlamentu uvedenou Zprávou o rozměru měst v souvislosti s rozšířením [4] pro posílení městské dimenze ve všech politikách Společenství a v politikách členských států a také požadavky této zprávy;
1.5 zdůrazňuje rozhodující příspěvek měst k realizaci lisabonské strategie, která byla nově upravena v roce 2005.
Růst ale není samoúčelný.
Je spíše prostředkem pro zvýšení zaměstnanosti, sociální soudržnosti a ekologické udržitelnosti.
Zatímco takto přispívá k udržení evropského sociálního modelu, zajišťuje kvalitu života občanů Evropy.
Zaměstnanost je pro občany EU nejvýznamnějších tématem.
Z důvodu nového zaměření na hospodářský růst a zvýšení produktivity není možné ztratit z pohledu ostatní dimenze lisabonské strategie;
1.6 upozorňuje na to, že města vždy představovala laboratoře pro vývoj všeho druhu: Většina sociálních a technologických vývojů má svůj původ ve městech.
S touto strukturální změnou charakteristickou pro města jsou spojeny jak šance, tak i rizika: pro jednotlivce, i pro celou společnost.
Města se naučila s touto strukturální změnou zacházet, reagovat na ni.
Jsou také zvyklá na to, že vyrovnávají selhání trhu – která ze strukturální změny částečně vyplývají.
Právě protože je k dosažení lisabonských cílů v mnoha sektorech třeba přizpůsobení struktur nových výzvám, náleží městům ústřední role;
1.7 proto kriticky poznamenává, že z důvodu "přístupu top-down" (shora dolů) při vývoji a realizaci lisabonské strategie, nebyla převážná většina evropských měst zapojena do sestavování národních programů reforem členských států.
Částečně byla města zapojena sice formálně, ale ne materiálně.
Průzkum ukazuje, že obecně byla města zapojena spíše tehdy, když v příslušném členském státě existuje přímo ministerstvo měst (např. Nizozemsko) nebo když jsou města současně regiony (Berlín, Hamburk, Vídeň atd.).
Toto nezapojení úrovně měst má za následek, že potenciály měst a jejich zvláštní schopnost vytvářet součinnost v oblasti spolupráce mezi veřejnými a soukromými subjekty a sociálními partnery zůstávají částečně nevyužity.
Ke stejnému výsledku v podstatě došla také studie provedená VR Provádění lisabonského partnerství pro růst a zaměstnanost – příspěvek regionů a měst [5].
Podle ní je pouze 17 % měst a regionů spokojeno se svým zapojením do přípravy národních programů reforem;
1.8 konstatuje, že do přípravy národních strategických referenčních rámců podle článků 25 a 26 návrhu obecného nařízení o strukturálních fondech [6] byla města obecně zapojena více.
Explicitní zohlednění městské dimenze v národních strategických referenčních rámcích a v operačních programech z nich odvozených ale stále ještě není samozřejmostí;
1.9 kriticky upozorňuje na to, že v nyní předloženém návrhu Strategických obecných zásad pro soudržnost 2007–2013 [7] zůstává městská dimenze politiky soudržnosti téměř nezmíněna.
O městské dimenzi se pojednává pouze v rámci "územních zvláštností".
Tento nedostatek znázorňují také výsledky konzultačního procesu ke Strategickým obecným zásadám pro soudržnost 2007–2013: Mnohokrát bylo požadováno větší zdůraznění rozhodující role měst pro růst a zaměstnanost.
Obecné zásady by rovněž měly formálně uznat životně důležitou roli měst.
Bez jasných předpisů EU, které by závazně stanovovaly zapojení měst, existuje nebezpečí, že v období 2007–2013 nedojde k posílení, nýbrž k oslabení městské dimenze v politice soudržnosti;
1.10 proto vítá iniciativu Evropské komise uvedenou předložením pracovního dokumentu Politika soudržnosti a města: Příspěvek měst pro růst a zaměstnanost v regionech [8], kterou se snaží přihlédnout k těmto kritikám a městskou dimenzi v budoucí politice soudržnosti přece jen ještě posílit.
Dokument nádherně zobrazuje ústřední význam měst pro další vývoj Evropy, členských států a regionů.
Jasně je zde vyjádřeno, jak rozhodující význam mohou města mít pro růst a zaměstnanost, sociální soudržnost a trvale udržitelný rozvoj;
1.11 oceňuje především okolnost, že EK městskou dimenzi v dokumentu představuje v celé její komplexnosti.
Tento holistický přístup je rozhodující silnou stránkou dokumentu, který by se měl v každém případě zachovat.
Komplexnosti představené na základě konkrétních příkladů a údajů je možné vyhovět pouze jedním přístupem – tím, který zahrnuje všechny politické oblasti.
Městskou dimenzi není možné omezit na politiku soudržnosti, nýbrž musí být explicitně zohledněna ve všech politikách Společenství;
1.12 obzvlášť vyzdvihuje, že v dokumentu bylo k příspěvku měst připojeno 50 konkrétních obecných zásad pro akce.
Tyto obecné zásady jsou nyní městům k dispozici jako návod pro jednání, co se týče budoucího zaměření konkrétních opatření;
1.13 podporuje konzultační proces k pracovnímu dokumentu zahájený EK a také úmysl EK zahrnout nejdůležitější výsledky tohoto procesu do konečné verze Strategických obecných zásad pro soudržnost a přepracovaný pracovní dokument zveřejnit ve formě "sdělení";
1.14 se spolupodílí na dalším posilování městské dimenze organizací Fóra měst dne 25. dubna 2006, společně s EK a Výborem pro regionální rozvoj Evropského parlamentu;
1.15 vítá, že návrh nařízení Rady o zřízení Fondu soudržnosti umožňuje podporovat ekologickou městkou dopravu z Fondu soudržnosti.
2. Připomínky Výboru regionů k pracovnímu dokumentu Evropské komise Politika soudržnosti a města: Příspěvek měst pro růst a zaměstnanost v regionech
Výbor regionů
2.1 blahopřeje EK k přesnému a detailnímu výkladu témat: udržitelný rozvoj měst v evropské regionální politice, role měst: Proč jsou města důležitá, atraktivní města, podpora inovace, podnikatelské iniciativy a hospodářství založené na znalostech, větší počet lepších pracovních míst, rozdíly mezi městy, správa a financování obnovy měst;
2.2 vítá, že jsou členské státy v obecných zásadách pro akce vyzvány k podpoře opatření měst;
2.3 žádá, aby byla stanovena čtvrtá priorita hlavních strategických obecných zásad Společenství, priorita zaměřená na města a městské oblasti s cílem vytvořit bezpečná, soudržná a udržitelná (hospodářsky, společensky, environmentálně a komerčně) společenství i v těch nejzanedbanějších městských oblastech;
2.4 upozorňuje na rozdílnou situaci měst, především v závislosti na jejich velikosti, jejich zeměpisné poloze - například okrajové oblasti, příslušném vnitrostátním rozdělení pravomocí a okolnosti, jestli jde o města ve starých nebo nových členských státech; Dále navrhuje zohlednit tak důležité kritérium jako jsou rozdíly mezi městy v jednotlivých členských státech, které jsou důsledkem urbanizační a ekonomické úrovně těchto zemí;
2.5 sdílí názor EK, že obecné posílení pravomocí měst pro jednání je podmínkou jejich úspěšného rozvoje, čímž se významným způsobem přispěje k regionálními rozvoji.
Proto musejí být města vybavena jak systémy a nástroji, které jim umožní reagovat na hospodářské a sociální změny, tak i kritickým množstvím finančních prostředků, které by jim mohly být poskytnuty formou globálních subvencí a dalšího přenesení příslušných správních funkcí, jak stanovuje nové nařízení o Evropském fondu pro regionální rozvoj (články 36, 41 a 42);
2.6 zdůrazňuje, že k dosažení cílů Lisabonské strategie s podstatným zvýšením růstu a produktivity je zásadně nezbytné uznání významu měst a městských oblastí pro toto zvýšení; tento význam plyne z jejich kritického množství obyvatel, z funkce center excelence v oblasti vyššího vzdělávání a vědy a možnosti aplikování objevů v průmyslovém měřítku. Žádá tedy městskou dimenzi politiky soudržnosti, která zhodnotí potenciál měst jako hybné síly inovací a znalostní ekonomiky;
2.7 upozorňuje především v souvislosti se zlepšením rámcových podmínek pro podnikatelské prostředí a inovace na to, že města tyto důležité řídící funkce mohou vykonávat pouze tehdy, když disponují k tomu nezbytnými finančními zdroji.
Toto platí samozřejmě pro všechna uvedená pole činnosti;
2.8 podtrhuje význam koordinovaného postupu zohledňujícího existenci "funkčních regionů" pro dosažení trvalého zlepšení pomocí uvedených obecných zásad pro akce.
Teprve při partnerské spolupráci přes administrativní hranice vznikají možnosti řešení a šance pro využití potenciálu.
Tuto spolupráci, která není v praxi vždy jednoduchá, by měly politiky EU podporovat zvláštními opatřeními jako je podpora projektů strategického rozvoje rozsáhlých oblastí; Obzvláště důležité je vytvořit nové sítě spolupráce mezi metropolitními oblastmi a městskými oblastmi a posílit ty, které již existují.
Zvláštní zmínku si zaslouží spolupráce, která v současné době probíhá v rámci iniciativy Interreg III, spolupráce, která v období 2007-2013 bude realizována prostřednictvím cíle územní spolupráce.
2.9 zdůrazňuje významnou úlohu měst při bránění klimatickým změnám vzhledem k velikosti populace a schopnosti působit změny velkého měřítka, například v oblastech jako jsou veřejné dopravní služby nebo inovativní využívání energie v budovách; navrhuje tedy, aby do programů strukturálních fondů byl zařazen environmentální požadavek;
2.10 zdůrazňuje důležitost sanace a urbanistického rozvoje "průmyslových odvětví" a veřejných prostor jako příspěvek k obnově rozrůstajících se měst a omezení přelidnění.
K tomu města potřebují podporu na národní a evropské úrovni; Metropolitní a městské oblasti tak potřebují pro to, aby mohly čelit specifickým problémům, finanční podporu EU prostřednictvím programů ad-hoc pro obnovu upadajících městských oblastí a pro posílení iniciativ, které by pokračovaly v práci započaté v rámci URBAN.
2.11 si je vědom významu politiky diverzity zahrnující všechny oblasti veřejné správy.
Je bezpodmínečným předpokladem plného využití specifického potenciálu osob postižených migrací, které v současnosti často představují nevyužitý zdroj;
2.12 upozorňuje především na význam poskytování veřejných služeb pro zefektivnění městských systémů a atraktivitu měst.
Přitom je – jako výraz zásady subsidiarity – nutné zohlednit především svobodné právo volby regionálních a místních samospráv s ohledem na formu poskytování služeb obecného (ekonomického) zájmu. Požaduje, aby byl evropský právní rámec přitom i nadále otevřen možnosti vlastní výroby resp. bezprostředního pověření vlastních podniků.
V legislativě je pro města a regiony třeba větší flexibility pro právo zadávání a podpory;
2.13 doporučuje, aby ve všech oblastech činností byly obzvlášť zohledňovány potřeby žen, mládeže, starších osob a také osob se zvláštními potřebami;
2.14 se domnívá, že města se musejí změnit, aby se stala více "přátelskými k ženám"; k tomu je nutná podpora ženského podnikání a prostředky pro rozvoj a podporu žen ve funkci vedoucích a řídících pracovníků v podnicích a veřejném sektoru měst prostřednictvím odpovídajících služeb sousedství a blahobytu;
2.15 nabádá k rozšíření dokumentu o vlastní odstavec k tématu zdraví.
Toto téma se sice projednává ve třech klíčových tématech – dosažitelnost a mobilita, přístup ke službám a zařízením, přirozené a fyzické životní prostředí.
Kvůli svému významu by ale mělo být zohledněno také v explicitních obecných zásadách pro akce;
2.16 zdůrazňuje zvláštní význam zajištění plošných a proveditelných nabídek na opatrování dětí s odpovídající otevírací dobou.
Taková nabídka umožní osobám vychovávajícím děti vykonávat práci, vytvoří důležitý základ pro další vzdělávání dětí, významně přispěje k integraci různých kultur a integraci dětí se zvláštními potřebami;
2.17 k obecným zásadám pro akce v oblasti opatření pro malé, střední a nejmenší podniky kriticky poznamenává, že ke zjednodušení přístupu k financování pomocí převzetí rizik dochází velmi restriktivně a mělo by se provádět jen podle velmi přísných kritérií; zdůrazňuje potřebu zvýšit finanční podporu pro mikropodniky;
2.18 upozorňuje na to, že vzdělávání a politiku vzdělávání je nutné posuzovat v celé jejich šíři – včetně "celoživotního učení" – nejen jejich vlivy na růst a zaměstnanost, nýbrž také se zohledněním sociálního a solidárního společenství, které staví do popředí především zapojení všech lidí do celospolečenských, nejen do hospodářských procesů;
2.19 si je vědom, že z důvodu zvyšování podílu starších osob budou získávat na významu oblasti jako péče a ošetřování a také "sociální služby".
Toto posunutí uvnitř věkové pyramidy představuje velké budoucí výzvy pro města.
Je to ale také šance pro růst a zaměstnanost, např. v ošetřovatelských profesích;
2.20 zdůrazňuje, že vysoký počet imigrantů v evropských metropolitních a městských oblastech je pro tyto oblasti velkou výzvou, ale také novým zdrojem, ve kterém by tyto oblasti měly hledat nové možnosti růstu.
Různé veřejné správy by měly podporovat využití těchto možností;
2.21 podtrhuje – především pro města – rostoucí význam sociálního hospodářství jako rostoucího trhu práce, kromě prvního (soukromého) sektoru a druhého (státního) sektoru. Podporuje explicitní zohlednění nutnosti podpory šancí na trhu u podniků sociálního hospodářství ("třetího sektoru") v obecných zásadách pro akce. Např. při přístupu k úvěrům nebo pomocí státních záruk;
2.22 zdůrazňuje především to, že vytváření udržitelných pracovních míst a boji s nezaměstnaností náleží ústřední význam pro další vývoj celé EU.
Pouze na základě viditelných úspěchů v této oblasti se může podařit (opětovné) dosažení akceptace EU ze strany obyvatelstva.
Města, jako centra strukturálních změn, jsou problematikou nezaměstnanosti dotčena obzvlášť;
2.23 požaduje, aby politika trhu práce členských zemí více zohledňovala potřeby městských regionů a aby k tomu byly společně s funkčními městskými regiony trhu práce vypracovány vhodné koncepty.
Pakty, dohody a institucionální úmluvy pro sladění národní, regionální a lokální politiky trhu práce, tak jak představují územní pakty o zaměstnanosti, mohou sloužit jako základ.
Jejich prostřednictvím se na úrovni měst posílí propojení hospodářské, regionální politiky a politiky trhu práce.
Měly by se dále rozšiřovat a podporovat z prostředků EU;
2.24 Souhlasí s Evropskou komisí, že velká množství cizinců žijících ve městech jsou příležitostí, aby byla města konkurenceschopná, potřebují přitáhnout a podpořit lidi mnoha různých dovedností; imigranti mohou často účelně zaplnit některé mezery; Podporuje tedy doporučení Evropské komise uvedené v její nedávné zprávě o fungování přechodných období pro volný pohyb osob, tedy doporučuje, aby členské státy důkladně zvážily, zda je nezbytné pokračování těchto omezení z hlediska situace na jejich trhu práce a skutečností doložených touto zprávou;
2.25 kriticky upozorňuje na to, že rozhodující význam má kvalita vytvořených pracovních míst.
Přírůstky zaměstnanosti v poslední době vyplynuly převážně z nárůstu částečných pracovních úvazků a nových způsobů zaměstnávání.
V jednotlivých oborech klesá kvalita nabízených pracovních míst a/nebo nejsou nabízeny služební poměry odpovídající právním normám.
Z těchto forem zaměstnanosti, které často nezajistí ekonomickou stabilitu pracovníků, vznikají nové sociální deformace.
Po soukromém hospodářství a podnicích se vyžaduje vytvoření pracovních míst, která by umožnila stálé zaměstnání.
Flexibilizace trhu práce na úkor sociální jistoty a bezpečnosti zaměstnání není trvalým řešením a proto by měly různé veřejné správy dohlédnout na to, aby k tomu nedocházelo;
2.26 podtrhuje, že zamezení sociálnímu vyčlenění a z toho vyplývajícím problémům – od vzniku ghett až po kriminalitu – je základní podmínkou vzniku kvality života ve městech; Veřejná správa by se měla obzvláště věnovat skupinám, které jsou více ohroženy sociálním vyloučením.
Zvláštní pozornost patří imigrantům;
2.27 zdůrazňuje, že začlenění iniciativ Společenství jako Urban a Equal do národních a regionálních operačních programů nesmí znamenat snížení inovačního dosahu programů a iniciativ EU.
Naopak je třeba podněcovat inovační charakter městských iniciativ v rámci nové politiky soudržnosti a podporovat propojení nápadů a přenesení jejich aplikovatelnosti;
2.28 za tímto účelem žádá Komisi, aby iniciativy v oblasti městského prostředí – jelikož jsou výrazem hlavních směrů EU a mají příznačný a přenosný charakter, který by si měly zachovat i při příštím plánování – byly navzájem srovnatelné a aby účinnost opatření byla měřitelná z hlediska kvality i množství.
3. Doporučení Výboru regionů
Výbor regionů
3.1 vyzývá Evropskou komisi, aby ve všech politikách Společenství zohledňovala městskou dimenzi.
K tomu je nutný přístup, který zjišťuje, analyzuje a zohledňuje konkrétní problémy městské reality a také hodnotí vlivy politik Společenství na města.
Aby to bylo možné zajistit, zdá se být nezbytné zapojení zodpovědných zástupců institucí z měst do všech fází vývoje politiky a programů a také provádění a hodnocení;
3.2 upozorňuje na nutnost vylepšené koordinace městské dimenze mezi všemi útvary Evropské komise, především mezi GŘ pro regionální politiku, GŘ pro životní prostředí, GŘ pro dopravu, GŘ pro zaměstnanost, sociální věci a rovné příležitosti a GŘ pro zdraví a ochranu spotřebitele.
Ve všech programech EU je městské dimenzi nutné přisuzovat větší pozornost – z finančního i územního hlediska;
3.3 zdůrazňuje také nutnost většího sladění mezi Evropskou komisí, Evropským parlamentem a Radou, aby se vytvořila jasnější agenda opatření EU pro města;
3.4 doporučuje Evropské komisi posílení "interservice working group" zapojením expertů z měst a také vytvoření "task force" se členy s různými funkcemi – podle vzoru pracovní skupiny Urban-logement v Evropském parlamentu, která je složena ze zástupců různých frakcí.
Doporučuje se také vytvoření fór pro pravidelný dialog s městy o politikách EU, které se jich týkají, jak se to již praktikuje v oblasti životního prostředí;
3.5 vyzývá Evropskou komisi a členské státy, aby – podobně jako u sociálního a občanského dialogu – vyhlásily "územní dialog", který by různým regionálním a městských úřadům a jejich národním a evropským svazům umožnil zahrnout jejich názory do přípravy, projednávání a rozhodování o politikách, které se týkají měst a regionů, vnášet opatření a tak je i spoluutvářet.
Dialog se svazy samospráv [9], který Evropská komise v roce 2003 zahájila ve spolupráci s Výborem regionů, je pouze prvním krokem tímto směrem;
3.6 se vyslovuje pro organizování setkání Rady a členských států na vysoké úrovni před každým jarním summitem.
Tohoto setkání by se kromě účastníků "územního dialogu" měla účastnit především Evropská komise, Evropský parlament, Výbor regionů a také sítě měst.
Rovněž dává podnět ke každoročním zasedáním ministrů členských států odpovědných za politiku měst, jimž by měla předcházet setkání zástupců sítí měst a evropských i národních svazů obcí, jako např. Rady evropských obcí a regionů (CEMR).
Interservice working group Evropské komise by na těchto zasedáních měla pravidelně informovat o stavu své práce;
3.7 vyzývá vlády členských států, aby v národních politikách více zohledňovaly městskou dimenzi.
Především je nutné zajistit, aby byla města vybavena takovými finančními zdroji, které jsou nutné k plnění jejich úkolů.
Prohlouben by měl být také dialog s městy a jejich svazy a měl by získat pevnou formu formálních konzultací;
3.8 poukazuje na ústřední význam výzkumu a vývoje pro dosažení lisabonských cílů. Vyzývá proto, aby se významná role měst ve výzkumné politice v 7. rámcovém programu Evropského společenství pro výzkum, technický rozvoj a demonstrace projevila ve formě "urban mainstreaming".
Městská dimenze byla dosud rozhodně projednávána pouze v tématech životního prostředí a dopravy.
Naproti tomu je nutné zahrnutí městských výzkumných aspektů do všech tematických oblasti a specifických programů.
Důležité je v této souvislosti vhodnými opatřeními více podporovat propojení měst s vysokými školami a výzkumnými zařízeními.
Tím by se mělo dosáhnout synergie pro rozvoj měst a většího povědomí veřejnosti o oblasti výzkumu a vývoje.
Jedním takovým opatřením by mohla být např. soutěž o titul "Evropské město vědy";
3.9 7. rámcový program pro výzkum a technický rozvoj byl měl posílit roli měst ve výměně informací a znalostí, zajistit, aby rozdělení zdrojů a politik v oblasti inovace odpovídalo potřebám společnosti obecně a zvláště potřebám občanů, a zaručit podporu nadnárodního výzkumu v oblasti rozvoje měst;
3.10 zdůrazňuje důležitost subsidiarity a význam zapojení podnárodních úrovní do programování a provádění politiky soudržnosti.
Decentralizace v řízení strukturálních fondů nesmí vést k centralizaci politiky soudržnosti na úrovni členských států;
3.11 žádá Evropskou komisi, aby při uplatňování mechanizmů řízení a kontroly aktivit měst zohlednila zásadu proporcionality;
3.12 požaduje větší a transparentnější účast orgánů místních samospráv na přípravě, vypracování a provádění národních programů reforem a dále požaduje, aby členské státy zahrnuly do svých výročních zpráv pro Evropskou komisi zvláštní kapitolu o opatřeních týkajících se provádění těchto programů na místní úrovni;
3.13 vítá zohlednění městské dimenze v návrzích nařízení EK o strukturálních fondech a o Fondu soudržnosti pro období 2007–2013;
3.14 požaduje posílení městské dimenze ve Strategických obecných zásadách pro soudržnost pro období 2007–2013.
Skutečné zapojení městské dimenze musí zajistit Evropská komise.
Například jednoznačným stanovením městské dimenze v prováděcích zprávách členských států a ve výroční zprávě Evropské komise, které jsou upraveny v článcích 27 a 28 návrhu obecného nařízení o strukturálních fondech [10];
3.15 zdůrazňuje zásadní roli prospektivních a strategických opatření pro řešení problémů nezaměstnanosti, která jsou prováděna orgány místních samospráv především formou návrhů na vytvoření alternativních pracovních míst v tzv. nových oblastech vytváření pracovních míst;
3.16 vítá společné iniciativy Evropské komise a EIB Group JEREMIE, JASPERS a JESSICA. Rovnoprávný přístup k těmto systémům financování pro všechny státní úrovně představuje podstatný předpoklad pro jejich úspěch; Proto doporučuje, aby městská dimenze nebyla zohledněna pouze při navrhování a provádění programů zaměstnanosti, nýbrž aby města byla vybavena nutnými pravomocemi, správními nástroji a rozpočtovými prostředky;
3.17 doporučuje vypracování, pravidelnou aktualizaci a šíření údajů a analýz, které znázorňují komplexní realitu měst a umožňují lepší odhad situace ve městech.
Podporuje především iniciativy jako ESPON nebo STÄDTEAUDIT;
3.18 podporuje další rozvoj sítí mezi městy za účelem výměny zkušeností a osvědčených postupů.
Přitom by se mělo stavět na stávajících sítích jako URBACT s pilotním projektem "European Urban Knowledge Network", hlavních bodech spolupráce mezi městy z různých regionů, Eurocities atd.
Měly by se zohlednit také iniciativy národních a evropských svazů, jež zastupují zájmy měst;
3.19 doporučuje Evropské komisi, aby požádala země, které dostávají tuto podporu, o vyčlenění významné části prostředků z Fondu soudržnosti na projekty týkající se udržitelné městské dopravy.
Stanovisko Výboru regionů k tématu Přírodní katastrofy (požáry, záplavy, sucho)
(2006/C 206/03)
VÝBOR REGIONŮ
s ohledem na rozhodnutí Evropského parlamentu ze dne 4. dubna 2006 konzultovat toto téma s Výborem regionů podle čl. 265 odst. 4 Smlouvy o založení Evropského společenství;
s ohledem na rozhodnutí předsedy ze dne 23. března 2006 podle čl. 40 odst. 2 Jednacího řádu, jmenovat pana Valcárcela Sisu, předsedu autonomní oblasti Murcia (ES-ELS), hlavním zpravodajem pro toto stanovisko;
s ohledem na stanovisko ke sdělení Komise Evropskému parlamentu, Radě, Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů o posílení kapacity v oblasti civilní ochrany v EU (COM(2004) 200 final - CdR 241/2003 fin [1]);
vzhledem k těmto důvodům:
1) přírodní katastrofy, lesní požáry, záplavy a sucha znamenají rostoucí nebezpečí pro lidské životy, hluboce postihují vyrovnaný rozvoj regionů, ohrožují jejich ekonomické zdroje, přírodní a kulturní dědictví, způsobují migraci obyvatel, oslabují ekonomické aktivity a kvalitu života obyvatel postižených regionů;
2) přírodní katastrofy nejsou omezeny hranicemi, a proto je spolupráce mezi oblastmi, které ohrožují společná nebezpečí, nezbytná;
3) dopady klimatických změn, jako jsou desertifikace, eroze a zasolování, se týkají všech členských států, i když ne stejnou měrou, a Evropská unie by měla považovat snížení počtu přírodních katastrof za základní prvek udržitelného rozvoje;
4) zásada ekonomické, sociální a uzemní soudržnosti by měla být přítomna v různých fázích plánování, přípravy programů a provádění politik Společenství, z důvodu prevence a zvládání přírodních katastrof a zmírnění jejich následků v postižených regionech a městech EU;
5) měla by být přijata ochranná opatření pro případ přírodních katastrof ve všech souvisejících politikách Společenství, především v těch, které se týkají venkova a životního prostředí, infrastruktury a politik pro výzkum a rozvoj;
6) Fond solidarity EU byl v případě přírodních katastrof nedostatečný a tato situace se zhoršila z důvodu chybějící koordinace mezi stávajícími mechanismy na národní a regionální úrovni různých členských států;
přijal jednomyslně toto stanovisko na 64. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 26. a 27. dubna 2006 (jednání ze dne 26. dubna).
připomínky a Doporučení Výboru regionů
Výbor regionů
1. s obavami konstatuje, že počet, rozsah a intenzita přírodních katastrof, k nimž došlo v minulých letech v regionech Evropské unie, významně vzrostly;
2. vítá zájem Evropského parlamentu o přírodní katastrofy;
3. upozorňuje na význam jiných druhů přírodních katastrof, jakými jsou zemětřesení, podmořská zemětřesení, tsunami, sopečné výbuchy a další geologické jevy, jako i jiných jevů souvisejících se změnami klimatu a s globálním oteplováním, které způsobují zvýšení hladiny moří na pobřeží EU a úbytek pláží, záplavy obydlených oblastí, porušení infrastruktur a vybavení; též zdůrazňuje riziko spojené s extrémními sněhovými a mrazivými podmínkami;
4. poukazuje na to, že regiony a obce jako subjekty nejbližší občanovi patří v případě katastrofy k prvním postiženým a zapojeným a že jejich účast na vypracování, provádění a kontrole politik a činností souvisejících s přírodními katastrofami je zásadní; proto by se měl každý členský stát postarat o to, aby regiony a místní orgány měly k dispozici racionální, dobře fungující nástroje právního, hmotného a finančního charakteru, které potřebují k naplňování svých povinností;
5. připomíná, že činnost Společenství by měly doplňovat činnosti subjektů národních, regionálních a místních, a vyzývá Komisi, aby přesměrovala činnosti Společenství na různé správní úrovně;
6. považuje za nezbytné, aby zásady solidarity, spolupráce, koordinace a pomoci mezi státy, regiony a místními orgány v rámci Unie byly účinné v celém svém rozsahu, aby bylo možné předejít a vyhnout se přírodním katastrofám, jako i zmírnit jejich následky a pomoci při jejich odstraňování;
7. zdůrazňuje, že pro odstranění okolností, které zapříčiňují katastrofy nebo zhoršují jejich následky a účinky, je nutný pevný závazek jednak veřejných institucí, jednak občanů;
8. podporuje požadavek Evropského parlamentu, aby byla vypracována evropská strategie boje proti přírodním katastrofám (požáry, záplavy a sucho) a uvedeny různé finanční nástroje pro její uplatnění, přičemž je třeba zajistit přidělování fondů EU v oblasti civilní ochrany a věnovat obzvláštní pozornost odlehlým regionům, regionům s nízkou hustotou zalidnění a nejvzdálenějším regionům, jako i těm, které jsou z přirozených strukturálních příčin obzvláště vystaveny těmto jevům;
9. žádá instituce Společenství, aby zvážily, zda je vhodné zahrnout do zmíněné strategie zemětřesení a související jevy, jako třeba sopečné výbuchy, které mohou mít katastrofické následky;
10. vyzývá, aby strategie přistupovala k přírodním katastrofám s komplexně, tak aby zahrnovala preventivní opatření (analýza a zmírnění rizik), opatření pro plánování a zásah (funkční organizace, nasazení zdrojů atd.) a opatření pro opravy a následné monitorování;
11. poukazuje na význam toho, aby všechny fáze zmíněné strategie zahrnovaly opatření pro informovanost, přípravu a zvýšení obecného povědomí občanů v souvislosti s rizikem katastrofy a s akčními plány, přičemž musí být obzvláště zaměřena pozornost na děti a mládež a jiné skupiny citlivé v případě akutního nebezpečí, jako starší osoby a osoby s omezenou pohyblivostí;
12. zdůrazňuje, že média mají důležitou roli pro vytváření veřejného mínění založeného na správných informacích, které bude schopné působit jako účinný prvek prevence a omezení škod způsobených katastrofou;
13. doporučuje zaměřit úsilí na zavedení informačních systémů nutných pro zlepšení v oblasti předpovídání, sledování a vyhodnocování všech přírodních katastrof pomocí nových technologií; obzvláště podporuje oznámení Evropského parlamentu o podpoře systému GALILEO a rozšíření oblasti působnosti globálního monitorování životního prostředí a bezpečnosti (GMES) na všechny přírodní katastrofy;
14. domnívá se, že Sedmý rámcový program pro výzkum a rozvoj by měl posílit intenzitu výzkumu usilujícího o prevenci katastrof prostřednictvím financování činností zaměřených na rozvoj modelů předpovědí a zlepšení systémů včasného varování;
15. doporučuje, aby v národních a regionálních plánech rozvoje venkova byla upřednostněna taková opatření, která budou zaměřena na potlačení příčin katastrof (boj proti erozi, zalesňování vhodným porostem, vodní stavby, čištění a hlídání lesů, činnosti v oblasti zemědělství a životního prostředí na úsporu vody atd.);
16. připomíná, že za účelem snížení častosti a rozsahu požárů by se práce Evropské unie měla zaměřit na boj proti příčinám požárů a měla by vytvořit vhodná opatření pro prevenci a hlídání lesů, a naléhá na Komisi, aby dohlížela na řádné uplatňování stávajících norem Společenství v této oblasti;
17. lituje, že preventivní opatření proti požárům programu Forest Focus nejsou zahrnuta mezi hlavní směry nového programu LIFE Plus;
18. poukazuje na zhoršení sucha, jehož intenzita a doba trvání postupně zasahuje řadu oblastí EU, kde v poslední době prudce poklesla zásoba vody, což s sebou přináší závažné následky sociální, environmentální a ekonomické;
19. vítá iniciativu, kterou předložilo několik členských států na zasedání Rady ministrů životního prostředí EU o zvládání nebezpečí souvisejících se suchem, a naléhá na Evropskou komisi, aby přijala opatření nutná pro zlepšení úrovně ochrany před suchem a snížení potenciálního nebezpečí pro občany, ekonomiku a životní prostředí;
20. doporučuje vytvořit Evropské středisko pro sledování sucha a desertifikace, o němž je řeč v Sedmém rámcovém programu pro výzkum a rozvoj, a přijmout opatření pro zvýšení informovanosti o udržitelném využívání vody;
21. domnívá se, že vzhledem k závažnosti a rozměrům přírodních katastrof, ke kterým došlo v posledních letech, musí být více opatření v oblasti územního plánování a musí se přisoudit větší význam souhrnným opatřením na území venkovských oblastí;
22. vítá návrh směrnice týkající se vyhodnocení a zvládání povodní a upozorňuje, že by neměly být zapomenuty velké záplavy, které vznikají v údolích v oblasti Středozemního moře a souvisejí s průtržemi mračen a následným rozvodněním; zároveň je třeba zohlednit to, že v jiných členských státech existují úplně jiné okolnosti ohledně povodní, které vyžadují vhodná řešení;
23. žádá, aby byla zajištěna účinná koordinace mezi stávajícími a budoucími směrnicemi pro řízení přírodních zdrojů či přírodních jevů na základě jednotlivých specifik každé země;
24. žádá, aby byl podpořen mechanismus civilní ochrany Společenství a v tomto smyslu podporuje návrh Evropského parlamentu na podporu Monitorovacího a informačního střediska mechanismu Společenství a doporučuje vypracovat vhodné modely činnosti či boje pro každý druh katastrofy, které umožní lepší koordinaci národních a regionálních mechanismů pro zvládání katastrof;
25. je toho názoru, že je třeba zhodnotit existenci evropských sil civilní ochrany, a poukazuje na to, že by bylo vhodné, aby členské státy hledaly způsob, jak zaručit náležitou spolupráci civilních a vojenských sil, a doporučuje, aby do systému civilní ochrany Společenství byly zapojeny vojenské pohotovostní jednotky;
26. v zásadě vítá návrh týkající se nového Fondu solidarity, zahrnutí vážných krizí způsobených průmyslovými a technickými katastrofami, nebezpečí ohrožení veřejného zdraví a teroristických útoků; avšak vyzývá Komisi, aby přehodnotila strop odpovídající 1 miliardě eur nebo 0,5 % hrubého národního důchodu, aby zabezpečila dostatečnou flexibilitu, transparentnost a jednoduchost postupů a věnovala se specifickým potřebám postižených oblastí a regionálnímu rozměru některých přírodních úkazů;
27. žádá výslovné zahrnutí sucha mezi tematické oblasti, na něž se vztahuje Fond solidarity, neboť se jedná o trvalý strukturální problém, který lze těžce sladit se stanovenými termíny pro podávání žádostí a má vážné dopady na sociální a ekonomický rozvoj postižených regionů; žádá také, aby byla zachována použitelnost fondu na výjimečné místní krize;
28. poukazuje na to, že strukturální fondy jsou základním nástrojem pro financování preventivních a řídících opatření v případě katastrof; považuje v tomto smyslu za zásadní, aby došlo k nápravě, pokud jde o součinnost strukturálních fondů a Fondu solidarity, tím, že by byla uvedena do praxe teorie "od rekonstrukce k rozvoji", která zahrnuje spoluúčast místních a regionálních celků na zvládání přírodních katastrof;
29. žádá, aby v příštím finančním výhledu 2007-2013 byla zajištěna nutná flexibilita a přerozdělení zdrojů mezi fondy, jako i možné opětovné použití zdrojů uvolněných dle pravidla N+2 ze strukturálních fondů, aby tak regiony mohly navýšit prostředky uvolněné pro případ katastrof, pokud to považují za potřebné;
30. zdůrazňuje, že skutečná strategie pro případ katastrof v zemědělství se nemůže omezit na nárazová opatření, a proto by se měla zvážit vzdělávací, informační a preventivní činnost - pro její financování by se měl použít program Forest Focus, politika rozvoje venkova a Evropský sociální fond, jako i vytvoření veřejného pojištění financovaného Evropskou unií;
31. domnívá se, že iniciativa INTERREG se při výměně osvědčených postupů týkajících se toho, jak předcházet přírodním katastrofám, ukázala jako velmi účinná, a odkazuje v tomto případě na příklady, které jsou uvedeny v příloze; a vítá navýšení rozpočtu, které je určené pro územní spolupráci a bylo přijato v rámci dohody o novém finančním rámci pro období 2007-2013;
32. poukazuje na to, že evropská sdružení pro přeshraniční spolupráci mohou jako právní osoby zlepšit zavádění činností v oblasti civilní ochrany do praxe;
33. podporuje Evropský parlament v požadavku, aby státní pomoc či půjčky Evropské investiční banky mohly být použity na přírodní katastrofy;
34. žádá Evropskou komisi, Evropský parlament a Radu, aby při plánování iniciativ v souvislosti s bojem proti přírodním katastrofám zohlednily názory místních a regionálních samospráv a zajistily účinnou předběžnou konzultaci s osobami, které jsou bezprostředně zodpovědné za řízení katastrof.
Zvláštní zpráva č. 1/2006
o příspěvku Evropského sociálního fondu k boji proti předčasnému ukončování školní docházky, spolu s odpověďmi Komise
(podle čl. 248 odst. 4 druhého pododstavce, ES)
(2006/C 99/01)
OBSAH
GLOSÁŘ
I–IV SHRNUTÍ
1–12 ÚVOD
4–8 Snížení míry předčasného ukončování školní docházky na polovinu do roku 2010
9 Využití ESF při řešení problému předčasného ukončování školní docházky
10–12 Rozsah a koncepce auditu
13–50 AUDITNÍ PŘIPOMÍNKY
13–17 Plnění řídící funkce Komise
18–50 Řízení činností spolufinancovaných ESF, jak ho provádí členské státy
18–25 Předcházela poskytnutí finančních prostředků příslušná analýza očekávaných hospodářských přínosů?
26–36 Docházelo k výběru příjemců a rozdělování zdrojů na základě konkrétních potřeb?
35–36 Byly zdroje přiděleny těm nejpotřebnějším?
37–43 Přispělo řízení projektů k maximalizaci dopadu financování?
40–41 Potřeba lepšího zacílení jednotlivých příjemců
42–43 Omezené manažerské informační systémy a sdílení informací
44–50 Probíhalo řádné monitorování a hodnocení?
51–60 ZÁVĚRY A DOPORUČENÍ
Přílohy 1–3
Odpovědi Komise
GLOSÁŘ
Cíl 3 Cíl politiky EU v oblasti boje proti dlouhodobé nezaměstnanosti a za podporu profesního začlenění.
EES Evropská strategie zaměstnanosti (z anglického European Employment Strategy) koordinuje zaměstnanecké politiky členských států a zajišťuje vytváření pokynů pro oblast zaměstnanosti, které každoročně přijímá rada na návrh Komise.
ESF Evropský sociální fond. ESL Předčasné ukončování školní docházky (z anglického early school leaving).
MGI Program sociální integrace (z francouzského mission générale d'insertion).
NAP Národní akční plány připravují členské státy za účelem provádění pokynů pro oblast zaměstnanosti, které každoročně přijímá Rada.
OP Operační program sociálně-hospodářského rozvoje financovaný společně z prostředků členských států a strukturálních fondů.
Platební orgán Úřad nebo orgán pověřený členským státem přípravou žádostí o platby, podáváním těchto žádostí a příjímáním plateb od Komise.
Řídící orgán Úřad nebo orgán pověřený členským státem řízením intervenčního programu. je odpovědný na jedné straně za efektivitu a správnost řízení a na straně druhé za realizaci (příjímání, kontrolu a hodnocení operací v rámci programu, sběr dat, přípravu výroční zprávy, organizaci hodnocení v polovině období atd.).
SGP Programy sociálních záruk.
Strukturální fondy Fondy společenství určené na podporu sociálně-hospodářského rozvoje v členských státech.
SHRNUTÍ
I. V souladu s lisabonskou agendou z roku 2000 se Evropská rada dohodla, že se v rámci svého programu sociálního začlenění zaměří na snížení procenta mladých lidí, kteří předčasně ukončují školní docházku; jeho současná průměrná hodnota je 19,3 %.
Rada za tímto účelem definovala referenční hodnotu, z níž vyplývá požadavek, aby "do roku 2010 všechny členské státy snížily nejméně na polovinu ve srovnání s údajem zaznamenaným v roce 2000 počet osob, které předčasně ukončují školní docházku [1], a dostaly se tak na evropský průměr maximálně 10 %".
Audit v šesti členských státech (Španělsko, Francie, Irsko, Nizozemsko, Portugalsko a Spojené království) prověřoval charakter probíhajících akcí spolufinancovaných z prostředků Evropského sociálního fondu (ESF) s cílem vypořádat se s problémem předčasného ukončování školní docházky (ESL).
Dále hodnotil, zda existují přiměřené postupy zajišťující účinnost a účelnost akcí, jež usilují o dosažení uvedených cílů.
II. Evropský sociální fond podporuje řadu různých typů akcí, jež se zaměřují na prevenci předčasného ukončování školní docházky a opětovné začlenění mladých lidí do vzdělávacího systému, například zavádění speciálních učebních osnov a hodin, v nichž se vychází vstříc specifickým potřebám žáků, systémy sledování docházky, dovednosti a činnosti přispívající k sociálnímu začlenění, hodnocení získaných vědomostí a poradenství.
III. Řízení rozhodovacích postupů členských států má silné i slabé stránky, které mají dopad na přínosy, jež lze z prostředků Společenství získat.
Konkrétně jde o:
a) činnosti spolufinancované z ESF a zaměřené na předčasné ukončování školní docházky, s nimiž se začalo bez patřičné analýzy stávající situace a očekávaných nebo zamýšlených výsledků;
b) skutečnost, že ve většině případů nebyly úřady členských států schopny dostatečně zdůvodnit celkový objem prostředků přidělených na tyto akce, ani přidělení prostředků ESF různým regionům na základě aktuálního procenta osob, které předčasně ukončují školní docházku;
c) skutečnost, že používání různých definic předčasného ukončování školní docházky v rámci členského státu komplikuje výběr geografických oblastí, jimž má být poskytnuta pomoc, i měření dopadu iniciativ.
Na širší úrovni by boji Společenství proti předčasnému ukončování školní docházky pomohlo přijetí definice Eurostatu;
d) potíže členských států při identifikaci populace, na niž byly akce zacíleny.
Dva členské státy však tento problém vyřešily vytvořením národních databází, jejichž úkolem je výskyt fenoménu předčasného ukončování školní docházky monitorovat;
e) skutečnost, že obvykle bylo k dispozici jen málo kvantitativních informací o hodnocení výsledků a dopadů spolufinancovaných programů zaměřených na omezení předčasného ukončování školní docházky, i když dva členské státy provedly samostatná hodnocení realizace opatření v oblasti ESL.
IV. Komise musí, aby adekvátně splnila svou řídící roli, získat přiměřenou jistotu, že se v členských státech skutečně uplatňují principy řádného finančního řízení, ať už lepším využíváním aktuálně dostupných informací, nebo prostřednictvím dalších monitorovacích činností.
V. Účetní dvůr Komisi doporučuje, aby:
a) vydala členským států příslušné pokyny, a zajistila tak hospodárnost, účinnost a účelnost financování z prostředků Společenství;
b) ověřila, zda se řídící systémy členských států neodchylují od předpisů Společenství a jsou v souladu se zásadami hospodárnosti, účinnosti a účelnosti.
VI. Účetní dvůr rovněž úřadům členských států doporučuje, aby ve spolupráci s Komisí:
a) řádně definovaly fenomén předčasného ukončování školní docházky a zjistily, jaký je jeho výskyt;
b) zavedly v rámci spolufinancovaných opatření postupy pro identifikaci a zaměřování osob, u nichž existuje největší riziko předčasného ukončení školní docházky, nebo posílily stávají postupy;
c) podporovaly výměnu informací a šíření osvědčených postupů mezi místními a státními organizacemi odpovědnými za boj proti předčasnému ukončování školní docházky, pokud to zákon umožňuje;
d) aktivně podporovaly inovační využití prostředků z ESF určených na boj proti předčasnému ukončování školní docházky.
ÚVOD
1. V březnu 2000 se Evropská rada dohodla na novém cíli Evropské unie: transformovat Evropu na konkurenceschopnou, dynamickou znalostní ekonomiku s větší mírou sociálního začlenění.
Důležitým aspektem programu sociálního začlenění bylo uznání potřeby bojovat proti fenoménu předčasného ukončování školní docházky mladými lidmi.
Odhaduje se, že v zemích bývalé patnáctky ukončilo v roce 2000 předčasně školní docházku 19,3 % [2] mladých lidí.
2. Problém, který spolufinancované programy zaměřené na problematiku předčasného ukončování školní docházky řeší, se týká velkého počtu mladých lidí, kteří nedosáhli minimálního zvoleného stupně vzdělání, jež by jim umožnilo úspěšnou integraci a postup na trhu práce.
ESF spolufinancuje akce realizované členskými státy, jejichž cílem je tuto situaci řešit.
3. Účetní dvůr provedl audit příspěvku ESF na snížení míry předčasného ukončování školní docházky.
Cílem auditu bylo určit, zda v sedmi programech členských států existují přiměřené postupy pro zajištění účinnosti a účelnosti akcí spolufinancovaných z prostředků ESF, které se zaměřují na boj proti předčasnému ukončování školní docházky.
Celkový rozpočet těchto akcí, který tvoří příspěvek ESF a příspěvky členských států, dosahoval v období 2000–2006 1078 milionů EUR. Do 31. prosince 2003 bylo z této částky utraceno 489 milionů EUR.
Snížení míry předčasného ukončování školní docházky na polovinu do roku 2010
4. Definice předčasného ukončení školní docházky používané členskými státy se odvíjejí od jejich příslušných vzdělávacích systémů. Evropská rada však v roce 1999 přijala vlastní definici následujícího znění: "Mladí lidé, kteří ukončili vzdělávání na úrovni 2 (nižší střední vzdělání [3]) jeden rok před výzkumem evropského trhu práce (European Labour Force Survey) a kteří se již neúčastní denního studia ani odborné přípravy". Tato definice byla přijata jako základ pro měření poklesu míry ESL.
5. Následujícího roku se Evropská rada v kontextu lisabonské agendy shodla na řadě cílů, jichž má být dosaženo v oblasti sociálního začlenění a hospodářské výkonnosti.
Jedním z nich bylo i cílené snižování míry ESL, což vyžadovalo, aby "do roku 2010 všechny členské státy snížily nejméně na polovinu ve srovnání s údajem z roku 2000 počet osob, které předčasně ukončují školní docházku [], a dostaly se tak na evropský průměr maximálně 10 %" [4].
6. V pokynech pro politiky zaměstnanosti členských států z roku 2002 [5] se následně objevily návrhy, aby členské státy výrazně snížily počet mladých lidí, kteří opouštějí vzdělávací systém při první možné příležitosti.
K tomuto cíli by se mělo dospět vývojem zvláštních nápravných opatření a zlepšením kvality systémů vzdělávání a odborné přípravy a příslušných učebních osnov.
7. Výše uvedené pokyny a politická prohlášení jsou stejně jako ostatní oblasti zaměstnanosti a sociální politiky jasné, politika v oblasti vzdělávání je však odpovědností členských států a EU ji podporuje v rámci EES.
Vzhledem k tomu, že členské státy se v důsledku svých rozdílných vzdělávacích, ekonomických, sociálních a kulturních podmínek potýkají s tímto problémem v různé míře, podporuje Společenství snižování míry předčasného ukončování školní docházky prostřednictvím opatření a akcí v rámci jednotlivých operačních programů (OP) na podporu politik členských států v oblasti celoživotního vzdělávání a rozšířeného přístupu na pracovní trhy.
Členské státy organizují ve většině případů i vlastní akce, které samy financují a které se zabývají různými aspekty této problematiky.
8. V roce 2000 dosahovala průměrná míra předčasného ukončování školní docházky v členských státech bývalé patnáctky 19,3 %, přičemž pouze u dvou členských států (Finska a Švédska) se toto procento pohybovalo pod evropskou cílovou hodnotou 10 %.
V roce 2004 poklesla míra ESL na 18 % a s přistoupením deseti nových členských států, k němuž v uvedeném roce došlo, se dále snížila na 17,3 % (viz příloha 1).
S novými členskými státy se pod evropskou cílovou hodnotou 10 % v současné době nachází devět z 25 členských států.
Ve své zprávě o realizaci pracovního programu "Vzdělávání a odborná příprava 2010" [6] si Komise všímá trvalého zlepšování, k němuž v posledních letech docházelo při snižování míry ESL, a přitom zdůrazňuje, že tento pokrok bude třeba ještě urychlit, aby se do roku 2010 dosáhlo stanovené referenční hodnoty 10 %.
Využití ESF při řešení problému předčasného ukončování školní docházky
9. Úkolem strukturálních fondů je spolufinancovat investice do fyzického a lidského kapitálu, a snižovat tak rozdíly mezi životní úrovní osob a regionů v EU.
Evropský sociální fond, který je jedním ze čtyř strukturálních fondů EU, má za úkol přispívat na akce realizované v rámci provádění evropské strategie zaměstnanosti.
Posílení finanční pomoci z ESF na opatření v oblasti vzdělávání, jež není jednou z politik EU, v programovém období 2000–2006 představuje krok, jímž Komise a členské státy uznávají potřebu řešit tento problém modernizací vzdělávacích systémů a učebních osnov.
Akce zaměřené na boj s předčasným ukončováním školní docházky spolufinancované z ESF by měly účinně přispívat k plnění pokynů v oblasti zaměstnanosti a k dosažení referenčních hodnot [7] stanovených lisabonskou agendou z roku 2000, přičemž povaha těchto akcí závisí na specifických potřebách jednotlivých členských států.
Programy popsané v příloze 2 představují typické činnosti spolufinancované z ESF, jež se zaměřují na boj proti předčasnému ukončování školní docházky v příslušných členských státech.
Příloha také vyzdvihuje konkrétní aspekty, které ovlivnily účelnost programů, včetně osvědčených postupů.
Rozsah a koncepce auditu
10. Cílem auditu bylo zhodnotit přiměřenost postupů Komise a členských států, jejichž účelem je zajistit účinnost a účelnost akcí, které jsou spolufinancovány ESF a které se zaměřují na předčasné ukončování školní docházky.
11. Za účelem splnění cílů auditu Účetní dvůr přezkoumal tyto otázky:
a) Splnila Komise svou řídící roli, pokud jde o řádné finanční řízení prostředků ESF v této oblasti?
b) Předcházela poskytnutí finančních prostředků řádná analýza očekávaných hospodářských přínosů provedená orgány členských států?
c) Docházelo k výběru příjemců a rozdělování zdrojů na základě konkrétních potřeb příslušných stran způsobem, který byl rozumný a z hlediska nákladů efektivní?
d) Byly projekty realizovány způsobem, který umožňoval splnění konkrétních cílů jednotlivých akcí a obecného cíle boje proti ESL?
e) Probíhalo v členských státech řádné monitorování a hodnocení činností, jejichž úkolem je zajistit, aby akce účinně řešily stanovené cíle?
12. Účetní dvůr provedl audit řídících postupů v Komisi a šesti členských státech.
Ve Španělsku (Andalusie a Katalánsko), Francii, Irsku, Nizozemsku, Portugalsku a Spojeném království byly vybrány operační programy, které se vztahují k období 2000–2006.
Při výběru se postupovalo na základě významu problematiky předčasného ukončování školní docházky v jednotlivých zemích, měřeno podle údajů Eurostatu (viz příloha 1), a využití finančních prostředů ESF při řešení tohoto problému.
Použitá auditní metodika zahrnovala kontrolu dokladů a kontroly na místě u 34 prováděcích orgánů a 50 projektů týkajících se ESL (viz příloha 3).
V jejich rámci byly zkoumány a testovány řídící postupy na úrovni členských států, regionů a projektů a prováděly se pohovory s různými zúčastněnými subjekty.
AUDITNÍ PŘIPOMÍNKY
Plnění řídící funkce Komise
Podle článku 38 nařízení Rady (ES) č. 1260/1999 [8] o obecných ustanoveních o strukturálních fondech jsou členské státy povinny potvrdit, že řídící a kontrolní mechanismy zajišťují účinné a správné využití prostředků Společenství, a poskytnout Komisi popis těchto mechanismů.
Musí rovněž zajistit, aby prostředky Společenství byly využívány v souladu se zásadami řádného finančního řízení, a za účelem dosažení tohoto cíle musí spolupracovat s Komisí.
Členské státy jsou tedy v zásadě odpovědné za vytvoření řídících a kontrolních systémů a jejich využití při provádění projektů a opatření v souladu s požadavky Společenství.
Konečnou odpovědnost za plnění rozpočtu nicméně nese Komise (jak je uvedeno v článku 274 Smlouvy o ES a ve Finančním nařízení).
Členské státy tedy Komisi podle článku 5 nařízení Komise (ES) č. 438/2001 [9] předávají popisy svých řídících a kontrolních systémů.
Tyto popisy se týkají převážně zákonnosti a správnosti, nikoliv dosažené úrovně hospodárnosti, účinnosti a účelnosti.
Komisi vyplývá z článku 6 výše uvedeného nařízení povinnost ujistit se, že "řídící a kontrolní systémy (členských států) …splňují požadované standardy", a "oznámit případné překážky, které tyto (výše uvedené řídící a kontrolní) systémy představují… pro plnění povinností Komise podle článku 274 Smlouvy".
V rámci plnění tohoto požadavku shromažďuje Komise s využitím řady mechanismů manažerské informace o řízení provozních programů.
Tyto mechanismy zahrnují jednání o výročním přezkumu programů, hodnocení, výroční zprávy o provádění předkládané Komisi členskými státy v souladu s nařízením (ES) č. 1260/1999 [10], účast Komise na jednáních monitorovacího výboru pro sledování operačních programů, auditní zprávy členských států předkládané na základě správních dohod mezi Komisí a členskými státy a vlastní audity Komise v členských státech.
S výjimkou postupů pro výběr projektů se však tyto mechanismy dostatečně nevyužívají při specifickém hodnocení fungování řídících systémů členských států, pokud jde o dodržování zásad hospodárnosti, účinnosti a účelnosti, jak je definuje článek 27 Finančního nařízení.
Z prověrky auditních zpráv Komise podle článku 6 nařízení (ES) č. 438/2001 za období 2004/05 vyplývá, že řídící systémy členských států nejsou systematicky prověřovány s úmyslem zjistit, nakolik se řídí zásadami hospodárnosti, účinnosti a účelnosti.
Audit spisů o řízení Komise provedený Účetním dvorem dále ukazuje, že přestože se Komise o plnění operačních programů dovídala prostřednictvím své účasti na schůzích monitorovacího výboru a řídícího výboru, na bilaterálních jednáních s členskými státy a prostřednictvím důkladných kontrol na místě, nebyly u sedmi auditovaných operačních programů tyto informace plně využity.
Postupy pro zpracování a využívání manažerských informací je tedy třeba zdokonalit.
Analýza sedmi zpráv o hodnocení v polovině období ke kontrolovaným operačním programům vypracovaná Účetním dvorem, jak stanoví článek 42 nařízení (ES) č. 1260/1999, také odhalila, že přestože zprávy často obsahovaly připomínky a doporučení k problematice řízení programů, Komise nepovažovala za nutné provést vlastní nezávislé hodnocení a následnou kontrolu těchto doporučení.
Svou řídící funci místo toho vykonávala jen prostřednictvím své poradní role v monitorovacích výborech a řídících výborech a konečně také formálním schvalováním změn v operačních programech.
17. Ve svém stanovisku k nařízení Rady o strukturálních fondech [11] Účetní dvůr uvedl, že významné posílení kontrol Společenství je v systému, v němž řízení projektů spočívá v rukou národních a regionálních orgánů, nezbytnou nutností.
To konkrétně znamená, že Komise musí být schopna získat jistotu, že v praxi se v souvislosti s těmito operačním programy a opatřeními, jež se týkají předčasného ukončování školní docházky, postupuje v souladu se zásadami řádného finančního řízení, a to buď lepším využíváním průběžně získávaných informací, nebo prostřednictvím nových monitorovacích činností.
Bez těchto informací nemůže ani Komise, ani řídící orgány programů získat přiměřenou jistotu, že se při realizaci akcí v souvislosti s ESL uplatňují příslušné standardy řízení a že v důsledku toho finanční prostředky Společenství generují maximální přínos.
Řízení činností spolufinancovaných ESF, jak ho provádí členské státy
Předcházela poskytnutí finančních prostředků příslušná analýza očekávaných hospodářských přínosů?
18. Jedním z cílů intervence ESF bylo snížit míru předčasného ukončování školní docházky, a zlepšit tak fugování trhu práce a zaměstnatelnost jednotlivců [12].
I když potenciální makroekonomický dopad je zřejmý [13], pět ze sedmi auditovaných opatření [14], která se zabývala problémem předčasného ukončování školní docházky, se nezakládalo na přesném hodnocení rozsahu a povahy problému na národní, regionální a místní úrovni.
Navzdory politické shodě o nutnosti vyvinout další úsilí směřující k řešení problému předčasného ukončování školní docházky, jak jej zmiňuje lisabonská agenda, postupovaly některé členské státy při využívání prostředků na flexibilní nové koncepce boje proti tomuto fenoménu a úpravy vzdělávacích systémů pomalu.
Například jen v několika málo případech předcházelo rozhodnutím o spolufinancovaných činnostech provedení příslušných studií.
19. Dále v případě Španělska (Andalusie), Francie, Nizozemska a Portugalska buď nebylo ekonomické zdůvodnění objemu finančních prostředků na činnosti zaměřené na boj proti předčasnému ukončování školní docházky uvedené v tabulce 1 k dispozici, nebo nemohlo být z důvodu neexistence příslušné dokumentace předloženo.
V případě Irska byly prostředky na pilotní program související s bojem proti předčasnému ukončování školní docházky přiděleny na základě důkladného zhodnocení potřeb, později však byly na rozšířenou pilotní fázi programu přiděleny dodatečné zdroje bez jakékoliv prognózy dalších očekávaných přínosů, což není v souladu s osvědčenými postupy.
Tabulka 1
Celkové plánované a skutečné výdaje na činnosti spojené s bojem proti předčasnému ukončování školní docházky a spolufinancované z prostředků EU v šesti auditovaných členských státech
Členský stát a region _BAR_ Program _BAR_ Plánované výdaje (v milionech EUR) 2000–2006 [15] _BAR_ Skutečné výdaje (v milionech EUR) 2000–2003 _BAR_ Podíl příspěvku z ESF _BAR_
Španělsko Andalusie _BAR_ Cíl 1 OP, opatření 41.15 _BAR_ 50 _BAR_ 18 _BAR_ 75 % _BAR_
Katalánsko _BAR_ Cíl 3 OP, opatření 4.4 _BAR_ 19 _BAR_ 4 _BAR_ 45 % _BAR_
Francie národní _BAR_ Cíl 3 OP, priorita 3, opatření 4 _BAR_ 356 _BAR_ 146 _BAR_ 45 % _BAR_
Irsko národní _BAR_ Cíl 1 OP, opatření 5 _BAR_ 103 _BAR_ 26 [16] _BAR_ 52 % _BAR_
Nizozemsko národní _BAR_ Cíl 3 OP, priorita 2, opatření E _BAR_ 379 _BAR_ 199 _BAR_ 45 % _BAR_
Portugalsko národní _BAR_ Cíl 1 PRODEP III OP, opatření 1.2 _BAR_ 36 _BAR_ 9 [17] _BAR_ 75 % _BAR_
Spojené království jihovýchod _BAR_ Cíl 3 OP, opatření 2.2 _BAR_ 67 _BAR_ 40 _BAR_ 56 % _BAR_
Západní Midlands _BAR_ _BAR_ 68 _BAR_ 47 _BAR_ 63 % _BAR_
Celkem _BAR_ _BAR_ 1078 _BAR_ 489 _BAR_ _BAR_
20. Pokud neexistuje analýza potřeb a zdůvodnění k objemům poskytnutých finančních prostředků, nelze formulovat jasné cíle a výstupy.
Prováděcí orgány nemohou definovat smysluplná kritéria, která by se používala v rámci postupů EU při pozdějším hodnocení činností těchto orgánů a umožnila zjistit, zda bylo dosaženo vytyčených cílů.
21. Ve čtyřech ze šesti auditovaných členských států [18] nebyly činnosti podporované z prostředků ESF součástí strategického plánu, který by uváděl konkrétně definované cíle, riziko související s dosažením těchto cílů a předpoklady boje proti předčasnému ukončování školní docházky. Místo toho podporovaly stávající sociální a vzdělávací programy, jež se zaměřují na různé aspekty tohoto fenoménu (např. záškoláctví nebo nedostatečný prospěch).
22. V případě Francie byly prostředky ESF poskytnuté na úpravy a modernizaci vzdělávacího systému využity na podporu vzdělávacích činností, které byly běžnou součástí vzdělávacího systému a existovaly již před vstupem ESF do této oblasti.
Podobně v případě Spojeného království byly některé prostředky využity k tomu, aby se zákonná ustanovení týkající se vzdělání, konkrétně oblasti pomoci v otázkách zaměstnání a poradenských služeb, dostala na plánovanou operační úroveň.
V těchto případech, kdy spolufinancování není využito v rámci jasné, konkrétní strategie pro boj proti předčasnému ukončování školní docházky jako takovému, nezbývá než konstatovat, že účelnost využití těchto prostředků není optimální.
23. V Portugalsku spadalo předčasné ukončování školní docházky pod národní strategii pro zaměstnanost a sociální začlenění.
Jednotlivá opatření sloužící k identifikaci studentů, u nichž existuje riziko předčasného ukončení školní docházky, a jim určená pomoc v rámci celostátní strategie však nebyly v rámci této strategie koordinovány.
Ve Spojeném království byla sice zjištěna zřejmá spojitost mezi politikou vlády a prioritami v oblasti boje proti ESL a ESL bylo zahrnuto do cíle 3 operačního programu (OP) na období 2000–2006, neexistovala ale promyšlená a cílená strategie, která by se zabývala řešením tohoto problému.
Poskytnutí prostředků na projekty v oblasti boje proti předčasnému ukončování školní docházky v rámci dvou politik v OP na období 2000–2004, všechny s četnými cílovými skupinami, jen přispělo k nejasnostem ohledně zamýšleného záběru této akce a zmátlo konečné příjemce.
To zase mělo negativní dopad na programování, soudržnost a načasování prací přímo na místě (viz příloha 2 – Spojené království).
Dále přestože bylo metahodnocení [19] zpráv o výzkumu problematiky předčasného ukončování školní docházky zadáno britským rozpočtovým orgánem v roce 2001, neexistuje důkaz, že tato práce ovlivnila cílení skupin příjemců nebo výběr činnosti v rámci boje proti ESL, a to navzdory skutečnosti, že metahodnocení nastínilo nejpravděpodobnější příčiny předčasného ukončování školní docházky a nejúčelnější možnosti intervence.
V případě Irska existovala promyšlená strategie vycházející z pilotní inciativy pro boj proti ESL. Výsledky a zkušenosti plynoucí z této iniciativy však nebyly při přípravě strategie pro další fázi programu náležitě využity.
Byly vzaty v úvahu, až když byla rozvinuta druhá iniciativa.
25. Kromě nedostatků ve strategii neexistoval ve čtyřech z šesti členských států [20] žádný orgán, který by měl celkový přehled o situaci v oblasti předčasného ukončování školní docházky v daném členském státě nebo regionu, který by měl k dispozici definici tohoto probému a související přesné kvantitativní údaje a který by koordinoval úsilí různých národních a regionálních iniciativ a iniciativ financovaných z prostředků Společenství.
Absence řádně podložené a koordinované strategie, která by se zabývala různými dimenzemi problematiky ESL, má dopad na účelnost akcí zaměřených na snižování míry předčasného ukončování školní docházky.
Docházelo k výběru příjemců a rozdělování zdrojů na základě konkrétních potřeb?
26. Auditované členské státy používají různé definice předčasného ukončení školní docházky a definice jednotlivých organizací a regionů v těchto členských státech se rovněž různí.
Cílové skupiny příjemců i odchylky v odhadech rozsahu tohoto problému provedených úřady členských států a regionálních orgánů se v důsledku toho také liší, jak je uvedeno v tabulce 2.
Tabulka 2
Skupiny příjemců v rámci boje proti ESL podle členských států
Členský stát _BAR_ Cílové skupiny příjemců _BAR_
Španělsko (Andalusie a Katalánsko) _BAR_ 16–21letí bez dokladu o ukončení povinné školní docházky _BAR_
Francie _BAR_ Žáci navštěvující nižší stupně středních škol a učiliště (dispositifs relais) Mladí lidé nad 16 let (MGI) _BAR_
Irsko _BAR_ 8–18letí, kteří předčasně ukončili školní docházku, nebo u nichž existuje riziko, že tak učiní _BAR_
Nizozemsko _BAR_ Učni, kterým je méně než 23 let, dosud nezískali "startovní kvalifikaci" (úroveň 2 odborného vzdělání) a u nichž existuje riziko předčasného ukončení školní docházky _BAR_
Portugalsko _BAR_ 15–18letí, kteří dosud nedokončili povinnou školní docházku _BAR_
Spojené království (Anglie) _BAR_ 13–17letí, kteří předčasně ukončili školní docházku, nebo u nichž existuje riziko, že tak učiní (2000–2004) 16–18letí, kteří nestudují, nejsou zaměstnáni ani se neúčastní odborné přípravy (NEETs) (2004 a později) _BAR_
27. Francouzské ministerstvo školství odhaduje, že ve Francii každoročně opustí školu, aniž by získalo nějakou kvalifikaci, 60000 žáků (8 % populační skupiny).
Podle definice předčasného ukončování školní docházky formulované Eurostatem, jež byla použita u auditovaných škol, čítala tato skupina 152000 žáků (čili 20 % populační skupiny).
Podobně ve Spojeném království vedly různé definice předčasného ukončení školní docházky k různým statistickým výsledkům ohledně rozsahu problému předčasného ukončování školní docházky.
V Anglii se tyto údaje pohybovaly mezi 31,5 % u 16–18letých, kteří v roce 2003 nestudovali ani se neúčastnili odborné přípravy, až 9 % u 16–18letých, kteří v roce 2003 nestudovali, nebyli zaměstnání ani se neúčastnili odborné přípravy.
Míra předčasného ukončování školní docházky v Anglii v roce 2003 [21] byla podle definice Eurostatu odhadnutna na 18 %.
28. Používání různých definic předčasného ukončování školní docházky v rámci členského státu komplikuje výběr geografických oblastí, jimž má být poskytnuta pomoc, i měření dopadu iniciativ.
Na širší úrovni by boji Společenství proti předčasnému ukončování školní docházky pomohlo přijetí definice Eurostatu.
29. Schopnost členských států odhadnout populaci, na niž byly akce zacíleny, se výrazně různila.
V Irsku byly prostřednictvím analýzy národní databáze v rámci programu pro dokončení školní docházky (School Completion Programme) identifikovány nejpotřebnější školy a žáci, a tak byl zjištěn počet žáků, kteří ukončují školní docházku předčasně (viz příloha 2 – Irsko).
Tyto infomace byly následně využity při výběru příjemců a přidělování finančních prostředků.
Naopak v Nizozemsku nebyla z důvodu nedostatečných údajů přesná kvantifikace problému předčasného ukončování školní docházky až do roku 2004 možná.
Poté byly údaje o ESL zrevidovány z původních 16000 na 70000 žáků.
K nápravě této situace došlo až se spuštěním národní databáze.
30. Schopnost kvantifikovat potřeby se lišila i regionálně.
Například ve španělském Katalánsku měli k dispozici podrobné údaje o ESL shromážděné na základě informací poskytnutých školami ze všech obcí, ale v Andalusii nebylo možné získat podklady k odhadované cílové populaci čítající 50000 až 75000 žáků.
31. Dostupnost statistických údajů nebyla vždy zárukou jejich využití při strategickém a provozním rozhodování.
Přestože ve Francii a Portugalsku byly na národní a regionální úrovni a/nebo na úrovni tzv. akademií některé statistiky k dispozici, řídící orgán PRODEP III je při řízení akcí v oblasti ESL v Portugalsku a ve většině francouzských akademií nevyužil.
Na jedné francouzské akademii (Lorraine) však existoval pětiletý akční plán, který podrobně identifikoval související problémy spolu s nutnými nápravnými opatřeními.
Přestože při identifikaci oblastí, kde je pomoc nejpotřebnější, jsou statistické údaje důležité, bylo jedním z charakteristických znaků většiny opatření spolufinancovaných z prostředků ESF vyloučení údajů o školou povinných mladých lidech.
Ve třech z šesti členských států [22] byly spolufinancované činnosti předpisy omezeny na žáky, kteří již překročili věkovou hranici stanovenou pro povinnou školní docházku (tj. 15 nebo 16 let) nebo dosáhli povinné úrovně vzdělání, aniž by byla zhodnocena potenciální riziková skupina nad rámec této kategorie.
Vycházelo se z předpokladu, že činnosti zaměřené na mladší žáky jsou výhradní odpovědností vzdělávacích orgánů jednotlivých členských států.
Například ve Spojeném království byla cílová skupina vystavená riziku předčasného ukončení školní docházky, která zahrnovala osoby ve věku 13–17 let, v souladu s dodatkem k OP z roku 2004 zredukována na osoby ve věku 16–18 let, které nestudují, nejsou zaměstnány ani se neúčastní odborné přípravy (NEETs).
Ve Francii, kde je zákonem stanovena věková hranice pro účast v programu sociální integrace (MGI) na 16 let, byli v některých případech přijati do programu i žáci, kteří této věkové úrovně nedosáhli.
33. Omezení preventivních zásahů v oblasti předčaného ukončování školní docházky na osoby ve věku tesně nad limitem stanoveným pro povinnou školní docházku lze zdůvodnit vyšším procentem osob, které v tomto věku školu opouštějí. Průzkum však ukazuje, že kauzální faktory, jež mají vliv na předčasné ukončení školní docházky (jako záškoláctví, obtíže s učením a problémy s chováním), se objevují již dříve a že kategorie osob, které zatím nedosáhly věku pro ukončení povinné školní docházky, si vyžaduje stejnou pozornost, má-li být procento osob, které předčasně ukončují školní docházku, významně a trvale sníženo [23].
34. I když členské státy byly v rámci lisabonské agendy vyzvány, aby do roku 2010 snížily procento osob, které předčasně ukončují školní docházku, na polovinu, nebylo stanovení referenční hodnoty pro toto snížení předmětem empirického výzkumu.
Až do roku 2003 nebyl ve dvou z šesti auditovaných členských států [24] stanoven úřady těchto zemí pro omezení předčasného ukončování školní docházky žádný konkrétní roční nebo jiný cíl.
A tam, kde na úrovni států nebo regionů cíle pro omezení předčasného ukončování školní docházky stanoveny byly, nebylo možné základ těchto konkrétních cílů objektivně zdůvodnit [25].
Například v případě Anglie by dvouprocentní snížení počtu 16–18 letých, kteří nestudují, nejsou zaměstnáni ani se neúčastní odborné přípravy (což je menší cílová populace, než o jaké se hovoří v definici Eurostatu), plánované do roku 2010, vedlo pouze k skromnému snížení 18 % míry předčasného ukončování školní docházky (údaj z roku 2003).
Splnění cíle lisabonské agendy snížit do roku 2010 míru předčasného ukončování školní docházky na polovinu tedy není v důsledku těchto skutečností pravděpodobné.
Byly zdroje přiděleny těm nejpotřebnějším?
35. Nebylo možné zjistit, na základě jakého principu byly ve Francii rozdělovány finanční prostředky ESF určené na činnosti spojené s bojem proti předčasnému ukončování školní docházky mezi regiony a v jejich rámci, ani zdůvodnit míru podpory těchto činností z ESF.
Neexistoval ani jasný, systémový vztah mezi nejpotřebnějšími oblastmi a počtem žáků, kteří se zúčasnili programu v oblasti ESL na regionální úrovni.
Podobně ve Španělsku (Andalusie) bylo možné určit, na základě čeho se tyto prostředky mezi ministerstva, obce a neziskové organizace rozdělovaly, pouze u malé části jednoho ze dvou dílčích opatření.
Protože ve Spojeném království byli v rámci opatření spolufinanovaného z prostředků ESF příjemci v oblasti ESL pouze jednou cílovou skupinou sociálního začlenění, finanční prostředky se regionům nepřidělovaly na základě výskytu problematiky ESF v daném regionu, ale na základě široce definovaných sociálně-hospodářských kritérií (šlo zejména o nezaměstnanost mladých lidí a nízkou úroveň dosaženého vzdělání), které používá Evropská komise při přidělování prostředků vyčleněných na cíl 3 členským státům.
Na místní úrovni se však přidělování finančních prostředků jednotlivým geografickým oblastem provádělo na základě srovnatelných údajů o úrovni dosaženého vzdělání a deprivace.
V případě irského programu pro dokončení školní docházky (School Completion Programme) bylo financování založeno na podrobných návrzích odhadovaných výdajů, jež vycházely ze zdůvodněných potřeb a míry předčasného ukončování školní docházky u jednotlivých sdružení škol.
36. Ve většině případů byla tedy zmařena příležitost využít dostupné údaje k přesné definici "rizikové" populace a ke zlepšení formluace, plánovaní a realizace činností, které by mohly vést k účinnějšímu a účelnějšímu využívání zdrojů.
Přispělo řízení projektů k maximalizaci dopadu financování?
37. V případě irského programu pro dokončení školní docházky (School Completion Programme) (viz Příloha 2 – Irsko), který se skládal z několika částí, se od realizace některých částí upustilo nebo došlo k jejich modifikaci, aniž by se o těchto změnách rozhodlo na příslušné úrovni, tj. na úrovni monitorovacího výboru pro sledování programů, a byl dostatečně zvážen jejich celkový dopad na tuto akci.
Nicméně v případě tohoto programu a jednoho auditovaného britského projektu [26] je zřízení sdružení místních škol a vyšších středních škol, které spolupracují v rámci písemných dohod a s pomocí koordinátora, inovačním a přínosným postupem, který kladně přispívá k účinnosti správy projektů a programu.
38. Nedostatky byly zjištěny i u postupu při výběru projektů.
Ve Francii tento proces vůbec nezohlednil míru předčasného ukončování školní docházky v jednotlivých školách, v rámci programu MGI byly také některé školy vybrány bez řádného zdůvodnění.
Ve Spojeném království nebyly u tří z osmi auditovaných projektů předloženy žádné doklady o následném prověření připomínek hodnotitele souvisejících s realizací projektů.
Tyto nedostatky jsou důležité, zvláště vzhledem k tomu, že konkurence v rámci procesu výběru byla omezena. Dva ze tří výše uvedených projektů totiž vzešly z pouhé jediné způsobilé nabídky na činnosti v oblasti ESL, jež byla v dané době předložena.
39.
V důsledku vleklých diskusí s Komisí o způsobilosti některých výdajů a nastavení národních regulačních a finančních mechanismů v případě Francie a také kvůli nejistotě příjemců, pokud jde o zamýšlenou cílovou skupinu těchto akcí v případě Spojeného království, byla ve dvou členských státech při realizaci akcí v oblasti předčasného ukončování školní docházky zaznamenána až dvouletá zpoždění.
To vedlo k pomalému postupu při zahajování projektů v této oblasti.
Potřeba lepšího zacílení jednotlivých příjemců
40. U programů, které nabízejí zvláštní kurzy pro studenty [27], se při výběru obvykle postupovalo podle prospěchu studentů.
U ostatních akcí, které obsahovaly řadu spolufinancovaných činností, se při výběru účastníků vycházelo z míry pravděpodobnosti předčasného ukončení školní docházky.
Tyto odhady se obvykle prováděly na úrovni místní správy nebo ve školách, například ve Francii vybíraly školy žáky prostřednictvím pohovorů.
Ve většině případů [28] se hodnocení rizika a kritéria pro přijetí žáků do programu, pokud bylo možné je zkontrolovat, nezakládala na objektivních a transparentních kritériích.
41. I když pravidla v Nizozemsku vyžadují, aby se orgány činné v oblasti vzdělávání zaměřovaly na žáky, u nichž existuje "zvýšené riziko" předčasného ukončení školní docházky, byli ve skutečnosti přijati všichni žáci, kteří splňovali minimální požadavky, aniž by se při výběru uplatňovaly nějaké priority.
Rovněž kvalita a míra podrobnosti údajů uvedená v osobních složkách žáků kolísala a někdy byla nedostatečná.
Omezené manažerské informační systémy a sdílení informací
42. Manažerské informační systémy, jež poskytují údaje o výkonnosti, byly obecně označeny za omezené, nicméně pro dané účely dostačující.
S výjimkou hodnocení a výběru projektů však systém pro akce v oblasti předčasného ukončování školní docházky ve Francii vykazoval významné nedostatky, které Francii znemožnily poskytnout příslušné manažerské informace o realizaci daných akcí.
Zaprvé, řídící orgán nebyl schopen přesně určit množství prostředků z ESF v členění podle příjemců z důvodů opakovaně vkládaných a nepřesných údajů a/nebo údajů, jež nebylo možné srovnávat.
Zadruhé, nebylo možné zjistit skutečný počet žáků, který byl přihlášen do projeků ESL v rámci celé země, ani získat podrobné informace o souvisejících výdajích.
Po auditu řídící orgán [29] oznámil, že se bude vyvíjet nový informačně-technologický nástroj, který bude upraven podle potřeb příštího programového období 2007–2013.
43. Z důvodu nutnosti ochrany údajů bylo při hodnocení potřeb žáků v Irsku a ve Spojeném království sdílení osobních informací mezi základními a středními školami, učilišti a orgány činnými v oblasti vzdělání zásadním problémem.
Některé školy tak nebyly informovány o rizikových charakteristikách nastupujících žáků.
Kdyby tyto informace byly bývaly k dispozici, mohly přispět k lepší integraci žáků do nového prostředí.
Ve Spojeném království bylo zjištěno nedostatečné sdílení informací na místní úrovni.
I když předpisy členských států [30] vyžadují, aby různé místní agentury, které zajišťují financování, spolupracovaly, dohody o sdílení údajů buď vůbec neexistovaly, nebo řádně nefungovaly.
Podrobné statistické údaje o předčasném ukončování školní docházky, jež byly shromážděny místně, nebyly orgánům činným v oblasti vzdělávání, které formulují strategii a schvalují financování činností v této oblasti, k dispozici vůbec.
Probíhalo řádné monitorování a hodnocení?
44. Odpovědnost za řádné finanční řízení spolufinancovaných činností spočívá na řídících orgánech jednotlivých OP.
Řídící orgány by tedy měly prostřednictvím hodnocení, monitorovacích návštěv a zpráv prováděcích orgánů hodnotit řádnost strategií, soulad opatření se zásadami dobré finanční správy a přiměřenost výsledků.
45. Prováděcí orgány obecně prováděly monitorování projektů, aby si tak zajistily, že dosáhnou svých cílů.
Objevily se obtíže s koordinací a šířením výsledků výzkumu v Irsku, kde z důvodu nedostatku plošné komunikace mezi různými útvary prováděcího orgánu, kterým bylo ministerstvo školství a vědy, došlo k paralelnímu zadání výzkumu dvěma útvary, aniž by o tom druhý útvar věděl.
Prováděcí orgán dále také zadal průzkum standardizace hodnocení rizik v oblasti ESL, přínos této iniciativy však nebyl plně maximalizován, protože výsledky výzkumu nebyly distribuovány mezi školami, a nemohly tedy mít patřičný dopad na diagnostiku studentů a postup výběru.
V Nizozemsku rovněž došlo k nežádoucí situaci, kdy jednotlivé školy samostatně zadávaly a financovaly podobné průzkumy a rozvojové projekty v oblasti předčasného ukončování školní docházky.
46. Hlavní výzvou, jíž čelí orgány členských států při hodnocení dopadu programů a akcí spolufinancovaných z prostředků ESF na míru předčasného ukončování školní docházky, je obtížnost zohlednění důsledků národních a místních inciativ v oblasti vzdělávání a rovněž vnějších faktorů, jako je úroveň zaměstnanosti a sociální podmínky.
Například v případě britského opatření nepovažovaly národní orgány využití prostředků ESF ve srovnání s opatřeními financovanými z britských zdrojů za příliš významné. V Nizozemsku zase mnoho projeků realizovaných školami sestávalo z částí, které nebyly spolufinancovány z EFS, hodnocení přidané hodnoty Společenství tak bylo prakticky znemožněno.
47. Hodnocení OP v polovině období [31] celkově obsahovala jen málo kvantitativních důkazů o dopadu spolufinancovaných činností v oblasti předčasného ukončování školní docházky v členských státech, a to z toho důvodu, že se s žádnými konkrétními ukazateli dopadu pro oblast ESL nepočítalo.
Bez nich nebylo možné zjistit, zda zvolený záběr a strategie byly pro boj s předčasným ukončováním školní docházky těmi nejúčinnějšími a nejúčelnějšími.
Například u britského opatření začlenění cílové skupiny ESL do tohoto víceúčelového opatření, které mělo mnoho cílových skupin, sběr údajů o sledování projektů a hodnocení činností v oblasti ESL nijak neusnadnilo.
V důsledku této skutečnosti mohly národní orgány provést analýzu spolufinancovaných činností pouze u malé skupiny uzavřených projektů, které se zaměřovaly na podporu 13–17letých, u nichž existuje riziko předčasného ukončení školní docházky, a které byly spíše než přes prostředníky financovány přímo regionálními správními úřady.
48. Irsko a Portugalsko si objednaly zvláštní hodnocení, jejichž účelem bylo prověřit provádění příslušných akcí v oblasti předčasného ukončování školní docházky.
Takové iniciativy jsou samozřejmě užitečné.
Bohužel, i když na základě doporučení byly provedeny změny, absence podrobné analýzy těchto závěrů a doporučení ze strany úřadů členských států v obou případech znamenala, že Účetní dvůr nemohl zhodnotit, zda tyto změny byly přiměřené.
49. Tyto nedostatky snižují přidanou hodnotu, kterou jinak řádné hodnocení jako nástroj usnadňující rozhodování v rámci procesu řízení přináší.
V Irsku se nicméně objevila užitečná inovace. Šlo o požadavek, aby projekty prováděly vlastní posouzení a hodnocení, která by zahrnovala jak statistiky o procentuálním zlepšení, pokud jde o počet osob, které pokračují ve školní docházce, tak kvalitativní dopady na fungování projektu.
Podobně ve Spojeném království se u všech projektů vyžadovalo, aby prováděly konečná hodnocení, u jednoho projektu [32] došlo i na sběr základních referenčních údajů o účastnících, s jejichž pomocí se měly měřit jejich potřeby a následný výkon.
50. Obecně platí, že přidanou hodnotou takových Společenstvím podporovaných opatření je kromě samotného financování v prvé řadě jejich schopnost využít zapojení místních subjektů a řešit individuální potřeby obce, což je v souladu se zásadou partnerské spolupráce strukturálních fondů.
Projekty spolufinancované z prostředků ESF v Nizozemsku a Irsku například podporovaly komunikaci a koordinaci mezi školami a ostatními místními subjekty zřizováním sdružení a pracovních skupin, poskytnutím prostor k setkávání a využíváním internetových stránek.
Dále mohou taková opatření ukázat směr a stanovit priority při dosahování cílů v oblasti společné politiky EU, například snížení míry předčasného ukončování školní docházky na polovinu do roku 2010.
V rámci Evropské unie mají rovněž potenciál zvyšovat povědomí o skutečnosti, že předčasné ukončování školní docházky má dopad na celou ekonomiku.
ZÁVĚRY A DOPORUČENÍ
51. Pokud jde o otázky položené v rámci auditu, Účetní dvůr dospěl k těmto závěrům a doporučením.
a) Splnila Komise svou řídící funkci, pokud jde o řádné finanční řízení prostředků ESF v této oblasti?
52. K řádnému splnění své řídící funce musí Komise získat přiměřenou jistotu, že se v členských státech v praxi uplatňují zásady řádného finančního řízení, a to buď lepším využíváním aktuálně dostupných informací, nebo prostřednictvím dalších monitorovacích činností.
Pokud jde o řízení opatření v oblasti předčasného ukončování školní docházky, nebyla tato skutečnost řádně prokázána (viz body 14–17).
Komise by měla v případě potřeby členským státům poskytnout příslušné pokyny, a zajistit tak účinnost, účelnost a hospodárnost financování z prostředků Společenství.Komise by měla ověřit, zda se řídící systémy členských států neodchylují od předpisů Společenství a jsou v souladu se zásadami hospodárnosti, účinnosti a účelnosti.
53. Při auditu řídících procesů pro výběr a realizaci akcí zaměřených na boj proti předčasnému ukončování školní docházky v členských státech zkoumal Účetní dvůr řídící postupy a poukázal na silné i slabé stránky, jež mají dopad na hodnotu, kterou prostředky Společenství přinášejí.
Tyto připomínky jsou uvedeny v odpovědích na následující auditní otázky.
b) Předcházela poskytnutí finančních prostředků řádná analýza očekávaných hospodářských přínosů?
54. Ve většině případů použily úřady členských států prostředky ESF bez příslušné analýzy stávající situace a očekávaných či cílových výsledků.
Členské státy dále nebyly ve většině případů schopny doložit své zdůvodnění výše finančních prostředků přidělených na činnosti v oblasti předčasného ukončování školní docházky.
U jednoho programu však byla zjištěna přímá spojitost mezi financováním a oprávněnými potřebami v podobě míry předčasného ukončování školní docházky v jednotlivých školách (viz body 18–25).
Úřady členských států by měly provést analýzu očekávaných hospodářských přínosů, která by zahrnula dokumenty podložené a zdůvodněné vysvětlení výše finančních prostředků přidělovaných na oblasti či činnosti, jimž je v tomto směru dávána přednost.
c) Docházelo k výběru příjemců a rozdělování zdrojů na základě konkrétních potřeb příslušných stran způsobem, který byl rozumný a z hlediska nákladů efektivní?
55. Schopnost provést odhad cílové populace akcí se u jednotlivých členských států značně lišila.
Schopnost kvantifikovat potřeby se lišila i mezi regiony.
Používání různých definic předčasného ukončování školní docházky v rámci členského státu komplikuje výběr geografických oblastí, jimž má být poskytnuta pomoc, i měření dopadu iniciativ.
Na širší úrovni by boji Společenství proti předčasnému ukončování školní docházky pomohlo přijetí definice Eurostatu (viz body 26–34).
Členské státy by i nadále měly provádět následnou kontrolu pokroku v boji proti předčasnému ukončování školní docházky a měly by při tom vycházet z definice dané lisabonskou agendou, na níž se dohodly hlavy států a vlád s cílem dosáhnout dlouhodobého snížení míry ESL.
Splnění cílů definovaných Evropskou radou by pomohly rozumné roční cíle v oblasti snižování míry ESL.
56. Členské státy nerozdělovaly prostředky Společenství mezi regiony a akce vždy v poměru k potřebám, míře ESL nebo na prokazatelně ospravedlnitelném základě (viz body 35–36).
Úřady členských států odpovědné za přidělování prostředků Společenství by měly zajistit, aby přidělování probíhalo na základě objektivních a relevantních kritérií a aby byl maximalizován dopad těchto prostředků.
d) Byly projekty realizovány způsobem, který maximalizoval dopad finančních prostředků při dosahování konkrétních cílů akcí a obecného cíle boje proti předčasnému ukončování školní docházky?
57. Jisté nedostatky byly zjištěny i v rozhodovacích postupech pro výběr projektů, postupech při výběru jednotlivých žáků a ve sdílení informací o předčasném ukončování školní docházky mezi řídícími organizacemi a projekty.
Na druhé straně se objevily i nové inovační postupy, kdy místní školy a vyšší střední školy vytvářely sdružení, aby mohly bojovat proti předčasnému ukončování školní docházky společně (viz body 37–43).
Odpovědné úřady by měly zajistit, aby se dodržovaly řádné postupy výběru projektů, jednotliví příjemci činností byli vybíráni objektivně a při jejich výběru se u všech programů používaly stejné metody, a to prostřednictvím standardní aplikace hodnocení rizika předčasného ukončení školní docházky.Měly by se začít používat a provádět dohody o sdílení údajů mezi všemi místními a národními organizacemi, které jsou odpovědné za boj proti předčasnému ukončování školní docházky, pokud zákon tento postup umožňuje.
e) Probíhalo řádné monitorování a hodnocení činností, jejichž úkolem je zajistit, aby akce účelně přispívaly ke stanoveným cílům?
58. Prováděcí orgány většinou prováděly monitorování projektů, aby si tak zajistily, že dosáhnou svých cílů.
Nedostatek koordinace a nesystematicky prováděný výzkum problematiky předčasného ukončování školní docházky v rámci členských států i mezi nimi však vedl k tomu, že finanční prostředky nepřinášely dostatečný užitek.
Ve dvou členských státech se objevila užitečná inovace v podobě požadavku, aby projekty prováděly vlastní sebehodnocení s udáním kvantitativních a kvalitativních dopadů prováděných činností.
Nicméně o dopadu akcí v oblasti předčasného ukončování školní docházky poskytla celková hodnocení operačního programu jen málo informací (viz body 44–50).
59. Finanční příspěvek ESF na investice do lidských zdrojů v členských státech patří k méně významným.
Aby se maximalizoval jeho dopad, měl se využívat uváženě a směřovat do zvláště potřebných oblastí, kde se může plně projevit přidaná hodnota Společenství.
Takovou oblastí je právě boj proti předčasnému ukončování školní docházky.
Míra, v jaké mohou tyto prostředky nejlépe pomoci snížit míru předčasného ukončování školní docházky, závisí na konkrétních potřebách jednotlivých členských států, existenci správných a stimulujících politik členských států a dále na způsobu, jakým se tyto prostředky přidělují.
60. Má-li být příspěvek ESF účinným nástrojem k dosažení cílů lisabonské agendy v oblasti boje proti předčasnému ukončování školní docházky, pak musí být využit na promyšlené strategie, které se budou zabývat prioritními potřebami a zaměří se na konkrétní operační cíle.
Dále musí být tyto prostředky využívány v souladu se zásadami dobrého hospodaření, jež odpovídají obecně příjmaným standardům řízení výkonnosti (viz body 18–50).
Vzhledem k významu zásad dobrého hospodaření v oblasti cílení diagnostiky, přidělování zdrojů a hodnocení v rámci problematiky předčasného ukončování školní docházky by Komise měla ve spolupráci s úřady členských států napomáhat rozvoji a šíření osvědčených postupů v těchto oblastech, a zvětšovat tak dopad financování z prostředků Společenství.
Tuto zprávu přijal Účetní dvůr v Lucemburku na svém zasedání dne 23. února 2006.
Za Účetní dvůr předseda
Hubert Weber
[1] Za osoby, které předčasně ukončily školní docházku, se považují osoby ve věku 18–24 let, které dosáhly maximálně nižšího středního vzdělání a které nestudují ani se neúčastní odborné přípravy.
[2] Eurostat, průzkum pracovního trhu.
[3] Nižší střední vzdělání nebo druhý stupeň základního vzdělání.
Učební osnovy na tomto stupni jsou obvykle navrženy tak, aby doplňovaly základní vzdělání, jež začalo podle mezinárodní klasifikace úrovní vzdělání (ISCED) na úrovni 1.
V mnoha zemích, ne-li ve většině, je cílem výchovy položit základy pro celoživotní vzdělávání a rozvoj osobnosti.
Programy na této úrovni se obvykle více orientují na jednotlivé předměty a rozšířenější je i využití specializovaných učitelů, několik učitelů často vyučuje předmět, na který se specializovali.
Na této úrovni dochází k plné realizaci základních dovedností.
Ukončení této úrovně často koliduje s ukončením povinné školní docházky, je-li povinná školní docházka zavedena.
[] Za osoby, které předčasně ukončily školní docházku, se považují osoby ve věku 18–24 let, které dosáhly maximálně nižšího středního vzdělání a které nestudují ani se neúčastní odborné přípravy.
[4] Podle zprávy Komise o evropských referenčních hodnotách pro vzdělávání a odbornou přípravu a následné kontrole lisabonské Evropské rady byl v roce 2002 průměr EU 19 %.
Ve zprávě se uvádělo, že se začíná s mnoha činnostmi (poradenství v oblasti vzdělání, systémy včasného varování a prevence, iniciativy zaměřené na individuální podporu u rizikových skupin a opatření směřující k rozrůznění učebních osnov a výukových postupů), které by měly přispět k řešení tohoto problému.
[5] Rozhnodnutí Rady 2002/177/ES (Úř. věst.
L 60, 1.3.2002, s. 60).
[6] KOM(2005) 549 ze dne 30. listopadu 2005, s. 19.
[7] Zpráva Komise o evropských referenčních hodnotách pro vzdělávání a odbornou přípravu a následné kontrole lisabonské Evropské rady, KOM(2002) 629 v konečném znění ze dne 20. listopadu 2002 (nezveřejněné v Úředním věstníku).
[8] Úř. věst.
L 161, 26.6.1999, s. 1.
[9] Úř. věst.
L 63, 3.3.2001, s. 21.
[10] Čl. 34 odst. 1 písm. c) a článek 37.
[11] Stanovisko č. 2/2005 k návrhu nařízení Rady o obecných ustanoveních týkajících se Evropského fondu pro regionální rozvoj, Evropského sociálního fondu a Fondu soudržnosti (KOM(2004) 492 v konečném znění ze dne 14. července 2004) (Úř. věst.
C 121, 20.5.2005, s. 14).
[12] Sdělení Komise: pokyny pro programování v období 2000–2006, část 2: C: podpora zaměstnatelnosti, dovedností a mobility prostřednictvím celoživotního vzdělávání, ze dne 1. července 1999.
[13] Ekonomika EU: přehled za rok 2004, pracovní dokument zaměstnanců Komise, SEC(2004) 1368 ze dne 26. října 2004, bod 4.1. "Neexistuje žádný jasný důkaz, že vzdělanost má vliv na celkovou zaměstnanost … částečně proto, že osoby provádějící výzkum neměly přístup k údajům … o funkčních kompetencích, které by mohly dát do souvislosti s počtem let školní docházky.
Na druhé straně podpora myšlenky, že by středoškolského vzdělání měl dosahovat větší počet osob, by ve svém výsledku vedla k vyrovnanějšímu rozložení dovedností … a mohla by mít pozitivní dlouhodobý vliv na zaměstnanost".
[14] Španělsko (Andalusie), Francie, Portugalsko, Nizozemsko a Spojené království.
[15] Z důvodů nedostupnosti přesných údajů o činnostech v oblasti předčasného ukončování školní docházky jde v případě některých těchto hodnot pouze o odhady.
[16] Pouze skutečné výdaje za období 2000–2002.
[17] Pouze skutečné výdaje za období 2000–2001.
[18] Španělsko, Francie, Portugalsko a Spojené království.
[19] Jak zvýšit počet žáků, kteří pokračují ve školní docházce, a zlepšit jejich výsledky, P. Martinez, 2001, Agentura pro vzdělávání a rozvoj dovedností.
[20] Španělsko (Andalusie), Francie, Portugalsko a Spojené království.
[21] Zdroj: statistický servis britského ministerstva školství (DfES).
[22] Španělsko, Nizozemsko a Spojené království.
[23] "Constructions sociales des absentéïsmes et des décrochages scolaires en France et en Angleterre", březen 2003, zpráva pro ředitelství pro rozvoj a programování francouzského ministerstva školství vypracovaná Le Laboratoire de recherches sociales en éducation et formation – FARSEF – Observatoire Européen de la Violence Scolaire.
[24] Španělsko (Andalusie) a Nizozemsko.
[25] Irsko, Francie a Spojené království.
[26] Youth Inc.
[27] Portugalsko a Španělsko (Andalusie a Katalánsko).
[28] Irsko, Francie, Nizozemsko a Spojené království.
[29] Letter de Ministre d'emploi, travail et cohésion social, ze dne 6. srpna 2004.
[30] Oběžník 03/06 Rady pro vzdělávání a dovednosti nazvaný "Strategic Area Reviews" (Přehledy strategických oblastí) z března 2003.
[31] Španělsko, Francie, Irsko, Nizozemsko, Portugalsko a Spojené království.
[32] Future Train.
--------------------------------------------------
Zvláštní zpráva č. 2/2006
o výkonnosti projektů financovaných v rámci programu TACIS v Ruské federaci, spolu s odpověďmi Komise
(podle čl. 248 odst. 4 druhého pododstavce Smlouvy o ES)
(2006/C 119/01)
OBSAH
SEZNAM ZKRATEK
I–VII SOUHRN
1–16 ÚVOD
1–8 Program TACIS
9 TACIS v Ruské federaci
10–11 EU a Ruská federace
12–16 Rozsah auditu a použitý přístup
17–53 PŘIPOMÍNKY
18–19 Cílů nebylo dosaženo nebo jich bylo dosaženo jen zčásti
20–22 Programovací rámec
23–34 Identifikace a plánování projektů
23–24 Slabé využití systému řízení projektového cyklu
25 Dlouhý harmonogram plánování projektů
26–28 Nerealistické použité předpoklady a cíle
29–31 Nepřesné nebo chybějící cíle
32–34 Neúspěšný výběr a zapojení příjemců
35–38 Financování projektů
35–36 Problémy týkající se určení rozsahu projektu
37–38 Národní spolufinancování bylo vzácné
39–49 Realizace projektů
39–40 Zpoždění realizace
41 Výkonnost dodavatelů byla obecně přijatelná
42 Neefektivní řídící výbory
43–46 Zařízení se nevyužívalo k účelům projektu
47 Nákupy osvobozené od DPH od tuzemských dodavatelů nebyly možné
48–49 Sledovatelé pracovali dobře
50–53 Propagace, udržitelnost a vyhodnocování
50–51 Špatná propagace
52 Slabá udržitelnost
53 Chybějící vyhodnocování
54–56 ZÁVĚRY A DOPORUČENÍ
54–55 Závěry
56 Doporučení
Odpovědi Komise
SEZNAM ZKRATEK
AP akční program
DPS dohoda o partnerství a spolupráci
EuropeAid Úřad pro spolupráci Europe Aid
GŘ generální ředitelství
MIP víceletý orientační program (Multi-annual Indicative Programme)
PCM řízení projektového cyklu (Project Cycle Management)
PHS přeshraniční spolupráce
RELEX generální ředitelství pro vnější vztahy
RÚK Ruská účetní komora
SME malý a střední podnik (Small and Medium Enterprise)
SNZ Společenství nezávislých států
SP strategický dokument (Strategy Paper)
TACIS technická pomoc pro Společenství nezávislých států (Technical Assistance for the Commonwealth of Independent States)
ToR zadání (Terms of Reference)
SOUHRN
I. Od roku 1991 do roku 2006 vyčlenila Evropská unie více než 7000 milionů EUR na program TACIS [1] věnovaný pomoci Společenství nezávislých států, které nově vzniklo po rozpadu Sovětského svazu.
Cílem tohoto programu bylo a stále je podporovat přechod k tržnímu hospodářství a posilovat demokracii a právní stát v přijímajících zemích.
Útvary Evropské komise v současné době vytvářejí novou koncepci a právní základ pro pomoc počínaje rokem 2007 (viz body 1 až 8).
II. Ruská federace je největším příjemcem v rámci programu TACIS, který dostal okolo 40 % všech prostředků programu.
Celkově činily prostředky TACIS dosud přidělené Ruské federaci asi 200 milionů EUR ročně.
TACIS je zaměřen na pomoc při vytváření podmínek pro zdravý ekonomický růst a rozvoj skutečného partnerství mezi Ruskou federací a EU (viz body 9 až 11).
III. Cílem auditu Účetního dvora bylo posoudit, zda Komise řídila projekty TACIS v Ruské federaci takovým způsobem, že tyto projekty byly efektivní.
Účetní dvůr přezkoumal 29 smluv (projektů) z celkového počtu 275 uzavřených ve smluvním roce 2000 či později s datem vypršení platnosti do konce roku 2003, tj. poslední projekty, u nichž bylo možno posoudit jejich udržitelnost.
Tyto projekty byly financovány v rámci akčních programů 1997–2000 a realizovány zejména v letech 2002 a 2003.
Celková hodnota auditovaných smluv byla více než 56 milionů EUR z úhrnné částky 109 milionů EUR (viz body 12 až 16).
IV. Účetní dvůr dospěl k celkovému závěru, že devět z auditovaných projektů dosáhlo svých cílů.
V osmi případech byly cíle splněny zčásti a ve dvanácti jich dosaženo nebylo.
Výsledky pěti projektů byly udržitelné.
Vzhledem k výše uvedeným výsledkům auditu, z nichž vyplývá, že efektivita využívání prostředků TACIS byla nízká, nemůže Účetní dvůr hodnotit výkonnost projektů TACIS v Ruské federaci kladně.
Audit však zjistil, že činnost smluvních partnerů a sledovatelů splňovala požadavky stanovené v jejich smlouvách (viz bod 55).
V. Účetní dvůr zjistil, že Komise má komplexní programovací systémy. Programovací proces však trval dlouho a přes úsilí Komise chyběl skutečný dialog mezi Komisí a ruskými úřady a příjemci.
V důsledku toho se vyskytly případy, kdy ruské úřady přijaly pomoc, kterou koneční příjemci ve skutečnosti nechtěli.
To mělo negativní dopad na efektivnost projektů (viz body 20 až 22).
VI. Dalším zjištěním bylo, že cíle projektů byly někdy nepřesné a neměřitelné nebo někdy chyběly a že použité předpoklady byly v některých případech nerealistické (viz body 26 až 31).
Výběr a zapojení příjemců nebyly v některých případech úspěšné (viz body 32 až 34).
Vyskytly se problémy týkající se určení rozsahu projektů.
V některých případech byly samostatné, volně související projekty zahrnuty do jednoho zadání (ToR).
Spolufinancování se využívalo sporadicky (viz body 37 a 38).
Ve dvanácti případech (z 29) došlo k závažným zpožděním při uskutečňování projektů, avšak díky převedení pravomocí na delegace se postupy při řízení projektů staly efektivnějšími (viz body 39 a 40).
Řídící výbory nepracovaly dobře.
Zařízení se často nevyužívalo pro účely projektu (viz body 43 až 46).
Následné (ex post) vyhodnocování dopadu projektů se neprovádělo (viz body 48 a 53).
VII. Účetní dvůr předkládá tato hlavní doporučení (viz bod 56):
- veškeré plánování programů zahraničních akcí musí být založeno na skutečném dialogu mezi Komisí a příjemci.
Financovány by měly být jen takové projekty, které mají jasné cíle sdílené Komisí a příjemci,
- ke zlepšenému fungování svých systémů by Komise měla ve všech vhodných případech použít řízení projektového cyklu (PCM) včetně logického rámce a měla by se vyhnout spojování malých projektů s různými cíli a příjemci,
- Komise by měla při plánování projektů realisticky zhodnotit jejich potenciál udržitelnosti, zajistit následné (ex post) posouzení nebo vyhodnocení ukončených projektů, aby se poučila z dobrých i špatných praktik, a poskytovat informace o projektech a jejich výsledcích za účelem propagace.
ÚVOD
Program TACIS
1. Po rozpadu Sovětského svazu vypracovala Evropská unie program technické pomoci zemím nově vzniklého Společenství nezávislých států (SNS).
Cílem tohoto programu, nazvaného TACIS, bylo podpořit přechod k tržnímu hospodářství a posílit demokracii a právní stát v přijímajících zemích.
2. Na základě dvou nařízení Rady [2] zahrnujících období 1991–1999 bylo uvolněno zhruba 4221 milionů EUR na pomoc partnerským zemím Arménii, Ázerbajdžánu, Bělorusku, Gruzii, Kazachstánu, Kyrgyzstánu, Moldávii, Mongolsku, Ruské federaci, Tádžikistánu, Turkmenistánu, Ukrajině a Uzbekistánu.
Současné nařízení Rady ((ES, Euratom) č. 99/2000 ze dne 29. prosince 1999 [3]) vyčleňuje 3138 milionů EUR pro pomoc v rámci TACIS v období let 2000–2006.
Útvary Komise právě vytvářejí novou koncepci a právní základ pro pomoc těmto zemím počínaje rokem 2007.
3. Cílem programu TACIS je předávání know-how prostřednictvím technické pomoci, včetně vypracovávání studií, přípravy plánů a poskytování poradenství a odborné přípravy.
Konzultanti ze zemí EU pracují s příjemci, aby jim předali know-how a dovednosti, které by měly poté přebírat další projekty a organizace v přijímající zemi.
Tato pomoc se financuje platbami z rozpočtu Společenství prováděnými přímo evropským smluvním poskytovatelům technické pomoci.
4. Kromě nařízení Rady (viz bod 2) jsou vztahy mezi Evropskou unií a zeměmi TACIS založeny na dohodách o partnerství a spolupráci (PCA) mezi EU, členskými státy a jednotlivými partnerskými zeměmi.
Za programování TACIS je zodpovědné generální ředitelství pro vnější vztahy (RELEX) ve spolupráci s partnerskými zeměmi.
Realizace programu TACIS je dále definována ve víceletých strategických dokumentech pro země nebo regiony (SP) a ve víceletých orientačních programech (pro národní programy stejně jako programy pro regiony či více zemí) (MIP).
Před vypracováním MIP musí Komise prodiskutovat priority s výborem pro pomoc novým nezávislým státům (výbor TACIS) [4].
5. Úřad pro spolupráci Europe Aid (EuropeAid) v současné době přetváří MIP na jednoleté nebo dvouleté akční programy (AP) v dialogu s národními koordinátory TACIS, příslušnými ministerstvy a jinými organizacemi v přijímajících zemích a po interních konzultacích v Komisi.
Od výboru TACIS se vyžaduje stanovisko k obsahu AP včetně seznamu projektů.
Tyto dokumenty se doplňují finančními memorandy (dohody mezi EU a přijímajícími zeměmi o financovaných projektech) a plánovacími dokumenty patřícími k jednotlivým projektům (zadání).
Program přeshraniční spolupráce TACIS (PHS) a činnosti TACIS ve sféře jaderné bezpečnosti mají své vlastní strategické dokumenty a orientační a akční programy.
6. Plánování pomoci v rámci TACIS má vycházet z dialogu.
To znamená, že na všech úrovních programování a identifikace projektových etap se musí Komise a přijímající státy shodnout na prioritách a projektech.
Proto všechny výše uvedené dokumenty od MIP až po zadání musí projednat a podepsat zástupci Komise i přijímajících zemí.
7. EuropeAid má celkovou zodpovědnost za řízení projektového cyklu od identifikace projektu přes jeho ocenění, financování a realizaci až k jeho vyhodnocení.
8. V roce 2000 se Komise pustila do rozsáhlé reformy řízení svých programů vnější pomoci [5].
Hlavním cílem bylo dosáhnout významného urychlení a zlepšení kvality vnější pomoci ES.
Klíčovou složkou této reformy bylo rozsáhlé převedení úkolů a pravomocí při řízení pomoci na delegace Komise.
V důsledku tohoto převedení se delegace staly zodpovědnými za přípravu projektů, uzavírání smluv a za finanční a technickou realizaci.
Úloha ústředních útvarů v Bruselu se od přímého řízení projektů přesunula ke sledování a podpoře delegací.
TACIS v Ruské federaci
9. Ruská federace je největším příjemcem v rámci programu TACIS, který dostal asi 40 % všech prostředků programu.
Celkově činily prostředky programu TACIS dosud přidělené Ruské federaci zhruba 200 milionů EUR ročně.
EU a Ruská federace
10. Cílem politiky Evropské unie vůči Ruské federaci je přispívat k posilování právního státu prostřednictvím rozvoje efektivních institucí a účinných legislativních, výkonných a soudních systémů, zlepšovat investiční klima, podporovat harmonizaci legislativy s EU a spolupracovat na poli spravedlnosti a vnitřních věcí, ochrany životního prostředí a jaderné bezpečnosti.
Tato opatření by měla pomoci vytvořit podmínky pro zdravý hospodářský růst v Ruské federaci a rozvoj skutečného partnerství s EU.
11. DPS mezi Evropskou unií a Ruskou federací upravuje politické, hospodářské a kulturní vztahy mezi EU a Ruskou federací.
Byla podepsána v roce 1994 a nabyla účinnosti dne 1. prosince 1997 na výchozí období deseti let.
Komise a ruské úřady v současnosti připravují nový nástroj na období po vypršení platnosti současné DPS.
Rozsah auditu a použitý přístup
12. Cílem auditu bylo zhodnotit, zda Komise řídila projekty TACIS v Ruské federaci tak, že tyto projekty byly účelné.
Za tímto účelem provedl Účetní dvůr audit vzorku projektů, aby určil i) rozsah, v jakém bylo dosaženo cílů projektů, a ii) do jaké míry byly projekty udržitelné.
Při svém auditu Účetní dvůr sledoval etapy systému Komise na řízení projektového cyklu (PCM): programování, identifikaci projektu a jeho plánování, financování projektu, realizaci a vyhodnocování projektu.
13. Jelikož se audit soustředil na projektovou úroveň, hodnocení programovacího procesu se omezilo na aspekty, které měly přímý dopad na plánování auditovaných projektů.
Audit nezahrnoval jiné obecné neměřitelné politické cíle projektů.
14. V rámci tohoto auditu Účetní dvůr spolupracoval s Ruskou účetní komorou (RÚK).
RÚK provedla paralelní audit u příslušných ruských úřadů zabývajících se projekty TACIS.
Zpráva RÚK bude zveřejněna začátkem roku 2006.
15. Účetní dvůr přezkoumal 29 smluv (projektů) z celkového počtu 275 uzavřených ve smluvním roce 2000 nebo později s datem vypršení platnosti do konce roku 2003, tj. poslední projekty, u nichž lze posoudit jejich udržitelnost.
Tyto projekty byly financovány v rámci akčních programů 1997–2000 a realizovány zejména v letech 2002 a 2003.
Celková hodnota auditovaných projektů byla více než 56 milionů EUR z celkové částky 109 milionů EUR [6].
Projekty v oblasti jaderné bezpečnosti, stejně tak jako projekty TACIS v oblasti PHS, byly z výběru vyňaty, neboť Účetní dvůr zveřejnil zvláštní zprávy založené na auditech v těchto oblastech v roce 1998 [7] (dále sledované ve výroční zprávě za rok 2000) a v roce 2001 [8].
16. Vybraný vzorek zahrnoval různé druhy akcí a oblastí pomoci.
Kromě velkých projektů TACIS s rozpočtem alespoň 2 miliony EUR v něm byly tři menší projekty Bistro [9], tři menší rozšíření dřívějších projektů a jedna smlouva na studii proveditelnosti.
PŘIPOMÍNKY
17. Většina projektů narážela na problémy během jedné nebo více etap projektového cyklu.
Tyto problémy jsou blíže popsány níže.
Tabulka 1 ukazuje počet projektů ovlivněných hlavními problémy zjištěnými auditem.
Tabulka 1
Počet projektů poznamenaných hlavními problémy zjištěnými při auditu
_BAR_ Počet projektů s problémy _BAR_ Počet projektů bez problémů _BAR_
Celkový počet auditovaných projektů = 29 _BAR_ _BAR_ _BAR_
Identifikace a plánování projektů
Dlouhý harmonogram plánování projektů _BAR_ 8 _BAR_ 21 _BAR_
Nerealistické předpoklady _BAR_ 12 _BAR_ 17 _BAR_
Nerealistické cíle _BAR_ 9 _BAR_ 20 _BAR_
Nepřesné nebo chybějící cíle _BAR_ 16 _BAR_ 13 _BAR_
Neúspěšná volba a zapojení příjemce _BAR_ 11 _BAR_ 18 _BAR_
Financování projektu
Nejasné stanovení rozsahu projektu _BAR_ 8 _BAR_ 21 _BAR_
Realizace projektu
Zpoždění realizace _BAR_ 12 _BAR_ 17 _BAR_
Problémy s plněním smluvních dodavatelů _BAR_ 6 _BAR_ 23 _BAR_
Sledování bylo neúčinné _BAR_ 3 _BAR_ 26 _BAR_
Cíle nebyly/byly jen zčásti splněny _BAR_ 12/8 _BAR_ 9 _BAR_
Nestanovené nebo nedodržované podmínky _BAR_ 8 _BAR_ 21 _BAR_
Propagace a udržitelnost
Slabá propagace _BAR_ 17 _BAR_ 12 _BAR_
Slabá udržitelnost _BAR_ 24 _BAR_ 5 _BAR_
Chybějící vyhodnocení _BAR_ 27 _BAR_ 2 _BAR_
Cílů nebylo dosaženo nebo jich bylo dosaženo jen zčásti
18. Devět projektů plně dosáhlo svých cílů.
V osmi případech bylo cílů dosaženo částečně a ve dvanácti případech jich dosaženo nebylo.
Rámeček 1Jeden projekt měl několik specifických cílů. Jedním z nich bylo zajistit harmonizaci zákonných předpisů o technických standardech silnic mezi EU a Ruskou federací.
Tohoto cíle nebylo možno dosáhnout, protože žádné takové předpisy v EU neexistují.
Druhým bylo zajistit porovnatelné testy silničních materiálů poskytnutím testovacího zařízení jedné ruské agentuře.
Zařízení bylo dodáno, ale nebylo téměř dva roky po ukončení projektu stále ještě použito.
Třetí cíl, vyškolení pracovníků příjemce, byl zrušen uprostřed projektu.
19. Obecně nejúspěšnějšími, pokud jde o splnění cílů, byly malé projekty, kde byly cíle dobře a jasně vytyčeny.
Také projekty realizované v regionech si obecně vedly lépe než projekty směřující na ministerstva na ústřední úrovni, protože angažovanost a pocit vlastnictví příjemce byly vyšší a pracovníci měli větší motivaci.
Programovací rámec
20. Během let Komise vyvinula systém programování vnějších akcí.
Teoreticky je systém úplný a logický.
Je stabilní již po mnoho let.
Ve shodě s jinými programy vnějších akcí se návrhy mnohých dokumentů připravují na různých úrovních programování a implementace programu TACIS (viz body 4 a 5).
21. Avšak programovací proces, včetně vnitřních a vnějších konzultací, trvá dlouho.
Tím vznikal tlak na identifikaci projektu a přípravu plánovacích dokumentů pro jednotlivé projekty, a když se přibližovaly termíny pro předložení projektů, vyústilo to nakonec v ToR nedostatečné kvality (viz bod 26).
22. Výsledky auditovaných projektů a analýza problémů, se kterými se potýkaly, ukázaly, že navzdory zjevnému úsilí Komise během formálních konzultací se programování a následná identifikace projektů včetně přípravy finančních memorand a jednotlivých ToR uskutečňovaly bez odpovídajícího dialogu (viz bod 6) s různými úrovněmi, tj. s ruskými úřady spravujícími program TACIS a příjemci (ministerstvy a jinými organizacemi).
V některých sférách pomoci nepokročil reformní proces v Ruské federaci tak, jak se doufalo, nebo politické prostředí na straně příjemců dostatečně nedozrálo pro konstruktivní dialog s Komisí.
V důsledku toho se vyskytly některé případy, kdy ruské úřady přijaly pomoc, kterou koneční příjemci ve skutečnosti nechtěli.
Tento chybějící dialog a zdlouhavost plánovacího procesu (viz bod 21) měly negativní dopad na efektivnost projektů.
Identifikace a plánování projektů
Slabé využití systému řízení projektového cyklu
23. V roce 1992, aby zlepšila řízení svých projektů, přijala Komise metodologii řízení projektového cyklu (PCM), která stanovila formát a obsah návrhů na financování a požadovala vypracování logického rámce [10].
Komise však nařídila povinné používání metodologie PCM a logických rámců až od roku 2001.
24. V roce 2001 zveřejnil Účetní dvůr zvláštní zprávu č.
21/2000 o řízení programů vnější pomoci Komise. Jedním ze zjištění ve zprávě bylo, že logické rámce jako součást PCM nebyly často dobře připraveny [11].
Tento audit programu TACIS ukázal, že Komise stále ještě nepoužívá PCM včetně logických rámců systematicky.
Tento audit také ukázal, že ve většině případů, kdy byl logický rámec efektivně použit, dosáhly projekty lepších výsledků.
Protože byl využit rámec PCM, muselo se plánování provést pečlivěji.
Dlouhý harmonogram plánování projektů
25. Časový odstup od původní myšlenky nebo žádosti o financování projektu k zahájení samotného projektu byl velmi dlouhý.
Může trvat až tři roky, než se spustí konzultační projekt, což je příliš dlouho, neboť potřeby a situace příjemců se mění.
V důsledku zpoždění byly projekty, zvláště ty, které se týkaly rozvoje politiky nebo krizového řízení, již zastaralé, když konečně začaly.
Jelikož čas vyřešil původní problémy, museli smluvní partneři měnit přístup k projektům, což dále zpožďovalo jejich realizaci.
Rámeček 2Před poskytnutím pomoci ve sféře činností zaměřených proti praní špinavých peněz trvala Komise na tom, aby byla vypracována studie proveditelnosti.
Hlavně kvůli problémům s vnitřní koordinací mezi útvary Komise, ale také proto, že přijímající organizaci trvalo neúměrně dlouho, než schválila své ToR, opozdilo se již zahájení tohoto přípravného projektu o dva roky.
To nakonec zdrželo projekt technické pomoci – který byl pro Ruskou federaci politicky i ekonomicky důležitý a také naléhavý – o pět let.
Nerealistické použité předpoklady a cíle
26. Dlouhá doba plánování ne vždy vyústila do ToR v dobré kvalitě.
V devíti případech vedlo nedostatečné předběžné zkoumání ve fázi přípravy projektu k nerealistickým cílům.
Často návrhy projektů nebraly v úvahu právní omezení pro realizaci projektu nebo byly cíle mimo kompetence příjemce či byly prostě příliš rozsáhlé nebo abstraktní, aby se jich dalo dosáhnout v jediném projektu.
Například většina projektů s cíli nebo úkoly vztahujícími se k formulaci politik, včetně přijímání legislativy, byla neúspěšná.
Rámeček 3Byl vytvořen pilotní projekt na testování nového modelu, který měl usnadnit zakládání nových podniků.
Avšak podobný model už byl v Ruské federaci zaveden s pomocí kanadské technické asistence v polovině devadesátých let.
27. Účast ruských protějšků, stejně tak jako příslušných generálních ředitelství na Komisi v procesu navrhování a schvalování plánovacích dokumentů, silně kolísala a lze ji považovat v některých případech za nedostatečnou pro zajištění realistického plánování.
Rámeček 4V jednom případě bylo město zapojeno do okresního projektu zásobování teplem a elektrickou energií, ale nebylo určeno jako primární příjemce.
Neschválilo ToR, a projekt se tak opozdil a potýkal se s dalšími problémy v oblasti řízení způsobenými nedostatečnou angažovaností městských úřadů.
28. Mezi příklady nerealistických předpokladů a cílů patří: institucionální rámec příjemce nebyl odpovídající nebo nebyl vůbec žádný, cílová skupina neměla žádný zájem o poskytované služby, kooperační potenciál místní správy byl nadhodnocen nebo příjemce ze zákona nesměl poskytovat služby či informace předpokládané v projektu.
Rámeček 5Vzdálený a zcela lokální projekt správy silnic měl neadekvátní celkový cíl "usnadnit obchod mezi EU a Ruskou federací".Další příklad nerealistického cíle je uveden v rámečku bodu 18 a týká se harmonizace zákonných předpisů pro silniční dopravu.
Nepřesné nebo chybějící cíle
29. Třináct auditovaných projektů mělo jasné cíle.
Avšak v šestnácti auditovaných projektech původní cíle projektu v ToR buď popisovaly pouze zamýšlené činnosti nebo vstupy místo vytyčení jasných a měřitelných cílů, nebo byly formulovány stejně obecně jako v politických programových dokumentech, což nutilo smluvní strany definovat skutečný účel projektů během realizace.
Projekty neměly cíle, jež by identifikovaly problémy, které měly být řešeny, a neměly ani takové cíle, ve srovnání s nimiž by se daly výsledky projektů měřit.
30. Pro většinu auditovaných projektů nebyly definovány objektivně ověřitelné ukazatele.
V jiných případech, kdy cíle byly jasné a srozumitelné, existovaly rozdíly mezi skutečnými činnostmi v rámci projektu a mezi původními cíli projektu, tak jak byly popsány v ToR.
V jednom případě se projekt realizoval bez specifických cílů i bez objektivně ověřitelných ukazatelů.
Místo toho byl zaměřen na poskytování jednorázových služeb jednomu ministerstvu, aniž by byl jasný přesný cíl práce.
V případě jiného projektu obdrželi příjemci v soukromém sektoru pomoc k rozvíjení svých obchodních činností, což bylo ve skutečnosti mimo záběr celkového cíle projektu.
31. U některých projektů byl návrh nadměrně složitý, včetně příliš velkého počtu oddělených a nepropojených úkolů a cílů.
Rámeček 6Jeden projekt měl 23 různých hlavních výstupů nebo cílů sloučených do 8 různých složek.
Ty pokrývaly témata, jako environmentální ochrana produkce ropy, opatření k úspoře energie a studie rybích líhní.
V důsledku této složitosti nebylo několika stanovených cílů plně dosaženo, včetně dvou nejdůležitějších.
Neúspěšný výběr a zapojení příjemců
32. Výběr vhodných příjemců jako partnerů v projektech byl velmi problematický, neboť cíle projektů byly někdy mimo kompetence partnera v projektu nebo příjemce nebyl připraven podporu přijmout či ji využít.
V jednom případě chtěla Komise podpořit jednu federální agenturu z politických důvodů vzhledem k nadcházejícím jednáním o spolupráci mezi EU a Ruskou federací.
Nakonec však tato agentura nebyla do skutečných jednání zapojena.
33. Když měl projekt několik příjemců, narazila realizace na řadu potíží.
Nedostatek spolupráce mezi federálními a oblastními úřady či nedostatek spolupráce mezi různými federálními a různými oblastními úřady byl obvyklý.
Ačkoli byl tento nedostatek zřejmý, nebyl vzat během plánování v úvahu.
Rámeček 7V jednom případě fungoval iniciující příjemce pouze na úrovni jedné oblasti.
K tomu, aby splnil požadavky na minimální rozsah rozpočtu projektu, musel být rozšířen tak, aby pokrýval oblastí několik.
K řešení tohoto problému byl vytvořen další příjemce, ale pouze na papíře.
Neměl právní subjektivitu, a neexistoval ani jinak mimo dokumenty projektového plánování.
34. V pěti auditovaných projektech nebyli příjemci zapojeni do plánování projektu, nebo nebyli zapojeni dostatečně včas, aby měli vliv na koncepci projektu.
Financování projektů
Problémy týkající se určení rozsahu projektu
35. Podle programových směrnic by měl být minimální rozsah rozpočtu projektů TACIS v Ruské federaci 2 miliony EUR, aby měl dostatečný dopad a viditelnost.
Avšak z programu lze financovat více iniciativ malého rozsahu včetně projektů Bistro.
Většina projektů v auditovaném vzorku měla rozpočet mezi 2 a 3 miliony EUR (viz bod 16).
V osmi případech nebylo z projektové dokumentace jasné, jak se k rozpočtu projektu dospělo.
Když nejsou cíle projektů jasné, je obtížné zpracovat dobře podložený rozpočet.
V některých případech vedl tento minimální rozsah k problémům. Místo spuštění několika dobře definovaných a zacílených projektů bylo do jednoho ToR začleněno více úkolů jen volně spojených nebo bez jakékoli synergie vůbec (viz bod 31).
Výsledky auditu ukazují, že takový, rozpočtem určovaný přístup, který uměle vytváří velké projekty, asi těžko zvýrazní dopad projektů a jejich viditelnost.
Rámeček 8V případě projektu průmyslové restrukturalizace se naplánovalo 30 dílčích projektů.
Rozpočet byl stanoven tak, aby dosáhl minimálního požadovaného rozsahu, a nikoli aby odpověděl na potřebu dílčích projektů.
Národní spolufinancování bylo vzácné
37. Podle nařízení TACIS měla Komise aktivně prosazovat národní spolufinancování projektů.
Avšak požadavky na národní spolufinancování byly v projektech TACIS v Ruské federaci vzácné, i když mají mít kladný dopad na motivaci příjemce i dodavatele dosáhnout očekávaných výsledků.
Mezi auditovanými projekty byly pouze dva, u kterých příjemce činnosti spolufinancoval.
Spolufinancování mělo kladný dopad na vlastnickou zodpovědnost příjemců za projekty, což vedlo k dosažení cílů projektů.
38. Většina projektů obsahovala příspěvky od příjemců v nepeněžní podobě, jako je závazek dát k dispozici místní pracovníky nebo poskytnout dodavateli prostory.
V osmi případech se vyskytly problémy týkající se takového nepřímého spolufinancování, protože závazky nebyly dodržovány, zejména u projektů v Moskvě.
Ministerstva v Ruské federaci všeobecně ze zákona nesmějí poskytovat dodavatelům kanceláře ve svých prostorách.
Ačkoli si Komise tohoto problému byla vědoma, dále zařazovala takové podmínky do ToR.
Realizace projektů
Zpoždění realizace
39. Sedmnáct projektů bylo realizováno ve stanoveném čase.
U zbývajících dvanácti případů byla realizace závažně opožděna.
V tomto ohledu byla nejkritičtější zahajovací etapa, která obvykle trvala déle, než bylo plánováno.
Tato zpoždění většinou vyplývala z neodpovídající kvality přípravy projektů.
V důsledku nekvalitních ToR bylo potřeba schvalovat mnoho změn v projektech během zahajování a realizace.
Postup, kterým se pomocí dodatků mění projektový přístup, je časově náročný.
I změna pracovníků vyžaduje tentýž postup jako modifikace skutečné podstaty projektu.
Výsledkem převedení pravomocí za řízení projektů z ústředí Komise na delegace byly efektivnější řídící postupy díky přímějším kontaktům mezi manažery projektu a jeho investory. Aktivnější řízení ze strany delegací vskutku uchránilo několik projektů od závažných potíží.
Tato zjištění jsou ve shodě s těmi, která na základě auditu týkajícího se převedení pravomocí v oblasti řízení zahraniční pomoci ES na delegace Komise zveřejnil Účetní dvůr ve zvláštní zprávě č. 10/2004 [12].
Realizace projektů, které byly naprogramovány a připraveny centrálně v Bruselu a které byly v letech 2002/2003 převedeny na delegaci Evropské komise v Moskvě (asi polovina všech auditovaných projektů), byla poznamenána jednorázovými zpožděními a zjevnými nedostatky v oblasti řízení právě kvůli tomuto převodu.
Výkonnost dodavatelů byla obecně přijatelná
41. Ačkoliv cílů často nebylo dosaženo nebo jich bylo dosaženo jen zčásti (viz bod 18), ve většině případů dodavatelé splnili svůj úkol (dodávky) tak, jak se předpokládalo v původním ToR nebo v ToR modifikovaném prostřednictvím dodatků.
Typickým problémem dodavatelů bylo najít a udržet si vhodné pracovníky ve vzdálenějších místech projektu, když původně přidělení pracovníci nebyli k dispozici.
Pouze jediný malý projekt skončil neúspěchem v důsledku nulového výstupu dodavatele.
Jiný dodavatel se během realizace projektu potýkal s finančními problémy, což vedlo k závažným zpožděním při realizaci projektu.
Neefektivní řídící výbory
42. Tam, kde byly zřízeny řídící výbory, obvykle nepracovaly ani účelně, ani účinně.
To narušovalo realizaci projektů.
Komise omezila pravomoci výborů, takže ruským členům nebylo jasné, jaký dopad a kde by řídící výbory mohly mít, a tak se schůzí nezúčastnili aktivně.
Projektoví manažeři dodavatelů museli (částečně) převzít úkoly řídících výborů.
Zařízení se nevyužívalo k účelům projektu
Podle nařízení TACIS (Euratom, ES) č. 1279/96 má program pokrývat rozumné náklady na dodávky nutné na podporu realizace technické pomoci [13].
Nařízení TACIS (ES, Euratom) č. 99/2000 říká, že maximálně 20 % ročního rozpočtu může být vynaloženo na investice [14].
V praxi obsahovaly smlouvy na služby složku týkající se dodávek, která zavazovala dodavatele technické pomoci definovat ve spolupráci s příjemci technickou specifikaci dodávek a řídit výběrová řízení v souladu s příslušnými pravidly TACIS.
44. Ne vždy existovala jasná synergie mezi technickou pomocí a vybavením poskytovaným v rámci projektů.
Neexistoval ani žádný důkaz, že by se složka týkající se zařízení zabývala specifickými oblastmi popsanými [15] v nařízení nebo směrnicích.
Příjemci pojímali složku zařízení (většinou kancelářské a počítačové vybavení) spíše jako dodatečnou prémii poskytovanou za to, že poradenské služby přijali.
45. V mnoha případech bylo zařízení dodáno na konci projektu v důsledku zdlouhavého výběrového řízení, a proto se nedalo použít pro činnosti v rámci projektu.
46. Zařízení vyžaduje údržbu (včetně dodávek spotřebního materiálu) poté, co projekt skončí.
Avšak tato údržba se ne vždy uskutečnila.
Rámeček 9V jednom případě neměly celnice k dispozici rozpočet na nákup spotřebního materiálu pro laboratoř.
Jiná laboratoř zůstala většinou nevyužitá, neboť příjemce neměl vhodné prostory, v nichž by se zařízení využívalo.Jeden z federálních příjemců odmítl přijmout počítačové vybavení ze svých vlastních byrokratických důvodů (jelikož za vybavení neplatil, nevěděl, jak ho uvést v rozvaze).V jiném případě příjemce část zařízení prodal, protože nevěděl, jak ji využít.
Část zařízení nebylo možno využívat, protože nebylo k dispozici potřebné internetové připojení.
Část vybavení pro posilovnu nebyla vhodná pro cílovou skupinu, kterou byly děti, ale využívali ji vojáci z místní vojenské akademie.
Nákupy osvobozené od DPH od tuzemských dodavatelů nebyly možné
47. Dodavatelé upozornili na problémy v tuzemských výběrových řízeních na zařízení a také na služby.
Podle nařízení TACIS [16] nejsou daně a poplatky uznatelnými výdaji.
Nákupy osvobozené od DPH od tuzemských dodavatelů v Ruské federaci nebyly možné, protože to nepovolují ruské odvozené právní předpisy.
To se neslučuje s dohodou mezi EU a Ruskou federací [17].
Sledovatelé pracovali dobře
48. Externí konzultační společnosti bylo svěřeno sledování projektů po celou dobu jejich trvání.
Konzultanti (sledovatelé) formulují stanovisko k návrhu, účinnosti, účelnosti, dopadu a udržitelnosti projektů.
Finanční stránka projektů se nezohledňuje.
Ani hodnocení dopadu projektů po ukončení činností s nimi spojených nebylo a není součástí smlouvy mezi Komisí a sledovateli.
Absence tohoto posouzení nebyla nahrazena hodnoceními.
49. Celkově sledovatelé pracovali podle požadavků svých smluv.
Avšak v několika případech zprávy sledovatelů opakovaly výroky vyjadřující budoucí záměry, jako by se jednalo o klady projektů.
Takové zprávy neodhalily dost jasně problémy s realizací, což možná zčásti vysvětluje absenci nápravných opatření.
Propagace, udržitelnost a vyhodnocování
Špatná propagace
50. Typickými propagačními činnostmi byly semináře, tvorba internetových stránek a brožur.
I když některé projekty měly určité propagační činnosti během realizace, tyto činnosti po ukončení projektu přestaly.
Například internetové stránky vytvořené jako součást šesti projektů nebyly příjemcem po ukončení projektu udržovány.
Do jisté míry to také ukazuje, jak je vnímána hodnota dosažených výsledků, neboť na propagaci výsledků věnovaly jak Komise, tak ruská strana nedostatečné prostředky.
51. Komise také neměla náležité systémy a pokyny pro účinnou propagaci výsledků a zkušeností získaných z projektů TACIS.
Neexistuje například žádná konsolidovaná veřejná databáze projektů TACIS, a ani ruské úřady neznají plně výsledky projektů TACIS.
Slabá udržitelnost
52. Jak bylo uvedeno výše, vyskytlo se několik problémů při dosahování výsledků projektů a při šíření informací o dosažených výsledcích.
Dále příjemci doposud jen zřídka využívají či dále rozvíjejí výstupy, jako jsou zprávy a modely.
Výsledky pouhých pěti auditovaných projektů byly udržitelné.
Chybějící vyhodnocování
53. Komise provádí vyhodnocení podle odvětví nebo zemí, avšak na jednotlivé projekty se zaměřuje spíše výjimečně.
Jen dva ze 29 auditovaných projektů byly vyhodnoceny.
To je nedostatečné, když uvážíme zamýšlenou pilotní povahu mnohých projektů, stejně jako objem vložených prostředků, a není to na úrovni požadované pro zlepšení návrhů budoucích projektů.
ZÁVĚRY A DOPORUČENÍ
Závěry
54. Ruská federace je důležitým obchodním a politickým partnerem EU.
Účinná pomoc EU zaměřená na vytváření podmínek pro demokracii, právní stát a zdravý hospodářský růst v Ruské federaci a na rozvíjení skutečného partnerství mezi EU a Ruskou federací může být důležitým a smysluplným nástrojem.
55. Zhruba jedna třetina auditovaných projektů dosáhla plně svých cílů.
V osmi případech bylo cílů dosaženo zčásti a ve dvanácti případech nebyly splněny (viz bod 18).
Výsledky pěti auditovaných projektů byly udržitelné (viz bod 52).
Vzhledem k výše uvedených výsledkům auditu, z nichž vyplývá, že efektivita využívání prostředků TACIS byla nízká, nemůže Účetní dvůr hodnotit výkonnost projektů TACIS v Ruské federaci kladně.
Audit však zjistil, že výkonnost dodavatelů a sledovatelů splňovala požadavky vyplývající z jejich smluv.
Hlavní nedostatky jsou tyto:
a) pro účely plánování a řízení programu TACIS nebo jiných podobných programů vyvinula Komise systémy programování a řízení projektového cyklu.
Tento systémový rámec má zajistit účinné využití finančních prostředků přidělených na danou činnost, i když potřeba připravit a schválit programovací dokumenty a související konzultace programovací proces prodlužovaly.
Navzdory komplexním programovacím systémům a úsilí Komise se často neuskutečnil skutečný dialog s ruskými úřady a s příjemci, takže v některých případech ruské úřady přijaly pomoc, kterou koneční příjemci ve skutečnosti nechtěli.
Za těchto okolností se musely návrhy dokumentů připravovat na velmi obecné úrovni neodrážející skutečné potřeby příjemců (viz body 20 až 22);
b) to se odrazilo v koncepci mnohých projektů.
Cíle byly někdy nepřesné a neměřitelné a použité předpoklady byly v některých případech nerealistické.
To se projevilo ve špatně podložených rozpočtech projektů.
Některé projekty zdánlivě velkého rozsahu ve skutečnosti sestávaly z mnoha různých malých projektů s mnoha různými cíli a několika příjemci.
Výběr příjemců a spolupráce mezi různými příjemci byly problematické.
V průběhu realizace příjemci často neplnili své závazky přispívat formou věcného plnění (partnerští pracovníci, kancelářské prostory).
Specifickým rysem ilustrujícím nedostatečný dialog mezi Komisí a Ruskými úřady je nemožnost nákupů bez DPH od tuzemských dodavatelů (viz body 25 až 34);
c) Komise nevzala při plánování projektů dostatečně v úvahu potenciální udržitelnost a dále, když už bylo výsledků projektů dosaženo, nebyly účinně propagovány.
Opakování činností a zkušenosti získané z výsledků tak zůstaly omezené (viz bod 52).
Prakticky se nepoužívalo spolufinancování, aby se zvýšila vlastnická zodpovědnost příjemců (viz bod 37);
d) posouzení dopadu projektů po jejich skončení nebylo součástí povinností sledovatelů a nebylo dostatečně nahrazeno hodnocením.
Komise se proto nemohla systematicky učit z realizovaných projektů v zájmu rozvoje účinnějších budoucích forem pomoci (viz body 48 a 53).
Doporučení
56. Aby se zvýšila účinnost budoucí pomoci Ruské federaci, předkládá Účetní dvůr tato doporučení:
a) Komise by měla nalézt způsoby, jak zkrátit programovací proces, a založit veškeré plánování programů vnější pomoci na skutečném dialogu mezi Komisí a příjemcem, aby angažovanost příjemce byla skutečná.
b) Projekty by se měly financovat jen za těchto podmínek: všechny cíle jsou specifické, měřitelné, realistické, časově určené a dosažitelné a jsou opravdu společné Komisi a příjemci, případným řídícím výborům jsou uděleny správné pravomoci a členství v nich je dáno na rozhodovací úrovni, aby se staly důležitým nástrojem řízení, a investiční složky (jsou-li nějaké) jsou spolufinancovány příjemcem a budou přijata realistická ustanovení, pokud jde o osvobození od DPH a nepřímé spolufinancování formou věcného plnění.
c) Účetní dvůr zdůrazňuje potřebu stabilní organizace a silných a přesných opatření ve shodě se zavedenými pravidly a směrnicemi: PCM včetně logického rámce by se mělo uplatňovat ve všech vhodných případech, Komise by se měla vyhnout slučování malých projektů do jednoho rozsáhlejšího s mnoha cíli a různými příjemci, Komise by měla pohotově reagovat na nedostatky v realizaci projektu a měla by stanovit kritéria rychlosti svých administrativních postupů při schvalování programovacích a smluvních dokumentů a zpráv a jiných reakcí na ně.
d) Pro lepší přehled o udržitelnosti projektů by Komise měla realisticky ocenit potenciál udržitelnosti během plánovací fáze projektů, zajistit následné (ex post) posouzení či hodnocení ukončených projektů v zájmu zlepšení budoucích projektů a zajistit, aby informace o výsledcích projektů byly zpřístupněny veřejnosti, a aktivně vyhledávat osvědčené postupy, které vyplynuly z jejích projektů i projektů jiných dárců.
Tuto zprávu přijal Účetní dvůr v Lucemburku na svém zasedání dne 9. března 2006.
Za Účetní dvůr předseda
Hubert Weber
[1] TACIS: Technická pomoc pro Společenství nezávislých států.
[2] 1991–1995: (EHS, Euratom) č. 2157/91 ze dne 15. července 1991, 1996–1999: (Euratom, ES) č. 1279/96 ze dne 25. června 1996.
[3] Úř. věst.
C 12, 18.1.2000, s. 1.
[4] Výbor je složen ze zástupců členských států a předsedá mu zástupce Komise.
[5] Sdělení Komisi o reformě řízení vnější pomoci, 16. května 2000, SEK(2000) 814/5.
[6] Auditované smlouvy byly vybírány metodou výběru podle hodnoty měnové jednotky.
V důsledku toho výběr obsahuje více smluv na velké částky než smluv na malé částky.
[7] Zvláštní zpráva č. 25/1998 týkající se operací uskutečněných Evropskou unií ve sféře jaderné bezpečnosti ve střední a východní Evropě (CEEC) a v nových nezávislých státech (NIS) (1990 až 1997).
Sledování pokračovalo v roce 2000, výroční zpráva Účetního dvora, body 5.45–5.76.
[8] Zvláštní zpráva č. 11/2001 týkající se programu přeshraniční spolupráce v rámci TACIS.
[9] Bistro je facilita programu TACIS navržená k rychlému reagování na žádosti o podporu projektů o malém rozměru (zpravidla do 100000 EUR).
[10] Logický rámec je nástrojem, který činí logiku obsaženou v návrhu projektu explicitní, tj. jak by měly konkrétní vstupy produkovat jisté výstupy, které pomohou splnit cíle, které přispějí k dosažení širších cílů.
[11] Úř. věst.
C 57, 22.2.2001, bod 37.
[12] Úř. věst.
C 72, 22.3.2005.
[13] Článek 3.
[14] Článek 6.
[15] Přeshraniční spolupráce, podpora malých a středních podniků (SME), infrastruktura na ochranu životního prostředí a sítě strategické důležitosti pro Společenství.
[16] Článek 9 nařízení (ES, Euratom) č. 99/2000.
[17] Všeobecná pravidla pro technickou pomoc Evropských společenství podepsaná Evropskou komisí a vládou Ruské federace dne 18. července 1997.
--------------------------------------------------
ODPOVĚDI KOMISE
SOUHRN
I. Rada a Evropský parlament v současné době projednávají nástroj evropského sousedství a partnerství, který předložila Komise v září 2004 a kterým se bude řídit budoucí spolupráce s Ruskem.
Strategický dokument Ruska a národní orientační program na období 2007–2010 budou aktuálně předloženy k projednání členským státům.
Strategie bude pro Komisi návodem při provádění finanční spolupráce na úrovních, o nichž rozhodla Rada.
II. Finanční prostředky pro Rusko vykazují sestupnou tendenci.
Rusko v posledních letech dosáhlo hospodářského růstu a v době, kdy země vykazuje přebytek rozpočtu a splácí mezinárodní dluhy, ruské orgány výrazně zvýšily schopnost financovat reformní opatření z vlastních zdrojů.
Celková úroveň financování, včetně horizontálních tematických rozpočtových linií, se v roce 2005 snížila na 150 milionů EUR a očekává se, že se v roce 2006 dále sníží na 120–130 milionů EUR.
IV. Sama Komise označila slabiny, které byly částečně způsobeny nedostatky v řízení projektů, a částečně i nedostatky v účasti a vlastnictví ruských příjemců.
Dopad projektů byl navíc v některých případech omezen různými zájmy ruské společnosti, které se projevily v protichůdných zájmech různých orgánů.
Většina těchto projektů dosáhla plně nebo částečně svých cílů a Komise se navzdory nízké účinnosti některých projektů domnívá, že programy pomoci umožnily rozšíření obecné úrovně spolupráce mezi EU a ruskou vládou.
Komise však při přípravě strategie země vyjde ze svých zkušeností a zohlední novou hospodářskou situaci Ruska.
V. Pro úspěšné provádění finanční spolupráce je nutné konstruktivní politické prostředí.
Pokud jde o pomoc Rusku, neexistence takového prostředí měla občas negativní dopad na přípravu programů a jejich provádění.
Příprava programů byla navíc na konci 90. let ovlivněna finanční krizí v Rusku, kdy byl dialog komplikován obecným rozpadem, na jehož základě sláblo vlastnictví na místní úrovni.
Komise se těmto nedostatkům v řízení již věnovala v dřívějších programech tím, že zavedla reformu vnější pomoci (tzv. reforma RELEX) a že zejména přenesla řízení vnější pomoci ES na zastoupení Komise.
Toto přenesení zajišťuje větší zapojení partnerské země od přípravné fáze až do konečného provádění a rovněž posiluje zapojení Komise při koordinaci dárců přímo na místě.
VI. Od doby, kdy tyto projekty byly v letech 1997–2000 navrhovány, byla provedena významná zlepšení, včetně vytvoření jasných a měřitelných cílů plánovaných akcí.
Připomínky Účetního dvora se rovněž zaměřují na obtížné prostředí v Rusku v té době.
Monitorovací zpráva projektů TACIS z roku 2005 uváděla značné zvýšení kvality projektů, pokud jde o jejich důležitost, účinnost, efektivitu, dopad a udržitelnost.
Komise navíc systematicky provádí hodnocení týkající se jednotlivých odvětví i celé země.
I když Komise souhlasí s analýzou Účetního dvora, že by projekty většího rozsahu neměly být tvořeny různými malými projekty s rozličnými cíli a několika příjemci, nadále hodlá usilovat o projekty většího rozsahu v regionu TACIS jako celku.
Komise rovněž hodlá prověřit proveditelnost nových prováděcích nástrojů s cílem zlepšit program spolupráce s Ruskem v době, kdy skončí platnost nařízení TACIS a bude zaveden nový nástroj.
Usiluje se tak o maximální vlastnictví partnerské země, a to prostřednictvím politického dialogu s Ruskem v rámci společném prostoru.
VII. (první odrážka) Komise hodlá založit budoucí spolupráci na společném prostoru, který byl sjednán mezi Ruskem a Evropskou unií, a bude podporovat iniciativy uvedené v plánech; cílem finanční spolupráce bude splnění politických cílů, na kterých se tyto dvě strany již dohodly.
I když obecně došlo ke zlepšení politického prostředí vyplývajícího v posledních letech z dohody o jednotné politice společného prostoru, zapojení rozsáhlého ruského úřednického aparátu do probíhajícího dialogu o strategii budoucí finanční spolupráce však není zřejmé.
Ruské orgány navíc nadále váhají ohledně formy budoucí spolupráce.
Proto bude v budoucnu kladen mnohem větší důraz na takové financování, na němž se obě strany shodnou.
Komise bude připravená využít finanční spolupráci ke stimulaci politického programu mezi EU a Ruskem.
(druhá odrážka) Komise od roku 2001 stanovila řízení projektového cyklu (PCM) a používání logického rámce jako povinnost.
Reforma vnější pomoci také mimo jiné posílila kvalitu projektů; zavedla systematické přezkumy projektů / programů v identifikační a formulační fázi, které jsou prováděny skupinami pro podporu kvality, i systematické používání sledování zaměřeného na výsledky.
Na úrovni projektů bylo rovněž zavedeno systematické používání logických rámců používajících objektivně ověřitelné ukazatele.
(třetí odrážka) Komise systematicky provádí hodnocení zaměřená na jednotlivá odvětví nebo na celou zemi. Komise zváží, zda zvýší počet hodnocení vyplývajících z projektů.
Osvědčeným postupem je uveřejňovat všechna hodnocení, včetně hodnocení projektů.
V současné době již existuje monitorovací databáze zaměřená na výsledky probíhajících projektů, kterou Komise používá jako nástroj řízení umožňující poučit se ze správných i nesprávných postupů.
Výsledky se v podstatě také poskytují přijímající zemi.
ÚVOD
2. Rada a Evropský parlament v současné době projednávají nástroj evropského sousedství a partnerství, který předložila Komise v září 2004 a kterým se bude řídit budoucí spolupráce s Ruskem.
Strategický dokument Ruska a národní orientační program na období 2007–2010 budou aktuálně předloženy k projednání členským státům.
9. Finanční spolupráce s Ruskem vykazuje sestupnou tendenci, protože stabilně vysoké ceny komodit značně zlepšily finanční postavení Ruska.
Celková úroveň financování se v roce 2005 snížila na 150 milionů EUR a očekává se, že se v roce 2006 dále sníží na 120–130 milionů EUR.
10. Politika EU vůči Rusku je v současné době vyjádřena čtyřmi společnými prostory (společným hospodářským prostorem, společným prostorem práva, svobody a bezpečnosti, společným prostorem vnější bezpečnosti, společným prostorem výzkumu a vzdělávání, včetně kultury), přičemž podrobné politické závazky jsou uvedeny v doprovodných plánech (schválených v květnu 2005).
PŘIPOMÍNKY
17. Kontrolované projekty nezohledňují zlepšení v postupech tvorby projektů zavedených reformou vnější pomoci ES, která proběhla v letech 2002–2005, zejména přenesení odpovědnosti na zastoupení.
To zlepšilo a nadále bude zlepšovat provádění a sledování stávajících bilaterálních projektů.
18. Komise v současné době uznává některé slabiny v provádění projektů.
Tyto slabiny řeší reforma vnější pomoci.
Rámeček 1 – viz odpověď na bod 18.
21. Měly by se rozlišovat dva typy konzultací: vnitřní konzultace v rámci Komise zohledňují potřebu konzultací, v případě tak významného partnera, jakým je Rusko, s většinou, resp. se všemi GŘ a službami.
Konzultace s členskými státy jsou časově náročné, ale představují povinnost vyplývající z právních předpisů.
Vnější konzultace s ruskou stranou jsou důležité pro zajištění dialogu a skutečného pocitu vlastnictví.
V každém případě vnitřní i vnější konzultace probíhají v maximální možné míře souběžně.
Ruské orgány v některých případech následně pozdržely podpis akčních programů, čímž se zdrželo vlastní provádění projektů.
22. Reforma vnější pomoci (reforma RELEX) směřuje, zejména pomocí přenesení řízení vnější pomoci ES na zastoupení Komise, k zajištění většího zapojení partnerské země, a to od přípravné fáze až do konečného provádění, a rovněž posiluje zapojení Komise při koordinaci dárců na místě.
Zastoupení a zejména ústředí RELEX se v průběhu stávající programové mise (říjen 2005) pokusila zapojit ruskou vládu do dialogu ohledně budoucí strategie, která vychází ze společných prostorů; Komise minimálně získala formální souhlas ruské strany s tímto postupem (od května 2005).
Po přenesení pravomocí na zastoupení se dialog s ruskými orgány zlepšil.
Dialog běžně probíhá s Národní koordinační jednotkou (NCU).
Kontakty by však mohly být prohloubeny; v současné době jsou omezeny nedostatečným stanovením priorit ruskou stranou, což dokládá skutečnost, že v NCU pracují na programu TACIS pouze 4 osoby.
Ruské orgány nadále váhají ohledně formy budoucí spolupráce.
24. Po reformě vnější pomoci ES jsou všechny aspekty řízení projektového cyklu (PCM), včetně používání logických rámců, plně institucionalizovány.
Používání metody logického rámce nabízí objektivně ověřitelné ukazatele a předem definované prostředky k hodnocení účinnosti výdajů.
K tomuto ověření se pak používá nezávislé a systematické monitorování zaměřené na výsledky, jakož i povinná střednědobá a konečná hodnocení.
Za účelem zlepšení navrhování jednotlivých operací přezkoumávají navíc skupiny pro podporu kvality Úřadu pro spolupráci EuropeAid před přijetím rozhodnutí o financování dvakrát projekty a programy, zejména v identifikačním a formulačním stadiu.
Kvalita projektů/programů se posuzuje pomocí seznamu vycházejícího z rámce kvality, jenž odpovídá kritériím OECD/DAC (rámec kvality představuje systém založený na třech znacích – důležitost, proveditelnost a účinnost a řádné řízení – a na 12 kritériích, která označují hlavní otázky, které mají být posuzovány za účelem přijetí rozhodnutí ohledně kvality).
Zastoupení v Rusku navíc zavedlo systém "skupiny pro vzájemné přezkoumání", aby se přezkoumaly návrhy projektů a jejich podmínky předtím, než jsou schváleny.
25. V důsledku této reformy, i díky zřízení úřadu EuropeAid (leden 2001), přenesení řízení pomoci na zastoupení Komise a nového finančního nařízení (leden 2003), budou prodlevy v realizaci projektů kratší a umírněné.
K zajištění rychlé reakce na žádosti ruské strany týkající se politického poradenství byl zaveden Program politického poradenství.
Navíc byly zavedeny nové nástroje (např. nástroj obecné technické pomoci, doprovodná opatření apod.), které umožňují v případě naléhavé potřeby promptní reakce.
26. Přenesení pravomocí mezitím vedlo k výraznému personálnímu nárůstu na zastoupeních, což by mělo usnadnit provádění podkladových studií i šetření stávajícího (rychle se měnícího) právního prostředí.
Rostoucí úloha zastoupení by rovněž měla přispět k zamezení takovým druhům problémů, které jsou uvedeny v tabulkách 3, 4 a 5.
27. Harmonizované pokyny pro přípravu programů byly připravovány od roku 2000 a v současné době jsou programové dokumenty kontrolovány z hlediska jejich kvality a soudržnosti.
Pokud jde o strategický dokument země na období 2007–2013, v říjnu 2005 proběhla konzultační mise za účelem zajištění účasti ruských orgánů na programovacím procesu.
Viz rovněž odpověď na bod 21.
28. Viz odpověď na bod 26.
29. Komise od roku 2000 vyvinula značné úsilí, aby stanovila jasné a měřitelné cíle plánovaných akcí.
Nově zavedený vnitřní postup podpory kvality v ústředí se mimo jiné zaměřuje na přiměřenost cílů.
30.–31.
Navrhování projektů se v průběhu reformy vnější pomoci ES značně zlepšilo; vyplývá to i z odpovědi Komise na bod 24.
Rámeček 6 – Komise potvrzuje, že projekt byl složitý.
Výsledky projektu však podnítily činnosti v oblasti udržitelného a ekologičtějšího používání zdrojů energií.
32. Příjemce navrhují ruské orgány.
Postup je často složitý díky problémům s vnitřní koordinací v Rusku a díky změnám ve vládnoucích strukturách.
33. Nedostatečná spolupráce mezi federálními a regionálními orgány nebo nedostatečná spolupráce mezi různými federálními a mezi různými regionálními orgány je neměnným rysem ruského politického prostředí.
Zastoupení však vyvinulo veškeré snahy, aby zajistilo účinné provádění plánovaných projektů.
34. Příjemci musí v každém případě podepsat prohlášení o souhlasu s podmínkami projektu, a mají tak příležitost navrhnout změny týkající se návrhu projektu.
35. V období od roku 2007 je třeba dosáhnout konsensu, aby se zamezilo nadměrnému tříštění nižších finančních prostředků a aby se finanční spolupráce soustředila a zaměřila na omezený počet akcí.
36. Jak bylo uvedeno v bodu 24, kvalita návrhů projektů se značně zvýšila.
Nově zavedený vnitřní postup podpory kvality v ústředí se mimo jiné zaměřuje na přiměřenost cílů.
37. Spolufinancování je předmětem stávajícího dialogu s ruskými orgány.
Jedná se o složitou záležitost, kterou lze řešit jen postupně.
Uvedení kancelářských prostor v podmínkách projektu je možné pouze v návaznosti na diskusi s ruským příjemcem. Tato část diskuse vyžaduje, aby příjemce prokázal materiální závazek vůči projektu.
Běžně se příjemci (včetně ministerstev) zavazují k tomu, že zajistí ubytování (bez ohledu na to, zda bude v rámci daného ministerstva nebo mimo něj).
Komise v budoucnu hodlá poskytnout řadu konkrétních návrhů, jak může ruská strana prokázat svůj závazek.
Orgány by například měly zjednodušit provádění financovaných akcí.
Ruský závazek by se mohl dále realizovat prostřednictvím žádostí na poskytnutí spolufinancování nebo případně věcných příspěvků.
39. Jak bylo uvedeno v bodu 24, kvalita návrhů projektů se značně zvýšila v souvislosti s reformou vnější pomoci ES.
Pokud jde o rychlost provádění, dochází při uzavírání smluv ke značným zpožděním, která jsou způsobena zdlouhavým postupem ruských orgánů při jejich podepisování.
Co se týče lhůty mezi uzavíráním smluv a finalizací, projekty jsou v zásadě prováděny podle plánu.
40. Kvalitativní posouzení reformy vnější pomoci z července 2005 [1] potvrzuje, že poskytovaná pomoc má v současné době větší účinky a je účinněji řízena.
I nadále jsou nutná zlepšení, a budou proto prováděna.
41. Komise skutečně věnuje velkou pozornost procesu výběru (a řízení) nejlepších konzultantů.
42. Komise se domnívá, že řídící výbory jsou důležitým nástrojem pokynů týkajících se projektů.
V řídících výborech se mohou vyskytovat určité nedostatky, které jsou způsobeny tím, že zájmy jejich členů se mohou lišit.
Celkové výhody však převažují nad nevýhodami.
43. Po zavedení nového finančního nařízení bylo veškeré uzavírání smluv ohledně dodávek provedeno v rámci zastoupení ES.
44. Zastoupení ES usiluje o to, aby se v případech, kdy to je možné, maximálně snížil nákup zařízení v rámci projektů.
Občas však příjemce může vykázat naléhavou potřebu, v takovém případě s Komisí vede jednání.
45. Komise musí vyvinout veškeré úsilí, aby zajistila transparentnost a řádnost při zadávání veřejných zakázek.
Ruské postupy týkající se DPH a cel navíc také způsobují dodatečná zpoždění.
46. Kanceláře a výpočetní technika (viz bod 44) jsou standardní; očekává se, že je příjemci budou udržovat.
47. Právní předpisy na federální úrovni jsou již platné (použití obecných pravidel je povinné, daňové zákony uvádějí humanitární pomoc / technickou asistenci), chybí však prováděcí mechanismy (a ochota) na místní úrovni.
Regionální útvary daňových úřadů nemají k dispozici vnitřní instrukce potřebné k provádění mezinárodních dohod a k souhlasu s výjimkou z DPH.
V praxi tedy není technicky možné získat výjimku na zdroj DPH ani na jeho refinancování u zboží získaného nebo služeb poskytnutých v Rusku, i když nezbytný právní základ existuje a všechny projekty jsou oznamovány příslušné komisi [2].
Tento problém je pravidelně připomínán na politické úrovni, avšak dosud bez úspěchu.
48. Program monitorování zaměřený na výsledky je považován za důležitý příspěvek k práci na řízení projektů a byl rozšířen i na jiné oblasti (mimo rámec TACIS).
Viz rovněž bod 53.
49. Monitorovací zpráva projektů TACIS z roku 2005 uváděla výrazný nárůst kvality všech čtyř částí (důležitosti, účinnosti, efektivity, dopadu a udržitelnosti), které byly sledovány i v případě projektů monitorovaných již v roce 2004.
Dokládá to skutečnost, že byla přijata nápravná opatření.
51. Komise systematicky zohledňuje získané zkušenosti při přípravě každého projektu v rámci projektů TACIS.
Zřízení ředitelství pro "podporu kvality" rovněž posiluje vytváření institucionálního povědomí o výsledcích předcházejících projektů.
52. Monitorování a hodnocení projektů se zlepšilo díky povinnému používání nástroje logického rámce.
To napomůže i dalšímu posilování udržitelnosti.
53. Komise zváží, zda zvýší počet hodnocení vyplývajících z projektů.
ZÁVĚRY A DOPORUČENÍ
54. Komise do budoucna hodlá zdůraznit potenciál úspěšné finanční spolupráce ve snaze o konsolidaci partnerství mezi EU a Ruskem, které se zakládá na společném prostoru schváleném v roce 2003.
55. Komise sama označila tyto slabiny, které byly, jak uvedl Účetní dvůr, částečně způsobeny nedostatky v různých fázích cyklu řízení projektů a částečně i nedostatky v zapojení a vlastnictví ruských příjemců.
Dopad projektů byl navíc v některých případech omezen různými zájmy v rámci ruské společnosti, které se projevily v protichůdných zájmech různých orgánů.
Většina těchto projektů dosáhla zcela nebo částečně svých cílů a Komise se navzdory nízké účinnosti některých projektů domnívá, že programy pomoci umožnily rozšíření obecné úrovně spolupráce mezi EU a ruskou vládou.
Komise však při přípravě strategie země vyjde ze svých zkušeností a zohlední novou hospodářskou situaci Ruska.
a) Komise hodlá použít novou generaci strategických dokumentů země na období 2007–2013 a doprovodných národních orientačních programů na období 2007–2010, aby stanovila tři hlavní oblasti priorit pro finanční spolupráci, které budou obecně vycházet z plánů k společným prostorům, které byly Ruskou federací formálně schváleny v květnu 2005.
Z prioritních oblastí vyplyne mnoho možných specifických cílů a v příloze k novému národnímu orientačnímu programu je rovněž uvedena řada příkladů možných akcí vyplývajících z plánů.
Nový strategický dokument země a nový národní orientační plán by tedy měly poskytnout podrobnější pokyny a zároveň ponechat prostor pro dialog.
b) Od roku 2001 se v souvislosti s reformou vnější pomoci ES zlepšily všechny prvky řízení projektového cyklu.
Přenesení řízení pomoci na zastoupení Komise, což je součástí reformy, navíc zajišťuje větší zapojení příjemců do přípravy a plánování projektů.
V minulosti byl dialog s ruskými orgány někdy obtížný.
Došlo k intenzivnímu dialogu ohledně záležitostí DPH.
Ruská vláda však zatím nenašla efektivní řešení.
c) Udržitelnost projektů by se měla zatím zlepšit, neboť monitorovací a hodnotící projekty byly posíleny zavedením povinného používání nástroje logického rámce.
Spolufinancování je součástí stávajícího dialogu s ruskými orgány a jeho význam je doložen i jeho uvedením ve strategickém dokumentu Ruska na období 2007–2013.
d) Komise navíc systematicky provádí hodnocení týkající se jednotlivých odvětví i celé země (viz bod 53).
Komise navíc systematicky zohledňuje získané zkušenosti při přípravě každého projektu v rámci projektů TACIS.
Zřízení ředitelství pro "podporu kvality" rovněž posiluje vytváření institucionálního povědomí o výsledcích předcházejících projektů.
56. a) Komise by chtěla zkrátit proces programování, aniž by však narušila vnější dialog a ovlivnila pocit vlastnictví.
Dialog je důležitý a zapojení rozsáhlého ruského úřednického aparátu do probíhajícího dialogu není zřejmé, a to i když se politické prostředí po dohodě o jednotné politice společného prostoru obecně zlepšilo.
Programovací mise proběhla v říjnu 2005 a zastoupení vede konstantní dialog s ruskými protějšky.
Povinnost vyplývající z právních předpisů ohledně konzultace členských států je časově náročná.
Komise bude včas usilovat o finalizaci národního orientačního programu na období 2007–2010, aby umožnila včasnou přípravu projektů pro akční program na rok 2007.
b) Komise souhlasí s hodnocením, že by projekty měly být financovány pouze v případě, pokud jsou jejich cíle "inteligentní" (konkrétní, měřitelné, dosažitelné, realistické a časově vymezené) a pokud existuje vlastnictví příjemců.
Spolufinancování je ve vztahu k ruským orgánům již významným prvkem.
c) Reforma vnější pomoci také mimo jiné posílila kvalitu projektů; zavedla systematické přezkumy projektů / programů v identifikační a formulační fázi, které jsou prováděny skupinami pro podporu kvality, i systematické používání monitorování zaměřeného na výsledky.
Na úrovni projektů bylo rovněž zavedeno systematické používání logických rámců používajících objektivně ověřitelné ukazatele.
Komise od roku 2001 systematicky používá řízení projektového cyklu a logický rámec.
Vzhledem k přenesení pravomocí, účasti Komise na místě, monitorování a důslednému reagování na nedostatky mohou být projekty prováděny snadněji a účinněji oproti období, na které se vztahuje šetření Účetního dvora.
d) Pokud jde o udržitelnost, viz odpověď v bodu c). Komise dosud systematicky provádí hodnocení zaměřená na jednotlivá odvětví nebo na celou zemi.
Komise zváží, zda zvýší počet hodnocení vyplývajících z projektů (bod 53). Zastoupení
Zvláštní zpráva č. 3/2006
o humanitární pomoci Evropské komise v reakci na cunami, spolu s odpověďmi Komise
(podle čl. 248 odst. 4 druhého pododstavce Smlouvy o ES)
(2006/C 170/01)
OBSAH
SEZNAM ZKRATEK
I–IX SHRNUTÍ
1–7 ÚVOD
1–3 Cunami z 26. prosince 2004
4–5 Generální ředitelství pro humanitární pomoc (GŘ ECHO)
6–7 Jiné nástroje Komise, které se podílely na odezvě na cunami
8–11 AUDIT ÚČETNÍHO DVORA
8 Důvody provedení auditu
9–10 Rozsah a cíle auditu
11 Koncepce auditu
12–44 PŘIPOMÍNKY
12–21 Rychlost a přiměřenost reakce Komise
12–15 Rychlá reakce s přiměřeným rozpočtem
16–17 Výběr partnerů
18 Velká míra poskytnutých finančních prostředků z mezinárodních zdrojů přesahuje finanční potřeby partnerů
19–21 Srovnání situace pro přesné zhodnocení potřeb
22–26 Účelnost koordinace
22–23 Koordinace velkého počtu humanitárních organizací
24–26 Dobrá koordinace mezi GŘ ECHO ostatními útvary Komise s výjimkou okamžité odezvy
27–39 Role monitorovacích systémů v zajišťování relevantnosti, včasnosti a účinnosti realizace
27–33 Poměrně komplexní systém sledování a kontroly
34 Úprava prvotní reakce s cílem postupovat přiměřeně
35 Zpoždění v důsledku saturace kapacity a jiných vnějších překážek
36–39 Informace o účinnosti provádění projektů
40–44 Dosažení výsledků a přiměřenost udržitelnosti
40–43 Projekty přispěly k úspěšnosti celkové odezvy, i když některé výstupy a výsledky nedosáhly plánované úrovně
44 Přiměřená udržitelnost podporovaná velkou mírou poskytnutých finančních prostředků
45–49 ZÁVĚRY
50–54 DOPORUČENÍ
PŘÍLOHA: Mapa dopadu cunami
Odpovědi Komise
SEZNAM ZKRATEK
BRR Úřad pro obnovu a rekonstrukci
DIPECHO Připravenost na katastrofu v GŘ ECHO
ECHO Úřad pro humanitární pomoc Evropského společenství
EU Evropská unie (EU)
FAFA Finanční a správní rámcová dohoda
FPA Rámcová dohoda o partnerství
GAM Hnutí za svobodný Aceh
GŘ ECHO Generální ředitelství pro humanitární pomoc
HIC Humanitární informační středisko
LRRD Návaznost základní pomoci, obnovy a rozvoje
LTTE Tygři osvobození tamilského Ílámu
MIC Monitorovací a informační středisko NGO Nevládní organizace
OSN Organizace spojených národů
TEC Koalice pro hodnocení cunami
UNDAC Hodnocení katastrof a koordinace při OSN
UNOCHA Úřad OSN pro koordinaci humanitární činnosti
SHRNUTÍ
I. Zemětřesení u západního pobřeží severní Sumatry, k němuž došlo 26. prosince 2004, vyvolalo masivní cunami, která zapříčinila rozsáhlou devastaci v mnoha zemích podél pobřeží Indického oceánu a způsobila smrt více než 200000 osob.
Mezinárodní společenství reagovalo štědře nabídkou pomoci v hodnotě přesahující 5 miliard EUR (viz body 1 až 3).
II. Pro reakci na humanitární krize má Evropská komise zvláštní generální ředitelství – generální ředitelství pro humanitární pomoc (GŘ ECHO).
GŘ ECHO neposkytuje pomoc přímo, ale prostřednictvím svých partnerů, k nimž patří nevládní organizace (NGO) a mezinárodní organizace, včetně Organizace spojených národů (OSN) a Červeného kříže.
Po cunami poskytlo GŘ ECHO finanční prostředky na humanitární pomoc ve výši 123 milionů EUR (viz body 4 až 6).
III. Audit Účetního dvora zkoumal humanitární pomoc Komise v reakci na cunami na základě prověřování dokumentace, pohovorů, návštěv na místě a přezkumu jiných auditů a hodnocení.
V souladu s mandátem GŘ ECHO sem spadá reakce na tuto mimořádnou událost a část krátkodobých prací na obnově, nikoliv však dlouhodobější rekonstrukce.
Tato zpráva se zabývá následujícími hlavními otázkami (viz body 8 až 11):
a) Byla reakce Komise na cunami dostatečně rychlá a přiměřená?
b) Byly akce GŘ ECHO účelně koordinovány s akcemi jiných útvarů Komise, s mezinárodními organizacemi a ostatními zeměmi?
c) Byly postupy GŘ ECHO pro sledování a kontrolu navrženy tak, aby projekty prováděné partnery byly relevantní, včasné a účinně realizované?
d) Dosáhly projekty prováděné partnery GŘ ECHO očekávaných výsledků a byly krátkodobé akce zaměřené na obnovu v přiměřené míře udržitelné?
Postupy Komise umožnily reagovat na katastrofu rychle. Již v den katastrofy byly poskytnuty 3 miliony EUR a během následujících pěti dní pak ještě 20 milionů EUR.
Dalších 80 milionů EUR bylo poskytnuto v únoru 2005, v prosinci 2005 následovalo 20 milionů EUR; celková částka se tak dostala na 123 milionů EUR.
Velká míra poskytnutých finančních prostředků se ukázala jako přiměřená, zvláště s ohledem na přechodnou fázi mezi základní pomocí a rekonstrukcí, která byla delší, než se původně očekávalo (viz body 12 až 15).
V. GŘ ECHO pracovalo na Srí Lance na projektech, které se zaměřovaly na populaci zasaženou konfliktem, již před cunami.
Po cunami se GŘ ECHO rozhodlo spolupracovat na Srí Lance se svými stávajícími partnery, kteří dobře znali tamní situaci, což mu umožnilo financovat relevantní projekty v době, kdy byla oblast, do níž přijel značný počet nových nevládních organizací, zahlcena humanitárními pracovníky a nadměrným množstvím finančních prostředků.
Před cunami nemělo generální ředitelství ECHO v provincii Aceh v terénu žádné zastoupení.
Kvůli obtížné dostupnosti a nedostatku spolehlivých informací byly některé z prvních návrhů projektů standardní reakcí na mimořádnou situaci.
Pozdější projekty předkládané po únoru 2005 již vycházely se spolehlivějšího zhodnocení potřeb (viz body 16 až 21).
VI. GŘ ECHO podporovalo koordinační roli OSN a poskytlo finanční prostředky na řešení nedostatku spolehlivých a přesných informací o potřebách.
Příjezd velkého počtu humanitárních organizací, často se značnými finančními prostředky ze soukromých zdrojů, obtíže s koordinací ještě zkomplikoval, což vedlo k výkyvům v míře a kvalitě poskytované pomoci.
Pokud jde o soulad s postupem ostatních útvarů Komise, koordinace byla dobrá a zajistila hladký přechod mezi krátkodobou základní pomocí a dlouhodobější rekonstrukcí.
Koordinace GŘ ECHO a mechanismu civilní ochrany, který je v gesci generálního ředitelství pro životní prostředí a odpovídá za koordinaci pomoci členských států v oblasti civilní ochrany, byla však jak v Indonésii, tak na Srí Lance problematická (viz body 22 až 26).
VII. Systém GŘ ECHO pro sledování a kontrolu projektů zahrnuje monitorovací návštěvy terénních odborníků a referentů, zprávy partnerů, návštěvy zaměstnanců útvaru pro finance a audit GŘ ECHO přímo na místě, kontroly před provedením konečné platby a pozdější externí audity.
Postupy obecně umožňovaly modifikovat projekty tak, aby odpovídaly měnícím se potřebám.
Je zde však ještě prostor pro vývoj srovnávacích informací o nákladech, poskytování většího množství podrobných údajů o organizačních záležitostech a kvantifikaci dosažení projektových výstupů (viz body 27 až 39).
VIII. Projekty financované Komisí byly realizovány, i když v některých případech nedosáhly projektové výstupy kvůli inflaci a obtížím se získáváním zboží a najímáním kvalifikovaných pracovních sil plánované úrovně.
Projekty řízené partnery GŘ ECHO přispěly k pokrytí základních potřeb populace: přístřeší, potravin, vody a hygienických zařízení, zdraví, psychosociální podpory, péče o děti a rodinu a telekomunikací.
Komise rovněž financuje projekty zaměřené na podporu připravenosti na katastrofy.
Práce na auditu potvrdila zjištění vyplývající z ostatních hodnocení, tj. že základní pomoc byla účinná, i když špatně koordinovaná.
Velká míra finančních prostředků poskytnutá generálním ředitelstvím ECHO pomohla vysoce kvalitními zásahy překlenout přechodnou fázi mezi základní pomocí a rekonstrukcí a financovat rekonstrukční projekty s orientací na rozvoj.
Pokud však jde o dosažené příjemce, byly projekty Komise v některých případech méně úspěšné, než se původně plánovalo, především z důvodu nepřesného zhodnocení potřeb.
Zvláště složka projektu agentury OSN v provincii Aceh orientovaná na vodu a hygienická zařízení dosáhla jen na 100000 osob, což odpovídá pouze 5 % z původně zamýšlených 2 milionů příjemců (viz body 40 až 44).
IX. Doporučení vyslovená na základě připomínek Účetního dvora:
a) Komise by měla zvážit roli, kterou by mohla hrát při pomoci postiženým vládám s účinnějším řízením koordinace dárců;
b) měla by se vyjasnit role GŘ ECHO a generálního ředitelství pro životní prostředí (mechanismus civilní ochrany) za účelem zajištění koherentního přístupu;
c) měla by se zvážit možnost delšího časového rámce pro mimořádné operace, aby byl na jejich realizaci dostatek času;
d) GŘ ECHO by mělo posílit svůj monitorovací systém a zakomponovat do něj písemnou zpětnou vazbu, kterou bude poskytovat partnerům po monitorovacích návštěvách, vývoj srovnatelných informací o nákladech, vysvětlení organizačních otázek realizace a informace o vykonané práci;
e) obtíže s přístupem k dokumentaci projektů prováděných agenturami OSN by měly být zohledněny v kontextu finanční a správní rámcové dohody (FAFA).
ÚVOD
Cunami z 26. prosince 2004
1. Zemětřesení u západního pobřeží severní Sumatry, k němuž došlo 26. prosince 2004, vyvolalo masivní cunami, která zapříčinila rozsáhlou devastaci v mnoha zemích podél pobřeží Indického oceánu a způsobila smrt více než 200000 osob.
Nejhůře byla postižena indonéská provincie Aceh, v níž zemřelo nebo se pohřešuje více než 160000 osob a počet vysídlených osob přesáhl půl milionu.
Na Srí Lance, která je druhou nejhůře postiženou zemí, zemřelo nebo se pohřešuje přibližně 35000 lidí a počet vysídlených osob dosáhnul půl milionu.
Dopad cunami shrnuje mapa v příloze.
2. Vlády i jednotlivci reagovali s ohromující štědrostí.
Do ledna 2006 dosáhla globální míra humanitární pomoci v reakci na cunami 5,1 miliardy EUR, přičemž 3,4 miliardy EUR (67 %) z této částky pocházelo od soukromých dárců [1].
Celkem bylo, včetně dlouhodobější pomoci na rekonstrukci, přislíbeno více než 11 miliard EUR [2].
3. Cunami zasáhly provincii Aceh a Srí Lanku v době přetrvávajících dlouhodobých konfliktů mezi vládou a separatistickými organizacemi.
V provincii Aceh si třicetiletý konflikt mezi indonéskou vládou a Hnutím za svobodný Aceh (GAM) vyžádal 15000 životů.
Na Srí Lance vedou s přestávkami od roku 1983 Tygři osvobození tamilského Ílámu (LTTE) s vládou válku, která již stála 60000 lidských životů.
Odhaduje se, že po třech letech příměří a návratu 400000 osob do jejich místa původu se zde stále nachází 400000 vysídlených osob.
Generální ředitelství pro humanitární pomoc (GŘ ECHO)
4. Pro reakci na humanitární krize má Evropská komise zvláštní generální ředitelství, GŘ ECHO.
Mandát GŘ ECHO je definován v nařízení Rady (ES) č. 1257/96 ze dne 20. června 1996 o humanitární pomoci [3] a zahrnuje záchranu a ochranu života během ohrožení, provádění krátkodobé obnovy, pomoc postiženým dosáhnout minimální úrovně soběstačnosti s přihlédnutím, pokud je to možné, k cílům dlouhodobého vývoje a zajištění připravenosti na rizika přírodních katastrof.
5. EU v průměru poskytuje každoročně na humanitární pomoc finanční prostředky v řádu 600 milionů EUR.
Ačkoliv nařízení Rady (ES) č. 1257/96 o humanitární pomoci umožňuje Komisi provádět humanitárních pomoc přímo, v praxi GŘ ECHO pověřuje prováděním pomoci své partnery, k nimž patří nevládní organizace (NGO) a mezinárodní organizace (např.
Mezinárodní výbor Červeného kříže, Mezinárodní organizace pro migraci a organizace spadající pod OSN).
Role a odpovědnosti nevládních organizací a mezinárodních organizací (kromě OSN), které byly vyhodnoceny jako vhodní partneři, jsou definovány v rámcových dohodách o partnerství (FPA).
Obecný právní rámec upravující vztahy mezi GŘ ECHO a agenturami OSN je definován ve finanční a správní rámcové dohodě (FAFA).
Jiné nástroje Komise, které se podílely na odezvě na cunami
Jako doplněk zásahu GŘ ECHO se při odezvě na cunami uplatnily i jiné nástroje Komise, v úvodní fázi i mechanismus civilní ochrany Společenství, který byl zřízen rozhodnutím Rady č. 2001/792/ES ze dne 23. října 2001 [4] a spadá do gesce generálního ředitelství pro životní prostředí.
Mechanismus civilní ochrany ustavil prostřednictvím svého monitorovacího a informačního střediska (MIC) týmy odborníků a vyslal je do oblasti postižené cunami, aby zde pomohli zhodnotit situaci a koordinovat přísun a rozdělování pomoci v oblasti civilní ochrany poskytnuté členskými státy.
7. Dlouhodobější obnova, rekonstrukce a základní pomoc spadají do pravomocí generálního ředitelství pro vnější vztahy (GŘ Relex) a Úřadu pro spolupráci Europeaid (GŘ Aidco), zatímco GŘ ECHO odpovídá za humanitární odezvu, jež spočívá v naléhavé pomoci a krátkodobé obnově.
Šedou zónu mezi krátkodobou pomocí a dlouhodobějším rozvojem řeší postup pro návaznost základní pomoci, obnovy a rozvoje (Linking Relief, Rehabilitation and Development, LRRD) [5].
Mechanismus rychlé reakce, který byl ustaven nařízením Rady (ES) č. 381/2001 ze dne 26. února 2001 [6] a spadá do gesce GŘ Relex, je navržen tak, aby tomuto procesu napomáhal tím, že vytvořením podmínek, za nichž lze usilovat o dlouhodobější rozvoj, umožní Komisi rychle a pružně reagovat na krizové situace.
AUDIT ÚČETNÍHO DVORA
Důvody provedení auditu
8. Vzhledem k velké míře finančních prostředků, které poskytly orgány i jednotlivci v souvislosti s odezvou na cunami, a vzhledem k zájmu, jenž v tomto směru vyjádřil Evropský parlament a Rada, se Účetní dvůr rozhodl provést audit humanitární reakce EU.
Rozsah a cíle auditu
9. Audit se svým rozsahem omezuje na humanitární pomoc Komise.
V souladu s mandátem GŘ ECHO sem spadá reakce na tuto mimořádnou událost a část krátkodobých prací na obnově, nikoliv však dlouhodobější rekonstrukce.
Finanční rozhodnutí související s rozsahem auditu jsou uvedena v tabulce 1.
Audit také prověřil subjekty na periferii ECHO, např. mechanismus civilní ochrany, v případech, kdy měly dopad na humanitární reakci GŘ ECHO.
Tabulka 1
Humanitární pomoc poskytnutá Komisí
Zdroj: GŘ ECHO.
(v millionech eur) _BAR_
Rozhodnutí _BAR_ Přidělení finančních prostředků _BAR_
Datum _BAR_ Doba trvání _BAR_ Částka _BAR_ Regionální _BAR_ Indonésie _BAR_ Srí Lanka _BAR_ Indie _BAR_ Maledivy _BAR_ Thajsko _BAR_
26. 12. 2004 _BAR_ 3 měsíce _BAR_ 3,0 _BAR_ 3,0 _BAR_ _BAR_ _BAR_ _BAR_ _BAR_ _BAR_
30. 12. 2004 _BAR_ 6 měsíců _BAR_ 10,0 _BAR_ _BAR_ _BAR_ 8,3 _BAR_ _BAR_ 1,7 _BAR_ _BAR_
31. 12. 2004 _BAR_ 6 měsíců _BAR_ 10,0 _BAR_ _BAR_ 10,0 _BAR_ _BAR_ _BAR_ _BAR_ _BAR_
9. 2. 2005 _BAR_ 18 měsíců _BAR_ 80,0 _BAR_ 13,7 _BAR_ 30,5 _BAR_ 24,3 _BAR_ 10,0 _BAR_ 1,0 _BAR_ 0,5 _BAR_
15. 12. 2005 _BAR_ 18 měsíců _BAR_ 20,0 _BAR_ _BAR_ 10,0 _BAR_ 8,0 _BAR_ 2,0 _BAR_ _BAR_ _BAR_
Rozhodnutí celkem _BAR_ 123,0 _BAR_ 16,7 _BAR_ 50,5 _BAR_ 40,6 _BAR_ 12,0 _BAR_ 2,7 _BAR_ 0,5 _BAR_
Celkem smluvně zajištěno do prosince 2005 _BAR_ 102,6 _BAR_ 16,7 _BAR_ 40,2 _BAR_ 32,5 _BAR_ 10,0 _BAR_ 2,7 _BAR_ 0,5 _BAR_
Celkem vyplaceno do prosince 2005 _BAR_ 78,8 _BAR_ 13,6 _BAR_ 31,3 _BAR_ 24,8 _BAR_ 6,5 _BAR_ 2,2 _BAR_ 0,4 _BAR_
10. Klíčové otázky, jimiž se tato zpráva zabývá, aby z nich vyvodila přínosné ponaučení pro případ budoucích rozsáhlých katastrof:
a) Byla reakce Komise na cunami dostatečně rychlá a přiměřená?
b) Byly akce GŘ ECHO účinně koordinovány s akcemi jiných útvarů Komise, s mezinárodními organizacemi a ostatními zeměmi?
c) Byly postupy GŘ ECHO pro sledování a kontrolu navrženy tak, aby projekty prováděné partnery byly relevantní, včasné a účinně realizované.
d) Dosáhly projekty prováděné partnery GŘ ECHO očekávaných výsledků a byly krátkodobé akce zaměřené na obnovu v přiměřené míře udržitelné?
Koncepce auditu
11. Audit vycházel z prověřování dokumentace, pohovorů, návštěv na místě a přezkumu jiných auditů a hodnocení.
Systémy řízení, sledování a kontroly GŘ ECHO byly hodnoceny na ústřední úrovni a provázely je návštěvy kanceláří GŘ ECHO v terénu, návštěvy partnerů a projektů na Srí Lance a v Indonésii.
Projekty a partnery, kteří byli navštíveni na místě, uvádí tabulka 2.
Projekty pro návštěvy na místě se vybíraly podle kritérií zohledňujících sektor, místo, částku, fázi realizace a druh partnera s cílem získat přiměřeně souhrnnou představu o situaci.
Projekty, které na místě ověřoval útvar pro finance a audit GŘ ECHO, již navštíveny nebyly.
Tabulka 2
Projekty humanitární pomoci kontrolované na místě v Indonésii a na Srí Lance
Finanční rozhodnutí _BAR_ Partner _BAR_ Popis projektu _BAR_ Financováno Komisí (v eurech) _BAR_
INDONÉSIE
10 milionů EUR _BAR_ Agentura OSN _BAR_ Reakce na potřeby dětí, voda a hygienická zařízení _BAR_ 4000000 _BAR_
Nevládní organizace _BAR_ Psychosociální podpora _BAR_ 528798 _BAR_
Nevládní organizace _BAR_ Bezpečná voda _BAR_ 550000 _BAR_
80 milionů EUR _BAR_ Nevládní organizace _BAR_ Posilování péče a podpory ve společenství _BAR_ 484820 _BAR_
Nevládní organizace _BAR_ Obnova obživy rybářů _BAR_ 476792 _BAR_
Nevládní organizace _BAR_ Voda a hygienická zařízení _BAR_ 1336266 _BAR_
Celková hodnota projektů kontrolovaných v Indonésii _BAR_ 7376676 _BAR_
SRÍ LANKA
10 milionů EUR _BAR_ Nevládní organizace _BAR_ Voda a hygienická zařízení _BAR_ 571534 _BAR_
Nevládní organizace _BAR_ Voda, hygienická zařízení, potraviny a jiné dodávky _BAR_ 1200000 _BAR_
Nevládní organizace _BAR_ Psychosociální podpora _BAR_ 672720 _BAR_
80 milionů EUR _BAR_ Mezinárodní organizace _BAR_ Přístřeší, registrace a obživa _BAR_ 2067480 _BAR_
Agentura OSN _BAR_ Rybářství a zemědělství _BAR_ 3900000 _BAR_
Celková hodnota projektů kontrolovaných na Srí Lance _BAR_ 8411734 _BAR_
PŘIPOMÍNKY
Rychlost a přiměřenost reakce Komise
Rychlá reakce s přiměřeným rozpočtem
V roce 2001 [7] přijala Komise postupy pro zefektivnění rozhodování o humanitární pomoci, které generálnímu řediteli GŘ ECHO dávají pravomoc rozhodnout o poskytnutí primární mimořádné humanitární pomoci na dobu tří měsíců, a to až do výše 3 milionů EUR. Komisaři odpovědnému za humanitární pomoc byla udělena pravomoc přímo přijímat mimořádná rozhodnutí o operacích v délce až šesti měsíců až do výše 30 milionů EUR.
Tyto postupy spolu se systémem trvalého pokrytí během svátků a dovolených generálního ředitelství ECHO umožnily Komisi na cunami rychle zareagovat.
Primární mimořádné rozhodnutí o 3 milionech EUR na dobu tří měsíců padlo 26. prosince 2004, tj. v den, kdy došlo ke katastrofě.
Toto rozhodnutí se týkalo mimořádné reakce na potřebu přístřeší, nepotravinové pomoci a zdravotnických potřeb, jež měla poskytnout Mezinárodní federace společností Červeného kříže a Červeného půlměsíce.
Po něm následovalo rozhodnutí o 10 milionech EUR pro Srí Lanku a Maledivy z 30. prosince 2004 a další rozhodnutí o 10 milionech EUR pro Indonésii z 31. prosince 2004, obě na dobu šesti měsíců, čímž se celková výše pomoci dostala na 23 milionů EUR.
13. Dne 6. ledna 2005 na Konferenci o pomoci oblastem postiženým cunami v Jakartě Komise přislíbila na humanitární pomoc dalších 100 milionů EUR, a proto žádala tuto částku od rozpočtového orgánu (Parlament a Rada).
Tato částka byla schválena dne 19. ledna 2005, což umožnilo přijmout rozhodnutí o 80 milionech EUR dne 9. února 2005 a rozhodnutí o 20 milionech EUR dne 15. prosince 2005. Obě rozhodnutí se vztahují na dobu 18 měsíců.
14. Prvních 23 milionů EUR bylo použito na financování mimořádných činností, včetně zdravotní péče, zdravotnických potřeb, přístřeší, systémů včasného varování před epidemiemi, bezpečné vody a hygienických zařízení, potravinové pomoci, psychosociální pomoci, ochrany dětí a logistické podpory, např. satelitních telefonních služeb.
Z následných rozhodnutí o 80 milionech EUR a 20 milionech EUR se financuje krátkodobá obnova, včetně nouzových a dočasných přístřeší, přesídlení interně vysídlených osob, obnovy živobytí, bezpečnosti potravin, vodních zdrojů a hygienických zařízení, logistické a technické podpory a prevence katastrof.
Obrázky v této zprávě ilustrují různé typy pomoci financované generálním ředitelstvím ECHO.
15. Zásady dobrého dárcovství na humanitární účely dohodnuté ve Stockholmu v červnu 2003 stanoví, že finanční prostředky na humanitární pomoc by se měly přidělovat v míře přiměřené potřebám a na základě zhodnocení těchto potřeb.
Po cunami však nebylo možné na základě dostupných informací skutečné potřeby určit, a bylo tedy důležité najít rovnováhu mezi potřebou jednat na základě dostatečných informací a nutností reagovat rychle.
Za této nejisté situace dala Komise svým příslibem najevo své odhodlání pomoci a velká míra poskytnutých finančních prostředků se posléze ukázala být přiměřená, částečně díky těmto faktorům:
a) Finanční rozhodnutí o 20 milionech EUR přijaté dne 15. prosince 2005 mělo pokrýt zbývající potřeby po dobu 18 měsíců počínaje lednem 2006.
Fáze přechodu mezi pomocí a rekonstrukcí, o níž se původně předpokládalo, že skončí do konce roku 2005, byla delší, než se čekalo, protože větší část rekonstrukčních prací nebyla do konce roku 2005 vůbec zahájena.
b) V srpnu 2005 bylo rozhodnutí o 80 milionech EUR upraveno tak, aby zahrnulo i populaci postiženou konflikty (viz rámeček 1).
Rámeček 1
Velká míra poskytnutých finančních prostředků umožňuje reagovat s ohledem na stávající konflikty
Ozbrojený konflikt na Srí Lance vedl v letech 1983 až 2002 k vysídlení 800000 osob.
Po příměří z února 2002 začala masivní vlna návratů. V době, kdy koncem roku 2004 udeřila cunami, dosáhl počet navrátilců 400000.
Přímo zasaženo cunami však bylo pouze 15 % populace postižené tímto konfliktem, a tito lidé tedy mohli těžit ze štědré odezvy dárců na cunami.
Množství pomoci poskytnuté populaci zasažené cunami bylo mnohem větší než pomoc poskytnutá v téže oblasti populaci postižené konflikty.
Například náklady na dočasné přístřeší se v případě cunami pohybovaly kolem 450 EUR, oproti tomu u dočasných přístřeší poskytnutých v souvislosti s konflikty to bylo 125 EUR.
Měsíční potravinová pomoc pro rodinu postiženou cunami byla 70 EUR, rodiny postižené konfliktem dostávaly 10 EUR.
Tato diskriminace byla předmětem odporu a zdrojem napětí mezi jednotlivými komunitami.
Komise, aby se vyhnula diskriminaci zranitelných osob, které byly vysídleny ještě před cunami, upravila v srpnu 2005 rozhodnutí o 80 milionech EUR tak, aby zahrnulo i populaci postiženou konfliktem, která žije v oblastech zasažených cunami.
Výběr partnerů
16. GŘ ECHO, které celou záležitost koordinovalo s OSN a ostatními dárci, se rozhodlo pracovat se stávajícími partnery převážně na severu a východě Srí Lanky, kde pracovalo s populací postiženou tamním konfliktem od roku 1994, tedy ještě před cunami.
Tato dohoda umožnila GŘ ECHO financovat realizaci relevantních projektů v době, kdy byla oblast zahlcena humanitárními pracovníky, k dispozici bylo nadměrné množství finančních prostředků a dorazila řada nových nevládních organizací s finančními prostředky ze soukromých zdrojů, odhodlaná začít v regionech přesycených pomocí nové projekty.
17. Na rozdíl od situace na Srí Lance nemělo generální ředitelství ECHO dříve v provincii Aceh žádné zastoupení, protože vstup mezinárodních pracovníků humanitárních organizací (s výjimkou několika zástupců agentur OSN a Červeného kříže) nebyl za výjimečného stavu vyhlášeného indonéskou vládou povolen.
Po cunami byl s platností od 28. prosince 2004 umožněn do provincie Aceh volný přístup.
Generální ředitelství ECHO proto vybralo partnery schopné okamžitě začít s prací v terénu, kteří disponovali odbornými znalostmi v různých oblastech zamýšlené pomoci, např. agentur OSN v oblasti ochrany dětí, dodávek vody, zajištění hygienických zařízení a v oblasti zdraví.
Všechny příslušné dohody s partnery související se dvěma mimořádnými rozhodnutími, každé v hodnotě 10 milionů EUR, byly v případě Srí Lanky podepsány do 18. ledna 2005 a v případě Indonésie do 27. ledna 2005.
Velká míra poskytnutých finančních prostředků z mezinárodních zdrojů přesahuje finanční potřeby partnerů
18. Velká míra dostupných finančních prostředků z mezinárodních zdrojů poskytnutých v reakci na cunami překročila absorpční kapacitu některých partnerů (viz rámeček 2).
Na Srí Lanku a do Indonésie dorazily humanitární organizace se značnými finančními prostředky ze soukromých zdrojů. Na Srí Lanku jich přijelo více než 360, v případě Indonésie jejich počet překročil 450.
Soupeření o zdroje podnítilo inflaci a ztížilo získávání zboží a najímání kvalifikovaných pracovních sil.
Zpráva Úřadu pro obnovu a rekonstrukci (BRR [8]) rok po cunami popisuje, jak v průběhu roku 2005 vzrostly ceny a mzdy v provincii Aceh o 30 až 40 %.
Rámeček 2
Obecný kontext situace, kdy prostředky přesahují finanční potřeby partnerů
Na Srí Lance neměli z důvodu velké míry finančních prostředků ze soukromých zdrojů někteří stávající partneři GŘ ECHO kapacitu absorbovat finanční prostředky poskytnuté Komisí.
Například s jednou nevládní organizací byl dohodnut pouze projekt v hodnotě 570000 EUR, ačkoliv GŘ ECHO původně mělo v úmyslu přidělit této organizaci 1 milion EUR z celkové částky 10 milionů EUR příslušného rozhodnutí.
Navzdory tom, že tato nevládní organizace své kapacity na Srí Lance po cunami rozšířila, nepodala v kontextu rozhodnutí o 80 milionech EUR žádný návrh.
Od října 2005 tedy GŘ ECHO pracovalo na Srí Lance se čtyřmi novými partnery (z celkového počtu 21 partnerů).
Jedna z agentur OSN neměla v Indonésii dostačené kapacity, aby mohla během šesti měsíců prováděcího období mimořádného rozhodnutí vyčerpat veškeré prostředky Komise.
Řada obvyklých partnerů GŘ ECHO návrhy na projekty v Indonésii vůbec nepodala, protože finanční prostředky, které tyto organizace obdržely od jiných dárců, již překročily jejich absorpční kapacitu.
Tuto analýzu týkající se nedostatku kapacity absorbovat dostupné finanční prostředky dále potvrdil i postoj jedné z nevládních organizací, která zdůrazňuje, že její program by měl vycházet pouze z potřeby, nikoliv z touhy utratit nadbytečné finanční prostředky.
I když přestala přijímat finanční prostředky pro oběti cunami do týdne pro katastrofě, obdržela 110 milionů EUR, přičemž náklady na provoz programů na pomoci obětem cunami na rok 2005 činily 25 milionů EUR.
Dárci byli požádáni, aby se zřekli omezení týkajících se užití darů tak, aby mohly být využity pro jiné krizové situace, a 99 % dárců souhlasilo.
Do konce roku 2005 byly dary v hodnotě 65 milionů EUR původně určené pro osoby postižené cunami využity k pokrytí potřeb jinde, například při potravinové krizi v Nigérii, pro konflikt v Dárfúru a zemětřesení v Pákistánu.
Srovnání situace pro přesné zhodnocení potřeb
19. Koncepce řízení projektového cyklu GŘ ECHO zdůrazňuje důležitost plánování projektu, návrhu a analýzy potřeb, aby projekt splnil potřeby cílové skupiny.
Projektové návrhy předložené partnery před jejich schválením analyzoval terénní odborník [9] GŘ ECHO a rovněž příslušný referent v Bruselu.
Díky rozhodnutí GŘ ECHO pracovat na Srí Lance se stávajícími partnery byly projektové návrhy připraveny organizacemi, jež tuto zemi znají a jež zde měly takovou pozici, která jim umožnila provést zhodnocení potřeb (viz rámeček 3).
Někteří partneři zahrnuli zhodnocení potřeb do samotného projektu.
Rámeček 3
Partneři na Srí Lance zde měli pozici vhodnou pro přípravu projektových návrhů
Jedna organizace Červeného kříže měla výborné předpoklady pro přípravu projektu psychosociální podpory, protože od roku 2003 v severní provincii Jaffna podporovala srílanskou společnost červeného kříže při realizaci programu psychosociální podpory se zaměřením na osoby, které byly v důsledku konfliktu interně vysídleny; tento projekt podporovala i Komise.
Jedna nevládní organizace měla přímo na Srí Lance silný tým a díky tomu, že zde byla přítomna po dobu více než dvaceti let trvání konfliktu, disponovala dobrou znalostí prostředí.
Jiná nevládní organizace již byla přítomna ve východní části Srí Lanky. Prováděla zde projekt financovaný GŘ ECHO související s místním konfliktem.
20. V Indonésii bylo v době těsně po cunami kvůli obecného chaosu a nedostatku spolehlivých informací přesné hodnocení potřeb velmi obtížné.
Nepřístupnost postižených oblastí převážně z důvodů rozsáhlé destrukce a částečně také kvůli bezpečnostní situaci zpomalila nasazení humanitárních organizací v terénu.
Většina organizací se usídlila na západním pobřeží Sumatry až koncem ledna, což mělo dopad na kvalitu a včasnost hodnocení potřeb.
Některé návrhy projektů financovaných z mimořádného rozhodnutí o 10 milionech EUR byly standardním návrhem reagujícím na mimořádnou situaci spíše než odezvou na konkrétní zjištění vycházející z přesnějšího hodnocení potřeb.
V červnu 2005 Úřad OSN pro koordinaci humanitární činnosti (UNOCHA) pořádal regionální workshop o zkušenostech s cunami, jenž zdůraznil nedostatek dialogu s komunitami o naléhavé a základní pomoci, kterou humanitární organizace poskytují jako celek.
21. Hodnocení potřeb u projektů schválených od února 2005 byla spolehlivější díky větší dostupnosti informací a skutečnosti, že bylo více času na přípravu návrhů.
Jedna nevládní organizace například při přípravě projektu na výstavbu člunů v provincii Aceh úzce spolupracovala s místní komunitou a podařilo se jí navrhnout projekt, který splňuje potřeby příjemců.
Pomoc s živobytím: rybářské čluny v indonéské provincii Aceh
(Zdroj: Účetní dvůr)
+++++ TIFF +++++
Účelnost koordinace
Koordinace velkého počtu humanitárních organizací
22. Úřad OSN pro koordinaci humanitární činnosti (UNOCHA) se za podpory ostatních agentur OSN pro různé relevantní sektory chopil role koordinátora činností humanitárních agentur.
Ve snaze o účelnou koordinaci se však OSN potýkala s těmito obtížemi:
a) nedostatek informací o škodách a potřebách a o probíhajících a plánových akcích týkajících se pomoci.
Tento problém názorně ilustruje skutečnost, že v Indonésii ještě koncem května 2005 přetrvávala potřeba přesných a spolehlivých informací o počtu a umístění interně vysídlených osob (IDP).
Regionální workshop o zkušenostech s cunami, pořádaný v červnu 2005 úřadem UNOCHA, zdůraznil nutnost lepší informovanosti. Komise existenci tohoto problému rozpoznala a pracovala na jeho řešení (viz rámeček 4);
b) příjezd velkého počtu nových humanitárních organizací, z nichž mnohé měly k dispozici značné obnosy finančních prostředků ze soukromých zdrojů a které často působily nezávisle na existujících koordinačních mechanismech;
c) orgány místní správy byly oslabeny lidskými i materiálními ztrátami a neexistoval zde funkční systém registrace nevládních organizací, který by zajišťoval, že tyto organizace budou dodržovat platné standardy nebo se zapojí do zavedených koordinačních mechanismů.
Body pro další diskusi uvedené v diskusní zprávě předsednictví Rady EU z prosince 2005 [10] o odezvě Evropské unie na cunami se soustřeďují na otázku, jakou roli má mezinárodní společenství a Evropská unie hrát, aby podpořily vlády v jejich úsilí o účelnou koordinaci dárců.
Rámeček 4
GŘ ECHO rozpoznalo existenci problémů s koordinací a pracovalo na jejich řešení
Strategií GŘ ECHO v Indonésii a na Srí Lance byla podpora koordinační role OSN.
V této souvislosti GŘ ECHO poskytlo 1 milion EUR na podporu humanitárního informačního střediska (HIC) UNOCHA, aby tak poskytlo informační nástroje pro plánování, provádění a monitorování humanitární pomoci.
Společné hodnocení humanitárního informačního střediska provedené UNOCHA a ECHO v dubnu 2005 vyústilo v doporučení, která měla středisku pomoci nabízet komplexní přehled o humanitární odezvě a upozorňovat na mezery v potřebách.
V provincii Aceh poskytlo GŘ ECHO jedné nevládní organizaci finanční prostředky na sběr dat o interně vysídlených osobách a na jejich integraci v rámci humanitárního informačního střediska.
Na Srí Lance financovalo GŘ ECHO projekt zřízení centrální databáze dárců realizovaný jednou mezinárodní organizací, jehož cílem bylo řešit problém nedostatku jasných informací.
Ačkoliv byl tento projekt původně iniciován Střediskem pro národní operace, které ustavila srílanská vláda k řízení odezvy na cunami, nedostalo se mu podpory vládních agentur, které od února 2005 převzaly odpovědnost za naléhavou a základní pomoc.
Práce na databázi byla tedy zastavena až do září 2005, kdy se pod vedením srílanské vlády začalo s registračním procesem.
23. V důsledku obtíží s koordinací existovaly v míře a kvalitě pomoci poskytované mezinárodním společenstvím výrazné rozdíly.
Zpráva Červeného kříže o světových katastrofách za rok 2005 popisuje, jak byly některé komunity v provincii Aceh zahlceny pomocí, zatímco jiným se pomoci nedostávalo.
V Indonésii došlo k nadměrnému poskytnutí zdravotnické pomoci, na Srí Lance to byly čluny; někdy tato pomoc nebyla dostatečně úplná, např. rybářské čluny bez rybářských sítí.
Navíc v prosinci 2005, tj. rok po katastrofě, žilo v provincii Aceh ještě asi 67000 lidí ve stanech.
Dobrá koordinace mezi GŘ ECHO ostatními útvary Komise s výjimkou okamžité odezvy
24. Mechanismus civilní ochrany vyslal do oblastí nejvíce postižených cunami týmy odborníků, aby zde pomohly zhodnotit situaci a koordinovat přísun a rozdělování pomoci v oblasti civilní ochrany poskytnuté členskými státy.
V memorandu o porozumění mezi GŘ ECHO a generálním ředitelstvím pro životní prostředí z 16. března 2003 se uvádí, že posílená koordinace civilní ochrany a zásahů v oblasti humanitární pomoci jak na úrovni ústředí, tak v terénu je pro dosažení koherentních synergií akcí Společenství prvořadá.
Postupy by měly zajišťovat vzájemnou výměnu informací ve všech fázích krize; setkání GŘ ECHO a týmu pro koordinaci civilní ochrany v terénu by měla zajistit, aby se jejich činnosti vzájemně doplňovaly.
Ani na Srí Lance, ani v Indonésii však nebyla koordinace mechanismu civilní ochrany a humanitární pomoci dostatečná.
25. Výbor pro humanitární pomoc ze dne 27. ledna 2005 se zaměřil na nedostatky v koordinaci mezi GŘ ECHO a monitorovacím a informačním střediskem (MIC) pro civilní ochranu a konstatoval, že MIC se neomezil jen na činnosti související s civilní ochranou, ale rozšířil svou působnost i na humanitární pole, což je nad rámec jeho role, a vytvořil tak dojem, že koordinuje veškerou pomoc EU [11].
26. Pokud jde o návaznost fáze rekonstrukce, GŘ ECHO pracuje s ostatními útvary Komise na zajištění hladkého a účelného přechodu mezi krátkodobou základní pomocí a dlouhodobější rekonstrukcí.
Velká míra finančních prostředků poskytnutých generálním ředitelstvím ECHO pomohla překlenout přechodnou fázi mezi základní pomocí a rekonstrukcí, která byla delší, než se původně očekávalo (viz bod 15a)).
Strategie návaznosti základní pomoci, obnovy a rozvoje (LRRD) v Indonésii a na Srí Lance zahrnuje rovněž využití mechanismu rychle reakce, který zajišťuje satelitní snímky škod způsobených cunami, jež mohou být užitečné pro plánování rekonstrukce a připravenost na katastrofy.
Mechanismus rychlé reakce rovněž pomáhal financovat vyjednávací iniciativy, které v srpnu 2005 vedly k mírové dohodě mezi indonéskou vládou a Hnutím za svobodný Aceh (GAM), a tím posílil základy úsilí o rekonstrukci.
Pomoc se zajišťováním hygieny: latríny v indonéské provincii Aceh
(Zdroj: Účetní dvůr)
+++++ TIFF +++++
Role monitorovacích systémů v zajišťování relevantnosti, včasnosti a účinnosti realizace
Poměrně komplexní systém sledování a kontroly
27. Při sledování a kontrole provádění projektů se GŘ ECHO spoléhá na tyto mechanismy:
a) monitorovací návštěvy terénních odborníků GŘ ECHO a jejich zprávy doplněné kontrolními monitorovacími návštěvami referentů;
b) zprávy partnerů GŘ ECHO;
c) návštěvy na místě prováděné útvarem pro finance a audit GŘ ECHO;
d) kontroly před provedením konečné platby a pozdější externí audity partnerů.
28. Terénní odborníci GŘ ECHO prováděli monitorovací návštěvy projektů realizovaných partnery s cílem zajistit relevantnost, včasnost a účinnost jejich realizace.
Na základě monitorovacích návštěv je možné na místní úrovni nebo na úrovni ústředí podniknout příslušné kroky.
Například monitorovací zpráva k jednomu programu psychosociální podpory na Srí Lance z dubna 2005 zdůraznila problémy s náborem místních pracovníků.
Referent GŘ ECHO v Bruselu tedy kontaktoval ústředí příslušného Červeného kříže, aby se ujistil, že bude podepsáno memorandum o porozumění se Srílanským červeným křížem, které umožní nábor místních pracovníků pro další fázi projektu.
29. Po cunami z 26. prosince 2004 dorazili pracovníci GŘ ECHO na Srí Lanku 27. prosince 2004 a do indonéské Jakarty 28. prosince 2004.
Do provincie Aceh přijeli první odborníci GŘ ECHO 1. ledna 2005.
GŘ ECHO přesunulo ve fázi prvotní odezvy na cunami v rámci pomoci technickou podporu z jiných regionů, například z Jižní Ameriky, Afriky a Středního východu.
Potřeba stálých terénních odborníků byla zjištěna v lednu 2005 a do dubna 2005 byli již tito lidé rozmístěni v provincii Aceh.
Po cunami se Komise zavázala zvýšit počet terénních odborníků GŘ ECHO z 69 na 150 [12].
Na Srí Lance bylo u devíti projektů financovaných z mimořádného rozhodnutí o 10 milionech EUR provedeno 23 monitorovacích návštěv.
V Indonésii bylo u deseti projektů financovaných z mimořádného rozhodnutí o 10 milionech EUR provedeno 13 monitorovacích návštěv, většinou po příjezdu současných terénních odborníků v dubnu 2005.
Po každé monitorovací návštěvě vypracoval příslušný terénní odborník DG ECHO monitorovací zprávu.
30. Terénní odborníci GŘ ECHO nemají k dispozici žádné konkrétní pokyny, jak vykazovat zjištění monitorovacích návštěv.
Na konci každé monitorovací návštěvy uspořádají terénní odborníci GŘ ECHO setkání s terénním týmem partnera, na němž hodnotí průběh akce.
GŘ ECHO však partnerům systematicky neposkytuje písemnou zpětnou vazbu o záležitostech, jež se objevily během monitorovací návštěvy, a k dalšímu dohodnutému postupu.
Písemná zpětná vazba by partnerům umožnila lépe využít rad a podpory vyplývajících z monitorovacích návštěv GŘ ECHO a mohla by napomoci při řešení zjištěných problémů.
31. Informace získané při monitorovacích návštěvách terénních odborníků GŘ ECHO doplňují informace uvedené ve zprávách partnerů.
U projektů s dobou trvání šest měsíců se od partnerů vyžaduje, aby generálnímu ředitelství ECHO zaslali předběžnou závěrečnou zprávu měsíc před ukončením projektu a závěrečnou zprávu do šesti týdnů po skočení projektu, v případě projektů OSN do tří měsíců.
K mimořádnému rozhodnutí o 10 milionech EUR pro Srí Lanku a Indonésii na dobu šesti měsíců předložila většina partnerů své předběžné závěrečné zprávy včas, u většiny závěrečných zpráv však došlo k jednoměsíčnímu nebo dvouměsíčnímu zpoždění.
32. Kromě monitorovacích návštěv terénních odborníků GŘ ECHO a referentů a informací uvedených ve zprávách partnerů sledují provádění projektu i zaměstnanci útvaru pro finance a audit GŘ ECHO, kteří na místě provádějí kontroly vybraných projektů.
V roce 2005 se kontroly na místě prováděné GŘ ECHO zaměřily na reakci na cunami, hodnota projektů kontrolovaných na Srí Lance a v Indonésii byla 19 milionů EUR, tj. 18 % ze 103 milionů EUR projektů nasmlouvaných GŘ ECHO v souvislosti s odezvou na cunami do konce roku 2005.
Ověřování projektů na místě, které prováděla agentura OSN v Indonésii, zdůraznilo problémy s přístupem k dokumentaci, které, i když byly překonány, bude třeba ještě objasnit na pracovních setkáních k finanční a správní rámcové dohodě (FAFA) (viz rámeček 5).
Rámeček 5
Přístup k dokumentaci OSN
GŘ ECHO se potýkalo s problémy, když chtělo získat přístup k příslušným finančním informacím nutným ke kontrole na místě provedené v červnu 2005 u projektu agentury OSN v hodnotě 500000 EUR, který se zaměřil na mimořádná zdravotnická opatření v Indonésii; to je v rozporu s požadavky finanční a správní rámcové dohody (FAFA).
Tato záležitost byla po diskusi s touto agenturou OSN objasněna a GŘ ECHO získalo přístup k relevantní dokumentaci v listopadu 2005.
33. Finální kontrolu před provedením konečné platby rovněž provádí útvar pro finance a audit GŘ ECHO.
Tato kontrola bere v úvahu připomínky terénního odborníka i referenta GŘ ECHO k závěrečné zprávě partnera a jejich doporučení, zda platbu provést či nikoliv.
Tato kontrola plateb se dále zakládá na seznamu výdajů, podrobných údajích o zásobách, postupech při zadávání zakázek, seznamech zaměstnanců a kopiích faktur, pokud jsou takové informace považovány za nutné.
Útvar pro finance a audit GŘ ECHO dále u vzorku projektů organizuje nezávislé externí audity projektové dokumentace v ústředí partnera.
Tyto externí audity se ukázaly být účinným nástrojem pro identifikaci neoprávněných výdajů na pomoc, především z důvodu neexistence podkladové dokumentace.
Externí audit se však za ukončením projektu výrazně zpožďuje; GŘ ECHO si klade za cíl toto zpoždění snížit pokrytím všech partnerů v rámci dvouletého cyklu.
Úprava prvotní reakce s cílem postupovat přiměřeně
34. Postupy GŘ ECHO uznávají nutnost flexibility a článek 10 rámcové dohody o partnerství uvádí jednoduché postupy pro modifikaci projektů, které jim umožní zůstat vzhledem k měnícím se potřebám relevantní.
Pružné postupy vcelku umožňovaly modifikovat projekty tak, aby odpovídaly měnícím se potřebám a byla zajištěna relevantnost jejich realizace (viz rámeček 6).
Rámeček 6
Modifikace projektů v reakci na měnící se potřeby
V červnu 2005 varovala jedna z agentur OSN před poskytováním nadměrného množství malých rybářských člunů, které by mohlo vést k nadměrnému rybolovu a způsobit dlouhodobé škody na zdrojích ryb u pobřeží.
V srpnu 2005 byl projekt upraven a došlo ke snížení počtu člunů, které měly být opraveny nebo vyrobeny, a místo nich bylo poskytnuto 15000 sad rybářského náčiní.
Již během prvního měsíce po cunami bylo zřejmé, že srílanská vláda získala formou darů dostatek léků, aby s nimi pokryla stávající potřeby.
Projekt jedné nevládní organizace financovaný GŘ ECHO byl tedy pozměněn a došlo k přesunu finančních prostředků do oblasti psychosociální podpory a podpory místních zdravotnických struktur.
Jiný projekt na Srí Lance zahrnoval jako součást plánu postupu při nepředvídaných událostech poskytnutí 21500 přídělů sušených potravin v podobě vysoce výživných sušenek pro děti do pěti let.
Tyto sušenky však nebyly potřeba a 28000 EUR původně plánovaných na bezpečnost potravin bylo převedeno na podporu živobytí.
Jeden z partnerů v Indonésii nahradil v reakci na měnící se potřeby příjemců stany kuchyněmi.
Projekt jedné nevládní organizace v Indonésii byl modifikován, když se díky rozsáhlé mezinárodní odezvě podařilo zabránit potravinové krizi.
Mimořádný potravinový program už nebyl nadále třeba, a byl tedy nahrazen vzdělávacím programem o výživě a programem doplňkové výživy.
Zpoždění v důsledku saturace kapacity a jiných vnějších překážek
35. Pokud jde o včasnost provádění programů, pomohlo GŘ ECHO překonat některé překážky uvedené v monitorovacích zprávách.
Například monitorovací zpráva k projektu jedné agentury OSN v Indonésii z května roku 2005 zdůrazňovala nedostatek odborníků na provádění činností.
Na úrovni ústředí GŘ ECHO a této agentury OSN byly tedy podniknuty kroky, které vedly k náboru nových potřebných zaměstnanců.
Ostatními zpožděními uvedenými v monitorovacích zprávách se však partner v době trvání projektu nezabýval (viz rámeček 7).
Při provádění projektů docházelo ke zpoždění na straně partnerů z důvodu soutěže o zdroje mezi velkým počtem nových humanitárních organizací.
Na Srí Lance byla zpoždění způsobena také jinými vnějšími faktory, například zrušením osvobození humanitárního zboží od cla v únoru 2005 a stavebními omezeními ve vládou stanovené nárazníkové zóně, zrušenými až koncem roku 2005, které znehodnotily většinu hodnocení a mnoho projektů.
Rámeček 7
Příklady zpoždění při provádění projektů partnery
Čistička vody v Pramuka v Jantho v Indonésii nemohla být spuštěna do provozu až do června 2005, tj. čtyři měsíce po jejím dodání, z důvodu nedostatku chlórových tablet, který byl zapříčiněn pomalým postupem při zadávání zakázek.
Při poskytování přístřeší na Srí Lance došlo ke zpoždění kvůli nedostatku vhodné půdy pro přesídlení komunit, kterým nebylo dovoleno vrátit se do pobřežní ochranné zóny.
Půdu přidělenou jedné mezinárodní organizaci na výstavbu později místní orgány přidělily jiným subjektům.
Distribuce rybářských sítí prováděná partnerem na Srí Lance se zpozdila kvůli obtížím se zadáváním zakázek a z důvodu nutnosti definovat rybářské náčiní.
Než byla tato nevládní organizace schopna začít s distribucí, byly již některé potřeby, např. rybářského náčiní, pokryty jinými organizacemi.
To vedlo k dalším zpožděním, protože tato organizace musela provést nové zhodnocení potřeb.
Informace o účinnosti provádění projektů
36. Pro sledování účinnosti realizace jsou nutné informace o nákladech, organizačním uspořádání a skutečných výstupech.
Pokud jde o náklady, aby byla zajištěna včasná odezva, nebyly nabídky partnerů vybrány na základě soutěže.
Postupy partnerů GŘ ECHO pro zadávání zakázek jsou zkoumány při externích auditech partnerů prováděných v jejich ústředí a v průběhu ověřování na místě prováděném útvarem pro finance a audit GŘ ECHO.
Analýza projektových návrhů terénními odborníky GŘ ECHO dále zahrnuje analýzu jednotkových nákladů, která je jedním z faktorů při rozhodování o tom, zda partneři nabízejí zboží a služby za přiměřenou cenu.
Pokud však jde o poskytnutí záruky účinnosti, má tato analýza jen omezenou hodnotu a bylo by možné ji vylepšit komparativními informacemi a systematickým sledováním nápravných opatření.
Je zde prostor dále rozvíjet srovnávací informace o nákladech a monitorovat jednotkové náklady v průběhu realizace projektu.
Zvláště při nepředvídané pohromě zvyšují tyto informace záruku, že zboží a služby budou nabízeny za přiměřenou cenu.
GŘ ECHO zatím vyvíjí svůj monitorovací systém, který mu má umožnit automaticky podporovat výpočet jednotkových nákladů a poměr přímých nákladů oproti nákladům podpůrným.
37. Některé monitorovací zprávy neuvádějí tolik podrobných informací o někdy složitém organizačním uspořádání, aby bylo zřejmé, zda partner provádí projektové úkoly přímo nebo zda uzavřel smlouvy o činnosti s jinými nevládními organizacemi nebo soukromými firmami (viz rámeček 8).
Protože jako vhodní partneři byli vyhodnoceni pouze signatáři rámcové dohody o partnerství a finanční a správní rámcové dohody, je důležité identifikovat ty organizace, které provádí projekty financované GŘ ECHO, ale takto vyhodnoceny nebyly.
Rámeček 8
Organizační uspořádání by měla být v monitorovacích zprávách lépe vysvětlena
Na Srí Lance prováděly činnosti agentury OSN související s opravami člunů soukromé obchodní společnosti a činnosti v oblasti vody a hygienických zařízení partnera GŘ ECHO zase prováděly místní nevládní organizace.
Ačkoliv v případě Indonésie monitorovací zprávy uváděly, že jedna agentura OSN využívá při provádění projektů nevládní organizace, nebyly tyto nevládní organizace konkrétně jmenovány.
Tato konkrétní organizační uspořádání nebyla v monitorovacích zprávách nijak popsána.
38. Monitorování, jak ho provádí GŘ ECHO, se zaměřuje spíš na výsledky než na výstupy (tj. počet domů, v nichž již jednotlivé rodiny bydlí, spíš než počet postavených přístřešků).
Monitorovací zprávy systematicky nekvantifikují splnění projektových činností, ani nehovoří o formálním převzetí hotových děl, např. přístřeší, latrín nebo člunů.
Je nicméně důležité mít k dispozici přehledné informace o provedené práci, neboť takové informace jsou předpokladem vykazování výsledků.
Informace o skutečných výstupech jsou nutné, aby bylo možné se ujistit, že zboží a služby byly skutečně poskytnuty, a to v požadované kvalitě (viz rámeček 9).
Rámeček 9
Potřeba zlepšit informování o výstupech
U jednoho projektu v Indonésii bylo pro terénní odborníky GŘ ECHO obtížné zjistit, které činnosti financovalo generální ředitelství ECHO.
Mezi pracovníky docházelo k častým personálním změnám, tito lidé pak nebyli schopni přesně uvést, nač byly finanční prostředky GŘ ECHO využity.
Navzdory žádostem terénních odborníků GŘ ECHO neposkytnula příslušná agentura OSN do konce trvání projektu podrobné informace o realizovaných činnostech.
Průběžná finanční zpráva k jednomu projektu na Srí Lance bez dalších podrobností uvádí, že v rámci projektu bylo přiděleno 1,45 milionu EUR, tj. 85 % výdajů, na rozpočtovou hlavu "rybolov".
Poskytnutí podrobných finančních informací by usnadnilo účelné monitorování realizace projektu.
39. Náš audit také potvrdil monitorovací zprávy GŘ ECHO, v nichž se uvádí, že viditelnost akcí financovaných GŘ ECHO byla obecně uspokojivá, i když v některých případech ještě existoval prostor pro zlepšení.
Viditelnost GŘ ECHO nebyla dostatečná například ve středisku pro péči o děti v Jantho v provincii Aceh a v případě čističek vody zajištěných agenturou OSN.
V rámci analýzy celkové mezinárodní pomoci kritizuje zpráva o prvotních zjištěních koalice pro hodnocení cunami (TEC) humanitární agentury za to, že se soustřeďují na propagaci své značky a soutěží o zviditelnění na úkor plnění skutečných potřeb příjemců.
Akce na zvýšení viditelnosti mají však dodatečný přínos: pomáhají snižovat riziko dvojího financování jasným uvedením poskytovatele finančních prostředků na konkrétní projekty.
Čistička odpadních vod v provincii Aceh
(Zdroj: Účetní dvůr)
+++++ TIFF +++++
Dosažení výsledků a přiměřenost udržitelnosti
Projekty přispěly k úspěšnosti celkové odezvy, i když některé výstupy a výsledky nedosáhly plánované úrovně
40. Pokud jde o výstupy, projekty financované GŘ ECHO byly realizovány, i když v některých případech inflace snížila úroveň výstupů a některé činnosti nemohly být realizovány v časovém rámci projektu, protože se vyskytly obtíže se získáváním zboží a najímáním kvalifikovaných pracovníků (viz rámeček 10).
Rámeček 10
Některé projektové výstupy nedosáhly plánované úrovně
Na Srí Lance byl z důvodu zvýšených nákladů na materiály a práci v rámci projektu financovaného GŘ ECHO snížen počet postavených přístřeší z původně plánovaných 2500 na 2018.
Zvláštní zpráva č. 4/2006
o investičních projektech v rámci programu Phare v Bulharsku a Rumunsku, spolu s odpověďmi Komise
(podle čl. 248 odst. 4 druhého pododstavce Smlouvy o ES)
(2006/C 174/01)
OBSAH
SEZNAM ZKRATEK
I–VII SHRNUTÍ
1–11 ÚVOD
1–4 Obecné cíle programu Phare
5–10 Programování a realizace programu Phare
11 Finanční významnost investiční podpory v národních programech
12–14 ROZSAH A KONCEPCE AUDITU
15–56 PŘIPOMÍNKY
15–16 Projekty byly v souladu s obecnými cíly programu Phare
17–18 Investice se uskutečnily
19–42 Více než polovina projektů v době auditu nefungovala tak, jak měla
20–23 Posílení státního zastupitelství v Bulharsku
24–25 Posílení rumunského soudnictví a vězeňství
26–28 Investice do podnikatelských líhní pro malé a střední podniky v oblastech s upadajícím průmyslem v Bulharsku
29–31 Místní a regionální infrastrukturní projekty v Rumunsku
32–36 Bulharský poprivatizační fond
37–38 Liberalizace energetiky v Rumunsku
39 Zemědělské statistiky v Bulharsku
40–42 Azyl v Rumunsku
43–56 U většiny auditovaných projektů nebyla zajištěna udržitelnost
44–50 Rizika pro technickou životaschopnost
51–56 Rizika pro ekonomickou životaschopnost
57–61 ZÁVĚRY A DOPORUČENÍ
Reakce Komise
SEZNAM ZKRATEK
ASNS systém zemědělských statistik (Agricultural Statistical Network System)
BPPF Bulharský poprivatizační fond (Bulgarian Post Privatisation Fund)
CDMS systém správy případů a dokumentů (Case and Document Management System)
EBRD Evropská banka pro obnovu a rozvoj
HSS hospodářská a sociální soudržnost
NBPS Národní pohraniční policie (National Border Police Service) (Bulharsko)
NRO Národní úřad pro uprchlíky (National Refugee Office) (Rumunsko)
Phare Program Phare je v současné době hlavním nástrojem finanční a technické spolupráce EU s kandidátskými zeměmi střední a východní Evropy. Byl vytvořen v roce 1989 a původně se zaměřoval pouze na dvě země – Polsko a Maďarsko.
UIS jednotný evidenční systém (Unified Information Filing System)
SHRNUTÍ
I. Program Phare poskytuje finanční pomoc zemím střední a východní Evropy, které jsou kandidáty na vstup do Evropské unie.
Program Phare řídí Komise spolu s národními orgány. Celkovou odpovědnost za řízení programu má Komise.
Přijímající země nesou hlavní odpovědnost za realizaci a fungování projektů (viz body 8 až 10).
II. Cílem auditu Účetního dvora bylo posoudit výkonnost investičních projektů podporovaných z programu Phare v Bulharsku a Rumunsku.
Závěry se zakládají na kontrole vzorku projektů financovaných v rámci národních programů Phare 2000.
Konečné platby se u těchto programů uskutečnily v roce 2005 (viz body 12 až 14).
III. Auditované projekty byly celkově v souladu s obecnými investičními cíly programu Phare, především s cílem usnadnit dosažení souladu s předpisy a standardy EU nebo podporovat programy evropské hospodářské a sociální soudržnosti (HSS) (viz body 15 a 16).
Účetní dvůr se rovněž přesvědčil o tom, že se projekty obecně uskutečnily v souladu s podmínkami zakázek na dodávky a stavební práce (viz body 17 a 18).
IV. U více než poloviny kontrolovaných projektů nebyla aktiva používána k zamýšlenému účelu nebo byla k zamýšlenému účelu používána jen částečně.
Výstupy a výsledky byly značně opožděné oproti stanovenému termínu, někdy až o dva roky.
Tyto nedostatky vznikly v důsledku trvalého nedostatku administrativních kapacit a národních zdrojů.
To svědčí o tom, že národní orgány musejí vyvinout ještě velké úsilí, aby projekty byly dokončeny a bylo dosaženo jejich cílů (viz body 19 až 42).
V. S podporou obou projektů Phare vedených mezinárodními finančními institucemi byly spojeny problémy.
Bulharský poprivatizační fond se vyznačoval nedostatečnou účinností a účelností (nízkou mírou investic do základního kapitálu ve srovnání s vysokými náklady na řízení), zatímco příspěvek z programu Phare v Rumunsku nevytvořil jasnou přidanou hodnotu, která by zlepšila právní infrastrukturu na trhu s elektrickou energií (viz body 32 až 36 a body 37 a 38).
VI. Technická životaschopnost investičních statků není zajištěna a jejich životnost je ohrožena.
Co se týká podporovaných průmyslových parků a podnikatelských líhní, musí být k zajištění požadované ekonomické životaschopnosti ještě vyřešena řada problémů v oblasti řízení (viz body 43 až 56).
VII. Komise je především odpovědná za rozvoj strategie Phare, programování pomoci Phare a dohled nad poskytováním pomoci Phare.
Ukázalo se, že kontroly, které prováděla Komise před poskytnutím finančních prostředků (předběžné kontroly), jsou účinné. Účetní dvůr však kritizuje Komisi za celkové řízení investičních projektů, a to ve třech konkrétních oblastech:
- Komise přecenila řídicí kapacity orgánů veřejné správy v Bulharsku a Rumunsku a často s nimi sjednávala příliš ambiciózní cíle a lhůty.
- Komise opomíjela zásady udržitelnosti a spolufinancování.
- Komise dostatečně nevzala v úvahu očekávanou přidanou hodnotu a katalytický účinek prostředků z programu Phare na činnosti vyvíjené mezinárodními finančními institucemi.
Komise by tudíž měla učinit kroky ke zkvalitnění řízení v uvedených třech aspektech (viz body 57 až 61).
ÚVOD
Obecné cíle programu Phare
1. Obecným cílem programu Phare je od roku 1997 pomáhat zemím střední a východní Evropy při přípravě na přistoupení k Evropské unii.
Program Phare poskytuje v rámci předvstupní strategie Unie finanční pomoc na podporu reforem, které jsou nezbytné pro členství v EU.
2. V říjnu 1999 přijala Komise zvláštní pokyny pro provádění programu Phare v období 2000–2006 [1].
Podle těchto pokynů se má program Phare zaměřit na dvě hlavní priority, kterými jsou podpora investic a budování institucí [2].
3. Po přistoupení deseti zemí v květnu 2004 se hlavní pozornost strategie rozšíření zaměřila na realizaci plánu rozšíření pro Bulharsko a Rumunsko.
4. Po ukončení přístupových jednání v prosinci 2004 přijala Komise v únoru 2005 příznivé stanovisko k přistoupení těchto dvou zemí k EU.
Poté, co Evropský parlament dal svůj souhlas, byla s Bulharskem a Rumunskem podepsána v Lucemburku v dubnu 2005 smlouva o přistoupení.
Tento podpis připravuje cestu k ratifikačnímu procesu, na jehož základě se Bulharsko a Rumunsko formálně stanou od 1. ledna 2007 členy.
Rada může nicméně rozhodnout o tom, že datum přistoupení bude o jeden rok odloženo, a to na 1. ledna 2008, pokud některý z obou států nesplní závazky přijaté v průběhu jednání.
Programování a realizace programu Phare
5. Probíhající předvstupní strategie EU ve vztahu k Bulharsku a Rumunsku se zakládá na přístupovém partnerství, které představuje rámec pro programování priorit a finančních zdrojů.
Finanční pomoc je na základě priorit stanovených v předvstupním partnerství poskytována prostřednictvím ročních rozhodnutí o financování, která přijímá Komise.
6. Na tato rozhodnutí o financování navazují finanční memoranda sjednaná mezi Komisí a bulharskými a rumunskými orgány.
Finanční memoranda se uzavírají v případě národních programů a specifických témat, jako jsou zahraniční programy spolupráce, mnohonárodní programy nebo programy jaderné bezpečnosti.
Z ročních národních programů se financují prioritní potřeby v oblasti přistoupení.
7. Finanční memoranda doprovází tzv. projektové fiše, které uvádějí podrobnosti o všech projektech, které se mají zrealizovat.
Projektové fiše jsou klíčovým dokumentem pro plánování a stanovují se v nich cíle každého projektu včetně ukazatelů pokroku a časového harmonogramu realizace.
Projekty se v zásadě musí realizovat do tří let od podpisu finančního memoranda.
8. Program Phare řídí Komise spolu s národními orgány.
Komise (ústředí a delegace v Sofii a Bukurešti) je odpovědná za celkové řízení programu Phare a především za rozvoj strategie programu Phare, programování pomoci Phare a dohled nad poskytováním pomoci Phare.
Hlavní odpovědnost za provedení a fungování projektů nese Bulharsko a Rumunsko.
9. V současné době funguje program Phare v Bulharsku a Rumunsku na základě tzv. "systému decentralizovaného řízení" (Decentralised Implementation System).
To znamená, že orgány veřejné správy v Bulharsku a Rumunsku samy zadávají zakázky na investice.
Nicméně před přidělením zakázky kontrolují správnost postupů delegace Komise v příslušné zemi (předběžná kontrola).
10. Za monitorování realizace programu společně odpovídají přistupující země a Komise prostřednictvím společného monitorovacího výboru.
Úlohou monitorování je řídit program a příslušné projekty tak, aby se dosáhlo dohodnutých cílů.
Finanční významnost investiční podpory v národních programech
11. V rámci národních programů Phare na období 2000–2004 bylo přiděleno Bulharsku celkově 511 milionů EUR a Rumunsku 1400 milionů EUR. Z toho bylo věnováno na podporu investic v Bulharsku 262 milionů EUR (51,3 %) a v Rumunsku 806 milionů EUR (57,6 %) (viz příloha I).
ROZSAH A KONCEPCE AUDITU
12. Hlavním cílem auditu Účetního dvora bylo vyslovit závěr ohledně výstupů a výsledků investičních částí projektů podporovaných z programu Phare v Bulharsku a Rumunsku.
Audit si kladl tyto čtyři otázky:
- Byly projekty v souladu s obecnými cíly programu Phare?
- Uskutečnily se projekty?
- Fungovaly projekty tak, jak měly?
- Byly projekty udržitelné?
Schéma znázorňuje zaměření auditu Účetního dvora.
+++++ TIFF +++++
PotřebyPomoc Bulharsku a Rumunsku s přípravou na přistoupení k EUCíleCelkové a provozní cíle investičních projektů PhareVstupy• Podpora investic, národní programy 2000• Zaměstnanci• Pokyny k programu Phare• Přístupové partnerstvíPostupy• Zakázky• Výběrová řízení• Dodání a instalace• Stavební práceVýstupyInvestice:• realizace• fungování• udržitelnostVýsledkySplnění cílů investičních projektů:• soulad s předpisy a standardy EU• zlepšení hospodářské a sociální soudržnostiZaměření audituDopadPřispění ke splnění závazků vyplývajících z členství v EU
13. Účetní dvůr v rámci auditu přezkoumal projekty, které byly plně realizovány nebo které byly před dokončením.
Tyto projekty vycházely z národních programů Phare 2000, které měly být dokončeny do konce roku 2003, ale některé projekty probíhaly až do konce roku 2005.
14. V rámci národních programů Phare pro rok 2000 bylo přiděleno na investiční části projektů v Bulharsku 34,6 milionu EUR a v Rumunsku 146,6 milionu EUR (viz příloha II a příloha III).
Účetní dvůr provedl audit u 11 projektů [3] zahrnujících 48 zakázek na dodávky a stavební práce, které představují podporu z programu Phare ve výši 14 milionů EUR v případě Bulharska a 51 milionů EUR v případě Rumunska.
Auditní tým provedl v první polovině roku 2005 kontrolu projektů na místě, včetně návštěv u národních prováděcích orgánů a útvarů pro průběžné hodnocení [4].
PŘIPOMÍNKY
Projekty byly v souladu s obecnými cíly programu Phare
15. Obecným cílem programu Phare je pomáhat kandidátským zemím při přípravě na členství v EU.
S tím souvisejí investice na posílení:
a) právní infrastruktury, která je nutná pro zajištění souladu s acquis communautaire [5];
b) hospodářské a sociální soudržnosti (HSS) prostřednictvím podobných opatření, jako jsou opatření podporovaná z Fondu soudržnosti v členských státech, včetně řešení následků restrukturalizace významných odvětví ekonomiky.
16. Auditované investiční projekty byly celkově v souladu s těmito obecnými cíly programu Phare.
Kontrolované projekty souvisely s přípravou na členství, ať už tím, že se zabývaly schopností monitorovat a uplatňovat acquis communautaire (např. provádění směrnic v oblasti životního prostředí), nebo řešením problematiky hospodářské a sociální soudržnosti (např. vytváření průmyslových parků pro malé a střední podniky).
Investice se uskutečnily
17. Obecně se auditované investice fyzicky uskutečnily v souladu s podmínkami zakázek na dodávky a stavební práce.
To znamená, že počáteční podmínka pro úspěch projektu byla prostřednictvím společného úsilí orgánů obou přistupujících států a Komise celkově splněna.
18. Pro ilustraci uskutečněných investic jsou v rámečku 1 uvedeny některé příklady auditovaných projektů.
Rámeček 1
- Digitální mobilní radiokomunikační systém dodaný Národní pohraniční policii (National Border Police Service, dále jen "NBPS") v Bulharsku (hodnota zakázky 6 milionů EUR). Systém funguje v pohraničním regionu Ljubimec (sousedícím s Tureckem), což je podle Komise jedna z nejkritičtějších oblastí v Bulharsku, pokud jde o přeshraniční trestnou činnost a hlavní tranzitní kanál pro nezákonné přistěhovalectví.
- Vybavení sloužící rumunské pohraniční policii na podporu mobility (4,4 milionu EUR) a dohledu (5 milionů EUR) na východní hranici s Moldavskem a Ukrajinou.
- Vybavení na monitorování průmyslového znečištění a ochrany proti radioaktivitě (Bulharsko).
- Infrastruktura nutná ke kvalitnějšímu ubytování žadatelů o azyl/uprchlíků (Rumunsko).
- Počítačové vybavení pro ministerstvo zemědělství a lesního hospodářství (Bulharsko).
- Databáze řízení vězňů pro vězeňství (Rumunsko).
Více než polovina projektů v době auditu nefungovala tak, jak měla
19. Realizovat investice nestačí.
U více než poloviny auditovaných projektů nebyla aktiva používána k zamýšlenému účelu nebo byla k zamýšlenému účelu používána jen částečně.
Výstupy a výsledky byly značně opožděné oproti stanovenému termínu, a to někdy až o dva roky.
Z následujících případů je patrné, že při dosahování konkrétních cílů projektů nedošlo k pokroku v plánovaném rozsahu (body 20 až 42).
Posílení státního zastupitelství v Bulharsku
20. Konkrétním cílem tohoto projektu bylo zmodernizovat všechna oddělení státního zastupitelství na ústřední, regionální a místní úrovni.
Investiční podpora (v celkové hodnotě zakázky 1,8 milionu EUR) zahrnovala dodávku počítačového a síťového vybavení a zavedení jednotného evidenčního systému (Unified Information Filing System, dále jen "UIS").
21. Programové vybavení pro UIS bylo dodáno v roce 2003, ale používalo je pouze jedno z osmi míst navštívených Účetním dvorem.
Konečné potvrzení o převzetí programového vybavení pro UIS nebylo v době auditu v květnu 2005 vydáno, neboť v jeho fungování bylo zjištěno příliš mnoho chyb.
22. Byly zjištěny další nesrovnalosti ve strategii IT a nerovnováha mezi programovým a technickým vybavením počítačů (např. problémy s napojením na stávající programové vybavení; 37 pracovních stanic nebylo používáno a bylo uskladněno v jednom oddělení státního zastupitelství; ohrožení zamýšleného širšího používání UIS kvůli problémům s poskytovatelem internetu).
23. Z tohoto důvodu byl nový systému UIS ještě 18 měsíců po datu stanoveném pro dokončení (konec roku 2003) stále ve fázi testování a nemohl být použit jako důležitý nástroj v boji proti organizovanému zločinu a korupci.
Při koncipování projektu Komise a bulharské orgány podcenily jeho složitost, technickou proveditelnost a kompatibilitu se stávajícími systémy.
Posílení rumunského soudnictví a vězeňství
24. Podobný projekt se uskutečnil v Rumunsku (tři zakázky na dodávku v celkové hodnotě 8,4 milionu EUR) s cílem vytvořit jednotný systém správy případů a dokumentů (Case and Document Management System, dále jen "CDMS"), kterým se měly propojit všechny soudy a úřady státního zastupitelství v zemi.
Programové vybavení pro systém CDMS již bylo vyvinuto v rámci dřívějšího projektu Phare a bylo dodáno v září 2002.
Cílem projektu Phare 2000 bylo učinit poslední krok k systémovému propojení všech soudů a úřadů státního zastupitelství.
25. Na začátku roku 2005 nebylo obecného cíle projektu (mít v celostátním měřítku fungující aplikaci CDMS) dosaženo, ačkoliv původně bylo dokončení projektu naplánováno na konec listopadu 2003.
Ve všech místech, která Účetní dvůr navštívil, bylo technické vybavení nainstalováno v souladu s ustanoveními smluv.
Avšak programové vybavení, které bylo dodáno v rámci dřívějšího programu Phare, bylo využito jen částečně. Velká část soudní sítě v Rumunsku navíc nebyla systémem CDMS dotčena, neboť rumunské orgány ve velké míře nesplnily své závazky na spolufinancování, totiž poskytnout v době trvání programu půjčky ministerstvu spravedlnosti ve výši 12 milionů EUR a ministerstvu veřejné správy ve výši 10 milionů EUR [6].
Nesplnění těchto finančních závazků ukázalo, že pro rumunskou vládu nebyl tento projekt reformy soudnictví za účelem splnění standardů EU prioritou.
Investice do podnikatelských líhní pro malé a střední podniky v oblastech s upadajícím průmyslem v Bulharsku
26. Projekt na podporu podnikatelských líhní pro malé a střední podniky (s rozpočtem ve výši 2,7 milionu EUR přiděleným na podporu investic) měl za cíl posílit sektor malých a středních podniků v regionech na severozápadě Bulharska a v jižní části středního Bulharska.
V obou těchto regionech měly být v oblastech s upadajícím průmyslem vytvořeny podnikatelské líhně renovací starých budov.
Fyzické osoby by měly být povzbuzovány k tomu, aby zakládaly nové podniky, a tím vytvářely nové pracovní příležitosti, jež by nahradily pracovní místa zaniklá v tradičních průmyslových odvětvích, která byla přinucena k restrukturalizaci.
27. Nakonec bylo pro renovaci vybráno šest budov.
V červenci 2005, v době, kdy probíhal audit, začínala fungovat jako podnikatelská líheň jen jedna z nich (Montana).
Pět let po posouzení potřeb se v oblastech s upadajícím průmyslem v regionálním měřítku neprojevil nárůst alternativních pracovních míst.
28. Malý pokrok byl způsoben zejména nedostatečnou implementační kapacitou národních orgánů.
Nedostatečná administrativní kapacita byla také hlavním důvodem zrušení dalšího projektu, který se týkal malých a středních podniků (viz rámeček 2).
Rámeček 2
Plánovaný projekt v Bulharsku nazvaný "Certifikace kvality malých a středních podniků" (s rozpočtem 4,8 milionu EUR) se nakonec vůbec neuskutečnil.
Jeho konkrétním cílem bylo zlepšit konkurenceschopnost a exportní kapacitu výrobního odvětví.
Předběžné kontroly (viz bod 9), které provedla delegace v Sofii, byly účinné a delegace zamítla první dokumentaci k výzvě k předkládání návrhů, neboť příslušným ministerstvům chyběly dostatečné implementační struktury a postupy pro udílení grantů.
Delegace nakonec postup udílení grantů neschválila, neboť Bulharské orgány nepostupovaly při hodnocení souladu s administrativními požadavky a způsobilosti uchazečů jednotně a nezacházely se všemi společnostmi stejně.
Bulharské orgány naopak delegaci vinily z toho, že neposkytuje konzistentní informace o právním rámci EU, který se má uplatňovat.
Místní a regionální infrastrukturní projekty v Rumunsku
29. V březnu 2005, v době, kdy probíhal audit, bylo k dosažení cílů vybudovat dva parky na rozvoj podnikatelské infrastruktury v Rumunsku (zakázka v celkové hodnotě 13,7 milionu EUR) nadále zapotřebí značné úsilí.
Výstavba stále probíhala, přestože původní datum dokončení bylo v projektové fiši stanoveno na říjen 2004.
Chyby ve stavebním projektu přispěly k prodloužení zakázek na stavební práce.
Co se týká budoucnosti těchto dvou projektů, bylo třeba vyřešit řadu problémů v oblasti řízení (viz body 53 až 56 "Rizika pro ekonomickou životaschopnost").
30. Další rumunský projekt se nazýval "Modernizace a rozvoj infrastruktury pro cestovní ruch v Piatra Neamt" (hodnota zakázky 2,3 milionu EUR).
Infrastruktura byla vytvořena v souladu s podmínkami zakázky na stavební práce.
Název projektu byl nicméně zavádějící, neboť v zrenovované oblasti toho k přilákání turistů mnoho nebylo.
Mezi hlavní financované položky patřil most a 3 km silnice. Most i silnice se nacházejí mimo rekreační oblast a jsou pravidelně využívány pro místní dopravu.
"Turistickou" oblastí je zábavní zařízení, které využívají převážně (na jaře a v létě) místní obyvatelé.
V této lokalitě se kromě toho nachází prázdný, ošklivě vyhlížející, zdevastovaný olympijský plavecký bazén.
Tato oblast, označovaná jako Strand, tedy vypadá jen zpola obnoveně a není schopna vytvořit nová pracovní místa přilákáním turistů, jak se původně předpokládalo.
31. Dva další infrastrukturní projekty v Rumunsku nemohly kvůli překážkám dosáhnout svých cílů:
a) most přes řeku Prut spojující Rumunsko a Moldavsko byl dokončen v prosinci 2004 (celková cena zakázky 3,1 milionu EUR).
Bohužel se nedá používat, neboť musí být ještě dostavena přístupová cesta na moldavské straně.
Kromě toho na obou stranách chybí hraniční kontrolní místa;
b) stavební práce na mezinárodní veletržní hale v Constantě (projekt v hodnotě 6,4 milionu EUR) se zastavily v září 2004, když krajský úřad v Constantě odebral příslušné stavební povolení kvůli technickým nesrovnalostem.
Od té doby se přes nepřetržité odůvodněné úsilí různých zainteresovaných subjektů nedaří přesvědčit úřad, aby vydal nové povolení.
Projekt je vážně ohrožen, přestože na něj již byly vynaloženy náklady ve výši cca 3 milionů EUR.
Bulharský poprivatizační fond
32. Zvláštním případem investiční podpory byly výdaje v rámci programu Phare na Bulharský poprivatizační fond (Bulgarian Post-Privatisation Fund, dále jen "BPPF").
Evropská banka pro obnovu a rozvoj (EBRD) vytvořila BPPF v roce 1998 jako fond s dobou trvání deseti let.
Cílem tohoto fondu bylo přispět k rozvoji soukromého sektoru v Bulharsku a dlouhodobým financováním vlastního kapitálu a know-how zlepšit výkonnost vybraných bulharských soukromých podniků.
33. EBRD nesla za BPPF celkovou odpovědnost a k řízení fondu využila společnost pro správu aktiv.
EBRD vložila do BPPF základní kapitál ve výši 30 milionů EUR a v rámci Phare obdržela platby z bulharských národních programů Phare 1997–2000 ve výši 6,5 milionu EUR.
Prostředky z programu Phare neměly podobu přímých investic, a proto byly využity na provozní výdaje správce fondu, poradenství podnikům a na správní poplatky EBRD.
34. Několik faktorů naznačuje, že prostředky v rámci programu Phare nebyly vynakládány účinně ani účelně:
a) Namísto investování do 12 až 15 společností získala BPPF podíl pouze v šesti.
b) Jedna z těchto šesti společností zkrachovala. Šlo o společnost, do které fond investoval zdaleka nejvíce (4 miliony EUR).
c) Náklady správce fondu na řízení byly nepřiměřeně vysoké: na administrativní výdaje fondu v období 1998–2002 bylo vynaloženo 4,5 milionu EUR, zatímco celková hodnota přímých investic do základního kapitálu všech šesti společností byla po jejich privatizaci jen 11,6 milionu EUR.
35. Bulharské orgány nebyly s fondem spokojené a Komise zakročila a zastavila další vynakládání peněz EU.
EBRD ukončila činnost BPPF před stanoveným termínem koncem roku 2002.
36. Hlavním důvodem neúspěchu BPPF byla zjevně výkonnost společnosti řídící fond, která ve všeobecně složité situaci po privatizaci činila nesprávné odhady (investiční rozhodnutí).
Všechny provozní výdaje přebíral program Phare, což snižovalo motivaci pracovat efektivně z hlediska nákladů.
Jelikož investice byla využívána k podpoře běžných činností EBRD, nebylo dosaženo jejího katalytického účinku [7].
Liberalizace energetiky v Rumunsku
37. Projekt modernizace odvětví elektrické energie v Rumunsku byl podstatně opožděn, což zpomalilo přípravu Rumunska na vstup na vnitřní trh EU s energií.
Investiční podíl Phare na programu činí 11 % z 203 milionů EUR. Zbývající podporu tvoří národní spolufinancování (24 %) a půjčky EBRD (25 %) a Evropské investiční banky (40 %).
Zkvalitnění rozvodné sítě (včetně všech prvků programu Phare) mělo být původně dokončeno v srpnu 2002.
Tento termín byl dvakrát posunut, nejdříve na listopad 2004 a dále na červen 2005.
Udílení zakázek se oddalovalo kvůli váhavosti vlády splnit jednu z podmínek projektu – dosažení uspokojivého pokroku při privatizaci dvou elektrických rozvodných společností.
38. Projekt přispěl k restrukturalizaci sektoru v souladu se směrnicemi EU.
Adicionalita té části projektu, která se financovala z program Phare, však není zřejmá, neboť tento projekt byl realizován převážně prostřednictvím půjček EBRD a Evropské investiční banky [8].
Části projektu financované z programu Phare navíc spíše napomáhaly poskytovateli přenosu a operátorovi trhu, místo aby přímo napomáhaly regulačnímu orgánu pro odvětví elektrické energie.
Zemědělské statistiky v Bulharsku
39. V Bulharsku bylo dokončení projektu "Restrukturalizace zemědělského statistického systému" (celková hodnota zakázky 0,4 milionu EUR) naplánováno na leden 2002.
Počítačové vybavení bylo nainstalováno začátkem roku 2003, ale nebylo zatím využito k zamýšlenému účelu.
Je to způsobeno tím, že dodaný software byl vadný v důsledku špatně odvedené práce dodavatele.
Kvůli tomu Systém sítě zemědělských statistik (Agricultural Statistical Network System, dále jen "ASNS") ještě v lednu 2005 nefungoval, přestože Komise uvedla, že od té doby bylo dosaženo významného pokroku.
Ministerstvo zemědělství a lesního hospodářství doplácí na to, že nemá zavedený ASNS, který by v budoucnu usnadnil provádění společné zemědělské politiky EU.
Azyl v Rumunsku
40. Azylový projekt v Rumunsku (celková hodnota zakázky 1,6 milionu EUR) má za cíl dále rozvíjet azylový systém směrem k harmonizaci s postupy a praxí EU.
Finanční prostředky byly využity především na vytvoření dvou nových ubytovacích středisek v Galati (východní hranice) a Timisoaře (západní hranice).
41. Zařízení ve středisku v Galati byla ve velké míře nevyužita.
V době, kdy se prováděl audit, bylo v tomto středisku ubytováno pouze 19 žadatelů o azyl, což představuje obsazenost 7,6 % [9].
Osobami, které byly ve středisku ubytované v červnu 2005, nebyli místní žadatelé o azyl, nýbrž skupina bangladéšských občanů převezených do střediska z jiných částí Rumunska.
Podle Národního úřadu pro uprchlíky (National Refugee Office, dále jen "NRO") nebyla na hraničních přechodech při východních hranicích (a s výjimkou letiště v Bukurešti ani na téměř žádných vnějších hranicích Rumunska) nikdy podána žádná žádost o azyl.
Celkový obraz situace v Galati – z východní hranice nepřicházejí žádní žadatelé o azyl, dvě patra budovy jsou nevyužitá, vybavení domácnosti je nedotčeno, dodávky zdravotnických potřeb nebyly otevřeny, automobily byly používány zřídka – naznačuje, že ve skutečnosti nebylo nutné v Galati toto ubytovací středisko zřizovat.
42. Z celkové situace v Rumunsku vyplynulo, že tam je více zařízení pro žadatele o azyl a pro uprchlíky, než je skutečná potřeba.
Na druhou stranu je těžké do budoucna předvídat počet žadatelů o azyl kvůli nejistotě, pokud jde o budoucí ekonomické prostředí a stabilitu regionu.
Jestliže v nadcházejících letech bude přetrvávat nízká obsazenost, bude naléhavě nutné zvážit alternativní využití těchto budov a jejich vybavení, a především té části vybavení, které podléhá zkáze.
U většiny auditovaných projektů nebyla zajištěna udržitelnost
43. Podle pokynů pro provádění programu Phare musí být investiční projekty udržitelné i po přistoupení, včetně finančních prostředků na úhradu nákladů na údržbu a provoz.
Účetní dvůr provedl audit udržitelnosti ze dvou hledisek: z hlediska technické životaschopnosti investičních statků (viz body 44 až 50) a z hlediska ekonomické životaschopnosti podnikatelských líhní a průmyslových parků (viz body 51 až 56).
Rizika pro technickou životaschopnost
44. Aby nákladné investice přinášely dlouhodobé výsledky, musí být řádně udržovány.
Obecně neexistovaly jasné plány, jak budou po skončení záruční lhůty pokryty budoucí náklady na údržbu.
V řadě případů byl zřetelný všeobecný nedostatek prostředků z národních zdrojů.
Státní zastupitelství v Bulharsku mělo nedostatečný rozpočet na základní potřeby, jako např. náležitě kvalifikované odborníky v oblasti informatiky, skenery nebo dostatečně klimatizované místnosti pro servery.
V Rumunsku byly v sektoru soudnictví (systém CDMS) podobné problémy.
45. Nedostatek dostupných národních zdrojů spolu se složitostí určitého vybavení již způsobil u některých projektů problémy.
Následující příklady týkající se vybavení pro pohraniční policii ukazují důsledky problémů s údržbou.
46. NBPS v Bulharsku uvedlo, že nebyly vyčleněny národní finanční prostředky na údržbu radiokomunikačních systémů po uplynutí záruční lhůty.
Kromě toho bude nutné obnovit po pěti až sedmi letech používání elektronické části systémů pro monitorování pomocí tepelných snímků.
V roce 2007 budou kamery na termovizi používány pátým rokem.
47. Správné používání nového a moderního vybavení zvyšuje jeho životnost.
Pracovníci musí být na zacházení s tímto vybavením vyškoleni, aby z něj získali maximum.
V tomto případě se školení, které bylo součástí projektu (0,5 milionu EUR) a které mělo rovněž posílit spolupráci mezi agenturami, neuskutečnilo.
48. Bulharská pohraniční policie předpokládá problémy s údržbou automobilů s pohonem všech čtyř kol.
Pro značku, která vyhrála zakázku, neexistují místní servisní zařízení.
Běžný vozový park NBPS tvoří automobily vyráběné v Rusku, které stojí třetinu ceny automobilů, jež jsou dodávány v rámci programu Phare, a jsou na ně levnější náhradní díly.
Nicméně pravidla programu Phare o evropském původu znemožňují nákup vozidel vyráběných mimo EU nebo kandidátské země.
49. Mít dostupné zdroje na údržbu je o to důležitější, že některé z vybavení nebylo spolehlivé nebo jeho technické kapacity nesplňovaly požadavky uživatelů:
a) V Bulharsku byly brýle pro noční vidění k dispozici jen v omezené míře, neboť 65 brýlí z původně dodaných 112 bylo posláno zpět dodavateli k opravě.
b) Rumunské záznamy ukazují, že osm vozidel, která byla vyrobena na zakázku a měla sloužit k dohledu (s celkovými náklady 2,1 milionu EUR), bylo od uvedení do provozu v listopadu 2003 po třetinu doby nepoužitelných.
Přístroje sloužící k dohledu musí být opravovány v zahraničí, což prodlužuje dobu, po kterou jsou v nečinnosti.
Podobná míra nečinnosti se vztahuje i na 35 vozidel stejné značky sloužících k dohledu, která byla financovaná z národních zdrojů.
Předchozí nasazení vozidel financovaných z národních zdrojů ve stejných sektorech hranic vyvolává další otázky ohledně adicionality vozidel financovaných z Phare.
V projektové fiši nejsou v odůvodnění nákupu vybavení pro dohled z prostředků Phare tato vozidla financovaná z národních zdrojů zmíněna [10].
c) Podle rumunské pohraniční policie nemohou být v důsledku zamrzání řeky v ústí Dunaje každý rok v zimě po dobu dvou až tří měsíců používány dvě lodě říční hlídky (každá za 300000 EUR).
V technických údajích se uvádělo, že by lodě měly fungovat ve dne i v noci, v rozlámaném ledu a v teplotních podmínkách od – 15 do + 45 stupňů.
50. Pokud nebude zajištěna dostupnost prostředků na výměnu nebo celkovou opravu vybavení nebo jednotlivých částí, které se blíží konci své životnosti, např. motorů lodí říční hlídky v Rumunsku, existuje nebezpečí, že v době, kdy Bulharsko a Rumunsko přistoupí k EU (nebo dokonce vstoupí do Schengenského prostoru) a jejich hranice budou tvořit vnější hranice EU, jejich pohraniční vybavení již nebude plně funkční.
Rizika pro ekonomickou životaschopnost
51. V Bulharsku bylo šest budov přestavěno na podnikatelské líhně, přičemž pět z nich nebylo k tomuto účelu ještě využíváno (viz bod 27).
Oba auditované rumunské parky s podnikatelskou infrastrukturou dosud nebyly v provozu.
Posoudit budoucí ekonomickou životaschopnost nedostatečně pokročilých projektů je sice obtížné, byla však zjištěna řada významných rizik.
52. Dlouhodobá úspěšnost a ekonomická životaschopnost bulharských podnikatelských líhní bude záležet na četných faktorech, kterými se v době auditu zatím nikdo nezabýval: výkonnost manažerských týmů, podpora a příspěvky obcí na údržbu prostorů, příjem z nájemného od nájemců a příjem ze služeb poskytovaných malým a středním podnikům, jako je poradenství (např. žádosti o úvěr/půjčku, právní poradenství).
Úspěšné fungování záleží na tom, zda ministerstva plně podpoří manažerské týmy podnikatelských líhní, které musí v současné době vyvíjet zvýšenou iniciativu, aby mohly zahájit svoji činnost.
53. V Rumunsku jsou průmyslové parky relativně nové a chybí zkušenosti s jejich řízením.
V národním rozvojovém plánu na období 2004–2006 jsou vyjádřeny pochybnosti ohledně některých nově vznikajících parků a uvádí se v něm, že řada současných plánů průmyslového rozvoje se nezakládá na precizních analýzách poptávky.
54. S dynamickým řízením a dodatečnými investicemi má park v Iasi potenciál pro značný růst.
Účetní dvůr nicméně zjistil, že se počet nových pracovních míst, která mají vzniknout, pravděpodobně nepřiblíží ani polovině z 1100, jak předpokládala studie proveditelnosti k projektu Phare.
55. I když cíl vytvořit pro park v Bacau 300 nových pracovních míst je relativně opatrný, není jisté, zda ho lze dosáhnout.
Hlavním zdrojem nových pracovních příležitostí jsou začínající společnosti, ale v prospektu nebylo popsáno, jak je park hodlá přilákat a podporovat.
56. Implementační agentura v Rumunsku měla monitorovat dosahování cílů u těchto infrastrukturních projektů.
Zaměřovala se však pouze na úspěšné dokončení stavby a nekontrolovala, zda projekty směřovaly k dosažení obecných ekonomických cílů, jako je vytvoření nových pracovních míst.
ZÁVĚRY A DOPORUČENÍ
57. Ukázalo se, že kontrola projektů prováděná Komisí před poskytnutím finančních prostředků (předběžná kontrola), účinně předchází nesrovnalostem při zadávání veřejných zakázek.
58. Auditované projekty byly celkově v souladu s obecnými cíly programu Phare a rovněž byly fyzicky uskutečněny v souladu s podmínkami zakázek na dodávky a stavební práce.
Nicméně u více než poloviny auditovaných projektů nebyla aktiva používána k zamýšlenému účelu nebo byla k zamýšlenému účelu používána jen částečně.
Tyto nedostatky vznikly v důsledku slabých administrativních kapacit a nedostatku národních zdrojů v Bulharsku a Rumunsku.
Doporučení 1
Národní orgány by měly pro dokončení projektů a dosažení příslušných cílů projektů vyvinout ještě velké úsilí.
Komise musí auditované projekty bedlivě sledovat, aby nakonec fungovaly, jak bylo zamýšleno.
Komise musí rovněž přispívat ke kvalitnějšímu řízení monitorovacích výborů, které představují klíčový systém pro nápravné akce v případě nedostatečné výkonnosti.
59. Komise přecenila řídicí kapacity orgánů veřejné správy v Bulharsku a Rumunsku a často s nimi sjednávala příliš ambiciózní cíle a lhůty.
Toto stanovení příliš náročných cílů se rovněž odráží v projektových fiších, jež obsahují směsici ambiciózních "širších" a "okamžitých" cílů, výstupů, účelů, výsledků, aktivit a řady často neplatných "ukazatelů pokroku" [11], jimž nezřídka chybí systematické objasnění.
Proto mohly být projektové fiše stěží používány jako smysluplný nástroj řízení.
Doporučení 2
Komise by měla přijmout pro Bulharsko, Rumunsko a nové kandidátské země realističtější přístup k programování.
To zahrnuje lepší posouzení potřeb, které by zajistilo komplementaritu s ostatními zdroji investiční podpory.
Klíčovým prvkem je zkvalitnění projektové fiše, která by mohla lépe naplnit své funkce spočívající v řízení a monitorování.
Externí experti již navrhli, aby orgány činné v plánování systematicky zřizovaly útvar kontroly kvality vyhotovování projektové dokumentace [12].
60. Technická životaschopnost některých aktiv je kvůli nedostatku národních finančních prostředků zpochybněna.
Co se týká podporovaných průmyslových parků a podnikatelských líhní, musí být ještě vyřešena řada otázek ekonomické životaschopnosti.
Komise nedostatečně dohlížela nad dodržováním zásad udržitelnosti a spolufinancování, jak uvádí pokyny pro provádění programu Phare.
Doporučení 3
Komise by měla již ve fázi programování upřesnit zdroje na údržbu a požadavky kladené na spolufinancování a měla by rovněž zavést formalizované postupy pro ověřování těchto zásad.
Monitorování udržitelnosti by mělo zahrnovat monitorování ekonomických cílů, např. vytvoření pracovních míst.
61. Komise dostatečně nevzala v úvahu přidanou hodnotu a katalytický účinek, který měly peníze z programu Phare na činnosti vyvíjené mezinárodními finančními institucemi.
Pro zavedení a uplatňování acquis communautaire jsou zapotřebí obrovské investice do právní infrastruktury.
Program Phare může pokrýt pouze část těchto celkových potřeb.
Pokyny k programu Phare proto vyžadují, aby se investiční podpora zaměřila na akce, které by se jinak neuskutečnily a které slibují velký katalytický účinek.
Doporučení 4
Komise by měla zlepšit svou analýzu z hlediska adicionality a katalytického účinku, především u projektů, které vedou mezinárodní finanční instituce nebo jiné třetí strany.
Tuto zprávu přijal Evropský účetní dvůr v Lucemburku na svém zasedání dne 11. května 2006.
Za Účetní dvůr předseda
Hubert Weber
[1] SEC(1999) 1596 v konečném znění: Pokyny pro provádění programu Phare v kandidátských zemích v období 2000–2006 podle článku 8 nařízení Rady (EHS) č. 3906/89, Brusel, 13.
1999. Pokyny byly revidovány v září 2002 a v prosinci 2003.
[2] Investicemi se obvykle míní budovy a vybavení, na které národní orgány uzavírají smlouvu na dodávky a stavební práce.
Budování institucí je definováno jako proces pomoci kandidátským zemím v oblasti rozvoje struktur, strategií, lidských zdrojů a řídících schopností nutných pro posílení jejich hospodářských, sociálních, regulačních a administrativních kapacit.
Hlavním nástrojem je twinning (viz zvláštní zpráva Účetního dvora č. 6/2003 o twinningu jakožto hlavním nástroji na podporu budování institucí v kandidátských zemích).
[3] Projekt v rámci národního programu obvykle tvoří řada částí, přičemž všechny části přispívají k dosažení stejného cíle.
[4] Provedení ročního průběžného hodnocení se v rámci programu Phare zadává konsorciu.
[5] Celý soubor právních předpisů EU v podobě smluv, sekundární legislativy a politik Unie, jakož i judikatury Evropského soudního dvora.
[6] Účelem těchto půjček bylo vybavit většinu soudů v zemi počítači.
[7] Pokyny pro provádění programu Phare uvádějí, že podpora investic musí mít katalytický účinek na prioritní akce související s přípravou na členství, které by se jinak neuskutečnily, nebo by se uskutečnily až později.
[8] Pokyny pro provádění projektu Phare stanoví, že podpora investic nesmí vytlačit ostatní poskytovatele prostředků, zejména ze soukromého sektoru nebo z mezinárodních finančních institucí.
[9] Středisko
Zvláštní zpráva č. 5/2006
týkající se programu MEDA, spolu s odpověďmi Komise
(podle čl. 248 odst. 4 druhého pododstavce Smlouvy o ES)
(2006/C 200/01)
OBSAH
SEZNAM ZKRATEK
I–VII SHRNUTÍ
1–11 ÚVOD
1–5 Základní informace
6–11 Rozsah a zaměření auditu
12–49 PŘIPOMÍNKY
12–31 Přispívá program MEDA k hospodářským reformám a sociálnímu rozvoji v účastnických středomořských zemích?
12–16 Projekty jsou relevantní pro program MEDA a cíle jednotlivých zemí, avšak ne vždy jsou dostatečně koncentrované
17–23 Vlastnická zodpovědnost pomáhá dosahovat lepších výsledků a je podporována přímou rozpočtovou podporou
24–26 Budování kapacit je významným prvkem programu MEDA
27–31 Výsledky pomoci jsou zatím skromné
32–49 Řídí Komise program MEDA přiměřeným způsobem?
32–41 Programování, příprava a realizace se zlepšily
42–47 Sledování a hodnocení jsou nyní systematičtější
48–49 Úsilí o koordinaci dárců je nyní intenzivnější
50–57 ZÁVĚRY
50–52 Přínos programu MEDA
53–57 Řízení Komisí
58 DOPORUČENÍ
PŘÍLOHA I – Závazky/výplaty v programu MEDA 1995–2005
PŘÍLOHA II – Projekty či programy zahrnuté do auditu
Odpovědi Komise
SEZNAM ZKRATEK
CSP strategický dokument země (Country Strategy Paper)
ECU evropská měnová jednotka
EIB Evropská investiční banka
ENP evropská politika sousedství (European Neighbourhood Policy)
ES Evropské společenství
EuropeAid Úřad pro spolupráci EuropeAid
HDP hrubý domácí produkt MEDA doprovodná opatření k hospodářským a sociálním reformám v třetích zemích v oblasti Středomoří
NIP národní indikativní program
SAF facilita na strukturální přizpůsobení (Structural Adjustment Facility)
Výbor MED poradní výbor členských států pro oblast Středomoří
SHRNUTÍ
I. V roce 1995 EU a 12 zemí Středomoří rozhodly o nové fázi vzájemných vztahů, nazvané "barcelonský proces" nebo "evropsko-středomořské partnerství".
Jeho hlavním cílem je rozvíjet různé aspekty partnerství, včetně politických, hospodářských a finančních a také sociálních a kulturních rozměrů (viz body 1 a 2).
II. Program MEDA je hlavním finančním nástrojem ES pro realizaci evropsko-středomořského partnerství s více než 8000 miliony EUR přidělenými na období 1995–2006.
Ke konci roku 2005 bylo na různé projekty a programy vyčleněno zhruba 7000 milionů EUR a přibližně 4000 milionů EUR bylo vyčerpáno (viz body 3 až 5).
III. Účetní dvůr provedl audit programu MEDA, aby zjistil, zda skutečně přispívá k hospodářské reformě a sociálnímu rozvoji v partnerských zemích a zda Komise řídí program odpovídajícím způsobem (viz body 6 až 11).
IV. Pokud jde o přínos programu MEDA, podpora ES:
- odpovídala potřebám zúčastněných zemí,
- zaměřovala se na omezený počet sektorů ve dvou ze tří zkoumaných zemí,
- motivovala k vlastnické zodpovědnosti zvyšujícím se využíváním rozpočtové podpory,
- systematicky zahrnovala opatření na budování kapacit (viz body 12 až 26).
V. Konkrétní výsledky po více než 10 letech programu MEDA jsou dosud spíše omezené, jelikož mnoho projektů ještě nebylo dokončeno.
U většiny zemí programu MEDA je dopad podpory ES třeba hledat spíše než ve finančním významu v úsilí řešit citlivé otázky reformy politik a podporovat chudší skupiny obyvatelstva (viz body 27 až 31).
VI. Řízení programu MEDA Komisí se od počátečních let zřetelně zlepšilo a lze je považovat za uspokojivé, protože programování nyní vede k rovnoměrnějšímu rozložení zdrojů v čase, přípravná období se zkracují a vyplácené částky se významně zvýšily.
K těmto zlepšením přispělo zvýšení počtu projektů a programů, vyšší podíl rozpočtové podpory na programu celkem a celkově kladný vliv převedení pravomocí na to, jak delegace připravují a realizují projekty.
K dalším zlepšením patří systematičtější sledování a hodnocení a intenzivnější dialog a koordinace s místními partnery a dalšími dárci.
Nejčastější příčinou zpoždění realizace zůstávají problémy v oblasti veřejných zakázek (viz body 32 až 49).
VII. Vzhledem k tomu, že platnost nařízení MEDA skončí v roce 2006 a v roce 2007 nabude účinnosti nový nástroj evropského sousedství a partnerství, Účetní dvůr doporučuje Komisi, aby:
- zajistila hladký a rychlý přechod k novým programům pro jednotlivé země, aby se zabránilo negativním důsledkům pro další realizaci; v nových programových dokumentech pro jednotlivé země jasněji vymezila své strategické cíle a stanovila vhodné ukazatele, což umožní lépe sledovat a hodnotit dopady,
- nadále se zaměřovala na omezený počet oblastí pomoci pro zajištění soudržnosti a zvládnutelného rozsahu programů,
- nadále vyhledávala osvědčené postupy pro řízení projektů, aby nedocházelo ke zpožděním.
ÚVOD
Základní informace
1. Po zhruba 20 letech stále intenzivnější spolupráce, zejména v oblasti obchodu a rozvoje, mezi EU, jejími členskými státy a 12 zúčastněnými zeměmi Středomoří rozhodla konference ministrů zahraničí EU a Středomoří konaná v Barceloně (listopad 1995) o nové fázi "partnerství", rovněž nazývané "barcelonský proces" nebo evropsko-středomořské partnerství [1].
2. V prohlášení přijatém na barcelonské konferenci byly formulovány tyto tři oblasti partnerství se souvisejícími klíčovými cíli:
- politické a bezpečnostní partnerství s cílem vymezit společný prostor míru a stability založený na základních zásadách včetně dodržování lidských práv a demokracie,
- hospodářské a finanční partnerství s cílem vytvořit zónu sdílené prosperity prostřednictvím postupného zavádění zóny volného obchodu, doprovázené podstatnou finanční podporou ES pro hospodářský přechod v partnerských zemích a pro zmírnění negativních sociálních a ekonomických důsledků tohoto reformního procesu,
- sociální, kulturní a mezilidské partnerství s cílem rozvíjet lidské zdroje, podporovat porozumění mezi kulturami a rozvíjet svobodné a vzkvétající občanské společnosti.
3. Program MEDA je hlavním finančním nástrojem ES pro realizaci evropsko-středomořského partnerství, který se právně opírá o nařízení Rady (ES) č.
1488/96 ze dne 23. července 1996 [2]. Nařízení uvádí širokou škálu opatření na podporu úsilí středomořských partnerů o reformu hospodářských a sociálních struktur a zmírnění negativních důsledků, jež může způsobit hospodářský rozvoj.
Nařízení stanovilo na období 1995 až 1999 celkovou referenční částku 3424,5 milionů ECU.
Poté, co bylo nařízení v roce 1999 vyhodnoceno, bylo změněno nařízením Rady (ES) č. 2698/2000 [3], které se obvykle označuje jako nařízení MEDA II.
Toto nařízení stanoví na období 2000–2006 referenční částku 5350 milionů EUR.
Tato novelizace rovněž přidala další oblast činností, na které se vztahuje podpora ("zlepšení životních podmínek znevýhodněných osob"), a zjednodušila některé rozhodovací postupy.
5. Celkové skutečné závazky na období 1995–2005 činí přibližně 6900 milionů EUR a skutečné výplaty na totéž období asi 4000 milionů EUR.
Podrobnější přehled závazků a výplat členěný podle zemí za období 1995–2005 je uveden v příloze I.
Rozsah a zaměření auditu
6. V období srpen–prosinec 2005 provedl Účetní dvůr audit programu MEDA na základě následujících otázek.
a) Přispívá program MEDA skutečně k hospodářské reformě a sociálnímu rozvoji v účastnických středomořských zemích?
b) Řídí Komise program MEDA odpovídajícím způsobem?
7. K hlavním aspektům zkoumaným v rámci první otázky patří relevance a zaměření programu, stupeň vlastnické zodpovědnosti, budování kapacit a dosažené výsledky.
8. Hlavní aspekty posuzované v rámci druhé otázky jsou rychlost a účinnost programování, příprava a provádění, sledování a hodnocení a koordinace dárců.
9. Hospodářská reforma a sociální rozvoj zahrnují podporu hospodářského přechodu a vytvoření evropsko-středomořské zóny volného obchodu (např. zlepšení v oblasti obchodu, tvorba pracovních míst a rozvoj soukromého sektoru), operace na podporu reformních programů (např. ve finančních službách a veřejné správě), zlepšení hospodářských infrastruktur, zejména v odvětvích dopravy, energetiky, rozvoje venkova a měst, a zlepšení sociálních služeb, zejména v oblasti zdravotnictví, plánovaného rodičovství, zásobování vodou, hygieny a bydlení.
10. Součástí auditu byly návštěvy v Egyptě a Maroku, kde byla provedena kontrola vybraných projektů a programů a konaly se diskuse s pracovníky delegací, místními orgány, projektovými manažery, technickými asistenty a dalšími dárci.
Kromě toho byla provedena dokumentární prověrka projektů a programů v Jordánsku.
Audit se zaměřil na projekty financované v rámci MEDA I a II.
Projekty financované prostřednictvím starých protokolů [4], regionální složky programu MEDA nebo horizontálních a tematických rozpočtových položek nebyly do tohoto auditu zahrnuty.
Úplný seznam projektů a programů zkoumaných v rámci auditu je uveden v příloze II.
11. Audit konečně také zkoumal příslušné hodnotící zprávy vypracované pro Komisi, včetně hodnocení programu MEDA II v polovině období, které bylo dokončeno v roce 2005.
Toto hodnocení se soustředilo na dvě hlavní otázky, totiž jak relevantní je program MEDA II a jak účelně/účinně je upraveno řízení a realizace programu MEDA II.
Tyto otázky byly rozděleny do několika podotázek a pro každou z nich byl vytvořen náležitý způsob hodnocení, včetně rozsáhlé dokumentární prověrky a četných pohovorů v ústředí Komise a ve dvou navštívených zemích (Tunisko a Egypt).
Účetní dvůr analyzoval toto hodnocení vzhledem k vlastnímu auditu a došel k závěru, že poskytuje dostatečný základ pro to, aby se výsledky hodnocení mohly použít jako doklady potvrzující jeho vlastní auditní zjištění (viz též body 46 a 47).
V příslušných případech se tedy odkazuje na toto hodnocení v polovině období.
PŘIPOMÍNKY
Přispívá program MEDA k hospodářským reformám a sociálnímu rozvoji v účastnických středomořských zemích?
Projekty jsou relevantní pro program MEDA a cíle jednotlivých zemí, avšak ne vždy jsou dostatečně koncentrované
12. Všechny zkoumané projekty ve třech zemích, kterých se audit týkal, byly relevantní pro cíle programu MEDA [5] a v souladu s národními rozvojovými cíli příslušné země.
Tato připomínka je potvrzena v hodnocení programu MEDA II v polovině období, které vypracovala sama Komise a podle něhož je relevance programu uspokojivá.
13. Ve všech třech zemích se úplné portfolio podpory ES skládá ze zásahů zaměřených na hospodářské reformy a na sociální rozvoj, přičemž u Egypta a Maroka jsou tyto dvě odlišné oblasti ve vzájemné rovnováze, zatímco v případě Jordánska se větší důraz klade na hospodářské reformy.
14. Protože však cíle programu MEDA a možná podpůrná opatření jsou v nařízeních MEDA vymezeny poměrně široce, vzniká otázka, zda při praktickém provádění Komise svou podporu poskytla cíleně, což by mohlo zvýšit soudržnost podpory.
15. Ve dvou ze tří zkoumaných zemí (Egypt a Jordánsko) byla jasná tendence zaměřit podporu na omezený počet odvětví a využívat omezeného počtu zásahů.
Ve třetí zemi, Maroku, tomu tak nebylo, protože podpora ES byla rozložena do většího počtu zásahů v mnoha různých odvětvích, zejména během období MEDA I, s mírným zlepšením během období MEDA II [6].
16. Komise mezitím formulovala novou politiku vnějších vztahů se sousedními zeměmi, která se nazývá evropská politika sousedství (ENP).
V rámci této politiky by měl v roce 2007 nabýt účinnosti nový finanční nástroj (nástroj evropského sousedství a partnerství), který nahradí několik jiných nástrojů včetně programu MEDA.
Prvním krokem k realizaci ENP je právě probíhající příprava akčních plánů pro všechny partnerské země.
Vzhledem k tomu, že tyto akční plány stanoví úplný seznam priorit, které se vztahují ke všem oblastem spolupráce [7], nadcházející řada strategických plánů zemí (zahrnující období 2007–2013) se bude muset nejspíše zaměřit na menší počet oblastí.
Vlastnická zodpovědnost pomáhá dosahovat lepších výsledků a je podporována přímou rozpočtovou podporou
17. Jednou z obecně uznávaných zásad účinné pomoci je podpora vlastnické zodpovědnosti (tj. aby určení příjemci byli zodpovědni za projekty a programy a měli kontrolu nad nimi ve všech fázích) [8].
Proto při zkoumání, zda program MEDA skutečně přispívá k hospodářské reformě a sociálnímu rozvoji v účastnických zemích Středomoří, byla druhou oblastí zájmu při auditu otázka, zda Komise motivuje vlády přijímajících zemí k vlastnické zodpovědnosti za své programy.
18. Jedním ze způsobů, jak toho dosáhnout, je nahradit tradiční projektovou podporu všeobecnou rozpočtovou podporou, kdy se vláda přijímající země a dárce dohodnou na realizaci určitých činností (často politická reformní opatření), avšak místo toho, aby se prostředky od dárce použily na pokrytí konkrétních výdajů, jsou vyplaceny přímo do státního rozpočtu.
Rozhodnutí, zda použít rozpočtovou podporu, také samozřejmě závisí na splnění určitých podmínek, jako je existence určitého standardu řízení veřejných financí [9].
Obecně se má za to, že tato metoda poskytování prostředků na pomoc podporuje smysl pro vlastnickou odpovědnost u vlády přijímající země, třebaže zaručit to nemůže (příklad programu rozpočtové podpory a souvisejících podmínek je uveden v rámečku 1).
Rámeček 1
Příklad rozpočtové podpory
Program posílení obchodu v Egyptě (40 milionů EUR)
Cíle programu
- zkrácení termínů a snížení nákladů spojených s celními formalitami při dovozu a vývozu a dalšími kontrolami a normami,
- posílení vývozních pobídek.
Mechanismus realizace
Ve finanční dohodě byly tyto cíle převedeny do řady akcí, které mají realizovat egyptské orgány.
Kromě akcí v konkrétních odvětvích může program rozpočtové podpory obsahovat i některé podmínky týkající se makroekonomické politiky nebo výkonnosti správy veřejných financí.
U každé akce dohoda uvádí její další podrobnosti a také ukazatele, dokumenty a další zdroje informací, pomocí nichž se bude ověřovat, zda všechny akce byly skutečně dokončeny.
Výplata prostředků ES ve dvou splátkách závisí na kladném posouzení toho, zda akce byly dokončeny.
Provedené činnosti
Než byla v srpnu 2005 uvolněna první splátka ve výši 20 milionů EUR, byly podniknuty a dokončeny tyto akce:
- byla dodržována uvážlivá makroekonomická politika k zajištění vnitřní a vnější bilance podle plánovaných cílů na období 2005–2007,
- bylo dosaženo významného pokroku v daňové konsolidaci a rozpočtovém účetnictví,
- byl zaveden systém elektronického celního odbavování,
- bylo umožněno celní řízení 24 hodin denně,
- byl vydán konsolidovaný přehled všech celních předpisů a postupů,
- na celních úřadech bylo otevřeno jediné kontaktní místo pro podávání námitek.
19. Audit ukázal, že ve všech třech zemích se zřetelně zvýšilo využívání nástroje rozpočtové podpory a statistické údaje obsažené v hodnocení v polovině období rovněž potvrdily, že tomu tak bylo i pro všechny země MEDA celkem [10].
Na druhou stranu v Maroku existuje také velký počet tradičních projektů, včetně mnoha projektů zajišťujících infrastrukturu a vybavení, které ze své podstaty vlastně nemotivují k vlastnické zodpovědnosti, na rozdíl od projektů, které se více zaměřují na odbornou přípravou a budování institucí.
20. Pokud jde o doposud ukončené operace v oblasti rozpočtové podpory, opatření byla realizována uspokojivě a výplaty byly prováděny bez zásadních zpoždění či potíží.
Z toho lze usuzovat, že v těchto případech místní orgány skutečně "převzaly vlastnickou odpovědnost" za reformní programy.
21. Rozpočtová podpora však není jediným nástrojem pro poskytování podpory.
Politické reformy často potřebují doplňující akce, jako je odborná příprava nebo určitý typ vybavení. Tomu lépe vyhovuje tradiční projektový přístup, stejně jako v případě, když se má poskytnout cílená podpora určité skupině obyvatelstva nebo regionu, například prostřednictvím rozvoje venkova.
22. I v takové projektové situaci lze podporovat vlastnickou zodpovědnost, a to nejen u místních orgánů, ale i u lidí, kteří mají z činností podporovaných pomocí užitek.
Kladný příklad se objevil při auditu v Maroku u projektu na rozvoj venkova v horách středního Atlasu.
Ve vztahu k místním obyvatelům byl uplatněn účastnický přístup, což znamenalo, že všichni místní partneři se plně podíleli na celém procesu přípravy a realizace plánů místního rozvoje.
Bylo zřejmé, že tento přístup přispíval k úspěchu projektových činností (viz rámeček 2).
Rámeček 2
Příklad projektové podpory
Rozvoj venkova v horách středního Atlasu v Maroku
(Projekt Khénifra, 15 milionů EUR)
Cíle projektu
- přispět ke snižování regionálních rozdílů v Maroku v sociálním a hospodářském rozvoji,
- přispět k posilování role žen na venkově,
- přispět k udržitelnému rozvoji přírodních zdrojů, boji proti erozi a snižování vlivů sucha.
Mechanismus realizace
Po podpisu finanční dohody k projektu vypracuje projektové vedení podrobný pracovní plán.
Po jeho schválení delegace vyplatí zálohu na projekt a může začít realizace.
Projektové účetnictví se bude pravidelně připravovat, auditovat a předkládat delegaci, načež bude možno uvolnit novou zálohu na projekt.
Příklady činností
Hlavní činnosti během první poloviny roku 2005:
- jednotka řízení projektu dostala počítačové a kancelářské vybavení,
- byly podepsány smlouvy s místními řídícími sdruženími. Z těchto sdružení bylo 33 funkčních,
- bylo rozděleno více než 250000 ovocných stromů,
- šesti včelařským jednotkám bylo dodáno vybavení a poskytnuta odborná příprava,
- byl podpořen chov drůbeže ženami poskytnutím 10000 kuřat,
- byly zahájeny práce na zavlažování 468 hektarů,
- byly dokončeny práce na osmi silnicích spojujících vesnice v délce 52,6 km a probíhaly práce na dalších pěti silnicích,
- znovu bylo zalesněno 271 hektarů,
- bylo očkován dobytek pro 200 vlastníků,
- projekt spolupracoval se dvěma místními řídícími sdruženími při zřizování krmných středisek pro hospodářská zvířata.
23. Rozhodujícím faktorem pro posilování vlastnické zodpovědnosti nakonec není jen způsob poskytování pomoci, ale to, jak jsou místní orgány otevřeny myšlence a procesu reformy.
To se také ukázalo u několika auditovaných projektů či programů, které postupovaly zřetelně lépe poté, co se do nich přijímající instituce zcela zapojila nebo se nový ministr o určitý program začal více zajímat.
Budování kapacit je významným prvkem programu MEDA
24. Dalším důležitým faktorem, který bude mít vliv na to, zda program MEDA skutečně přispěje k hospodářské reformě a sociálnímu rozvoji v účastnických zemích Středomoří, jsou kapacity místních institucí pro plánování a realizaci reformních programů a dalších rozvojových činností.
Audit zkoumal, zda Komise přispívá k budování těchto kapacit.
25. Prakticky všechny auditované projekty či programy ve třech navštívených zemích obsahovaly opatření nebo složky zaměřené na budování kapacit.
V řadě případů je budování kapacit v účastnických institucích dokonce hlavním cílem pomoci [11].
26. Specifickou oblastí administrativní povahy, kde je potřeba posílit místní institucionální kapacity, je zadávání veřejných zakázek státními orgány, avšak s použitím postupů ES.
Jak bude dále popsáno v bodě 39, problémy se zadáváním veřejných zakázek zásadním způsobem zpožďovaly realizaci projektů.
Výsledky pomoci jsou zatím omezené
27. Audit zkoumal vzorek projektů ze tří zemí (viz příloha II) s cílem zjistit, zda se dosahuje zamýšlených výsledků, definovaných v jednotlivých finančních dohodách.
28. Celkově jsou výsledky po více než deseti letech programu MEDA dosud poměrně omezené, protože mnohé projekty či programy, včetně významného počtu programů či projektů MEDA I, v době auditu ještě probíhaly a jejich konečné výsledky nebylo zatím možno určit [12].
29. U projektů a programů, které byly zahájeny v rámci MEDA I (1995–1999) a byly dokončeny nebo téměř dokončeny, se obecně plánovaných výsledků dosahuje, ačkoli ve všech případech nikoli na 100 %.
Zahájení většiny projektů či programů v rámci MEDA I se značně opozdilo, částečně proto, že právní rámec pro MEDA I byl připraven až později, ale také proto, že mnohé projekty se zdržely během zahajovací fáze v důsledku dlouhých výběrových řízení.
Poté uplynula doba, kterou měly vymezenu, a původní projektová doba musela být jednou či vícekrát prodloužena (u 10 z 11 zkoumaných projektů či programů), aby mohly být plánované činnosti (ve své většině) dokončeny.
Deset z 11 zkoumaných projektů či programů MEDA I se v době auditu (konec roku 2005) stále realizovalo.
30. U většiny projektů či programů MEDA II bylo v době auditu zatím brzy na řádné posouzení výsledků.
Operace v oblasti rozpočtové podpory obvykle postupovaly podle plánu, avšak projekty, u nichž bylo třeba zadat služby technické podpory a někdy také dodat vybavení a práce, byly snadno náchylné ke zpožděním.
Vývoj několika zkoumaných projektů se již potýkal s časovými omezeními v důsledku tzv. pravidla d + 3, které omezuje dobu, během níž lze podepsat smlouvy (viz další informace v bodě 41).
31. U většiny zemí MEDA nelze dopad podpory ES přičítat jejímu finančnímu významu, jelikož celková podpora ES je v porovnání s HDP těchto zemí velmi malá a obyčejně představuje méně než 1 % státního rozpočtu.
Tak tomu určitě je u dvou ze tří zemí, kde byl prováděn tento audit [13].
Dopad podpory ES spočívá spíše v tom, že se snaží řešit a podporovat reformní otázky (např. systém financování zdravotnictví, modernizaci průmyslu, reformu bankovnictví, zlepšení celní správy) a motivovat vlády, aby se těmito otázkami zabývaly, a též v ochotě podporovat chudší, znevýhodněné skupiny obyvatelstva.
Podpora ES má tedy často kvalitativní a inovativní povahu, jejíž dopad lze obtížně vyčíslit.
Řídí Komise program MEDA přiměřeným způsobem?
Programování, příprava a realizace se zlepšily
Programování
32. Programování a projektová příprava na období MEDA I začaly pozdě.
Samo nařízení MEDA bylo přijato až v roce 1996 a první indikativní programy zahrnovaly léta 1996–1998.
Závazky se tedy soustředily do několika málo let a někdy jen do několika málo velkých projektů nebo programů, např. čtyři závazky MEDA I pro Egypt byly v rozsahu od 100 do 250 milionů EUR, závazky pro Jordánsko zahrnovaly dvě facility na strukturální přizpůsobení (SAF) ve výši 100 a 80 milionů EUR a závazky pro Maroko zahrnovaly SAF ve výši 120 milionů a silniční projekt v hodnotě 80 milionů EUR.
33. Do nařízení MEDA II, které nabylo účinnosti v roce 2001, byla začleněna nová programovací pravidla.
Smyslem těchto pravidel bylo urychlit proces programování tím, že závazky navrhované na daný rok se mohou předkládat výboru MED jednou ročně v ročním finančním plánu spolu s připojenými krátkými shrnutími projektů (místo jednotlivých návrhů projektů k různým datům).
34. Kromě toho byla v roce 2001 vypracována série nových strategických dokumentů zemí (CSP) na období 2002–2006 a také nové národní indikativní programy (NIP) na období 2002–2004.
Od roku 2002 skutečné závazky těsně vycházejí z těchto programových dokumentů.
Zejména od NIP na období 2002–2004 jsou návrhy projektů formulovány mnohem plynuleji, jak je patrné z tabulky.
Také celkové závazky pro všechny země společně vykazují od roku 2000 rovnoměrnější rozdělení.
Tabulka
Závazky a výplaty pro Egypt, Jordánsko, Maroko a všechny země (včetně regionálních programů) 1995–2005
Zdroj: EuropeAid a údaje delegací (drobnější rozdíly jsou výsledkem zaokrouhlení).
(v milionech EUR) _BAR_
_BAR_ 1995 _BAR_ 1996 _BAR_ 1997 _BAR_ 1998 _BAR_ 1999 _BAR_ 2000 _BAR_ 2001 _BAR_ 2002 _BAR_ 2003 _BAR_ 2004 _BAR_ 2005 _BAR_ Celkem _BAR_
Egypt
závazky _BAR_ — _BAR_ 75 _BAR_ 203 _BAR_ 397 _BAR_ 11 _BAR_ 13 _BAR_ — _BAR_ 78 _BAR_ 104 _BAR_ 159 _BAR_ 110 _BAR_ 1150 _BAR_
výplaty _BAR_ — _BAR_ — _BAR_ 2 _BAR_ 88 _BAR_ 67 _BAR_ 64 _BAR_ 62 _BAR_ 26 _BAR_ 57 _BAR_ 151 _BAR_ 133 _BAR_ 650 _BAR_
Jordánsko
závazky _BAR_ 7 _BAR_ 100 _BAR_ 10 _BAR_ 8 _BAR_ 129 _BAR_ 15 _BAR_ 20 _BAR_ 92 _BAR_ 42 _BAR_ 35 _BAR_ 58 _BAR_ 516 _BAR_
výplaty _BAR_ — _BAR_ 60 _BAR_ 45 _BAR_ 2 _BAR_ 2 _BAR_ 84 _BAR_ 11 _BAR_ 50 _BAR_ 47 _BAR_ 51 _BAR_ 43 _BAR_ 393 _BAR_
Maroko
závazky _BAR_ 30 _BAR_ — _BAR_ 236 _BAR_ 219 _BAR_ 176 _BAR_ 141 _BAR_ 120 _BAR_ 122 _BAR_ 143 _BAR_ 152 _BAR_ 135 _BAR_ 1472 _BAR_
výplaty _BAR_ — _BAR_ 1 _BAR_ 31 _BAR_ 42 _BAR_ 54 _BAR_ 40 _BAR_ 41 _BAR_ 102 _BAR_ 102 _BAR_ 158 _BAR_ 213 _BAR_ 783 _BAR_
Všechny země
závazky _BAR_ 173 _BAR_ 370 _BAR_ 911 _BAR_ 809 _BAR_ 797 _BAR_ 569 _BAR_ 603 _BAR_ 612 _BAR_ 615 _BAR_ 698 _BAR_ 735 _BAR_ 6888 _BAR_
výplaty _BAR_ 50 _BAR_ 155 _BAR_ 213 _BAR_ 217 _BAR_ 240 _BAR_ 318 _BAR_ 318 _BAR_ 454 _BAR_ 498 _BAR_ 801 _BAR_ 781 _BAR_ 4043 _BAR_
Příprava
35. Celý proces přípravy projektu obsahuje řadu kroků, od první identifikace, přes podrobnou přípravu, předložení poradnímu výboru členských států (výbor MED) přes rozhodnutí Komise o financování až po podpis finanční dohody Komisí a orgány příjemce.
Z prověrky projektů či programů, která je součástí auditu (viz příloha II), vyplývá, že pokud jde o období MEDA II, byl tento proces obvykle dokončen rychleji, než tomu bylo dříve [14].
K tomu přispěly tyto faktory: skutečnost, že Komise převedla pravomoci z ústředí v Bruselu na své delegace, čímž se nepochybně zlepšilo jejich zapojení do procesu přípravy, celé zjednodušení programovacího procesu, jak je popsán v bodech 33 a 34, a také množství změn v řízení, které byly součástí celkové reformy vnější pomoci [15].
36. Audit ukázal, že zadávání veřejných zakázek na služby na počátku projektu – obvykle jde o technickou pomoc – nutně trvá nejméně osm měsíců od zveřejnění výzvy k podávání nabídek do podpisu smlouvy, ale někdy může trvat až dva nebo tři roky [16].
Tak tomu může být, když je výběrové řízení neúspěšné, například kvůli nedostatečnému počtu platných nabídek, a musí se opakovat.
Zahajovací fáze projektů souvisejících s technickou pomocí tak zůstává časově náročným procesem, který je náchylný ke zpožděním.
V tomto ohledu se MEDA I a MEDA II příliš vzájemně neliší.
Realizace
37. Od roku 2000 a ještě výrazněji od roku 2002 se výplaty v rámci programu MEDA celkově zlepšily (viz tabulka).
Roční průměrné výplaty za období MEDA I v letech 1995–1999 dosáhly 175 milionů EUR ročně. Toto číslo se ztrojnásobilo na průměrnou částku zhruba 528 milionů EUR za šestileté období 2000–2005.
V letech 2004 a 2005 byl celkový objem vyplacených prostředků vyšší než celkové nové závazky přijaté v těchto letech, což znamená, že se od roku 2004 poprvé od zahájení programu MEDA celkový součet neuhrazených závazků [17] snížil.
U programu MEDA I celkový součet vyplacených prostředků po šesti letech (1995–2000) dosáhl 38 % celkového součtu závazků, zatímco u programu MEDA II se tento poměr zvýšil na 46 %, rovněž po šesti letech (2000–2005).
To naznačuje, že se realizace programu MEDA II zrychlila.
Hodnocení programu MEDA II v polovině období dochází k podobnému závěru, když uvádí, že pokud jde o úroveň jeho operací, program dosahuje zralosti [18].
38. Tuto zlepšenou realizaci lze vysvětlit následujícími skutečnostmi:
a) celkové portfolio projektů či programů MEDA ve stádiu realizace stále roste;
b) mnoho projektů či programů MEDA I mělo pomalý začátek a prostředky se začaly skutečně vyplácet až od roku 2000.
V roce 2004 bylo přibližně 40 % a v roce 2005 zhruba 30 % celkových prostředků vyplaceno na základě projektů či programů, které začaly v rámci MEDA I. Přenesení pravomocí určitě přispělo k tomu, že se realizace těchto projektů zrychlila, čímž se zvýšil celkový objem výplat.
Je zde tedy určitý prvek "dohánění",
c) v rámci MEDA II, jak bylo zmíněno v bodě 19, se u většího procenta nových projektů či programů uplatňuje nástroj rozpočtové podpory, který obecně umožňuje rychlejší první výplatu, jakož i větší výplaty než tradiční projekty.
39. Toto celkově kladné hodnocení neznamená, že realizace je vždy bez problémů.
Hlavní příčinou zpožďování realizace jsou problémy s veřejnými zakázkami.
Z projektů či programů zkoumaných během auditu se v podstatě každý, který obsahuje prvek veřejné zakázky (na práce, dodávky nebo služby), v tomto ohledu z různých důvodů potýkal s problémy a často se zpožděními.
Mnohé výzvy k podávání nabídek se musely rušit nebo opakovat, protože nebyl dostatečný počet technicky platných nabídek.
Zadávací řízení jsou obecně považována za složitá a místní jednotky projektového řízení a uchazeči s nimi nejsou vždy plně obeznámeni.
V Egyptě například měli malí místní dodavatelé potíže, aby vyhověli správním požadavkům zadávacích řízení, protože všechny podklady k řízení byly anglicky.
Pravidlo, podle něhož musí být dodávky evropského nebo středomořského původu, je dalším častým problémem, zejména když do projektu patří počítačové nebo elektronické vybavení.
40. Audit ukázal, že díky přenesení pravomocí na delegace, které nyní mají na místě pracovníky specializující se na financování a zakázky, mohou tyto hrát a také hrají důležitou úlohu v tom, že pomáhají projektovým manažerům a správním orgánům s procedurálními aspekty veřejných zakázek.
Například bylo zjištěno, že delegace v Maroku nyní před zveřejněním výzev k podávání nabídek organizuje informační schůze a poskytla podporu různým zúčastněným subjektům v různých fázích řízení.
V Egyptě delegace také pomáhala s vedením a dohledem při zadávacím řízení na důležitou stavební složku, která by jinak možná byla zrušena, protože ze zbývajícího období projektu zbývalo málo času.
Kromě toho delegace v Egyptě právě zkoumala možnost překladu dokumentace k zadávacímu řízení do arabštiny.
41. Pro většinu projektů MEDA II platí pravidlo d + 3, podle něhož musí být smlouvy na práce, dodávky nebo služby uzavřeny nejpozději do tří let ode dne rozpočtového závazku [19].
V důsledku tohoto pravidla zbývá několika novým projektům, které měly být zahájeny v době auditu a které obsahují významné složky veřejných zakázek a/nebo výzvy k podávání nabídek, jen málo času na dokončení těchto činností.
Sledování a hodnocení jsou nyní systematičtější
42. Systematická vyhodnocování na makroekonomické úrovni provádějí delegace ES (např. čtvrtletní makroekonomické zprávy, pravidelné obchodní zprávy, hodnocení programů rozpočtové podpory) a další subjekty (Světová banka, MMF) za použití standardních makroekonomických ukazatelů, avšak dopad vlastní podpory Komise je na této úrovni obtížné hodnotit.
43. Velmi obtížné je také zhodnotit dopad Komise na úrovni strategických cílů EU, které jsou vymezeny ve strategických dokumentech pro jednotlivé země (CSP), zejména tehdy, když se tyto cíle popisují poměrně obecně, jako například podpora procesu hospodářského přechodu a podpora udržitelného a vyváženého socioekonomického rozvoje, a když nebyly stanoveny žádné konkrétní ukazatele úspěšnosti.
44. Hlavní sledování komise se odehrává na úrovni jednotlivých projektů či programů, kde se provádí systematické sledování a hodnocení a ukazatele se často používají v logických rámcích.
Systém externích monitorovacích návštěv nyní pokrývá většinu projektů či programů a zajišťuje pravidelné vnější hodnocení koncepce, výsledků, dopadů a možností udržitelnosti projektů.
Systematicky se též u většiny projektů či programů provádějí prověrky v polovině období a hodnocení po dokončení projektu.
45. Dobrou iniciativou bylo vyhodnotit strategie pro jednotlivé země, jak tomu bylo v případě Maroka v roce 2003 a Egypta v roce 2004.
Byly tak získány užitečné informace, které lze zohlednit při přípravě dalších strategických dokumentů zemí a indikativních plánů.
Tento postup se však dosud omezil pouze na dvě zmiňované země.
46. Podle nařízení MEDA musí Komise program každé tři roky vyhodnotit.
Hodnocení programu MEDA II v polovině období bylo tedy zadáno na začátku roku 2004 a závěrečná zpráva vypracována v červenci 2005 [20].
Konečné hodnocení programu MEDA je nyní naplánováno na druhou polovinu roku 2007.
47. Hlavní závěry studie, které se ve většině ohledů shodují s vlastními zjištěními Účetního dvora, jsou tyto:
a) relevance programu MEDA jakožto nástroje pomoci Společenství na podporu barcelonského procesu a dvoustranných dohod o přidružení je hodnocena jako uspokojivá.
Mezi obdobím MEDA I a MEDA II se zlepšila;
b) účelnost a účinnost řízení programu MEDA a způsobů jeho realizace se zlepšují, avšak stále nejsou zcela uspokojivé.
Úsilí o koordinaci dárců je nyní intenzivnější
48. Audit ukázal, že delegace ve všech třech dotyčných zemích jsou značně aktivní při koordinaci s ostatními dárci i orgány příjemců.
To je nepochybně výsledkem zvýšené personální kapacity, která byla poskytnuta v rámci přenesení pravomocí.
Ve všech dotčených zemích se pravidelně konají jednání mezi Komisí a členskými zeměmi EU.
Navíc existují podobné systémy jednání dárcovských skupin s tematicky zaměřenými podskupinami, v nichž často hrají aktivní úlohu delegace Komise, které předsedají jedné nebo více takovým dárcovským skupinám v závislosti na konkrétních tematických oblastech.
49. Mnoho koordinačních činností dosud spočívá hlavně ve výměně a shromažďování informací o jednotlivých zásazích dárců a je tu značný prostor pro další koordinaci v oblasti jako programování, realizace, sledování a hodnocení.
Nicméně delegace přišly s různými iniciativami na další rozvoj koordinace dárců a harmonizace činností.
ZÁVĚRY
Přínos programu MEDA
50. Podpora, kterou ES poskytuje prostřednictvím programu MEDA hospodářské reformě a sociálnímu rozvoji v partnerských zemích Středomoří, odpovídala konkrétním potřebám dotyčných zemí a cílům stanoveným pro Evropsko-středomořské partnerství.
Ve dvou zemích, Egyptě a Jordánsku, se podpora zaměřila na omezený počet odvětví, což ale nebyl případ Maroka.
Jelikož se nové akční plány podle Evropské politiky sousedství vztahují na všechny oblasti spolupráce, programové dokumenty pro jednotlivé země se budou muset silněji zaměřit na určité oblasti.
Komise ve zvýšené míře využívala rozpočtovou podporu, a podporovala tak vlastnickou zodpovědnost, avšak projektová podpora bude i nadále zapotřebí tehdy, kdy bude požadován konkrétnější, cílený druh pomoci.
Systematicky se uplatňují opatření na budování kapacit (viz body 12 až 26).
51. Celkové výsledky po více než deseti letech programu MEDA jsou dosud poměrně omezené, neboť mnohé z počátečních projektů měly pomalý začátek, musely být prodlužovány a nejsou ještě dokončeny, zatímco u většiny projektů v rámci MEDA II je ještě brzo na to, aby se daly posoudit jejich potenciální výsledky (viz body 27 až 30).
52. I když celkové finanční prostředky MEDA jsou značné, u většiny zemí zařazených do MEDA vyplývá dopad podpory ES méně z finančního významu a více ze snahy řešit citlivé otázky politické reformy a podporovat chudší skupiny obyvatelstva, kde je dopad podpory obtížné vyčíslit (viz body 31 a 43).
Řízení Komisí
53. Ve srovnání s počátečním obdobím se zlepšilo řízení programu MEDA Komisí, které lze nyní považovat za uspokojivé, také s přihlédnutím k procedurálním a vnějším omezením.
Programování vedlo k rovnoměrnějšímu rozložení zdrojů v čase, přípravná období se zkrátila a vyplácené částky se celkově významně zvýšily ve srovnání s úvodním obdobím MEDA (viz body 32 až 37).
54. K těmto zlepšením přispělo celkové zvýšení počtu projektů či programů ve stádiu realizace, vyšší podíl rozpočtové podpory na programu celkem a obecně kladný vliv převedení pravomocí na přípravu a realizaci projektů delegacemi (viz bod 38).
55. Nejčastější příčinou zpoždění při realizace zůstávají problémy v oblasti veřejných zakázek, i když delegace aktivně hledaly způsob, jak tyto problémy zvládat (viz body 39 a 40).
56. Protože způsob, jakým Komise řídila program MEDA, se vyznačoval jak trpělivostí, tak pružností v tom, že umožňoval prodlužovat dobu projektů a měnit dle potřeby jejich koncepci, projekty a programy MEDA I obecně dosáhly nebo nakonec dosáhnou uspokojivých výsledků.
Takzvané pravidlo d + 3, které platí pro projekty od roku 2003, může takový dlouhodobý závazek a pružnost znemožnit, a snížit tak pravděpodobnost, že hospodářská reforma a sociální rozvoj přinesou udržitelné výsledky (viz body 29, 30 a 41).
57. Dalšími zlepšeními celkového způsobu, jakým Komise řídí projekty, je systematičtější sledování a hodnocení a intenzivnější dialog a koordinace mezi delegacemi a místními partnery a dalšími dárci (viz body 42 až 49).
DOPORUČENÍ
58. Vzhledem k tomu, že platnost nařízení MEDA skončí v roce 2006 a v roce 2007 nabude účinnosti nový nástroj evropského sousedství a partnerství, by Komise měla:
- zajistit hladký a rychlý přechod k novým programům pro jednotlivé země, aby se zabránilo negativním důsledkům pro další realizaci; v nových programových dokumentech pro jednotlivé země jasněji vymezit své strategické cíle a stanovit vhodné ukazatele, aby se zlepšilo sledování a hodnocení dopadů,
- nadále zaměřovat svou podporu na omezený počet oblastí pomoci, aby byla zajištěna soudržnost a programy měly zvládnutelný rozsah,
- nadále hledat osvědčené postupy pro řízení projektů, aby nedocházelo ke zpožděním, například tak, že bude dále budovat kapacity v oblasti veřejných zakázek, tam, kde to bude možné, zjednoduší výběrová řízení a umožní decentralizovanější projektové řízení národními orgány.
Tuto zprávu přijal Evropský účetní dvůr v Lucemburku na svém zasedání dne 31. května 2006.
Za Účetní dvůr
Hubert Weber
předseda
[1] Partnerskými zeměmi v roce 1995 byly: Maroko, Alžírsko, Tunisko, Egypt, Izrael, Jordánsko, palestinská samospráva, Libanon, Sýrie, Turecko, Kypr a Malta.
Z uvedených zemí již dvoustrannou pomoc v rámci MEDA nedostávají Kypr, Malta a Turecko, protože Kypr a Malta se staly členskými státy EU a Turecko dostává zvláštní předvstupní pomoc.
Izrael je považován za zemi s příliš vysokým národním důchodem, a nesplňuje tak podmínky pro dvoustrannou pomoc.
Všechny čtyři země mohou stále využívat regionálního programu MEDA.
[2] Nařízení Rady (ES) č. 1488/96 ze dne 23. července 1996 o finančních a technických doprovodných opatřeních k reformě hospodářských a sociálních struktur v rámci evropsko-středomořského partnerství (MEDA) (Úř. věst.
L 189, 30.7.1996, s. 1).
Výraz "MEDA" pochází z francouzského "mesures d'accompagnement", avšak v praxi a rovněž v této zprávě se výrazem "MEDA" označuje program jako celek. Jelikož nařízení (ES) č.
1488/96, které se vztahovalo k období 1995–1999, bylo novelizováno a rozšířeno nařízením (ES) č. 2698/2000, pokrývajícím období 2000–2006, označují se tato dvě období a příslušné programy též jako MEDA I a MEDA II.
[3] Úř. věst.
L 311, 12.12.2000, s. 1.
[4] Během období 1979–1995 byla finanční a technická spolupráce se zeměmi Středomoří založena na řadě dvoustranných finančních protokolů.
[5] První nařízení MEDA uvádí, že Společenství bude podporovat úsilí středomořských partnerů o reformu hospodářských a sociálních struktur a zmírnění negativních důsledků, jež může způsobit hospodářský rozvoj.
Nařízení MEDA II k těmto oblastem přidalo třetí, totiž zlepšení životních podmínek znevýhodněných osob.
Podrobnější seznam možných podpůrných opatření je uveden v příloze II nařízení MEDA.
[6] Pro ilustraci, počet projektů či programů schválených v rámci MEDA I (kromě podpory zásahům EIB) byl pro Egypt 4, pro Jordánsko 6 a pro Maroko 26.
V období MEDA II až do roku 2005 jsou čísla 14 pro Egypt, 8 pro Jordánsko a 19 pro Maroko.
[7] Akční plány pro Maroko a Jordánsko, které již byly přijaty, obsahují v prvním případě 85 a v druhém 68 různých akcí, které mají být realizovány.
[8] Organizace pro hospodářskou spolupráci a rozvoj (OECD), Zásady efektivní pomoci výboru pro rozvojovou pomoc (DAC (Development Assistance Committee) Principles for Effective Aid), 1992.
[9] Viz též zvláštní zpráva č. 2/2005 k rozpočtové pomoci z ERF v zemích Afriky, Karibiku a Tichomoří (AKT): řízení záležitosti reformy veřejných financí Komisí (Úř. věst.
C 249, 7.10.2005).
[10] Tabulka 2.3 ve zprávě o hodnocení v polovině období ukazuje, že při srovnání období MEDA I a II vzrostl poměr rozpočtové podpory z 29 % na 40 %, zatímco poměr projektové podpory klesl z 53 % na 35 %.
Zbytek představují regionální projekty a podpora činností EIB.
[11] Jako příklady lze uvést projekt odborné výuky v Maroku, program posílení obchodu v Egyptě, institucionální podporu Úřadu zvláštní ekonomické zóny Akaba v Jordánsku a podporu plnění dohody o přidružení ve všech třech zemích.
[12] Například v případě Egypta tři ze čtyř programů MEDA I (ve zdravotnictví, vzdělávání a modernizaci průmyslu) dosud probíhaly a doba jejich trvání byla v době auditu prodloužena.
[13] Viz "Evaluation of the European Commission's Country Strategy for Egypt" (hodnocení strategického dokumentu Evropské komise pro Egypt), sv. 1, závěrečná zpráva, únor 2004, odstavec 2.3 a "Evaluation de la Stratégie de la Commission européenne pour le Maroc" (hodnocení strategie Evropské komise pro Maroko), konečná zpráva, červenec 2003, odstavec 4.1.
[14] V hodnocení MEDA II v polovině období jsou uvedeny údaje, které sestavil EuropeAid, ze kterých vyplývá, že jeden krok v přípravném procesu, tj. doba mezi rozhodnutím o financování a podpisem finanční dohody, se zkrátila z přibližně deseti měsíců v průměru v letech 1995–1999 na asi šest měsíců v období 2000–2004.
[15] Sem patří například zřízení úřadu EuropeAid, zřízení skupin podpory kvality v rámci EuropeAid, vypracování obecných pokynů a vzorů projektových dokumentů.
[16] Například program posílení obchodu – část A
Zvláštní zpráva č. 6/2006
o aspektech životního prostředí v rozvojové spolupráci Komise, spolu s odpověďmi Komise
(podle čl. 248 odst. 4 druhého pododstavce Smlouvy o ES)
(2006/C 235/01)
OBSAH
ZKRATKY A TERMINOLOGIE
I–VI SHRNUTÍ
1–7 ÚVOD
1–3 Základní informace
4–7 Rozsah auditu a použitý přístup
8–27 STRATEGIE KOMISE PRO ASPEKTY ŽIVOTNÍHO PROSTŘEDÍ JEJÍ ROZVOJOVÉ POMOCI
8 Úvod
9–13 Potřeba jasné a komplexní strategie životního prostředí
14–27 Ještě je třeba provést patřičné úpravy řízení pro realizaci strategie Komise integrující problematiku životního prostředí a pro hodnocení výkonnosti její rozvojové pomoci v oblasti životního prostředí
15–17 Mechanismus pro sledování, jak se realizuje strategie integrace životního prostředí
18–23 Vytváření kapacity Komise pro realizaci integrační strategie
24–27 Systémy pro hodnocení výkonnosti rozvojové pomoci Komise ve sféře životního prostředí
28–46 ZHODNOCENÍ EFEKTIVITY INTEGRACE ŽIVOTNÍHO PROSTŘEDÍ KOMISÍ
28 Úvod
29–35 V roce 2005 bylo dosaženo pokroku při vytváření environmentální analýzy pro nové strategické dokumenty zemí, i když jeho dopad nemohl být zatím zhodnocen
36–38 Udělalo se málo pro integraci životního prostředí do programů rozpočtové podpory
39–46 Postupy pro integraci životního prostředí na úrovni projektů nejsou dostatečně systematické
47–81 ZHODNOCENÍ EFEKTIVNOSTI PROJEKTŮ VE SFÉŘE ŽIVOTNÍHO PROSTŘEDÍ A FAKTORŮ OVLIVŇUJÍCÍCH EFEKTIVNOST
47 Úvod
48–56 Zhodnocení efektivnosti projektů
57–81 Analýza faktorů ovlivňujících efektivnost projektů ve sféře životního prostředí
58–63 Příliš ambiciózní návrh projektů
64–67 Zpoždění v přípravě a realizaci projektů
68–70 Omezený pokrok v budování institucionálních kapacit
71–72 Potřeba více se zaměřit na udržitelné využívání přírodních zdrojů místními společenstvími
73–77 Nedostatečný dopad projektů na politiky a legislativní rámec
78–81 Nerealistický přístup k finanční životaschopnosti
82–101 ZÁVĚRY A DOPORUČENÍ
87–101 Doporučení
87–93 Vytvořit komplexní strategii pro oblast životního prostředí a následná opatření po její realizaci
94–97 Zlepšit efektivnost integrace životního prostředí
98–101 Zlepšit efektivnost projektů ve sféře životního prostředí
PŘÍLOHA I – Výbor pro rozvojovou pomoc OECD – třídění projektů
PŘÍLOHA II – Přezkoumávané projekty ve sféře životního prostředí a hodnocení jejich efektivnosti
PŘÍLOHA III – Přehled efektivnosti projektů
Odpovědi Komise
ZKRATKY A TERMINOLOGIE
AKT Státy Afriky, Karibiku a Tichomoří – signatáři dohody z Cotonou
ALA Rozvojové země Asie a Latinské Ameriky
DFID Britské ministerstvo pro mezinárodní rozvoj (British Department for International Development)
DWNP Úřad pro volně žijící zvěř a národní parky (Department of Wildlife and National Parks)
ECOFAC Lesní ekosystémy střední Afriky (Ecosystèmes Forestiers d'Afrique Centrale)
EuropeAid Úřad pro spolupráci EuropeAid
FAO Organizace pro výživu a zemědělství (Food and Agriculture Organisation)
GŘ DEV Generální ředitelství pro rozvoj
GŘ Relex Generální ředitelství pro vnější vztahy
KfW Německá úvěrová banka pro obnovu (Kreditanstalt für Wiederaufbau)
MEDA Opatření doprovázející hospodářské a sociální reformy ve středomořských nečlenských zemích
OECD Organizace pro hospodářskou spolupráci a rozvoj
OECD DAC Výbor pro rozvojovou pomoc OECD oQSG Skupina Úřadu na podporu jakosti (Office Quality Support Group)
UNDP Rozvojový program Spojených národů
UNEP Program pro životní prostředí Spojených národů (United Nations Environment Programme)
WWF Světový fond pro volně žijící zvěř (World Wildlife Fund)
SHRNUTÍ
I. Ochrana životního prostředí se považuje za životně důležitou součást podpory udržitelného rozvoje.
Smlouva požaduje, aby ochrana životního prostředí byla integrována do definice a realizace všech politik a činností Společenství včetně vnější pomoci Společenství.
Ještě obecněji se životní prostředí stalo klíčovou položkou v programu mezinárodního rozvoje a udržitelnost životního prostředí je jedním z rozvojových cílů tisíciletí (viz body 1 až 3).
II. Evropský účetní dvůr proto v roce 2005 provedl audit způsobu, jakým Komise řídí aspekty životního prostředí své rozvojové pomoci.
Audit přezkoumával, zda má Komise komplexní strategii pro aspekty životního prostředí své rozvojové spolupráce, zda v oblasti řízení provedla přiměřené úpravy v zájmu realizace této strategie, jak dalece integrovala problematiku životního prostřední jako hlavní proud ("mainstream") do rozvojových programů a projektů Komise a jaké byly výsledky projektů Komise ve sféře životního prostředí.
Kromě prověrky systémů Komise v ústředí a na delegacích Účetní dvůr zkontroloval 65 projektů ve sféře životního prostředí (v celkové hodnotě 560 milionů eur) a 43 jiných (mimo oblast životního prostředí) programů a projektů (v celkové hodnotě 1073 milionů eur) v 16 zemích (viz body 4 až 7).
III. Komise musí vytvořit jasnou komplexní strategii pro aspekty životního prostředí ve své rozvojové pomoci.
Od roku 2001 sice existovala strategie požadující integrování problematiky životního prostředí do rozvojové spolupráce, avšak přístup k financování programů a projektů v oblasti životního prostředí a přírodních zdrojů nebyl jasně řešen.
Nová rozvojová politika podepsaná v prosinci 2005 poskytuje dobrou základnu pro vytvoření komplexní strategie (body 9 až 12).
Akční plán Komise pro realizaci integrační strategie nebyl systematicky dodržován a koordinován třemi primárně zúčastněnými generálními ředitelstvími.
Předpokládaná opatření se tak realizovala opožděně nebo vůbec ne (viz body 15 až 17).
Komise přiměřeně nepřezkoumala dopad své integrační strategie na personální oblast. Komise se spoléhala na asistenční službu (helpdesk) pro životní prostředí, který byl tvořen externími odborníky poskytujícími podporu pracovníkům Komise, ale od poloviny roku 2002 do poloviny roku 2004 žádná asistenční služba neexistovala.
Manuál pro integraci životního prostředí, který měl být vydán v roce 2003, nebyl koncem roku 2005 stále ještě hotov, ačkoliv byl důležitý jak pro definování integračních postupů, které měli pracovníci Komise dodržovat, tak jako klíčový vstup do odborné přípravy.
Kursy odborné přípravy nebyly pro klíčové úředníky povinné, i když se to předpokládalo, a byly často velmi slabě navštěvované (viz body 18 až 23).
Existuje potřeba dále posílit systémy výkaznictví a systémy sledování a vyhodnocování aspektů životního prostředí v rozvojové spolupráci Komise, aby se její výkonnost v této oblasti dala lépe posoudit (viz body 24 až 28).
IV. Komise pokročila od roku 2001 jen málo při integraci životního prostředí do své rozvojové spolupráce.
Strategické dokumenty zemí (CSP) zpracované Komisí společně se členskými státy a týkající se pomoci Komise přijímajícím zemím v období 2001–2006 nebraly dostatečně v úvahu otázky životního prostředí.
Při přípravě nové generace CSP (2007–2013) přijala Komise mnohem systematičtější přístup k analýze otázek životního prostředí v přijímajících zemích tím, že vytvořila profily zemí z pohledu životního prostředí (CEP), i když je ještě příliš brzo hodnotit, do jaké míry tato analýza ovlivní samotné CSP (body 29 až 35).
Přes rostoucí důležitost rozpočtové podpory jako formy rozvojové pomoci udělala Komise málo pro to, aby se problematika životního prostředí do této oblasti integrovala (body 36 až 38).
Doposud neexistuje žádný konzistentní systém pro přezkoumávání nových projektů z pohledu životního prostředí.
Komise nemá žádný soupis hodnocení dopadů na životní prostředí (EIA – Environmental Impact Assessment) prováděných u rozvojových projektů a bylo zjištěno, že hodnocení nebylo vždy provedeno tam, kde provedeno být mělo.
Je také třeba vytvořit postupy, kterými se zajistí realizace doporučení EIA (viz body 39 až 46).
V. Téměř všechny zkoumané projekty v životním prostředí byly významné pro potřeby přijímající země a často se také zaměřovaly na globální potřeby ochrany přírody, zejména ve vztahu k zachování lesů a biodiverzity.
Dosažené výstupy a výsledky projektů často nesplňovaly cíle.
Navíc má přístup k projektům jako takový potíže při dosahování významných dopadů a zajišťování finanční životaschopnosti (body 47 až 56).
Klíčovými faktory ovlivňujícími efektivnost projektů byly příliš ambiciózní návrhy projektů, zpoždění v přípravě a realizaci projektů, omezený pokrok při vytváření institucionální kapacity, potíže při uspokojování potřeb místních společenství v oblasti rozvoje při současném plnění cílů ochrany přírody, nedostatečný dopad projektů na politický a právní rámec a nerealistické cíle stanovené pro finanční udržitelnost poté, co skončilo financování projektu (viz body 57 až 81).
VI. Podrobná doporučení k vytvoření komplexní strategie ve sféře životního prostředí a k její následné realizaci a rovněž k tomu, jak učinit integraci problematiky životního prostředí a projekty v této sféře efektivnějšími, jsou obsažena v bodech 88 až 101.
ÚVOD
Základní informace
1. Od konference Organizace spojených národů o životním prostředí člověka v roce 1972 ve Stockholmu se problematika životního prostředí a zajištění toho, aby rozvoj byl udržitelný, stala předmětem mezinárodního zájmu.
Konference Organizace spojených národů o životním prostředí a rozvoji v roce 1992 v Riu de Janeiru dále zvýšila důraz na životní prostředí a udržitelný rozvoj a vyústila ve tři mnohostranné dohody o životním prostředí (Multilateral Environment Agreements – MEA): Konvenci o klimatických změnách, Konvenci o biodiverzitě a Konvenci o boji proti rozšiřování pouští.
Ačkoli se ve druhé polovině devadesátých let pozornost věnovaná rozvoji přesunula do jisté míry na otázky snižování chudoby, udržitelnost životního prostředí byla zvolena jako jeden z osmi rozvojových cílů tisíciletí (MDG), přijatých na světovém summitu OSN v roce 2000.
Světový summit o udržitelném rozvoji v roce 2002 (WSSD) v Johannesburgu se zaměřil jak na chudobu, tak na otázky životního prostředí.
2. Existují v zásadě dva typy zásahů, kterými se společenství dárců snaží řešit aspekty životního prostředí v rozvojové spolupráci:
a) financování programů a projektů, jejichž hlavním cílem je zlepšit životní prostředí;
b) integrace otázek životního prostředí do všech ostatních typů rozvojových programů a projektů.
Toto se obvykle anglicky nazývá "mainstreaming", tj. integrování životního prostředí jako významného prvku.
V posledních letech společenství dárců včetně Evropské komise věnuje tomuto přístupu stále větší pozornost.
3. Pozornost Komise věnovaná integraci problematiky životního prostředí ve spojení s rozvojem by se měla vnímat nejen jako zvýrazněné uznávání důležitosti tohoto přístupu ze strany dárců, nýbrž také z pohledu širšího právního a politického rámce práva Evropské unie.
Tak článek 6 smlouvy zakládající Evropské společenství ve znění Amsterodamské smlouvy z roku 1997 stanoví, že požadavky na ochranu životního prostředí se musí integrovat do definice a realizace politik Společenství, zvláště s přihlédnutím k podpoře udržitelného rozvoje.
Na svém zasedání v Cardiffu v červnu 1998 Evropská rada zdůraznila důležitost integrace ochrany životního prostředí a udržitelného rozvoje do hlavních oblastí politik včetně rozvojové pomoci řízené Komisí a vyzvala ji, aby předložila vhodné strategie.
V roce 2000 byla přijata rozvojová politika Evropského společenství, která zahrnovala životní prostředí jako průřezovou složku.
Konsensus v rozvojové politice, na němž se dohodla Evropská komise, členské státy a Evropský parlament v prosinci 2005, nejen zachoval životní prostředí jako průřezovou složku, ale rovněž stanovil životní prostředí a přírodní zdroje jako jeden z devíti prioritních sektorů pro financování.
Rozsah auditu a použitý přístup
4. Ve světle klíčové úlohy životního prostředí jako jednoho ze tří pilířů udržitelného rozvoje a jeho důležitosti jako jednoho z rozvojových cílů tisíciletí (MDG) provedl v roce 2005 Evropský účetní dvůr audit řízení aspektů životního prostředí Evropskou komisí v rámci její rozvojové spolupráce s rozvojovými zeměmi Asie a Latinské Ameriky, se zeměmi jižního Středomoří a se skupinou států Afriky, Karibiku a Tichomoří.
Audit se konkrétněji zaměřil na tyto klíčové otázky [1]:
a) má Komise celkovou komplexní strategii pro aspekty životního prostředí ve své rozvojové spolupráci a uskutečnila odpovídající úpravy řízení pro realizaci své strategie a hodnocení efektivnosti své rozvojové spolupráce v oblasti životního prostředí?
b) integrovala Komise efektivně problematiku životního prostředí do veškeré své rozvojové spolupráce?
c) jsou programy a projekty v oblasti životního prostředí financované Komisí efektivní?
5. Životní prostředí jako pojem se nevymezuje snadno.
Pro účely tohoto auditu se životní prostředí chápalo v první řadě v souladu s relativně úzce vymezeným smyslem, který definoval výbor pro rozvojovou pomoc OECD (DAC) pro účely klasifikace projektů (viz příloha I).
Audit vzal navíc v úvahu odvětví přírodních zdrojů (lesnictví, vody, rybolov) a zaměřil se na jednu z těchto oblastí, konkrétně lesnictví [2].
Závazky pro programy a projekty v těchto oblastech v letech 2003 a 2004 jsou uvedeny níže v následující tabulce:
Tabulka
Rozpočtové závazky pro odvětví životního prostředí a přírodních zdrojů 2003–2004
Zdroj: Evropská komise.
Oblast _BAR_ Závazky let 2003–2004 (ERF a všeobecný rozpočet EU; miliony eur) _BAR_ Závazky jako % z celkové pomoci Komise 2003–2004 _BAR_
Obecná ochrana životního prostředí _BAR_ 279 _BAR_ 1,8 % _BAR_
Zásobování vodou a hygiena _BAR_ 679 _BAR_ 4,3 % _BAR_
Lesnictví _BAR_ 42 _BAR_ 0,3 % _BAR_
Rybolov _BAR_ 70 _BAR_ 0,4 % _BAR_
Celkem _BAR_ 1070 _BAR_ 6,8 % _BAR_
6. Práce se uskutečnily v ústředí Komise, konkrétně na Úřadu pro spolupráci EuropeAid (EuropeAid), generálním ředitelství pro rozvoj (DG DEV), generálním ředitelství pro vnější vztahy (DG Relex) a také na generálním ředitelství pro životní prostředí (DG ENV) s cílem identifikovat a vyhodnotit systémy vytvořené pro řízení aspektů životního prostředí v rozvojové spolupráci.
Kontroly na místě se uskutečnily v Botswaně, Brazílii, v regionu Střední Ameriky, v Číně, Kongu, Gabunu, Indonésii, v Mali, na Mauriciu, v Maroku, v oblasti Tichomoří a v Tanzanii.
V průběhu těchto kontrolních návštěv Účetní dvůr zkoumal 65 projektů v oblasti životního prostředí, představujících závazky 560 milionů eur během let 1995–2005, s cílem zhodnotit jejich efektivnost.
Navíc přezkoumal dalších 43 rozvojových programů a projektů (úhrnné závazky: 1073 milionů eur), kde nebyla podpora životnímu prostředí prvotním cílem, aby zhodnotil, jak dobře byly aspekty životního prostředí integrovány do těchto akcí.
7. Uskutečnila se také setkání se Světovou bankou, Rozvojovým programem OSN (UNDP), Britským úřadem (ministerstvem) pro mezinárodní rozvoj (DFID), a Organizací pro hospodářskou spolupráci a rozvoj (OECD).
To umožnilo učinit srovnání s přístupem Komise k řízení aspektů životního prostředí její rozvojové spolupráce.
Navíc se uskutečnila setkání se dvěma čelnými nevládními organizacemi v oblasti životního prostředí, totiž s WWF (Úřadem pro evropskou politiku) a Mezinárodním ústavem pro životní prostředí a rozvoj.
STRATEGIE KOMISE PRO ASPEKTY ŽIVOTNÍHO PROSTŘEDÍ JEJÍ ROZVOJOVÉ POMOCI
Úvod
8. Cílem auditu bylo zjistit:
a) zda má Komise celkovou komplexní strategii pro aspekty životního prostředí rozvojové spolupráce, jež bere v úvahu jak financování programů a projektů v oblasti životního prostředí, tak integraci problematiky životního prostředí do jiných rozvojových programů a projektů;
b) zda Komise vytvořila řídící systémy, které zajišťují realizaci této strategie a provádění následných opatření a vyhodnocují výkonnost její pomoci z pohledu životního prostředí.
Potřeba jasné a komplexní strategie životního prostředí
Ochrana životního prostředí je jedním ze tří pilířů udržitelného rozvoje [3]. Jako taková by měla být podstatnou složkou rozvojových cílů [4].
Rozvojová politika Evropského společenství přijatá v listopadu 2000, jejíž nadřazeným cílem bylo omezení chudoby, přistoupila k otázce životního prostředí jako k jedné z několika "průřezových otázek", které je zapotřebí integrovat do všech rozvojových programů a projektů.
Nezahrnula však životní prostředí do šesti prioritních oblastí, do nichž by se soustředilo financování programů a projektů pomoci.
Rámeček 1
Společné prohlášení Rady a Komise z 10. listopadu 2000 o politice životního prostředí Evropských společenství
Nadřazený cíl: omezení chudoby
Prioritní oblasti spolupráce:
1. Obchod a rozvoj
2. Regionální integrace a spolupráce
3. Podpora makroekonomických politik a rovného přístupu k sociálním službám
4. Doprava
5. Bezpečnost potravin a udržitelný rozvoj venkova
6. Budování institucionálních kapacit
Hlavní průřezové otázky:
Lidská práva, životní prostředí, rovnost pohlaví, dobrá správa
Rozvojová politika řídící se přístupem zaměřeným na velmi výraznou integraci problematiky životního prostředí nevzala dostatečně v úvahu tu skutečnost, že existující rámce regionální spolupráce se státy AKT [5], Asie a Latinské Ameriky (ALA) [6] a oblasti Středomoří (MEDA) [7] poskytovaly možnost významného financování programů a projektů v oblasti životního prostředí a v širším odvětví přírodních zdrojů. Rozpočtové položky na technickou a finanční pomoc regionům ALA a MEDA skutečně vyčleňují 10 % finančních zdrojů na životní prostředí a přírodní zdroje.
Současně zvláštní nařízení k zachování a řízení, i když se neobjevuje v rozvojové politice, stanovilo, že částka 249 milionů eur bude vyčleněna na tento účel v období let 2000–2006 [8].
11. Nedostatek plného propojení mezi přístupem k životnímu prostředí v rozvojové politice na jedné straně a přístupem předpokládaným v právních rámcích pro rozvojovou spolupráci na straně druhé zvýraznil potřebu komplexní celkové strategie pro aspekty životního prostředí v rozvojové spolupráci.
Hlavním Komisí zpracovaným strategickým dokumentem o aspektech životního prostředí v rozvojové spolupráci Komise je pracovní dokument útvarů Komise nazvaný "Integrace životního prostředí do hospodářské a rozvojové spolupráce ES – komplexní strategie" z dubna 2001.
Tento dokument zdůrazňuje důležitost životního prostředí pro udržitelný rozvoj, naznačuje, jak ho lze integrovat do celkové rozvojové politiky ES, a identifikuje akce potřebné k realizaci této strategie.
Nepředstavuje však komplexní strategii životního prostředí toho typu, kterou přijalo několik jiných dárců, kteří se vyjádřili jasně nejen k integraci problematiky životního prostředí, ale také k financování programů a projektů v oblasti životního prostředí.
Některé z klíčových otázek, které by taková strategie mohla řešit, jsou uvedeny níže v rámečku 2.
Rámeček 2
Příklady strategických otázek vztahujících se k financování programů a projektů v oblasti životního prostředí
Jaké jsou cíle a prioritní oblasti Komise pro financování programů a projektů v oblasti životního prostředí s přihlédnutím k jejím silným a slabým stránkám a úloze jiných dárců?
Pokud Komise poskytuje prostředky na financování specifických programů nebo projektů, ve kterých případech by měla projekt řídit sama a za jakých okolností by mohli projekt řídit lépe jiní dárci?
Jaké jsou konkurenční výhody různých nástrojů, které má Komise k dispozici pro financování zásahů v odvětví životního prostředí ("velké" projekty, "malé" projekty, programy na podporu odvětvové politiky, svěřenecké fondy atd.)?
Jaké by mělo být propojení mezi projekty, které jsou financované prostřednictvím dvoustranné pomoci, a těmi, které jsou financované přes rozpočtovou položku životní prostředí a pralesy?
Jaké jsou finanční důsledky závazků Komise v rámci MEA, např. ve vztahu k budování institucí v přijímajících zemích?
Jak dalece a jakými způsoby se bude Komise zabývat otázkou financování globálních veřejných statků?
Jaké jsou cíle Komise a její priority financování na regionální úrovni?
12. V prosinci 2005 byla podepsána nová rozvojová politika ES ("evropský konsensus o rozvoji").
Tato nová politika chce řešit aspekty životního prostředí nejenom integrací této problematiky, ale také tím, že životní prostředí a přírodní zdroje zařazuje mezi devět prioritních odvětví pro financování.
Navržením tohoto nového přístupu Komise uznává, že předcházející politika se spoléhala příliš silně na to, že integrace problematiky životního prostředí zajistí, aby byly tyto aspekty rozvojové spolupráce Komise řešeny [9].
13. I když nová politika vyjadřuje jasně záměr Komise posílit prioritu, kterou přisuzuje financování programů a projektů v životním prostředí, zůstává nicméně potřeba uvést tuto politiku do života vytvořením jasné strategie.
Kromě otázek vznesených v rámečku č. 2 by se strategie měla zejména zabývat otázkou, jak bude Komise usilovat o to, aby se tato priorita politiky opravdu promítla do environmentálních programů a projektů ve strategických dokumentech zemí.
To je závažná záležitost, neboť toto odvětví je pouze jednou z devíti prioritních oblastí a od přijímajících zemí se požaduje, aby soustředily obdržené prostředky do jednoho nebo dvou klíčových odvětví.
Za situace, kdy životní prostředí ve většině přijímajících zemí nepatří mezi nejvyšší priority, existuje riziko, že přidělí relativně malé prostředky do odvětví životního prostředí a přírodních zdrojů, a to navzdory důrazu, kladenému nově v rozvojové politice Komise na financování programů a projektů v oblasti životního prostředí.
Ještě je třeba provést patřičné úpravy řízení pro realizaci strategie Komise integrující problematiku životního prostředí a pro hodnocení výkonnosti její rozvojové pomoci v oblasti životního prostředí
14. Vzhledem k tomu, že hlavní strategický dokument o aspektech životního prostředí v rozvojové spolupráci se soustřeďuje na jejich integrování, všímá si tato pasáž zejména úprav řízení, které byly provedeny v návaznosti na tuto strategii.
Tato pasáž také hodnotí, jaké kroky podnikla Komise k ocenění celkové výkonnosti této pomoci v oblasti životního prostředí, a to jak z pohledu integrace této oblasti, tak financovaných projektů v oblasti životního prostředí.
Mechanismus pro sledování, jak se realizuje strategie integrace životního prostředí
15. Realizace strategií integrujících životní prostředí do rozvojové spolupráce se ukazuje jako náročný úkol nejen pro Komisi, ale také pro jiné dárce.
Skutečnost, že v Komisi je zodpovědnost za vnější pomoc rozložena na tři generální ředitelství (generální ředitelství pro rozvoj, generální ředitelství pro vnější vztahy, Úřad pro spolupráci EuropeAid), činí úkol ještě obtížnějším.
16. Aby zajistila účelnou implementaci, zpracovala Komise dokument "Operační rámec pro další integraci" jako přílohu k pracovnímu dokumentu svých útvarů o integraci problematiky životního prostředí.
Tento rámec stanoví cíle, druhy činností, data dokončení a příslušná generální ředitelství.
Nebyla však ustavena žádná meziútvarová řídící skupina pro zajištění systematického přijímání následných opatření k implementaci tohoto rámce.
Zčásti z tohoto důvodu se pokrok u různých činností stanovených v tomto rámci velmi lišil v závislosti na konkrétní sledované oblasti, ale téměř vždy se buď opožďoval nebo nerealizoval.
17. Pracovní dokument útvarů poznamenává, že pro řízení procesu integrace problematiky životního prostředí bude nezbytné vyvinout sadu výkonnostních kritérií, kterými lze měřit jeho pokrok.
Žádná taková výkonnostní kritéria však nebyla stanovena a nebyly předkládány žádné souhrnné interní ani externí zprávy o stavu realizace uvedeného rámce.
Vytváření kapacity Komise pro realizaci integrační strategie
18. Komise dostatečně nezkoumala otázku, zda má dostatečný počet pracovníků na realizaci své strategie integrace životního prostředí.
Ve svém pracovním dokumentu útvarů o integraci problematiky životního prostředí se Komise pouze zmínila o potřebě zvýšit počet pracovníků všestranně znalých problematiky životního prostředí a požadavku na "krátkodobé experty".
Komise nepodnikla dostatečné kroky k uspokojení těchto potřeb navzdory skutečnosti, že závěr 4.3. ze zasedání Evropské rady v Göteborgu požadoval, aby kapacita útvarů Komise požadovaná pro účinnou integraci otázek životního prostředí, a to jak v Bruselu, tak na delegacích, by měla být zajištěna přidělením patřičného objemu lidských zdrojů, stejně tak jako odbornou přípravou, sdílením znalostí a řádným využitím zpětné vazby.
19. Přístup Komise k budování jejích kapacit se soustředil na odbornou přípravu a podporu stávajících pracovníků na integraci problematiky životního prostředí. K tomu používala tyto nástroje:
a) vytvoření asistenční služby pro poskytování poradenství k integrování problematiky životního prostředí;
b) vydání manuálu k integraci životního prostředí;
c) poskytování kursů odborného výcviku k integraci životního prostředí.
Kvůli omezeným vlastním zkušenostem uzavřela Komise smlouvy s odborníky na životní prostředí, aby tuto práci provedli.
Narazila však na obtíže při realizaci v každé z těchto oblastí.
20. Zatímco asistenční služba na životní prostředí fungovala v letech 1999–2002, po vypršení smlouvy byla smlouva na asistenční službu novou, sestávající ze tří odborníků na životní prostředí, uzavřena až v roce 2004.
V situaci, kdy se Komise velmi spoléhala na zkušenosti zvenčí, zpozdil tento dvouletý výpadek závažně realizaci integrační strategie Komise, neboť asistenční služba poskytuje nejen poradenství, ale je též zodpovědná za manuál a odbornou přípravu.
21. Strategie integrace zahrnovala vytvoření manuálu k integraci problematiky životního prostředí s termínem do roku 2003.
Ačkoli příprava původně začala v roce 1998, na konci roku 2005 ještě stále nebyl dokončen (podrobnosti viz rámeček 3).
Rámeček 3
Manuál k integraci životního prostředí
Komise uzavřela smlouvu s konzultační firmou v roce 1998 na 12 měsíců, ale manuál konečně vypracovaný v roce 2001 byl posouzen jako nevhodný a nebyl formálně odsouhlasen.
Zůstal tak pouze v podobě návrhu.
Manuál byl využit málo za prvé kvůli tomu, že to byl jen návrh, za druhé proto, že byl mimořádně dlouhý a za třetí proto, že o jeho existenci dokonce někteří pracovníci nevěděli.
Podstatná práce na revidovaném manuálu začala teprve uprostřed roku 2004 uzavřením smlouvy s novou konzultační firmou.
Kvůli složitosti tohoto úkolu, vyšší prioritě, kterou přisoudila Komise vytváření programu odborné přípravy, a častým změnám u pracovníků Komise zodpovědným za tuto smlouvu, nebyl revidovaný manuál ani na konci roku 2005 stále dokončen.
22. Strategie integrace předpokládala, že každý úředník v oblastech klíčových politik nebo se zeměpisnou zodpovědností v ústředí a na delegacích by měl dokončit odbornou přípravu do konce roku 2004.
Ve skutečnosti kursy odborné přípravy začaly teprve v listopadu 2004 a nebyly povinné.
Plánovalo se také, že odborná příprava bude používat nový manuál, ale to se ukázalo jako nemožné (viz bod 21).
Kursy na ústředí Komise byly slabě navštěvovány.
I když celková úroveň účasti na odborné přípravě byla na delegacích lepší, počet účastníků z řad pracovníků Komise je stále omezený (viz rámeček 4).
Rámeček 4
Odborná příprava k integraci životního prostředí
U kursů na ústředí Komise byla průměrná účast na jeden školící modul osm pracovníků oproti plánovaným patnácti.
Několik vyučovacích jednotek muselo být zrušeno kvůli nedostačující účasti.
Třicet sedm zaměstnanců generálního ředitelství pro vnější vztahy se zúčastnilo půldenního školení o integrování životního prostředí v programovací fázi, avšak pouze 9 pracovníků se zúčastnilo úplného dvoudenního školicího modulu na toto téma, i když rok 2005 byl pro toto GŘ klíčovým rokem pro přípravu strategických dokumentů jednotlivých zemí na léta 2007–2013.
Pokud jde o delegace, rozpočet přidělený na odbornou přípravu stačil jen na kursy konané ve 20 delegacích (zúčastnily se jich zaměstnanci delegací a organizací v přijímajících zemích).
Odborná příprava se pro většinu delegací v Asii, Latinské Americe a ve Středomoří uskutečnila příliš pozdě na to, aby se z ní dalo těžit při přípravě nových CSP.
23. Jednou iniciativou, která měla potenciál vybudovat vnitřní kapacitu Komise pro řízení aspektů životního prostředí v rozvojové spolupráci bylo vytvoření "sítě klíčových bodů životního prostředí" v roce 2003.
Tato síť měla identifikovat a propojit po jednom úředníkovi z každého oddělení, který by pracoval na tom, jak lépe vzít v úvahu otázky životního prostředí při vytváření projektů a přispívat k šíření osvědčených postupů.
Síť se sice do května 2004 sešla čtyřikrát, od té doby se však žádné schůze nekonaly.
Síť byla také do značné míry zaměřena na úředníky v Úřadu pro spolupráci EuropeAid a dostatečně nezahrnovala jiné útvary Komise, zejména delegace.
Síť tedy doposud přispěla jen málo k vytváření kapacit uvnitř Komise.
Systémy pro hodnocení výkonnosti rozvojové pomoci Komise ve sféře životního prostředí
24. Komise také provádí vyhodnocování, a to jak na úrovni nařízení a odvětví, která jsou organizována hodnotícím oddělením Úřadu EuropeAid, tak na úrovni jednotlivých projektů, která jsou organizována delegacemi.
Operační rámec Komise (viz bod 16) vyžadoval nezávislé zhodnocení výkonnosti pomoci ES ve sféře životního prostředí za období let 1996–2000 jako součást procesu pravidelného hodnocení výkonnosti ve sféře životního prostředí.
To se bývalo mohlo využít ke stanovení základních referenčních údajů a k otestování výkonnostních ukazatelů (viz bod 17). Navíc z toho mohla vyplynout poučení z předcházejících zásahů, která se pak mohla využít jako vstupy pro rozvíjení komplexní strategie pro životní prostředí (viz bod 11).
Toto hodnocení, jehož ukončení bylo plánováno na polovinu roku 2002, však stále ještě nebylo provedeno [10].
25. Na úrovni jednotlivých projektů v oblasti životního prostředí nemá ústředí Komise žádný systém na získávání a ocenění výsledků hodnocení organizovaných delegacemi Komise.
V důsledku toho nejsou žádné postupy na šíření zkušeností a osvědčených postupů získaných z ukončených vyhodnocovacích projektů.
Podobně neexistuje žádný zavedený systém na získávání a posuzování informací o dopadu jiných projektů, které nejsou zaměřeny na životní prostředí.
26. Komise měla od roku 2001 zavedený systém na sledování probíhajících rozvojových projektů nazvaný "monitorovací systém zaměřený na výsledky".
Systém vyžaduje, aby všechny rozvojové projekty o hodnotě nad jeden milion eur byly navštíveny zhruba každých dvanáct měsíců sledovateli z konzultačních firem, s nimiž Komise za tímto účelem uzavřela smlouvu.
Sledovatelé zhodnotí každý projekt a "obodují" ho na základě pěti kritérií: významnosti, účinnosti, účelnosti, dopadu a udržitelnosti a souvisejících kritérií nižšího řádu včetně udržitelnosti z pohledu životního prostředí.
Kvantitativní a kvalitativní zjištění těchto zpráv ústředí Komise systematicky neanalyzuje, což by umožnilo zhodnotit celkovou výkonnost projektů v životním prostředí a míru integrace problematiky životního prostředí do jiných rozvojových projektů.
27. Komise používá systém finančního monitorování a výkaznictví OECD BAC, který není vhodný, neboť sice umožňuje identifikovat ty projekty, v nichž se uskutečnily výdaje týkající se životního prostředí, nikoli však objem těchto výdajů.
Kódovací systém používaný Světovou bankou se s touto otázkou vyrovnává [11].
Navíc, Komisí nekonzistentně používaný systém označování výdajů uskutečněných v rámci MEA (mnohostranných dohod o životním prostředí) znamená, že Komise není schopna plnit přesně své oznamovací povinnosti podle MEAS.
ZHODNOCENÍ EFEKTIVITY INTEGRACE ŽIVOTNÍHO PROSTŘEDÍ KOMISÍ
Úvod
28. Tato část zprávy hodnotí, jak efektivně integrovala Komise životní prostředí do své rozvojové spolupráce.
Hodnocení se uskutečnilo pro tři různé druhy zásahů Komise:
a) strategické dokumenty pro jednotlivé země;
b) programy rozpočtové podpory;
c) projekty mimo sféru životního prostředí.
V roce 2005 bylo dosaženo pokroku při vytváření environmentální analýzy pro nové strategické dokumenty zemí, i když jeho dopad nemohl být zatím zhodnocen
29. Komise vypracovávala strategické dokumenty zemí (CSP) poprvé v letech 2001 a 2002 pro každou zemi a každý region, kterým poskytuje rozvojovou pomoc, aby určila, jakou formu by měla mít pomoc Komise v období do let 2006–2007.
CSP měly v zásadě vzít v úvahu rozvojové priority každé země kvůli tomu, aby zajistila vlastnickou zodpovědnost a rovněž tak vlastní politiky Komise.
Strategie Komise týkající se aspektů životního prostředí v její rozvojové pomoci, tak jak byla určena v její rozvojové politice na rok 2000 i v pracovním dokumentu útvarů Komise na toto téma se zaměřila na integraci životního prostředí do všech oblastí rozvojové spolupráce.
Bylo proto podstatné, aby se životní prostředí integrovalo do jejích strategických dokumentů zemí, jestliže měla být celková strategie efektivní.
30. Ve skutečnosti ukázalo přezkoumání této první generace strategických dokumentů jednotlivých zemí (2001–2007) Účetním dvorem během auditu a také vlastními útvary Komise, že životní prostředí do nich nebylo uspokojivě integrováno.
Analýza otázek životního prostředí v CSP byla všeobecně slabá a na to reagující strategie Komise nepřihlížely dostatečně k problematice životního prostředí v prioritních oblastech financování.
Ve vzorku šedesáti CSP se žádný nezmínil o rozvojových cílech tisíciletí (MDG) týkajících se udržitelnosti životního prostředí a pouze asi čtvrtina odkazovala na mnohostranné dohody o životním prostředí (MEA).
31. Chybějící integrace životního prostředí do CSP byla do jisté míry odrazem omezené priority, kterou této záležitosti přisuzují mnohé přijímající země.
U zemí, pro něž je zpracovaný dokument o strategii na snižování chudoby (PRSP) [12], bylo politikou Komise uvést jejich CSP do souladu s jejich PRSP.
Jak ukázala studie Světové banky [13], životní prostředí nebylo integrováno do PRSP, zčásti kvůli tomu, že mnohé přijímající země neviděly důležitost vazeb mezi chudobou a životním prostředím.
Obhajovat otázky životního prostředí ve svých domácích politikách by měla v první řadě ministerstva pro životní prostředí, avšak tato ministerstva, a to i v rozvinutějších zemích se závažnými starostmi o životní prostředí, jako je Brazílie a Čína, nemají takové zdroje a vliv jako jiná, déle zavedená ministerstva.
32. Nedostatečné integrace životního prostředí do rozvojové pomoci je ovšem také odrazem nedostatků na straně Komise.
Ačkoli pracovní dokument útvarů Komise k integraci životního prostředí konstatoval, že takové profily zemí z pohledu životního prostředí (CEP) jsou důležitým nástrojem integrace v programovací fázi, ukázal přehled zpracovaný Komisí v roce 2002 na vzorku šedesáti CSP, že takových CEP bylo připraveno pouze šest. A to navzdory skutečnosti, že taková analýza země z pohledu životního prostředí patří mezi osvědčené postupy od roku 1992, kdy Výbor pro rozvojovou pomoc OECD vydal v této věci směrnice [14].
33. Komise učinila důležitý krok pro řešení této otázky v roce 2005, když vytvořila CEP pro asijské, latinskoamerické a středomořské země přijímající pomoc jako součást procesu přípravy příští generace strategických dokumentů zemí na období let 2007–2013.
Podobný přístup se nyní používá pro státy AKT.
Jelikož CSP byly v době auditu ještě ve stadiu přípravy, bylo příliš brzo na to hodnotit, do jaké míry zlepšily CEP integraci životního prostředí do CSP.
To záleží především na tom, jak vysokou prioritu přisuzují jak přijímající země, tak útvary Komise v CSP řešení otázek životního prostředí, které vzešly z CEP.
34. V tomto ohledu pokročila Komise od přijetí své vlastní strategie na prosazování životního prostředí jen málo při budování environmentálního vědomí a kapacity na integraci problematiky životního prostředí v přijímajících zemích.
Specifickým nástrojem, který má Komise k dispozici pro podporu integrace životního prostředí do její rozvojové spolupráce, je nařízení (ES) č.
2493/2000 [15], na které je v rozpočtu na období let 2000–2006 vyčleněna částka 93 milionů eur.
Tento nástroj však má pouze omezený dopad. Mohl by významně pomoci budovat kapacity v oblasti životního prostředí v rozvojových zemích.
Komise ale nestanovila celkový přístup k budování kapacit, ale pouze vytvářela jednotlivé projekty dle momentální potřeby.
35. Na straně Komise působí starosti skutečnost, že úředníci zodpovědní za přípravu CSP v roce 2005 jen omezené využívali příležitostí pro odbornou přípravu pro integraci problematiky životního prostředí (viz rámeček 4).
Zatímco GŘ DEV, GŘ ENV a Úřad EuropeAid mají specializovaná oddělení posuzující aspekty životního prostředí v CSP, nejsou tyto posudky obvykle založeny na podrobné znalosti dané země, přičemž rozptýlení omezeného počtu pracovníků do těchto tří GŘ také znamená, že kontroly jsou často povrchní.
Udělalo se málo pro integraci životního prostředí do programů rozpočtové podpory
36. Politikou Komise a dárců v širším pohledu je zvyšovat podíl rozpočtové podpory na celkové pomoci.
Tak zhruba 25 % prostředků z evropského rozvojového fondu určených zemím AKT podle současných CSP bylo přiděleno na takovouto podporu.
Avšak Komise udělala málo pro integraci životního prostředí do této novější podoby pomoci, i když Rada uvedla ve svých závěrech z 31. května 2001 ke strategii Komise na integraci životního prostředí, že "by se environmentální zřetele měly systematicky začleňovat do přípravy všech programů strukturálního přizpůsobování a sektorových reformních a podpůrných programů" [16].
37. Hlavním nástrojem pro environmentální hodnocení programů rozpočtové podpory, který by se měl využívat, je strategické hodnocení životního prostředí (SEA).
To zkoumá environmentální aspekty politik, plánů a programů přijímajících zemí financovaných z rozpočtové podpory, zejména strategických dokumentů ke snižování chudoby. V závěrech Rady se uvádí, že "pro dosažení integrace by se SEA měly systematicky využívat zejména během přípravy strukturálních a sektorových programů a pro nové infrastruktury" [17].
Důležitost SEA je rovněž uznána ve strategii Komise integrující problematiku životního prostředí.
Komise toto hodnocení zatím mnoho nevyužila, zčásti proto, že na rozdíl od CEP a hodnocení dopadu na životní prostředí (EIA) jde o poměrně nový nástroj, jenž se společenství dárců jako celek stále učí zvládat [18].
Nicméně Komise již mohla využít své rozsáhlé manuály na rozpočtovou a odvětvovou podporu ke zdůraznění environmentálních aspektů takové pomoci, ty se však v podstatě o životním prostředí nezmiňují.
Zaměstnanci Komise tak nemají žádné pokyny, kdy a jak využívat SEA a jak provádět environmentální hodnocení omezenějšího rozsahu, když se SEA nepovažují za vhodná.
38. Tato absence postupů pro hodnocení životního prostředí se odráží v přípravě programů rozpočtové podpory:
a) pro žádnou zemi nevyhodnotila Komise možný dopad vládních politik a programů podporovaných rozpočtovou pomocí na životní prostředí;
b) ze všech 20 zemí AKT, které byly příjemci všeobecné rozpočtové podpory v rámci devátého ERF do roku 2005, byly pouze v případě jedné země, Tanzanie, připojeny podmínky, jejichž cílem byla podpora životního prostředí;
Rámeček 5
Příklad integrace otázek životního prostředí do programů rozpočtové podpory
Dárci a vláda Tanzanie učinily v rámci programu rozpočtové podpory na snižování chudoby na léta 2003–2006 (114 milionů eur) schválení legislativy k životnímu prostředí jedním ze šesti strategických cílů snižování chudoby.
To výrazně podpořilo schválení zákona o řízení ochrany životního prostředí v roce 2005.
c) přes důležité vazby mezi chudobou a životním prostředím se ukazatele chudoby nezabývaly otázkami životního prostředí;
d) ve dvou prioritních odvětvích rozpočtové podpory Komise, vzdělávání a zdravotnictví, se nevyužila významná příležitost pro integraci otázek životního prostředí do těchto dvou oblastí, zejména ve vztahu k preventivní lékařské péči;
e) vzrůstající měrou se Komise snaží poskytovat svou podporu výstavbě silnic prostřednictvím programů podpory odvětvové politiky spíše než individuálními projekty, což znamená, že SEA jsou zvláště potřeba, má-li se zamezit negativním dopadům na životní prostředí.
Postupy pro integraci životního prostředí na úrovni projektů nejsou dostatečně systematické
39. Přes rostoucí podíl pomoci procházející rozpočtovou podporou je financování projektů stále hlavním mechanismem pro poskytování pomoci.
Prvním krokem ke zhodnocení projektů z pohledu životního prostředí je jejich přezkoumání s cílem odhadnout potencionální rizika a příležitosti pro životní prostředí.
Návrh manuálu pro integraci problematiky životního prostředí z roku 2001 stanovil princip takového přezkoumání v podobě "formuláře na integraci problematiky životního prostředí", jenž se musí vyplnit pro každý projekt podle směrnic manuálu.
Jelikož tento manuál zůstal pouze jako návrh (viz bod 21), nebyl tento postup systematicky zaveden.
V důsledku toho mnohé delegace používaly postupy jiné nebo se vůbec žádnými postupy na přezkoumání projektů z pohledu životního prostředí neřídily.
Rámeček 6
Přezkoumávání z pohledu životního prostředí na delegaci Komise v Nikaragui
Regionální delegace Komise v Nikaragui má na starosti šest zemí a má přes 140 pracovníků.
Audit zjistil, že delegace nepoužívala žádné směrnice pro přezkoumání z pohledu životního prostředí a že se neprovádělo žádné přezkoumání projektů a programů v CSP na léta 2002–2006.
Navíc delegace neměla odborníka na životní prostředí, ačkoli takový odborník mohl dohlížet na postupy přezkoumávání z pohledu životního prostředí a poskytovat jim podporu.
40. V praxi je hlavní postup používaný Komisí ke kontrole přezkoumávání z pohledu životního prostředí součástí přípravy informačních listů identifikace projektu, které zpracovávají delegace na začátku projektového cyklu a předkládají je skupině na podporu kvality Úřadu EuropeAid (oQSG).
Problematika životního prostředí je však jen jednou z celé řady otázek, kterými se musí tyto informační zabývat. Audit 20 informačních listů identifikace projektu přezkoumávaných Úřadem EuropeAid v roce 2005 zjistil, že otázky životního prostředí se v nich neřešily patřičným způsobem:
a) i když se požadovalo třídit projekty podle jejich dopadu na životní prostředí [19], v žádném z dvaceti případů se tak nestalo;
b) i když se požadovalo vysvětlení, jak se bude problematika životního prostředí integrovat do návrhu projektu, v šestnácti případech se tak nestalo.
41. Tyto nedostatky vyplývají částečně ze skutečnosti, že odborníci na životní prostředí nejsou zapojeni do přezkoumávání "ne-environmentálních" projektů.
Na delegacích je kvalifikace v problematice životního prostředí zaměřena do značné míry na země, kde je životní prostředí prioritou, a taková kvalifikace se stejně nevyužívá ke kontrole environmentálních aspektů v informačních listech identifikace projektu pro ne-enivronmentální projekty.
Podobně je na Úřadu EuropeAid počet odborníků na životní prostředí dostačující právě jen pro posouzení kvality projektů ve sféře životního prostředí a přírodních zdrojů, ale ne toho, zda je problematika životního prostředí integrována do projektů ne-environmentálních.
42. Nedostatky v přezkumném procesu přispěly k problémům s identifikací, když se měla vypracovávat hodnocení dopadu na životní prostředí (EIA).
EIA jsou již dlouho zavedené nástroje pro předběžnou identifikaci pravděpodobného dopadu projektu na životní prostředí a pro doporučení zmírňujících opatření ve fázi návrhu a realizace.
Evropská unie má legislativu EIA pro vnitřní politiky od roku 1985 [20].
Konvence Lomé IV z roku 1990 požadovala, aby se hodnocení EIA vypracovávala pro rozsáhlé projekty a pro ty, které představují významnou hrozbu pro životní prostředí [21].
DAC OECD vydal v roce 1992 směrnice pro osvědčené praktiky pro ElA k rozvojovým projektům, kterými se mají všichni jeho členové řídit [22].
43. EIA jsou zvláště podstatná pro infrastrukturní a důlní projekty, neboť ty mají obvykle závažný dopad na životní prostředí.
Až 35 % finančních prostředků z devátého ERF v rámci aktuálních strategických dokumentů zemí (CSP) je vyčleněno jen na silniční projekty.
Audit Účetního dvora však zjistil několik takových projektů, pro něž nebylo žádné EIA vypracováno.
Hodnocení zásahů ES v odvětví dopravy ve třetích zemích provedené Komisí v roce 2004 zjistilo, že pro čtyři z patnácti vyhodnocovaných projektů nebylo EIA vypracováno.
I když bylo vypracováno nějaké podstatnější EIA, soustředilo se obecně na přímý dopad samotného silničního projektu na životní prostředí spíše než na dopad nových činností vyvolaných zlepšeným přístupem na životní prostředí.
Tento nedostatek je zvláště důležitý u silnic procházejících citlivými oblastmi, jako jsou tropické pralesy, kde existuje přímá vazba mezi zlepšeným přístupem a zvyšujícím se odlesňováním a nezákonným lovem.
Rámeček 7
Hodnocení dopadu velkých infrastrukturních a důlních projektů na životní prostředí
Zvláštní zpráva č. 7/2006
o investicích do rozvoje venkova: Řeší účelně problémy venkovských oblastí?
spolu s odpověďmi Komise
(podle čl. 248 odst. 4 druhého pododstavce Smlouvy o ES)
(2006/C 282/01)
OBSAH
Slovníček pojmů a zkratek
I–VII SHRNUTÍ
1–15 ÚVOD
1–3 Základní informace
4–10 Popis investicí do rozvoje venkova
4–5 Právní základ
6–8 Cíle
9–10 Realizace
11–15 Rozsah a koncepce auditu
11–13 Otázky položené v rámci auditu
14–15 Koncepce auditu
16–63 PŘIPOMÍNKY
16–28 Auditní otázka 1: Má EU jasnou strategii a konzistentní přistup k politice rozvoje venkova a jsou tyto odpovídajícím způsobem stanoveny v programech členských států?
16–18 Jasnost strategie
19–28 Konzistentní přístup k rozvoji venkova
29–39 Auditní otázka 2: Jsou projekty vybrané pro financování ze zdrojů EU založeny na kritériích, která nejlépe odpovídají potřebám venkovských oblastí?
29–34 Podmínky a výběrové postupy
35–39 Efekt mrtvé váhy
40–52 Auditní otázka 3: Byly projekty realizovány ve venkovských oblastech a měly nějaký dopad?
40–46 Umístění projektů
47–52 Výsledky a dopady projektů kontrolovaných na místě
53–63 Auditní otázka 4: Jsou působení, výsledky a dopady náležitě sledovány a vyhodnocovány?
53–63 Celkový rámec a realizace systému sledování a hodnocení
64–69 ZÁVĚRY A DOPORUČENÍ
Příloha I – Seznam projektů auditovaných v členských státech
Příloha II – Definice venkovských oblastí – referenční hodnoty použité v rámci auditu
Příloha III – Příklady a dopady prověřovaných projektů
Odpovědi Komise
SLOVNÍČEK POJMŮ A ZKRATEK
POJMY
Dopad dlouhodobější socioekonomické důsledky, které lze pozorovat za určitou dobu po ukončení zásahu, které mohou mít vliv buďto na přímé adresáty zásahu nebo na nepřímé adresáty stojící mimo meze zásahu, kteří mohou na zásahu vydělat nebo prodělat
Leader iniciativa financovaná ze strukturálních fondů, jejímž cílem je pomoc subjektům na venkově
Městská oblast zeměpisná oblast, která nemá charakteristiky venkovské oblasti. Existují různé typologie, které klasifikují oblasti na venkovské a městské, například podle hustoty obyvatelstva
NUTS klasifikace územních statistických jednotek (Nomenclature of Statistical Territorial Units), společná klasifikace EU pro regionální statistiky, která každý členský stát rozděluje do hierarchie oblastí (s označením NUTS 1, 2, 3 a LAU 1 a 2) podle národních správních jednotek Příjemce konečný příjemce platby EU
Výsledek okamžité změny, k nimž dojde ve vztahu k přímým adresátům během jejich účasti na zásahu nebo na jejím konci (např. zlepšený přistup do oblasti díky postavené silnici, účinnější výroba v zemědělském podniku)
Výstup to, co se vyrobí nebo čeho se dosáhne se zdroji přidělenými na určitý zásah (např. zařízení zemědělského podniku zakoupené zemědělcem, silnice postavená ve vesnici)
ZKRATKY
ESPON Evropská pozorovací síť pro územní plánování (European Spatial Planning Observation Network)
EZOZF Evropský zemědělský orientační a záruční fond GŘ AGRI generální ředitelství pro zemědělství a rozvoj venkova
HDP hrubý domácí produkt
LAU místní správní jednotka (Local Administrative Unit)
OECD Organizace pro hospodářskou spolupráci a rozvoj
OP operační program
SWOT silné stránky, slabé stránky, příležitosti a hrozby (Strengths, Weaknesses, Opportunities, Threats)
SZP společná zemědělská politika
SHRNUTÍ I. Venkovské oblasti čelí závažným výzvám, jakými jsou například vylidňování a nedostatek hospodářských příležitostí.
Příspěvek EU na rozvoj venkova na období 2000–2006 činí více než 60 miliard EUR.
Kolem 40 % tohoto rozpočtu se využívá na investice do rozvoje venkova.
Ty zahrnují širokou škálu projektů, které společně řídí a realizují Komise a členské státy (viz body 1 až 10).
II. Tato zpráva obsahuje připomínky Účetního dvora vyplývající z auditu investic do rozvoje venkova.
Audit hledal odpověď na tuto obecnou otázku: "Do jaké míry působení investičních opatření účelně řeší problémy venkovských oblastí?" (viz body 3 a 11 až 15).
III. Pružnost nařízení o podpoře pro rozvoj venkova (široce vymezené cíle, nedostatek priorit) a chybějící jasná strategie v programech členských států vedly k situaci, kdy je nejasné, ke kterému cíli finanční prostředky přispěly.
Programy členských států se zaměřují především na zemědělství a dostatečně neberou v úvahu charakteristiky podporované zeměpisné oblasti (viz body 16 až 28).
IV. Chybí účinné podmínky a výběrové postupy pro to, aby prostředky byly zaměřeny na nejpotřebnější zeměpisné oblasti a příjemce (viz body 29 až 34).
Nedostačující účelné zaměření prostředků také vede ke zvýšenému riziku, že vznikne efekt mrtvé váhy, který snižuje účelnost pomoci (viz body 35 až 39).
V. Významná část výdajů se realizuje v oblastech, které nejsou převážně venkovské.
Ve srovnání s předchozím programovým obdobím se investiční podpora venkovských oblastí významně snížila (viz body 40 až 46).
VI. Nebylo vždy možné stanovit účinek projektů, avšak v případech, kdy to možné bylo, byly klíčovými faktory, které zvyšovaly jejich účelnost, synergie s jinými projekty a jejich umístění ve venkovských oblastech (viz body 47 až 52).
Nedostatky byly rovněž zjištěny v realizaci systému monitorování a hodnocení (viz body 53 až 63).
VII. Celkově Účetní dvůr konstatuje, že nelze zhodnotit, zda jsou investice do rozvoje venkova účelné.
Cíle jsou příliš široce vymezeny a pro realizaci politiky chybějí strategie.
Dva hlavní cíle politiky rozvoje venkova nejsou plněny vyváženě.
Aby toho bylo dosaženo, Komise by spolu s členskými státy měla usilovat o zlepšení účelnosti této politiky.
Důležitými prvky v tomto ohledu jsou vyjasnění cílů a stanovení zásad účelného zaměřování prostředků (viz body 64 až 69).
ÚVOD
Základní informace
1. Rozvoj venkova má v rámci rozpočtu EU velký finanční význam.
Příspěvek EU na programové období 2000–2006 je více než 60 miliard EUR.
V rozpočtu na programové období 2007–2013 se navrhuje tuto částku zvýšit téměř na 70 miliard EUR.
K tomu je třeba přičíst několik miliard eur z "odlišení" neboli "modulace", tj. převodu částek z přímých zemědělských dotací na rozvoj venkova [1].
2. Venkovské oblasti pokrývají velkou část území EU a žije v nich velká část jejího obyvatelstva.
Ve srovnání s městskými oblastmi je ve venkovských oblastech HDP na obyvatele průměrně asi o třetinu nižší, hustota obyvatelstva zhruba desetkrát nižší a zaměstnanost v zemědělství přibližně desetkrát vyšší.
Venkovské oblasti jsou obvykle vzdálenější a mají méně infrastruktury a základních služeb a čelí závažným potížím, jakými jsou například vylidňování a nedostatek hospodářských příležitostí.
3. Tato zvláštní zpráva obsahuje připomínky k těmto opatřením obsaženým v nařízení o podpoře pro rozvoj venkova [2]: "investice v zemědělských podnicích", "zlepšení zpracovávání a uvádění zemědělských produktů na trh" a "podpora přizpůsobování a rozvoje venkovských oblastí".
Uvedená opatření představují okolo 40 % disponibilního rozpočtu. V rámci těchto opatření lze financovat širokou škálu projektů, které jsou pro účely tohoto auditu označovány jako investice do rozvoje venkova.
Dalšími důležitými opatřeními pro rozvoj venkova jako agroenvironment, podpora pro znevýhodněné oblasti (LFA) a lesnická opatření, která mají rovněž řešit problémy venkovských oblastí, se zabývaly předchozí zprávy [3].
Popis investicí do rozvoje venkova
Právní základ
4. Před rokem 2000 byla investiční opatření součástí strukturálních fondů a jejich cíle a podmínky byly vymezeny zvláštními nařízeními.
Investice v zemědělských podnicích a zlepšení zpracovávání a uvádění zemědělských produktů na trh měly podporovat zemědělství v celé EU, zatímco opatření podporující přizpůsobování a rozvoj zemědělských oblastí měla řešit konkrétní problémy v těchto oblastech.
5. Počínaje rokem 2000 se rozvoj venkova stal "druhým pilířem SZP" [4].
Došlo k tomu tak, že investiční opatření se sloučila s celou řadou dalších opatření do jediného nařízení.
Zatímco cíle strukturálních fondů byly zachovány, do politiky byly integrovány cíle SZP.
Bylo stanoveno jen málo podmínek a od toho okamžiku se všechna opatření realizovala v celé EU.
Vznikla tak decentralizovaná politika, která členským státům nabízí mnoho různých možností jak financovat národní a regionální priority.
Cíle
6. Nařízení stanoví dva globální cíle.
První souvisí se zemědělstvím a lze jej shrnout jako zlepšení konkurenceschopnosti zemědělství a udržitelného hospodaření s půdou.
Druhý se týká strukturálních změn zaostávajících regionů nebo regionů, které se potýkají s jinými strukturálními problémy.
Podrobný přehled těchto cílů podává tabulka 1.
Tabulka 1
Cíle stanovené v nařízení o podpoře pro rozvoj venkova pro investiční opatření pro rozvoj venkova
CELKOVÉ CÍLE VŠECH OPATŘENÍ PRO ROZVOJ VENKOVA [5]
Opatření pro rozvoj venkova: doprovází a doplňují jiné nástroje společné zemědělské politiky, a tím přispívají k dosažení těchto cílů:a)zvýšit produktivitu zemědělství podporou technického pokroku a zajišťováním racionálního rozvoje zemědělské výroby a optimálního využití produkčních činitelů, zejména pracovní síly;b)zajistit tak odpovídající životní úroveň zemědělského obyvatelstva, a to zejména zvýšením individuálních příjmů osob pracujících v zemědělství;c)stabilizovat trhy;d)zajistit plynulé zásobování;e)zajistit spotřebitelům dodávky za rozumné ceny,se začlení mezi opatření podporující rozvoj a strukturální přizpůsobení regionů, jejichž rozvoj zaostává, a doprovází opatření podporující hospodářskou a sociální přeměnu oblastí, jež čelí strukturálním obtížím v dotyčných regionech, s ohledem na tento zvláštní cíl: Společenství za účelem podpory harmonického vývoje rozvíjí a prosazuje činnost vedoucí k posilování hospodářské a sociální soudržnosti.
Společenství se především zaměří na snižování rozdílů mezi úrovní rozvoje různých regionů a na snížení zaostalosti nejvíce znevýhodněných regionů nebo ostrovů, včetně zemědělských oblastí. _BAR_
KONKRÉTNÍ CÍLE INVESTIČNÍCH OPATŘENÍ PRO ROZVOJ VENKOVA [6]
Investice v zemědělských podnicích _BAR_ Zlepšení zpracovávání a uvádění zemědělských produktů na trh _BAR_ Článek 33 _BAR_
1.snižování výrobních nákladů2.zlepšování a přesměrování produkce3.zvyšování jakosti4.ochrana a zlepšování přirozeného životního prostředí, hygienických podmínek a dobrých životních podmínek zvířat5.podpora diverzifikace činností zemědělského podniku _BAR_ 1.zaměření produkce na očekávaný vývoj trhu nebo podpora rozvoje nových odbytišť zemědělských produktů2.zlepšení nebo racionalizace obchodních sítí nebo zpracovatelských postupů3.zlepšení obchodní a obalové úpravy produktů nebo podpora lepšího využití nebo odstranění vedlejších produktů nebo odpadu4.používání nových technologií5.upřednostňování inovačních investic6.zlepšení a kontrola jakosti7.zlepšování a kontrola zdravotních podmínek8.ochrana životního prostředí _BAR_ nejsou stanoveny žádné konkrétní cíle _BAR_
7. Nařízení také stanoví zvláštní cíle pro dvě z investičních opatření, která jsou rovněž uvedena v tabulce 1.
Investice v zemědělských podnicích přispívají ke zlepšení příjmů v zemědělství a ke zlepšení životních, pracovních a výrobních podmínek.
Investice, které mají zlepšit zpracování a uvádění zemědělských produktů na trh, přispívají ke zvýšení konkurenceschopnosti a přidané hodnotě výrobků.
8. Investice podporující adaptaci a rozvoj venkovských oblastí jsou běžně známé podle svého čísla v nařízení jako "opatření podle článku 33".
Tento článek stanoví, že podpora se poskytne na opatření týkající se zemědělských činností a jejich přeměn a činností na venkově, které nespadají do působnosti jiných opatření.
Článek dále uvádí seznam odrážek (které jsou v této zprávě rovněž označovány jako opatření), pro něž nejsou stanoveny žádné podrobnosti a žádné konkrétní cíle.
V rámci tohoto opatření lze tedy podporovat širokou škálu projektů.
Realizace
9. Investiční opatření pro rozvoj venkova společně řídí a realizují Komise a členské státy.
V praxi to znamená, že členské státy ve svých programech stanoví strategii a podmínky pro poskytnutí podpory, schvalují a kontrolují projekty, vyplácí prostředky příjemcům a podávají hlášení Komisi.
Komise odpovídá za to, že programy, jejich realizace a výkaznictví jsou v souladu s ustanoveními právních předpisů.
10. Možní příjemci (zemědělci, společnosti zpracovávající a uvádějící produkty na trh, místní orgány) předloží žádost prováděcímu orgánu v daném členském státě.
Pokud projekt splňuje požadavky (podmínky pro poskytnutí podpory, dostupný rozpočet a někdy klasifikační a výběrová kritéria), je schválen a příjemce jej může realizovat.
Po dokončení projektu příjemce požádá platební agenturu členského státu o proplacení.
Platební agentura pak pravidelně žádá Komisi o proplacení vzniklých výdajů.
Rozsah a koncepce auditu
Otázky položené v rámci auditu
11. Účetní dvůr se rozhodl provést audit výkonnosti se zaměřením na účelnost v rozsahu programového období 2000–2006.
Zásada účelnosti znamená dosahování stanovených cílů a zamýšlených výsledků.
12. Jako klíčové prvky byly stanoveny plánování, realizace, dosažené působení a monitorování a hodnocení.
Schéma 1 podává přehled těchto prvků a vztahů mezi nimi:
+++++ TIFF +++++
13. Cílem auditu bylo zjistit, do jaké míry investiční opatření pro rozvoj venkova účelně řeší problémy venkovských oblastí.
Postupovalo se na základě následujících otázek vycházejících z výše uvedených čtyř klíčových prvků:
a) Má EU jasnou strategii a konzistentní přistup k politice rozvoje venkova a jsou tyto odpovídajícím způsobem stanoveny v programech členských států?
b) Jsou projekty vybrané pro financování ze zdrojů EU založeny na kritériích, která nejlépe odpovídají potřebám venkovských oblastí?
c) Byly projekty realizovány ve venkovských oblastech a měly nějaký dopad?
d) Jsou výstupy, výsledky a dopady náležitě monitorovány a vyhodnocovány?
Koncepce auditu
14. Audit se uskutečnil od ledna do prosince 2005 a byly při něm shromažďovány auditní doklady:
a) z analýzy právního základu, politických dokumentů, studií, programových dokumentů a kontrolních a hodnotících zpráv;
b) ze zkoumání náhodného vzorku 300 projektů EZOZF na programové období 2000–2006, přičemž hlavním cílem bylo získat reprezentativní přehled o umístění investic a socioekonomických problémech dané oblasti;
c) z devíti auditních návštěv v členských státech, které patřily k zemím s největším počtem plateb ve vzorku 300 projektů.
Celkem bylo zkontrolováno 31 projektů se zaměřením na finančně nejdůležitější opatření.
Seznam těchto projektů a příslušných opatření je v příloze I. Výběr 31 projektů byl proveden na subjektivním základě, aby byly zkoumány i projekty v oblastech s různými druhy venkovskosti.
Cílem bylo též najít příklady obvyklých náležitých postupů.
15. Ke kontrole na místě byly vybrány následující členské státy a regiony na základě jejich velikosti v náhodném vzorku.
Regiony nespadající pod cíl 1 [7]: Francie (národní PRV), Německo (Dolní Sasko), Itálie (Emilia Romagna), Nizozemsko (národní PRV) a Španělsko (Katalánsko). Z regionů spadajících pod cíl 1: Německo (Braniborsko), Itálie (Kampánie), Portugalsko (Lisboa e Vale do Tejo) a Španělsko (národní OP).
Návštěvy se uskutečnily v období červen–říjen 2005.
PŘIPOMÍNKY
Auditní otázka 1: Má EU jasnou strategii a konzistentní přistup k politice rozvoje venkova a jsou tyto odpovídajícím způsobem stanoveny v programech členských států?
Jasnost strategie
Připomínka 1
Pružnost nařízení (široce vymezené cíle, nedostatek priorit) a chybějící jasná strategie v programech členských států vedly k situaci, kdy je nejasné, ke kterému cíli finanční prostředky přispěly.
16. Nařízení o podpoře pro rozvoj venkova má na jedné straně přispívat k dosažení cílů SZP a na druhé straně k sociální a hospodářské soudržnosti (viz bod 6).
K dosažení těchto cílů stanoví nařízení řadu opatření.
U některých jsou uvedeny konkrétní cíle, kdežto u jiných žádné (viz tabulka 1).
Tato opatření sdružují podporu pro zlepšování konkurenceschopnosti v zemědělství, zlepšování životního prostředí a podporu venkovských oblastí.
Nařízení neuvádí, které opatření by mělo přispívat ke kterému cíli ani v jakém poměru by cílů mělo být dosaženo.
17. Investiční opatření jsou v nařízení vymezena pružně, protože podporu lze získat při splnění jen několika málo podmínek.
Kromě toho mohou opatření přispívat ke kterémukoli z celkových cílů.
18. U devíti programů členských států, které prověřoval, zjistil Účetní dvůr nedostatek jasné strategie.
Některé programy jasně nestanoví, jaké cíle se sledují a v jakém poměru má určité opatření přispět k jejich splnění.
U jiných programů se stanoví cíle, avšak realizují se opatření, kterými se dosahuje jiných cílů.
Rozhodnutí o dané politice jsou tak neprůhledná: není zřejmé, kolik prostředků se používá ke kterému účelu.
Příklady této situace jsou uvedeny v textovém rámečku 1.
Textový rámeček 1
Totéž opatření pro různé cíle
Jedním z opatření ve španělském programu pro zlepšení zemědělských struktur v oblastech spadajících pod cíl 1 jsou investice v zemědělských podnicích.
V programu stanoveným cílem je zvýšit příjmy v zemědělství a zlepšit životní, pracovní a výrobní podmínky.
Audit však zjistil, že skutečně dosažené cíle se lišily podle lokality investice.
V oblastech produktivního zemědělství toto opatření přispívá k cíli, kterým je zlepšení konkurenceschopnosti zemědělství.
V horských oblastech však tohoto opatření nabízí pomoc malým a nekonkurenčním zemědělským podnikům s cílem stabilizovat venkovské obyvatelstvo.
V programu se na tyto různé cíle nepřidělují konkrétní zdroje.
Dva různé cíle, které jsou předmětem tohoto opatření, nemají konkrétní zaměření a nesleduje se, kolik prostředků se vydává na každý z různých cílů nebo v každé z různých typů oblastí.
Opatření správa vodních zdrojů a scelování pozemků představuje 70 % příspěvku EZOZF na portugalský program "Lisboa e Vale do Tejo".
Cílem programu je rozvoj moderního a konkurenceschopného zemědělství jako klíčového prvku pro rozvoj venkovských oblastí.
Při auditu se však zjistilo, že opatřením se podporuje jak modernizace zavlažovacích soustav v úrodných oblastech, tak nové zavlažovací soustavy doplněné scelováním pozemků a infrastrukturou v oblastech s nedostatečnou zemědělskou strukturou (velmi malé pozemky, zastaralé zavlažovací soustavy).
Opatření má dva různé cíle: zvýšit konkurenceschopnost vysoce produktivních oblastí a podpořit zemědělskou činnosti ve venkovských oblastech, jimž hrozí zanechání zemědělské činnosti a opuštění zemědělské půdy.
Program nestanoví, v jakém poměru má program přispívat k jednomu či druhému cíli.
Jediný projekt umístěný v hustě osídlené oblasti spotřeboval 29 % z celého příspěvku EZOZF na tento program.
Nejasné cíle
Scelování pozemků se všeobecně považuje za nové uspořádání pozemků, kterým se má zlepšit struktura zemědělských podniků, a tím i jejich hospodářská životaschopnost.
V nizozemském PRV je tato odrážka článku 33 finančně nejvýznamnějším opatřením.
Nedostatek podrobného popisu v nařízení o podpoře pro rozvoj venkova umožňuje Nizozemsku použít tuto odrážku jako prostředek, jehož pomocí stát může kupovat pozemky pro rozvoj přírody.
Z PRV schváleného Komisí vyplývá, že z částky přidělené na tuto odrážku by mělo 87 milionů EUR přispět k cíli, kterým je udržitelné zemědělství, a 16 milionů EUR k cíli, kterým je příroda a krajina.
Audit Účetního dvora však ukázal, že ve skutečnosti hlavním cílem 86 % prostředků byl rozvoj přírody a pouze 14 % bylo určeno na udržitelné zemědělství.
Tuto situaci umožňuje pružnost nařízení.
Důsledkem je politika, u níž není známo, ke kterému cíli prostředky přispěly.
Konzistentní přístup k rozvoji venkova
Připomínka 2
Programy členských států se zaměřují především na zemědělství a dostatečně neberou v úvahu charakteristiky podporované zeměpisné oblasti.
19. Na úrovni členských států se uznávají dvě potřeby, a to prostřednictvím obecných cílů stanovených v článcích 33, 158 a 160 Smlouvy.
Za prvé, řešit strukturální nedostatky, snížit nerovnosti v příjmech mezi venkovskými a městskými oblastmi, snížit nezaměstnanost na venkově, zlepšit konkurenceschopnost primárního sektoru a podporovat širší hospodářské příležitosti ve venkovských oblastech.
Za druhé, vzhledem k hrozbám pro životaschopnost a vitalitu mnohých společenství na venkově, které jsou způsobeny nedostatkem hospodářských příležitostí, je třeba udržovat životaschopnost venkovských společenství, podporovat nové činnosti a napomáhat poskytování služeb na venkově.
Kromě toho členské státy čelí širšímu spektru problémů, jako je zvýšené povědomí o kvalitě výrobků, dobré životní podmínky zvířat či environmentální otázky.
20. K uspokojení těchto rozmanitých potřeb byly vytvořeny různé koncepce územních přístupů k venkovským oblastem.
Ty se na základě socioekonomické analýzy a strategie, která vyjadřuje různé aspekty rozvoje venkova v explicitním vztahu k ostatním zásahům v oblasti, zaměřují na určitou zeměpisnou oblast.
Navíc obsahují integrovaný přístup, který je víceodvětvový a jsou do něho zapojeny všechny subjekty a zdroje v dané oblasti.
Tím se maximalizují synergické efekty nejen v rámci jednoho programu, ale též mezi různými programy, které se v zóně provádějí.
21. V nezávislých hodnoceních rozvoje venkova iniciovaných Komisí se doporučuje územní přístup [8].
Komise ve své třetí zprávě o ekonomické a sociální soudržnosti došla k závěru, že mnohé problémy venkovských oblastí jsou územní povahy [9].
22. Dvě evropské konference o rozvoji venkova, v Corku (1996) a v Salcburku (2003), potvrdily význam územního přístupu.
V Corku bylo zdůrazněno, že koncepce politiky rozvoje venkova musí být víceoborová a její uplatňování musí být víceodvětvové s jasným územním rozměrem [10].
V Salcburku bylo konstatováno, že politika rozvoje venkova musí sloužit potřebám širší společnosti ve venkovských oblastech a přispívat k soudržnosti [11].
23. Kromě toho je k dispozici velké množství studií o územním přístupu k rozvoji venkova, v nichž se tento přístup rovněž doporučuje.
Známé ústavy a výzkumníci, včetně OECD a ESPON, ve svých studiích uvádějí závěry v tom smyslu, že odvětvový přístup je méně účelný než přístup územní.
24. Druhým přístupem je tradiční "odvětvový" přístup soustřeďující se na zemědělství, který se zaměřuje na jediné odvětví a nebere v úvahu charakteristiku podporované zeměpisné oblasti.
Účetní dvůr zjistil, že programy členských států se převážně vyznačují tímto druhým přístupem.
Klíčové prvky programu, jako jsou konkrétní cíle, analýza SWOT, popis stavu a opatření, se všechny zaměřují na zemědělství.
Programy neumožňovaly účelné územní zaměření prostředků, protože potřebné prvky buďto chyběly, nebo byly neúplné [12].
25. Komise si uvědomuje, že je potřeba podpořit inovaci a diverzifikaci mimo tradiční zemědělství [13].
Analýza výdajů na rozvoj venkova v současném programovém období, kterou provedl Účetní dvůr, však ukazuje, že téměř 90 % výdajů na rozvoj venkova směřuje do zemědělství.
26. Toto silné zaměření na zemědělství ohrožuje dosažení jednoho z celkových cílů nařízení, kterým je snížení územních nevyvážeností.
Vhodně vyváženým územním a odvětvovým přístupem by se toto nebezpečí zmírnilo.
Úspěšný příklad integrace odvětvového a územního přístupu byl zjištěn v Kampánii (textový rámeček 2).
Ukazuje to, že v rámci unijní politiky rozvoje venkova je možné územní přístup použít.
Textový rámeček 2
Prvky částečného územního přístupu v italském programu pro Kampánii
Program pro Kampánii obsahuje tyto prvky územního přístupu:
- náležitý popis a diagnóza území.
V programu se rozlišují dvě rozsáhlé zóny s různými problémy: oblasti s intenzivním zemědělstvím a "venkovské oblasti".
Posledně jmenované se definují pomocí různých kritérií a jejich průměrná hustota obyvatelstva je 127 obyv./km2 ve srovnání s 1239 obyv./km2 vně těchto oblastí a zaměstnanost v zemědělství 22 % ve srovnání s 6 % ve zbytku regionu,
- cílem opatření, u nichž se uplatňuje sektorový přístup podle zemědělských výrobků, je podporovat hospodářsky životaschopné zemědělské a zpracovatelské podniky.
Ty představují 23 % příspěvku z EZOZF.
Přednost dostávají investice do oblastí, které se obzvláště hodí k výrobě daného zemědělského produktu. Dodatečnou přednost dostávají horské oblasti,
- čtyři opatření podle článku 33 řešící nedostatek základních služeb a podporující nové činnost, která představují 24 % prostředků z EZOZF, se provádějí pouze ve venkovských oblastech,
- přednost dostávají projekty umístěné ve venkovských oblastech, čímž se řeší potřeby těchto oblastí a vytvářejí se synergie s jinými investicemi v oblasti.
27. Nové nařízení o podpoře pro rozvoj venkova, které bude platit od roku 2007, i nadále umožňuje členským státům uplatňovat převážně odvětvový přístup s hlavním zaměřením na zemědělství.
Není zde žádný územní cíl, který by usiloval o vyváženější rozvoj zmenšováním rozdílů a prevencí územních nevyvážeností na úrovni EU, členských států nebo regionů.
28. Pouze iniciativa Leader, která byla začleněna do nového nařízení, obsahuje územní přístup, přičemž také určitá opatření obsahují některé prvky tohoto přístupu kvůli své víceodvětvové povaze.
Dostupné prostředky jsou však omezené (minimální podíl Společenství u iniciativy Leader je 5 % pro EU-15 a 2,5 % pro nové členské státy; podíl u víceodvětvových opatření je 10 %).
Ambicióznější projekty Komise byly zredukovány (u víceodvětvových opatření z 15 % na 10 %) nebo odmítnuty (v případě rezervy na iniciativu Leader ve výši 3 % z rozpočtu na rozvoj venkova).
Z toho plyne, že v praxi existuje neochota přejít od odvětvového přístupu k územnímu.
Auditní otázka 2: Jsou projekty vybrané pro financování ze zdrojů EU založeny na kritériích, která nejlépe odpovídají potřebám venkovských oblastí?
Podmínky a výběrové postupy
Připomínka 3
Chybí účinné podmínky způsobilosti a výběrové postupy pro to, aby prostředky byly zaměřeny na nejpotřebnější oblasti a příjemce.
29. Jak konsolidovaná Smlouva, tak nařízení o podpoře pro rozvoj venkova používají pojem "venkovské oblasti".
Článek 33 je nadepsán "podpora přizpůsobování a rozvoje venkovských oblastí".
Nařízení to však nijak nedefinuje, ani nevyžaduje, aby členské státy stanovily podmínky, které by venkovské oblasti měly splňovat (například ve svých programech rozvoje venkova).
Účetní dvůr zjistil, že tři z auditovaných programů členských států neobsahovaly definici venkovských oblastí, pět obsahovalo definici, která nebyla použita, a pouze u jednoho programu (Kampánie) se definice venkovských oblastí skutečně použila.
30. Nařízení od členských států nevyžaduje, aby ve svých programech opatření přizpůsobily potřebám venkovských oblastí.
Mohly by to provést tím, že by určily oblasti s největšími potřebami a pak přidělily prostředky venkovským oblastem podle stupně jejich potřeb (konkrétní rozpočty, diferenciované výše podpory, omezení opatření na určité oblasti atd.).
31. Členské státy tak obecně ve svých programech nečiní.
Téměř všechna opatření se uplatňují na celém území programu, aniž se přihlíží k různému stupni potřeb venkovských oblastí.
32. I když určitý projekt splní stanovené podmínky, některé projekty uspokojují potřeby venkovských oblastí lépe než jiné.
Pokud například jeden investiční projekt vytvoří více pracovních míst ve venkovských oblastech než jiný projekt, za předpokladu, že všechny ostatní podmínky jsou stejné, první projekt je vhodnější.
Dostupné prostředky jsou navíc omezené.
Z důvodů účelnosti by se měla stanovit priorita prostředků podle potřeb.
33. Účetní dvůr při svém auditu zjistil, že členské státy obvykle nepoužívají účinné postupy pro výběr projektů, které nejlépe odpovídají potřebám venkovských oblastí.
Několik členských států zadává projekty způsobem "kdo dřív přijde, ten dřív mele".
V jiných případech členské státy stanovily postupy pro stanovení pořadí, které nebyly použity nebo byly částečně založeny na kritériích, která nebyla relevantní.
Pouze v jednom z devíti kontrolovaných programů byly použity účinné postupy.
Příklady jsou uvedeny v textovém rámečku 3.
Textový rámeček 3
Příklady neúčinného použití postupů pro stanovení pořadí a výběru
Níže jsou uvedeny příklady kritérií, která nejsou relevantní pro řešení potřeb venkovských oblastí:
- v případě opatření na zlepšení zpracovávání a uvádění zemědělských produktů na trh v Katalánsku se přidělují body předkládaným projektům podle doby, která uplynula od okamžiku, kdy příjemce obdržel grant.
Cílem tohoto kritéria je rozložit pomoc na větší počet příjemců spíše než vybírat projekty, které nejlépe řeší potřeby venkovských oblastí.
U téhož opatření ve Francii žádné z kritérií nebere v úvahu umístění investice,
- v Dolním Sasku pouze jedno z pěti kritérií pro výběr vesnice v regionálním programu "obnovy vesnic" přihlíží k venkovskosti vesnice.
Jedním z těchto kritérií je finanční situace obce: ta musí mít dostatečné prostředky na financování, aby mohla akce provést rychle a účelně.
Opatření se tak přizpůsobuje podmínkám obcí v městských oblastech spíše než venkovským obcím, protože ty jsou zpravidla finančně slabší.
34. Audit rovněž zjistil existenci rizika, že lépe informovaní, lépe organizovaní a bohatší příjemci mají snazší přístup k prostředkům EU.
U investičních opatření jsou financované projekty předkládány soukromými osobami a obcemi, které pak musí spolufinancovat část investice.
Byly zjištěny případy, kdy se pomoc soustřeďuje u hospodářsky silnějších příjemců a oblastí spíše než u těch venkovštějších.
Textový rámeček 3 a 4 uvádí případy, kdy se regionální nevyváženosti zvětšily, místo aby se zmenšily.
Textový rámeček 4
Soustředění pomoci u hospodářsky silnějších soukromých a veřejných příjemců
Zvláštní zpráva č. 8/2006
Rostoucí úspěch?
Účelnost podpory Evropské unie na operační programy pro producenty ovoce a zeleniny
spolu s odpověďmi Komise
(podle čl. 248 odst. 4 druhého pododstavce Smlouvy o ES)
(2006/C 282/02)
OBSAH
I–XI SHRNUTÍ
1–18 ÚVOD
1–3 Cíl režimu podpory: přizpůsobení se změněné situaci na trhu
4–8 Rozsah a koncepce auditu
9–12 Organizace producentů
13–18 Podpora na operační programy
19–63 ČÁST I: ÚČELNOST OPERAČNÍCH PROGRAMŮ
20–49 Byl režim podpory prováděn způsobem, který zajišťuje, že operační programy budou pravděpodobně účelné?
20–23 Kontroly Komise zajišťující, aby členské státy přiznávaly podporu EU v souladu se zásadami řádného finančního řízení
24–49 Provedení režimu podpory členskými státy
50–59 Byla opatření financovaná v rámci operačních programů účelná?
51–52 Hodnocení operačních programů organizacemi producentů (závěrečné zprávy)
53–59 Vzorek akcí operačních programů
60–63 Závěry o účelnosti operačních programů
64–86 ČÁST II: POKROK, KTERÝ UČINILY ORGANIZACE PRODUCENTŮ
65–86 Učinily organizace producentů pokrok při dosahování cílů stanovených pro režim podpory?
66–68 Vzorek organizací producentů
69–86 Údaje Komise o organizacích producentů
87–93 ZÁVĚRY
87–90 Účelnost operačních programů
91–93 Pokrok, který učinily organizace producentů
94–100 DOPORUČENÍ
95–96 Zjednodušit a zefektivnit podporu na operační programy
97–98 Lépe zaměřit politiku na dosažení souhrnných cílů koncentrace a přizpůsobení
99–100 Přezkoumat politiku podporující organizace producentů
Příloha: Kritéria auditu pro schválení účelných operačních programů
Odpovědi Komise
SHRNUTÍ
I. V roce 1996 byla zavedena nová politika na podporu pěstitelů ovoce a zeleniny, aby se přizpůsobili měnící se situaci na trhu.
Ta nabízela podporu na 50 % nákladů opatření přijatých pěstiteli v rámci "operačních programů", které se zaměřovaly mimo jiné na zlepšování kvality výrobků, snižování výrobních nákladů a zlepšování postupů šetrných k životnímu prostředí.
Podpora je dostupná pouze skupinám pěstitelů, kteří uvádějí svou produkci na trh společně v rámci "organizací producentů".
Za schvalování operačních programů a vyplácení podpory jsou odpovědné členské státy.
V roce 2004 činila podpora 500 milionů EUR.
II. Účelnost tohoto režimu podpory Účetní dvůr kontroloval především na základě náhodně vybraného vzorku 30 operačních programů v osmi členských státech a na základě přezkoumání údajů Komise.
III. Členské státy zakládaly svá rozhodnutí o schválení operačních programů na povaze plánovaných výdajů, aniž by přihlédly rovněž k pravděpodobné účelnosti navrhovaných opatření.
Programové prvky vyžadované předpisy byly dodržovány formálně, se značnými náklady, ale bez skutečných přínosů.
Kritéria způsobilosti výdajů nebyla jasná, což vedlo k nejistotě.
IV. Komise kontroluje způsobilost výdajů operačních programů, ale nezjišťuje, zda postupy členských států pro schvalování operačních programů zajistí, že budou pravděpodobně účelné.
Komise nemonitoruje účelnost operačních programů ani nevyhodnocuje politiku.
V. Operační programy vedly celkově k pokroku při dosahování cílů stanovených v nařízení Rady.
Téměř polovina financovaných akcí představovala významné zlepšení výchozího stavu organizací producentů u nejméně jednoho z 11 cílů, a proto je lze považovat za účelné.
Účelnost většiny akcí však byla nízká, poněvadž nevedly k významnému zlepšení výchozího stavu organizací producentů.
VI. Organizace producentů zahrnuté ve vzorku učinily pokrok u většiny cílů, které byly pro tuto politiku stanoveny.
Komise však nemá k dispozici informace o dosažení těchto cílů na evropské úrovni kromě dvou výjimek: stahování nadbytečné produkce z trhu, které bylo omezeno, a koncentrace nabídky.
VII. Nezmění-li se současné trendy, nebude splněn cíl Komise, aby do roku 2013 bylo v organizacích producentů koncentrováno 60 % nabídky.
Na organizace producentů připadá pouze přibližně jedna třetina produkce ovoce a zeleniny v EU a jejich tempo růstu bylo pomalejší než tempo růstu odvětví jako celku.
VIII. Účetní dvůr doporučuje, aby Komise uvážila přínosy alternativních přístupů ke zjednodušení režimu a snížení jeho nákladů a zlepšení účelnosti podpory.
Komise by měla uvážit, zda by toho nebylo možno nejlépe dosáhnout sladěním postupů a pravidel způsobilosti výdajů režimu s postupy a pravidly pro investiční opatření na rozvoj venkova.
IX. Ať už se použije jakýkoli přístup, Komise by měla zlepšit monitorování účelnosti podpory a využít plánovanou hodnotící studii v roce 2009 ke zjištění příčin relativně malého pokroku organizací producentů, zejména v těch členských státech, v nichž odvětví ovoce a zeleniny představuje nejvyšší podíl na zemědělské produkci.
X. Pokud hodnocení potvrdí, že organizace producentů jsou účelným mechanismem k posílení postavení pěstitelů v těchto členských státech, je nutno politiku lépe zaměřit na dosažení tohoto cíle.
XI. Pokud však Komise nebude moci prokázat, že koncentrace nabídky v organizacích producentů přináší skutečné výhody, měla by tento mechanismus na podporu pěstitelů ovoce a zeleniny v EU znovu posoudit.
ÚVOD
Cíl režimu podpory: přizpůsobení se změněné situaci na trhu
1. V souvislosti s měnícím se trhem s ovocem a zeleninou v 90. letech, který vyžadoval jiné produkty a vyšší záruky kvality a ekologických norem, EU zavedla nový režim podpory s cílem pomoci pěstitelům přizpůsobit se této poptávce.
Jednalo se o podporu na "operační programy", která je popsána níže.
Zároveň se snížila dlouhodobá podpora na stahování produkce [1], což pěstitelům v EU poskytlo další pobídku, aby produkovali to, co požaduje trh.
2. Situace na trhu se změnila také v souvislosti s rostoucím dominantním postavením několika velkých maloobchodních a distribučních seskupení.
V reakci na tuto skutečnost EU posílila politiku sledovanou od 60. let, a to podporou zakládání seskupení pěstitelů nazývaných "organizace producentů" s cílem dosáhnout úspor z rozsahu a silnější přítomnosti na trhu.
3.
Toto seskupování nabídky (nebo "koncentrace") bylo podporováno tím, že obdržení nové podpory na operační programy bylo podmíněno členstvím v organizaci producentů.
Pěstitelé ovoce a zeleniny, kteří nebyli členy organizací producentů, nebyli považováni za způsobilé pro podporu EU.
To vytvořilo pobídku pro pěstitele, aby zakládali organizace producentů, či aby se stali jejich členy.
Zároveň EU stanovila přísnější podmínky, které musí organizace producentů splnit, aby byla zajištěna jejich efektivnost při koncentraci nabídky.
Rámeček 1
"Inteligentní podpora" nadchla ředitele organizace producentů ovoce a zeleniny, kterou jsme navštívili.
EU již neposkytuje podporu pěstitelům na ničení jejich nadbytečného ovoce a zeleniny, které nikdo nechce koupit. EU nyní subvencuje opatření přijatá pěstiteli s cílem přizpůsobit produkci množství a kvalitě, po nichž je poptávka.
Rámeček 2
"Rostoucí úspěch": Podpora je svázána s obratem, takže čím větší mají organizace producentů obrat, tím větší podporu na financování přizpůsobení produkce obdrží.
Tento úspěch by měl podnítit další pěstitele, aby zakládali organizace producentů, či aby se stali jejich členy, což povede k lepší vyjednávací pozici a vyššímu obratu, a tudíž k větší podpoře na další přizpůsobení…
Rozsah a koncepce auditu
4. Účetní dvůr oznámil výsledky svého předchozího auditu podpor pro odvětví ovoce a zeleniny ve výroční zprávě za rok 2000 [2].
V té době bylo dokončeno jen několik málo operačních programů, takže dlouhodobá účelnost podpory nebyla zjevná.
Ve zprávě však byly zjištěny nedostatky v řízení režimu ze strany členských států, které účelnost podpory snížily.
V tomto kontextu bylo cílem stanoveným pro tento audit posouzení účelnosti režimu podpory na operační programy.
5. Účelnost je ve finančním nařízení EU [3] definována jako "dosažení stanovených cílů a zamýšlených výsledků".
Poněvadž cíle stanovené pro režim podpory na operační programy nejsou přesně vymezené nebo kvantifikované, v tomto auditu se za účelnost považuje pokrok při dosahování těchto cílů.
6. Pro audit byly stanoveny tyto otázky:
i) Byl režim podpory prováděn způsobem, který pravděpodobně zajistí účelnost operačních programů?
ii) Byla opatření financovaná v rámci operačních programů účelná?
iii) Pokročily organizace producentů při dosahování cílů stanovených pro režim podpory?
7. Koncepce auditu spočívala v:
i) posouzení postupů vytvořených Komisí a členskými státy pro provádění politiky,
ii) ověření účelnosti vzorku akcí operačních programů a
iii) přezkoumání vzorku organizací producentů a údajů Komise na úrovni EU k doložení pokroku, který organizace producentů učinily při dosahování cílů politiky.
8. Práce v terénu se uskutečnila v roce 2005, a to na základě náhodně vybraného vzorku 30 operačních programů dokončených v roce 2003 a 2004 v osmi členských státech: Řecko, Španělsko, Francie, Irsko, Itálie, Nizozemsko, Portugalsko a Spojené království.
Organizace producentů v nových členských státech nebyly do vzorku zařazeny, jelikož do doby konání auditu operační programy nedokončily.
Organizace producentů
9. Organizace producentů je seskupení pěstitelů, kteří jednají společně s cílem posílit své postavení na trhu.
Mnoho z těchto organizací jsou družstva, mohou to však být i seskupení jednotlivců nebo seskupení podniků.
Aby byly splněny podmínky stanovené v předpisech EU [4], musí mít nejméně pět členů a minimální obrat ve výši 100000 EUR.
Organizace producentů musí poskytovat prostředky pro skladování, balení a uvádění produkce svých členů na trh.
Musí být schopny plánovat a přizpůsobovat svou produkci a podporovat pěstitelské postupy a postupy nakládání s odpady, které jsou šetrné k životnímu prostředí.
10. Pro nové organizace producentů je po dobu pěti let k dispozici podpora na zahájení činnosti určená na založení a získání zařízení, která potřebují ke splnění podmínek EU.
Po jejich zřízení členské státy kontrolují, zda organizace producentů splňují tyto podmínky i nadále, i když již nemají nárok na další podporu.
EU v zásadě nepřispívá na správní, provozní nebo produkční náklady organizací producentů [5].
11. Ve 14 členských státech existuje přibližně 1500 organizací producentů [6] (graf 1).
Existuje velká rozmanitost, pokud jde o velikost a povahu organizací producentů (graf 2).
V průběhu tohoto auditu Účetní dvůr navštívil pěstitele fíků v Řecku a pěstitele hub v Irsku, družstvo pěstující citrusové plody v Portugalsku a pěstitele rajčat ze Španělska až po Nizozemsko.
Některé organizace měly méně než deset členů, jedna organizace v Itálii, která se specializuje na pěstování jablek, měla 5800 členů.
Jedna organizace producentů se skládala ze 14 společností, z nichž každá měla průměrný obrat ve výši 2,6 milionu EUR, další organizace byla družstvem složeným z 800 pěstitelů na částečný pracovní úvazek a s průměrnou produkcí 600 EUR na každého.
Průměrná organizace producentů v EU měla v roce 2003 obrat 9 milionů EUR a více než 300 členů.
Graf 1
Počet organizací producentů v roce 2004
+++++ TIFF +++++
Dánsko5Rakousko5Finsko6Švédsko7Irsko10Nizozemsko15Belgie15Německo35Portugalsko60Spoj. království73Řecko113Itálie(*)203Francie314Španělsko(*)616Zdroj: Komise(*) 2003 pro Itálii a Španělsko
Graf 2
Průměrná hodnota produkce uvedené na trh na jednu organizaci producentů 2004 (v mil. EUR)
+++++ TIFF +++++
Portugalsko1,8Řecko3,6Finsko4,7Španělsko(*)7,1Francie(*)8,6Švédsko12,6Spoj. král.12,6Itálie(*)12,9Dánsko15,2Irsko17,7Německo19,8Rakousko21,5Belgie53,0Nizozemsko113,3Zdroj: Komise(*) údaj za 2003
12. Ovoce a zelenina je v EU-15 největším zemědělským odvětvím, pokud jde o hodnotu produkce.
Je zvlášť důležitým odvětvím pro zemědělské ekonomiky Řecka, Španělska, Itálie a Portugalska, kde toto odvětví představuje více než 25 % hodnoty zemědělské produkce.
Na Španělsko, Francii a Itálii dohromady připadá 70 % hodnoty produkce ovoce a zeleniny v EU.
V roce 2004 byla přibližně třetina jejich produkce uvedena na trh organizacemi producentů.
V Nizozemsku, Belgii a Irsku byl podíl produkce ovoce a zeleniny uvedený na trh organizacemi producentů mnohem vyšší, kolem 80 %, zatímco v Řecku představoval 13 % a v Portugalsku 6 % (graf 3).
Graf 3
Hodnota produkce uvedené na trh v roce 2004
+++++ TIFF +++++
Hodnota produkce uvedené na trh ostatními pěstiteliHodnota produkce uvedené na trh org. prod.Produkce uvedená na trh (v mil. EUR)1600014000120001000080006000400020000ŠpanělskoItálie(*)Francie(*)ŘeckoNizozemskoNěmeckoPortugalskoSpoj. král.BelgieRakouskoFinskoIrskoŠvédskoDánskoZdroj: Komise(*) Údaj za 2003
Podpora na operační programy
13. Organizace producentů, které splňují podmínky uvedené v bodě 9, mohou požádat o podporu na "operační program".
To je program opatření přijatých organizací producentů k přizpůsobení produkce jejích členů tržní poptávce a k posílení jejího postavení na trhu (rámeček 3).
Konkrétní cíle, jichž by opatření měla dosáhnout, jsou stanoveny v nařízení Rady [7] (rámeček 4).
Program sestavuje organizace producentů a schvaluje jej členský stát, který každoročně vyplácí podporu EU ve výši 50 % nákladů vzniklých organizaci producentů při provádění programu.
Doba trvání operačního programu je tři až pět let a na konci tohoto období může organizace producentů požádat o schválení nového programu.
Je stanoven roční strop podpory ve výši 4,1 % obratu organizace producentů.
14. Operační programy má více než 70 % organizací producentů a v roce 2004 podpora dosáhla částky 500 milionů EUR.
To představovalo 3 % obratu organizací producentů a přibližně 1 % celkové hodnoty produkce ovoce a zeleniny v EU.
Využití podpory se od jejího zavedení v roce 1997 značně zvyšovalo zároveň s tím, jak se snižovala podpora na stahování nadbytečné produkce (viz graf 4).
Graf rovněž znázorňuje podporu vyplacenou organizacemi spotřebitelů pěstitelům rajčat a ovoce určeného ke zpracování, a to na základě objemu produkce.
Rámeček 3
Typický obsah operačního programu
- pořízení třídicího a balicího strojního zařízení,
- zaměstnávání pracovníků v oblasti kontroly kvality a marketinku,
- investice do zavlažovacích zařízení a skleníků,
- dotace pěstitelům na nové osázení ovocných stromů,
- náklady na přirozené postupy ochrany před škůdci a chorobami.
Rámeček 4
Jedenáct cílů operačních programů
- zajistit plánování produkce a její přizpůsobování poptávce, zejména pokud jde o kvalitu a množství,
- podporovat koncentraci nabídky a uvádění produktů vyprodukovaných jejími členy na trh,
- snižovat výrobní náklady a zajišťovat stálost cen producentů,
- podporovat používání pěstitelských postupů, výrobních technologií a postupů nakládání s odpady šetrných k životnímu prostředí,
- zlepšování kvality produktů,
- zvyšování jejich obchodní hodnoty,
- propagace produktů u spotřebitelů,
- vytvoření sortimentu ekologických produktů,
- podpora integrované produkce nebo jiných metod produkce šetrných k životnímu prostředí,
- omezit stahování produktů.
Graf 4
Hlavní podpory EU vyplácené organizacím producentů ovoce a zeleniny
1996–2004 (EU-15)
+++++ TIFF +++++
Výdaje (v mil. EUR)120010008006004002000Podpora na stahování produktůPodpora na operační programyPodpora na zpracování rajčat, ovoce, citrusů199619971998199920002001200220032004Zdroj: Komise
15. Provádění režimu podpory je založeno na sdíleném řízení, přičemž členské státy dodržují podrobná pravidla stanovená Komisí v rámci nařízení Rady.
Musí s Komisí spolupracovat, aby bylo zajištěno, že podpora je poskytována v souladu se zásadami řádného finančního řízení – hospodárností, účinností a účelností.
16. Prováděcí nařízení Komise [8] vyžaduje, aby organizace producentů ve svém návrhu operačního programu popsaly:
- výchozí stav, zejména pokud jde o produkci, uvádění na trh a vybavení,
- cíle programu s ohledem na vyhlídky produkce a odbytu a
- konkrétní opatření nebo "akce" navrhované k dosažení těchto cílů.
17. Organizace producentů mají svobodu při navrhování opatření operačních programů, která vyhovují jejich konkrétní situaci, pod podmínkou, že programy se musí zaměřovat na "několik" cílů stanovených v nařízení Rady (viz rámeček 4).
K zajištění zpětné vazby se od organizací producentů vyžaduje, aby na konci programu podaly členskému státu zprávu o tom, nakolik se jim podařilo cílů dosáhnout, a o poznatcích, které lze využít pro příští program.
Tento "model programování", který organizace producentů musí dodržovat, je znázorněn ve schématu 5.
Graf 5
Model programování
+++++ TIFF +++++
Posouzení výchozího stavuUrčení cílů a programuProvedení akcí k dosažení cílůHodnocení dosažení cílůÚČELNÉ OPERAČNÍ PROGRAMY
18. Nařízení Komise rovněž stanoví řadu kontrol, které musí členské státy provést u návrhů operačních programů:
- ověřit výchozí stav organizace producentů a cíle operačního programu,
- ověřit soulad cílů operačního programu s cíli stanovenými v nařízení Rady,
- ověřit ekonomickou konzistentnost a technickou kvalitu navrhovaného operačního programu a správnost odhadů.
Nařízení stanovilo, že členské státy poté schválí program, požádají o změny nebo jej zamítnou.
ČÁST I: ÚČELNOST OPERAČNÍCH PROGRAMŮ
19. Jak bylo popsáno výše, členské státy a Komise mají společnou odpovědnost za zajištění účelnosti režimu podpory, tj. aby podpora byla použita v zájmu pokroku při dosahování jedenácti cílů, které Rada stanovila pro operační programy.
Tato část zprávy se nejdříve zabývá tím, zda režim podpory byl Komisí a členskými státy prováděn tak, aby byla zajištěna účelnost, a zejména zda "model programování" fungoval podle předpokladů.
Poté posoudí vzorek operačních programů s cílem určit, zda financovaná opatření vedla k pokroku při dosahování cílů režimu.
Byl režim podpory prováděn způsobem, který zajišťuje, že operační programy budou pravděpodobně účelné?
Kontroly Komise zajišťující, aby členské státy přiznávaly podporu EU v souladu se zásadami řádného finančního řízení
20. Členské státy schvalují operační programy navrhované organizacemi producentů, ale podle Smlouvy si Komise ponechává finanční odpovědnost za řádné finanční řízení rozpočtu EU a na členské státy dohlíží.
21. V procesu "schvalování účetní závěrky" Komise navštěvuje členské státy, aby zkontrolovala, zda je podpora vyplácena v souladu s pravidly Společenství.
Nařízením Rady byly zřízeny rovněž "zvláštní sbory inspektorů" pro odvětví ovoce a zeleniny, kteří mají mimo jiné zajišťovat jednotné používání pravidel v celé EU.
V praxi se jedná o tytéž úředníky, kteří kontrolují výdaje za účelem schválení účetní závěrky.
22. Ve vztahu k ostatním zemědělským politikám EU režim podpor na operační programy vyžaduje, aby členské státy uplatňovaly vyšší míru úsudku při rozhodování, zda opatření navrhovaná v rámci operačního programu schválí, odmítnou nebo budou požadovat jejich změny.
Avšak od počátečních kontrol postupů členských států v roce 1997 a 1998 se inspekce Komise zaměřovaly na soulad s kritérii způsobilosti výdajů, ale nezjišťují, zda postupy členských států pro schvalování a monitorování operačních programů uvedené v bodě 19 pravděpodobně zajistí účelnost operačních programů.
23. Proto ačkoli Komise pro účely schválení účetní závěrky kontrolovala způsobilost podpory vyplacené členskými státy, neověřovala, zda byly při poskytování této podpory dodrženy zásady řádného finančního řízení, zejména účelnost.
Provádění režimu podpory členskými státy
Podrobné údaje o auditu v členských státech
24. Vzhledem ke klíčové úloze členských států při schvalování operačních programů Účetní dvůr kontroloval postupy používané ve všech 14 dotčených členských státech (rámeček 5).
Jelikož provádění režimu je v některých členských státech decentralizované, byly zkontrolovány postupy rovněž u dalších 19 regionálních a místních správních orgánů v Itálii, Španělsku, Francii a Řecku.
25. Prováděcí nařízení od členských států vyžaduje, aby prováděly řadu kontrol, nepředpisuje však jak.
To členským státům umožňuje postupovat při organizování těchto postupů pružně podle dané situace.
Proto každý správní orgán prováděl režim odlišným způsobem a níže uvedená zjištění neplatí ve všech členských státech stejně [9].
Rámeček 5
Podrobné údaje o auditu v členských státech
Audit postupů členských států jsme založili na náhodně vybraném vzorku 30 operačních programů dokončených v roce 2003 a 2004.
Navštívili jsme správní orgány členských států odpovědné za schvalování těchto programů a dotčené organizace producentů.
Počet vybraných operačních programů: _BAR_
Španělsko _BAR_ 11 _BAR_ Portugalsko _BAR_ 2 _BAR_
Francie _BAR_ 8 _BAR_ Spoj. král. _BAR_ 1 _BAR_
Itálie _BAR_ 4 _BAR_ Nizozemsko _BAR_ 1 _BAR_
Řecko _BAR_ 2 _BAR_ Irsko _BAR_ 1 _BAR_
Vybrané operační programy byly schváleny členskými státy v období 1998 až 2001.
S cílem získat dostatečné důkazy a zajistit, aby zjištění byla stále ještě platná, jsme zkoumali dokumentaci od roku 1998 do roku 2005 u dalších 94 operačních programů a 103 hodnotících zpráv. Tyto dokumenty jsme u orgánů navštívených členských států vybrali náhodně.
Provedli jsme omezenější kontrolu postupů dodržovaných ostatními šesti členskými státy na základě dotazníku a kontroly dokumentace o náhodně vybraných operačních programech.
Kritéria pro posouzení modelu programování
26. Ke splnění požadavků řádného finančního řízení musí členské státy při rozhodování o tom, zda operační program schválí a poskytnou tak podporu EU, uplatňovat zásady hospodárnosti, účinnosti a účelnosti.
27. Aby podpora byla účelná, musí mít nějaký efekt každá akce financovaná v rámci programu: výsledkem akce musí být pokrok u jednoho či několika z jedenácti cílů stanovených nařízením Rady.
Proto členské státy musí své rozhodnutí o schválení, zamítnutí nebo potřebných změnách operačního programu zakládat na tom, zda organizace producentů uspokojivým způsobem ukázala, že navrhované akce těchto cílů pravděpodobně dosáhnou.
28. Členské státy potřebují od organizací producentů podrobné informace, aby mohly svá rozhodnutí o udělení podpory odůvodnit. U každého cíle musí znát výchozí stav organizace producentů a očekávaný dopad akce (akcí).
29. Podle této logiky a zvláštních požadavků nařízení (viz body 16 až 18) Účetní dvůr vypracoval kritéria auditu, pokud jde o to, co lze přiměřeně očekávat v "dobrém" systému (rámeček 6).
Jsou-li tato kritéria splněna, je pravděpodobné, že postupy členských států zajistí, aby podpora byla účelná.
Tato kritéria lze shrnout takto:
- Dokumenty operačního programu musí ukazovat výchozí stav organizace producentů s ohledem na každý cíl programu.
Cíle musí být "SMART" (specifické – měřitelné – dosažitelné – relevantní – časově určené): specifické, aby neexistovaly pochybnosti o tom, čeho chce organizace producentů dosáhnout; měřitelné (a časově určené), aby bylo možno monitorovat jejich dosažení; dosažitelné provedením akcí navrhovaných v programech a relevantní – odpovídající stavu organizace producentů a vyhlídkám produkce a odbytu a jedenácti cílům EU.
V dokumentech se musí stanovit, jakým způsobem navrhované akce umožní dosažení cílů programu.
Organizace producentů by měly u každého cíle stanovit plánovaný výsledek s ohledem na výchozí stav.
Na konci programu musí organizace producentů podat zprávu o tom, nakolik se jí podařilo cílů dosáhnout, pokud jde o výchozí stav a plánované výsledky.
- Členské státy musí zajistit, aby cíle operačních programů odpovídaly cílům stanoveným v nařízení EU a aby navrhované akce představovaly vzhledem k cílům skutečné zlepšení, a to s přiměřenými náklady.
Hodnotící informace v závěrečných zprávách organizací producentů by měly využít k monitorování účelnosti operačních programů a získané poznatky pak ke zlepšení účelnosti budoucích programů.
Rámeček 6
Metodika: Některá kritéria Účetního dvora pro posuzování provádění režimu podpor ze strany členských států přesahují formální shodu se zněním nařízení (viz příloha).
Pro ilustraci: aby bylo nařízení dodrženo, organizace producentů musí popsat svůj výchozí stav a členské státy musí zkontrolovat přesnost.
Aby byla splněna kritéria auditu, členské státy musejí rovněž zajistit, že se popis vztahuje k cílům a akcím v navrhovaném programu. Není-li tomu tak, popis výchozího stavu nemá velký význam.
Popis výchozího stavu nesouvisí s cíli operačního programu
30. Všechny kromě dvou kontrolovaných operačních programů obsahovaly oddíl nazvaný "výchozí stav" a více než polovina (60 %) formálně vyhovovala nařízení, tzn. že v nich byla zmíněna produkce, uvádění na trh a vybavení, i když velmi stručně.
Některé členské státy od organizací producentů vyžadovaly, aby uvedly své vybavení a zařízení a poskytly tabulku o své produkci v tunách a podle hodnoty, aniž však od nich vyžadovaly, aby to nějak souviselo s cíli nebo akcemi.
Jiné členské státy nevydaly žádné konkrétní pokyny a uznaly velmi obecné popisy, v některých případech v rozsahu jedné či dvou vět.
Jen několik organizací producentů popsalo svůj výchozí stav s ohledem na životní prostředí, kvalitu produktů a výrobní náklady, ačkoli tyto cíle obsahovaly téměř všechny operační programy (viz rámeček 7).
Žádná organizace producentů nepopsala ve svém operačním programu výchozí stav pro všechny cíle.
Rámeček 7
Regionální orgány ve Španělsku schválily operační program sestávající z deseti akcí s celkovými náklady ve výši 770000 EUR.
Šest z těchto akcí mělo za cíl zlepšení kvality produktů, osm mělo za cíl dosáhnout snížení produkčních nákladů a dva měly za cíl zlepšit postupy šetrné k životnímu prostředí.
Organizace producentů ve výchozím stavu zmínila pěstované druhy ovoce a plochy, ale neuvedla žádné informace o výchozí kvalitě ovoce, produkčních nákladech nebo životním prostředí.
31. V několika málo případech organizace producentů popsaly výchozí situaci s ohledem na konkrétní akce (což je např. požadavek v Nizozemsku).
Výsledkem bylo, že kritéria nějak splnily, nepopsaly však dostatečně výchozí stav organizace producentů, pokud jde o její cíle.
Obsah operačních programů nesouvisí vždy s uvedenými cíli
32. Několik členských států vyžadovalo, aby organizace producentů ve svých operačních programech výslovně uvedly, které cíle EU souvisejí s každou akcí.
V těchto případech byl soulad cíle a programu automaticky na papíře, takže kontroly shody cílů s cíli stanovenými v nařízení prováděné členskými státy se staly pouhou formalitou.
Mnoho organizací producentů však uvedlo jakýkoli cíl, který považovaly za vhodný k odůvodnění programu nebo určité konkrétní akce, bez ohledu na to, zda to je jejich skutečný cíl nebo ne (rámeček 8 a 9).
33. V Itálii a Řecku orgány vypracovaly podrobné seznamy možných akcí, z nichž si organizace producentů mohla vybrat, a u každé akce předem stanovily cíl.
Francouzské orgány rovněž vydaly seznam možných akcí, ale klasifikovaly je podle jejich povahy, ne podle cíle.
U kategorií opatření týkajících se životního prostředí a kvality byl příslušný cíl obvykle zjevný, ale u kategorie "opatření související s výrobním zařízením" tak tomu vždy nebylo.
V důsledku toho nebylo možno u některých těchto akcí na základě dokumentace operačního programu cíl určit (rámeček 10).
Italské, řecké a francouzské orgány se nepokusily cíle jednotlivých programů zkontrolovat, jelikož se domnívaly, že soulad akcí s cíli EU byl zjištěn při sestavení seznamu akcí pro daný členský stát.
Avšak změny klasifikace měly dopad na "změnu" cílů operačních programů u dané akce (rámeček 11).
Rámeček 8
Operační program v Nizozemsku zahrnoval elektronický systém dodacích listů v ceně 135000 EUR s cílem "plánovat a přizpůsobovat produkci poptávce".
Vztah mezi touto akcí a cílem organizace producentů prokázat nemohla.
Skutečný cíl, snížení nákladů, v operačním programu uveden nebyl.
Rámeček 9
V operačním programu schváleném regionálními orgány ve Španělsku organizace producentů pořídila vysokozdvižný vozík v ceně 25000 EUR.
Vztah mezi opatřením a stanoveným cílem omezit stahování produktů organizace producentů prokázat nemohla.
Rámeček 10
Do operačního programu zahrnula organizace producentů ve Francii opatření popsané jako "poskytování služeb" v ceně 50400 EUR.
25 % těchto nákladů bylo přiděleno na cíl "zlepšování kvality" a 25 % na "zlepšování postupů šetrných k životnímu prostředí".
Nebyli jsme schopni určit cíl EU související se zbývajícími 50 % nákladů.
Rámeček 11
Projekt zavlažování v Itálii byl v souladu s vnitrostátními pokyny z roku 1997 přiřazen k cíli "zlepšování kvality".
Po revizi pokynů byl v roce 1999 uveden cíl "koncentrace nabídky".
V roce 2002 další revize zařadila stejné opatření pod cíl "snižování nákladů".
Cíle operačních programů nejsou uvedeny v měřitelných kategoriích a nejsou stanoveny plánované cíle
34. Pouze orgány ve Spojeném království od organizací producentů formálně vyžadovaly, aby pro operační programy stanovily měřitelné cíle, ačkoli v praxi nezajistily, aby tomu tak bylo.
Ve Španělsku, Itálii a Nizozemsku orgány vyžadovaly, aby u každého opatření nebo akce byly uvedeny očekávané výsledky. To však bylo zaměřeno spíše na výsledky – jak by bylo možno prokázat provedení akcí – než na dosažení cíle.
V 10 % zkoumaných operačních programů organizace producentů uvedly kvantifikované cíle u nejméně jedné akce, pokud tato byla jasná, např. očekávané snížení nákladů nebo počet hektarů, které mají přejít na ekologické zemědělství.
Takové případy byly většinou ve Španělsku a Itálii.
Jinak organizace producentů nestanovily plánované výsledky nebo ukazatele, pomocí nichž by bylo možno dosažení cílů monitorovat.
Hodnotící zprávy organizací producentů neprokazují dosažení cílů
35. S výjimkou několika případů ve Francii a Irsku členské státy zajistily, aby závěrečné hodnotící zprávy organizací producentů popisovaly provedení programu a výsledky (co bylo provedeno), ale žádný v praxi nevyžadoval, aby tyto zprávy rovněž prokazovaly, nakolik bylo dosaženo cílů operačního programu.
Jako takové byly zprávy pro posouzení účelnosti podpory málo použitelné.
36. Hodnocení v závěrečných zprávách byla členskými státy málo využívána [10] a byla považována za další formalitu nezbytnou pro dosažení souladu s nařízením.
V Řecku, Španělsku [11] a Portugalsku byly závěrečné zprávy platební agenturou jednoduše založeny do spisu a nebyly zkontrolovány orgány odpovědnými za schvalování operačních programů.
37. Obsah zpráv se velmi lišil, od méně než jedné strany obecně nepodložených tvrzení, např. "kvalita se zlepšila", až po více než 100 stran podrobně uvedených skutečností a číselných údajů o provedení programu pro každou akci.
Členské státy nevyžadovaly, aby závěrečné zprávy obsahovaly společný soubor informací, které by umožnily monitorovat účelnost programů na regionální nebo celostátní úrovni, a vzhledem k rozmanitosti zpráv nebylo možné takovouto analýzu provést.
Při schvalování operačních programů členské státy nepoužívají kritéria účelnosti
38. V praxi členské státy schvalovaly programy podle povahy navrhovaných výdajů a ne podle toho, co se od programu očekává.
Kritéria účelnosti, např. adicionalita, nebyla uplatňována při rozhodování, zda schválit či neschválit financování akce podporou EU.
Zvážení činitelů zvlášť vyžadovaných nařízením, např. výchozího stavu a cílů, technické kvality a hospodářské důslednosti programu, se stalo zbytečným a provádělo se pouze v rozsahu potřebném k prokázání souladu s literou nařízení.
39. Členské státy místo toho používaly jiný přístup, při němž se zaměřovaly na shodu s kritérii způsobilosti a vyplácení subvencí, jak znázorňuje schéma 6.
Graf 6
Přístup používaný u dotací
+++++ TIFF +++++
SHODA S KRITÉRII ZPŮSOBILOSTIKomiseKontrola provedených akcí a výdajů podle seznamu kritérií způsobilostiČlenský státKontrola pravděpodobné způsobilosti akcí a schválení programuKontrola způsobilosti podle seznamu způsobilostiKontrola provedeníObdržení zprávy o kontroleVYPLACENÍ DOTACEOrganizace producentůPopis akcíProvedení akcíZpráva o provedeníZÍSKÁNÍ DOTACE
40. To je velkou měrou důsledkem změny prováděcího nařízení Komise k zavedení "seznamů způsobilých výdajů", jež musely operační programy od roku 1999 splňovat.
V těchto seznamech jsou uvedeny druhy výdajů, které lze či nelze do operačních programů zařadit (rámeček 12).
Rámeček 12
Příklad kritérií způsobilosti: náklady na dopravu
Způsobilé:
- investice do dopravních prostředků vybavených chladicími boxy.
Nezpůsobilé:
- náklady na sběr nebo dopravu (vnitřní nebo vnější),
- investice do dopravních prostředků určených pro uvádění na trh nebo distribuci.
41. Původní prováděcí opatření z roku 1997 nestanovilo podrobná kritéria způsobilosti s výjimkou vyloučení správních a provozních výdajů organizací producentů.
Členské státy neměly jistotu, co Komise v procesu schvalování účetní závěrky akceptuje jako způsobilé výdaje, a v odezvě na dotazy členských států Komise vydala řadu konkrétních vysvětlujících poznámek.
42. Jelikož tyto vysvětlující poznámky nebyly oficiální, Komise pozměnila prováděcí právní předpisy s cílem zavést seznam nezpůsobilých opatření a výdajů.
Zároveň požádala členské státy, aby na základě tohoto seznamu kontrolovaly způsobilost navrhovaných výdajů operačních programů dříve, než operační programy schválí.
V roce 2001 Komise připojila seznam, který se týkal toho, co by mohlo být zahrnuto v operačních programech a v roce 2003 byly vysvětlující poznámky zrušeny a oba seznamy opět přepracovány.
Seznamy způsobilých výdajů připouštěly některé výjimky týkající se vyloučení výrobních a provozních nákladů organizací producentů, např. platy určitých zaměstnanců, recyklovatelné obaly a náklady na přirozenou ochranu před škůdci a chorobami.
43. Existence těchto seznamů způsobilých výdajů členským státům nebrání, aby zvážily rovněž výchozí stav organizací producentů a cíle a pravděpodobnou účelnost navrhovaných akcí.
Avšak členské státy, které odmítnou schválit navrhované výdaje definované v nařízení jako způsobilé, musí být schopny své rozhodnutí organizaci producentů odůvodnit a mohou rovněž čelit žalobám.
Členské státy se mohou vyhnout těmto složitým rozhodnutím tak, že schválí stejnou akci pro všechny organizace producentů, které ji požadují, bez ohledu na cíle nebo stav konkrétní organizace producentů (rámeček 13).
Rámeček 13
Příklad: paletové schránky
V deseti ze 30 náhodně vybraných operačních programů členské státy schválily nákup paletových schránek, laťových beden nebo obdobných kontejnerů pro sběr, dopravu a skladování ovoce a zeleniny s celkovými náklady 1,7 milionu EUR.
Komise má za to, že tyto výdaje jsou způsobilé.
Cíle uvedené v operačních programech zahrnovaly:
- zajišťování stálých cen producentů,
- zvyšování kvality produktů,
- zvyšování obchodní hodnoty produktů,
- snižování výrobních nákladů,
- zlepšování postupů šetrných k životnímu prostředí,
- koncentrace nabídky a
- omezení stahování produktů.
V některých případech představoval nákup zlepšení výchozího stavu vzhledem k dosažení cíle: jedna organizace producentů nahradila dřevěné laťové bedny hygieničtějšími plastovými u dodávek pro výrobce dětské výživy (uvedený cíl: zlepšování kvality).
V jiných případech se jednalo o prosté nahrazení starých, ztracených nebo poškozených beden nebo o dodatečné nákupy potřebné pro větší objemy produkce, bez jasného vztahu k uvedeným cílům.
Současná existence modelu programování a přístupu zaměřeného na dotace zvýšila složitost a náklady
44. Členské státy uplatňovaly spíše "přístup zaměřený na dotace" než model programování, přičemž programové prvky nařízení se nadále požadují.
V důsledku toho se režim podpory stal složitějším, než bylo nutné, a došlo ke zvýšení nákladů na správu a kontrolu.
To je také důsledkem nedostatečné jasnosti seznamů způsobilých výdajů a současné existence modelu programování.
Při správném provedení znamená vyhotovení operačních programů, výročních prováděcích zpráv a hodnocení na konci programů pro organizace producentů značné náklady.
Tak tomu je zejména v členských státech, jako je Itálie a Nizozemsko, které vyžadují, aby ke schválení byly předkládány také podrobné roční operační programy.
45. Seznamy způsobilých výdajů zveřejněné v nařízení nemohou být nikdy dostatečně přesné, aby zahrnovaly všechny možné akce v tak rozmanitém a rychle se měnícím odvětví, a proto jsou vyjádřeny dost obecně, např. "opatření ke zlepšování kvality".
Tím nevyhnutelně vzniká řada otázek a seznamy jsou různými členskými státy a dokonce různými regiony v členských státech vykládány různě.
I po osmi letech fungování tohoto režimu zjistila Komise při šetření prováděném v rámci schvalování účetních závěrek za rok 2005 příklady nezpůsobilých výdajů ve Španělsku, Francii, Itálii a Spojeném království, kdy ne vždy členské státy vykládaly pravidla způsobilosti stejně jako Komise.
46. Kvůli nejistotě týkající se způsobilosti a souvisejícím rizikům správní orgány několika členských států prováděly podrobnější kontroly, než vyžadovalo nařízení [12], některé navštěvovaly všechny organizace producentů několikrát za rok.
To znamenalo další náklady nejen pro členský stát, ale rovněž pro organizaci producentů.
47. Tato nejistota týkající se způsobilosti, správní náklady a rozsáhlé kontroly jejich činností mohou rovněž odrazovat organizace producentů od inovačních opatření, která by nakonec nemusela být schválena. Může je to vést k tomu, aby do svých operačních programů zahrnovaly pouze taková opatření, u nichž byla způsobilost jednoznačně zjištěna.
Existuje riziko, že byly schváleny neúčelné akce
48. Jelikož model programování nebyl správně prováděn, byl rozpočet EU vystaven většímu riziku neúčelnosti: totiž riziku, že budou schválena opatření, která nevedou k pokroku při dosahování cílů EU.
Některé členské státy argumentovaly, že ony samy se nemusí účelností programů zaobírat, jelikož organizace producentů normálně přijmou obchodní rozhodnutí, která jsou s ohledem na jejich situaci nejlepší. Členové organizace producentů musejí přece jen spolufinancovat 50 % nákladů programu.
Avšak příklady zjištěné při tomto auditu ukazují, že některé organizace producentů používají dotace na podporu nákladů stávajících činností, které nepředstavují pokrok oproti výchozímu stavu.
Ačkoli to může mít smysl pro organizaci producentů, zejména v případě konkurenčního tlaku, nepřispívá to k dosažení cílů režimu podpory EU.
Příklad ve Španělsku (rámeček 14) znázorňuje zahrnutí nákladů, které nepředstavují "akce" nebo "opatření" určená k dosažení cílů operačního programu, ale běžné náklady kteréhokoli producenta ovoce a zeleniny.
Ačkoli pro operační programy není běžné, aby zahrnovaly tak vysoký podíl recyklovatelných obalů [13], členské státy schválily na tento účel značné částky výdajů.
Ve vzorku Účetního dvora sestávajícím z 30 programů představovalo deset operačních programu celkem 4,9 milionu EUR na recyklovatelné nebo znovu použitelné obaly.
Rámeček 14
Příklad: Regionální orgány ve Španělsku schválily jeden operační program v našem vzorku, který obsahoval 2,7 milionu EUR na recyklovatelné lepenkové krabice.
To představovalo 83 % celkového programu na období 2000–2003.
V roce 2001 schválily revizi programu, přičemž byly vyškrtnuty plánované investice do skleníků a zavlažování a rozpočet na recyklovatelné krabice zvýšen na 98 % celkového programu.
Jedinou další "akcí" byl plat technika.
Byla opatření financovaná v rámci operačních programů účelná?
50. Předchozí oddíl ukázal, že přístup, který členské státy uplatňovaly při schvalování operačních programů, vede k nebezpečí, že financovaná opatření nemusí být účelná.
Tento oddíl posuzuje, zda byly akce provedené organizacemi producentů při dosahování cílů operačních programů účelné.
Hodnocení operačních programů organizacemi producentů (závěrečné zprávy)
51. Hlavním zdrojem informací o účelnosti operačních programů by měly být závěrečné zprávy vypracované organizacemi producentů při ukončení každého programu.
Nařízení vyžaduje, aby závěrečné zprávy ukazovaly, nakolik bylo cílů operačního programu dosaženo.
Žádná ze 142 závěrečných zpráv zkoumaných při tomto auditu neobsahovala úplné posouzení, pokud jde o dosažení cílů operačního programu.
Soulad s tímto požadavkem nařízení nebyl součástí kontrol, kterým podrobila Komise postupy členských států.
52. To znamená nevyužitou příležitost pro Komisi, která má podle finančního nařízení EU zvláštní odpovědnost za monitorování, jak bylo cílů politiky dosaženo.
Pokud by závěrečné zprávy požadované hodnocení obsahovaly, bylo by možné analyzovat vzorek zpráv a vyvodit závěry, zda operační programy dosáhly svých cílů.
S několika málo dobře zvolenými ukazateli výkonnosti vyžadovanými od každé organizace producentů by tyto závěrečné zprávy mohly poskytnout dlouhodobé řady ukazující pokrok, který byl učiněn při dosahování cílů jako zlepšování kvality, snižování nákladů, ekologické zemědělství a zlepšování postupů šetrných k životnímu prostředí.
Vzorek akcí operačních programů
53. Za účelem ověření, zda akce operačních programů byly účelné, Účetní dvůr náhodně vybral celkem 104 akcí ze třiceti operačních programů organizací producentů, které skončily v roce 2003 nebo 2004 (rámeček 5).
Organizace producentů byly požádány, aby prokázaly dopad vybraných akcí na související cíle operačních programů.
Některé akce měly více než jeden cíl, takže celkem bylo zkoumáno 265 případů.
54. Pouze ve 30 % případů mohly organizace producentů předložit dostatečné důkazy, že akce vedla k pokroku při dosahování souvisejících cílů (graf 7).
V dalších 41 % případů, ačkoli nebyly k dispozici přímé důkazy, bylo možno učinit kladný závěr na základě logických argumentů (viz rámeček 15).
Jak však ukazuje bod 58, byl v řadě případů dosažený pokrok jen minimální.
Rámeček 15
Příklad "pravděpodobného pokroku": Organizace producentů v Portugalsku zakoupila chladírenský vůz, aby se během rozvozu nezhoršovala kvalita jejich ovoce.
Neměla k dispozici žádné údaje, aby zlepšení kvality prokázala, ale zařízení nám ukázala a vysvětlila proces chlazení.
Na základě toho jsme dospěli k závěru, že se kvalita pravděpodobně zlepšila.
Graf 7
Vzorek akcí: dopad na cíle EU
+++++ TIFF +++++
Důkazy o pokroku30 %Pravděpodobný pokrok41 %Žádný závěr23 %Žádný pokrok6 %
55. Téměř ve čtvrtině případů nemohl Účetní dvůr vyvodit závěr, zda bylo či nebylo pokroku dosaženo.
Ve většině případů proto, že související cíl byl tak obecný, že nebylo možné prokázat, že nebyl vůbec žádný dopad.
Tak tomu bylo zejména u cílů týkajících se omezování stahování produktů, koncentrace nabídky a stabilizace cen producentů (viz graf 8).
Například, důvodem existence organizace producentů je koncentrace nabídky a uvádění produktů jejích členů na trh.
Proto veškeré její činnosti nějakým způsobem k tomuto cíli přispívají, i když nepřímo.
Graf 8
Vzorek akcí: dopad na cíle EU
+++++ TIFF +++++
Omezení stahování produktůPropagace produktů u spotřebitelůStabilizace cen producentůKoncentrace nabídkySnižování produkčních nákladůZvyšování obchodní hodnoty produktůPodpora integrované produkce atd.Lepší postupy šetrné k živ. prost.Plán. a přizp. nabídky poptávceZlepšení jakosti produktů0 %20 %40 %60 %80 %100 %Ekologické zemědělství není uvedeno, jelikož existovala jen jedna akce.Důkazy o pokroku +Pravděpodobný pokrokŽádný závěrŽádný pokrok
56. V 6 % případů existoval jednoznačný důkaz, že nebylo dosaženo žádného pokroku (graf 7).
V několika málo případech akce neuspěla: jedna organizace producentů zahájila akci v rámci operačního programu, která se týkala např. ekologického zemědělství, ale od projektu upustila.
Ve zbývajících případech důvodem nedostatečného pokroku bylo, že cíle byly k opatřením nesprávně přiřazeny, ať už kvůli nepochopení (několik organizací producentů chápalo cíl "propagace produktů u spotřebitelů" jako propagaci u svých odběratelů), nebo dodržování vnitrostátní klasifikace (viz bod 33).
Málo účelné akce
57. Výše uvedené výsledky vzorku ukazují pouze, zda existují důkazy o dosažení pokroku, ale ne o tom, nakolik ho bylo dosaženo.
Ačkoli mnoho akcí ve vzorku organizací producentů jednoznačně umožnilo přiblížit se k souvisejícím cílům v porovnání s jejím výchozím stavem, v jiných případech bylo pokroku dosaženo pouze okrajově.
Nahrazení strojního zařízení obvykle vedlo k určitému pokroku, jelikož představovalo zlepšení oproti starému modelu.
Avšak ve vztahu k celkovým nákladům nahrazení zařízení nebyl pokrok vždy významný.
Obdobně pokračující zaměstnávání pracovníků kontrolujících kvalitu produktů umožnilo organizacím producentů udržet úroveň kvality, nevedlo však nutně k viditelnému zlepšení kvality ve srovnání s předchozími roky.
58. K odhadu počtu těchto "málo účelných" opatření Účetní dvůr přezkoumal každou ze 104 akcí, které byly kontrolovány na místě, aby zvážil, zda představují významné zlepšení organizace producentů oproti výchozímu stavu u jednoho či několika cílů EU (rámeček 16).
Na základě tohoto kritéria více než polovina (55 %) akcí v náhodně vybraném vzorku byla hodnocena jako "málo účelná".
59. Tato zjištění ukazují rozsah, v němž členské státy akce v operačních programech schválily na základě jejich povahy (Je akce způsobilá?), aniž by vzaly v úvahu rovněž jejich účelnost (Posunuje akce organizaci producentů blíže k dosažení cíle?).
Rámeček 16
Příklady akcí, u nichž jsme často zjistili značný pokrok oproti výchozímu stavu:
- zlepšení výrobních zařízení (systémy zavlažování, energeticky účinné skleníky),
- zavedení režimů osvědčování kvality.
Příklady akcí, u nichž často nebyl zjištěn žádný významný pokrok:
- nahrazení strojního zařízení, např. zařízení k přemisťování palet, vysokozdvižné vozíky, nákladní automobily a traktory,
- paletové schránky, laťové bedny, kontejnery atd.,
- platy současných zaměstnanců (marketingová oddělení, kontroloři kvality).
Závěry o účelnosti operačních programů
60. Členské státy formálně uplatňovaly většinu hledisek modelu programování, které nařízení konkrétně vyžadovalo.
Ve svých rozhodnutích o schválení operačních programů však nepřihlížely k pravděpodobné účelnosti akcí.
To zvýšilo riziko poskytování podpory EU málo účelným akcím.
61. Členské státy místo toho uplatňovaly "přístup zaměřený na dotace" a využívaly při tom seznamy způsobilých výdajů, což jim umožnilo schvalovat programy s ohledem na povahu navrhovaných výdajů, aniž by přihlížely ke stavu a cílům organizací producentů.
62. To však nevedlo k jednotnému uplatňování a jednoduchosti, které by takovýto přístup mohl zajistit.
Seznamy způsobilých výdajů nestanovily dostatečně jasná kritéria pro nasměrování výdajů na činnosti, které EU chce podporovat, a výsledkem byla nejistota a vyšší náklady na kontrolu.
Současná existence modelu programování od organizací producentů vyžadovala, aby se značnými náklady a malým přínosem vypracovávaly operační programy a hodnocení s cílem dosáhnout souladu s nařízeními.
63. Operační programy vedly celkově k pokroku při dosahování cílů nařízení Rady.
Avšak jen méně než polovina financovaných akcí představovala významné zlepšení oproti výchozímu stavu organizace producentů u nejméně jednoho z jedenácti cílů, a proto je bylo možno považovat za účelné.
Podpora byla rovněž poskytována na akce operačního programu s malou účelností, jež dosahují pouze malé změny.
V těchto případech podpora mohla být účelnější, pokud by byla lépe zaměřena.
ČÁST II: POKROK, KTERÝ UČINILY ORGANIZACE PRODUCENTŮ
Na pokrok, který učinily organizace producentů, mělo kromě účelnosti operačních programů popsané v části I vliv mnoho činitelů. Patří k nim především činnosti organizací producentů a jejich členů, které nejsou financovány operačními programy.
Mnoho organizací producentů významně investuje např. v rámci programů rozvoje venkova.
Organizace producentů jsou dále podporovány jinými režimy podpor EU, zejména režimy týkajícími se stahování nadbytečné produkce a zpracování ovoce a rajčat.
Na dosažení cílů organizacemi producentů má vliv rovněž strategie, kterou organizace producentů uplatňuje, konkurence, jíž čelí, změna požadavků a preferencí spotřebitelů, jiné politiky EU, např. týkající se kvality a životního prostředí, a z krátkodobého hlediska také povětrnostní podmínky.
Učinily organizace producentů pokrok při dosahování cílů stanovených pro režim podpory?
65. Část I ukázala, že operační programy vedly celkově k pokroku při dosahování cílů stanovených v nařízení Rady.
Tato část zprávy zkoumá, zda se uvedený pokrok odrazil v celkové výkonnosti organizací producentů.
Zpráva nejdříve posuzuje vzorek organizací producentů, které byly během auditu navštíveny (rámeček 17), poté zkoumá souhrnné údaje Komise na úrovni EU.
Rámeček 17
Charakteristika vzorku: Organizace producentů v náhodně vybraném vzorku představovaly 2 % celkového počtu a 5 % obratu organizací producentů v EU v roce 2004.
Vzorek organizací producentů
66. Třicet navštívených organizací producentů bylo požádáno, aby prokázaly pokrok, který učinily u každého z jedenácti cílů, bez ohledu na to, zda do svých operačních programů zahrnuly akce související s těmito cíli.
Dohromady tedy bylo zkoumáno 330 případů.
V 54 % případů organizace producentů mohla prokázat, že pokroku bylo dosaženo.
V dalších 12 % případů byl učiněn závěr, že organizace producentů pokroku pravděpodobně dosáhla.
Nedostatek informací, zejména o výrobních nákladech a stabilizaci cen, vysvětloval většinu ze 16 % případů, kdy závěr nebylo možno učinit (viz graf 9).
Graf 9
Vzorek organizací producentů: pokrok při dosahování cílů EU
+++++ TIFF +++++
Zvýšení ekolog. zemědělstvíSnižování produkčních nákladůPropagace produktů u spotřebitelůStabilizace cen producentůZvyšování obchodní hodnoty produktůKoncentrace nabídkyPlán. a přizp. nabídky poptávceOmezení stahování produktůPodpora integrované produkce atd.Zlepšení jakosti produktůLepší postupy šetrné k živ. prost.0 %20 %40 %60 %80 %100 %Důkazy o pokrokuPravděp. pokrokŽádný závěrŽádný pokrok
67. Mnoho organizací producentů nesledovalo cíle "ekologické zemědělství" a "propagace produktů u spotřebitelů", na něž připadá většina z 18 % případů, kdy nebyl zaznamenán "žádný pokrok".
Relativně malého pokroku bylo dosaženo rovněž u cílů týkajících se "snižování výrobních nákladů" a "stabilizace cen".
Organizace producentů vysvětlily, že se zaměřily spíše na zvyšování cen než na jejich stabilizaci, ačkoli mnoho z nich se považovalo za cenové příjemce a mohlo jen málo ovlivnit ceny, kterých dosáhly.
Mnohem důležitější než prosté snižování nákladů byla maximalizace zisku, což často zahrnovalo vyšší náklady k zajištění lepší kvality a přidané hodnoty.
Organizace producentů rovněž konstatovaly, že zlepšení postupů šetrných k životnímu prostředí obvykle zvyšuje náklady, aniž by nutně vedlo k vyšším cenám produktů.
68. Ačkoli výsledky kontroly vzorku ukazují, že většina organizací producentů učinila u jedenácti cílů přinejmenším nějaký pokrok, vzhledem k vlivu jiných činitelů popsaných v bodě 64 to samo o sobě nepostačuje k potvrzení, že režim podpory na operační programy byl účelný.
Údaje Komise o organizacích producentů
69. Jak bylo uvedeno v části I, Komise se nechopila příležitosti využít hodnocení provedená organizacemi producentů v jejich závěrečných zprávách, aby monitorovala dosažení cílů operačních programů.
Komise dále dosud neplnila svou povinnost vyplývající z finančního nařízení EU, pokud jde o vyhodnocení politiky.
Plánuje se, že hodnotící studie bude zahájena v roce 2008, a výsledky se očekávají v roce 2009.
70. Komise má nicméně o organizacích producentů k dispozici určité údaje.
Získává údaje o množstvích nadbytečné produkce, která byla stažena z trhu, u níž je žádáno o podporu.
Od roku 2000 vyžadovala rovněž informace o operačních programech a od členských států požadovala, aby ve výroční statistické zprávě poskytovaly více informací o organizacích producentů.
71. Údaje o operačních programech jsou omezeny na rozpis vyplacené podpory podle kategorií výdajů.
To udává, na co byla podpora na operační program vydána, ne však to, čeho s touto podporou bylo dosaženo.
72. Komise potřebuje obsáhlejší soubor údajů o organizacích producentů, zejména o jejich členech, produkci a prodejích.
Kontroly Účetního dvora týkající se spolehlivosti těchto údajů byly obtížné, poněvadž Komise nemá vhodný řídící informační systém pro zaznamenávání těchto informací.
V roce 2004 a 2005 Komise zaslala členským státům četné dotazy týkající se nesrovnalostí v údajích, avšak nepřijala žádná nápravná opatření.
Chybí důležité údaje, zejména pro tři členské státy, které jsou největšími producenty ovoce a zeleniny – Itálii, Španělsko a Francii.
Analýze těchto údajů brání jejich neúplnost a velký počet nesrovnalostí, takže nejsou dostatečně spolehlivé, aby naznačovaly cokoli jiného kromě obecných trendů.
73. Hlavní ukazatel, který může být z těchto údajů vyvozen, je podíl produkce organizací producentů na celkovém objemu EU.
To ukazuje, nakolik je produkce koncentrována v organizacích producentů, což je souhrnný cíl politiky v odvětví ovoce a zeleniny.
Udává rovněž širší úspěch politiky tím, že ukazuje, jaký podíl pěstitelů ovoce a zeleniny se rozhodl zúčastnit se režimu podpory EU.
V dokumentech k rozpočtu na rok 2005 Komise u tohoto ukazatele stanovila cíl ve výši 60 %, jehož má být dosaženo do roku 2013, a to při každoročním zvyšování.
74. Proto ačkoli Komise má údaje o stahování produktů a koncentraci nabídky, nemá žádné ukazatele, které by zachytily pokrok organizací producentů při dosahování ostatních cílů politiky, např. při snižování nákladů, stabilizaci cen, zlepšování kvality a ochraně životního prostředí.
Analýza údajů o stahování nadbytečné produkce
75. Reforma politiky v odvětví ovoce a zeleniny v roce 1996 omezila množství nadbytečné produkce, která mohla být zlikvidována v rámci režimu podpor na stahování produkce, a snížila náhrady vyplácené pěstitelům za tuto staženou produkci.
Z údajů Komise vyplývá, že to vedlo k značnému snížení množství stažené produkce v rámci režimu podpor EU (viz graf 10).
To je v souladu s výsledkem kontroly vzorku, kterou provedl Účetní dvůr a ze které vyplývá, že 90 % organizací producentů omezilo stahování produktů nebo je zachovalo na nulové úrovni.
Graf 10
Stahování ovoce a zeleniny s vyplacením podpory 1994–2004 (EU-15)
+++++ TIFF +++++
Stahování produktů (v tis. tun)250020001500100050001994/19951995/19961996/19971997/19981998/19991999/20002000/20012001/20022002/20032003/2004Hospodářský rokZdroj: Komise
76. Jedním z cílů stanovených pro režim podpory na operační programy byla podpora opatření přijatých organizacemi producentů k omezení stahování produktů.
Toto omezení stahování produktů však nutně neprokazuje, že podpora na operační program vedla organizace producentů k tomu, aby plánovaly svou produkci a přizpůsobovaly ji poptávce.
Organizace producentů vysvětlily, že menší míry podpory na stahování produktů zaváděné od roku 1996 spolu s většími kontrolami vedly k tomu, že se již nevyplácí žádat o podporu na nadbytečnou produkci.
Analýza údajů o koncentraci nabídky
77. Politika zavedená v roce 1996 měla vést k tomu, že podpora pomůže organizacím producentů přizpůsobovat se a mít úspěch a ostatní pěstitele může podněcovat, aby se stali členy těchto organizací.
Oba tyto činitele by měly zvýšit obrat organizací producentů, tedy "koncentrovat nabídku" do jejich rukou.
78. Údaje Komise však ukazují, že se ukazatel koncentrace nabídky snížil, tj. podíl organizací producentů na celkové produkci poklesl ze 40 % v roce 1999 na 31 % v roce 2003 (graf 11).
(Údaj za rok 2004 je předběžný, jelikož dva největší členské státy, Francie a Itálie, neoznámily úplné údaje).
Zatímco se hodnota produkce celého odvětví ovoce a zeleniny uvedené na trh v období od roku 1999 do roku 2003 zvýšila o 45 %, hodnota produkce organizací producentů se zvýšila pouze o 12 %.
Graf 11
Podíl organizací producentů na celkové hodnotě produkce uvedené na trh (EU-15)
+++++ TIFF +++++
Hodnota produkce uvedené na trh (v mil. EUR)50000400003000020000100000% organizací producentů celkem50 %40 %30 %20 %10 %0 %199920002001200220032004(*)Produkce organizací producentůCelková produkce% organizací producentů celkemZdroj: Komise(*) 2003 pro Belgii, Francii a Itálii (údaje za rok 2004 nejsou k dispozici)
79. Jak se popisuje v bodě 72, tyto údaje nejsou příliš spolehlivé a pouze ukazují obecné trendy.
Například procentní podíl za rok 2003, který uvedla Komise, byl nesprávný kvůli chybě související s chybějícími údaji pro Řecko.
Ačkoli Účetní dvůr mohl tuto chybu snadno zjistit a opravit, Komise nemohla Účetnímu dvoru ukázat, že ostatní údaje jsou dostatečně spolehlivé.
80. Údaje rovněž ukazují pokračující zeměpisné nerovnosti v účasti na režimu podpory (graf 12).
Portugalsko a Řecko, členské státy, v nichž odvětví ovoce a zeleniny představuje největší podíl zemědělské produkce, měly nejnižší míry účasti a nevykazovaly žádný významný nárůst.
Kvůli této nízké účasti v organizacích producentů dostává podporu na operační programy pouze 6 % portugalského odvětví ovoce a zeleniny a v Řecku pak 13 % v porovnání s 80 % v Nizozemsku.
Režim podpory, který byl koncipován tak, aby odměňoval dosažený úspěch vyplacením podpory odpovídající procentu obratu organizací producentů, měl být pobídkou pro menší producenty s nízkou hodnotou produkce, kteří se nejvíce potřebují přizpůsobit zpřísňujícím se standardům kvality a ekologickým standardům na trhu a koncentraci poptávky, aby se stali členy organizací producentů.
Údaje ukazují, že v některých členských státech k tomu nedošlo.
Režim namísto toho vedl k nasměrování podpory na velké organizace producentů s produkcí velké hodnoty.
Graf 12
Podíl organizací producentů na celkové hodnotě produkce uvedené na trh v období 2000–2004
+++++ TIFF +++++
80 %60 %40 %20 %0 %20002001200220032004NizozemskoFrancieŠpanělskoItálieŘeckoPortugalskoPrůměr EU 15Zdroj: Komise
81. Komise postrádá informace o rozdílech ve výkonnosti organizací producentů a jiných pěstitelů, a tak nemůže vysvětlit, proč se ukazuje, že tato neorganizovaná část sektoru roste rychlejším tempem než organizace producentů.
82. K vysvětlení nedostatečného pokroku při koncentraci nabídky je rovněž nutné zjistit, proč pěstitelé nevstupují do organizací producentů.
Komise se producentů systematicky neptala na skutečné důvody, které je k tomu vedou.
83. V reakci na výroční zprávu Účetního dvora za rok 2000 Komise uvedla: "pokud většina producentů… raději nevstoupí do efektivní organizace producentů, musí rovněž nést důsledky svého rozhodnutí.
Srovnání příjmů těch, kteří jsou členy organizací producentů, a těch, kteří členy nejsou, ukáže, která volba byla lepší".
Komise však příjmy členů organizací producentů nemonitorovala, a tak nemohla takové porovnání provést.
Rozvoj venkova
84. Jedním zvláštním rizikem, které zjistila Komise v rané fázi, je, že dostupnost finančních prostředků na rozvoj venkova může ohrozit pobídku k členství v organizacích producentů či k jejich zakládání tím, že nabízí podporu podobnou operačním programům, aniž by od pěstitelů vyžadovala, aby byli členy organizací producentů (viz rámeček 18).
Ačkoliv nařízení o rozvoji venkova se touto otázkou zabývalo (stanovilo, že pěstitelé ovoce a zeleniny nejsou způsobilí k podpoře rozvoje venkova, neboť mají k dispozici podobnou podporu v rámci operačních programů), byly povoleny výjimky.
Rámeček 18
Hlavní charakteristiky těchto dvou režimů podpor _BAR_ Rozvoj venkova _BAR_ Operační programy _BAR_
Podpora dostupná pouze pro organizace producentů? _BAR_ Ne _BAR_ Ano _BAR_
Víceletý program? _BAR_ Ano _BAR_ Ano _BAR_
Cíle zahrnují plánování a přizpůsobování produkce poptávce, snižování nákladů, zlepšování kvality a ochranu životního prostředí? _BAR_ Ano _BAR_ Ano _BAR_
Opatření navrhuje, provádí a spolufinancuje příjemce? _BAR_ Ano _BAR_ Ano _BAR_
Opatření schvaluje a kontroluje členský stát? _BAR_ Ano _BAR_ Ano _BAR_
Vyhodnocení na konci programu? _BAR_ Ano _BAR_ Ano _BAR_
85. V důsledku těchto výjimek jsou prostředky na rozvoj venkova dostupné pro stejnou škálu činností, od projektů zavlažování po balicí zařízení, a to jak pro organizace producentů, tak pro ostatní pěstitele.
Značný podíl projektů rozvoje venkova v rámci opatření "investice do zemědělských podniků" a "zlepšování zpracování a uvádění zemědělských výrobků na trh" se týká ovoce a zeleniny.
86. Navzdory vysokému potenciálnímu riziku, že programy rozvoje venkova ohrožují organizace producentů, které jsou základem politiky EU pro producenty ovoce a zeleniny, Komise neprověřila fungování postupů členských států k zajištění konzistence, ani neshromažďovala informace či neprovedla posouzení rozsahu, v němž k tomuto možná docházelo.
ZÁVĚRY
Účelnost operačních programů
Byl režim podpory prováděn způsobem, který pravděpodobně zajistí účelnost operačních programů?
87. Členské státy se zaměřily na způsobilost akcí operačních programů podle povahy výdajů, aniž by rovněž zvážily, zda představují pro organizaci producentů krok vpřed směrem k dosažení cílů operačních programů.
Proto postupy členských států nezajišťují účelnost všech akcí operačních programů.
Při schvalování operačních programů členské státy neuplatňovaly zásadu řádného finančního řízení.
Kontroly Komise se zaměřují na soulad s kritérii způsobilosti výdajů a nikoliv na to, zda postupy členských států pro schvalování a monitorování operačních programů pravděpodobně zajistí účelnost těchto programů.
88. Provedení režimu podpory bylo pro správní orgány členských států a pro organizace producentů nákladné.
Programové prvky vyžadované nařízeními byly formálně dodržovány, což způsobilo značné náklady, ale nemělo skutečný přínos.
Kritéria způsobilosti výdajů nebyla jasná, což vedlo k nejistotě a větší nutnosti kontrol k zajištění shody.
Byla opatření financovaná v rámci operačních programů účelná?
89. Téměř polovina akcí financovaných v operačních programech vedla k významnému zlepšení výchozího stavu organizací producentů u nejméně jednoho z jedenácti cílů, a proto je lze považovat za účelná.
90. Členské státy poskytly rovněž podporu na akce operačních programů s malou účelností, které dosáhnou pouze malé změny.
V těchto případech mohla být podpora účelnější, pokud by byla lépe zaměřena.
Pokrok, který učinily organizace producentů
Pokročily organizace producentů při dosahování cílů stanovených pro režim podpory?
91. Organizace producentů se přizpůsobily měnící se poptávce a učinily pokrok při dosahování cílů stanovených v nařízení Rady.
K tomu přispěly operační programy, nebyly však jediným činitelem.
Pro organizace producentů a ostatní pěstitele ovoce a zeleniny jsou dostupné rovněž finanční prostředky na rozvoj venkova na podporu obdobných činností a s podobnými cíli jako operační programy.
Tržní síly vyvíjejí tlak na všechny producenty, aby splňovali vyšší ekologické standardy, zlepšovali kvalitu produktů a snižovali náklady.
Proto by některé z těchto účinků bylo možno zaznamenat i bez podpory na operační programy.
92. Navzdory tomu, že podpora EU je dostupná pro členy organizací producentů, většina pěstitelů v členských státech, které jsou hlavními producenty ovoce a zeleniny, se rozhodla jejich členy nebýt.
Politice se ve většině členských států dosud nepodařilo nabídku koncentrovat.
Když Účetní dvůr předkládal zprávu o odvětví ovoce a zeleniny v roce 2000, organizace producentů uváděly na trh přibližně 40 % produkce ovoce a zeleniny v EU.
Nejnovější údaje Komise ukazují, že došlo k poklesu na zhruba jednu třetinu.
Nezmění-li se současné trendy, nebude splněn cíl Komise, aby do roku 2013 organizace producentů uváděly na trh 60 % celkové hodnoty produkce.
93. Komise neposoudila příčiny neúčasti v organizacích producentů, včetně toho, zda postupy členských států byly dostačující k tomu, aby zajistily, že prostředky na rozvoj venkova neoslabí pobídku pro pěstitele stát se členy organizací producentů.
DOPORUČENÍ
94. Z výše uvedených závěrů vyplývá, že ve většině členských států nebylo dosaženo souhrnného cíle politiky koncentrovat nabídku v organizacích producentů a Komisi chybějí informace o příčinách, které by byly potřebné pro přezkoumání politiky.
Do přezkoumání, které by mělo vzít v úvahu výsledky hodnocení organizací producentů, které mají být k dispozici v roce 2009, by Komise měla předložit návrhy s cílem zjednodušit režim podpor na operační programy a dosáhnout jeho větší účelnosti.
Zjednodušit podporu na operační programy a dosáhnout její větší účelnosti
95. Komise by měla uvážit přínosy těchto alternativních přístupů pro zlepšení režimu podpory na operační programy:
i) zjednodušit a snížit náklady na režim objasněním kritérií způsobilosti výdajů a odstraněním požadavků na plánování,
ii) zjednodušit podporu a zlepšit její účelnost přezkoumáním cílů stanovených pro operační programy a seznamů způsobilých výdajů s cílem podpořit členské státy, aby operační programy schvalovaly na základě kritérií účelnosti,
iii) zlepšit soudržnost, zjednodušit správu a snížit náklady sladěním postupů a pravidel způsobilosti výdajů režimu s postupy a pravidly pro investiční opatření v rámci rozvoje venkova.
96. Komise by měla zlepšit shromažďování údajů o operačních programech a organizacích producentů, přičemž by se měla zaměřit na několik málo hlavních ukazatelů, které jí umožní monitorovat účelnost režimu podpory a poskytnou užitečné informace pro pravidelné hodnocení.
Lépe zaměřit politiku na dosažení souhrnných cílů koncentrace a přizpůsobení
97. Komise by měla využít hodnocení plánované na rok 2009 k lepšímu pochopení příčin nedostatečného pokroku při koncentraci nabídky v organizacích producentů.
Měla by posoudit, zda organizace producentů zlepšily situaci svých členů ve vztahu k ostatním pěstitelům a jak tato politika funguje společně s politikou rozvoje venkova.
98. Pokud tyto studie potvrdí, že organizace producentů jsou účelným mechanismem k posílení postavení pěstitelů, je nutno politiku lépe zaměřit na dosažení tohoto cíle.
Komise by měla navrhnout změny, které podnítí členství v organizacích producentů, zejména v členských státech, které jsou hlavními producenty ovoce a zeleniny.
Komise by měla rovněž uvážit, zda by cíle politiky spočívající v přizpůsobení produkce měnící se poptávce na trhu bylo možno dosáhnout lépe, pokud by podpora byla zaměřena na ty, kteří nejvíce potřebují přizpůsobit produkci, a to tím, že se vedle obratu zavedou nová kritéria pro přidělování prostředků organizacím producentů.
Přezkoumat politiku podporující organizace producentů
99. Komise by měla plánované hodnocení využít rovněž k tomu, aby zjistila, zda přínosy koncentrace nabídky dosažené prostřednictvím politiky převáží nerovnost způsobenou omezením podpory na jednu konkrétní strukturu pěstitelů ovoce a zeleniny – organizace producentů.
100.
Politika byla v roce 1996 vytvořena k tomu, aby vyloučila z výhod podpory EU ty pěstitele, kteří nejsou členy organizací producentů.
Pokud Komise nemůže prokázat, že podpora organizací producentů představuje skutečné přínosy, pokud jde o posílení jejich postavení na trhu, měl by se přezkoumat důvod vyloučení ostatních producentů z podpory EU a Komise by měla znovu posoudit tento mechanismus podpory pro pěstitele ovoce a zeleniny v EU.
Tuto zprávu přijal Účetní dvůr na svém zasedání v Lucemburku dne 28. června 2006.
Za Účetní dvůr
Hubert Weber
předseda
[1] Pěstitelům, kteří nadbytečnou produkci ovoce a zeleniny "stáhnou" z trhu na podporu cen (obvykle zničením produkce), je z rozpočtu EU vyplacena náhrada.
[2] Účetní dvůr – výroční zpráva za rozpočtový rok 2000 (Úř. věst.
C 359, 15.12.2001).
[3] Nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002 ze dne 25. června 2002 (Úř. věst.
L 248, 16.9.2002, s. 1).
[4] Nařízení Rady (ES) č. 2200/96 ze dne 28. října 1996 o společné organizaci trhu s ovocem a zeleninou (Úř. věst. L 297, 21.11.1996, s. 1) a nařízení Komise (ES) č. 1432/2003 ze dne 11. srpna 2003, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 2200/96, pokud jde o podmínky uznání organizací producentů a předběžného uznání seskupení producentů (Úř. věst. L 203, 12.8.2003, s. 18).
[5] V operačních programech organizací producentů jsou povoleny určité výjimky. Viz bod 42.
[6] V Lucembursku nejsou žádné organizace producentů.
[7] Nařízení (ES) č. 2200/96.
[8] Nařízení Komise (ES) č. 411/1997 ze dne 3. března 1997 (Úř. věst. L 62, 4.3.1997, s. 9) nahrazené nařízením Komise (ES) č. 1433/2003 ze dne 11. srpna 2003, kterým se stanoví podrobná prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 2200/96, pokud jde o provozní fondy, operační programy a finanční podporu (Úř. věst. L 203, 12.8.2003, s. 25).
[9] Účetní dvůr informoval všechny členské státy o konkrétních zjištěních, která se jich týkají.
[10] Členské státy uvedly, že podle lhůt stanovených v prováděcím nařízení jsou závěrečné zprávy předkládány poté, co pro dotyčnou organizaci producentů již schválily další operační program.
Ačkoli nařízení bylo od roku 1997 několikrát přepracováno, tato nesrovnalost napravena nebyla.
Hodnotící zprávy by mohly být vyžadovány dříve během posledního roku programu, např. současně se žádostí o další program.
[11] To se týká zejména národní platební agentury.
[12] Každoroční kontroly nejméně 20 % organizací producentů, na něž připadá 30 % výdajů.
[13] Komise tyto výdaje v procesu schvalování účetní závěrky neuznala na základě toho, že program neměl několik cílů, jak vyžaduje nařízení.
V roce 2002 španělské orgány výdaje na recyklovatelné obaly omezily na nejvýše 35 % každého programu, aby pro všechny organizace producentů ve Španělsku bylo zajištěno rovné zacházení.
--------------------------------------------------
Zvláštní zpráva č. 9/2006
o výdajích na překlady v Komisi, Parlamentu a Radě, spolu s odpověďmi těchto orgánů
(podle čl. 248 odst. 4 druhého pododstavce Smlouvy o ES)
(2006/C 284/01)
OBSAH
SEZNAM ZKRATEK
I–IX SHRNUTÍ
1–11 ÚVOD
2–3 Právní rámec
4–8 Organizační struktura překladatelských služeb orgánů EU
9–11 Rozsah a zaměření auditu
12–95 PŘIPOMÍNKY
12–36 Uplatňování postupů, které zajišťují, aby byla poptávka po překladech uspokojena a nepotřebné překlady se neprováděly
13–18 Vnitřní pokyny upravující žádosti o překlady
19–23 Schopnost uspokojit poptávku po překladech
24–26 Vývoj počtu přeložených stran
27–36 Praktická opatření přijatá orgány za účelem zvládnutí objemu překladů
37–46 Kontrola kvality
37–43 Kontroly, které mají zajistit odpovídající kvalitu překladů
44–46 Včasnost a další prvky spokojenosti zákazníka
47–95 Náklady na překlady a jejich účinnost
47–52 Náklady na překlady
53–95 Účinnost překladatelského postupu
96–109 ZÁVĚRY A DOPORUČENÍ
96–98 Uplatnění postupů, které zajistí, aby byla poptávka po překladech uspokojena a neprováděly se nepotřebné překlady
99–101 Uplatnění postupů, které zajistí, aby byly překlady hotové včas a jejich kvalita odpovídala danému účelu
102–109 Náklady na překlady a jejich účinnost
1–12 PŘÍLOHA I: Ustanovení uplatňovaná v Komisi, Parlamentu a Radě
1–6 Komise
7–10 Parlament
11–12 Rada
1–9 PŘÍLOHA II: Metoda výpočtu nákladů na překlady vypracovaná Účetním dvorem
Odpovědi orgánů
SEZNAM ZKRATEK
EP Evropský parlament
EPSO Evropský úřad pro výběr personálu
FTE ekvivalent plného pracovního úvazku (full-time equivalent) (míra odpovídající práci odvedené jedním člověkem zaměstnaným na plný pracovní úvazek po dobu jednoho roku)
GŘ generální ředitelství
GŘ A III ředitelství A III (překlady a produkce dokumentů) generálního sekretariátu Rady
GŘ pro překlady generální ředitelství pro překlady Evropské komise
Jazyky EU-10 úřední jazyky 10 nových členských států EU
Jazyky EU-15 úřední jazyky 15 členských států EU před rozšířením
IT informační technologie
Konzultace mezi útvary konzultace mezi jednotlivými GŘ Komise
Úř. věst. Úřední věstník Evropské unie
SHRNUTÍ
I. Statut úředních a pracovních jazyků evropských orgánů má dvacet jedna jazyků.
Každý orgán EU má svou překladatelskou službu.
Největší objem překladů musí vzhledem k povaze svých činností zajišťovat Komise, Parlament a Rada.
Vzhledem k nerovnoměrnému rozložení poptávky po překladech v průběhu roku a dočasnému nedostatku vnitřní kapacity u jazyků EU-10 potřebují evropské orgány kromě interních překladatelů také externí překladatele.
II. Cílem auditu bylo posoudit, jak účinně a účelně řídí Komise, Parlament a Rada své překladatelské zdroje a výdaje na překlady.
Účetní dvůr řešil tři otázky:
- Je poptávka po překladech uspokojována a existují vhodné postupy, kterými by se zamezilo nepotřebným překladům?
- Jsou překlady hotové včas a odpovídá kvalita jejich účelu?
- Podařilo se orgánům udržet náklady na překlady pod kontrolou?
III. Audit ukázal, že jednotlivé orgány reagovaly na nárůst počtu žádostí o překlady různě.
Komise a Rada přijaly přiměřená opatření na snížení počtu dokumentů překládaných do všech jazyků.
Významná část žádostí o překlady se nicméně neřídí pokyny pro překlady, které si přijal každý orgán samostatně, a žádný orgán nemá jasné a vnitřně jednotné postupy pro zadávání překladů.
IV. Všechny tři auditované překladatelské služby obecně zvládaly dodat překlady do jazyků EU-15 včas a v požadované kvalitě.
Jazyky EU-10 však měly v roce 2004 značné problémy.
V. Žádná z překladatelských služeb nemá nástroj pro měření spokojenosti zákazníků ani postupy pro vyjádření stížnosti na kvalitu.
Pouze Komise má pokyny upravující kontrolu kvality.
Parlament má na rozdíl od Komise a Rady k dispozici ukazatele kvality, jako je počet zjištěných chyb na stranu.
VI. Žádný z orgánů nepočítal celkové náklady na překlady ani průměrné náklady na překlad jedné strany s výjimkou Komise, která tyto výpočty prováděla pro rok 2002.
Z výpočtu, který provedl Účetní dvůr, vyplývá, že v roce 2003 činily v Parlamentu a v Radě celkové náklady na překlady každého z obou orgánů přibližně 100 milionů EUR a v Komisi přibližně 215 milionů EUR.
S nárůstem počtu jazyků po rozšíření v květnu 2004 vzrostly v roce 2005 náklady na překlady v Parlamentu přibližně na 128 milionů EUR, v Radě na 126 milionů EUR a v Komisi na 257 milionů EUR.
V roce 2003 činily průměrné náklady na stranu překladu v Parlamentu a v Komisi 150 EUR a v Radě 254 EUR.
V roce 2005 průměrné náklady na stranu překladu vzrostly v Komisi na 194 EUR a v Radě na 276 EUR, zatímco v Parlamentu poklesly na 119 EUR.
Interní překlady jsou nákladnější než externí, ale je složité tyto náklady srovnávat, neboť externě překládané texty mají odlišnou povahu a interní překlady jsou považované za kvalitnější.
Komisi a Radě se podařilo snížit počet žádostí o překlady do jazyků EU-15. Tím se však vytvořila nadbytečná kapacita a produktivita byla podprůměrná.
Účetní dvůr nicméně zaznamenal značné rozdíly v produktivitě různých jazykových oddělení jednotlivých orgánů a v procentech jejich externích překladů.
Od roku 1995 rozšířily překladatelské služby EU spolupráci v některých oblastech, jako je nábor zaměstnanců, tvorba terminologických databází, poskytování nástrojů IT atd. Účetní dvůr se domnívá, že dalším rozšířením interinstitucionální spolupráce lze dosáhnout úspor, a to především tím, že volná kapacita kteréhokoliv orgánu bude poskytnuta ostatním orgánům, čímž se sníží množství textů překládaných externě.
Nicméně nedostatečné prognózy a nedostatečná komunikace o volné kapacitě překladatelských oddělení orgánům ztěžují plné využití dočasné volné kapacity ostatních orgánů.
IX. Přestože jsou ve všech auditovaných překladatelských službách k dispozici vyspělé nástroje IT, nepoužívají se důsledně.
V jednotlivých překladatelských odděleních Parlamentu se proto v současné době používání nástrojů IT velmi liší.
Rada v roce 2004 využívala nástroje IT pro jazyky EU-15 pouze okrajově a o používání nástrojů IT v Komisi nebyly za auditované období k dispozici žádné informace.
Účinnost a harmonizaci překladů lze zlepšit zvýšením míry používání počítačových nástrojů, lepším plánováním, přísnějším dodržováním termínů u požadovaných překladů a větším dohledem nad rozhodováním o zadávání práce externím překladatelům motivovaném snahou vyhnout se externím překladům, pokud jsou k dispozici interní překladatelé.
Kromě toho musí být prováděna konzistentní monitorování s využitím ukazatelů výkonnosti a uplatňovány postupy pro zajištění postačujících informací o řízení.
ÚVOD
1. Evropská unie funguje v mnohojazyčném prostředí, v němž se s jazyky všech členských států zachází rovnocenně.
Orgány Evropského společenství zaměstnávají občany ze všech členských států s různým stupněm znalostí jazyků.
Počet jazyků, které se v orgánech nejčastěji používají, je z praktických důvodů omezený [1], ale materiály obdržené od členských států a materiály jim zasílané jsou v jejich příslušných úředních jazycích.
Překlad příchozích a odchozích dokumentů je tedy pro řádné fungování orgánů a pro komunikaci s členskými státy a jejich občany zásadní.
Právní rámec
Podle článku 290 Smlouvy o založení Evropského společenství a nařízení Rady č. 1/1958 [2], které je aktualizováno po každém rozšíření, byl přiznán statut úředních a pracovních jazyků orgánů 21 jazykům [3].
Toto nařízení také stanoví jazykové režimy, které se vztahují na některé širší kategorie dokumentů EU [4], ale rovněž opravňují orgány, aby ve svých jednacích řádech určily, které jazyky se budou v konkrétních případech používat.
Toto ustanovení umožňuje přizpůsobit používání jazyků zvláštním potřebám každého orgánu (viz příloha I).
3. Každý orgán schvaluje kromě svého jednacího řádu praktické pokyny upravující typy dokumentů, které se mají překládat, počet jazyků, rozsah originálů a lhůty (viz také příloha I).
Organizační struktura překladatelských služeb orgánů EU
Každý orgán EU má svou překladatelskou službu. Evropský parlament má generální ředitelství pro překlady a publikace, Komise má generální ředitelství pro překlady (dále jen "GŘ pro překlady") a Rada má ředitelství A III (překlady a produkce dokumentů) (dále jen "GŘ A III").
Soudní dvůr a Účetní dvůr stejně jako Evropský hospodářský a sociální výbor a Výbor regionů mají rovněž své vlastní překladatelské služby.
Agenturám zajišťuje potřeby v oblasti překladů Překladatelské středisko v Lucemburku [5].
5. V roce 2005 zaměstnávala Komise 1450 interních překladatelů (a cca 600 osob jako podpůrný personál); Parlament zaměstnával přibližně 550 interních překladatelů (a cca 380 osob jako podpůrný personál) a Rada zaměstnávala 660 interních překladatelů (a cca 330 osob jako podpůrný personál).
Objem žádostí o překlady není v průběhu roku rovnoměrně rozložen a některé evropské orgány omezují náklady nebo uspokojují největší poptávku využíváním externích překladatelů, kteří byli vybráni na základě výběrového řízení.
6. Organizační struktura překladatelských služeb EU se skládá z překladatelských oddělení, která tvoří překladatelé a sekretářky (Rada a Parlament má pro každý jazyk jedno oddělení; Komise má pro každý jazyk jeden odbor [6]), plánovacího oddělení, oddělení externích překladů a různých dalších podpůrných oddělení (informační technologie, řízení zdrojů atd.).
7. Mezi orgány EU, které v roce 2005 vyprodukovaly největší objem překladů, patří Komise (1324000 stran [7]), Parlament (1080000 stran [8]) a Rada (457000 stran [9]).
Dohromady se na celkovém objemu překladů EU podílejí přibližně 70 %.
8. Pokud jde o překlady, jsou potřeby orgánů uspokojovány různě:
a) překladatelská služba buďto přeloží dokument interně, nebo
b) zadá překlad externím překladatelům;
c) překlad se zadá externím překladatelům přímo, ne však nutně prostřednictvím překladatelské služby (dále jen "přímé zadání překladu externím překladatelům");
d) překlad se zadá zaměstnancům příslušného generálního ředitelství (dále jen "GŘ") ("šedé překlady").
Rozsah a zaměření auditu
9. Cílem auditu bylo posoudit, jak účinně a účelně řídí Komise, Parlament a Rada své překladatelské zdroje a výdaje na překlady.
10. Posouzení probíhalo v rámci hledání odpovědí na tyto tři otázky:
- Je poptávka po překladech uspokojována a existují vhodné postupy, kterými by se zamezilo nepotřebným překladům?
- Jsou překlady hotové včas a odpovídá kvalita jejich účelu?
- Podařilo se orgánům udržet náklady na překlady pod kontrolou?
11. Audit se v zásadě vztahoval k rokům 2003 a 2004, ale zohledněny byly i změny, k nimž došlo v roce 2005 v důsledku rozšíření.
Audit se zakládal na kontrole stávajících pravidel a postupů, testování spolehlivosti statistik o počtu přeložených stran, kalkulaci nákladů a produktivity a provádění průzkumu spokojenosti zákazníků mezi hlavními uživatelskými službami.
PŘIPOMÍNKY
Uplatňování postupů, které zajišťují, aby byla poptávka po překladech uspokojena a nepotřebné překlady se neprováděly
12. Účinné využití zdrojů vyžaduje, aby se prováděly pouze ty překlady, které jsou nezbytné a dostatečně důležité pro efektivní fungování orgánů.
Je zapotřebí vydat jasné pokyny stanovující kritéria textů, u nichž lze žádat o překlad.
Účetní dvůr přezkoumal rozsah existujících pokynů, jejich kvalitu a způsob uplatňování.
Vnitřní pokyny upravující žádosti o překlady
13. Žádný z uvedených orgánů nezavedl konzistentní, jasné a komplexní postupy, které by definovaly, kdo může žádat o překlad, jaké typy dokumentů se mají překládat (kdy a do jakých jazyků), kritéria pro schválení nepovinných překladů a postupy, kterými by se monitorovalo uplatňování "politiky v oblasti překladů".
14. Pokyny vytvořené těmito třemi orgány pouze uvádějí typy dokumentů, které se musí povinně překládat (buď do všech, nebo jen do některých jazyků).
S výjimkou "méně důležitých" dokumentů Rady [10], v jejichž případě bylo v roce 2003 rozhodnuto o tom, že se nebudou překládat do jazyků EU-10, není jasné, u kterých dokumentů se nemá překlad povolit.
15. Přístup k systémům pro předkládání žádostí o překlady má více než 800 osob v Parlamentu, několika tisíc osob v Komisi a většina zaměstnanců Rady.
To spolu s nedostatečnými pokyny zvyšuje nebezpečí, že mohou být požadovány málo důležité nebo nepotřebné překlady.
16. Schvalování žádostí o překlady provádí v některých GŘ Komise vedoucí koordinačního oddělení.
V jiných GŘ Komise a v některých GŘ Parlamentu a Rady jsou žádosti o překlady schvalovány na úrovni oddělení nebo jsou zasílány přímo plánovacímu oddělení překladatelské služby bez jakéhokoliv předchozího schválení a dohledu.
V takových případech je plánovací oddělení překladatelské služby jediným skutečným filtrem, který může odhalit a odmítnout žádosti o překlady, které jsou pro orgán málo důležité [11]. Pro taková odůvodnění je nicméně omezený prostor.
17. "Pravidla pro uplatňování mnohojazyčnosti" vydaná Parlamentem (viz příloha I) pouze "stanovují prováděcí opatření, zejména priority, které je třeba dodržovat v případech, kdy lidské zdroje v oblasti jazyků nejsou dostatečné pro poskytování všech požadovaných služeb".
Uvádí, že každý uživatel je oprávněný definovat své jazykové potřeby (čl. 1 odst.
1 a 5). Proto pokud žádost o překlad neporušuje ustanovení pravidel pro uplatňování mnohojazyčnosti, plánovací oddělení nezpochybňuje potřebnost překladu a počet požadovaných cílových jazyků, i když je jisté, že provozní lhůtu nelze splnit (a je tedy pravděpodobné, že překlad nebude možné použít).
18. Plánovací oddělení Komise a Rady mohou po poradě se žadatelem o překlad odmítnout žádost, která nesplňuje interní pravidla nebo je považována za předčasnou nebo nepotřebnou.
V letech 2003 a 2004 bylo odmítnuto 5 až 10 % žádostí o překlad.
Pokud si žadatel o překlad nestěžoval, nepodléhaly překlady schválené provozními zaměstnanci plánovacích oddělení Komise a Rady kontrole ze strany vedení, a to ani kontrole provedené na základě výběru vzorku.
Přijetí žádosti o překlad často záviselo spíše na disponibilní překladatelské kapacitě než na skutečných potřebách.
Schopnost uspokojit poptávku po překladech
19. Od rozšíření lze žádostem o překlady týkajícím se jazyků EU-15 vyhovět.
U jazyků EU-10 byla v důsledku nedostatečného počtu překladatelů z nových členských států situace jiná.
První kolo interinstitucionálních výběrových řízení pro překladatele do jazyků EU-10 organizované Úřadem pro výběr personálu Evropských společenství (EPSO) nebylo před rozšířením dokončeno a nevzešel z něj dostatečný počet úspěšných kandidátů.
20. Parlament se sice na překládání do jazyků EU-10 po rozšíření připravil lépe, žádný z orgánů však nebyl schopen splnit své cíle v oblasti náboru překladatelů a podpůrného personálu pro nová jazyková oddělení.
Do prosince 2004 přijalo GŘ pro překlady v rámci Komise do každého z oddělení jazyků EU-10 pouze 25 až 38 překladatelů oproti cílovému počtu 90 překladatelů. Vzhledem k tomu, že nová výběrová řízení EPSO byla zahájena až v květnu 2005, lze předpokládat, že nedostatek překladatelů do jazyků EU-10 bude přetrvávat do konce roku 2006 (viz rovněž bod 74).
21. Na rozdíl od překladatelských služeb EU byly některé velké soukromé překladatelské agentury využívané evropskými orgány schopné překládat z jazyků EU-10 i do nich už od roku 2004, a to proto, že si zřídily kanceláře přímo v nových členských státech.
Komise využívala možnosti přijmout překladatele jako smluvní zaměstnance svých zastoupení v nových členských státech jen v omezené míře a rozhodla, že v roce 2006 od této praxe z důvodů souvisejících s praktickým řízením ve velké míře postupně ustoupí.
22. Od května 2004 až do dubna 2005 překládala Rada do jazyků EU-10 z důvodu omezených kapacit jen nejdůležitější právní dokumenty [12].
V průběhu tohoto období překládal Parlament z/do jazyků EU-10 pouze předpisy obecného zájmu, programy plenárních zasedání a zápisy z těchto zasedání a dále dokumenty předkládané k hlasování.
23. V roce 2004 mělo jen velmi málo překladatelů 15 jazykových oddělení dostatečnou pracovní znalost jednoho nebo více z jazyků EU-10.
Překlady do tzv. jednacích jazyků, tj. angličtina, francouzština a němčina, prováděli v zásadě překladatelé, kteří nebyli rodilými mluvčími, což dále omezovalo disponibilní kapacitu pro překlady do jazyků EU-10.
Vývoj počtu přeložených stran
Počet úředních jazyků se v důsledku rozšíření Evropské unie zvýšil z 11 na 20. To mohlo výrazně zvýšit náklady a složitost překladů.
V důsledku této skutečnosti přijaly orgány EU opatření na omezení tohoto nárůstu na minimum, a to zavedením přísnějších kritérií pro překlady.
Účetní dvůr zkoumal, s jakou úspěšností tato opatření kontrolují žádosti o překlady.
25. Graf 1 ukazuje, že se orgánům v nedávných letech podařilo omezit nárůst objemu překladů [13].
Přísnější kritéria pro přijetí žádosti o překlad zavedená Radou v roce 2003 a Komisí v roce 2004 zastavila rostoucí trend předchozích let.
K poklesu objemu překladů u všech orgánů v roce 2004 nicméně rovněž přispělo zpomalení legislativní činnosti v důsledku parlamentních voleb, obnova Komise a dále texty z dřívější doby, které bylo třeba přeložit do deseti nových jazyků EU.
Graf 1
Objem překladů Komise, Parlamentu a Rady
+++++ TIFF +++++
Počet stran (interní + externí překlady)16000001400000120000010000008000006000004000002000000Rok19981999200020012002200320042005Komise (20 jazyků)Komise (11 jazyků)Parlament (20 jazyků)Parlament (11 jazyků)Rada (20 jazyků)Rada (11 jazyků)
26. Tabulka 1 ukazuje, že v Parlamentu a Radě, kde se uplatňuje politika plné mnohojazyčnosti, je objem překladů do všech jazyků téměř stejný.
Nižší objem překladů do jazyků EU-10 je způsoben nedostatkem kapacit.
Nižší poptávka po překladech oproti ostatním jazykovým oddělením je pouze v anglických odděleních, neboť v Radě jsou v současné době v angličtině tři čtvrtiny originálů a v Parlamentu téměř polovina.
Komise naopak rozlišuje mezi jednacími jazyky (angličtina, francouzština a němčina) a ostatními jazyky, u nichž je poptávka po překladech výrazně nižší.
Na rozdíl od Parlamentu a Rady nevykazují anglická oddělení Komise v porovnání s ostatními jazykovými odděleními nižší poptávku po překladech, neboť velký objem dokumentů, které přicházejí zvenku, musí být přeložen do jednacích jazyků.
Tabulka 1
Objem překladů podle cílových jazyků (v tisících stran)
Zdroj: Účetní dvůr.
_BAR_ KOMISE _BAR_ PARLAMENT _BAR_ RADA _BAR_
2003 _BAR_ 2004 _BAR_ 2005 _BAR_ 2003 _BAR_ 2004 _BAR_ 2005 _BAR_ 2003 _BAR_ 2004 _BAR_ 2005 _BAR_
Překlady do _BAR_ _BAR_ _BAR_ _BAR_ _BAR_ _BAR_ _BAR_ _BAR_ _BAR_ _BAR_
angličtiny _BAR_ 146 _BAR_ 131 _BAR_ 128 _BAR_ 51 _BAR_ 40 _BAR_ 53 _BAR_ 30 _BAR_ 17 _BAR_ 20 _BAR_
francouzštiny _BAR_ 174 _BAR_ 151 _BAR_ 142 _BAR_ 63 _BAR_ 51 _BAR_ 70 _BAR_ 34 _BAR_ 33 _BAR_ 29 _BAR_
němčiny _BAR_ 175 _BAR_ 146 _BAR_ 126 _BAR_ 65 _BAR_ 53 _BAR_ 73 _BAR_ 40 _BAR_ 32 _BAR_ 28 _BAR_
jiných jazyků EU-15 (průměr) _BAR_ 108 _BAR_ 75 _BAR_ 56 _BAR_ 60 _BAR_ 47 _BAR_ 66 _BAR_ 37 _BAR_ 30 _BAR_ 26 _BAR_
jazyků EU-10 (průměr) _BAR_ 2 _BAR_ 23 _BAR_ 51 _BAR_ 1 _BAR_ 12 _BAR_ 39 _BAR_ <1 _BAR_ 5 _BAR_ 19 _BAR_
Praktická opatření přijatá orgány za účelem zvládnutí objemu překladů
Komise
27. Při přípravách na rozšíření v květnu 2004 přijala Komise zvláštní opatření, aby zabránila nárůstu objemu překladů, který by odpovídal zvýšení počtu úředních jazyků.
28. Komise vydala v květnu 2004 sdělení, kterým se stanoví akční plán mající za cíl kontrolovat objem překladů a náklady na ně, a to tak, že omezuje počet jazyků, do kterých budou překládány některé dokumenty, a stanoví maximální délku textů.
Některá GŘ přijala dodatečná opatření na snížení objemu překladů v oblastech, na které se sdělení nevztahuje.
Některé publikace proto již nevycházejí ve všech úředních jazycích.
U některých dokumentů se do všech jazyků překládá pouze shrnutí.
29. Komise přijala k překladům pragmatický přístup a potřeby GŘ, která jsou žadateli o překlady, porovnává s disponibilní kapacitou.
Například zadávací dokumentace se překládá do jiných než jednacích jazyků (dále jen "nejednací jazyky") [14] až v okamžiku, kdy o to požádá případný uchazeč.
U "komitologických" výborů [15] se jazykové režimy liší podle potřeb jejich členů – někteří používají pouze jeden pracovní jazyk, jiní požadují dokumenty jen v omezeném počtu dohodnutých jazyků.
30. V případě potřeby základního porozumění textu nabízí GŘ pro překlady, aby odradilo uživatele od požadování překladu celého dokumentu, rovněž alternativní služby, jako písemná nebo ústní shrnutí, překladatelskou horkou linku (zjednodušený systém pro velmi krátké překlady) a pro některé jazykové kombinace editované strojové překlady.
Audit nicméně ukázal, že zákazníci byli o těchto možnostech, které představují pouze malou část produkce GŘ pro překlady, nedostatečně informováni.
Z tohoto důvodu podniklo GŘ pro překlady v roce 2005 kroky k většímu zviditelnění různých dostupných služeb.
31. Komise vyvinula značné úsilí, aby snížila počet různých po sobě následujících verzí téhož překládaného dokumentu.
Dokumenty Komise se zpravidla překládají poprvé až po ukončení konzultací mezi útvary.
Parlament
32. Nová verze pravidel pro uplatňování mnohojazyčnosti schválená v roce 2004 předsednictvem Parlamentu omezuje rozsah dokumentů, ne však počet jazyků nebo typy dokumentů, které se mají překládat.
33. Dokumenty, o nichž se jedná v parlamentních výborech, se v zásadě překládají do všech jazyků příslušných poslanců a jejich zástupců. Některé výbory však souhlasí i s menším počtem jazyků.
Rada
34. Rada při přípravě na rozšíření v roce 2004 přijala zvláštní opatření, aby zabránila zbytečnému nárůstu objemu překladů.
V roce 2003 sestavila seznam nejdůležitějších dokumentů (viz příloha I) a zpřísnila přijímání méně důležitých dokumentů.
35. Kromě toho se zasadila o snížení počtu jednotlivých po sobě následujících verzí téhož překladu.
Od roku 2003 poskytuje generální sekretariát Rady překlady do všech jazyků pouze u legislativních textů, a to v omezeném počtu významných fází legislativního procesu, a ne, jak tomu bývalo dříve, po každé schůzi každého přípravného orgánu.
GŘ A III ale nesleduje dodržování těchto pravidel ani možnosti dalšího snížení počtu jednotlivých verzí překladu.
36. Přístupy jednotlivých orgánů k omezení poptávky po překladech nejsou koordinované, a v důsledku toho jsou nekonzistentní.
Například Parlament v současné době překládá všechny písemné dotazy do jazyků EU-15 a odpovědi Komise jsou k dispozici pouze ve dvou jednacích jazycích a v jazyku poslance parlamentu, který otázku položil.
Kontrola kvality
Kontroly, které mají zajistit odpovídající kvalitu překladů
37. Překlady musí být přesné, jasné a vhodné pro daný účel (přičemž požadovaná "kvalita" překladu záleží na jeho účelu [16]).
Účetní dvůr přezkoumal, zda existují vhodná opatření, která by zajišťovala, že kvalita překladů splňuje stanovené cíle.
Na úrovni překladatelské služby nesou zodpovědnost za kontrolu kvality především vedoucí oddělení.
V Komisi zařazuje GŘ pro překlady všechny překlady podle typu dokumentu do jedné z pěti kategorií "typů kvality překladu" s různými stupni revize a/nebo hodnocení kvality.
Kromě toho některá GŘ Komise, jako například GŘ pro hospodářskou soutěž, obdržené překlady systematicky kontrolují.
38. Naopak v Parlamentu a v Radě se překlady do jednotlivých kategorií v závislosti na kvalitě nerozdělují a postupy pro kontrolu kvality jsou méně strukturované.
V důsledku toho se praxe v oblasti revize značně liší, i když legislativní akty před zveřejněním vždy revidují právníci-lingvisté.
39. Kromě kontrol, které provádí překladatelská oddělení, hodnotí generální ředitelství pro překlady v rámci Parlamentu rovněž kvalitu interních i externích překladů, a to každé dva měsíce formou náhodných kontrol (jde především o jazykové chyby, jako jsou pravopisné nebo gramatické chyby, nikoliv používání správných termínů atd.).
Na základě tohoto postupu se vytváří ukazatele kvality, například počet nalezených chyb na stranu, což jsou informace, které Komise a Rada nemají k dispozici.
40. Žádná z překladatelských služeb nevytvořila zvláštní nástroje na měření spokojenosti uživatelů ani postupy, podle kterých by se řešily stížnosti na kvalitu.
41. Průzkum spokojenosti zákazníků, který provedl Účetní dvůr v roce 2004, ukazuje, že kvalita překladů do jazyků EU-15, jakož i administrativní zpracování žádostí o překlady, byly celkově považovány za uspokojivé.
Některá GŘ Komise však hlásila určité problémy s kvalitou překladů GŘ pro překlady do jazyků EU-15, především nedostatečnou přesnost odborných termínů a proměnlivou kvalitu externích překladů.
GŘ A III Rady rovněž informovalo o některých problémech s kvalitou legislativních návrhů předkládaných Komisí.
42. Především v Komisi ale většina zákazníků, kteří se účastnili průzkumu v roce 2004, naopak poukazovala na problém s kvalitou překladů do jazyků EU-10.
Bylo to způsobeno nutností využívat převážně externí překladatele, přičemž řada z nich měla s překládáním pro EU málo zkušeností, a dále nedostatkem vlastních kapacit pro provedení řádné revize externích překladů.
43. Kvalitu překladů provedených externími překladateli hodnotí interní překladatelé, a to tak, že překladu udělí známku od 1 do 10.
Pokud kontrola kvality odhalí, že kvalita externího překladu není dostatečná, dokument se zašle zpět externímu překladateli nebo je důkladně zrevidován interním překladatelem.
Externí překlady, které obdrží známku 6/10 nebo nižší, se předkládají nezávislému interinstitucionálnímu arbitrážnímu výboru [17].
Ve 40 % případů, které Komise předložila v roce 2004, interinstitucionální výbor pro hodnocení kvality externích překladů doporučil ukončit celou smlouvu nebo některé její části.
Včasnost a další prvky spokojenosti zákazníka
44. V roce 2004 dokončilo GŘ pro překlady v rámci Komise přibližně 90 % všech překladů ve sjednaném termínu (v porovnání s cca 80 % v roce 2003 a 94 % v roce 2005).
Toto zlepšení lze částečně připsat klesající pracovní zátěži.
V Parlamentu dosáhlo toto číslo za období od května 2004 do července 2005 hodnoty 86 %.
Generální sekretariát Rady nemá statistiky o tom, do jaké míry se plnily termíny pro překlady v Radě.
45. Některá GŘ Komise dotázaná v rámci auditu Účetního dvora informovala o tom, že lhůty stanovené generálním ředitelstvím pro překlady nejsou vždy v souladu s požadavky právních předpisů a provozními potřebami generálních ředitelství.
Proto pracovníci administrativy (jiní než lingvisté) často sami překládají některé urgentní dokumenty (dále jen "šedé překlady") a v jiných případech zadávají některé překlady přímo externím překladatelům (viz rovněž body 54 a 75).
Jde o pragmatické řešení, které však rovněž ilustruje neschopnost uspokojit poptávku a Komisi značně komplikuje řízení překladů jako celku.
46. Uživatelé překladů Rady a Komise také hlásili, že v důsledku nedostatečných kapacit jazyků EU-10 byly lhůty stanovené plánovacím oddělením příliš dlouhé a nesplňovaly jejich potřeby, především v roce 2004.
Náklady na překlady a jejich účinnost
Náklady na překlady
Výpočet nákladů
47. Sestavování rozpočtu podle činností (activity-based budgeting, ABB) je prostředkem zlepšení průhlednosti řízení rozpočtu z hlediska řádného finančního řízení a zejména účinnosti a účelnosti [18].
Pro kontrolu výkonnosti činnosti je důležitá znalost nákladů s ní spojených. Čl.
12 odst. 1 pravidel pro uplatňování mnohojazyčnosti Parlamentu stanoví, že překladatelská služba bude každé tři měsíce na základě srovnání informovat uživatele o nákladech vzniklých v souvislosti s jejich požadavky na jazykové služby.
Toto ustanovení však nebylo uplatněno.
Generální sekretariát Rady nikdy neprovedl odhad nákladů na překlady.
48. V období, na něž se audit vztahoval, Komise upustila od projektu vyčíslování nákladů.
V rámci ABB se nicméně náklady na překlady přidělují na jednotlivé politiky.
Používá se paušální částka stanovená v závislosti na velikosti příslušného GŘ, která však nevychází ze skutečných nákladů ani skutečného využití prostředků.
49. Přestože jde o důležité informace, orgány nevypočetly své celkové náklady na překlady ani náklady na překlad jedné strany.
Účetní dvůr spočetl celkové náklady na interní a externí překlady řízené překladatelskými službami jednotlivých orgánů (tj. bez přímého zadávání a "šedých překladů", pro něž nelze náklady vypočíst, neboť nejsou k dispozici informace o množství času, který pracovníci administrativy překladům věnují).
Výpočet měl umožnit porovnání auditovaných orgánů a nákladů na externí překlady.
Podrobný popis metody, kterou použil Účetní dvůr pro výpočet nákladů, je uveden v příloze II.
50. Výsledky výpočtů Účetního dvora pro rok 2003 [19] jsou uvedeny v tabulkách 2, 3 a 4:
Tabulka 2
Celkové náklady na interní překlady
Zdroj: Účetní dvůr.
_BAR_ CELKOVÉ NÁKLADY NA INTERNÍ PŘEKLADY (v milionech EUR) _BAR_ PRŮMĚRNÉ NÁKLADY NA STRANU (v EUR) _BAR_
Komise _BAR_ Parlament _BAR_ Rada _BAR_ Všechny 3 orgány _BAR_ Komise _BAR_ Parlament _BAR_ Rada _BAR_ Všechny 3 orgány _BAR_
Interní překladatelé _BAR_ 94,76 _BAR_ 40,03 _BAR_ 54,58 _BAR_ 189,37 _BAR_ 85,27 _BAR_ 89,87 _BAR_ 136,92 _BAR_ 96,85 _BAR_
Sekretářky _BAR_ 5,46 _BAR_ 7,80 _BAR_ 11,25 _BAR_ 24,51 _BAR_ 4,92 _BAR_ 17,51 _BAR_ 28,22 _BAR_ 12,54 _BAR_
Přímé náklady _BAR_ 100,22 _BAR_ 47,83 _BAR_ 65,83 _BAR_ 213,88 _BAR_ 90,19 _BAR_ 107,38 _BAR_ 165,14 _BAR_ 109,39 _BAR_
Vedení _BAR_ 0,50 _BAR_ 0,27 _BAR_ 0,52 _BAR_ 1,30 _BAR_ 0,45 _BAR_ 0,62 _BAR_ 1,31 _BAR_ 0,66 _BAR_
Zaměstnanci překladatelské služby _BAR_ 34,06 _BAR_ 10,35 _BAR_ 11,42 _BAR_ 55,84 _BAR_ 30,66 _BAR_ 23,25 _BAR_ 28,64 _BAR_ 28,56 _BAR_
Plánování _BAR_ 2,35 _BAR_ 0,41 _BAR_ 1,25 _BAR_ 4,00 _BAR_ 2,11 _BAR_ 0,92 _BAR_ 3,12 _BAR_ 2,05 _BAR_
Budovy _BAR_ 22,80 _BAR_ 9,14 _BAR_ 12,50 _BAR_ 44,44 _BAR_ 20,52 _BAR_ 20,52 _BAR_ 31,35 _BAR_ 22,73 _BAR_
IT _BAR_ 8,31 _BAR_ 6,01 _BAR_ 5,39 _BAR_ 19,70 _BAR_ 7,48 _BAR_ 13,49 _BAR_ 13,51 _BAR_ 10,08 _BAR_
Jiné [20] _BAR_ 9,72 _BAR_ 3,09 _BAR_ 3,48 _BAR_ 16,28 _BAR_ 8,74 _BAR_ 6,93 _BAR_ 8,72 _BAR_ 8,33 _BAR_
Nepřímé náklady _BAR_ 77,74 _BAR_ 29,28 _BAR_ 34,54 _BAR_ 141,56 _BAR_ 69,96 _BAR_ 65,72 _BAR_ 86,65 _BAR_ 72,40 _BAR_
Celkové náklady _BAR_ 177,95 _BAR_ 77,11 _BAR_ 100,38 _BAR_ 355,44 _BAR_ 160,15 _BAR_ 173,11 _BAR_ 251,80 _BAR_ 181,78 _BAR_
Tabulka 3
Celkové náklady na externí překlady * Údaj není k dispozici.
Zdroj: Účetní dvůr.
_BAR_ CELKOVÉ NÁKLADY NA EXTERNÍ PŘEKLADY (v milionech EUR) _BAR_ PRŮMĚRNÉ NÁKLADY NA STRANU (v EUR) _BAR_
Komise _BAR_ Parlament _BAR_ Rada _BAR_ Všechny 3 orgány _BAR_ Komise _BAR_ Parlament _BAR_ Rada _BAR_ Všechny 3 orgány _BAR_
Interní překladatelé (revize) _BAR_ 5,85 _BAR_ 0,00 _BAR_ * _BAR_ 5,85 _BAR_ 18,36 _BAR_ 0,00 _BAR_ * _BAR_ 10,95 _BAR_
Sekretářky _BAR_ 1,51 _BAR_ 2,74 _BAR_ * _BAR_ 4,25 _BAR_ 4,74 _BAR_ 12,70 _BAR_ * _BAR_ 7,95 _BAR_
Externí překladatelé _BAR_ 11,22 _BAR_ 8,90 _BAR_ * _BAR_ 20,12 _BAR_ 35,24 _BAR_ 41,22 _BAR_ * _BAR_ 37,65 _BAR_
Přímé náklady _BAR_ 18,58 _BAR_ 11,64 _BAR_ * _BAR_ 30,22 _BAR_ 58,34 _BAR_ 53,92 _BAR_ * _BAR_ 56,55 _BAR_
Vedení _BAR_ 0,14 _BAR_ 0,12 _BAR_ * _BAR_ 0,26 _BAR_ 0,44 _BAR_ 0,56 _BAR_ * _BAR_ 0,49 _BAR_
Zaměstnanci překladatelské služby _BAR_ 9,32 _BAR_ 4,54 _BAR_ * _BAR_ 13,86 _BAR_ 29,26 _BAR_ 21,04 _BAR_ * _BAR_ 25,94 _BAR_
Plánování _BAR_ 0,65 _BAR_ 0,18 _BAR_ * _BAR_ 0,83 _BAR_ 2,03 _BAR_ 0,83 _BAR_ * _BAR_ 1,55 _BAR_
Oddělení externích překladů _BAR_ 2,01 _BAR_ 1,39 _BAR_ * _BAR_ 3,40 _BAR_ 6,32 _BAR_ 6,44 _BAR_ * _BAR_ 6,37 _BAR_
Budovy _BAR_ 2,29 _BAR_ 1,75 _BAR_ * _BAR_ 4,04 _BAR_ 7,18 _BAR_ 8,10 _BAR_ * _BAR_ 7,55 _BAR_
IT _BAR_ 2,29 _BAR_ 1,71 _BAR_ * _BAR_ 4,01 _BAR_ 7,20 _BAR_ 7,94 _BAR_ * _BAR_ 7,50 _BAR_
Jiné [21] _BAR_ 1,56 _BAR_ 0,58 _BAR_ * _BAR_ 2,15 _BAR_ 4,91 _BAR_ 2,69 _BAR_ * _BAR_ 4,02 _BAR_
Nepřímé náklady _BAR_ 18,27 _BAR_ 10,27 _BAR_ * _BAR_ 28,54 _BAR_ 57,34 _BAR_ 47,60 _BAR_ * _BAR_ 53,41 _BAR_
Celkové náklady _BAR_ 36,85 _BAR_ 21,92 _BAR_ * _BAR_ 58,76 _BAR_ 115,68 _BAR_ 101,54 _BAR_ * _BAR_ 109,97 _BAR_
Tabulka 4
Odhady celkových nákladů na překlady: interní a externí překlady
Zdroj: Účetní dvůr.
_BAR_ CELKOVÉ NÁKLADY NA PŘEKLADY (v milionech EUR) _BAR_ PRŮMĚRNÉ NÁKLADY NA STRANU (v EUR) _BAR_
Komise _BAR_ Parlament _BAR_ Rada _BAR_ Všechny 3 orgány _BAR_ Komise _BAR_ Parlament _BAR_ Rada _BAR_ Všechny 3 orgány _BAR_
Interní překladatelé _BAR_ 100,61 _BAR_ 40,03 _BAR_ 54,58 _BAR_ 195,22 _BAR_ 70,37 _BAR_ 60,54 _BAR_ 136,92 _BAR_ 78,41 _BAR_
Sekretářky _BAR_ 6,97 _BAR_ 10,54 _BAR_ 11,25 _BAR_ 28,76 _BAR_ 4,88 _BAR_ 15,94 _BAR_ 28,22 _BAR_ 11,55 _BAR_
Externí překladatelé _BAR_ 11,22 _BAR_ 8,90 _BAR_ 0,00 _BAR_ 20,12 _BAR_ 7,85 _BAR_ 13,45 _BAR_ 0,00 _BAR_ 8,08 _BAR_
Přímé náklady _BAR_ 118,80 _BAR_ 59,47 _BAR_ 65,83 _BAR_ 244,10 _BAR_ 83,09 _BAR_ 89,93 _BAR_ 165,14 _BAR_ 98,05 _BAR_
Vedení _BAR_ 0,64 _BAR_ 0,40 _BAR_ 0,52 _BAR_ 1,56 _BAR_ 0,45 _BAR_ 0,60 _BAR_ 1,31 _BAR_ 0,63 _BAR_
Zaměstnanci překladatelské služby _BAR_ 43,38 _BAR_ 14,90 _BAR_ 11,42 _BAR_ 69,70 _BAR_ 30,34 _BAR_ 22,53 _BAR_ 28,64 _BAR_ 27,99 _BAR_
Plánování _BAR_ 2,99 _BAR_ 0,59 _BAR_ 1,25 _BAR_ 4,83 _BAR_ 2,09 _BAR_ 0,89 _BAR_ 3,12 _BAR_ 1,94 _BAR_
Oddělení externích překladů _BAR_ 2,01 _BAR_ 1,39 _BAR_ 0,00 _BAR_ 3,40 _BAR_ 1,41 _BAR_ 2,10 _BAR_ 0,00 _BAR_ 1,37 _BAR_
Budovy _BAR_ 25,09 _BAR_ 10,89 _BAR_ 12,50 _BAR_ 48,47 _BAR_ 17,55 _BAR_ 16,47 _BAR_ 31,35 _BAR_ 19,47 _BAR_
IT _BAR_ 10,60 _BAR_ 7,72 _BAR_ 5,39 _BAR_ 23,71 _BAR_ 7,41 _BAR_ 11,68 _BAR_ 13,51 _BAR_ 9,52 _BAR_
Jiné [22] _BAR_ 11,28 _BAR_ 3,67 _BAR_ 3,48 _BAR_ 18,42 _BAR_ 7,89 _BAR_ 5,55 _BAR_ 8,72 _BAR_ 7,40 _BAR_
Nepřímé náklady _BAR_ 96,00 _BAR_ 39,55 _BAR_ 34,54 _BAR_ 170,09 _BAR_ 67,14 _BAR_ 59,81 _BAR_ 86,65 _BAR_ 68,32 _BAR_
Celkové náklady _BAR_ 214,80 _BAR_ 99,02 _BAR_ 100,38 _BAR_ 414,19 _BAR_ 150,24 _BAR_ 149,74 _BAR_ 251,80 _BAR_ 166,37 _BAR_
Analýza nákladů
51. Náklady na stranu jsou vypočteny ex-post a platí pouze pro objem poptávky a produkce v roce 2003.
Vzhledem k tomu, že náklady na překlady jsou fixními náklady (87 % v Evropském parlamentu, 91 % v GŘ pro překlady a 97 % v generálním sekretariátu Rady), budou v letech s nízkou poptávkou náklady na stranu přirozeně vyšší.
V roce 2004 poklesl objem překladů Komise u jazyků EU-15 o téměř 25 %, což způsobilo pokles produktivity o 20 %, neboť pokles externích překladů nestačil k plnému vytížení interních překladatelů.
V roce 2003 byly náklady na stranu interního překladu v Komisi a v Parlamentu srovnatelné, v porovnání s náklady na stranu v Radě ale výrazně vyšší, a to především v důsledku nižší produktivity a vyšších nákladů na práci sekretářek a na budovy.
Rada má dostatečný počet stálých zaměstnanců a nemusí využívat externí překlady do jazyků EU-15. U celkových nákladů na stranu byl proto rozdíl ještě větší.
52. V roce 2003 měl Parlament odhadované celkové náklady na stranu externích překladů nižší než náklady na interní překlady o 35 % (100 EUR oproti 154 EUR) a Komise o 25 % (120 EUR oproti 160 EUR).
Tyto údaje nicméně neberou v úvahu rozdílnou povahu interních a externích překladů: interně se překládají spíše složitější a časově náročnější prioritní texty, jako jsou legislativní texty a dokumenty určené k publikaci.
Interní překladatelé rovněž vykonávají i jiné povinnosti související s jazyky a svůj čas nevěnují jen překladům (viz bod 76).
Ceny, které platí Parlament za externí překlady do jazyků EU-15 a jazyků EU-10, jsou o 12 % vyšší než ceny placené GŘ pro překlady [23].
Účinnost překladatelského postupu
53. Přístup k řízení lidských a finančních zdrojů založený na činnostech vyžaduje stanovení cílů, plánování činností a monitorování výstupů a výkonu na základě cílů měřených pomocí příslušných ukazatelů.
Orgány však nevytvářejí dostatečné ukazatele a informace o řízení pro monitorování:
a) zamítnutých žádostí a celkového počtu žádostí (Evropský parlament);
b) dodržování termínů pro předložení (generální sekretariát Rady);
c) porušování pravidel pro uplatňování mnohojazyčnosti (Evropský parlament);
d) přeložených stran podle útvaru žádajícího o překlad/jazykové kombinace (Evropský parlament);
e) "nejdůležitějších" dokumentů, u nichž je překlad povinný (Evropský parlament a generální sekretariát Rady);
f) celých překladů nebo částí překladů, které nebyly nutné, neboť originál byl značně změněn (Evropský parlament, Komise a generální sekretariát Rady).
54. Komise kromě toho nemonitoruje objem šedých překladů a dokumentů, jejichž překlad byl přímo zadán zákazníky z řad GŘ, ani o tom neposkytuje žádné informace (viz rovněž body 45 a 75).
55. Postupy, organizace a pracovní metody překladatelských služeb mají určitá omezení, jako jsou urgentní žádosti, a to především v Radě, právní texty a pracovní programy orgánů.
Tabulka 5 ukazuje objem překladů, které mají být vyhotoveny ve velmi krátké lhůtě (méně než 24 hodin nebo 24–72 hodin).
Tabulka 5
Platné termíny pro překlad
Zdroj: Interinstitucionální výbor pro překlady a tlumočení.
_BAR_ Komise _BAR_ Parlament _BAR_ Rada _BAR_
Orientační doba (v hodinách) _BAR_ <24 _BAR_ 24–72 _BAR_ <24 _BAR_ 24–72 _BAR_ <24 _BAR_ 24–72 _BAR_
3 % _BAR_ 7 % _BAR_ 19 % _BAR_ 30 % _BAR_ 40 % _BAR_ 22 % _BAR_
Prognózy poptávky
56. Maximální využití interních zdrojů vyžaduje především přesné prognózování poptávky.
Přes jednoznačně nižší náklady není s externími překlady z krátkodobého hlediska vždy spojena úspora peněz.
Vzhledem k tomu, že náklady na překlady jsou především fixními náklady (viz body 51–52), jsou mezní (nebo dodatečné) náklady každé další strany interního překladu velmi nízké, zatímco mezní náklady každé další strany externího překladu jsou značné.
Proto by se využívání externích překladatelů mělo nejlépe omezit na případy, kdy nejsou interní kapacity k dispozici, což vyžaduje existenci dobrého systému pro prognózování poptávky.
57. Přestože v pravidlech pro uplatňování mnohojazyčnosti Parlamentu se stanoví, že sekretariáty výborů, delegací a politických skupin na základě svých programů práce vyhotoví měsíční prognózy překladů uvádějící u každého dokumentu předpokládaný zdrojový jazyk, pravděpodobné datum předložení a počet stran na překlad, nezasílají se tyto prognózy plánovacímu oddělení.
58. V letech 2003 a 2004 většina GŘ Komise neposkytovala GŘ pro překlady své prognózy objemu překladů na dané období a v Radě systematicky informovala GŘ A III o prognózách potřeb v oblasti překladů jen některá GŘ.
59. Ve skutečnosti jsou hlavním zdrojem informací o budoucím pracovním vytížení programy práce orgánů a předběžné programy schůzí orgánů, jež dávají jen hrubou představu o potřebách v oblasti překladů, a jsou tudíž pro podrobné plánování nedostatečné.
Dodržování termínů pro předložení
60. Pravidla pro uplatňování mnohojazyčnosti vydaná Parlamentem v roce 2004 stanoví jako obecný termín pro předložení [24] 10 dní.
Nicméně v prvním roce, kdy byl tento termín uplatňován, jej uživatelé překladů dodrželi pouze v polovině případů.
Většinu překladů lze tedy dodat jen krátce před začátkem schůzí.
61. GŘ DG A III v Radě stanovilo termíny pro předložení (10 pracovních dnů u dokumentů pracovních skupin a 5 pracovních dnů u dokumentů Výboru stálých zástupců) v roce 1998.
Tyto termíny jsou v důsledku časové tísně, která vyplývá ze samotné podstaty činností Rady, zřídka plněny.
Většina překladů Parlamentu a Rady je k dispozici až těsně před schůzemi.
62. Komise termíny pro předložení nezavedla, ale pokud není možné dodržet požadovaný termín, plánovací oddělení GŘ pro překlady s uživateli pravidelně dohaduje termíny nové.
Plánování
63. Na základě svých propočtů celkových nákladů za rok 2003 Účetní dvůr odhaduje náklady na plánování u uvedených tří orgánů na cca 4,8 milionu EUR, což představuje přibližně 1 % celkových nákladů na překlady (viz tabulka 2).
Plánování je dalším nástrojem, kterým lze dosáhnout nejúčinnějšího využití vnitřních zdrojů (viz bod 56).
64. Vedoucí oddělení v Radě a Parlamentu mají mimo jiné v důsledku velmi krátkých lhůt pro překlady (viz tabulka 5) malý prostor pro dlouhodobé a střednědobé plánování a málo možností rozložit pracovní zátěž.
65. Systém plánování, který využívá Rada, vychází z počtu tištěných stran předloženého dokumentu.
Není to spolehlivý nástroj prognózování doby nutné k překladu, neboť často neodráží práci, která se od překladatele skutečně požaduje [25].
66. Počítačový systém Parlamentu umožňuje oddělením pro plánování zkontrolovat počet stran překladu, které se mají za den dokončit. Jde o obecný ukazatel disponibilní kapacity každého jazykového oddělení, který ale neposkytuje aktuální informace o tom, jakou vnitřní kapacitu má každé z oddělení v daném období k dispozici s ohledem na časové možnosti překladatelů (dovolené, školení atd.).
Účinné použití vnitřních a vnějších zdrojů
Předběžné zpracování
67. Aby se vyhnuly opakovanému překládání již dříve přeložených textů, požadují překladatelské služby od uživatelů, aby uváděli odkazy na podobné existující přeložené dokumenty a/nebo aby vyznačili změny oproti předcházející verzi již přeloženého dokumentu.
Tyto údaje jsou nicméně často vynechány nebo úplně opominuty a plánovací oddělení je musí vyhledávat v databázích.
V optimálním vyhledávání brání nepřesná kodifikace žádostí a přeložených textů.
Situace je zvláště složitá v Parlamentu, kde jsou dokumenty rozptýlené v různých databázích a sítích a překladatelské služby nemají všechny přeložené texty pohromadě.
Pracovní metody překladatelských oddělení
68. Vedoucí oddělení odpovídají za rozdělování práce interním překladatelům.
Organizace každého jazykového oddělení je jiná. Některá tvoří skupiny specializovaných překladatelů, jiná fungují na principu přednostního přidělování překladů těm, kteří mají momentálně volnou kapacitu.
Jak GŘ pro překlady v Komisi, tak GŘ A III v Radě používají centrálně vyvinuté nástroje, které ukazují disponibilitu jednotlivých překladatelů.
Některá jazyková oddělení však tyto nástroje systematicky nevyužívají.
Parlament těmito nástroji nedisponuje.
Někteří vedoucí odborů používají tabulkové kalkulátory a jiní rozdělují práci manuálně.
Všechna překladatelská oddělení tvoří překladatelé a podpůrný personál. Podpůrný personál má na starosti vyhledávání odkazů, psaní na počítači, formátování, archivování atd.
Rada [26] a Parlament zaměstnávají cca jednu sekretářku na dva překladatele, zatímco Komise zaměstnává jednu sekretářku na čtyři až pět překladatelů.
70. Všechny tři orgány sice vyhlásily politiky podporující používání moderních technologií a v roce 2003 utratily 23,7 milionu EUR za nástroje IT (celkové náklady včetně licencí viz tabulka 4), ve skutečnosti se však každý překladatel mohl s tichým souhlasem vedoucího oddělení rozhodnout, zda bude používat překlady s využitím specializovaného překladatelského softwaru (Translator's Workbench), nástroje na vyhledávání (jako Euramis, IATE atd.) a softwaru pro rozpoznávání hlasu (namísto psaní na klávesnici).
V Parlamentu se procento překladatelů a podpůrného personálu využívajících tyto nástroje v jednotlivých odděleních značně lišilo (od 10 % do 90 %).
Rada využívá nástroje IT pouze okrajově.
Nejmodernější nástroje IT z těchto tří orgánů má Komise, nejsou však k dispozici informace o míře jejich využití.
71. Od roku 2003 přibližně 100 z 1100 překladatelů Komise využívalo možnosti práce z domova.
Podle hodnotící zprávy GŘ pro překlady [27] to v současné době umožňuje, především díky vyšší produktivitě, realizovat čisté úspory na nákladech na jednoho překladatele ve výši 10000 EUR ročně.
V Parlamentu pracuje z domova 26 překladatelů z 430 a Rada v této oblasti rovněž zahájila dva pilotní projekty.
Zadávání překladů externím překladatelům
72. Strategie Komise a Parlamentu spočívá v tom, že právní texty (z důvodu kvality) a naléhavé, důvěrné a krátké dokumenty (z praktických důvodů) se vždy překládají interně.
Vzhledem k tomu, že v Radě spadají téměř veškeré překlady do těchto kategorií, je většina jejích překladů interních.
73. Rozhodnutí o zadání překladu externímu překladateli v zásadě přijímají vedoucí překladatelských oddělení (s výjimkou přímého zadávání zmíněného výše) s ohledem na typ překladu a dostupnou vnitřní kapacitu.
V roce 2004 zaznamenala většina jazykových oddělení Komise a Parlamentu jasnou pozitivní korelaci mezi pracovní zátěží a procentem externích překladů.
Audit nicméně ukázal, že oddělení GŘ pro překlady v rámci Komise zadávala v roce 2004 vysoké procento překladů externím překladatelům, přestože jejich pracovní zátěž byla podprůměrná (v důsledku opožděné reakce na pokles pracovní zátěže ve srovnání s rokem 2003), což svědčilo o nedostatečném využívání vnitřních kapacit.
Francouzské překladatelské oddělení Parlamentu mělo v roce 2005 druhou nejnižší pracovní zátěž, ale druhé nejvyšší procento externích překladů.
Tato situace nevedla k nápravným krokům ze strany vedení.
74. Parlament a Komise automaticky zadávají některé překlady externím překladatelům, aniž by prověřily, zda není u některých či všech jazyků k dispozici vnitřní kapacita.
V letech 2003–2004 si oba tyto orgány stanovily za cíl zvýšit procento externích překladů o 30 a 40 %. Důvodem byl očekávaný nárůst celkové poptávky a nižší náklady na externí překlady (v porovnání se zaměstnáním dalších překladatelů na plný úvazek).
Jelikož v roce 2004 došlo k strukturálnímu poklesu poptávky, GŘ pro překlady v rámci Komise tento cíl zrušilo a Parlament dal pokyny posílat ve volebním období externím překladatelům jen doslovné záznamy ze zasedání [28].
Přestože celkové pracovní zatížení bylo v roce 2004 v odděleních jazyků EU-15 o 20 % nižší než v roce 2003, procento externích překladů Parlamentu se téměř nezměnilo (32,5 % v roce 2003 a 32 % v roce 2004) (viz tabulka 6).
Rozdíly v procentu externích překladů do jazyků EU-10 v letech 2004 až 2005 u Parlamentu, Komise a Rady byly způsobeny především tím, že Parlament byl v roce 2004 úspěšnější při náboru překladatelů do jazyků EU-10 než ostatní orgány.
Parlament byl v roce 2004 v důsledku zpomalení legislativní činnosti a menšího objemu překladů schopen přeložit velké procento textů do jazyků EU-10 interně (viz rovněž body 20 a 25).
Tabulka 6
Procento externích překladů v roce 2003, 2004 a 2005
Zdroj: Účetní dvůr.
_BAR_ Komise _BAR_ Parlament _BAR_ Rada _BAR_
Procento externích překladů _BAR_ 2003 _BAR_ 2004 _BAR_ 2005 _BAR_ 2003 _BAR_ 2004 _BAR_ 2005 _BAR_ 2003 _BAR_ 2004 _BAR_ 2005 _BAR_
Všechny jazyky _BAR_ 22 % _BAR_ 23 % _BAR_ 20 % _BAR_ 33 % _BAR_ 30 % _BAR_ 36 % _BAR_ 0 % _BAR_ 1 % _BAR_ 2 % _BAR_
jazyky EU-15 _BAR_ 21 % _BAR_ 16 % _BAR_ 10 % _BAR_ 32,5 % _BAR_ 32 % _BAR_ 33 % _BAR_ 0 % _BAR_ 0 % _BAR_ 0 % _BAR_
jazyky EU-10 _BAR_ * _BAR_ 60 % _BAR_ 37 % _BAR_ 41 % _BAR_ 20 % _BAR_ 43 % _BAR_ * _BAR_ 8 % _BAR_ 5 % _BAR_
75. Zatímco zákazníci z řad GŘ Rady a Parlamentu [29] zadávají překlady externím překladatelům jen okrajově, audit ukázal, že GŘ Komise v letech 2003–2004 zadala několik stovek tisíc stránek překladů přímo externím překladatelům bez jakéhokoliv dohledu GŘ pro překlady (viz rovněž body 45 a 54).
Produktivita
76. Za účelem porovnání produktivity jednotlivých orgánů v čase došlo k přezkoumání produktivity, jíž dosáhly všechny tři auditované orgány v letech 2000 až 2005.
Pro výpočet produktivity byl použit koncept "ekvivalentu plného pracovního úvazku" (full time equivalent, FTE), podle kterého se za čas věnovaný na překlad považuje doba, během níž jsou překladatelé skutečně k dispozici v kanceláři a pracují.
Jelikož tento čas v řadě případů zahrnuje činnosti nesouvisející s překlady (školení, řízení, kontrola kvality, korektury textů vyhotovených jinými odděleními atd.), je produktivita založená na ekvivalentu plného pracovního úvazku pouze přibližným ukazatelem.
Ke srovnáním mezi orgány a jazykovými odděleními daného orgánu by se mělo přistupovat obezřetně.
Opatrně by se mělo rovněž přistupovat k identifikaci příčin zjištěných rozdílů a měla by se analyzovat možná omezení, aby se posoudilo, zda může vedení jednat přímo.
77. Produktivita definovaná jako počet stran interního překladu na jednoho interního překladatele vyjádřená pomocí ekvivalentu plného pracovního úvazku se v jednotlivých jazykových oddělení a orgánech značně liší.
Produktivita jazykových oddělení jazyků EU-10 všech orgánů je obecně nižší, neboť tato oddělení mají vyšší požadavky na školení, chybí jim zkušenosti, mají menší překladatelské paměti (což omezuje použití počítačových překladů) a musí věnovat více času revizím externích překladů.
78. Produktivita v překladatelských službách EU je mnohem nižší než produktivita v soukromém sektoru [30].
Vyšší produktivita v soukromém sektoru je z velké části dána povahou textů (málo legislativních textů) a větším používáním nástrojů IT.
Přestože texty překládané externě nejsou tak složité, jsou externí překlady vnímané jako méně kvalitní a musí se u nich provádět podrobnější revize než u dokumentů překládaných interně.
Řada smluv s externími agenturami byla tedy kvůli nedostatečné kvalitě překladů zrušena (viz bod 43).
Pokud však není volná interní kapacita, jsou externí překlady v důsledku vyšší produktivity a nižších platů značně levnější než zaměstnání dalších interních překladatelů, a to i v případě zahrnutí nepřímých nákladů (plánování, výběrová řízení, platby, kontrola kvality atd.) (viz tabulka 7).
Tabulka 7
Průměrný počet stran překladu na jednoho překladatele (vyjádřený pomocí ekvivalentu plného pracovního úvazku)
Zdroj: Účetní dvůr.
_BAR_ 2000 _BAR_ 2001 _BAR_ 2002 _BAR_ 2003 _BAR_ 2004 _BAR_ 2005 _BAR_
Komise (za rok) _BAR_ 915 _BAR_ 902 _BAR_ 909 _BAR_ 1054 _BAR_ 917 _BAR_ 797 _BAR_
Komise (za den) _BAR_ 5,2 _BAR_ 5,2 _BAR_ 5,1 _BAR_ 5,7 _BAR_ 5,0 _BAR_ 4,5 _BAR_
Parlament (za rok) _BAR_ 1092 _BAR_ 1195 _BAR_ 1062 _BAR_ 1031 _BAR_ 858 _BAR_ 1226 _BAR_
Rada [31] (za rok) _BAR_ 602 _BAR_ 653 _BAR_ 772 _BAR_ 707 _BAR_ 648 _BAR_ 669 _BAR_
Komise
79. Produktivita GŘ pro překlady byla po většinu let o něco nižší než produktivita Parlamentu, což lze vysvětlit tím, že Komise iniciuje legislativní proces.
Z toho vyplývá vyšší míra revizí a vedoucí úloha ve vytváření terminologie a databází, z čehož těží ostatní orgány.
Překladatelé Komise také vykonávají i další úlohy související s jazykem, které se neodrážejí v produkci překladů za den.
80. V letech 2003–2005 poklesla průměrná produktivita u jazyků EU-15 o více než 20 %.
Produktivita většiny jazyků EU-15 s výjimkou jednacích jazyků poklesla pod čtyři strany za den.
Tento pokles vyvolalo snížení pracovní zátěže u nejednacích jazyků, což způsobilo přebytek kapacit.
Tento přebytek kapacit by měl být posouzen v souvislosti s mírou přímého zadávání překladů externím překladatelům, k němuž dochází bez dohledu ze strany GŘ pro překlady (viz bod 75).
81. Významné rozdíly v produktivitě jednotlivých oddělení přetrvávají [32] i poté, co GŘ pro překlady zavedlo tzv. "nástroj pro flexibilitu", který umožňuje převádět v rámci téhož jazykového odboru překlady z oddělení, která jsou dočasně nadprůměrně pracovně vytížena, do jiných oddělení.
Tyto rozdíly lze vysvětlit především různou poptávkou po překladech textů souvisejících s různými politikami, které určují pravomoci jednotlivých jazykových oddělení.
Rozdíly v produktivitě jednotlivých oddělení GŘ pro překlady se od rozšíření zvětšily.
Produktivita nejvíce produktivního oddělení byla v roce 2005 v porovnání s nejméně produktivním oddělením dvojnásobná.
Parlament
82. Za posledních pět let snížil Parlament počet překladatelů v průměru o více než pět osob vyjádřeno ekvivalentem plného pracovního úvazku (nebo o 15 %) na jazyk.
83. Produktivita anglických a francouzských překladatelských oddělení Parlamentu je soustavně podprůměrná (v jednotlivých letech nižší o 5 až 20 %), zatímco rozdíly v produktivitě ostatních jazyků EU-15 jsou maximálně 10 %.
Lze to vysvětlit tím, že francouzské oddělení má nadprůměrný počet překladatelů a počet externích překladů je nižší než průměr.
Anglická oddělení potřebují méně překladatelů, neboť většina interních dokumentů je vyhotovována v angličtině.
O míře externích překladů a přebytcích kapacit rozhoduje vedení.
Rada
84. Produktivita Rady byla soustavně nižší než produktivita Komise a Parlamentu.
Lze to připsat vysokému procentu legislativních dokumentů, které vyžadují zvláštní pozornost, v kombinaci s fluktuací poptávky (denní pracovní zátěž v roce 2003 byla v rozmezí méně než 1000 až více než 7000 stran).
85. Za účelem vyřešení problému přebytečných kapacit přijalo GŘ A III dlouhodobý akční plán na snížení počtu překladatelů a sekretářek v odděleních jazyků EU-15 z 50 FTE v roce 2002 na 25 FTE v roce 2015 [33].
Plný dopad plánu je však dlouhodobou záležitostí, neboť Rada tvrdí, že možnosti interních transferů jsou omezené a interinstitucionální mobilita je nízká.
86. Rozdíly v produktivitě jednotlivých jazykových oddělení jsou v Radě (a Parlamentu) menší než v Komisi (s výjimkou nízké produktivity anglického oddělení v GŘ A III, která byla v letech 2003–2005 o přibližně 20 až 40 % nižší než produktivita ostatních oddělení).
Tuto zdánlivě nízkou produktivitu by bylo možné do určité míry vysvětlit editováním originálů a úlohou angličtiny jakožto pilotního jazyka pro překlady textů z jazyků EU-10, což způsobuje značný nárůst terminologických problémů.
Monitorování procesu překladu pomocí ukazatelů výkonnosti
87. Hlavní statistické údaje o překladech každého orgánu jsou vyhotovované centrálně a zaměřují se na objem překladů podle jednotlivých oddělení.
Tyto statistiky standardně využívají vedení a oddělení pro lidské a finanční zdroje. Míra jejich každodenního používání ze strany vedoucích překladatelských oddělení se však značně různí a někteří vedoucí oddělení si vyvinuli své vlastní nástroje.
88. Některé orgány nemají ukazatele kvality a statistiky o:
a) čase skutečně věnovaném překladu konkrétního dokumentu oproti příslušné normě nebo odhadu doby na překlad takového dokumentu (Evropský parlament, Komise a generální sekretariát Rady);
b) počtu zrevidovaných stran (Komise a generální sekretariát Rady) a čase věnovaném na revizi (Evropský parlament, Komise a generální sekretariát Rady);
c) produkci a produktivitě jednotlivých překladatelů (generální sekretariát Rady);
d) objemu překladů, které automaticky zadávají oddělení pro plánování externím překladatelům, a překladů zadávaných externím překladatelům překladatelskými odděleními (Evropský parlament a Komise);
e) dodržování termínů pro dodání překladů (generální sekretariát Rady);
f) nástrojů IT pro překladatele na produktivitu (Evropský parlament, Komise a generální sekretariát Rady);
g) křížových údajích, jako je korelace mezi pracovní zátěží a externími překlady (Evropský parlament, Komise a generální sekretariát Rady) (viz body 73 a 83).
89. Statistiky o produkci a produktivitě různých překladatelských služeb evropských orgánů zahrnují i textové segmenty překládané automaticky, především pomocí programu Translators' Workbench (TWB).
Soukromé překladatelské společnosti používají k výpočtu skutečné pracovní zátěže a produktivity jednotlivých překladatelů přesnější systémy propočtu.
90. Rada na rozdíl od ostatních orgánů, které započítávají pouze změněné části textu, počítá svoji produkci na základě vytištěných stran (viz také bod 65).
V důsledku toho převyšují statistiky produkce Rady skutečný počet stran překladu o více než 50 %.
V návaznosti na audit Účetního dvora GŘ A III přijalo podobnou metodu, jakou používají ostatní orgány.
Interinstitucionální spolupráce
91. Vytvoření Interinstitucionálního výboru pro překlady a tlumočení v roce 1995 postupně umožnilo překladatelským službám EU v některých oblastech spolupracovat.
92. K hlavním dosavadním úspěchům patří:
a) vytvoření společné terminologické databáze a paměti;
b) interinstitucionální výběrové řízení pro překladatele z jazyků EU-10 a do nich [34];
c) společné výběrové řízení na nákup softwaru pro rozpoznávání hlasu a dalších mnohojazyčných nástrojů;
d) společný výbor pro hodnocení externích překladů;
e) omezená výměna překladatelů a překladů.
93. Analýza povahy a načasování nabídky a poptávky, kterou provedl Účetní dvůr, ukazuje, že zatímco všechny orgány čelí při zajišťování dostatečného objemu přijatelně kvalitních překladů do jazyků EU-10 strukturálním obtížím, v případě jazyků EU-15 existují značné rozdíly.
Například angličtí překladatelé mají v GŘ pro překlady v rámci Komise největší pracovní zátěž ze všech jazyků (viz bod 86), ale v Radě a Parlamentu jsou vytíženi nejméně.
Rada a Parlament pracují s velmi krátkými lhůtami pro dodání překladu a v podmínkách silně kolísavé poptávky, a proto mají v některých obdobích dočasný přebytek kapacit (viz bod 84).
94. V souladu se závěry pracovní skupiny pro rovnoměrnou pracovní zátěž byl 1. ledna 2005 zahájen pilotní projekt.
V roce 2005 bylo jedním zúčastněným orgánem přeloženo na žádost jiného orgánu 3763 stran (nebo 63 % požadovaného objemu).
To odpovídá pouze 0,2 % celkové pracovní zátěže všech zúčastněných orgánů, přičemž více než 20 % celkové pracovní zátěže se zadává externím překladatelům.
Úspory se odhadují na 150000 EUR [35].
Vzhledem k tomu, že volné kapacity převyšují kapacity, které byly poskytnuty ostatním orgánům v rámci pilotního projektu, jsou potenciální úspory ještě vyšší.
95. Nicméně nedostatkem stávajícího systému vyrovnávání pracovní zátěže je skutečnost, že jeho součástí nejsou dokumenty, které se běžně překládají externě, a překlady do jazyků EU-10.
Orgány se kromě toho vzájemně nedostatečně informují o volné disponibilní kapacitě a nejsou skutečně motivované ani povinné přijmout žádost o překlad jiného orgánu.
Pokud by interní překladatelé z oddělení nejednacích jazyků v rámci jazyků EU-15 generálního ředitelství pro překlady Komise měli v roce 2005 stejnou produktivitu jako v roce 2003, přeložili by do jazyků EU-15 minimálně o 10000 stran více na každý jazyk EU-15.
V roce 2005 zadal Parlament a některá GŘ Komise externím překladatelům, aby přeložili do týchž jazyků stejný počet stran dokumentů, které nebyly urgentní a mohly být přeloženy v jiném orgánu.
Bylo tedy možné vyhnout se celkovým platbám za externí překlady ve výši cca 11 milionů EUR [36].
ZÁVĚRY A DOPORUČENÍ
Uplatnění postupů, které zajistí, aby byla poptávka po překladech uspokojena a neprováděly se nepotřebné překlady
96. Žádný z orgánů nemá konzistentní a jasné postupy pro předkládání žádostí o překlady a jejich schvalování.
Prováděcí pravidla, která vytvořily všechny tři orgány, stanoví povinnost překládat určité typy dokumentů.
Existuje však široká oblast, pro niž nejsou žádná obecně přijatá kritéria, a příslušné dokumenty se řeší případ od případu především v závislosti na dostupných zdrojích (viz body 13–18).
Doporučení: Vzhledem k nutnosti stanovit priority a omezení a reagovat tak na stále rostoucí poptávku po překladech by orgány měly své postupy zefektivnit.
Takové zefektivnění by mělo zahrnovat kontrolu rozsahu dokumentů, podrobnější rozlišení textů podle jejich povahy a účelu a v případě textů, jejichž překlad byl povolen, přijetí přístupu v závislosti na jejich účelu.
97. Audit ukázal, že u jazyků EU-15 lze potřebám v oblasti překladů obecně vyhovět.
Přistoupení malých zemí nicméně způsobilo nárůst poptávky na malých překladatelských trzích, kde je nabídka spíše omezená.
Problémy, které vznikly při vypsání výběrových řízení na překladatele do jazyků EU-10 Evropským úřadem pro výběr personálu (EPSO), předznamenaly nedostatek překladatelů z nových členských států.
Proto nebyly orgány v prvních letech po rozšíření schopny uspokojit potřeby v oblasti překladů do nových jazyků (viz body 19–23).
Doporučení: Nadále je nutné, aby orgány výrazně zvýšily vnitřní kapacitu jazyků EU-10.
Komise by měla kriticky přezkoumat, proč se Evropskému úřadu pro výběr personálu nepodařilo včas zajistit nábor potřebných překladatelů.
To by mělo vést k akčnímu plánu na zvýšení povědomí o překladech Společenství a na podporu zájmu o tyto překlady v 10 členských státech EU a kandidátských zemích.
98. Orgánům se přes nárůst počtu úředních jazyků z 11 na 21 (včetně irštiny), ke kterému došlo od května 2004, celkově podařilo udržet výdaje na překlady na stálé úrovni (viz body 25–36).
Zatímco Komise a Rada přijaly opatření na snížení počtu dokumentů, které se mají překládat do všech jazyků, Parlament byl při snižování objemu překladů méně ambiciózní a omezil se pouze na rozsah dokumentů, které se mají přeložit, nikoliv na počet a typ dokumentů (viz bod 32).
Doporučení: Překladatelské služby by mohly sjednat se svými uživateli dohody o rozsahu služeb, v nichž by se stanovily přísnější pokyny týkající se typu dokumentů, které se musí překládat, požadovaných jazykových verzí, okamžiku, kdy se má s překladem začít, celkového počtu stran přeložených za rok, použití počítačových překladů atd.
Nesouladům v přístupech jednotlivých orgánů by se rovněž dalo předejít určitou mírou koordinace mezi orgány.
Uplatnění postupů, které zajistí, aby byly překlady hotové včas a jejich kvalita odpovídala danému účelu
99. Všechny tři orgány obecně zvládaly dodat překlady do jazyků EU-15 včas a v požadované kvalitě (viz body 41 a 44).
U jazyků EU-10 však byla v důsledku nedostatečného počtu překladatelů z nových členských států situace jiná.
V roce 2004 nestačila vnitřní kapacita Komise a Rady u jazyků EU-10 ani na revizi externích překladů a většina zákazníků považovala kvalitu překladů za nedostatečnou (viz bod 42).
Žádná z překladatelských služeb neprovádí měření spokojenosti uživatelů.
Doporučení: Orgány by měly provádět pravidelné průzkumy spokojenosti různých uživatelů překladatelských služeb včetně dodržování termínů.
Takové průzkumy by mohly být použity jako vstupy akčních plánů na zlepšení kvality a produktivity služeb.
100.
Parlament a Rada nemají přesné pokyny týkající se kontroly kvality a jejich praxe v oblasti revize se značně liší.
Orgány nicméně vcelku provádějí odpovídající kontroly, kterými se má odhalit nedostatečná kvalita překladů (viz body 37–43).
Generální ředitelství pro překlady v Parlamentu hodnotí kvalitu interních i externích překladů v dvouměsíčních intervalech na základě náhodných kontrol a ukazatelů kvality. Ostatní orgány však takové kontroly neprovádějí, ani nemají ukazatele výkonnosti.
Doporučení: Kromě systematických kontrol kvality externích překladů a dohledu ze strany jednotlivých vedoucích oddělení by bylo vhodné provádět v každém jazykovém oddělení pravidelné kontroly kvality na základě náhodného výběru.
Ty by se mohly společně s průzkumy spokojenosti uživatelů stát základem pro kvalitativní ukazatele výkonnosti.
101.
Některá GŘ Komise informovala o tom, že se musí spoléhat na "šedé překlady", nebo přímo zadávat překlady externím překladatelům, neboť GŘ pro překlady nemohlo některé překlady zajistit ve stanoveném termínu.
Není jasné, jaký je objem těchto překladů, a příslušné náklady nejsou zahrnuty v kalkulacích Účetního dvora, neboť údaje o čase, který věnují zaměstnanci administrativy šedým překladům, není k dispozici (viz body 45, 54 a 75).
Doporučení: Překladatelské služby by měly monitorovat míru přímého zadávání externích překladů a "šedých překladů", aby mohly zohlednit tento objem překladů při plánování.
Náklady na překlady a jejich účinnost
102.
Žádný z orgánů nepočítal celkové náklady ani průměrné náklady na překlad jedné strany s výjimkou Komise, která tyto výpočty prováděla pro rok 2002.
Účetní dvůr odhaduje, že veškeré roční náklady na překlady všech tří orgánů dosahovaly před rozšířením částky 414 milionů EUR (viz tabulka 4) a po rozšíření částky 511 milionů EUR.
V roce 2003 činily průměrné náklady na stranu v Komisi a v Parlamentu 150 EUR a v Radě 254 EUR.
V roce 2005 průměrné náklady na stranu v Komisi vzrostly na 194 EUR a v Radě na 276 EUR, zatímco v Parlamentu poklesly na 119 EUR.
103.
Interní překlady jsou dražší než externí překlady.
Srovnání však komplikuje rozdílná povaha překládaných textů, skutečnost, že interní překlady jsou považovány za kvalitnější, kratší lhůty u interních překladů některých dokumentů, především v Parlamentu a Radě, a nutnost provádět revize externích překladů (viz bod 52).
Doporučení: Pro kontrolu výdajů na činnost je důležité znát její náklady.
Je tedy třeba zavést postupy pro zajištění odpovídajících informací o řízení týkajících se nákladů.
104.
V důsledku velkého poklesu pracovní zátěže v roce 2004 se výrazně snížila produktivita většiny překladatelských oddělení jazyků EU-15, a proto vzrostly průměrné náklady na stranu překladu (viz body 51 a 76–86).
Kvůli opatřením, která přijaly Komise a Rada za účelem snížení poptávky po překladech, měly tyto orgány od roku 2004 v případě nejednacích jazyků v rámci jazyků EU-15 volnou kapacitu.
105.
Audit ukázal, že plánovací oddělení všech tří překladatelských služeb se v současné době více zabývají rozdělováním práce než prognózováním překladů za účelem plánování pracovní zátěže a zmenšení výkyvů v činnosti (viz body 56–59, 63–66 a 91–95).
106.
Hlavním problémem je regulace pracovní zátěže.
Snížení objemu překladů vede k přechodně nadbytečné kapacitě, nižší produktivitě a vyšším průměrným nákladům na překlady.
Účetní dvůr nicméně zjistil, že některá oddělení měla nižší produktivitu i nadprůměrně vysoké procento externích překladů (viz body 73 a 74).
Neexistence prognóz pracovní zátěže (plánování) orgánům komplikuje plné využití dočasně volných kapacit v jiných orgánech (viz body 91–95 a 56–66).
107.
V roce 2005 zadal Parlament a GŘ Komise (mimo GŘ pro překlady) externí překlady velkého počtu stran, které mohly přeložit interně jiné orgány.
Účetní dvůr odhaduje, že mohlo být ušetřeno celkově 11 milionů EUR vydaných za externí překlady (viz bod 95).
Doporučení: Je třeba klást větší důraz na řízení a plánování za účelem zmenšení výkyvů pracovní zátěže překladatelů a napomáhat efektivnější interinstitucionální spolupráci.
Plánovacím oddělením by se měly pravidelně zasílat spolehlivé prognózy budoucích překladů a orgány by se měly vzájemně informovat o svých volných kapacitách.GŘ Komise (mimo GŘ pro překlady) a další orgány by měly snížit míru externích překladů a využívat volnou vnitřní kapacitu, a to tak, že rozšíří pilotní projekt interinstitucionální spolupráce zahájený v lednu 2005.
Systém interinstitucionálního účtování překladů může motivovat orgány s dočasnou nebo strukturální volnou kapacitou ke spolupráci s ostatními orgány.Rada musí vyvinout další úsilí, aby se přizpůsobila strukturálnímu přebytku kapacit.
Vzhledem k tomu, že stávající akční plán pouze předpokládá, že současný přebytek kapacit bude vyřešen do roku 2015, je třeba zvážit možnosti transferů zaměstnanců z překladatelských služeb do jiných oddělení nebo uplatnění jiných ustanovení služebního řádu.
108.
Přestože orgány investovaly do moderních technologií, systematicky je nevyužívají (viz body 68–70).
- snížením počtu sekretářek v Radě a Parlamentu,
- harmonizací pracovních metod na základě osvědčených postupů,
- větší integrací a intenzivnějším používáním počítačových nástrojů a
- zvýšeným využíváním práce z domova.
109.
Překladatelské služby nemají dostatečné informace o řízení pro sledování nákladů na překlady, jako je čas skutečně strávený překladem a revizí, podrobné údaje o produktivitě, míře externích překladů atd. (viz bod 88).
Doporučení: Aby bylo možno využít produktivitu jako ukazatel řízení, musí orgány vyvinout systémy, které by lépe odrážely veškeré činnosti interních překladatelů (včetně času věnovaného studiu nových jazyků).
Za účelem lepšího využití zdrojů musí všechny orgány vyvinout úsilí o rozvoj relevantních, kvalitativních a kvantitativních ukazatelů výkonnosti.
Tuto zprávu přijal Evropský účetní dvůr v Lucemburku na svém zasedání dne 6. července 2006.
Za Účetní dvůr
Hubert Weber
předseda
[1] Zpravidla angličtina, francouzština a němčina.
[2] Nařízení Rady č. 1 ze dne 15. dubna 1958 o užívání jazyků v Evropském hospodářském společenství (Úř. věst.
17, 6.10.1958, s. 385/58), ve znění pozdějších úprav.
[3] K dispozici ve španělštině, češtině, dánštině, němčině, estonštině, řečtině, angličtině, francouzštině, irštině, italštině, lotyštině, litevštině, maďarštině, maltštině, holandštině, polštině, portugalštině, slovenštině, slovinštině, finštině a švédštině.
Od 18. června 2005 je irština 21. úředním jazykem EU, ačkoliv některé účinky nařízení Rady (ES) č. 920/2005 (Úř. věst.
L 156, 18.6.2005, s. 3) byly odloženy do 1. ledna 2007.
[4] Především dokumenty publikované v Úředním věstníku Evropské unie (19, 20 nebo 21 úředních jazyků, vzhledem k výjimkám stanoveným pro maltštinu a irštinu) a dokumenty zasílané členským státům nebo osobám, které podléhají právnímu řádu daného členského státu (jazyky příslušné země).
[5] Překladatelské středisko v Lucemburku závisí hlavně na externích překladatelích.
Středisko zaměstnává přibližně 80 (v roce 2004) překladatelů, kteří provádějí převážně revize externích překladů pro agentury a v omezené míře překládají pro ostatní orgány.
[6] Každý odbor tvoří tři až šest oddělení specializovaných na jednotlivé politiky (nebo oblasti); celkem je to 77 oddělení.
[7] Tento údaj zahrnuje externí překlady zadané generálním ředitelstvím pro překlady. Nezahrnuje však překlady zadávané ostatními GŘ, pro něž nejsou k dispozici spolehlivé a vyčerpávající údaje.
[8] Jednotná definice: 1500 znaků tištěného textu originálu (zdrojový jazyk) bez mezer.
U nových verzí stávajících textů spočítá GŘ pro překlady počet změněných znaků a toto číslo vynásobí určitým procentem (50 % u interních překladů a 30 % u externích překladů), čímž započte dodatečnou práci související se začleněním změněných částí textu do originálu.
Parlament využívá mírně odlišnou metodu. Spočítá počet znaků celého změněného odstavce, přičemž nepřičítá uvedených 50 %.
Výsledný počet stran každého dokumentu se zaokrouhluje nahoru na celé jednotky.
[9] Účetní dvůr přizpůsobil oficiální údaje o počtu přeložených stran Rady tak, aby byly srovnatelné s údaji ostatních orgánů.
[10] Viz příloha I, poznámka pod čarou č. 9.
[11] V předběžném rozpočtu na rok 2006 Komise uvádí, že "méně důležité" dokumenty lze posoudit na základě skutečných potřeb podle rozhodnutí ze dne 26. května 2004 o nabídce a poptávce po překladech (SEC(2004) 638).
[12] Viz příloha I, poznámka pod čarou č. 9.
[13] Počet přeložených stran představuje srovnatelný údaj za všechny orgány, ale mírně se liší od poptávky v důsledku žádostí zamítnutých plánovacím oddělením a časem, který uplyne od předložení žádosti do dodání překladu.
Uvedená čísla nezahrnují "šedé překlady" ani přímé zadávání překladů externím překladatelům, které jsou zvláště významné u Komise, ale o kterých nejsou k dispozici úplné údaje.
[14] Jednacími jazyky Komise je angličtina, francouzština a němčina.
[15] Poradní výbory, řídící výbory a regulativní výbory se řídí rozhodnutím Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi (Úř. věst. L 184, 17.7.1999, s.
23), kterým se nahrazuje rozhodnutí Rady 87/373/EHS ze dne 13. července 1987 (Úř. věst.
L 197, 18.7.1987, s. 33).
[16] Například dokumenty, které budou zveřejněny, a právní texty vyžadují vyšší kvalitu překladu (a tudíž více zdrojů) než dokumenty pro interní použití.
[17] Interinstitucionální výbor pro hodnocení kvality externích překladů.
[18] Viz 14. bod odůvodnění nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002 ze dne 25. června 2002 (Úř. věst.
L 248, 16.9.2002, s. 1).
[19] V letech 2004 a 2005 byly náklady výrazně vyšší, jak je vysvětleno v bodě 53, ale tyto roky se vyznačovaly nízkou účinností způsobenou přechodem z 11 jazyků na 21.
[20] Řízení lidských zdrojů, školení, finance atd.
[21] Řízení lidských zdrojů, školení, finance atd.
[22] Řízení lidských zdrojů, školení, finance atd.
[23] U "nových" jazyků jsou rozdíly v cenách od 15 % v případě litevštiny do 38 % v případě lotyštiny.
Průměrný rozdíl v ceně je přibližně 12 % (viz tabulka 4), což lze částečně vysvětlit rozdíly ve smluvních podmínkách.
Především smluvní partner Parlamentu je povinen v případě písemných dotazů přijmout překlady a musí odvádět práci ve velmi krátkých lhůtách.
[24] Termín pro předložení je minimální doba, kterou má překladatelská služba na dodání požadovaného překladu.
[25] Objem práce, která je nutná k překladu dokumentu, záleží na řadě faktorů včetně počtu slov, která se mají přeložit (strany může tvořit text o různé délce; překládat se musí jen změny předchozí verze přeloženého textu atd.), odborné náročnosti textu a dostupnosti překladu zdrojového nebo referenčního textu.
[26] Po odečtení času, který sekretářky stráví činnostmi nesouvisejícími s překlady.
[27] Evropská komise, GŘ pro překlady, Hodnotící zpráva o pilotním projektu práce z domova v překladatelské službě, Brusel, 6. října 2003.
[28] Doslovné záznamy ze zasedání: podrobné záznamy rozprav, které v letech 2003–2005 představovaly přibližně 18 % objemu překladů Parlamentu.
[29] Pokud plánovací oddělení zamítne žádost o překlad (překračující týdenní kvótu 15 stran), zadávají politické skupiny Evropského parlamentu někdy překlad přímo externím překladatelům.
[30] Viz rovněž PriceWaterhouseCoopers, Hospodářský a sociální výbor a Výbor regionů, Komparativní analýza produktivity překladatelských oddělení orgánů EU, Brusel, 4. srpna 2000, s. 24: "Je třeba si všimnout, že produktivita překladatele v soukromém sektoru je přibližně 8 až 10 stran za den, bez ohledu na překlady pomocí překladatelských pamětí (jedna strana odpovídá 350 slovům)" (350 slov = 2100 znaků = 1,4 normostran).
[31] (Rada: do roku 2004 (včetně) jen jazyky EU-15.
[32] Například v rámci anglického odboru byla v první půlce roku 2004 produktivita nejvytíženějšího oddělení o 65 % vyšší než produktivita oddělení s nejnižší pracovní zátěží.
[33] DGMA, Plan d'action pour la modernisation administrative du SGC (PAMA), 30. května 2002, sekce 11: Reforma GŘ A III.
[34] Komise nicméně tento seznam téměř nevyužila a uspořádala vlastní výběrové řízení.
[35] Při variabilních nákladech 40 EUR na stranu.
[36] Zohledněny byly pouze variabilní náklady na externí překlady, které se odhadují na 40 EUR na stranu.
--------------------------------------------------
Zvláštní zpráva č. 10/2006
k následným hodnocením cílů 1 a 3 programů z období 1994–1999 (strukturální fondy), spolu s odpověďmi Komise
(podle druhého pododstavce čl. 248 odst. 4 Smlouvy o ES)
(2006/C 302/01)
OBSAH
Seznam zkratek
I–XI SHRNUTÍ
1–9 ÚVOD
6–9 Rámec hodnocení
7–9 Základní cíle každého hodnocení
10–14 ROZSAH AUDITU
15–80 NÁSLEDNÉ HODNOCENÍ CÍLE 1 GENERÁLNÍM ŘEDITELSTVÍM PRO REGIONÁLNÍ POLITIKU
16–66 Posouzení kvality hodnocení Účetním dvorem
16 Předběžné připomínky
17–20 Vývoj problémů, se kterými se potýkají regiony od roku 1994
21–28 Vhodnost přijatých strategií
29–40 Hodnocení účelnosti
41–44 Hodnocení účinnosti
45–53 Hodnocení dopadu strukturálních fondů
54–66 Hodnocení řídicích systémů
67–75 Dostatečnost hodnotícího rámce
67–70 Zadání
71–75 Dostatečnost dohledu ze strany Komise
76–80 Relevantnost doporučení hodnocení pro další programová období
81–113 NÁSLEDNÉ HODNOCENÍ OPERACÍ ESF (U CÍLŮ 1 A 3) GENERÁLNÍM ŘEDITELSTVÍM PRO ZAMĚSTNANOST, SOCIÁLNÍ VĚCI A ROVNÉ PŘÍLEŽITOSTI
82–113 Posouzení kvality hodnocení Účetním dvorem
82–87 Přezkoumání nedostatků v údajích a analýze
88 Posouzení dopadu operací ESF
89 Hodnocení rovných příležitostí
90–93 Další prošetřované aspekty
94–96 Poznámky k celkovému posouzení ze strany Komise
97–102 Další poznatky z národních zpráv
103–110 Dostatečnost hodnoticího rámce
111–113 Doporučení na závěr hodnocení
114–118 ZÁVĚRY
119–125 DOPORUČENÍ
PŘÍLOHY:
Příloha I – Členění podpory ze strukturálních fondů
Příloha II – HDP a míra nezaměstnanosti
Příloha III – Růst HDP a strukturální fondy
Příloha IV – Simulace pomocí modelu HERMIN a nezaměstnanost
Odpovědi Komise
SEZNAM ZKRATEK
ADAPT Adaptace pracujících na průmyslové změny (iniciativa Společenství zaměřená na podporu růstu zaměstnanosti a přizpůsobení pracovní síly průmyslovým změnám)
Efekt přesunu Účinek, kterého se dosáhne v uznatelné oblasti na úkor jiné oblasti.
EFRR Evropský fond pro regionální rozvoj
ESF Evropský sociální fond
FNOR Finanční nástroj pro orientaci rybolovu
Model HERMIN Makroekonomický model používaný pro simulaci dopadu opatření financovaných ze strukturálních fondů
Monitorovací výbory Výbory dohlížející nad strategickou realizací programu financování
Mrtvá váha Změna zjištěná u přímých příjemců v návaznosti na veřejnou podporu, nebo změna, o které informoval přímý příjemce v důsledku veřejné podpory a ke které by došlo i bez této podpory.
OP Operační program
Souhrnná zpráva Závěrečná zpráva GŘ REGIO (cíl 1) a GŘ EMPL (cíl 3) o následném hodnocení (hodnocení ex-post) operací financovaných z EFRR a ESF
VTR Výzkum a technologický rozvoj
Zahajovací zpráva Zpráva obsahující metodické otázky, jako jsou hodnotící cíle, metodický rámec, dotazníky a údaje o organizacích, které se mají kontaktovat.
SHRNUTÍ
I. Audit se týkal následných hodnocení (hodnocení ex-post), která prováděla Komise u opatření financovaných ze strukturálních fondů v regionech cílů 1 a 3 v programovém období 1994–1999.
Celková hodnota těchto opatření přesáhla 245 miliard EUR, včetně společných investic soukromého a veřejného sektoru.
II. Následné hodnocení slouží k porovnání skutečných výdajů na dosažení výstupu s původními cíli.
Jde o mechanismus, který umožní využít poznatků získaných v průběhu programového období ke zefektivnění budoucích výdajů ze strukturálních fondů.
Následná hodnocení prováděla Komise a využívala k tomu externí konzultanty.
III. Cílem auditu bylo přezkoumat, zda po ukončení následných hodnocení byla Komise schopna porovnat účinky opatření se stanovenými cíli a zda výsledky a doporučení pomohly při revizi programů po roce 2000.
IV. Audit vycházel ze závěrečných souhrnných zpráv všech fondů.
Tyto zprávy shrnují celkové posouzení dopadu fondů a zaznamenávají prvky, které by měly být relevantní při rozhodování o dalších programových obdobích.
V další fázi auditu došlo k posouzení míry, v jaké bylo možno přičíst jakýkoli zjištěný problém nedostatku v zadání nebo problémům vzniklým v průběhu hodnocení.
V. Hodnocení výdajů ze strukturálních fondů je ze své podstaty složitým procesem.
V rámci auditu byly nicméně identifikovány nedostatky hodnoticího procesu, které nelze připsat pouze nevyhnutelným omezením.
VI. Účetní dvůr zjistil v hodnocení opatření financovaných ze strukturálních fondů v regionech cíle 1 tyto nedostatky:
- v podkladových údajích byly nesrovnalosti,
- posouzení účelnosti výdajů ze strukturálních fondů nebylo dostatečně spolehlivé, mimo jiné v důsledku omezených údajů o výstupech a výsledcích, které shromáždily členské státy,
- hodnocení se nepodařilo v plné míře porovnat jednotkové náklady projektů, které získaly podporu ze strukturálních fondů,
- hodnocení se ve velké míře zakládalo na makroekonomickém modelu (HERMIN), který měl značná omezení.
VII. Účetní dvůr zjistil, že hodnocení operací ESF v rámci cílů 1 a 3:
- se zčásti zakládalo na nespolehlivých a neúplných údajích,
- vedlo k určitým závěrům, které nebyly dostatečně doloženy, a tím vyvolaly pochybnosti ohledně metodiky použité k jejich dosažení.
VIII. Zdá se, že Komise v zadáních nebyla schopna předvídat některé z obtíží souvisejících s hodnocením.
Rovněž se v plné míře nezabývala nedostatky v procesu následného hodnocení.
Zjištění Účetního dvora naznačují, že v dohledu nad hodnoceními byly nedostatky.
IX. Hodnocení naopak přinesla užitečné poznatky o systémech řízení opatření financovaných z EFRR a ESF.
X. Přestože byla přijata některá hodnotná a užitečná doporučení, která se stala vstupem pro budoucí programová období, Komise nemohla plně využít zkušeností z programů z let 1994–1999.
XI. Účetní dvůr doporučuje, aby:
- Komise pro účely budoucího hodnocení zajistila, aby dostupné údaje a přidělené zdroje byly v souladu se stanovenými cíli, které musí být realistické, přičemž tomu musí odpovídat i zadání,
- Komise věnovala zvláštní pozornost technikám používaným pro měření ekonomického dopadu fondů.
V případě použití makroekonomického modelu se musí zohlednit charakteristiky přezkoumávaných ekonomik.
V ideálním případě by mělo být možné využít mikroekonomické údaje generované na úrovni projektu,
- se řádně zohlednily vazby na jiné studie, které se týkají hodnocení strukturálních fondů,
- součástí budoucích hodnocení byla řada zvláštních otázek týkajících se například příspěvků soukromého sektoru, opatření "finančního inženýrství", posuzování nákladů projektu, projektových žádostí a schvalování projektů a interního hodnocení národními a regionálními orgány,
- dohled Komise nad hodnoticím procesem by se měl zlepšit, mimo jiné formou spolupráce s výzkumnými ústavy a vysokými školami.
ÚVOD
1. Od roku 1996 rozvíjí Komise jednotný rámec pro hodnocení strukturálních fondů.
Komise definuje "hodnocení" jako "posouzení financovaných opatření na základě jejich výsledků, dopadu a potřeb, které mají uspokojit" [1].
Hlavním účelem hodnocení je podpořit rozhodování poskytnutím informací a posudků týkajících se relevantnosti, hospodárnosti, účinnosti, účelnosti, užitečnosti a udržitelnosti dopadů opatření financovaných Evropskou unií.
Tyto informace mají zásadní význam pro zlepšení existujících opatření nebo pro navržení nových opatření a pro stanovení politických priorit a rozdělování zdrojů.
2. Hodnocení se provádějí na různých úrovních a v různých stádiích programovacího cyklu (šest let).
Nejvýznamnějšími hodnoceními jsou:
a) předběžná hodnocení (hodnocení ex-ante), která se provádějí před realizací opatření za účelem zlepšení jeho koncepce a nákladové efektivity;
b) průběžná hodnocení, která se provádějí v průběhu realizace za účelem zkvalitnění řízení financovaného opatření;
c) následná hodnocení (hodnocení ex-post), která se provádějí po dokončení financovaného opatření za účelem posouzení dosažených výsledků a získaných zkušeností.
3. Audit Účetního dvora se týkal následných hodnocení, která provedla Komise u opatření financovaných v programovém období 1994–1999 ze strukturálních fondů v regionech cílů 1 a 3.
Pro účely tohoto auditu byla použita definice následného hodnocení, jak ji uvádí sbírka MEANS [2]: "Následné hodnocení rekapituluje a posuzuje celý program, především jeho dopady.
Má za cíl vysvětlovat použití zdrojů a informovat o účelnosti a účinnosti opatření a o míře dosažení očekávaných účinků.
Zaměřuje se na faktory úspěchu a neúspěchu a na udržitelnost výsledků a dopadů.
Pokouší se o vyvození závěrů, které by se daly zevšeobecnit a použít pro ostatní programy a regiony [3]".
Následné hodnocení bylo posuzováno v tomto kontextu.
4. Následné hodnocení je součástí "procesu", který rovněž čerpá z výsledků předběžného posouzení a přezkumu v polovině období.
Hodnocení se kromě toho provádějí na různých úrovních, jak národních, tak tematických, a vyústí ve vyhotovení souhrnné zprávy.
Dohromady představují důležitý prvek v řízení strukturálních fondů a především v programování a revizi opatření financovaných Společenstvím.
Odpovědnost za hodnocení nese Komise (spolu s členskými státy).
Komise rozhoduje o tom, které aspekty hodnocení provede interně a které se musí zadat externě.
V obou případech je celková odpovědnost i konečná odpovědnost na Komisi.
5. V období 1994–1999 dosahovala plánovaná podpora ze strukturálních fondů [4] v případě "cílů" částky 136,4 miliard EUR a v případě "iniciativ Společenství" částky 14,5 miliard EUR.
Příloha I uvádí členění částky 136,4 miliard EUR podle členských států a podle cílů a částky 14,5 miliard EUR podle iniciativ Společenství.
Tyto finanční prostředky byly doplněny o dalších minimálně 95 miliard EUR společných investic soukromého a veřejného sektoru [5]. Celkové investice tak činily více než 245 miliard EUR.
Rámec hodnocení
6. Následná hodnocení se prováděla jménem Komise a pod jejím vedením.
Na základě veřejné soutěže byl vybrán hlavní konzultant pro každý stanovený soubor cílů a iniciativ Společenství.
Ve většině případů pomáhal konzultantům v jednotlivých členských státech tým hodnotitelů [6], jehož úlohou bylo provést nezbytná hodnocení příslušných programů na základě společného metodického rámce.
Hodnocení kromě toho monitorovala řídící skupina.
Výstupem hodnocení každého stanoveného souboru cílů byla národní zpráva připravená národními hodnotiteli a souhrnná zpráva vyhotovená externími konzultanty.
Finalizace těchto zpráv probíhala od začátku roku 2003 do poloviny roku 2004.
Základní cíle každého hodnocení
7. Příslušná generální ředitelství se rozhodla pro širší koncepci zahrnující rozsáhlý seznam klíčových bodů.
Celkovými cíli hodnocení bylo:
a) posoudit výsledky a dopady operací v členských státech z hlediska jejich cílů a dopadu na osoby a systémy;
b) provést analýzu dopadu a účelnosti akcí Společenství na konkrétní strukturální problémy, a pokud to bude možné, zjistit, jaká je přidaná hodnota pomoci Společenství.
8. K tomu, aby bylo možné tyto celkové cíle splnit, byla v zadání uvedena řada klíčových otázek týkajících se vhodnosti strategie, účelnosti, účinnosti, dopadu, řídicích a prováděcích systémů, přidané hodnoty Společenství a zkušeností ze současných programových období pro budoucí programová období.
Aby měla práce určitou strukturu, zadání rovněž definovalo řadu zvláštních úkolů a uvedlo určitý počet technik a informačních zdrojů.
9. Zadání, které ke každému cíli sestavila Komise, bylo tedy základem pro práci hodnotitelů.
V případě cíle 1 toto zadání doplnila v lednu 2002 zahajovací zpráva a metodický průvodce.
V případě operací ESF zadání v prosinci 2002 doplnila metodická zpráva o pokroku a hodnoticí otázky zahrnuté do všech národních hodnotících zpráv.
Hodnotitelé při formulaci hodnoticích otázek vycházeli ze studia literatury, z dotazníků, pohovorů se zainteresovanými subjekty, analýz případových studií a jiných výzkumů, které považovali za nezbytné.
ROZSAH AUDITU
10. Obecným cílem auditu bylo přezkoumat, zda hodnocení Komisi umožnilo získat dostačující informace pro porovnání účinků opatření se stanovenými cíly a zda výsledky a doporučení pomohly při revizi programů na následující programové období.
11. Audit se zaměřil na následná hodnocení týkající se opatření financovaných z EFRR v rámci cíle 1 a opatření financovaných z ESF v rámci cílů 1 a 3, která realizovalo generální ředitelství pro regionální politiku a generální ředitelství pro zaměstnanost, sociální věci a rovné příležitosti.
Příslušná souhrnná zpráva a vzorek národních hodnocení se přezkoumávaly z hlediska těchto vybraných cílů a nástrojů [7], které dohromady představují 124 miliard EUR, tj. 82 % celkové podpory v rámci strukturálních fondů plánované na programové období 1994–1999 [8].
12. Auditoři Účetního dvora u každého hodnocení usilovali o zodpovězení tří otázek:
a) Bylo hodnocení kvalitní?
b) V jaké míře byly zjištěné nedostatky způsobeny nedostatky v hodnotícím rámci a dohledu nad hodnoticím procesem?
c) Byla výsledná doporučení řádně podložená, byla užitečná a bylo možné je zohlednit v následujícím programovém období?
13. Audit především posuzoval kvalitu a úplnost zpráv z hlediska jejich hodnocení vhodnosti politik a účelnosti, účinnosti a dopadu opatření a dále z hlediska dopadu těchto opatření na systémy řízení.
Rovněž posuzoval vhodnost úlohy Komise při přípravě hodnocení, jejich monitorování a dohledu nad těmito hodnoceními.
14. První část zprávy je věnována následnému hodnocení opatření financovaných z EFRR v regionech cíle 1 (body 15 až 80). Druhá část se týká následného hodnocení opatření financovaných z ESF v rámci cílů 1 a 3 (body 81 až 113).
NÁSLEDNÉ HODNOCENÍ CÍLE 1 GENERÁLNÍM ŘEDITELSTVÍM PRO REGIONÁLNÍ POLITIKU
15. Před provedením podrobného posouzení kvality hodnocení je vhodné uvést stručný přehled závěrů hodnocení, které provedla Komise.
Tyto závěry jsou uvedeny v rámečku č. 1.
Rámeček č. 1
Celkové závěry hodnocení provedeného generálním ředitelstvím pro regionální politiku:
Generální ředitelství ve své souhrnné zprávě uznalo, že strukturální fondy měly kladný dopad na HDP regionů cíle 1 a že jejich celková výkonnost se v porovnání s EU jako celkem zlepšila.
Míra kladného dopadu podle této zprávy velmi závisela jak na institucionálních kapacitách, tak na faktorech, jako je struktura a otevřenost ekonomiky.
Zpráva dále uvádí, že tyto aspekty jsou naprosto rozhodující, a to především pro schopnost ekonomiky reagovat na výzvy a příležitosti ekonomické integrace.
Zmiňuje nicméně, že vzhledem k rozdílům v zemích a okolnostech a kvůli omezenosti dostupných údajů z monitorování a nedostatku jasně definovaných cílů nebylo možné výsledky shrnout tak, aby poskytly celkový obrázek míry plnění cíle 1.
Pokud jde o celkové hodnocení přiměřenosti přijatých strategií, je podle závěrů zprávy nutné nahlížet na strategický přístup k cíli 1 z roku 1994 jako na přístup, který "je všeobecně vhodný pro všechny členské státy".
Strategiím se nejvíce vytýkalo to, že jsou pouhou sumou svých částí.
Každá strategie představovala vhodnou odezvu na zjištěné potřeby v konkrétních oblastech, existuje ale jen málo údajů o tom, jakým způsobem tyto různé prvky přispěly ke komplexní strategii rozvoje.
Pokud jde o účelnost, ve zprávě se uvádělo, že analýzy v důsledku nedostatků v dostupných údajích v podstatné míře závisí spíše na kvalitativních úsudcích než na kvantitativním porovnání dosažených výsledků se stanovenými cíli.
Jako obecná připomínka se ve zprávě uvádí, že zjevně nejúčelnější byly hlavně "tradiční" akce.
Financování vedlo převážně k posílení stávajících modelů činností souvisejících s ekonomickým rozvojem a nebylo základem pro rozvoj nových činností, které by směřovaly k dosažení stanovených cílů nebo podporovaly inovativnější přístupy.
Pokud jde o dopad opatření, zpráva se při posuzování dopadu strukturálních fondů na hospodářskou a sociální soudržnost u většiny regionů spoléhá na makroekonomické modely.
Uznává, že "výsledky do určité míry nevyhnutelně vyplývají z předpokladů přijatých v rámci modelování."
Ve zprávě se zmiňuje, že míra jejich dopadu v různých případech odráží relativní význam a rozdělení zdrojů rámce podpory Společenství a faktory, jako jsou počáteční podpora, ekonomické struktury, úrovně konkurenceschopnosti a stupeň "otevřenosti" příslušné ekonomiky.
Autor zprávy vyvodil obecné závěry o dopadu strukturálních fondů ve srovnání s ostatními vnějšími faktory a uvádí, že i když vznikl velký počet pracovních míst, byl pravděpodobně i efekt mrtvé váhy a efekt přesunu značný.
Součástí souhrnné zprávy je rovněž řada připomínek k řízení a realizaci.
Celkový závěr ohledně těchto aspektů je formulován takto: "Řídicí a prováděcí opatření přes četné nedostatky odpovídala svému účelu a díky partnerské spolupráci se dosáhlo významných přínosů.
Rozhodovací struktury většinou nedokázaly jasně stanovit strategický směr, bylo nicméně dosaženo důležitého přínosu v podobě větší "přidané hodnoty", a to prostřednictvím přístupu k programování a rozvojem kapacity a praxe řízení ve veřejném sektoru."
Posouzení kvality hodnocení Účetním dvorem
Předběžné připomínky
16. Je třeba mít na paměti, že přijatá obecná koncepce měla určitá nevyhnutelná omezení.
Hlavními z nich byla: časová omezení, omezené množství kvantifikovaných cílů a nedostatek podrobných ukazatelů výsledku/dopadu.
Často také bylo složité přesně zjistit dopad, který by bylo možno přímo přičíst programům a souvisejícím opatřením, neboť cílové regiony často využívaly i jiné operace sloužící k dosažení podobných cílů.
Rovněž bylo složité zjistit a změřit nepřímé dopady výdajů ze strukturálních fondů.
Účetní dvůr se nicméně domnívá, že některé nedostatky hodnoticího procesu nelze přičítat pouze nevyhnutelným omezením, ale že tyto nedostatky vznikly v důsledku chyb v hodnoticím procesu, které je třeba řešit, a to ještě před následným hodnocením programového období 2000–2006.
Vývoj problémů, se kterými se potýkají regiony od roku 1994
17. Souhrnná zpráva začíná stručnou analýzou vývoje HDP na obyvatele, nezaměstnanosti a mírou zaměstnanosti v různých dotčených regionech [9].
V závěrech zprávy se uvádí, že "zvýšení míry HDP na obyvatele obecně nebylo důsledkem nárůstu míry zaměstnanosti vyplývající z tvorby pracovních míst [10]."
Takový závěr by mohl být významný pro tvůrce politiky, neboť z něj vyplývá, že zvýšení míry zapojení pracovní síly [11] do pracovního procesu významněji nepřispělo k dosažení hlavního cíle politiky soudržnosti, kterým je snížení rozdílů v HDP, což je pro strukturální fondy nejdůležitějším závěrem.
18. Posuzovat platnost výše uvedeného prohlášení na základě informací uvedených v souhrnné zprávě je obtížné.
V mnoha regionech se HDP na obyvatele zvýšil a míra zapojení pracovní síly rovněž vzrostla.
V některých regionech nicméně HDP na obyvatele i míra zapojení pracovní síly poklesly nebo vzrostly jen minimálně.
Účetní dvůr se pokusil posoudit správnost zjištění uvedeného v bodě 17 statistickým zpracováním údajů zveřejněných v souhrnné zprávě.
Technické údaje této analýzy uvádí příloha II a nejdůležitější body jsou stručně shrnuty dále v textu.
19. Získané výsledky naznačují, že změny v zaměstnanosti mají statisticky významný dopad na reálný HDP na obyvatele.
Konkrétně v období, které bylo předmětem auditu, odpovídal nárůstu míry zaměstnanosti o jeden procentní bod nárůst HDP ve výši 0,24 procentních bodů.
Tento výsledek není v souladu s výše uvedenými závěry souhrnné zprávy.
Rovněž naznačuje, že by bylo možné snížit rozdíly v HDP zvýšením míry zapojení pracovní síly, což je z hlediska této politiky relevantní výsledek.
20. Účetní dvůr přezkoumal spolehlivost těchto výsledků pomocí shodné analýzy 145 regionů, pro něž měl k dispozici konzistentní údaje (tj. ne pouze regionů cíle 1).
Výsledky, které jsou rovněž uvedeny v příloze II, jsou velmi podobné v celé Unii.
Tyto výsledky ukazují, že některé základní údaje nebyly dostatečně zanalyzovány a poukazují na významný vztah mezi nárůstem HDP a nárůstem míry zaměstnanosti, na nějž souhrnná zpráva neupozornila.
Vhodnost přijatých strategií
21. Ve druhé kapitole souhrnné zprávy se prověřuje vhodnost přijatých strategií z hlediska geografické rovnováhy a programové vyváženosti a dále z hlediska rovnováhy mezi jednotlivými fondy.
Na rozdíl od zprávy o HDP na obyvatele a o mírách zaměstnanosti a nezaměstnanosti v různých regionech cíle 1 jsou plánované a skutečné výdaje na programy [12] strukturálních fondů analyzovány podle členských států a typů fondů, nikoli podle jednotlivých regionů.
To omezuje možnosti analýzy, kterou lze provést, což uvádí i zpráva, která předkládá výsledky regresní analýzy, v nichž se pokouší najít závislost mezi výší finančních prostředků EU na obyvatele v členění podle členských států a mezi HDP na obyvatele [13].
Výsledky uvedené ve zprávě proto nejsou statisticky významné, a mají tudíž omezenou hodnotu.
22. Účetní dvůr nicméně uplatnil nepatrně odlišné statistické postupy a využil údaje, které jsou uvedeny ve zprávě.
Technické údaje této analýzy uvádí příloha III, nejdůležitější body jsou stručně shrnuty dále v textu.
23. Získané výsledky potvrzují očekávaný závěr, že čím jsou prostředky poskytnuté z fondů EU na obyvatele vyšší, tím je vyšší růst HDP na obyvatele v členských státech.
Tento výsledek ukazuje, že s uplatněním širší koncepce lze provést vhodná posouzení, a to i přes zbytečně omezené údaje, které byly základem pro přezkoumání této významné oblasti.
24. Ústřední část posouzení v této části souhrnné zprávy se zakládá na porovnání různých kategorií výdajů plánovaných v roce 1994 a odhadovaných skutečných výdajů v roce 1999.
V uvedených údajích je řada chyb a nesrovnalostí, což omezuje platnost závěrů, které z nich mohou být vyvozeny.
Konkrétně v případě pěti členských států se číslo uvedené u skutečných výdajů ve sloupci "celkem" (v příslušné tabulce souhrnné zprávy) liší od součtu čísel v jednotlivých sloupcích označených jako výdaje EU a výdaje veřejného a soukromého sektoru (uvedených ve stejné tabulce).
Shrnutí těchto rozdílů uvádí tabulka 1.
Procento rozdílu uvedené v posledním sloupci tabulky je značné a poukazuje na nedostatečnou kontrolu kvality ve formulaci obsahu a výsledků zprávy.
25. Bez ohledu na tyto rozdíly lze převedením těchto údajů na údaje na hlavu [15] dospět k užitečným hodnotám, které se v některých případech liší od závěrů souhrnné zprávy.
Tabulka 2 uvádí skutečné výdaje na hlavu, přičemž každá kategorie je seřazena od nejvyššího čísla po nejnižší.
Tabulka 1
Shrnutí rozdílů uvedených v bodě 24
_BAR_ Součet sloupců [14] _BAR_ Zveřejněný celkový součet [14] _BAR_ Rozdíl [14] _BAR_ Procento rozdílu _BAR_
Německo _BAR_ 41015 _BAR_ 48243 _BAR_ 7228 _BAR_ –15 _BAR_
Itálie _BAR_ 34804 _BAR_ 30547 _BAR_ –4257 _BAR_ 14 _BAR_
Spoj. král. _BAR_ 3961 _BAR_ 4803 _BAR_ 842 _BAR_ –18 _BAR_
Francie _BAR_ 3339 _BAR_ 4019 _BAR_ 680 _BAR_ –17 _BAR_
Rakousko _BAR_ 1116 _BAR_ 1040 _BAR_ –76 _BAR_ 7 _BAR_
Tabulka 2
Skutečné výdaje [16]
Celkové skutečné výdaje na obyvatele _BAR_ Výdaje EU na obyvatele _BAR_ Skutečné veřejné výdaje na obyvatele _BAR_ Skutečné soukromé výdaje na obyvatele _BAR_
Rakousko _BAR_ 3866 _BAR_ Irsko _BAR_ 1653 _BAR_ Nizozemsko _BAR_ 1822 _BAR_ Rakousko _BAR_ 2458 _BAR_
Nizozemsko _BAR_ 3438 _BAR_ Řecko _BAR_ 1580 _BAR_ Rakousko _BAR_ 1033 _BAR_ Německo _BAR_ 1299 _BAR_
Německo _BAR_ 2933 _BAR_ Portugalsko _BAR_ 1403 _BAR_ Řecko _BAR_ 739 _BAR_ Nizozemsko _BAR_ 1039 _BAR_
Irsko _BAR_ 2926 _BAR_ Španělsko _BAR_ 1143 _BAR_ Irsko _BAR_ 703 _BAR_ Belgie _BAR_ 705 _BAR_
Řecko _BAR_ 2716 _BAR_ Německo _BAR_ 884 _BAR_ Portugalsko _BAR_ 621 _BAR_ Irsko _BAR_ 570 _BAR_
Portugalsko _BAR_ 2472 _BAR_ Rakousko _BAR_ 657 _BAR_ Španělsko _BAR_ 582 _BAR_ Portugalsko _BAR_ 448 _BAR_
Španělsko _BAR_ 1725 _BAR_ Itálie _BAR_ 652 _BAR_ Francie _BAR_ 485 _BAR_ Řecko _BAR_ 396 _BAR_
Belgie _BAR_ 1587 _BAR_ Francie _BAR_ 621 _BAR_ Belgie _BAR_ 456 _BAR_ Francie _BAR_ 205 _BAR_
Francie _BAR_ 1579 _BAR_ Spoj. Král. _BAR_ 605 _BAR_ Spoj. Král. _BAR_ 381 _BAR_ Spoj. král. _BAR_ 174 _BAR_
Itálie _BAR_ 1445 _BAR_ Nizozemsko _BAR_ 578 _BAR_ Německo _BAR_ 311 _BAR_ Španělsko _BAR_ není k dispozici _BAR_
Spoj. král. _BAR_ 1407 _BAR_ Belgie _BAR_ 427 _BAR_ Itálie _BAR_ není k dispozici _BAR_ Itálie _BAR_ není k dispozici _BAR_
Průměrné výdaje na obyvatele _BAR_ 2104 _BAR_ _BAR_ 1033 _BAR_ _BAR_ 419 _BAR_ _BAR_ 377 _BAR_
26. Tabulka ukazuje, že celková výše skutečných výdajů na obyvatele činila v průměru 2104 EUR.
Strukturální fondy EU k tomu přispěly z poloviny a tři ze čtyř členských států Fondu soudržnosti spravovaly přibližně o 50 % více než průměrných 1033 EUR na obyvatele.
Zvláštní význam mají příspěvky soukromého sektoru, především z hlediska důrazu na dlouhodobý dopad na stranu nabídky v regionu.
Zdá se, že některé regiony cíle 1 ve členských státech, jako je například Rakousko, Německo a Nizozemsko, zvlášť úspěšně kombinovaly soukromé investice se strukturálními fondy, přičemž soukromé investice převyšovaly průměrný příspěvek ze strukturálních fondů EU, v případě Rakouska a Německa dokonce ve značné míře.
27. Faktory, které přispívají k vyššímu podílu investic soukromého sektoru, zpráva nezkoumá.
Otázka je, zda je to dáno například povahou vybraného projektu, schopnostmi disponibilních lidských zdrojů nebo jiným druhem pomoci poskytnuté ze strukturálních fondů soukromému sektoru.
Podle názoru Účetního dvora by si tyto aspekty zasloužily důkladnější přezkum.
28. Posouzení vhodnosti přijatých strategií se zřídkakdy zakládalo na formalizovaných technikách [17] a postupy národních hodnotitelů se značně lišily a obecně byly převážně deskriptivní.
Vhodná míra, kterou opatření financovaná ze strukturálních fondů řešila "tržní selhání", byla jen výjimečně výslovně předmětem následného hodnocení.
Podobně nebyla důkladně prozkoumána ani vhodnost změn strategie v průběhu programového období.
Hodnocení účelnosti
29. Zvláštní kapitoly v národních hodnoceních a kapitola 3 souhrnné zprávy se zabývají účelností strukturálních fondů z hlediska míry, v jaké se dosáhlo očekávaných účinků a cílů.
Prozkoumáno bylo pět oblastí, konkrétně doprava, malé a střední podniky, výzkum a vývoj, vzdělávání a odborná příprava a rozvoj venkova.
Dále byly prozkoumány dvě průřezové oblasti: životní prostředí a rovné příležitosti.
30. Analýza vychází ze vzorku, který odpovídá 70 % hodnoty programů cíle 1.
Velký důraz se však kladl na kvalitativní posouzení – například vyhodnocení přidané hodnoty Společenství na základě odpovědí "ano" nebo "ne".
Taková posouzení a stanoviska jsou však často příliš obecná a nelze je objektivně ověřit.
Nedošlo k pokusu stanovit konkrétnější cíle, nebyla definována žádná kritéria, která by mohla být pro tento účel přínosná, ani nebyly sesbírány další údaje pro účely mikroekonomické analýzy.
Často nebyly zohledněny otázky důležité pro úplnější posouzení účelnosti, jako je efekt mrtvé váhy a efekt přesunu.
Když už se přistoupilo k řešení těchto otázek, nebyly dostatečně podrobně zanalyzovány.
31. Přestože v řadě částí souhrnné zprávy jsou platné a užitečné připomínky, celkově není podle Účetního dvora tato velmi důležitá kapitola [18] souhrnné zprávy spolehlivá – chybí v ní údaje, často uvádí nedostatečné závěry a posouzení výsledků jiných tématických studií týkajících se programového období strukturálních fondů 1994–1999, které zadalo GŘ REGIO, je nedostatečné, nebo chybí.
32. Například v části o následném posouzení věnovaném dopravě v tabulce uvádějící skutečný počet kilometrů opravených silnic a cíl v této oblasti v členění podle členských zemí přibližně polovina informací týkajících se cílů buď chybí, nebo je neúplná.
To ztěžuje přijetí spolehlivého závěru o dosažených výsledcích v porovnání se stanovenými cíli.
Tematické hodnocení [19] dopadu strukturálních fondů na dopravní infrastrukturu ve stejném programovém období, jež zpráva často cituje, nicméně poskytuje úplnější a důkladnější posouzení výsledků v členění podle členských států.
33. Pro následné posouzení má zvláštní význam odhadovaný dopad programů v oblasti dopravy na zaměstnanost, jak jej uvádí tematická zpráva o hodnocení v oblasti dopravy.
Celkový přímý a nepřímý dopad na zaměstnanost se odhaduje na 2,3 milionu osob ročně [20].
Kromě toho se ekonomické přínosy dopravních programů uvedených ve studii považují za významné.
Irsko uvádí ekonomickou míru návratnosti u silničních projektů ve výši 13 %. Ve Španělsku je to 23 % [21].
34. Souhrnná zpráva nebere tyto dva významné závěry tematické zprávy o hodnocení v oblasti dopravy v úvahu.
Dopad na zaměstnanost odhadovaný v tematickém hodnocení je rovněž v rozporu s údajem v následném hodnocení.
Podle výpočtů, při kterých se Účetní dvůr opíral o následné hodnocení [22] (s využitím modelu HERMIN a posouzení ostatních regionů), představuje celkový dopad strukturálních fondů na zaměstnanost v období 1994–1999 1,62 milionu pracovních míst.
To není v souladu s odhadem tématické zprávy, která uvádí 2,3 milionu pracovních míst, zejména proto, že doprava představuje jen cca 20 % výdajů ze všech strukturálních fondů.
35. Oproti tomu ale souhrnná zpráva využívá výsledky z tematického hodnocení dopadu strukturálních fondů na malé a střední podniky a uvádí, že v tématickém hodnocení dopadu strukturálních fondů na malé a střední podniky se doporučuje přechod od výdajů ve formě grantů k opatřením finančního inženýrství, jako je vstupní kapitál při zahájení podnikání a rizikový kapitál, půjčky a úrokové subvence.
Odůvodňuje se to tím, že tyto metody jsou z dlouhodobého hlediska udržitelnější [23]. Jde o důležitý závěr této tématické studie, který by měl být v následném hodnocení zdůrazněn.
Přestože tato otázka může mít závažné důsledky pro budoucí programy, zpráva ji dále nerozvádí [24].
36. Souhrnná zpráva cituje z tematického hodnocení dopadu strukturálních fondů na malé a střední podniky odhad, "že bez finanční podpory Společenství by se 70 % investičních projektů buďto vůbec neuskutečnilo, byly by menší, nebo by se uskutečnily později."
V tematickém hodnocení se dále odhaduje, že "(…) tato pomoc přispěla k tvorbě více než 300000 dodatečných pracovních míst, a to i po zohlednění efektu mrtvé váhy a substitučního efektu.
Kvůli nedostatku srovnatelných a spolehlivých údajů, které by mohly vést k takovým odhadům, nebylo možné v rámci následného hodnocení cíle 1 tyto výpočty zopakovat" [25].
Vzhledem k významnosti rozdílů ve výsledcích a vzhledem k tomu, že obě studie provedl stejný subjekt, zabývaly se stejným předmětem, týkaly se stejného období a byly zveřejněny pouze v rozmezí dvou nebo tří let, bylo důkladné prozkoumání jejich rozdílů odůvodněné.
37. V souladu s výše uvedenými skutečnostmi uvádí souhrnná zpráva v části pojednávající o celkové analýze odhad počtu pracovních míst vytvořených v malých a středních podnicích v souvislosti se strukturálními fondy.
Z důkazů, které jsou k dispozici, vyplývá, že cíl 1 vedl k vytvoření cca 800000 pracovních míst.
Jde o hrubý nárůst pracovních míst bez zohlednění substitučního efektu, efektu mrtvé váhy a multiplikačního efektu.
Celkovou účelnost vyjádřenou čistým účinkem nelze zjistit [26].
Tomuto závěru se nevěnuje dostatečná pozornost, zejména z hlediska odhadu uvedeného v tématické studii o malých a středních podnicích.
Kromě toho v tabulce k následnému hodnocení, jež uvádí rozdělení pracovních míst vytvořených v členských státech, chybí údaje o Španělsku. Uvedený odhad je tedy zřejmě neúplný [27].
Tato otázka si v rámci následného hodnocení zasloužila důkladnější přezkum.
38. V "ostatních tématech", kterými se zabývá souhrnná zpráva v části o účelnosti, je sice užitečné, ale stručné shrnutí různých relevantních otázek uvedených pod řadou nadpisů.
Zásadní omezení tohoto hodnocení však spočívá v nedostatečných srovnatelných údajích, které vedly ke kvalitativnímu posouzení namísto podrobného posouzení projektů [28].
Některá z těchto kvalitativních posouzení mohla být lépe provázána s dalšími provedenými tématickými studiemi, například s tematickým hodnocením v oblasti výzkumu a technologického rozvoje (VTR).
V zadání se uvádí, že "se důkladně prostuduje literatura a na základě získaných poznatků se identifikují klíčové problémy implementace prostředků strukturálních fondů [29]".
Nicméně ve vykazování výsledků tématických studií a v jejich vazbě na následná zjištění jsou nedostatky.
V několika případech, kde došlo k začlenění výsledků tématických studií do souhrnné zprávy, je patrný kladný dopad na kvalitu souhrnné zprávy.
39. Například ve zprávě o následném hodnocení se uvádí, že v tématickém hodnocení v oblasti VTR stojí, že by bylo lepší zaměřovat činnosti na rozvoj individuálních inovačních strategií pro jednotlivé regiony s využitím stávající kapacity VTR, a ne se pokoušet o eliminaci míry nerovnosti technologické vyspělosti mezi regiony.
V následném hodnocení se uvádí, že se takto postupovalo v řadě případů, přičemž většího úspěchu se dosáhlo soustředěním zdrojů na místní silné stránky [30].
Tento příklad jasně ukazuje, jak je důležité vycházet z výsledků jiných zpráv a studií, což zdůrazňují i kritéria vyvinutých v rámci programu MEANS a v aktualizované verzi těchto kritérií, která jsou součástí zadání tohoto následného hodnocení [31].
40. Národní hodnocení se zřídkakdy zakládala na formálních nebo kvantitativních analýzách účinků.
Národní hodnotitelé také využívali výsledků kvantitativní analýzy provedené třetími stranami jen výjimečně.
Hodnocení účinnosti
41. Cílem této části souhrnné zprávy bylo přezkoumat účinnost realizace velkých projektů podporovaných v regionech cíle 1.
Analýza vycházela z geograficky a tématicky reprezentativního vzorku přibližně 60 velkých projektů [32].
Účinností se rozumí dosažení účinku s rozumnými náklady.
"Hlavním cílem je zjistit jednotkové náklady, tj. náklady na dosažený výstup.
Analýza se musí rovněž zabývat kvalitou řízení velkých projektů ze strany konečných příjemců.
Na úrovni EU by se jednotkové náklady měly analyzovat v rámci regionů cíle 1.
Pokud to je možné, je třeba vysvětlit významné rozdíly v jednotkových nákladech v rámci regionů a je třeba stanovit rozpětí přijatelných nákladů, na základě kterých by se dala v budoucnu provádět srovnání [33]".
Jde o relevantní cíle, které představují rozhodující prvek řízení projektů v rámci EU.
42. Následné posouzení však tyto cíle ve velké míře nesplnilo.
Souhrnná zpráva to přiznává s tím, že pro manažery projektů bylo prakticky nemožné určit jednotlivé části projektů, a tudíž nemohli vypočíst jednotkové náklady [34].
Z tohoto obecného tvrzení vyplývá, že se o velkých projektech financovaných ze strukturálních fondů ví tak málo, že tento cíl uvedený v zadání je nedosažitelný.
Minimálně mělo být možné dospět ke srovnatelným nákladům na jednotlivé typy výstupů, např. na výstavbu metru čtverečního továrny nebo na postavení kilometru dálnice.
43. Některé částečné výsledky jsou uvedeny ve třech tabulkách týkajících se výstavby silnic v členských státech, projektů v oblasti životního prostředí ve Španělsku a nákladů na jedno vytvořené pracovní místo v rámci průmyslových projektů [35].
Hodnocení a analýzy těchto výsledků byly nicméně provedeny pouze v malém rozsahu, než aby bylo například v oblasti výstavby silnic možné zohlednit při výpočtu dopadu rozdíly v nákladech na pracovní sílu nebo konkrétní geografické charakteristiky příslušného regionu.
44. Souhrnná zpráva dospěla k solidním závěrům o časovém harmonogramu projektů a dodržování rozpočtových omezení.
Zaprvé, šlo o to, že pouze jedna třetina z šedesáti přezkoumaných projektů byla dokončena v původně plánovaném termínu a třetina s ročním zpožděním.
Zadruhé, přibližně dvě třetiny přezkoumávaných projektů překročily rozpočet; u 20 % nákladů byl původní plán překročen o 30 %.
Analýza nicméně uvádí pouze několik obecných zjištění a jen omezená nebo vůbec žádná posouzení kvality řízení ze strany konečných příjemců, která vyžaduje zadání [36].
Kromě toho nebyla zhodnocena relativní účinnost partnerství veřejného a soukromého sektoru a použitého postupu zadávání veřejných zakázek.
Hodnocení dopadu strukturálních fondů
45. V souhrnné zprávě stojí, že primárním cílem strukturálních fondů je ovlivnit potenciál dlouhodobé nabídky ekonomiky [37].
K ovlivnění strany nabídky dochází řadou způsobů, které jsou navrženy tak, aby: a) se zvýšily investice vedoucí k zlepšení fyzické infrastruktury, které jsou vstupem pro produktivní činnost soukromého sektoru; b) se posílil lidský kapitál prostřednictvím investic do odborné přípravy, který je vstupem pro produktivní činnost soukromého sektoru; c) se směřovala pomoc z veřejných fondů do soukromého sektoru, čímž by se stimulovaly investice, a tudíž by se zvýšila produktivita výrobních faktorů a snížily by se sektorové výrobní a kapitálové náklady [38].
46. Zpráva pokračuje diskusí o důležitosti tzv. pozitivních externalit – situace, kdy soukromá firma využívá dodatečné výrobní faktory, aniž by jí vzrostly náklady, čímž se zlepšuje produktivita a nákladová konkurenceschopnost ekonomiky.
Tyto skutečnosti jsou pro následné posouzení relevantní.
Spolufinancování ze strany soukromého sektoru bylo nicméně z důvodu nejistoty ohledně jeho "řídicího mechanismu" z analýzy vyjmuto [39].
Tento omezený přístup vede k závažnému podhodnocení dopadu některých výdajů ze strukturálních fondů, ke kterému dochází v důsledku vyřazení jednoho z hlavních dlouhodobých účinků na stranu nabídky.
Jasnou ukázkou toho je příklad developerské společnosti prezentované v souhrnné zprávě [40], jejíž spolufinancované výdaje přilákaly značné dodatečné investice soukromého sektoru.
Místo toho, aby se studie zaměřovala na příměji měřitelné dopady výdajů ze strukturálních fondů na investice soukromého sektoru, soustředí se na posuzování externalit a v důsledku nedostatku relevantních studií na měření elasticity pro zkoumané regiony k tomu využívá dosti omezené metody odhadů.
47. Pro posouzení dopadu strukturálních fondů na hospodářskou a sociální soudržnost byla ve čtyřech členských státech (Řecko, Irsko, Portugalsko a Španělsko) [41] a regionech nových německých spolkových zemí a regionech Severního Irska [42] využita makroekonomická koncepce modelování pomocí modelu HERMIN.
S využitím této koncepce se měl měřit dopad programů cíle 1 na HDP a zaměstnanost.
48. Alternativní variantou posouzení by bylo využití mikroekonomických údajů projektů, na základě kterých by se stanovil celkový nebo agregovaný dopad strukturálních fondů na regionální nebo národní úrovni.
Přestože se v regionech cíle 1 používají standardizované požadavky na údaje, je složité mikroekonomické údaje shromáždit.
Výsledkem je snaha měřit dopady pouze pomocí makroekonomických modelů, se kterými jsou spojeny četná omezení a řada předpokladů, jež z důvodů uvedených níže mohou značně omezit rozsah hodnocení a potažmo i související případné dopady pro tuto politiku.
49. Mezi hlavní obtíže zjištěné u specifické aplikace makroekonomického modelu HERMIN používaného při přezkumu následného hodnocení patří toto:
a) Struktura modelu klade přílišný důraz na výrobní sektor, zatímco ekonomiky většiny zkoumaných regionů a zemí zaznamenaly v uplynulých deseti letech větší rozvoj služeb, jako je cestovní ruch a v některých případech finanční sektor.
Řídící mechanismy těchto služeb se liší od výroby, která je více citlivá na dopady globalizace.
Makroekonomický model by se tedy měl přeorientovat tímto směrem.
Použitý model neumožnil zohlednit tento aspekt a ve zprávě máloco nasvědčuje tomu, že by se tato skutečnost považovala za vážný nedostatek, přestože cestovní ruch je pro ekonomiky celé řady zkoumaných regionů důležitý.
b) Použitý model se zakládá na ročních údajích počínaje rokem 1980.
Strukturální nestabilita odhadovaných parametrů nicméně může v důsledku rychle se měnící struktury uvedených regionů v průběhu příslušného časového rámce značně omezit přijatou koncepci makroekonomického modelu.
Tento aspekt se rovněž nebral v úvahu.
c) Místo skutečných výdajů se používají výdaje plánované [43], což je pochopitelné spíše u předběžné projekce než u následného hodnocení.
d) Odhady dopadu jsou v důsledku skutečnosti, že bylo z modelu (viz také bod 46) vyjmuto spolufinancování ze strany soukromého sektoru a tok investic soukromého sektoru v důsledku opatření financovaných ze strukturálních fondů, značně podhodnocené.
Když se například ze strukturálních fondů poskytuje podpora na výstavbu továrny, dopad na ekonomiku regionu se neomezuje jen na stavbu budovy, ale týká se rovněž stálých pracovních míst, která vzniknou v důsledku investic soukromého sektoru v návaznosti na výstavbu továrny.
e) Hlavní úlohu při posuzování dopadu strukturálních fondů v souhrnné zprávě hraje dopad, který mají strukturální fondy z dlouhodobého hlediska na stav veřejné infrastruktury a lidský kapitál (pozitivní externality).
Model HERMIN vyžaduje, aby údaje o elasticitě externalit pocházely z jiných specifických studií.
Jelikož tyto údaje o elasticitách za příslušné regiony EU nejsou k dispozici, byla využita empirická literatura, která se převážně zakládá na údajích z regionů USA a podle samotné zprávy je v otázkách správného rozsahu externalit poměrně nejednoznačná [44].
V důsledku toho není jasné, v jaké míře se odhadované dopady zakládají na úsudku a v jaké míře na faktech.
f) Pokud jde o adicionalitu, simulace modelu HERMIN porovnává situace s finančními prostředky z rámce podpory Společenství a bez nich.
Varianta bez finančních prostředků z rámce podpory Společenství předpokládá, že nebudou vynaloženy ani prostředky EU, ani částky spolufinancování.
Platnost tohoto předpokladu je diskutabilní [45].
50. Zdá se tedy, že model HERMIN, tak jak je používán, není pro odhadování účinků opatření financovaných ze strukturálních fondů v regionech cíle 1 vhodný.
51. Účetní dvůr provedl analýzu výsledků simulací modelu HERMIN týkajících se změn v míře nezaměstnanosti pomocí souboru předem stanovených hypotéz [46].
Výsledky této analýzy uvádí příloha IV.
Tyto výsledky se v případě nezaměstnanosti značně liší od údajů získaných z jiných zdrojů.
52. Konečně v mnoha případech však míra dosažení střednědobých cílů nebyla vyhodnocena.
53. Pokud jde o strategický cíl konvergence, souhrnná zpráva pouze uvádí, že "celková konvergence mezi členskými státy se zlepšuje, avšak ke zlepšení konvergence mezi evropskými regiony nedochází ve stejném rozsahu.
To, zda ke konvergenci dochází díky strukturálním fondům, je diskutabilní [47]".
Hodnocení řídicích systémů
54. Řídicí a prováděcí opatření vytvořené pro programy cíle 1 rozhodujícím způsobem přispívají k účelnosti, účinnosti a dopadu strukturálních fondů.
Tímto aspektem se rovněž zabývalo zadání i metodický průvodce a zohlednila ho i národní hodnocení [48].
Národní hodnotící zprávy popisovaly dopad na řídicí systémy a rovněž identifikovaly situace, kdy mohl být dopad na řídicí systémy výraznější.
55. Význam tohoto tématu uznávají rovněž autoři souhrnné zprávy, ve které se otázkami řízení zabývá minimálně 13 z 19 doporučení [49].
56. Souhrnná zpráva uvádí řadu relevantních poznatků o řízení strukturálních fondů EU a odvolává se na různé závěry tématického hodnocení zásady partnerství z roku 1999.
Tento přístup podporuje kontinuitu hodnocení a umožňuje získat určité důkazy na podporu zjištění uvedených v tomto tematickém hodnocení.
V řadě oblastí jsou však závěry souhrnné zprávy s tematickým hodnocením v rozporu.
57. Souhrnná zpráva uvádí přehled průměrného počtu členů monitorovacích výborů podle členských států.
Celkový průměr je 44 členů, ale existují velké odchylky – nejnižší počet je 15 členů a nejvyšší 85.
Podle závěrů zprávy byl velký počet členů považován za hlavní omezení účinnosti monitorovacích výborů, a to ve všech členských státech [50].
V závěrech tematického hodnocení se naopak uvádí, že neexistuje důkaz o tom, že by se v důsledku velkého počtu členů snížila účinnost.
Vzhledem k značným rozdílům v závěrech obou zpráv týkajících se této záležitosti by bylo vhodnější provést důkladnější analýzu této otázky v souhrnné zprávě a do budoucna vydat konkrétnější doporučení.
58. Další otázkou související s tématickým hodnocením je řízení různých fondů.
Obě hodnocení dospěla k závěru, že fondy fungují na základě různých zásad a jsou na ně kladeny různé finanční požadavky, což omezuje jejich synergický efekt.
Toto významné zjištění odráží již dříve formulovaný názor Účetního dvora [51] a zdůrazňuje potřebu usilovat o větší synergii mezi fondy.
59. Posouzení účelnosti celkových řídicích systémů rovněž vykazuje některé nedostatky.
Souhrnná zpráva uvádí, že "pouze méně než polovina z uznatelných členských států považovala řídicí systémy za dostatečné".
Jde o významné zjištění, protože se očekávalo podrobné posouzení jak úspěšných případů, tak zjištěných nedostatků.
Ačkoli některé problémy, na něž bylo upozorněno, se řešily, ze zprávy není celkově jasné, co bylo skutečně zjištěno.
60. V rámci tématického hodnocení zásady partnerství v souvislosti se strukturálními fondy (1999) se zjistilo, že tato zásada má pro provádění strukturálních fondů řadu výhod [52].
V souhrnné zprávě se uvádí, že "příslušné členské státy tyto výhody většinou rovněž uznaly při provádění programu cíle 1 na období 1994–1999 a horizontální partnerství uvítaly jako aspekt, který přináší programování na úrovni EU přidanou hodnotu [53]". Jde o relevantní výsledek, a ačkoli jsou zde uvedeny nejdůležitější skutečnosti různých případů, včetně stručných komentářů negativních zkušeností a vzniklých potíží, rozprava se mohla více zaměřit na zdůraznění možných zlepšení na základě zmíněných zkušeností, aby se dosáhlo účelnějšího uplatňování zásady partnerství.
61. Jedním ze dvou nejčastěji citovaných postupů, které způsobovaly administrativní problémy, je předkládání projektových žádostí a výběr projektů.
Je předložena řada příkladů, které poukazují na nedostatečně jasné postupy a naléhavou nutnost, aby Komise vydala referenční dokument s osvědčenými postupy.
Uvedena je i tabulka s údaji o době trvání výběru projektů v jednotlivých zemích; u tří členských států však údaje chybějí.
Doba trvání výběru projektů se u zbývajících členských států pohybuje v rozmezí od dvou do devíti měsíců, průměrně je to pět měsíců.
Předložené důkazy naznačují, než dojde ke zjednodušení a harmonizaci postupu předkládaní žádostí, bude třeba ještě odvést mnoho práce.
V této souvislosti nebyla provedena žádná důkladná analýza příslušných výhod a/nebo účelnosti vzájemně si konkurujících projektů a pořadí projektů.
62. Je rovněž nutné řádně zvážit monitorování a kontrolu.
V souhrnné zprávě se tvrdí, že "se zdá, že systémy finanční kontroly v rámci cíle 1 fungovaly v členských státech v období 1994–1999 poměrně dobře, ačkoli bylo třeba učinit určité úpravy, aby se v roce 1997 vyhovělo novému finančnímu nařízení.
Ve většině členských států byly systémy finanční kontroly považovány za vhodné pro daný účel a jejich fungování bylo relativně účinné.
Zdá se, že finanční kontrola byla celkově spolehlivá a bylo dodržováno pravidlo 5 &;quot% [54].
Toto zjištění není v rozporu s jinými zprávami Účetního dvora [55], ve kterých se uvádí, že programy strukturálních fondů z let 1994–1999 vykazovaly ve finanční kontrole značné nedostatky.
63. Další prvek monitorovacího procesu, který působí administrativní problémy, souvisí s nefinančním monitorováním a hodnotícím systémem.
Monitorování je podrobeno velké kritice.
V závěrech souhrnné zprávy se uvádí, že "přesto, že se od prvního programového období kladl velký důraz na rozvoj úlohy monitorování, zůstává monitorování i nadále hlavní slabinou.
Disponibilní údaje jsou kusé, nekonzistentní, příliš se zaměřují na hmotné výstupy a jejich spolehlivost je často pochybná" [56].
Rovněž uvádí, že "ve všech členských státech byly cíle definované při zahájení programu nedostatečně kvantifikované" [57].
Kvantifikace cílů byla u sedmi z deseti uvedených členských států slabá, u jednoho státu proměnlivá a u dvou států byla dostatečná pouze při zahájení programu.
Pro každý členský stát je uvedeno stručné shrnutí.
Další poznatky však uvedeny nejsou.
64. Rovněž se uvádí, že počítačové systémy, které byly vytvořeny pro monitorování programů v období 1994–1999, "byly často kritizovány kvůli nedostatečné integraci jednotlivých programů a fondů.
To mělo dopad na schopnost řídících orgánů udržovat si celkový přehled o postupu realizace programů a představovalo to problém pro pozdější hodnocení" [58].
Tato zjištění musí rovněž zpochybnit platnost dřívějších závěrů zprávy, podle kterých bylo finanční řízení programů dobré, neboť informace z monitorování, které jsou tak významným vstupem řídicího procesu, byly považovány za "kusé, nekonzistentní a jejich spolehlivost byla pochybná" [56].
65. Souhrnná zpráva rovněž uvádí několik stručných komentářů k tzv. interním hodnocením [59].
Bylo zjištěno, že "tato interní hodnocení prováděly ministerstva nebo regionální orgány za asistence vysokých škol a externích agentur.
Rozsah, ve kterém se prováděla hodnocení, se může zdát s ohledem na nedostatky monitorovacího systému překvapivý.
V tom se pravděpodobně odráží skutečnost, že hodnocení je vnímáno jako povinnost, ačkoli jeho výsledky často skutečně přispěly k řízení programů" [60].
Vzhledem k tomuto tvrzení by se mohlo zdát, že by bylo bývalo užitečné zaměřit se více na uvedená vnitřní hodnocení a stavět na výsledcích, kterých dosáhly příslušná ministerstva a regionální orgány.
Souhrnná zpráva naopak uvádí pouze určitá velmi obecná zjištění, která jsou pro celkové následné posouzení málo relevantní.
66. Pokud jde o programové období 2000–2006, v souhrnné zprávě se poznamenává, že byla snaha řešit problémy, které se objevily při monitorování v období 1994–1999 [61].
Dostatečnost hodnotícího rámce
Zadání
67. Vzhledem k různým problémům zjištěným při analýzách souhrnné zprávy je nezbytné věnovat zvláštní pozornost počátečnímu zadání.
Toto zadání spolu se zahajovací zprávou a metodickým průvodcem měly určité nedostatky, především:
a) Neřešily otázky nedostatku kvantifikovaných cílů.
Kromě toho se zadání ani metodický průvodce nezabývaly nedostatečným množstvím vhodných ukazatelů.
b) Stejně tak nepožadovaly, aby hodnotitel shromáždil dodatečné údaje o ukazatelích výkonnosti.
V zadání [62] se počítá s provedením přezkumu na místě, "pokud údaje nebudou k dispozici v členských státech a pokud to bude nezbytné", tento bod však nebyl v metodickém průvodci dále upřesněn [63].
c) S výjimkou některých ekonomických dopadů byl kladen nedostatečný důraz na posouzení čistých účinků [64].
d) Zadání kladlo nedostatečný důraz na otázku účelnosti, a především na efekty mrtvé váhy.
Je to politováníhodné vzhledem k tomu, že efekt mrtvé váhy je často považován za relevantní faktor v důležitých oblastech, jako je například oblast grantů na podnikání v investiční oblasti, přímé podpory zaměstnanosti a odborné přípravy usnadňující získání zaměstnání.
e) Analýze potenciálních souvislostí mezi vhodností, účelností a dopadem strategie [65] nebyla věnována dostatečná pozornost.
Rovněž byla malá snaha uvést do souvislosti identifikované cíle s pořadím potřeb, na které se zaměřuje rámec podpory Společenství, a to přesto, že tyto cíle nebyly kvantifikovány.
f) S výjimkou použití modelu HERMIN a odkazu na analýzu četnosti výskytu, která byla doporučena pro "případové studie [66]", nebyla v zadání ani v zahajovací zprávě navržena žádná další technika hodnocení.
g) Pokud jde o "otázky týkající se jednotlivých zemí" uvedené v zadání [67], nebylo jasně uvedeno, jaká metodika se má použít.
68. V zadání navíc nebylo dostatečně upřednostněno posílení hospodářské a sociální soudržnosti v EU a konvergence méně rozvinutých členských států, přestože jde o jedny z hlavních cílů strukturálních opatření.
Zahajovací zpráva obsahovala několik otázek týkající se použitých modelů rozvoje, omezení růstu, jimiž je nutné se zabývat, a způsobů, kterými lze dosáhnout dopadu na hospodářství regionů [68].
Následné hodnocení mělo nicméně v ideálním případě zahrnovat empirické studie konvergence mezi regiony a snížení rozdílů v důsledku faktorů, jako jsou investice do infrastruktury, rozvoj vzdělávacích systémů a kapacity v oblasti výzkumu a vývoje.
69. Kromě toho se mezi cíle hodnocení měla zařadit identifikace a analýza konkrétních případových studií, na základě kterých by se srovnávaly politiky regionálního rozvoje, například v oblasti shlukování a center růstu.
70. Při zahájení hodnocení se řešila otázka vhodnosti strategie, a to s využitím seznamu bodů a otázek.
Pokyny k hodnocení uvedené v zadání [69] a v metodickém průvodci však nebyly dostatečně přesné a konkrétní.
Dostatečnost dohledu ze strany Komise
71. V (obecné) smlouvě mezi Komisí a konzultanty, kteří byly vybráni, aby provedli hodnocení, bylo stanoveno, že za poskytování technické pomoci odpovídají zaměstnanci Komise, kteří zároveň na tuto technickou pomoc dohlížejí.
Kvalitu hodnocení měla posoudit Komise na základě kritérií vyvinutých v rámci programu MEANS.
72. Řídící skupina, které předsedalo generální ředitelství pro regionální politiku a kterou tvořili zástupci dalších generálních ředitelství, se podílela na přípravě zadání, schvalování metodiky a podrobného plánu práce (v zahajovací zprávě) a přezkoumávala národní zprávy a souhrnnou zprávu.
Byla jmenována skupina čtyř odborníků, kteří měli napomáhat při naplňování jejího hlavního cíle – zajištění vysoké kvality hodnocení.
Vznikla nicméně příliš pozdě, a proto nebylo možno dosáhnout významného zlepšení kvality hodnocení.
73. Smluvně sjednaný harmonogram nebyl dodržen.
Předložení různých zpráv se zpozdilo, proto nebyly závěrečná souhrnná zpráva ani národní zprávy Komisi předloženy v plánovaném období dvanácti měsíců, tj. do 12. listopadu 2002. Předloženy byly až v dubnu 2003 a zveřejněny byly v květnu 2003.
Ukázalo se, že časový rozvrh byl od počátku příliš těsný a nebyly v něm dostatečné rezervy pro řešení relativně velkého počtu změn/oprav zpráv, které požadovali odborníci a zástupci řídící skupiny.
Toto zjištění má vážné důsledky pro budoucí následná hodnocení.
74. V zadání [67] se požadovalo, aby členské státy přezkoumaly dvě konkrétní témata, a byl navržen seznam témat.
Žádná z národních hodnotících zpráv se však na tento aspekt konkrétně nezaměřila.
Ačkoli jednotlivé kapitoly někdy uvádějí statistiky nebo dílčí průzkum těchto témat, nebyla tato témata předmětem zvláštního zkoumání, jak vyžaduje zadání.
75. Celkový závěr zní, že dohled Komise nad hodnoticím procesem by se měl zlepšit.
Zejména vzhledem k tomu, že nedostatek spolehlivých údajů, ukazatelů výkonnosti a přesných cílů se dal od začátku předvídat, měla Komise zajistit přijetí vhodných opatření, která by tuto zásadní překážku překonala.
Dále se hodnocení mělo vzhledem k těsnému časovému harmonogramu a nevyhnutelným omezením soustředit na podstatné prvky, a ne se pokoušet o tak rozsáhlé celkové posouzení programového období.
Relevantnost doporučení hodnocení pro další programová období
76. Vzhledem k problémům zjištěným v předchozích částech zprávy byla schopnost následného hodnocení dospět k hodnotným doporučením omezena.
Hodnoticí proces sice přinesl jen několik málo doporučení k obsahu programu, vedl ale k řadě relevantních a rozumných návrhů, jak zlepšit řízení a realizaci strukturálních fondů [70].
77. Ve zprávě se doporučuje, aby se "úloha monitorovacích výborů přesunula z řešení problémů finančního řízení na strategické řízení" [71].
Monitorovací výbory by nicméně měly být schopné plnit obě úlohy, jak to vyžadují nařízení.
78. Hodnocení vedla k doporučením pro programové období 2000–2006, která se týkala především řídicích systémů.
Tato doporučení se vztahovala na širokou škálu témat a byla přizpůsobena konkrétní situaci v příslušných zemích.
79. Hlavní ponaučení, které vyplývá pro programové období 2000–2006 z následného hodnocení předchozího období, se týká realizace programů, především případových studií provedených za účelem vyhodnocení účelnosti a účinnosti operací financovaných ze strukturálních fondů.
80. Doporučení navržená v souhrnné zprávě pro období po roce 2006 jsou poměrně krátká a obecná.
Přesto jsou relevantní a jako taková jsou užitečná.
Například se uvádí, že "by se mohlo provádět více nezávislých průběžných hodnocení, která přinášejí objektivní externí vstupy" [72].
Jde o rozumné doporučení a bylo by bývalo přínosné, kdyby bylo přijato před zahájením tohoto přezkumu následného hodnocení.
NÁSLEDNÉ HODNOCENÍ OPERACÍ ESF (U CÍLŮ 1 A 3) GENERÁLNÍM ŘEDITELSTVÍM PRO ZAMĚSTNANOST, SOCIÁLNÍ VĚCI A ROVNÉ PŘÍLEŽITOSTI
81. Spolu s hodnocením regionů cíle 1, které probíhalo pod vedením generálního ředitelství pro regionální politiku, se uskutečňovalo jiné hodnocení tentokrát pod vedením generálního ředitelství pro zaměstnanost, sociální věci a rovné příležitosti, které se zabývalo operacemi ESF v rámci cílů 1, 3 a 4 a iniciativami Společenství Employment a Adapt.
Podle zadání tohoto druhého hodnocení se očekávalo, že se využijí výsledky z hodnocení regionů cíle 1.
Nicméně navzdory organizačním opatřením, která měla usnadnit účelnou koordinaci mezi těmito dvěma hodnoceními, existuje jen málo důkazů, že toho bylo v praxi dosaženo.
Rámeček č. 2
Celkové závěry hodnocení provedeného generálním ředitelstvím pro zaměstnanost, sociální věci a rovné příležitosti
Cílem hodnocení bylo posoudit dopad operací ESF v členských státech, a to na úrovni jednotlivců i systémů.
Rovněž se usilovalo o analýzu dopadu a účelnosti akcí Společenství na konkrétní strukturální problémy a zjištění přidané hodnoty Společenství.
V metodice, kterou se mělo dosáhnout těchto cílů, byli hodnotitelé žádáni, aby mimo jiné stanovili, zda případy, kterými se měli zabývat, potvrdily nebo vyvrátily řadu hypotéz.
Zpráva uvádí řadu silných stránek, které lze shrnout takto: Velká část prostředků z ESF směřovala na řešení dlouhodobé nezaměstnanosti, což se vzhledem k přetrvávání tohoto problému považovalo za vhodné.
Zlepšení postavení příjemců na pracovním trhu odpovídalo použitým zdrojům.
V některých členských státech došlo k významnému zlepšení služeb souvisejících se zaměstnaností a ustanovení v oblasti vzdělávání a odborné přípravy.
Použité zdroje umožnily posílení některých priorit této politiky, jako je rovnost příležitostí, přizpůsobení pracovní síly a zaměření na osoby se zdravotním postižením.
Prostřednictvím ESF vzrostlo zapojení sociálních partnerů a regionálních orgánů.
Fondy přispěly ke zlepšení kapacit pro řízení a provádění opatření na trhu práce na všech úrovních.
Ve zprávě se však zmiňuje i řada nedostatků. Poskytování finanční pomoci se převážně řídilo dostupností zdrojů a nevycházelo z priorit příslušné politiky.
Uskutečňovalo se souběžně s příslušnými politickými diskusemi, avšak nezávisle na nich. Finanční podpora se převážně soustředila na odbornou přípravu a přidělovala se především poskytovatelům služeb, což samostatně není nejefektivnější způsob řešení dlouhodobé nezaměstnanosti.
Proto je s finanční podporou ve velké míře spojován efekt mrtvé váhy.
A konečně administrativní opatření byla vnímána jako složitá, hodnoticí opatření byla slabá a neměla žádnou strukturu.
Posouzení kvality hodnocení Účetním dvorem
Přezkoumání nedostatků v údajích a analýze
82. Dopad opatření financovaných z ESF má často podobu příspěvku nebo potenciálního účinku, který je nehmotný, a tedy ho nelze jednoduše vyčíslit [73].
Bez ohledu na tento hlavní problém musí nejdůležitějším cílem hodnocení nadále zůstat posouzení dopadu a ve spojení s tím i přezkoumání účelnosti a účinnosti.
Přesně to se také od následného hodnocení požadovalo.
83. Ve snaze provést analýzu dopadu opatření financovaných z ESF uvádí souhrnná zpráva odhady počtu příjemců finančních prostředků z ESF podle zemí a cílů [74].
Jako doplněk k národním hodnotícím zprávám se následné hodnocení rovněž pokouší podat důkazy pro řadu předem definovaných hypotéz [75].
O této záležitosti se hovoří v následujícím bodě.
84. Jeden z nejzákladnějších požadavků následného hodnocení opatření financovaných z ESF se týká počtu příjemců programu v období 1994–1999.
Zpráva obsahuje tabulku, která uvádí odhadovaný počet 52 milionů příjemců.
Nicméně další poznámky k této tabulce uvedená čísla vážně zpochybňují [76].
Nejistota ohledně přesnosti údajů snižuje dosah některých užitečných a relevantních zjištění uvedených v jiných částech hodnocení.
85. Souhrnná zpráva [75] uvádí odhad dopadů opatření financovaných z ESF na jednotlivce.
Tato informace je potenciálně důležitá z řady hledisek, včetně výpočtu jednotkových nákladů programů a odhadů příjemců, kteří mají po dvanácti měsících stále zaměstnání.
Některé okolnosti však užitečnost těchto informací vážně omezují, zvláště nedostatečné vysvětlení původu těchto údajů.
Ve zprávě se pouze uvádí, že: "koeficienty použité pro výpočet těchto odhadů vycházejí z jednotlivých prověřovaných případů a prostudované literatury" [74].
Takové vysvětlení nelze považovat za dostatečné a pro lepší pochopení použitelnosti těchto čísel, jako jsou referenční hodnoty jednotkových nákladů a míra úspěšnosti programů, jsou zapotřebí podrobnější informace o získání různých odhadů.
86. Druhým neuspokojivým aspektem je analýza, která doprovází údaje.
Je zde rozpor mezi tím, co se uvádí v posouzení, a tím, co stojí v doprovodné tabulce.
Například v textu se uvádí, že "jednotkové náklady byly obecně nižší v případě nezaměstnaných a nezaměstnaných mladých lidí a činily přibližně 6000 EUR na zaměstnanou osobu a podstatně vyšší, a to v různém rozsahu, v případě zdravotně postižených a dlouhodobě nezaměstnaných osob [74]".
Tabulka však udává jednotkové náklady na odbornou přípravu nezaměstnaných jako nejvyšší (6000 EUR) a na integraci zdravotně postižených jako jedny z nejnižších (4000 EUR).
Dále je běžné uvádět v případě tzv. velké odchylky mezi programy a uvnitř programů rozpětí této odchylky.
Význam analýzy uvedené v této části je malý, neboť se převážně omezuje na jedno číslo, místo aby definovala příslušné rozpětí hodnot a soustředila se na úplnější rozbor rozpětí zjištěných v různých zkoumaných případech.
87. Tento rozpor mezi komentářem a uvedenými čísly se objevuje v dalších částech kapitoly 3 (některé příklady uvádí rámeček č. 3).
Rámeček č. 3
Například se uvádí, že "nejvyšší výdaje z ESF na obyvatele byly v Irsku, Portugalsku a Řecku (země, jejichž celá území tvoří regiony cíle 1) a ve Španělsku ([1])".
Tabulka 3.1 uvádí, že roční výdaje na obyvatele z ESF činí v Portugalsku 2086 EUR a v Německu 405 EUR, zatímco v Irsku to je 12 EUR a v Řecku 17 EUR.
Je zřejmé, že čísla v tabulce neodpovídají komentářům v textu.
Ještě významnější je tvrzení, že "poměr výdajů z ESF na vzdělávání je ve všech zemích ve srovnání s národními výdaji nižší než relativní výdaje na aktivní politiku trhu práce. Tento poměr byl nejvyšší v Řecku a Portugalsku (2)".
V tabulce 3.1 je ve sloupci označeném jako poměr výdajů z ESF na vzdělávání k národním výdajům uvedeno, že Řecko nemá žádné výdaje z ESF.
Například v bodě 3.2.3 (3) se uvádí, že "národní výdaje na odbornou přípravu pracovní síly v poměru k HDP se pohybují v rozmezí 0,2 % (v Lucemburku) do 0,58 % (ve Švédsku) (4)".
V tabulce 3.3 se ale uvádí, že "výdaje na odbornou přípravu v Dánsku představují 0,94 % HDP, což je údaj téměř dvojnásobně vyšší než ve Švédsku."
Dalším příkladem je bod 3.2.6 (5), který se zabývá výdaji na integraci zdravotně postižených osob.
V textu se uvádí, že "ESF byl zvláště významný pro Portugalsko, Španělsko, Řecko a Rakousko."
V tabulce 3.6 se však píše, že Španělsko a Řecko výdaje z ESF na zdravotně postižené osoby nemají.
Další příklad se týká bodu 3.2.7, který se zabývá výdaji na vzdělávání.
Uvádí se v něm, že "největší příspěvky z ESF byly v Řecku, Irsku a Portugalsku (6)."
U Řecka je ale v tabulce 3.7 uvedeno, že žádné výdaje z ESF na vzdělávání a odbornou přípravu nemá.
(Souhrnná zpráva: (1) s. 78; (2) s. 79; (3) s. 81; (4) s. 81; (5) s. 84; (6) s. 85.)
Posouzení dopadu operací ESF
88. Hodnotitelé, kteří se účastnili následného hodnocení, byli požádáni, aby uvedli, zda přezkoumávané příklady potvrzují nebo vyvracejí řadu hypotéz, které byly zformulovány na základě úvodního studia literatury a zjištění ze zahajovací etapy hodnocení.
V souhrnné zprávě se tvrdí, že "existují přesvědčivé důkazy pro čtyři hypotézy" (viz tabulka 3 [77]).
Uvedené údaje však existenci přesvědčivých důkazů nepotvrzují.
Například pouze 7 ze 30 hodnotitelů uvedlo, že pro první hypotézu existuje "přesvědčivý důkaz".
Bylo by žádoucí provést objektivnější hodnocení těchto výsledků.
Tabulka 3
Pozorování týkající se hypotéz, kterými se zabývalo přezkoumávání případů dopadu na jednotlivce
_BAR_ Přesvědčivé důkazy pro potvrzení hypotézy _BAR_ Několik důkazů pro potvrzení hypotézy _BAR_ Žádné důkazy pro potvrzení nebo vyvrácení hypotézy _BAR_ Několik důkazů k vyvrácení hypotéz _BAR_ Přesvědčivé důkazy k vyvrácení hypotézy _BAR_ V této fázi bez stanoviska _BAR_
1.Míra dopadu souvisí s podmínkami na příslušných národních nebo regionálních trzích (např. výsledky záleží na hospodářském cyklu a na výši poptávky a nezaměstnanosti). _BAR_ 7 _BAR_ 14 _BAR_ 8 _BAR_ 0 _BAR_ 1 _BAR_ 0 _BAR_
2.Míra dopadu souvisí s charakteristikami cílových skupin příjemců (např. opatření v oblasti vzdělávání mají větší dopad u žen, které se vrací na pracovní trh, a vzdělaných přistěhovalců než u pracovníků s nízkou kvalifikací a mladých lidí). _BAR_ 8 _BAR_ 18 _BAR_ 3 _BAR_ 0 _BAR_ 0 _BAR_ 1 _BAR_
3.Míra dopadu souvisí s typem opatření.
S některými opatřeními je spojen velký efekt mrtvé váhy a některá mají jen malý dopad, ale nejsou obecným řešením. _BAR_ 5 _BAR_ 17 _BAR_ 6 _BAR_ 1 _BAR_ 0 _BAR_ 1 _BAR_
4.Míra dopadu úzce souvisí s typem struktury a řízení programů, včetně kvality analýz, které definují přesný rozsah opatření (např. malé cílené programy mohou mít větší dopad než rozsáhlé programy). _BAR_ 3 _BAR_ 17 _BAR_ 7 _BAR_ 1 _BAR_ 0 _BAR_ 1 _BAR_
Hodnocení rovných příležitostí
89. Zadání týkající se dopadu ESF v období 1994–1999 rovněž požadovala hodnocení rozsahu, v jakém operace ESF přispívají k podpoře cíle "rovnosti příležitostí" [78].
Tímto aspektem se zabývá kapitola 7 zprávy.
Ve zprávě se nicméně uvádí, jako hlavní zjištění, že "údaje v členění podle pohlaví pro všechny cíle ESF a iniciativy Společenství v celé EU nebyly systematicky shromaždovány" [79].
To značně snížilo schopnost autorů následného hodnocení vyhodnotit toto téma.
Je obtížné tento výsledek přijmout za hlavní zjištění zprávy, neboť předběžná analýza tento nedostatek odhalila, a aby ho bylo možné odstranit, bylo by nutné provést práce v terénu a průzkumy na základě vzorku, a nikoliv pouze vyslovit závěr, že nejsou k dispozici údaje v členění podle pohlaví.
Další prošetřované aspekty
90. Pokud jde o dopad operací ESF na jednotlivce, nebyla nijak zvlášť přezkoumána podpora na "kombinovaná opatření" [80], přestože na ně bylo alokováno velké procento zdrojů z ESF (18 %).
V důsledku toho jsou závěry souhrnné zprávy poměrně krátké: "Většina hodnocení je pozitivních.
Metody hodnocení se však soustředí na identifikaci částí programů s výrazným účinkem, nikoliv na porovnání výkonnosti kombinovaných opatření s podporou jediného opatření" [81].
91. Pokud jde o dopad aktivní politiky trhu práce, zejména v zemích cíle 1, souhrnná zpráva uvádí některé závěry, aniž by dostatečně vysvětlila, jak se k nim dospělo.
92. Pokud jde o relativní finanční příspěvek ESF, dospěla souhrnná zpráva [82] k závěru, že "se zdá, že kombinace národních výdajů a prostředků z ESF nevedla ke konvergenci struktur výdajů v jednotlivých zemích, ani k přijetí standardů, které by stanovily rozdělování zdrojů v závislosti na specifických ekonomických podmínkách a podmínkách na trhu práce" [83].
Vzhledem k velké míře chyb v příslušných tabulkách a/nebo v textu je složité tento závěr obhájit.
Dalším významným závěrem v této části zprávy je rovněž tvrzení, že "vzhledem k těmto okolnostem se lze domnívat, že zásada adicionality pravděpodobně nebude splněna u všech opatření financovaných z ESF.
Adicionalita znamená, že bez spolufinancování z ESF by se opatření pravděpodobně neuskutečnila, a bylo ji možné snáze dosáhnout tam, kde se prostředky z ESF zaměřily a soustředily na specifické typy opatření a související národní výdaje a programy byly relativně menší a ve srovnání s členskými státy s podobnými podmínkami na trhu práce méně rozvinuté."
I v tomto případě je z důkazů uvedených v této kapitole obtížné zjistit, jak se k tomuto závěru dospělo, zejména kvůli rozdílu mezi analýzou a údaji v tabulkách.
93. Podobný problém vzniká u předložených hypotéz týkajících se dopadu ESF na systémy.
V tomto případě se tvrdí, že existují přesvědčivé důkazy pro sedm hypotéz [84].
Nicméně analýza předložených údajů rovněž ukazuje, že tento závěr není ničím podložen.
Poznámky k celkovému posouzení ze strany Komise
94. Stejně, jako je třeba vzít na zřetel omezení, s nimiž se potýkali hodnotitelé, je nutné uvést i následující kritické komentáře k posouzení, kterému Komise podrobila následné hodnocení, jehož výsledky byly celkově uspokojivé.
95. Hodnocení zprávy, které provedlo generální ředitelství pro zaměstnanost, sociální věci a rovné příležitosti, se zakládá na osmi kritériích výkonnosti a čtyřech možných úrovních kvality, tj.: vynikající, dobré, přijatelné a nepřijatelné.
Žádné z použitých kritérií není hodnoceno jako vynikající nebo nepřijatelné.
Čtyři kritéria jsou hodnocena jako dobrá. Konkrétně jde o uspokojování potřeb, relevantní rozsah, vhodnou koncepci a srozumitelnou zprávu.
Zbývající čtyři kritéria jsou hodnocena jako přijatelná. Jde o spolehlivé údaje, důkladnou analýzu, důvěryhodné výsledky a nestranné závěry.
96. Podstatné je, že generální ředitelství pro zaměstnanost, sociální věci a rovné příležitosti posoudilo tato čtyři poslední kritéria jako méně uspokojivá než předcházející čtyři kritéria.
Účetní dvůr se však vzhledem k problémům souvisejícím se spolehlivostí údajů a s jejich nesouladem s příslušnými komentáři, na které upozornila tato zpráva, domnívá, že hodnotící zpráva byla neuspokojivá, především pokud jde o spolehlivé údaje, důkladnou analýzu, důvěryhodné výsledky a nestranné závěry.
Další poznatky z národních zpráv
97. Některé relevantní komentáře k cílům hodnocení a výsledkům hodnocení lze rovněž učinit na základě příslušných národních hodnoticích zpráv:
a) Výsledky hodnocení týkající se dopadu na jednotlivce měly často kvalitativní povahu. Ne vždy byl odhadnut efekt mrtvé váhy.
b) Kvalitativnější aspekty dopadu [85], tzv. měkké výsledky, nebyly systematicky prošetřeny.
c) S výjimkou integrovaného nebo smíšeného přístupu lze z hodnocení vyvodit jen málo obecných tvrzení o výkonnosti jednotlivých opatření.
d) Významné faktory, jako například přispění k udržitelnému rozvoji a hospodářsko-sociální soudržnosti, nebyly systematicky posuzovány.
e) V hodnocení spolufinancovaných opatření nebyly systematicky vyjadřovány konkrétní závěry k cílovým skupinám, jako jsou například nezaměstnaní mladí lidé a dlouhodobě nezaměstnaní, kteří hledají zaměstnání.
f) Pouze v několika případech bylo možno porovnat očekávání s výsledky.
Překážkou při hodnocení byl obecně nedostatek konkrétních počátečních cílů a ukazatelů a nedostupnost přesných informací.
g) Komplementarita opatření ESF s jinými akcemi se při vysvětlování některých výsledků zohledňovala jen zřídka.
Význam nárůstu produktivity jednotlivých příjemců podpory z ESF vyjádřené výhodami, které mají firmy zaměstnávající tyto osoby, nebyla zkoumána přímo prakticky vůbec.
98. Národní zprávy ze vzorku ne vždy obsahují důkladnou analýzu dopadu opatření financovaných z ESF na národní politiky.
Obecně však uvádějí, že ESF měl dopad na rozvoj aktivní politiky trhu práce, a v některých případech byl uveden konkrétní přímý účinek.
V některých jiných případech byl učiněn jiný závěr, a to že je složité prokázat, že opatření v rámci ESF vedla ke změně aktivní politiky trhu práce.
99. V každé národní hodnotící zprávě i v souhrnné zprávě se více či méně podrobně popisují dopady na systémy v oblasti služeb zaměstnanosti, základního vzdělání a odborné přípravy, celoživotního vzdělávání a odborné přípravy, akreditačních systémů a mechanismů předvídání potřeb.
Dopady na systémy se často týkaly konkrétnějších aspektů kontextu dané politiky.
Určit čistý dopad operací ESF [86] bylo obecně složité. Čistý dopad se dal skutečně určit jen ve výjimečných případech [87].
100.
Pokud jde o evropskou strategii zaměstnanosti, hodnotící zprávy upozornily, že ESF na ni má v některých členských státech, např. v Řecku, Francii, Itálii, Portugalsku a Španělsku, kladný vliv.
V případě Německa se nicméně uvádí, že přístup "shora dolů", který je spojován s evropskou strategií zaměstnanosti, mohl být v rozporu s přístupem "zdola nahoru" uplatňovaným v rámci ESF [88].
Na obecnější rovině souhrnná zpráva dospívá k závěru, že evropská strategie zaměstnanosti poskytla silnější strategický rámec pro programování podpory z ESF [89].
101.
Co se týká přidané hodnoty Společenství, národní hodnoticí zprávy přinesly určité relevantní výsledky [90], ačkoli v některých z nich se některé z uvedených otázek neřešily.
102.
Finanční dopady volby v oblasti politiky byly jen výjimečně předmětem podrobné analýzy.
Souhrnná zpráva obsahuje výpočet jednotkových nákladů některých opatření, ty však vycházejí z neuspokojivých údajů.
Pokud se analýza zabývala otázkami nákladů, upozornila na možná závažná zjištění, která si zaslouží další analýzu.
Například v případě Španělska se uvádí, že "přibližné zdvojnásobení zdrojů v důsledku příspěvku z ESF vedlo podle některých odborníků k značným zbytečným výdajům.
Rozsáhlé zdroje prostředků se využily spíše k rozšíření operací a nikoli k zavedení nových opatření".
Podobně v Itálii byly zjištěny relevantní transakční náklady spojené s ESF, které souvisely s problémy s prováděním a s náklady souvisejícími s budováním partnerství a novými metodami řízení [91].
Dostatečnost hodnoticího rámce
103.
V zadání jsou uvedena tato hlavní témata hodnocení: hlavní charakteristiky a výsledky programového období 1994–1999, dopad ESF v kontextu národních politik a účelnost operací ESF a jejich dopad na jednotlivce a systémy.
104.
Komise sestavila a o rok později vydala zprávu o metodách, která představovala kritický přezkum metodik, které byly přijaty za účelem posouzení výsledků a jejich dopadů na jednotlivce a systémy.
Tato zpráva měla připravit podmínky pro budoucí hodnocení, je však sporné, zda tohoto cíle bylo skutečně dosaženo. Zpráva má různé nedostatky.
Nezakládá se na dostatečně důkladném zkoumání přístupů uplatňovaných při posuzování čistého dopadu na jednotlivce.
Pokud jde o hodnocení dopadu na systémy, zpráva navrhuje model klasifikace výdajů financovaných z ESF a jejich příslušných očekávaných dopadů (kapacita, schopnost a reaktivita) [92].
Některé otázky nicméně ještě zůstávají nevyřešené (viz strana 35 zprávy).
105.
Ve zprávě o metodách se v souvislosti s "metodami hodnocení politik a strategií v oblasti ESF" [93] neuváděly konkrétní doporučení ohledně analýzy politik, přičemž tato zpráva odkazovala pouze na MEANS.
Rovněž není uveden žádný přístup, který by se měl uplatňovat při výběru vhodných ukazatelů na různých strategických úrovních.
106.
Je třeba poznamenat, že v zadání nejsou vždy jasně uvedeny prvky relevantní pro některé hodnotící úlohy.
Například popis úlohy týkající se účelnosti je poměrně abstraktní, zejména pokud jde o příslušné koncepty, výběr mechanismů pro měření dopadu a techniky hodnocení, které se mají použít.
Zejména nebyly uvedeny žádné konkrétní informace o metodách, pomocí kterých se na základě výsledků činností v různých členských státech získaly údaje o přímém dopadu na jednotlivce na úrovni EU.
Při formulaci úloh se dostatečně nepřihlédlo k možnému nesouladu mezi kvantitativními cíli a dostupnými údaji.
Kromě toho se nepočítalo s žádnou konkrétní akcí na hodnocení dopadu na jednotlivce v případě, že nebudou definovány konkrétní ukazatele, nebo pokud v nedávné době nebyla provedena specifická statistická hodnocení.
Další metodické dokumenty, které byly vyhotoveny po zadání, rovněž neobsahují potřebná vysvětlení.
107.
Změny v programování nebyly vždy dostatečně prověřeny.
Touto otázkou se například nezabývaly studie týkající se Severního Irska, hrabství Merseyside ve Spojeném království a Španělska.
I když změny týkající se programování byly uvedeny, nebyly zdaleka prověřeny optimálním způsobem.
Hodnotitel v některých případech neprovedl jasné posouzení příslušných změn a jejich vhodnosti [94].
108.
Komise neprovedla šetření před hodnocením nebo průzkum, a to jí znesnadňovalo předcházení problémům, s nimiž se potýkali hodnotitelé.
109.
Neexistuje jasný důkaz, že řídící skupina byla informována o tom, že národní hodnotitelé neměli k dispozici dostatek údajů, a že si byla vědoma dopadu, který by tato skutečnost mohla mít na kvalitu závěrečných hodnocení, a že byla informována o problémech týkajících se prodlev.
Řídící skupina nepřijala žádná nápravná opatření, která by se tímto problémem zabývala.
110.
Podobně jako v případě hodnocení cíle 1 je třeba zlepšit dohled Komise nad hodnoticím procesem (viz bod 75).
Doporučení na závěr hodnocení
111.
V případě většiny členských států se doporučení, která vzešla z následného hodnocení vztahujícího se na období 1994–1999, týkají především řídicích systémů a postupů.
Zaměřují se na rozličné problémy a jsou obecně dobře přizpůsobena konkrétním situacím.
112.
Menší počet doporučení vztahujících se k období 2000–2006 se pak týkal obsahu spolufinancovaných politik a zdá se, že tato doporučení byla relevantní [95].
113.
Souhrnná zpráva uvádí seznam silných a slabých stránek každého cíle [96] a hlavní doporučení pro období 2000–2006 a pro období po roce 2006 [97].
Přestože se tato prohlášení zdají být v některých případech platná, například v případě zdůraznění potenciálních rozdílů mezi EU-15 a EU-10 a v případě schopnosti politiky reagovat na rozdílné charakteristiky jednotlivých regionů, jsou poměrně obecná.
ZÁVĚRY
114.
Hodnocení má zásadní význam, neboť poskytuje informace a posudky týkající se vhodnosti, relevantnosti, hospodárnosti, účinnosti, účelnosti a dopadů opatření financovaných Evropskou unií.
Tím může podpořit rozhodovací proces v oblasti stanovování politických priorit a alokaci zdrojů.
Úspěšnost tohoto procesu nicméně podmiňuje splnění určitých předpokladů, konkrétně jde o stanovení jasných cílů politik a programů a pravidelné sestavování kompletních a spolehlivých ukazatelů výkonnosti ke stanoveným cílům.
Mimoto je nutné zajistit, aby zdroje dostupné k provedení tohoto procesu odpovídaly danému účelu, a to jak z hlediska času, tak z hlediska technické kvalifikace.
115.
Účetní dvůr v rámci auditu přezkoumávaných následných hodnocení identifikoval řadu významných nedostatků v celkové koncepci a v kvalitě provedených posouzení:
a) Cíle stanovené během programového období 1994–1999 nebyly dostatečně jasné a koherentní.
b) K dispozici bylo málo ukazatelů výkonnosti a bylo přijato málo opatření (například sběr dodatečných kvantitativních údajů), kterými by se tento nedostatek kompenzoval.
c) V důsledku toho nebylo vždy dosaženo přiměřené rovnováhy mezi kvantitativními a kvalitativními analýzami.
d) Tato situace vedla k tomu, že byly vyjádřeny závěry, které se nezakládaly na adekvátních analýzách.
e) Hodnocení se také v některých případech nezabývala řadou otázek, jako je efekt mrtvé váhy, konvergence a témata navržená členskými státy, která by si zasloužila být předmětem následného hodnocení.
116.
S ohledem na různá témata hodnocení lze ohledně hodnocení cíle 1 vyvodit tyto závěry:
a) Při posuzování vhodnosti přijatých strategií doplácí analýza na skutečnost, že v údajích o plánovaných výdajích a odhadovaných skutečných výdajích zveřejněných v souhrnné zprávě, jsou velké rozdíly.
Přes nedostatek disponibilních údajů mohla být provedena hlubší analýza, která by se pokusila objasnit investice soukromého sektoru, které jsou spojené s výdaji ze strukturálních fondů.
b) Přezkoumání účelnosti nebylo spolehlivé, mimo jiné kvůli nevhodným nebo nedostatečným analýzám a kvůli tomu, že nebyly zohledněny určité důležité a relevantní závěry tématických studií.
c) Přezkoumání účinnosti se omezilo na určitá obecná zjištění a cíle hodnocení, jejichž podstatou je stanovení referenčních hodnot pro porovnání nákladů a přezkoumání kvality řízení velkých projektů, nebyly splněny;
d) Pokud jde o posouzení dopadu opatření, hodnocení se primárně zakládalo na použití agregátních makroekonomických modelů, které mají jistá omezení.
Makroekonomický model (HERMIN), který byl použit v tomto konkrétním případě, se nedal přizpůsobit tak, aby se mohla zohlednit specifika hodnocených ekonomik (například existence významného sektoru cestovního ruchu).
Dále byly zásadním způsobem omezeny odhady některých klíčových proměnných (např. pro výpočet vnějších elasticit byly vybrány údaje ze studií týkajících se ekonomiky Spojených států, které měly nahradit skutečné údaje příslušných evropských regionů, jež nebyly k dispozici).
Hodnocení cíle 3 se částečně zakládalo na nespolehlivých nebo neúplných údajích a mezi poskytnutými údaji a jejich komentářem byly značné rozpory.
Některé předložené hypotézy také nebyly podloženy přesvědčivými důkazy, což zpochybnilo metodiku, na základě které se k nim dospělo.
117.
Mnoho nedostatků hodnocení lze přičíst i okolnostem, za kterých byla tato hodnocení prováděna, především tomu, že bylo k dispozici málo údajů a stanovené lhůty byly krátké.
Tato omezení bylo možné předvídat. Na hodnocení se měly vyčlenit nezbytné zdroje, nebo se měl podle dostupných zdrojů omezit rozsah hodnocení.
Rovněž je třeba zlepšit dohled Komise nad hodnoticím procesem.
118.
Následná hodnocení přesto přinesla určité užitečné poznatky, zejména ohledně řídicích systémů provádění opatření v rámci strukturálních fondů.
Komise však měla při provádění požadované hloubkové analýzy účelnosti, účinnosti a dopadu fondů závažné obtíže, a to převážně kvůli omezením přijaté koncepce a nedostatku dostupných údajů.
Problémům s nedostatkem dostupných údajů, které bylo možné předvídat již na začátku hodnocení, se nedostalo odpovídající pozornosti.
K těmto problémům se přidaly určité nedostatky v dohledu Komise nad hodnoticím procesem.
Přestože byla přijata některá hodnotná a užitečná doporučení pro budoucí programová období, Komise nemohla plně využít zkušeností z programového období 1994–1999.
DOPORUČENÍ
119.
Poměrně rychle by se mělo provést opakované posouzení rozsahu následného posouzení a postupů a koncepce použitých v jeho rámci, a to dříve, než bude vyhotovena další série smluv na následné hodnocení před skončením současného programového období 2000–2006.
120.
Zlepšení hodnoticího procesu vyžaduje zavedení lepších postupů pro kontrolu kvality a jejich uplatňování Komisí, aby se při budoucích následných hodnoceních neopakovaly problémy přezkoumávaných hodnocení.
Tyto postupy by měly zajistit, aby:
a) se pravidelně shromažďovaly relevantní a spolehlivé údaje a aby tyto údaje byly v každém stádiu hodnocení k dispozici;
b) zadání byla přiměřená a aby zabezpečila uplatňování vhodných metod ze strany smluvních stran;
c) se na hodnocení vyčlenily přiměřené zdroje a dostatek času;
d) Komise prováděla monitorování a dohled tak, aby zajistila celkovou kvalitu hodnocení.
121.
Za druhé, je třeba věnovat zvláštní pozornost výběru vhodných technik pro posouzení a měření ekonomického dopadu.
Pokud se pro analýzu dopadu strukturálních fondů použije koncepce makroekonomického modelování, musí se upravit tak, aby byly řádně zohledněny charakteristiky přezkoumávaných ekonomik.
To je důležité zvláště vzhledem k tomu, že bude nutné rozšířit hodnocení o deset nových členských států.
Účetní dvůr se proto domnívá, že by se mělo znovu provést posouzení vhodnosti koncepce agregátního makroekonomického modelování (např. koncepce založené na modelu HERMIN).
Komise by měla prošetřit, zda by bylo možné klást větší důraz na modely, které využívají mikroekonomické údaje odvozené z jednotlivých projektů.
Je rovněž pravděpodobné, že by hlubší hodnocení některých specifických témat umožnilo lépe definovat osvědčené postupy a získat další poznatky o konkrétních problémech, jako je například dopad shlukování a význam center růstu v regionálním rozvoji ve vztahu k celkovému cíli konvergence.
122.
Za třetí, se musí klást větší důraz na vytvoření vazeb mezi následnými hodnoceními a tématickými studiemi a na zajištění vzájemného souladu jejich výsledků.
Pokud se výsledky zdají být v rozporu, pak je třeba se tímto aspektem zvlášť zabývat.
Kvalita posouzení přezkoumávaného hodnocení, ve kterém hodnotitelé tyto vazby vytvořili, se výrazně zlepšila.
123.
Za čtvrté, je možné vyslovit řadu doporučení pro budoucí hodnocení, především pokud jde o regiony cíle 1:
a) Je nutné se více zaměřit na důvody, proč se příspěvky soukromého sektoru na projekty realizované v rámci strukturálních fondů v jednotlivých zemích tak výrazně liší.
To by mohlo osvětlit zvláštní faktory, které stimulují hospodářský rozvoj v různých regionech cíle 1.
b) Dalším zajímavým tématem, které by stálo za průzkum, je otázka, zda by se v budoucnu mělo přejít od výdajů ve formě grantů k opatřením finančního inženýrství, jako je např. vstupní kapitál při zahájení podnikání a rizikový kapitál, půjčky a úrokové subvence, jež by mohla být v dlouhodobém horizontu udržitelnější a účinnější.
c) Více pozornosti by se mělo věnovat výpočtu jednotkových nákladů a stanovení referenčních hodnot pro porovnávání různých typů projektů.
d) Hodnotitelé upozornili, že je rovněž nutné věnovat větší pozornost postupu předkládání projektových žádostí a schvalování projektů.
e) Při následném hodnocení je v budoucnu potřeba zaměřit se více na interní hodnocení prováděná příslušnými ministerstvy a regionálními orgány.
124.
V neposlední řadě je důležité posílit schopnost Komise dohlížet nad hodnoticím procesem, včetně uplatňování komplexních makroekonomických modelů.
Jedna z možností, kterou by v této souvislosti mohla generální ředitelství zvážit, je bližší spolupráce s výzkumnými ústavy a vysokými školami, které se specializují na tuto oblast posuzování.
Pro zajištění plnění cílů a nákladové efektivity následných posouzení je rozhodující přiměřený a včasný dohled nad externími konzultanty.
125.
Na závěr je nutno říci, že následné hodnocení nesmí být jen kompilací různých posouzení, která se provádějí v daných časových intervalech, ale mělo by být plánováno a řízeno jako součást celého procesu.
Z tohoto hlediska by rovněž mohla být významným přínosem bližší a dlouhodobá spolupráce s výzkumnými ústavy nebo vysokými školami, která by umožnila vytvořit efektivnější rámec, do kterého by se začleňovaly konkrétní zprávy a doporučení z každé fáze hodnocení.
Tuto zprávu přijal Evropský účetní dvůr v Lucemburku na svém zasedání dne 20. července 2006.
Za Účetní dvůr
Hubert Weber
předseda
[1] SEC(2000) 1051 ze dne 26. července 2000: Sdělení Komisi "Zaměřeno na výsledky: posílení hodnocení činností Komise".
[2] Komise zahájila program MEANS jako odpověď na poptávku po vývoji metodiky hodnocení.
Sbírku MEANS tvoří 6 svazků o hodnocení sociálně-ekonomických programů.
[3] Sbírka MEANS, č.
1, s. 53.
[4] Včetně Evropského fondu pro regionální rozvoj (EFRR), Evropského sociálního fondu (ESF), Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu (EZOZF) a Finančního nástroje pro orientaci rybolovu (FNOR).
[5] Souhrnná zpráva, s. 53.
[6] Dále jen "národní hodnotitelé".
[7] Přezkoumaná národní hodnocení se týkají: v případě cíle1: Belgie, Řecka, Španělska, Německa, Itálie, Irska a Portugalska a v případě cílů 1 a 3 (v rámci ESF): Španělska, Francie, Itálie, Německa a Spojeného království.
[8] Celková čísla viz bod 5.
[9] Souhrnná zpráva, s. 61–64.
[10] Souhrnná zpráva, s. 62.
[11] V tomto případě jde o počet ekonomicky aktivních osob vyjádřený jako procento z počtu osob v produktivním věku.
[12] Souhrnná zpráva, tabulka 2.1, s. 75, tabulky 2.5 a 2.6, s. 88–89.
[13] Souhrnná zpráva, s. 75.
[15] Číselné údaje na obyvatele byly v tomto případě vypočteny na základě údajů o celkovém počtu obyvatel dané země.
[14] V milionech EUR.
[16] Při sestavování tabulky 2 se použily údaje uvedené v souhrnné zprávě.
Je tedy patrné, že u členských států uvedených v tabulce 1 součty tří sloupců v tabulce 2 neodpovídají číslu uvedenému v sloupci "celkové výdaje".
[17] Pro provedení takového posouzení je nutné v globálním rámci zjistit a přezkoumat kauzální vztahy mezi potřebami, strategickými cíli, cíli programů/podprogramů/opatření a přidělenými zdroji.
V zásadě je rovněž třeba sestavit pořadí potřeb a neuspokojivých sociálně-ekonomických situací, na které se zaměřuje rámec podpory Společenství, a hierarchii inherentně přítomných faktorů, které se zohlední, aby se zajistilo optimální zaměření zdrojů na splnění potřeb.
[18] Kapitola 3.
[19] Tematické hodnocení průřezově analyzuje konkrétní věc (téma) v kontextu několika opatření v rámci jednoho programu nebo několika programů realizovaných v různých zemích nebo regionech.
[20] Tematické hodnocení dopadu strukturálních fondů na dopravní infrastrukturu, závěrečná zpráva, listopad 2000, s. 8.
[21] Například v případě Irska to znamená, že každých 100 EUR investic do výstavby a provozu silnic vedlo každoročně k úsporám souvisejícím se zkrácením doby jízdy, s nižšími náklady na provoz vozidel a se zvýšením bezpečnosti ve výši 13 EUR.
Investice se tak ve skutečnosti splatila do osmi let. Tématické hodnocení dopadu strukturálních fondů na dopravní infrastrukturu, s.
[22] Viz část věnovaná dopadu.
[23] Souhrnná zpráva, s. 105.
[24] K tomu bylo poznamenáno, že "toto doporučení možná zní logicky, je však velmi důležité brát ohled na kontext, v němž by mělo být uplatněno". Souhrnná zpráva, s. 105.
[25] Souhrnná zpráva, s. 108.
[26] Souhrnná zpráva, s. 130.
[27] "Jako nejefektivnější mechanismus tvorby a udržení pracovních míst se uvádí přímá podpora produktivních investic, přestože nelze posoudit jejich celkovou účelnost, neboť se nebere v úvahu efekt mrtvé váhy a substituční efekt." Souhrnná zpráva, s.
[28] O důsledcích nedostatečných údajů a některých obecných poznámkách k tomuto tématu se bude pojednávat níže.
[29] Zadání, s. 90.
[30] Souhrnná zpráva, s. 111.
[31] Zadání, s. 11.
[32] Více než 25 milionů EUR u infrastrukturních projektů a více než 15 milionů EUR u projektů v oblasti produktivních investic.
[33] Zadání, s. 13.
[34] Souhrnná zpráva, s. 143.
[35] Souhrnná zpráva, tabulky 4.6, 4.7 a 4.8.
[36] Viz výše.
[37] Souhrnná zpráva, s. 71.
[38] Souhrnná zpráva, s. 72.
[39] "Vzhledem k tomu, že zařazení spolufinancování ze strany soukromého sektoru je pro hodnocení dopadu, který se zakládá na použití makroekonomického modelu, sporné a vzhledem k tomu, že řídicí mechanismy stojící za spolufinancováním výdajů soukromého sektoru v rámci podpory Společenství obestírá značná nejistota a nejednoznačnost, vyjímáme tento druh spolufinancování z naší analýzy". (Souhrnná zpráva, s.
[40] Konkrétně v případě projektu Spojeného království "Speke Garston" se podařilo přilákat další investice soukromého sektoru ve výši 223 milionů GBP, což generovalo přímý dopad na zaměstnanost v rozsahu 4600 pracovních míst. (Souhrnná zpráva, s. 204).
[41] Celé území těchto čtyř zemí tvoří regiony cíle 1.
[42] V případě Itálie k plánovanému vytvoření modelu HERMIN, jež bylo stanoveno v zadání, nedošlo z důvodů smluvních problémů.
U zbývajících regionů, které neměly model HERMIN k dispozici, byl proveden odhad pomocí metody "zezdola nahoru".
[43] Ve zprávě se uvádí, že v ideálním případě by se měly použít skutečné výdaje z Fondu soudržnosti a strukturálních fondů.
Tyto údaje však nebyly pro každý členský stát nebo region v členění podle priorit v jednotlivých letech k dispozici.
V zájmu zachování jednotnosti byly použity údaje o plánovaných výdajích v rámci podpory Společenství uvedené v dokumentech ke smlouvě CSF 94–99.
Tyto dokumenty sice uvádějí dost přesnou výši celkových výdajů, avšak ne vždy dávají přesný obrázek o rozvržení skutečných výdajů (Souhrnná zpráva, s.
150).
[44] Souhrnná zpráva, s. 161.
[45] Některé studie ve skutečnosti tvrdí, že finanční prostředky EU vytlačují národní investice a že růst ekonomiky bez finančních prostředků z rámce podpory Společenství by byl větší, než ukazují simulace modelu HERMIN.
[46] Tato analýza citlivosti byla provedena v případě východní části Německa, Španělska, Řecka, Irska a Portugalska.
[47] Souhrnná zpráva, s. 183–184.
[48] To ukazuje kladný vliv strukturálních fondů na vývoj víceletého programování, uplatňování programového přístupu a řízení podle cílů, vytvoření řídicích struktur a postupů a především na systémy monitorování a ukazatelů, systémy zajišťování kvality při stavebních pracích, veřejné soutěže o vládní podporu, vývoj hodnoticích systémů, kapacitu a kulturu hodnocení, postupy pro výběr projektů a kontrolní systémy.
Strukturální fondy podněcují vývoj vhodnějších struktur a kapacit pro vedení rozvojových projektů.
[49] Souhrnná zpráva, část 9.1.
[50] Souhrnná zpráva, s. 196.
[51] Stanovisko č. 2/2005 k návrhu nařízení Rady o obecných ustanoveních týkajících se Evropského fondu pro regionální rozvoj, Evropského sociálního fondu a Fondu soudržnosti (KOM(2004) 492 v konečném znění ze dne 14.7.2004) (Úř. věst. C 121, 20.5.2005, s. 18); zvláštní zpráva č. 7/2003 o zavedení asistenčního programování v rámci strukturálních fondů na období 2000–2006, bod 90 (Úř. věst. C 174, 23.7.2003, s. 22).
[52] Patří mezi ně: větší účelnost vypracovávání a monitorování programů, účelnější výběr projektů, větší legitimita a průhlednost rozhodnutí a rozhodovacího procesu, větší závazek a větší vlastnická zodpovědnost za výstupy programů atd. Viz tématické hodnocení zásady partnerství, s. II.
[53] Souhrnná zpráva, s. 188.
[54] Souhrnná zpráva, s. 218.
[55] Výroční zpráva za rozpočtový rok 2003, body 5.22, 5.32 d), 5.33 a 5.34 (Úř. věst.
C 293, 30.11.2004, s. 162).
Výroční zpráva za rozpočtový rok 2004, bod 5.30 (Úř. věst.
C 301, 30.11.2005, s. 143).
[56] Souhrnná zpráva, s. 224.
[57] Souhrnná zpráva, s. 219.
[58] Souhrnná zpráva, s. 221.
[59] V této souvislosti jde o probíhající hodnocení.
[60] Souhrnná zpráva, s. 222.
[61] Např. souhrnná zpráva, s. 246: "Existuje jasný důkaz, že opatření v oblasti partnerství se prohloubila a rozšířila a že vzrostla míra delegování odpovědnosti za rozhodování na partnery programu".
[62] Zadání, s. 16.
[63] Metodický průvodce, s. 16 a 17.
[64] "Čisté" účinky se vypočítají tak, že se od hrubých účinků odečte efekt mrtvé váhy a efekt přesunu/substituční efekt.
[65] Především souvislosti mezi výsledky analýz dopadu a analýz účelnosti a vhodnosti strategie.
[66] Zahajovací zpráva, s 7.
[67] Zadání, s. 102–109.
[68] Zahajovací zpráva, strana 13. Metodický průvodce rovněž obsahuje klíčové otázky, jako např.: "Jaký byl celkový dopad strukturálních fondů na podporu konvergence mezi regiony v období 1994–1999?
Jaké byly ekonomické účinky investic ze strukturálních fondů z hlediska konvergence výší příjmů?" (s.
24).
[69] Zadání, s. 94–95 (cíl1).
[70] Např. v souhrnné zprávě (s.
249) se navrhuje: "poskytnout členským státům, které mají účelný monitorovací systém, větší volnost při rozhodování ohledně uplatňování jejich vlastních pravidel při monitorování opatření podporovaných Evropskou unií."
To by snížilo související náklady a pravděpodobně by to umožnilo získat smysluplnější údaje.
[71] Souhrnná zpráva, s. 249.
[72] Souhrnná zpráva, s. 251.
[73] Např. nárůst "flexibility" pracovní síly v důsledku odborné přípravy.
[74] Souhrnná zpráva, s. 124.
[75] Souhrnná zpráva, s. 125–126.
[76] Například se lze v těchto poznámkách dočíst, že u čísla uvedeného za Francii (17 milionů) se "dvakrát kontrolovalo, jestli tato čísla byla dvakrát přepočítána", přičemž číslo uvedené za Nizozemsko (8,7 milionu) bylo rovněž "dvakrát zkontrolováno s národními týmy".
Mimoto se uvádí, že údaje za Německo, Irsko a Spojené království ve velké míře chybějí, přičemž u Spojeného království je uvedeno, že má 7,9 milionu příjemců, a u Irska je uvedeno, že má 680000 příjemců.
[77] V tabulce 3 se uvádí část tabulky 4.8 souhrnné zprávy.
[78] Zde jde v první řadě o rovnost postavení žen a mužů.
[79] Souhrnná zpráva, s. 173.
[80] Kombinovaná opatření zahrnují intenzivní poradenství a odbornou přípravu, pracovní zkušenosti a odbornou přípravu a pobídky na zvýšení zaměstnanosti a odbornou přípravu.
[81] Souhrnná zpráva, s. 122.
[82] Bod 3.2.8.
[83] Souhrnná zpráva, s. 86.
[84] Souhrnná zpráva, s. 144.
[85] Například dosažení kvalifikace nebo výstupů, jež je složité kvantitativně vyjádřit, uvedených v hodnotící zprávě Spojeného království, (jež představují "vzdálenost, kterou je nutno urazit na trh práce").
[86] Uvedli to rovněž někteří hodnotitelé (Španělsko a Itálie).
[87] Například v případech týkajících se Španělska.
[88] Jeden takový příklad byl citován v případě Německa.
[89] Evropská strategie zaměstnanosti především prosazuje silnější vazbu mezi mechanismy financování programů EU a jinými nástroji politik, nařízeními a národními programy včetně pasivních politik trhu práce.
[90] Například v případě Německa jde o podporu cílů, které se zaměřují na znevýhodněné skupiny obyvatelstva, udržitelný rozvoj, rovnost příležitostí, finanční pákové efekty pro nové spolkové země
[pic] _BAR_ KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ _BAR_
[pic] _BAR_ KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ _BAR_
[pic] _BAR_ KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ _BAR_
[pic] _BAR_ KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ _BAR_
Zpráva Účetního dvora k auditu provozní efektivity řízení Evropské centrální banky za rozpočtový rok 2004, spolu s odpověďmi Evropské centrální banky
(2006/C 119/02)
27 odst. 2 Protokolu o statutu Evropského systému centrálních bank (ESCB) a Evropské centrální banky [1] vyžaduje, aby Účetní dvůr provedl audit provozní efektivity Evropské centrální banky (ECB).
Jako předmět auditu byla pro rozpočtový rok 2004 zvolena provozní efektivita politiky lidských zdrojů ECB.
Účetní dvůr také provedl audit následných opatření u sledování projektů a u zadávání veřejných zakázek a řízení externích služeb.
POLITIKA LIDSKÝCH ZDROJŮ
2. Rozpočet ECB na rok 2004 činil 376,4 milionu EUR. Z této částky připadlo na náklady na zaměstnance 145,9 milionu EUR (39 %) [2].
3. Od svého založení v roce 1999 prošla ECB obdobím rychlého růstu z 518 pracovníků v roce 1999 až na 1309 pracovníků ke konci roku 2004.
V počáteční fázi se ředitelství lidských zdrojů (D-HR) zabývalo hlavně přijímáním pracovníků, každodenními administrativními úkoly a řešením krátkodobých omezení týkajících se politiky lidských zdrojů.
V současné fázi konsolidace ECB identifikovala [3] několik oblastí, kde se nabízí prostor pro zlepšení, a oblastí, kde je žádoucí vyvinout v rámci lidských zdrojů iniciativu.
4. Cílem auditu provedeného Účetním dvorem bylo zhodnotit provozní efektivitu politiky ECB v oblasti lidských zdrojů, pokud jde o přijímání a mobilitu pracovníků, odměňování a náhrady a řízení absence.
Účetní dvůr hodnotil, zda ECB:
- vyvinula propracovanou a konzistentní politiku lidských zdrojů odpovídající jejím organizačním potřebám,
- na centrální úrovni vytvořila vhodný mechanismus pro sledování realizace politiky lidských zdrojů,
- řádně prováděla svou politiku lidských zdrojů na všech úrovních.
5. Komplexnost politiky lidských zdrojů ECB ve vybraných oblastech se porovnávala s jinými mezinárodními organizacemi, konkrétně s Evropskou investiční bankou (EIB), Evropskou bankou pro obnovu a rozvoj (EBRD) a orgány EU.
Účetní dvůr dále zkoumal manažerské informace, které mají k dispozici ústřední útvary ECB pro sledování realizace politiky lidských zdrojů.
Na vzorku obchodních útvarů [4] poté Účetní dvůr přezkoumal, jak se provádí politika lidských zdrojů ve vybraných oblastech.
6. V průběhu let vyvinula ECB promyšlenou politiku lidských zdrojů odpovídající jejím hlavním organizačním potřebám.
Stále však existuje prostor ke zlepšení v oblasti přijímání pracovníků, zařazování do platových tříd, disciplinárních opatření a v prevenci šikanování a obtěžování.
U některých z těchto oblastí ještě nebylo dosaženo plného souladu se směrnicemi Rady.
7. Zatímco mechanismy pro sledování realizace politiky lidských zdrojů na centrální úrovni již byly vytvořeny, ředitelství pro lidské zdroje ve své monitorovací roli stále vykazuje jisté nedostatky, zejména v oblasti přijímání pracovníků, odborné přípravy organizované obchodními útvary a řízení dovolených a absencí.
8. Celkově prováděla ECB větší část své politiky lidských zdrojů na všech úrovních v souladu s tím, jak tuto politiku vytvořila, i když se objevily nedostatky v důslednosti a jednotnosti v oblasti vyměřování platů, rozdělování prémií, přijímání pracovníků a odborné přípravy.
Nejzávažnějším nedostatkem však byla nízká úroveň shody s pravidly pro dovolené a absence.
9. Účetní dvůr doporučuje, aby se ECB:
- více zaměřila na komplexnost své politiky lidských zdrojů a pravidelněji ji revidovala a aktualizovala s ohledem na vývoj ve srovnatelných mezinárodních organizacích,
- posílila centrální monitorovací funkci v oblasti lidských zdrojů, a tak zajistila jednotnou realizaci politiky lidských zdrojů v celé ECB a zavedla měření výkonnosti v oblasti lidských zdrojů s využitím klíčových ukazatelů výkonnosti a kritických faktorů úspěšnosti,
- řešila problémy zjištěné v oblasti dovolených a absencí zlepšením monitorování, jasnější komunikací a lepším vymezením odpovědností.
OPATŘENÍ PŘIJATÁ V NÁVAZNOSTI NA PŘEDCHOZÍ PŘIPOMÍNKY
10. Účetní dvůr provedl audit následných opatření u sledování projektů [5] a u zadávání veřejných zakázek a řízení externích služeb [6].
11. Centrálně se monitorují pouze projekty s informačně-technologickým aspektem a monitorování se týká pouze tohoto aspektu.
Sledování ostatních projektů provádí pouze lokálně příslušné obchodní útvary bez nezávislého druhého stupně kontroly těchto činností na úrovni určování priorit, schvalování a monitorování.
Téměř polovina projektů monitorovaných na centrální úrovni v roce 2004 se navíc ve srovnání s původními plány zpozdila o více než 20 %.
Nový administrativní oběžník o pravidlech zadávání veřejných zakázek ECB byl vydán v září 2003. Byla vyvinuta zkušební databáze pro zaznamenávání všech výjimek z těchto pravidel s hodnotou nad 10000 EUR a všech velkých nákupů (částka nad 250000 EUR).
ECB však zatím ještě nezavedla kontrolu kvality prací provedených konzultanty a dodavateli, a to ani na centrální, ani na decentralizované úrovni.
Tuto zprávu přijal Účetní dvůr v Lucemburku na svém zasedání dne 5. dubna 2006.
Za Účetní dvůr předseda
Hubert Weber
[1] Čl.
27 odst. 2 stanoví, že "ustanovení článku 248 Smlouvy se vztahuje výlučně na přezkoumání provozní efektivity řízení ECB".
Institucionální ustanovení týkající se Evropské centrální banky jsou obsažena v článku 110 Smlouvy o založení ES.
[2] Z této částky připadá 133,2 milionu EUR na přímé náklady na mzdy a 12,7 milionu EUR na nepřímé náklady na lidské zdroje jako přijímání pracovníků a náhrady při přesídlení.
[3] V rámci programu organizačních změn nazvaném "ECB v pohybu" (ECB in Motion) zveřejnila výkonná rada několik průzkumů provedených mezi zaměstnanci za účelem zlepšení účelnosti a účinnosti ECB.
[4] Výraz "obchodní útvary" se v textu používá pro "generální ředitelství" a "ředitelství" ECB.
[5] Úř. věst.
C 286, 23.11.2004 a Úř. věst.
C 341, 4.12.2001.
[6] Úř. věst.
C 45, 20.2.2004.
--------------------------------------------------
ODPOVĔĎ EVROPSKÉ CENTRÁLNÍ BANKY
Evropská centrální banka (ECB) vítá zprávu Evropského účetního dvora za finanční rok 2004 a oceňuje hodnocení Účetního dvora, podle něhož ECB vyvinula konzistentní politiku lidských zdrojů odpovídající jejím hlavním organizačním potřebám.
Zjištění a doporučení Účetního dvora bere ECB na vědomí.
V souvislosti s nimi si jako prioritu stanovila posílení pracovní rozmanitosti a rámce pro prevenci šikanování a obtěžování.
Práce na těchto opatřeních jsou nyní v závěrečné fázi.
Přestože praxe ECB odpovídá podstatě směrnic EU, zaměří se ECB na další zlepšení s cílem zajistit, aby její pravidla a předpisy těmto směrnicím odpovídaly plně.
Při přípravě všech opatření vychází ECB nejen z vývoje ve srovnatelných mezinárodních organizacích, ale také v národních centrálních bankách, které jsou součástí Evropského systému centrálních bank.
Pokud jde o plnění pravidel pro pracovní volno a absence, bude v nejbližší době vynaloženo zvláštní úsilí na zlepšení monitoringu v oblasti řízení absencí.
V otázce měření výkonnosti v oblasti lidských zdrojů, se ECB rozhodla postupně zavést používání klíčových ukazatelů výkonnosti.
Významné projekty, ať už se týkaly informačních technologií, či nikoliv, byly v ECB vždy centrálně monitorovány prostřednictvím Výboru pro řízení projektů (Project Steering Committee).
Od třetího čtvrtletí roku 2005 byla pravomoc tohoto Výboru rozšířena tak, aby centrálně monitoroval veškeré projekty týkající se informačních technologií. To znamená, že nyní do působnosti tohoto Výboru spadá velká většina projektů ECB.
Kontrola kvality prací zajišťovaných konzultanty a dodavateli je nedílnou součástí odpovědnosti přímých nadřízených.
--------------------------------------------------
ÚČETNÍ DVŮR
+++++ TIFF +++++
V souladu s ustanoveními čl. 248 odst. 1 a 4 Smlouvy o ES, článku 143 a čl. 181 odst. 2 nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002, kterým se stanoví finanční nařízení o souhrnném rozpočtu Evropských společenství, a článku 116 a čl. 135 odst. 2 finančního nařízení ze dne 27. března 2003 pro 9. Evropský rozvojový fond přijal Evropský účetní dvůr na svých zasedáních dne 7. a 14. září 2006
VÝROČNÍ ZPRÁVY
za rozpočtový rok 2005
Zprávy spolu s odpověďmi orgánů na připomínky Účetního dvora byly předány orgánu udílejícímu absolutorium a ostatním orgánům.
--------------------------------------------------
OBECNÝ ÚVOD
0.1 Tento dokument obsahuje 29. výroční zprávu Účetního dvora o plnění souhrnného rozpočtu Evropské unie a výroční zprávu Účetního dvora o Evropských rozvojových fondech za rozpočtový rok 2005.
0.2 Výroční zpráva o plnění souhrnného rozpočtu Evropské unie je nyní rozčleněna takto: kapitola 1 – prohlášení o věrohodnosti; kapitola 2 – systém vnitřní kontroly Komise [1]; kapitola 3 – hlavní připomínky k rozpočtovému řízení; kapitoly 4 až 10 – příjmy a činnosti financované z různých částí rozpočtu podle jednotlivých okruhů finančního výhledu a kapitola 11 – finanční nástroje a bankovní činnosti.
Společně se zprávou se předkládají odpovědi Komise, popřípadě jiných příslušných orgánů a institucí EU.
0.3 Kapitoly týkající se příjmů a nejvýznamnějších oblastí výdajů obsahují tyto hlavní prvky:
- podrobné analýzy výsledků auditů prováděných v rámci prohlášení o věrohodnosti v podobě zvláštních posouzení,
- výsledky kontrol, které sledují, jak se plní doporučení Účetního dvora a rozpočtových orgánů vyplývající z předchozích auditů,
- seznam zvláštních zpráv publikovaných Účetním dvorem od vydání poslední výroční zprávy.
0.4 Zvláštní posouzení se zakládají na zhodnocení fungování hlavních systémů dohledu a kontroly pro příjmy a každou oblast výdajů, na výsledcích testů uskutečněných operací provedených Účetním dvorem a případně na výsledcích práce jiných auditorů.
Celkové hodnocení všech těchto složek provedené Účetním dvorem tvoří základ pro prohlášení o věrohodnosti uvedené v kapitole 1.
Přílohy ke kapitolám 4 až 9 dále uvádějí nástroje používané k monitorování a hodnocení finančního řízení rozpočtu EU.
0.5 Rok 2005 byl prvním celým rokem, kdy měla Evropská unie 25 členů.
Z finančního hlediska bylo hlavní událostí zavedení účetnictví na akruální bázi a sestavení konsolidované účetní závěrky na tomto základě.
Informace o tomto zásadním procesu uvádí kapitola 1.
Na této komplexní a složité změně pracovala Komise během posledních tří let, avšak Účetní dvůr konstatuje, že je ještě třeba dosáhnout dalšího pokroku.
0.6 V rozpočtovém roce 2005 zaznamenal Účetní dvůr pokračující zlepšení systému vnitřní kontroly Komise.
V roce 2005 byl rovněž předložen návrh na změnu finančního nařízení s cílem zjednodušit a zlepšit postupy.
Po něm v roce 2006 následoval revidovaný návrh, který zohledňoval stanovisko Účetního dvora a dalších orgánů.
Souběžně předložila Komise dva návrhy na zlepšení prováděcích pravidel ke stávajícímu finančnímu nařízení, k nimž Účetní dvůr rovněž vyjádřil své stanovisko.
0.7 Zčásti v rámci přípravy na blížící se finanční výhled 2007–2013 Komise dále navrhla změny odvětvových pravidel a předpisů.
Sem patří nové či revidované předpisy pro vlastní zdroje, strukturální operace, zemědělství, vnitřní politiky a vnější akce.
Účetní dvůr nadále přispívá k těmto procesům svými stanovisky a bude pozorně sledovat jejich uplatňování.
0.8 Důležitým prvkem reformního programu Komise, který probíhá od roku 2000, je systém výročních zpráv o činnosti a k nim přiložených prohlášení generálních ředitelů.
Kvalita těchto nástrojů, které mají zásadní význam pro zajišťování odpovědnosti a komunikace, se zvýšila.
Jak se však uvádí v této výroční zprávě, Účetní dvůr i nadále shledává významný výskyt chyb ve většině výdajových oblastí, kde stále existují složitá pravidla a výdaje jsou převážně založeny na informacích, které poskytují příjemci.
Je třeba dále posílit a integrovat stávající systémy dohledu a kontroly, a to jak v Komisi, tak v členských i přijímajících státech, aby bylo možno řídit související rizika.
0.9 Ve svém stanovisku č. 2/2004 [2] k modelu "jednotného auditu" Účetní dvůr navrhl vytvoření rámce vnitřní kontroly Společenství, v němž by současné nebo nové systémy byly:
- v Komisi a členských státech vyvíjeny a aplikovány koordinovaně a v souladu s obecnými zásadami a standardy,
- navrženy tak, aby byla zajištěna přiměřená rovnováha mezi náklady na kontroly a tím, jak přispívají k řízení rizika vzniku nesrovnalostí.
0.10 Poté, co Komise uvedené otázky zvážila a konzultovala, vydala v lednu 2006 sdělení [3], v němž předložila svůj akční plán na zřízení integrovaného rámce vnitřní kontroly.
Cílem Komise je zajistit účelnější a účinnější vnitřní kontrolu hospodaření s prostředky EU.
Účetní dvůr tyto kroky vítá, protože je nezbytné, aby občané Unie měli přiměřenou jistotu, že evropské veřejné prostředky jsou spravovány legálním a správným způsobem.
Účetní dvůr výsledky akčního plánu vyhodnotí, až se zavedou příslušná opatření a bude možné posoudit jejich dopad.
[1] V této kapitole jsou sloučeny informace již dříve uvedené v kapitole obsahující prohlášení o věrohodnosti a v jednotlivých kapitolách pojednávajících o příjmech a výdajích.
[2] Úř. věst.
C 107, 30.4.2004.
[3] KOM(2006) 9 v konečném znění ze dne 17. 1. 2006.
--------------------------------------------------
Výroční zpráva o plnění rozpočtu
(2006/C 263/01)
OBSAH
Kapitola 1 — Prohlášení o věrohodnosti a podpůrné informace
Kapitola 2 — Vnitřní kontrola Komise
Kapitola 3 — Rozpočtové řízení
Kapitola 4 — Příjmy
Kapitola 5 — Společná zemědělská politika
Kapitola 6 — Strukturální operace: regionální politika, zaměstnanost a sociální politika, rozvoj venkova a rybolov
Kapitola 7 — Vnitřní politiky včetně výzkumu
Kapitola 8 — Vnější akce
Kapitola 9 — Předvstupní strategie
Kapitola 10 — Administrativní výdaje
Kapitola 11 — Finanční nástroje a bankovní činnosti
Příloha I [1] — Finanční informace k souhrnnému rozpočtu
Příloha II [1] — Zprávy a stanoviska, které Účetní dvůr přijal od roku 2001
[1] Přílohy k výroční zprávě o plnění rozpočtu jsou uvedeny na konci této publikace.
--------------------------------------------------
KAPITOLA 1
Prohlášení o věrohodnosti a podpůrné informace
OBSAH
Prohlášení o věrohodnosti
Spolehlivost účetní závěrky
Legalita a správnost uskutečněných operací
Informace na podporu prohlášení o věrohodnosti
Úvod
Spolehlivost účetní závěrky
Obecný kontext
Rozsah a zaměření auditu
Řízení změny Komisí
Konsolidovaná počáteční rozvaha k 1. lednu 2005
Konsolidovaná účetní závěrka k 31. prosinci 2005
Legalita a správnost uskutečněných operací
Přístup Účetního dvora
Výsledky auditu za rok 2005
PROHLÁŠENÍ O VĚROHODNOSTI
I. Podle ustanovení čl. 248 Smlouvy přezkoumal Účetní dvůr "konečnou roční účetní závěrku Evropských společenství", která se skládá z "konsolidovaných finančních výkazů a konsolidovaných zpráv o plnění rozpočtu" za rozpočtový rok 2005 [1].
II. V souladu s finančním nařízením ze dne 25. června 2002 se "konsolidované finanční výkazy" poprvé sestavují na základě účetních pravidel, která přijal účetní Komise a kterými se zásady akruálního účetnictví přizpůsobují specifickému prostředí Společenství [2], zatímco "konsolidované zprávy o plnění rozpočtu" nadále vycházejí především z pohybů hotovosti.
Přechod na akruální účetnictví vyžadoval převedení počáteční rozvahy k 1. lednu 2005 na srovnatelný základ a významné změny v prezentaci [3] a obsahu [4] "konsolidovaných finančních výkazů".
III. "Konečnou roční účetní závěrku Evropských společenství" konsoliduje účetní Komise a schvaluje Komise.
Účetní dvůr je povinen na základě svého auditu předložit Evropskému parlamentu a Radě prohlášení o věrohodnosti týkající se spolehlivosti účetní závěrky a legality a správnosti uskutečněných operací.
IV. Účetní dvůr provedl audit v souladu se svými zásadami a standardy, které vycházejí z mezinárodních standardů a jsou přizpůsobeny specifickým podmínkám Společenství.
Tento audit poskytl Účetnímu dvoru objektivní základ pro vyjádření níže uvedeného stanoviska.
V případě příjmů byl rozsah auditu Účetního dvora omezen.
Za prvé, vlastní zdroje odvozené z DPH a HND jsou založeny na makroekonomických statistikách, u kterých Účetní dvůr nemůže přímo prověřit údaje, ze kterých vycházejí, a za druhé, audity vlastních zdrojů nemohou obsáhnout dovozy, které nebyly pod celním dohledem.
Spolehlivost účetní závěrky
V. Podle názoru Účetního dvora byla "konečná roční účetní závěrka Evropských společenství" sestavena v souladu s ustanoveními finančního nařízení ze dne 25. června 2002 a s účetními pravidly, která přijal účetní Komise.
Vyjma důsledků vyplývajících z připomínek v bodech VI–VIII věrně odráží ve všech podstatných ohledech finanční situaci Společenství k 31. prosinci 2005 a výsledky jejich činností a peněžní toky za daný rok.
VI. Účetní dvůr konstatuje, že v rámci složitého přechodu (viz bod II) nebyl stávající rámec finančního výkaznictví uplatňován jednotně a soustavně, zejména pokud jde o oddělení účetních období, a účetní systémy v některých generálních ředitelstvích Komise nebyly schopny zajistit kvalitu finančních informací, což vedlo k množství oprav po předložení předběžné účetní závěrky (viz body VII a VIII).
VII. Audit Účetního dvora odhalil chyby v částkách vedených v účetním systému jako faktury/prohlášení o výdajích a předběžné financování, které po opravách předběžné účetní závěrky stále mají čistý dopad na níže uvedené části konsolidovaných finančních výkazů (viz bod VIII):
a) Konsolidovaná počáteční rozvaha k 1. lednu 2005, kterou se provedla účetní oprava konsolidované konečné rozvahy k 31. prosinci 2004 na základě nových účetních zásad akruálního účetnictví, nadhodnocuje pohledávky o přibližně 47 milionů EUR a celkovou částku dlouhodobého a krátkodobého předběžného financování o zhruba 179 milionů EUR.
Čistá aktiva jsou tak nadhodnocena o zhruba 132 milionů EUR.
b) Chyby, na něž bylo poukázáno výše v bodě a), ovlivnily konsolidovanou konečnou rozvahu k 31. prosinci 2005, která nadhodnocuje pohledávky o přibližně 508 milionů EUR a celkovou částku dlouhodobého a krátkodobého předběžného financování o zhruba 822 milionů EUR.
Čistá aktiva jsou tak nadhodnocena o zhruba 314 milionů EUR.
VIII. Audit Účetního dvora rovněž potvrdil obecnou výhradu generálního ředitele pro vzdělávání a kulturu, která se týkala nedostatečné jistoty, pokud jde o správnost podílu jeho generálního ředitelství na celkových částkách, včetně částek jak v konsolidované počáteční rozvaze k 1. lednu 2005 (aktiva ve výši 572,5 milionu EUR a pasiva ve výši 198,5 milionu EUR), tak konsolidované konečné rozvaze k 31. prosinci 2005 (aktiva ve výši 382,7 milionů EUR a pasiva ve výši 187,3 milionu EUR).
Vzhledem k výskytu opomenutí a duplicitních či nesprávných záznamů u tohoto generálního ředitelství není možno nadhodnocení a podhodnocení jeho podílu na aktivech a pasivech kvantifikovat.
Legalita a správnost uskutečněných operací
IX. V oblastech, v nichž jsou systémy dohledu a kontroly zavedeny způsobem, který zajišťuje odpovídající řízení rizika, jsou operace, na nichž se zakládá konečná roční účetní závěrka Evropských společenství, ve svém souhrnu legální a správné.
Platí to pro příjmy, závazky a platby za správní výdaje a předvstupní strategii s výjimkou programu SAPARD.
Navíc pokud jde o výdaje na společnou zemědělskou politiku (SZP), z auditu Účetního dvora vyplývá, že pokud je integrovaný administrativní a kontrolní systém (IACS) řádně používán, je účinným nástrojem, který snižuje riziko nesprávných výdajů.
X. Aniž by bylo zpochybněno stanovisko vyjádřené v bodě IX, Účetní dvůr zdůrazňuje, že v oblasti předvstupní strategie stále existují významná rizika pro všechny programy a nástroje na úrovni prováděcích organizací v přistupujících a kandidátských zemích.
XI. Účetní dvůr konstatuje, že v ostatních oblastech jsou platby stále významně postiženy chybami a Komise a členské i další přijímající státy musí zvýšit své úsilí při zavádění odpovídajících systémů dohledu a kontroly, aby se zlepšilo řešení souvisejících rizik.
Jedná se o tyto oblasti, jak jsou popsány níže: společnou zemědělskou politiku, strukturální opatření, vnitřní politiky a vnější akce.
a) V případě výdajů na SZP Účetní dvůr zjistil skutečnosti svědčíčí o tom, že výdaje, které nejsou součástí IACS nebo u nichž se IACS použil nedostatečným způsobem nebo byl zaveden teprve nedávno, představují větší riziko, protože kontrolní systémy nejsou natolik účelné.
Kromě toho jsou ověřování a potvrzování platnosti výsledků inspekcí IACS nezávislým subjektem nedostatečné a žádosti o podporu EU nejsou tímto subjektem obvykle kontrolovány na místě.
Systémy schvalování a kontroly po uskutečnění plateb dotací SZP, na které se nevztahuje IACS, neposkytují dostatečnou jistotu, pokud jde o dodržování právních předpisů Společenství.
Účetní dvůr dospěl k závěru, že výdaje na SZP jsou ve svém úhrnu stále významně postiženy chybami.
b) b) Pokud jde o strukturální opatření, Účetní dvůr zjistil, že Komise neprovádí efektivní dohled, který by snížil riziko, že kontroly delegované na členské státy nezabrání proplacení nadhodnocených nebo nezpůsobilých výdajů.
Účetní dvůr zjistil, že výdaje u obou programových období (1994–1999 a 2000–2006) nebyly bez významných nesrovnalostí.
Některé programy z období 1994–1999 byly uzavřeny bez řádných podkladů.
c) U vnitřních politik navzdory pokroku v některých oblastech zjistil audit Účetního dvora nedostatky v systémech dohledu a kontroly, které vedly k významnému výskytu chyb u plateb příjemcům.
Chyby vyplývají hlavně ze složitých systémů úhrady výdajů a nejasných postupů a pokynů, kterými se řídí jednotlivé programy.
d) U vnějších akcí nejsou zatím zlepšení systémů dohledu a kontroly Komise patrná na úrovni prováděcích organizací, kde se stále vyskytuje významný počet chyb, které vyplývají z nedostatku komplexní koncepce dohledu, kontroly a auditu těchto organizací.
14. září 2006
Hubert Weber
předseda
Evropský účetní dvůr
12, rue Alcide De Gasperi, L-1615 Luxembourg
PŘIPOMÍNKY ÚČETNÍHO DVORA _BAR_ ODPOVĚDI KOMISE _BAR_
INFORMACE NA PODPORU PROHLÁŠENÍ O VĚROHODNOSTI
Úvod
1.1Na základě ustanovení článku 248 Smlouvy o ES předkládá Účetní dvůr Evropskému parlamentu a Radě prohlášení o věrohodnosti účtů a legalitě a správnosti uskutečněných operací (dále jen "DAS", z francouzského déclaration d'assurance).
Smlouva dále zmocňuje Účetní dvůr, aby toto prohlášení doplnil o zvláštní posouzení každé podstatné oblasti činnosti Společenství. _BAR_ _BAR_
1.2Cílem práce týkající se spolehlivosti účetní závěrky Evropských společenství je získat dostatečné podklady pro závěry o tom, do jaké míry byly příjmy, výdaje, aktiva a pasiva řádně zaevidovány a zda roční účetní závěrka věrně odráží finanční situaci ke konci roku (viz body 1.5–1.58). _BAR_ _BAR_
1.3Cílem práce týkající se legality a správnosti uskutečněných operací je získat dostatečné důkazy, ať přímé či nepřímé, pro vyjádření stanoviska, zda jsou uskutečněné operace v souladu s platnými předpisy nebo smluvními ustanoveními a zda byly správně vypočítány (horizontální otázky: viz body 1.59–1.65 této kapitoly, podrobnosti: viz kapitoly 2 a 4 až 10). _BAR_ _BAR_
1.4Jelikož Komise nepředložila systematické ukazatele [5], předkládá Účetní dvůr určité ukazatele pro sledování pokroku při zlepšování vnitřní kontroly jak celkově, tak pro každou oblast příjmů a výdajů zvlášť (viz přílohy k této kapitole a ke kapitolám 2 a 4 až 10). _BAR_ _BAR_
Spolehlivost účetní závěrky
Obecný kontext
1.5Připomínky Účetního dvora se týkají konečné roční účetní závěrky za rozpočtový rok 2005, kterou sestavil účetní Komise a schválila Komise v souladu s články 128 a 129 finančního nařízení ze dne 25. června 2002 [6] a která byla zaslána Účetnímu dvoru dne 28. července 2006.
Roční účetní závěrka obsahuje "konsolidované finanční výkazy", které zahrnují především rozvahu zachycující aktiva a pasiva ke konci daného roku, a "konsolidované zprávy o plnění rozpočtu", které zaznamenávají příjmy a výdaje za daný rok. _BAR_ _BAR_
1.6Rozpočtový rok 2005 byl zásadním milníkem při zavádění nových prvků akčního plánu modernizace účetního systému Společenství, který Komise přijala 17. prosince 2002 [7].
Jednalo se o reakci na řadu předchozích připomínek Účetního dvora, která zohledňovala ustanovení finančního nařízení (zejména článků 123 až 138):od prvního ledna 2005 musí být konsolidovaná účetní závěrka sestavována podle zásad akruálního účetnictví, zatímco konsolidované zprávy o plnění rozpočtu stále vycházejí z pohybů hotovosti, jak to předpokládá finanční nařízení,i když se obsah rozpočtového výkaznictví nezměnil, účetní závěrka musí obsahovat nové prvky: účet výsledku hospodaření (včetně vykazování podle segmentů), tabulku finančních toků a výkaz změn čistých aktiv,rozsah konsolidace byl poprvé rozšířen i na různé subjekty Společenství,musel být zaveden nový účetní systém, který zajišťuje, že se v plném rozsahu zaznamenává každá účetní událost v okamžiku, kdy k ní dojde, a nikoli jen každý pohyb hotovosti.
Díky tomu by interní uživatelé měli dostávat úplnější a relevantnější informace, které jim budou sloužit jako nástroj rozhodování.
To by se také mělo odrazit ve větší průhlednosti a vyšší informační hodnotě údajů pro externí čtenáře. _BAR_ _BAR_
Účetnictví na akruální bázi: Základní význam účetnictví na akruální bázi spočívá v tom, že přesouvá zaměření účtů ze zaznamenávání hotovostních operací na vykazování "nároků a závazků" v okamžiku jejich uznání.Dále jsou uvedeny nejvýznamnější dopady přechodu na akruální účetnictví na konsolidovanou účetní závěrku.Předběžné financování: Tato položka se nyní v rozvaze objevuje jako "aktivum".
Představuje zálohy vyplacené příjemcům, které dosud nebyly využity nebo k nimž nebylo předloženo prohlášení o výdajích (28000 milionů EUR).Závazky: Částky jsou zaúčtovány jako náklady, jakmile je schvalující útvary uznají za vzniklé a způsobilé (74200 milionů EUR).Oddělení účetních období: Operace uskutečněné během určitého roku musí být zaúčtovány v účetním období, k němuž se vztahují.Výše uvedené číselné údaje jsou převzaty přímo z konečné roční účetní závěrky Evropských společenství (počáteční rozvahy k 1. lednu 2005). _BAR_ _BAR_
Rozsah a zaměření auditu
1.7Audit Účetního dvora se v souvislosti se spolehlivostí účetní závěrky zaměřil na:řízení přechodu z účetnictví na bázi peněžních toků na účetnictví na akruální bázi, jak ho provádí Komise (viz body 1.10–1.27),ověřování přesnosti různých prvků účetní závěrky (viz body 1.28–1.58). _BAR_ _BAR_
1.8Při auditní práci týkající se řízení změny Účetní dvůr posuzoval zejména to, zda:Komise zajistila účelné použití příslušných účetních standardů,opatření přijatá v rámci Komise přispívají k přiměřené míře jistoty, že účty jsou pravdivé a věrné.Účetní dvůr postupoval tak, že analyzoval základ pro potvrzení platnosti (podle článku 61 finančního nařízení) počáteční a konečné rozvahy za rok 2005, použitou metodiku pro oddělení účetních období a připravenost místních systémů finančního řízení, které poskytují údaje pro účty Komise. _BAR_ _BAR_
1.9Při ověřování spolehlivosti účetní závěrky za rok 2005 se Účetní dvůr soustředil především na:počáteční rozvahu za rok 2005 (která musí uvádět dopad změn při převádění rozvahy k 31. prosinci 2004 na srovnatelný základ podle nových účetních zásad),konečnou rozvahu k 31. prosinci 2005,a pokud jde o dva výše uvedené prvky, na údaje, které nebyly v předchozím systému k dispozici, avšak musí se odrazit v akruálních účtech (předběžné financování a související záruky, faktury/prohlášení o výdajích).Účetní dvůr postupoval tak, že provedl analytické prověrky a testy věcné správnosti komplexních vzorků. _BAR_ _BAR_
Řízení změny Komisí
Celkové výsledky
1.10Komise musela naplánovat a provést modernizaci účetního systému v časovém a organizačním rámci, který ukládalo finanční nařízení.
Jak již Účetní dvůr upozornil v předchozích výročních zprávách [8], časový plán stanovený pro nutné adaptace a potvrzení platnosti byl velmi ambiciózní. _BAR_ 1.10Komise zaznamenala mimořádné úsilí svých odborů přejít co nejrychleji na účetnictví na akruální bázi.Za účelem splnění cíle modernizace účetního systému připravila Komise velmi podrobný plán řízení projektu, který stanoví všechny základní etapy potřebné k jeho úspěšnému splnění. _BAR_
1.11Zkušenosti s podobnými reformami, které provádějí veřejné správy [9], ukazují, že projekty takového rozsahu a složitosti, jako je modernizace účetnictví Společenství, se nevyhnutně potýkají s řadou různých problémů, které komplikují a brzdí jejich úplnou realizaci.
Za těchto podmínek bylo dosaženo významného pokroku:dne 1. února 2005 Komise převedla obecné účetnictví EU z účetnictví na bázi peněžních toků na účetnictví na akruální bázi.
Všechny orgány a instituce a agentury Společenství zavedly nová účetní pravidla [10] a metody, novou harmonizovanou účtovou osnovu a nové konsolidované nástroje,zainteresované subjekty obdržely jednotlivé a konsolidované účetní závěrky, které zahrnují nové povinné prvky a obsahují podrobnější informace o zdrojích kontrolovaných různými subjekty, nákladech na jejich činnosti a peněžním toku. _BAR_ 1.11I přes složitost některých aspektů, různorodost problémů a velké potíže se Komisi podařilo zvládnout projekt, aniž by došlo ke zpoždění klíčových termínů.
Za zmínku stojí, že:byly vyvinuty systémy IT, které podporují nové požadavky účetnictví,byl úspěšně realizován přechod na nový systém, což umožnilo jeho zavedení začátkem ledna 2005,administrativní postupy všech útvarů Komise byly přizpůsobeny potřebám akruálního účetnictví,byly zjištěny počáteční zůstatky a potvrzena jejich platnost pro první účetní závěrku na akruální bázi,byl vyvinut integrovaný pokladní modul pro účtování finančních operací spravovaných generálním ředitelství pro hospodářské a finanční věci,všechny útvary odhadly výši časově rozlišených výdajů ke konci každého roku,účetní závěrka Komise byla připravena a konsolidována s účetními závěrkami ostatních orgánů a agentur.Komise také splnila termíny stanovené finančním nařízením pro přípravu finančních výkazů, které jsou ve všech zásadních ohledech v souladu s mezinárodními standardy, a splnila tak svůj závazek vůči Evropskému parlamentu a Radě, pokud jde o informování o pokroku dosaženém při plnění tohoto cíle, který všichni zúčastnění považují za velmi odvážný. _BAR_
1.12Tabulka 1.1 obsahuje opatření přijatá v návaznosti na výhradu Účetního dvora ke spolehlivosti účetní závěrky, která byly vyjádřena v prohlášení o věrohodnosti za rozpočtový rok 2004, jakož i další skutečnosti, na které Účetní dvůr upozornil a které byly (částečně) vyřešeny v rámci modernizace účetního rámce Společenství.
Přesto zde stále existují určité nedostatky jako u každého nového systému akruálního účetnictví takového rozsahu (viz níže). _BAR_ 1.12Komise ve svých zprávách o pokroku při modernizaci účetního systému uznávala, že určité nedostatky stále existují. _BAR_
Výhrada v prohlášení o věrohodnosti za rok 2004 _BAR_ Odpovědi ve výroční zprávě za rozpočtový rok 2004 _BAR_ Vývoj _BAR_
V důsledku chybějících efektivních postupů vnitřní kontroly různých příjmů a záloh si Účetní dvůr nemůže být jist správností a úplností záznamů operací týkajících se položky různých pohledávek. _BAR_ Komise přijímá tuto poznámku Účetního dvora, avšak konstatuje, že zavedením nového účetního systému v roce 2005 se řeší problémy, na které Účetní dvůr upozornil. _BAR_ Účetní dvůr bere na vědomí důležité úsilí, které vyvinula všechna oddělení Komise i ostatní orgány a subjekty při vytváření soupisu částek předběžného financování, které byly dříve zapsány jako konečné výdaje.
Nicméně na základě analýzy systémů a testů věcné správnosti dospěl k závěru, že zatím nemůže považovat částky předběžného financování uvedené v rozvaze za úplné a dostatečně spolehlivé. _BAR_
Otázky (částečně) vyřešené v rámci modernizace účetního systému Společenství _BAR_ Odpovědi ve výroční zprávě za rozpočtový rok 2004 _BAR_ Vývoj situace _BAR_
Při neexistenci vhodného účetního systému byla příprava účetní závěrky sestavené ke konci roku do velké míry založena na mimoúčetních záznamech a informace použité k tomuto účelu nebyly vždy vztaženy k rozpočtovým operacím.
Účetní systém se navíc v podstatě stále řídil zásadami účtování na bázi peněžních toků a neumožňoval rozlišovat mezi investičními a neinvestičními výdaji, mezi konečnými platbami a předběžným financováním, či dokonce stanovit částku dluhů a pohledávek, což mělo vliv na výpočet výsledku hospodaření. _BAR_ Nový účetní systém (na akruální bázi) byl zaveden v lednu 2005.
Uzávěrka účtů za rok 2004 byla provedena podle týchž pravidel a pomocí týchž systémů jako předešlý rok, jak je stanoveno ve finančním nařízení i ve sdělení Komise k modernizaci účetního systému.
Rozlišování mezi investičními a neinvestičními výdaji je jedním ze zlepšení, která vyplývají ze zavedení nového účetního systému. _BAR_ Od zavedení nového systému akruálního účetnictví byla většina problémů, o nichž se Účetní dvůr zmiňoval, vyřešena.
Účetní závěrka se nyní sestavuje na základě informací čerpaných z účetních záznamů.
Účty jsou vedeny podle obecně uznávaných účetních zásad a mezi investičními a neinvestičními výdaji se rozlišuje v okamžiku zahájení operace.
Částky předběžného financování a otevřené faktury / prohlášení o výdajích jsou uvedeny v rozvaze.
Tyto významné změny, které stále vyžadují od všech zúčastněných změnu kultury, však způsobily interní zpoždění při předkládání požadovaných informací a nepřesnosti v první skupině účtů vytvořených podle zásad akruálního účetnictví. _BAR_
Účetní dvůr není schopen poskytnout jistotu, pokud jde o přesnost a úplnost částek evidovaných jako částky v držení finančních zprostředkovatelů (1313,6 milionu EUR k 31. prosinci 2004). _BAR_ Nový systém zavedený v roce 2005, který je v souladu se zásadami akruálního účetnictví, umožní Komisi lépe kontrolovat částky předběžného financování (například pro finanční zprostředkovatele). _BAR_ Částky v držení finančních zprostředkovatelů by měly být od roku 2005 zapsány pod předběžným financováním.
Jak však již bylo uvedeno výše (viz výhradu v prohlášení o věrohodnosti za rok 2004), Účetní dvůr zatím nemůže považovat částky předběžného financování uvedené v [předběžné] rozvaze za úplné a spolehlivé. _BAR_
Přetrvávají další nedostatky týkající se prezentace účtů, pokud jde o některé položky zemědělských výdajů a zálohy, které nebyly provedeny, ale jsou jako takové vykazovány (modulace čili odlišení), a účtování důchodových nároků, které neutralizuje dopad na výsledek hospodaření. _BAR_ Současný systém modulace se postupně ruší a změna zápisu do rozpočtových účtů během jeho posledních let se nepředpokládá.
Způsob účtování o těchto položkách v obecných účtech se posuzuje v rámci přechodu na akruální účetnictví v roce 2005.
Otázka důchodových nároků bude znovu řešena, až bude k dispozici standard IPSAS pro účtování o důchodech v subjektech veřejného sektoru. _BAR_ Prostředky zadržené za účelem modulace se nyní až do jejich čerpání vykazují v rozvaze pod položkou předběžné financování; rozpočtové nakládání s platbami zůstalo nezměněno.
Ačkoli pro tuto otázku stále není k dispozici standard IPSAS, důchodové nároky jsou od nynějška zapisovány na účet výsledku hospodaření bez odpovídající pohledávky od členských států. _BAR_
Z příloh k účetním závěrkám nevyplývá dosud dostatečně a přesně, že oddělení Komise nebo členské státy pravděpodobně provedou dodatečné opravy některých operací, ani z nich nevyplývá možný rozsah takových oprav.
Kromě toho existují další nejistoty, které mohou účetní závěrky dočasně ovlivnit. _BAR_ Konečná účetní závěrka za rok 2004 obsahuje dodatečnou poznámku, že u většiny plateb provedených během roku se jedná o platby předběžné, které podléhají různým podmínkám.
Komise má zavedena nová účetní pravidla, jejichž účinky by se měly projevit v účetní závěrce za rok 2005.
Komise rovněž analyzuje možnost zlepšit informace o finančních dopadech provedených oprav, které se týkají předchozích let.
Pokud jde o ostatní nejistoty (např. stanovisko s výhradami či negativní stanovisko certifikujících subjektů nebo odložení rozhodnutí Komise o finančním schválení účtů platebních agentur), mají příslušné výdaje obecně omezený rozsah. _BAR_ Na rozdíl od minulosti obsahují přílohy více informací o tom, že oddělení Komise nebo členské státy pravděpodobně provedou dodatečné opravy některých operací.
Jasně a přesně se však nerozlišuje mezi výdaji, které byly ověřeny a následně schváleny, a výdaji, které budou dále ověřovány. _BAR_
_BAR_
Zjištění na úrovni Komise
Interní zpoždění prací na účetní závěrce Komise za rok 2005
1.13 Klíčovými prvky při přípravě účetní závěrky Komise za rok 2005 byly realizace metodiky oddělení účetních období/pokynů vydaných účetním Komise v jednotlivých generálních ředitelstvích a potvrzení platnosti počátečních a konečných zůstatků všemi schvalujícími osobami [11].
Tato potvrzení platnosti se ve většině případů opozdila, zejména na úrovni provozních generálních ředitelství.
1.13 Z pohledu náročných interních pracovních harmonogramů stanovených generálním ředitelství pro rozpočet ke zpoždění některých termínů opravdu došlo.
Dobrý pracovní program má obvykle určitou časovou rezervu pro případ možného zpoždění. A to byl případ harmonogramů Komise.
I přes tato interní zpoždění však byla Komise schopna splnit termín stanovený ve finančním nařízení a předložit finanční výkazy včas.
_BAR_
1.14 U mnoha generálních ředitelství, která byla předmětem auditu Účetního dvora, bylo zjištěno několik nedostatků týkajících se potvrzování platnosti údajů: slabý dohled, nedostatek pracovníků pověřených tímto úkolem a neodpovídající dokumentace provedených prací.
Číselné údaje, které předložila některá provozní generální ředitelství ve finanční příloze výročních zpráv o činnosti, obsahovaly chyby (viz bod 1.16).
1.14 Útvary Komise vyvíjely v období téměř dvou let velké úsilí, aby zjistily a zaznamenaly údaje, které ve starém systému dříve nebyly.
Pro účely první rozvahy provedla všechna generální ředitelství několik kontrol a ověření těchto údajů, přičemž na závěr všechna ředitelství, s výjimkou jediného, své počáteční a konečné rozvahy potvrdila.
Komise si je vědoma, že je třeba zlepšit podmínky pro kontrolu účetnictví.
Aktualizace/zlepšení podmínek kontroly je plánováno jako střednědobý projekt.
Některé kroky byly provedeny v průběhu roku 2005, další budou ukončeny v roce 2006 a 2007.
V roce 2005 poskytla generální ředitelství poprvé úplné číselné údaje.
Určité nedostatky se objevily při rozdělení účtů podle generálních ředitelství, v jejichž důsledku obsahovaly finanční přílohy jednotlivých ročních zpráv o činnosti některých generálních ředitelství drobné chyby, které však neměly dopad na účetní závěrku Komise jako celku. _BAR_
1.15 Různé schvalující osoby před předložením účetní závěrky často nedovedly do konečné podoby/formálně neschválily jednotlivé metodiky pro generální ředitelství.
Účetní zápisy v rámci oddělení účetních období pro počáteční a konečné zůstatky tak byly provedeny bez formálně schváleného metodického základu, kterým by se na úrovni generálních ředitelství zavedla celková metodika oddělení účetních období/pokyny vydané účetním Komise.
1.15 Vzhledem k tomu, že ve veřejném sektoru neexistovala žádná referenční kritéria pro oddělení účetních období, byl před stanovením postupu upřednostněn konečný výpočet oddělení účetních období.
Nicméně, pokud jde o metodiku oddělení účetních období, poskytly útvary odpovědné za vedení účetnictví jasný návod, který by měly všechny útvary dodržovat. Generální ředitelství si pouze musí vybrat některou z metodických možností v závislosti na faktorech, které jsou specifické pro jejich daný sektor.
I když forma všech použitých metodik nebyla stanovena, byla již učiněna opatření k zajištění správného provádění: provedení kontroly a poskytnutí zpětné vazby, organizování seminářů a poskytnutí podrobnějších instrukcí útvarům. _BAR_
1.16 Dále byli ředitelé pro zdroje [12] požádáni, aby při přípravě výročních zpráv o činnosti (tj. na konci března 2006) formálně potvrdili platnost finančních zpráv, které obsahovaly především počáteční a konečné zůstatky.
Jelikož však generální ředitelství pro rozpočet mělo stanovenou stejnou lhůtu, ne všechna potvrzení platnosti byla doručena před úplným dokončením předběžné účetní závěrky.
Potvrzení platnosti pro konečnou účetní závěrku byla doručena včas.
_BAR_ _BAR_
1.17 Zpoždění zmíněná v bodě 1.13 ovlivnila testování věcné správnosti Účetního dvora, protože Účetní dvůr obdržel počáteční zůstatky před oddělením účetních období ( 18. ledna 2006) a po oddělení účetních období ( 15. března 2006), které měly být ještě upraveny.
Úplnou předběžnou počáteční rozvahu uvádějící dopad změn při převádění rozvahy k 31. prosinci 2004 na srovnatelný základ podle nových účetních zásad obdržel Účetní dvůr 31. března 2006 spolu s konsolidovanou předběžnou účetní závěrkou.
1.17 Komise si je vědoma, že kontrolní práce Účetního dvora byla v tomto roce obtížná, stejně jako byl pro Komisi náročný celý projekt.
- byly dodržovány řádné postupy a systém byl zdokumentován,
- zůstatky byly před časovým odlišením poprvé zaznamenány v lednu 2005,
- uprostřed roku 2005 bylo téměř 95 % těchto zůstatků již konečných a
- změny, ke kterým od té doby došlo, byly zdokumentovány a zvlášť zkontrolovány.
_BAR_
Méně významné, dosud nevyřešené otázky související s centrálním účetním systémem (ABAC), avšak přetrvávající významné problémy s místními druhotnými účetními systémy
1.18 Poté, co byl realizován komplexní akční plán na posílení bezpečnosti centrálního účetního systému, je ještě třeba dokončit dva úkoly, totiž přezkoumání přístupových práv v generálním ředitelství pro rozpočet a nové posouzení bezpečnosti v ABAC Workflow [13].
Vzhledem k tomu, že generální ředitel pro rozpočet zbývající práci na těchto otázkách nepovažuje za významnou, zejména proto, že je zaveden efektivní monitorovací systém, byla výhrada k bezpečnosti systému a přístupovým právům, která byla vznesena ve výroční zprávě o činnosti za rok 2004, zrušena.
Audit Účetního dvora potvrzuje zlepšení bezpečnosti systému ABAC.
_BAR_ _BAR_
1.19 Mnoho generálních ředitelství používá pro účely finančního řízení a pro zadávání operací, které jsou odesílány do centrálního účetního systému (ABAC) přes rozhraní, vlastní systémy IT.
Potvrzení platnosti a modernizace těchto systémů však bude trvat déle.
1.19 Jelikož situace se neustále vyvíjí a tým účetních potvrzujících platnost musí s tímto vývojem držet krok, byl s účinností od 1. června 2006 zaveden postup potvrzování platnosti změn v místních systémech, což je v souladu s prováděcími předpisy k finančnímu nařízení.
_BAR_
1.20 Účetní dvůr prověřil program hloubkových kontrol místních účetních systémů, které provedly útvary účetního Komise v roce 2005 ve 13 generálních ředitelstvích (v osmi, u nichž byla při rámcovém posouzení v roce 2004 zjištěna rizika [14], a v dalších pěti, vybraných na základě jejich finančního významu nebo organizační složitosti [15]).
Audit Účetního dvora potvrdil, že rozhodnutí účetního Komise odmítnout kvůli významným nedostatkům potvrzení platnosti tří místních systémů v Úřadu pro spolupráci EuropeAid, generálním ředitelství pro vzdělávání a kulturu a generálním ředitelství pro vnější vztahy bylo opodstatněné.
V některých případech však není jasné, proč nedostatečné výsledky u několika kritérií pro potvrzení platnosti nevedly k potvrzení platnosti s výhradou.
1.20 Potvrzení platnosti není auditem, takže závěry nelze srovnávat s výrokem v auditu.
Potvrzení platnosti místních systémů je spíše novou činností, která převádí do praxe článek 61 finančního nařízení.
Zprávy o potvrzení platnosti se vypracovávají, aby měl účetní pro potvrzení platnosti dostatek informací.
Rozsah a omezení jsou vysvětleny v preambuli zprávy o potvrzení platnosti.
_BAR_
1.21 Účetní dvůr má za to, že vzhledem k získaným výsledkům a nedořešeným otázkám je třeba většinu kladných potvrzení platnosti, která účetní Komise vydal pro místní systémy, považovat za potvrzení podmínečná nebo za potvrzení platnosti s výhradami.
Tuto situaci rovněž potvrzuje počet a význam horizontálních otázek [16] a oblastí pro další posouzení [17], které vyzdvihla závěrečná zpráva účetního Komise ke konci roku 2005.
1.21 Útvary odpovědné za vedení účetnictví musí dále objasnit otázky a záležitosti, u kterých je ve zprávách o potvrzení platnosti za rok 2005 uvedeno "pro další posouzení".
Toto další posouzení proběhne ve všech útvarech, včetně generálních ředitelství pro rozpočet a informatiku ve vztahu k systému ABAC. _BAR_
Práce na zlepšení kvality účetních systémů a údajů po předložení předběžné účetní závěrky
Kroky Komise k zajištění přesnosti konečné účetní závěrky
1.22 Generální ředitel pro rozpočet uvedl ve svém prohlášení výhradu, kterou také potvrzuje audit Účetního dvora (viz body 1.18–1.21 a 1.28–1.58), týkající se tří místních systémů, jejichž platnost nebyla potvrzena, a kontrol vnitřní jednotnosti účetnictví, které ještě mají být dokončeny.
V celkovém závěru o spojeném dopadu nedostatků uvedených v jeho prohlášení generální ředitel konstatoval, že generální ředitelství pro rozpočet spolu s ostatními útvary Komise podnikne další kroky k odstranění zbylých chyb nebo nejistot a v roce 2006 bude nadále investovat s cílem posílit účetní systém ABAC v rámci Společenství.
Dále uvedl, že je to otázka vhodných nástrojů, jako je odborná příprava, dokumentace a systémy IT, ale také práce na uskutečnění souvisejících změn kultury, a že na tomto základě lze v souladu s prohlášením poskytnout přiměřenou míru jistoty.
1.22 Komise zaznamenala mimořádné úsilí svých odborů přejít na účetnictví na akruální bázi.
V případě 3 místních systémů však útvary odpovědné za účetnictví platnost nepotvrdily.
Z těchto důvodů a také proto, že Účetní dvůr musí provést audit předběžné účetní závěrky a případné opravy před schválením konečné účetní závěrky dne 31. července 2006, vyjádřil generální ředitel pro rozpočet ve své výroční zprávě o činnosti dne 31. března 2006 časově omezenou výhradu ve vztahu k účetnímu systému.
_BAR_
1.23 Také generální ředitel pro vzdělávání a kulturu vyslovil výhradu týkající se nedostatečné jistoty, pokud jde o správnost částek v rozvaze Komise.
Přestože útvary Komise i Účetní dvůr zjistily významná rizika i v jiných generálních ředitelstvích, žádná jiná pověřená osoba výhradu nevyslovila [18].
Nicméně 26 ze 40 ředitelů pro zdroje upozornilo, že před konečnou uzávěrkou účtů bude kvůli nedostatkům identifikovaným ve výročních zprávách o činnosti anebo kvůli skutečnosti, že se jedná o první rok předběžné uzávěrky účtů podle akruálního účetnictví, možná ještě nutno provést ověření platnosti či případné opravy.
1.23 Nedůsledné provádění požadavků akruálního účetnictví v místním účetním systému generálního ředitelství pro vzdělávání a kulturu APPFIN mělo za následek rozdíly v počátečních a konečných zůstatcích účtů.
Na úpravě tohoto systému, která má zajistit řádné provádění transakcí v budoucnosti, se již pracuje; opravy dřívějších chyb se provádějí a měly by být dokončeny do konce roku.
I přes úsilí generálního ředitelství pro vzdělávání a kulturu o provedení opravy účetních údajů, výhrada ve vztahu ke konečným číslům stále platí.
Tato výhrada byla uplatněna i proto, že do 31. března 2006 nebyly ještě ukončeny probíhající audity.
Pokud to bylo možné, byly problémy, které generální ředitelství nebo auditoři odhalili, v konečné účetní závěrce opraveny. _BAR_
Rozsah konsolidace
1.24 Rozsah konsolidace stanovený v účetním pravidle č. 1, které přijal účetní Komise, je větší než rozsah, který stanoví článek 121 finančního nařízení [19] (např. zahrnutí společného systému zdravotního pojištění nebo agentur nespadajících pod článek 185 finančního nařízení) [20].
1.24 Rozsah konsolidace stanovený v účetním pravidle č. 1 bere v úvahu zásadu kontroly a vychází z mezinárodních účetních standardů.
Na druhé straně článek 121 finančního nařízení předpokládá pouze konsolidaci orgánů a subvencovaných agentur.
Za účelem odstranění rozporu mezi účetním pravidlem a finančním nařízením bylo navrženo změnit článek 121 finančního nařízení v kontextu celkové revize v tom smyslu, aby stanovil také konsolidaci kontrolních orgánů v souladu s účetním pravidlem č. 1. _BAR_
1.25 Společný systém zdravotního pojištění a dvě agentury (Odrůdový úřad Společenství a Úřad pro harmonizaci ve vnitřním trhu) nebyly nicméně do konsolidované účetní závěrky za rok 2005 zahrnuty (viz též bod 1.29).
Na základě analýzy typu kontroly, kterou Evropská společenství vykonávají nad společným systémem zdravotního pojištění, Účetní dvůr soudí, že společný systém neměl být zahrnut do rozsahu konsolidace, jak je vymezena v účetním pravidle č. 1.
Rozsah konsolidace by tedy měl být znovu posouzen.
1.25 Účetní pravidlo bude aktualizováno vzhledem k nezahrnutí systému zdravotního pojištění do konsolidace.
Vyloučení dvou uvedených agentur povoluje finanční nařízení z praktických důvodů: Úřad pro harmonizaci ve vnitřním trhu stále upřednostňuje své nezahrnutí do rozsahu konsolidace; Odrůdový úřad Společenství mezitím souhlasil se svou konsolidací, jeho souhlas však přišel z hlediska konsolidace v roce 2005 příliš pozdě.
Jak uvedl Účetní dvůr v odstavci 1.29, jejich nezahrnutí do rozsahu konsolidace pravdivý a věrný obraz závěrky neovlivnilo. _BAR_
Dopad probíhající práce
1.26 Ve stanovisku č.
2/2001 [21] k návrhu nařízení Rady, kterým se stanoví finanční nařízení o souhrnném rozpočtu Evropských společenství, se Účetní dvůr zabýval rizikem vyplývajícím ze situace, kdy předběžná konsolidovaná účetní závěrka zaslaná Účetnímu dvoru není ještě stabilizována.
Účetní dvůr zdůraznil, že je důležité, aby předběžná účetní závěrka obsahovala úplné a jednotné dokumenty a byla řádně sestavena ve stanovených lhůtách.
Dále uvedl, že její předběžnost spočívá jen v tom, že ji Komise dosud formálně nepřijala a že může být případně na návrh Účetního dvora opravena.
_BAR_ _BAR_
1.27 Komise tuto druhou zásadu, totiž že nelze provádět jiné změny než ty, které navrhl Účetní dvůr, nedodržela, jelikož rok 2005 byl rokem přechodným.
Bylo tedy povinností Komise zajistit, aby byl Účetní dvůr řádně a včas informován o opravách, které Komise na základě probíhající práce na předběžných účtech považovala za nutné.
1.27 Je obtížné toto pravidlo dodržet, neboť předběžná účetní závěrka musí být dokončena ve stejném termínu jako výroční zprávy o činnosti.
Provedené změny však budou minimální.
Podkladem předběžné účetní závěrky jsou všechny údaje, které jsou dostupné v době její přípravy.
Provedené změny tudíž odrážejí aktualizované údaje, nedostatky, které zjistil Účetní dvůr, a opravy, které požadovala generální ředitelství a které nebylo možné provést do 31. března 2006.
Všechny změny byly zdokumentovány a Účetnímu dvoru objasněny. _BAR_
Konsolidovaná počáteční rozvaha k 1. lednu 2005
1.28 V následující části (viz body 1.29–1.49) se popisuje prověrka Účetního dvora, která se týkala přiměřenosti a přesnosti účetních oprav v souvislosti s přípravou konsolidované účetní závěrky k 1. lednu 2005. Tyto opravy byly provedeny s cílem sladit číselné údaje a informace z konsolidované účetní závěrky k 31. prosinci 2004 s novými zásadami akruálního účetnictví.
_BAR_ _BAR_
1.29 Téměř veškerý dopad provedených změn se týká účetní závěrky Komise.
Skutečnost, že do rozsahu konsolidace byly poprvé zahrnuty i agentury, měla na konsolidovanou účetní závěrku jen omezený dopad, přičemž hlavním důsledkem bylo zvýšení pokladních zůstatků.
Vynechání dvou agentur tedy pravdivý a věrný obraz neovlivnilo.
_BAR_ _BAR_
Položky s omezenými účetními opravami
1.30 Účetní dvůr přezkoumal položky, jichž se týkaly jen omezené opravy, a z tohoto přezkumu nevyplynula žádná významná zjištění (tj. nehmotný a hmotný dlouhodobý majetek, (krátkodobé) investice, úvěry, dlouhodobé a krátkodobé pohledávky [22], zásoby, zaměstnanecké výhody, opravné položky k rizikům a nákladům, finanční a jiné závazky a rezervy).
1.30 Pokud jde o údaje požadované v poznámce pod čarou č. 18, nebyly k 31. prosinci k dispozici.
_BAR_
Předběžné financování
1.31 Předběžné financování se týká plateb, které mají příjemcům poskytnout hotovostní zálohu. Pokud příjemcům nevzniknou během období stanoveného ve smlouvě způsobilé výdaje, jsou povinni částky předběžného financování vrátit Společenstvím.
_BAR_ _BAR_
1.32 Účetní dvůr již několik let konstatuje, že záznamy o různých pohledávkách jsou problematické, protože předběžné financování se zaúčtovávalo jako konečné výdaje a částky k úhradě nebyly zaúčtovány ihned [23]. Z tohoto důvodu vyslovil Účetní dvůr k účetním závěrkám za příslušné roky [24] výhrady.
_BAR_ _BAR_
1.33 K odstranění těchto nedostatků provedly v roce 2004 všechny instituce, orgány a agentury inventuru veškerých nezúčtovaných částek předběžného financování vyplacených do 31. prosince 2004.
Výsledkem bylo přibližně 30000 účetních záznamů o předběžném financování v celkové výši 28013 milionů EUR [25].
1.33 V souladu s novými účetními pravidly byla provedena inventura veškerých částek předběžného financování vyplacených od ledna 2005.
Částky předběžného financování dosud nejsou vyjasněny a v rozvaze jsou uvedeny na straně aktiv.
_BAR_
1.34 Nicméně ne všechny technické a koncepční otázky a problémy spojené s realizací, které již byly částečně identifikovány v souvislosti s výroční zprávou za rozpočtový rok 2004 [26], se vyřešily předložením počáteční rozvahy k 1. lednu 2005. Nedostatky vyplývající z této skutečnosti jsou popsány níže.
1.34 Jak již bylo uvedeno v odpovědích na výroční zprávu Účetního dvora za rok 2004, další ověření částek předběžného financování musí zohlednit podmínky různých smluv se třetími stranami. Vykázání čisté výše v rozvaze nicméně potvrzuje ekonomickou realitu nezúčtovaných částek předběžného financování.
_BAR_
1.35 Audit reprezentativního vzorku 147 operací předběžného financování ze základního souboru záznamů o předběžném financování v účetním systému k listopadu 2005 odhalil významnou míru chyb, pokud jde o četnost a finanční dopad.
Nejobvyklejší druhy chyb jsou tyto:
- u některých položek předběžného financování byly zaúčtovány nesprávné částky,
- některé částky předběžného financování byly zaúčtovány, ačkoli již byly k 1. lednu 2005 zúčtovány.
1.35 Komise přezkoumá transakce, na které Účetní dvůr upozornil.
_BAR_
1.36 Při další auditní práci na identifikaci a potvrzení platnosti položek předběžného financování byly dále zjištěny tyto problémy s úplností a přesností počáteční rozvahy:
_BAR_
1.36 - rozdělení na dlouhodobé předběžné financování (21285 milionů EUR) a krátkodobé předběžné financování (6728 milionů EUR) zohlednilo pouze částky strukturálních fondů, Fondu soudržnosti, programu ISPA a Fondu solidarity týkající se programového období 2000–2006.
To vede k podhodnocení dlouhodobého předběžného financování a odpovídajícímu nadhodnocení krátkodobého předběžného financování, protože smlouvy pro jiné politiky s předběžným financováním, u nichž byla zbývající doba trvání více než jeden rok, byly klasifikovány jako krátkodobé,
- Rozdělení na dlouhodobé a krátkodobé předběžné financování je provedeno pouze u částek ze strukturálních fondů, neboť ty dlouhodobé představují "skutečné" předběžné financování Komise.
U dalších oblastí politik nebylo možné dlouhodobou částku kvantifikovat a rozdělení bylo možné pouze na základě odhadů provádění projektů.
Pro účetní závěrku za rok 2006 bude mít Komise po dvou letech zkušeností s novým účetním systémem více údajů, ze kterých bude moci vycházet při ověření proveditelnosti tohoto rozdělení.
_BAR_
- pokud jde o generální ředitelství pro vzdělávání a kulturu, přes práci provedenou po vydání předběžné účetní závěrky stále existuje riziko, že opomenutí a duplicitní či nesprávné záznamy by mohly vést k chybám, které vzhledem ke složitosti problémů nelze vyčíslit [27].
- Věcné chyby nalezené v záznamech generálního ředitelství pro vzdělávání a kulturu, které vznikly špatným vykázáním plateb předběžného financování, byly opraveny.
_BAR_
Závazky
1.37 Závazky v podstatě zahrnují výdaje příštích období, kterými se zabývá oddíl věnovaný oddělení účetních období (viz body 1.42–1.46), a krátkodobé závazky, které zahrnují faktury a prohlášení o výdajích.
Zjištění Účetního dvora týkající se krátkodobých závazků jsou popsána v tomto oddíle.
_BAR_ _BAR_
1.38 Ve čtvrtém čtvrtletí roku 2004 začaly práce na soupisu asi 7000 faktur a prohlášení o výdajích, které byly k 1. lednu 2005 přijaté, avšak neproplacené. Výsledkem soupisu jsou krátkodobé závazky ve výši 9412 milionů EUR [28].
_BAR_ _BAR_
1.39 Předložením počáteční rozvahy k 1. lednu 2005 [29] nebyly vyřešeny všechny technické otázky a problémy realizace.
Nedostatky vyplývající z této skutečnosti jsou popsány níže.
1.39 Komise zlepší své interní kontroly, aby byla schopna odhalit technické otázky a přetrvávající problémy v některých generálních ředitelstvích.
_BAR_
1.40 Audit reprezentativního vzorku 141 faktur/prohlášení o výdajích ze základního souboru záznamů o závazcích v účetním systému k listopadu 2005 odhalil významnou míru chyb, pokud jde o četnost a finanční dopad. Nejobvyklejší druhy chyb jsou tyto:
- u některých faktur nebo prohlášení o výdajích byly zaúčtovány nesprávné částky,
- některé faktury nebo prohlášení o výdajích byly zaúčtovány, ačkoli již byly zaplaceny.
1.40 Komise přezkoumá šest chyb z 141 auditovaných operací, které měly dopad na účetní závěrku.
_BAR_
1.41 Pokud jde o generální ředitelství pro vzdělávání a kulturu, přes práci provedenou po vydání předběžné účetní závěrky stále existuje riziko, že opomenutí a duplicitní či nesprávné záznamy by mohly vést k chybám, které vzhledem ke složitosti problémů nelze vyčíslit.
1.41 Věcné chyby nalezené v záznamech generálního ředitelství pro vzdělávání a kulturu, které vznikly špatným zaúčtování faktur/prohlášení o výdajích, byly opraveny.
_BAR_
Prvky oddělení účetních období
1.42 Jedním z nejdůležitějších aspektů přechodu na akruální účetnictví je postup, kterým se operace uskutečněné během daného roku zaúčtují do účetního období, k němuž se vztahují (oddělení účetních období).
Zejména je třeba posoudit způsobilé výdaje, které vznikly příjemcům prostředků Společenství, avšak dosud nebyly vykázány (výdaje příštích období), příjmy, které dosud nebyly přijaty, ačkoli služby již byly poskytnuty, zboží bylo dodáno nebo existuje právní závazek (příjmy příštích období), a náklady či výnosy zaúčtované v běžném roce, které se týkají následujících období (náklady nebo výnosy příštích období).
_BAR_ _BAR_
1.43 Celková výše účetních oprav u výdajů příštích období činila 64205 milionů EUR [30].
Audit Účetního dvora, který se zabýval ostatními prvky oddělení účetních období, neodhalil podstatné chyby. Zjištění týkající se výdajů příštích období jsou popsána níže.
_BAR_ _BAR_
1.44 Jak je uvedeno výše (viz bod 1.15), zavedení celkové metodiky oddělení účetních období u jednotlivých generálních ředitelství nebylo dovedeno do konečné podoby před provedením účetních zápisů v rámci oddělení účetních období.
Většina generálních ředitelství navíc dostatečně neotestovala, zda vytvořená metodika zajišťuje, že operace uskutečněné v daném roce budou správně zaúčtovány do účetního období, k němuž se vztahují.
Vzhledem k tomu, že rok 2005 je prvním rokem oddělení účetních období, a vzhledem ke specifičnosti činností Společenství, nejsou k dispozici žádné referenční metody, jejichž pomocí by bylo možno ověřit přiměřenost metod a výsledky odhadů.
1.44 Komise konstatuje, že kromě poznámek týkajících se provádění a kontrol nemá Účetní dvůr žádné připomínky k metodice jako takové.
Pro závěrku za rok 2006 budou na základě zkušeností z tohoto prvního roku provedeny hlubší testy a kontroly. _BAR_
1.45 Správnost výpočtů, které provedla řada generálních ředitelství, ohrožují tyto nedostatky zjištěné u postupů pro oddělení účetních období:
- generální ředitelství zkontrolovala výsledek výpočtů jen v omezeném rozsahu,
- použité údaje nebyly v některých případech dostatečně kvalitní,
- disponibilita znalostí a provedení prací byly často závislé na jedné osobě bez dostatečného dohledu.
1.45 V roce 2006 zintenzívní Komise své kontroly zaměřené na uplatňování metodiky oddělení účetních období.
_BAR_
1.46 Všechna generální ředitelství (kromě generálních ředitelství pro regionální politiku, pro zaměstnanost, sociální věci a rovné příležitosti a pro zemědělství a rozvoj venkova) se rozhodla odhadnout výdaje příštích období na základě všech smluv ve stádiu realizace.
Všechna auditovaná generální ředitelství (kromě generálního ředitelství pro vzdělávání a kulturu) byla schopna odsouhlasit údaje použité při výpočtech se základními účetními údaji s výjimkou některých nevysvětlených rozdílů, které, třebaže nejsou významné, potvrzují určitou úroveň rizika, na niž bylo poukázáno výše (viz bod 1.45).
1.46 Věcné chyby nalezené v záznamech generálního ředitelství pro vzdělávání a kulturu, které vznikly špatným zaúčtování časově rozlišených nákladů, byly opraveny.
_BAR_ Struktura a prezentace
1.47 V důsledku účetních oprav provedených v rámci přechodu na akruální účetnictví převyšují celková pasiva v počáteční rozvaze (k 1. lednu 2005) celková aktiva o 51597 milionů EUR, zatímco před účetními opravami celková aktiva převyšovala pasiva o 14507 milionů EUR.
_BAR_ _BAR_
1.48 Jedním zásadním činitelem, který tuto změnu vysvětluje, je skutečnost, že započtením předběžného financování (celková částka 28013 milionů EUR) se nevyváží započtením výdajů příštích období (celková částka 64205 milionů EUR).
Navíc se výrazně snížily dlouhodobé pohledávky, protože důchodové závazky Společenství vůči členům a pracovníkům orgánů a institucí (současná čistá hodnota 26012 milionů EUR) již nejsou neutralizovány odpovídajícím aktivem představujícím pohledávku za členskými státy.
Rozdíl mezi aktivy a pasivy představuje především částky, které budou v příštích letech inkasovány od členských států.
_BAR_ _BAR_
12, pokud jde o novou strukturu a prezentaci rozvahy a nový režim důchodových závazků Společenství [31]. Je tedy třeba přistoupit k provedení příslušných změn.
Nadto je nutno uvést další údaje o rozdílném charakteru pasiv, která mají být pokryta částkami, jež budou inkasovány od členských států, zejména skutečnost, že se jedná o částky buď krátkodobé, nebo dlouhodobé povahy.
1.49 Použije se účetní pravidlo č.
2 a 12.
Různý charakter závazků, které mají pokrýt částky získané od členských států, je uveden v poznámce k rozvaze 3.20. _BAR_
Konsolidovaná účetní závěrka k 31. prosinci 2005
1.50 Komise v roce 2005 vyvíjela úsilí, aby zajistila úplné a správné vykazování nových plateb předběžného financování a nových otevřených čili neuhrazených faktur/prohlášení o výdajích a jejich zúčtování. Byla však zjištěna řada chyb, které jsou popsány níže.
Nedostatky týkající se účetních oprav provedených u počáteční rozvahy k 1. lednu 2005 mají navíc dopad na výsledek hospodaření za rok 2005 a následně na konsolidovanou rozvahu a výkaz změn čistých aktiv.
1.50 Za účelem zajištění správnosti celkové částky počáteční rozvahy provedla generální ředitelství a útvary v roce 2005 několik kontrol a potvrdila platnosti. Většina potřebných oprav provedených oproti počáteční rozvaze neměla dopad na hospodářský výsledek za rok 2005.
_BAR_
1.51 Z analytického přezkumu Účetního dvora, který se týkal nehmotného a hmotného dlouhodobého majetku, (krátkodobých) investic, úvěrů, dlouhodobých a krátkodobých pohledávek, zásob, finančních a jiných závazků, zaměstnaneckých výhod, opravných položek k rizikům a nákladům a rezerv, nevyplynula žádná významná zjištění.
_BAR_ _BAR_
Konsolidovaná rozvaha k 31. prosinci 2005
Předběžné financování
1.52 Audit reprezentativního vzorku 162 předběžných financování ze základního souboru záznamů o předběžném financování v účetním systému k březnu 2006 (29349 milionů EUR) odhalil významnou míru chyb, pokud jde o četnost a finanční dopad. Tytéž druhy chyb jako u konsolidované počáteční rozvahy byly zjištěny také u konsolidované konečné rozvahy (viz bod 1.35).
1.52 Komise přezkoumá devět chyb z 162 auditovaných operací, které měly dopad na účetní závěrku. _BAR_
1.53 Při další auditní práci na identifikaci a potvrzení platnosti položek předběžného financování byly dále zjištěny tyto problémy s úplností a přesností konečné rozvahy:
_BAR_
1.53 - rozdělení na dlouhodobé předběžné financování (22732 milionů EUR) a krátkodobé předběžné financování (6633 milionů EUR) zohlednilo pouze částky týkající se strukturálních fondů, Fondu soudržnosti, programu ISPA a Fondu solidarity týkající se programového období 2000–2006.
To vede k podhodnocení dlouhodobého předběžného financování a odpovídajícímu nadhodnocení krátkodobého předběžného financování, protože smlouvy pro jiné politiky s předběžným financováním, u nichž byla zbývající doba trvání více než jeden rok, byly klasifikovány jako krátkodobé,
- Rozdělení na dlouhodobé a krátkodobé předběžné financování je v zásadě provedeno pouze u částek ze strukturálních fondů, neboť ty dlouhodobé představují "skutečné" předběžné financování Komise. U dalších oblastí politik nebylo možné finanční dopad zjištění Účetního dvora kvantifikovat. Pro účetní závěrku za rok 2006 bude mít Komise po dvou letech zkušeností s novým účetním systémem více údajů, ze kterých bude při ověření proveditelnosti tohoto rozdělení moci vycházet. _BAR_
- pokud jde o generální ředitelství pro vzdělávání a kulturu, přes práci provedenou po vydání předběžné účetní závěrky stále existuje riziko, že opomenutí a duplicitní či nesprávné záznamy by mohly vést k významným chybám, které vzhledem ke složitosti problémů nelze vyčíslit.
- Věcné chyby nalezené v záznamech generálního ředitelství pro vzdělávání a kulturu, které vznikly špatným vykázáním plateb předběžného financování, byly opraveny.
_BAR_
Závazky
1.54 Audit reprezentativního vzorku 148 faktur/prohlášení o výdajích ze základního souboru závazků v účetním systému k březnu 2006 (16194 milionů EUR) odhalil významnou míru chyb, pokud jde o četnost a finanční dopad.
Tytéž druhy chyb jako u konsolidované počáteční rozvahy byly také zjištěny u konsolidované konečné rozvahy (viz bod 1.40).
1.54 Komise přezkoumá devět chyb z 148 auditovaných operací, které měly dopad na účetní závěrku.
_BAR_
1.55 Pokud jde o generální ředitelství pro vzdělávání a kulturu, přes práci provedenou po vydání předběžné účetní závěrky stále existuje riziko, že opomenutí a duplicitní či nesprávné záznamy by mohly vést k významným chybám, které vzhledem ke složitosti problémů nelze vyčíslit.
1.55 Věcné chyby nalezené v záznamech generálního ředitelství pro vzdělávání a kulturu, které vznikly špatným zaúčtování faktur/prohlášení o výdajích, byly opraveny.
_BAR_
Prvky oddělení účetních období
1.56 Problémy zmíněné v souvislosti s konsolidovanou počáteční rozvahou (viz body 1.44–1.46) vedly k následujícím nedostatkům v konsolidované konečné rozvaze. Všechna auditovaná generálních ředitelství (kromě generálního ředitelství pro vzdělávání a kulturu) byla schopna odsouhlasit údaje použité při výpočtech se základními účetními údaji s výjimkou některých nevysvětlených rozdílů, které, třebaže nejsou významné, potvrzují určitou úroveň rizika, na niž bylo poukázáno výše (viz bod 1.45).
1.56 Věcné chyby nalezené v záznamech generálního ředitelství pro vzdělávání a kulturu, které vznikly špatným zaúčtování prvků oddělení účetních období, byly opraveny.
_BAR_
Podrozvahové položky a příloha 1.57 Příloha ke konsolidované účetní závěrce obsahuje ve srovnání s minulostí více informací [32] o skutečnosti, že oddělení Komise nebo členské státy některé operace pravděpodobně později opraví. Příloha však nespecifikuje částku výdajů, které mohou být předmětem postupů pro ověřování a schvalování účetní závěrky (viz též body 1.63–1.65).
1.57 Kromě rozhodnutí o ročních účetních závěrkách platebních agentur má Komise právo provést opravy v rámci rozhodnutí o shodě. Komise jednala na doporučení Účetního dvora ve zprávě z roku 2004, které se týkalo možných oprav, jež je ještě třeba učinit.
Například generální ředitelství pro zemědělství a rozvoj venkova ve své výroční zprávě o činnosti za rok 2005 [33] jasně stanovilo na období let 2001–2005 opravy, o kterých je třeba rozhodnout v rámci následného rozhodnutí o účetní závěrce, a tato částka je v účetních záznamech Komise vykázána jako případné aktivum.
Tato v budoucnosti zaúčtovatelná částka byla na základě průměrné opravné sazby ve výši 0,95 % odhadnuta na 1151 milionů EUR – viz také odpovědi na body 5.56 a 5.62.
_BAR_
Konsolidovaný účet výsledku hospodaření
1.58 Pro získání přiměřené jistoty o spolehlivosti účetní závěrky je nutné podrobné odsouhlasení výsledku plnění rozpočtu a výsledku hospodaření.
S výjimkou Komise byly tyto informace k dispozici až po předložení konečné účetní závěrky. Přesto však Účetní dvůr mohl tyto údaje použít pro odsouhlasení výsledku plnění rozpočtu a výsledku hospodaření.
_BAR_ _BAR_
Legalita a správnost uskutečněných operací
Přístup Účetního dvora
1.59 S přihlédnutím k požadavkům čl. 248 odst.
1 Smlouvy, měnícímu se auditnímu prostředí (které je nesmírně složité a v důsledku finanční reformy Komise se zásadně proměnilo) a očekáváním "uživatelů" DAS (jmenovitě orgánu, který je příslušný pro udělení absolutoria) Účetní dvůr v roce 2002 [34] rozhodl, že jeho auditní stanovisko bude výsledkem konsolidace zvláštních posouzení týkajících se vlastních zdrojů a každé ze šesti provozních kapitol finančního výhledu 2000–2006 [35].
Tato zvláštní posouzení, která mají orgánu udělujícímu absolutorium umožnit monitorovat kvalitu řízení prostředků v každé podstatné oblasti intervenčních opatření Společenství [36], vycházejí ze čtyř zdrojů důkazů:
a) zkoumání způsobu, jakým fungují systémy dohledu a kontroly zřízené jak v orgánech a institucích Společenství, tak v členských státech a třetích zemích;
b) testování vzorků operací pro každou podstatnou oblast formou kontrol až po úroveň konečných příjemců;
c) analýzy výročních zpráv o činnosti a prohlášení generálních ředitelů a postupů použitých k jejich vypracování;
d) případně zkoumání práce jiných auditorů, kteří jsou nezávislí na řídících postupech Společenství.
_BAR_ _BAR_
1.60 Cílem auditu systémů dohledu a kontroly je zjistit, do jaké míry tyto systémy umožňují řídit rizika související s legalitou a správností uskutečněných operací.
Testování operací má poskytnout přímé důkazy o legalitě a správnosti a naznačit původ, četnost, povahu a dopad zjištěných chyb. Výsledky testování operací doplňují a potvrzují závěry o systémech.
Na základě informací z obou zdrojů jsou doporučena nápravná opatření. V souladu s mezinárodními auditními standardy Účetní dvůr rovněž přihlíží ke "sdělením vedoucích pracovníků" obsaženým ve výročních zprávách o činnosti a prohlášeních generálních ředitelů, jakož i v jejich souhrnu, který přijímá Komise.
Přezkoumává se i práce jiných auditorů [37], aby se zjistilo, zda je pro jednotlivá zvláštní posouzení relevantní.
_BAR_ _BAR_
Výsledky auditu za rok 2005
Přetrvává potřeba zajistit účelnost systémů dohledu a kontroly
1.61 Podobně jako v minulosti lze obecně říci, že závěry o různých dostupných zdrojích DAS vyplývající ze zvláštních posouzení, jsou jednotné.
V oblastech, kde jsou podle auditu Účetního dvora zavedeny systémy dohledu a kontroly, které umožňují odpovídající řízení rizika, nevyplývají z testů věcné správnosti provedených Účetním dvorem podstatná zjištění o legalitě a správnosti uskutečněných operací (viz body 4.26–4.30, 5.53, 9.19 a 10.20) a posouzení prohlášení generálních ředitelů a pověřených schvalujících osob provedené Účetním dvorem potvrdilo, že není třeba vyjadřovat žádné výhrady nebo je třeba vyjádřit jen výhrady méně zásadní povahy (viz body 2.14–2.19).
_BAR_ _BAR_
1.62 V oblastech, kde podle hodnocení Účetního dvora systémy dohledu a kontroly existují, avšak jejich účelnost při řízení souvisejícího rizika je nutno zlepšit, vyplývají z testů věcné správnosti provedených Účetním dvorem i nadále významná zjištění o legalitě a správnosti uskutečněných operací (viz body 5.52–5.57, 6.38–6.41 a 7.28 a pokud jde o prováděcí organizace, body 8.21–8.22).
Dále posouzení prohlášení generálních ředitelů provedené Účetním dvorem potvrdilo, že podstatné výhrady buďto vyjádřeny byly, nebo podle názoru Účetního dvora vyjádřeny být měly (viz body 2.14–2.19).
1.62 Komise učinila opatření k řízení rizik spojených se sdíleným řízením prostřednictvím auditní práce, uplatňováním akčních plánů v členských státech k odstraňování systémových nedostatků, prostřednictvím finančních oprav, pomoci při klíčových kontrolách a zlepšeným předáváním výsledků auditů provedených vnitrostátními auditory.
O těchto krocích a o vylepšování tohoto systému v členských státech referují generální ředitelství spravující strukturální fondy ve svých výročních zprávách o činnosti.
Ze samotné podstaty systému sdíleného řízení vyplývá, že některé chyby a nedostatky budou opraveny teprve po proplacení dotčených výdajů. Komise odkazuje na své odpovědi na postřehy Účetního dvora v bodě 2.8, 2.25 a 2.26.
Jak je zmíněno v odpovědi na body 2.18 a 2.19, dotčená generální ředitelství se domnívala, že provoz platných systémů sám o sobě poskytuje solidní základ pro spolehlivé zajištění výdajů, za které jsou odpovědná, a že výhrady jsou namístě pouze tehdy, objeví-li se nedostatky představující vážné ohrožení rozpočtu Společenství.
Pokud jde o prováděcí zařízení ve vnějších oblastech politiky, odkazuje se na odpovědi Komise k bodům 8.20 a 8.21. _BAR_
Víceletá povaha činností Společenství a náprava chyb
1.63 V diskusích o připomínkách v DAS se často uvádí, že nedostatky, které Účetní dvůr zjistil na úrovni uskutečněných operací, mají pouze dočasný dopad a že DAS nebere v úvahu víceletou povahu některých činností Společenství. Tvrdí se tak, že Komise chyby zohledňuje při schvalování účtů v rámci záruční sekce EZOZF, při uzavírání operačních programů v rámci strukturálních fondů a při auditech uzávěrky týkajících se decentralizovaného řízení.
1.63 Argumenty Komise se opírají o skutečnost, že při sdíleném řízení podléhají výdaje financované Společenstvím kontrolnímu cyklu, který trvá více let.
U strukturálních fondů začíná tento cyklus prvními kontrolami na úrovni členských států a končí ex post audity Komise. Skutečnost, že Účetní dvůr objevil chyby v operacích, které se nacházejí v určitém stádiu kontrolního cyklu, neznamená, že by tento systém nebyl účinný.
Tím však není popřen prvořadý význam kontrol podkladových operací provedených řídícími pracovníky přímo na místě před předložením výdajů k proplacení, stejně jako význam preventivních opatření, jako jsou poskytnutí pomoci a informační činnost.
_BAR_
1.64 V souladu s čl.
53 odst. 5 finančního nařízení a článkem 42 prováděcích pravidel k finančnímu nařízení [38] tato rozhodnutí a nápravná opatření skutečně tvoří významnou součást systémů dohledu a kontroly Komise.
Nedostatky zjištěné při auditech Účetního dvora však ukazují, že "rozhodnutí o shodě" při schvalování zemědělských účtů, postupy pro uzavírání operačních programů v rámci strukturálních fondů a audity uzávěrky týkající se decentralizovaného řízení nelze považovat za mechanismy zajišťující prevenci a včasnou identifikaci a nápravu chyb (viz body 5.56–5.57, 6.31–6.37, 6.41, 7.21–7.24 a 7.26–7.28).
1.64 Cílem odsouhlasení rozhodnutí o účetní závěrce je z financování Společenství vyloučit výdaje, které nejsou v souladu s právními předpisy Společenství. Tato rozhodnutí jsou určena členským státům a chrání daňové poplatníky EU před financováním nezpůsobilých výdajů.
Ve sdíleném řízení jsou prevence, nalezení a oprava chyb na úrovni konečného příjemce odpovědností členských států. Rozhodnutí o účetní závěrce má povzbudit členské státy, aby se snažily udržet míru chyb na přijatelné úrovni a aby při zjištění nesrovnalostí zajistily jejich nápravu.
Kontrolní systémy jsou také kombinovány s uplatněním odrazujících sankcí v případech, kdy členské státy zjistí chyby.
Komise se domnívá, že v oblasti zemědělských výdajů poskytují kontroly prováděné členskými státy a Komisí přiměřenou záruku ke zjištění a opravě vzniklých chyb (viz odpovědi na body 5.56 a 5.58). U strukturálních fondů představuje uzavření projektů závěrečnou fázi kontrolního cyklu umožňující opravu chyb v okamžiku konečné platby.
Kontrolní systém však nespoléhá pouze na postupy ukončení projektů; riziko, že se v rozpočtu projeví chyby v důsledku selhání prvních kontrol, snižují postupy potvrzování výdajů, audity a finanční opravy na úrovni členských států i Komise, které jsou prováděny v průběhu období provádění. _BAR_
1.65 Navíc rozhodnutí o finančních opravách přijatá v oblasti sdíleného řízení, kterými se získávají zpět částky od členských států, jež nezavedly anebo neprovozují spolehlivé systémy, nečiní uskutečněné operace o nic méně nelegální či nesprávné, i když mohou mít odrazující účinek.
Nadto provedené finanční opravy vyplývají ze systémových nedostatků, a nemohou tak přímo souviset s chybami na úrovni uskutečněných operací.
Nařízení finančních oprav má mít ten účinek, že se náklady na (neuznané) nelegální či nesprávné operace přesunou z rozpočtu EU na daňové poplatníky jednotlivých členských států.
1.65 Postup odsouhlasení účetní závěrky sám o sobě není mechanismem, kterým se získávají zpět platby neoprávněně vyplacené příjemcům, neboť je zaměřený na systém kontrol zavedený členskými státy. V případě, že jsou při těchto kontrolách zjištěny nesrovnalosti, jsou za ně odpovědny členské státy, jak jasně stanoví čl.
1 nařízení (ES) č. 1290/2005.
Zda má břemeno finanční opravy nést konečný příjemce, zda mají být hrazeny z programového rozpočtu nebo se zda se břemeno převede na vnitrostátní daňové poplatníky, závisí na důvodu opravy.
Členské státy jsou povinny získat zpět neoprávněně vyplacené částky, kdykoli je to možné a vhodné.
Pokyny k opravám stanoví, že Komise může zahájit řízení o nesplnění povinnosti, pokud členské státy tyto prostředky nezískají zpět i v případě, kdy byla provedena finanční oprava.
U chyb zjištěných u jednotlivých operací, které vznikly vinou příjemce, se očekává, že proti příjemci bude zahájeno řízení o zpětném získání prostředků.
Je-li oprava nutná z důvodu nedbalosti členského státu při provádění kontrol, což bývá častým důvodem finančních oprav, jsou na vině orgány a nikoli příjemce. V takovém případě je finanční oprava hrazena výlučně z rozpočtu dotčeného členského státu.
Komise se domnívá, že takové opravy napraví škodu vzniklou v rozpočtu EU vinou chyb v zákonnosti a řádnosti příslušných operací. _BAR_
[1] "Konečná roční účetní závěrka Evropských společenství" tvoří svazek I roční účetní závěrky Evropských společenství za rozpočtový rok 2005.
[2] Účetní pravidla, která přijal účetní Komise, jsou inspirována mezinárodními účetními standardy pro veřejný sektor (International Public Sector Accounting Standards – IPSAS), vydávanými Mezinárodní federací účetních znalců (International Federation of Accountants – IFAC), a nejsou-li k dispozici, pak mezinárodními účetními standardy (International Accounting Standards – IAS) / mezinárodními standardy finančního výkaznictví (International Financial Reporting Standards – IFRS), vydávanými Radou pro mezinárodní účetní standardy (International Accounting Standards Board – IASB).
[3] Hlavními novými prvky jsou předběžné financování, pohledávky a oddělení účetních období.
[4] "Konsolidované finanční výkazy" zahrnují rozvahu, účet výsledku hospodaření (včetně vykazování podle segmentů), tabulku finančních toků a výkaz změn čistých aktiv.
[5] Viz body 1.51 a 1.52 výroční zprávy Účetního dvora za rok 2004 a kapitola 2 této výroční zprávy.
[6] Nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002 ze dne 25. června 2002, kterým se stanoví finanční nařízení o souhrnném rozpočtu Evropských společenství (Úř. věst. L 248, 16.9.2002, s. 1).
[7] Sdělení Komise – Modernizace účetního systém Evropských společenství (KOM(2002) 755 v konečném znění ze dne 17. prosince 2002).
[8] Viz bod 1.8 výroční zprávy za rozpočtový rok 2002, bod 1.25 výroční zprávy za rozpočtový rok 2003 a bod 1.44 výroční zprávy za rozpočtový rok 2004.
[9] Například v ústředí Organizace spojených národů a v Organizaci pro hospodářskou spolupráci a rozvoj nebo v Austrálii, Dánsku, Francii, Španělsku, Švédsku, Spojeném království a Spojených státech.
[10] Patnáct nových účetních pravidel, která přijal účetní Komise, je založeno na mezinárodních účetních standardech pro veřejný sektor (International Public Sector Accounting Standards – IPSAS) a v případě účetních operací, na něž se zatím standardy IPSAS nevztahují, na příslušných mezinárodních účetních standardech (International Accounting Standards – IAS) nebo mezinárodních standardech finančního výkaznictví (International Financial Reporting Standards – IFRS).
[11] Podle článku 59 finančního nařízení stanoví každý orgán ve svých vnitřních správních předpisech zaměstnance na patřičné úrovni, které pověří pravomocemi schvalující osoby pro plnění rozpočtu v oblasti příjmů a výdajů, stanoví rozsah svěřených pravomocí a možnost tyto pravomoci dále přenášet.
V Komisi se pravomoci zpravidla svěřují generálním ředitelům a vedoucím útvarů.
[12] V každém generálním ředitelství zodpovídá ředitel pro zdroje za správu rozpočtových a lidských zdrojů, které jsou k dispozici.
Má konkrétní povinnosti, pokud jde o audit, vnitřní kontrolu, finanční řízení a související informační systémy.
[13] ABAC Workflow je modul IT, který je vstupním bodem pro většinu rozpočtových a účetních údajů.
[14] Úřad pro spolupráci EuropeAid, Evropský úřad pro výběr personálu, Úřad pro úřední tisky Evropských společenství, Úřad pro správu a vyplácení individuálních nároků, generální ředitelství pro informatiku, pro vzdělávání a kulturu, pro humanitární pomoc a pro vnější vztahy (viz též výroční zpráva za rozpočtový rok 2004, body 1.38–1.42).
[15] Generální ředitelství pro zemědělství a rozvoj venkova, pro zaměstnanost, sociální věci a rovné příležitosti, pro komunikaci, pro regionální politiku a pro výzkum.
[16] Posílení kontrol podporujících účetní informace, předběžné financování, včasný zápis operací do účetnictví, postupy pro oddělení účetních období, vymezení a formalizace úlohy účetního korespondenta, právní subjekty, místní systémy IT, odborná příprava, volba cílových kódů, změna kultury v prostředí akruálního účetnictví a potvrzování platnosti počátečních zůstatků.
[17] Propojení mezi zpětným získáním prostředků a souvisejícím závazkem není v systému ABAC povinné; faktury a výkazy dodavatelů; účetní výkazy vytvářené aplikací SAP a přiřazení záruky odpovídající rámcové smlouvě při zápisu do ABAC Guarantee.
[18] Výhrada generálního ředitele Společného výzkumného střediska k nedostatečně jasnému stavu některých částí rozvahy a účtu výsledku hospodaření a ke kvalitě údajů v některých zápisech je především technické povahy.
[19] Toto rozhodnutí vycházelo z "koncepce kontroly" standardů IPSAS.
[20] Ačkoli účetní pravidlo č.
1 vysvětluje různá kritéria, která se uplatňují při konsolidaci, důvody pro vyloučení ERF z konsolidace nejsou uvedeny.
[21] Úř. věst. C 162, 5.6.2001, s. 1.
[22] Pokud jde o dlouhodobé a krátkodobé pohledávky, Komise by si měla vyžádat údaje z účetní knihy pohledávek Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu (EZOZF) k 31. prosinci, a nikoliv uvádět údaje ke konci účetního období EZOZF (tj. k 15. říjnu).
[23] Viz bod 1.23 výroční zprávy za rozpočtový rok 2002, body 1.10 e), 1.14 a 1.15 výroční zprávy za rozpočtový rok 2003 a bod 1.17 výroční zprávy za rozpočtový rok 2004.
[24] Viz bod II d) prohlášení o věrohodnosti za rok 2002 a bod III prohlášení o věrohodnosti za rok 2003 a za rok 2004.
[25] Celková původní částka předběžného financování pro Komisi před odečtením způsobilých výdajů byla 64600 milionů EUR.
[26] Viz body 1.30–1.32 výroční zprávy za rozpočtový rok 2004.
[27] Audit generálního ředitelství pro vzdělávání a kulturu provedl servis interního auditu Komise za dohledu Účetního dvora.
[28] Původní hrubá částka krátkodobých závazků před odečtením (části) již zaplacených faktur/prohlášení o výdajích činila přibližně 35000 milionů EUR.
Tato částka byla na počátku roku 2005 převedena do nového účetního systému.
[29] Viz body 1.34 a 1.35 výroční zprávy za rozpočtový rok 2004.
[30] K této částce je třeba přičíst výdaje příštích období odečtené od krátkodobého předběžného financování, které představují zhruba 6400 milionů EUR.
[31] Komise upustila od praxe, kterou v minulých letech kritizoval Účetní dvůr v souvislosti s důchodovými závazky Společenství a která spočívala v souběžném zaúčtování pohledávek a závazků, jímž se neutralizuje dopad na výsledek hospodaření, protože z něj není zřejmá meziroční změna (viz body 1.31 a 1.32 výroční zprávy za rozpočtový rok 2002, bod 1.10 h) výroční zprávy za rozpočtový rok 2003 a bod 1.20 výroční zprávy za rozpočtový rok 2004).
[32] Viz body 1.10 a 1.11 výroční zprávy za rozpočtový rok 2002, bod 1.11 výroční zprávy za rozpočtový rok 2003 a body 1.12 a 1.13 výroční zprávy za rozpočtový rok 2004.
[33] Viz kapitola 2 "Správa vnitřních kontrolních systémů", bod 2.2.2.1 "Výdaje ze záruční sekce"
[34] V únoru 2006 schválil Účetní dvůr revizi koncepce DAS, která se poprvé uplatní u rozpočtového roku 2006.
[35] Zemědělství, strukturální opatření, vnitřní politiky, vnější akce, správa a předvstupní strategie.
[36] Pokud se jedná o výdaje, finanční nařízení rozlišuje mezi těmito případy (článek 53): Komise plní rozpočet centralizovaným způsobem (administrativní výdaje a vnitřní politiky); Komise sdílí řízení operací s národními orgány v členských státech (záruční sekce EZOZF a strukturální fondy); Komise decentralizuje realizaci některých aspektů svých opatření a přenáší je na přijímající země, když před tím provedla předběžnou kontrolu (kontrolu ex ante) (předvstupní strategie), a Komise může některá opatření řídit společně s mezinárodními organizacemi.
[37] Jinými auditory se rozumí jakákoli veřejná nebo soukromá osoba, která je ve funkci auditora vyzvána, aby posoudila opatření, která jsou zcela nebo zčásti financována z rozpočtu Společenství, avšak jejíž povinnost nevyplývá z právních předpisů Společenství.
[38] Nařízení Komise (ES, Euratom) č.
2342/2002 ze dne 23. prosince 2002 o prováděcích pravidlech k nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002, kterým se stanoví finanční nařízení o souhrnném rozpočtu Evropských společenství (Úř. věst.
L 357, 31.12.2002, s. 1).
--------------------------------------------------
KAPITOLA 2
Vnitřní kontrola Komise
OBSAH Úvod a rozsah auditu
Auditní zjištění týkající se sdělení vedoucích pracovníků Komise
Souhrnná zpráva Komise
Výroční zprávy o činnosti a prohlášení generálních ředitelů
Proces přípravy
Prohlášení generálních ředitelů
Ukazatele
Auditní zjištění týkající se standardů vnitřní kontroly
Celkový závěr a doporučení
PŘIPOMÍNKY ÚČETNÍHO DVORA _BAR_ ODPOVĚDI KOMISE _BAR_
ÚVOD A ROZSAH AUDITU
2.1Stejně jako v minulých letech prověřoval Účetní dvůr pokrok, který Komise dosáhla při realizaci finančních aspektů svého reformního programu. Prověřoval především:výroční zprávy o činnosti generálních ředitelů Komise.
Ty ukazují, jak každý generální ředitel plnil své povinnosti, a posoudí, do jaké míry jsou výdaje, za něž je odpovědný, legální a správné. Kvalita a spolehlivost těchto dokumentů jsou tedy důležité proto, že Komisi umožňují ujistit se, že uspokojivě plnila své povinnosti při provádění rozpočtu,souhrnnou zprávu Komise, jež obsahuje celkové posouzení systému vnitřní kontroly Komise a vychází z výročních zpráv o činnosti,systém vnitřních kontrol Komise. _BAR_ _BAR_
2.2V roce 2005 pokračovala Komise ve svém úsilí začlenit řízení rizik [1] do stávajících plánovacích a rozhodovacích procesů s cílem rozvíjet (v rámci celé Komise) jednotnou koncepci a kulturu řízení ve svých generálních ředitelstvích. _BAR_ 2.2V roce 2005 Komise přijala po vyhodnocení pilotních cvičení společný metodický rámec pro řízení rizik.
Proces sestavení ročního programu řízení na rok 2006 (zahájený v roce 2005) generálních ředitelství a útvarů Komise poprvé obsahoval posouzení hlavních rizik pro celkové strategické cíle generálních ředitelství a analýzu kontrol, ať již stávajících či těch, jež je potřeba zavést s cílem tato rizika zmírnit. _BAR_
2.3Dne 17. ledna 2006 přijala Komise akční plán na zřízení integrovaného rámce vnitřní kontroly [2], který bere v úvahu výsledky "posouzení rozdílů" provedeného jejími útvary v roce 2005 pro všechny formy řízení [3]. Účetní dvůr akční plán vyhodnotí, jakmile se příslušná opatření uskuteční a bude možné zhodnotit jejich dopad. _BAR_ 2.3Přestože Komise oceňuje přístup Účetního dvora zaměřený na výsledky, akční plán odráží úsilí učiněné Komisí k posílení svého vnitřního systému kontroly s cílem poskytnout Účetnímu dvoru pro jeho audit dostatečné důkazy o uspokojivém řízení rizika chyb.
Opatření mají být prováděna generálními ředitelstvími a útvary v úzké spolupráci s členskými státy.Komise by uvítala, kdyby mohla mít k dispozici hodnocení Účetního dvora co nejdříve, aby mohla určit, zda rámec vnitřní kontroly vylepšený v rámci plánovaných opatření může poskytovat přiměřené záruky, pokud je správně uplatňován. _BAR_
2.4Účetní dvůr prověřoval, nakolik jeho auditní zjištění potvrzují sdělení vedoucích pracovníků obsažená ve výročních zprávách o činnosti, v prohlášeních generálních ředitelů a v souhrnné zprávě Komise a do jaké míry jsou tato sdělení relevantní pro prohlášení o věrohodnosti (DAS). Analyzoval rovněž pokrok dosažený při realizaci standardů vnitřní kontroly a vyhodnocoval účelnost postupů, které byly zavedeny, a nástrojů, které byly vyvinuty k zajišťování legality a správnosti operací při platbách z rozpočtu. _BAR_ _BAR_
AUDITNÍ ZJIŠTĚNÍ TÝKAJÍCÍ SE SDĚLENÍ VEDOUCÍCH PRACOVNÍKŮ KOMISE
Souhrnná zpráva Komise
2.5V roce 2005 je poprvé souhrn výročních zpráv o činnosti rozdělen do dvou samostatných zpráv: první [4] se zabývá výsledky politik během roku 2005 ve smyslu uskutečňování strategických cílů Komise, ve druhé [5] se zkoumá řízení generálních ředitelství a rozhoduje se o opatřeních, která jsou nutná pro řešení hlavních nedostatků v systémech dohledu a kontroly.
Přijetím druhé zprávy přebírá Komise politickou odpovědnost za řízení, jak je provádějí její generální ředitelé, a to na základě ujištění a výhrad, které generální ředitelé uvedli ve svých výročních zprávách o činnosti. _BAR_ _BAR_
2.6V souhrnu o výsledcích řízení za rok 2005 vyjadřuje Komise názor, že s přihlédnutím k omezením popsaným ve výročních zprávách o činnosti za rok 2005 poskytují zavedené systémy vnitřní kontroly celkově přiměřenou míru jistoty o legalitě a správnosti operací, za něž Komise odpovídá podle článku 274 Smlouvy o ES.
Uznává však, že je potřeba dalšího úsilí k řešení určitého počtu nedostatků, zejména těch, které jsou zdůrazněny ve výhradách pověřených schvalujících osob. _BAR_ _BAR_
2.7V některých ohledech jsou posouzení Komise v souladu s analýzou Účetního dvora, zejména pokud jde o posílení pokynů k přípravě výročních zpráv o činnosti (viz body 2.11 a 2.12) a o potřebu vyvinout ukazatele týkající se legality a správnosti uskutečněných operací a fungování klíčových kontrol (viz body 2.13 a 2.20), o pokračující úsilí k zajištění účelnosti vnitřní kontroly (viz body 2.21–2.23) a o další posílení účetních postupů a systémů v zájmu zlepšení finančních informací (viz body 1.5–1.58). _BAR_ _BAR_
2.8Avšak v oblastech společné zemědělské politiky a strukturálních operací ukazují zjištění auditu Účetního dvora, že jsou potřebná opatření, jež jdou nad rámec opatření, která považují za nutná generální ředitelé, aby byla přiměřená míra jistoty v prohlášeních doprovázejících výroční zprávy o činnosti efektivně podepřena vhodnými systémy dohledu a kontroly (viz body 2.18–2.19). _BAR_ 2.8Komise má za to, že opatření prováděná v rámci výkonu její dohlížecí role již uspokojivě podporují přiměřené záruky učiněné generálními řediteli ohledně výdajů v jejich pravomoci.
Vzhledem k tomu, že audit je prováděn v rámci víceleté strategie, umožňují výsledky zvyšovat rok od roku úroveň záruk u vnitrostátních systémů.
Základ záruk bude dále posílen prostřednictvím opatření určených k dosažení vyšší úrovně souladu a účinnosti kontroly v rámci akčního plánu na zřízení integrovaného rámce vnitřní kontroly a prostřednictvím vylepšení právního rámce pro programové období 2007–2013. _BAR_
2.9Účetní dvůr bere na vědomí důraz, který Komise klade na vytvoření integrovaného rámce vnitřní kontroly (viz bod 2.3). Dále oceňuje, že Komise aktualizovala víceleté cíle svého akčního plánu [6] z roku 2004 a že přitom zohlednila hlavní průřezové otázky identifikované v rozpočtovém roce 2005 a uznala, že většinu zjištěných nedostatků lze odstranit pouze ve střednědobém výhledu [7]. _BAR_ _BAR_
2.10Účetní dvůr má za to, že proporcionalita a nákladová efektivita kontrol představují jeden z nejdůležitějších cílů schválených Komisí.
V tomto kontextu by významnou úlohu mohl hrát proces zjednodušování výdajových programů v rámci finančního výhledu na léta 2007–2013 (např. větší využívání paušálních a jednorázových plateb, jednodušší pravidla pro zadávání zakázek a granty) a využívání osvědčení o auditu a prohlášení o věrohodnosti od třetích subjektů odpovědných za úkoly plnění rozpočtu. _BAR_ _BAR_
Výroční zprávy o činnosti a prohlášení generálních ředitelů
Proces přípravy
2.11Ústřední oddělení Komise [8] připravily oběžník [9] k výročním zprávám o činnosti za rok 2005, jehož cílem je zjednodušit a zdokonalit proces přípravy a poskytnout obecné pokyny k prahu významnosti nedostatků.
Realizace nezávislého rovnocenného posouzení (peer review) [10] dále zajistilo zlepšení, pokud jde o obsah výhrad a jejich dopad na přiměřenou míru jistoty (významnost, rozsah a kvantifikace). _BAR_ 2.11Komise se bude prostřednictvím svých pokračujících prací směřujících ke zlepšení obsahu prohlášení a monitorování dodržování pravidel, na nichž jsou prohlášení založena, snažit o to, aby se z výročních zpráv o činnosti stal nástroj účinného řízení a spolehlivý ukazatel výsledků, kterých Komise dosáhla, a strategie určené k řešení rozpoznaných rizik, aby je Účetní dvůr mohl používat jako základ pro prohlášení o věrohodnosti. _BAR_
2.12Účetní dvůr má za to, že opatření přijatá Komisí posílila proces přípravy výročních zpráv o činnosti, zejména pokud jde o stanovení jasných pokynů pro posouzení závažných systémových nedostatků [11], které doplňují základní zásady významnosti [12].
Účetní dvůr nicméně konstatuje, že se v některých případech tyto pokyny nedodržovaly ve své úplnosti (viz bod 2.15). _BAR_ 2.12Komise má za to, že v roce 2005 bylo v této oblasti dosaženo významných pokroků, zejména díky vymezení společného přístupu k významnosti podle "úseků", důrazu kladenému na druhou část výročních zpráv o činnosti o základech prohlášení o věrohodnosti a uvedením použitých kritérií významnosti v třetí části a spojeného účinku výhrad k prohlášení o věrohodnosti.Viz rovněž odpověď na bod 2.15. _BAR_
2.13Účetní dvůr dále shledává, že stále existuje prostor ke zlepšení, zejména pokud jde o prezentaci ukazatelů, které jsou přímo spojeny s legalitou a správností. Navzdory skutečnosti, že generální ředitelé by měli předkládat relevantní klíčová čísla a ukazatele výkonnosti (včetně legality a správnosti) [13], není konkrétně uvedeno, jaké monitorovací prvky (ukazatele) by se měly používat [14]. _BAR_ 2.13Komise ve svých pokynech upřednostnila ponechat útvarům možnost vybrat si klíčové číselné údaje a ukazatele výkonnosti.Většina útvarů, které řídí programy Společenství, předložila ukazatele právnosti a řádnosti.
Nicméně v návaznosti na souhrnnou zprávu za rok 2004 nyní probíhá práce na harmonizaci s cílem zabezpečit soudržný přístup podle úseku a učinit z těchto ukazatelů fungující nástroje řízení, které odpovídají povaze činností. _BAR_
Prohlášení generálních ředitelů
2.14V prohlášeních, která jsou přiložena k výročním zprávám o činnosti, generální ředitelé uvádějí, že zavedené postupy vnitřní kontroly poskytují přiměřenou míru jistoty, že uskutečněné operace jsou legální a správné. V případě významných nedostatků nebo nesrovnalostí ve vnitřní kontrole ve svých prohlášeních vysloví výhrady [15]. _BAR_ _BAR_
2.15Analýza prohlášení generálních ředitelů za rozpočtový rok 2005 provedená Účetním dvorem ukazuje, že definice kritérií významnosti a jejich použití při formulování výhrad by se měly dále vyjasnit.
Například v některých případech [16] mohla být vybraná (kvalitativní a/nebo kvantitativní) kritéria specifikována lépe, jindy totéž platí o finančním dopadu výhrad [17]. _BAR_ 2.15Komise oceňuje, že se útvary řídily hlavními směry oběžníku k výročním zprávám o činnosti a sdělením KOM(2003) 28 obsahujícím metodická upřesnění pro vypracování výročních zpráv o činnosti. Otázka významnosti závisí zejména na posouzení pověřené schvalující osoby a na zapojení dotčených třetích stran.
Významnost nedostatku je posuzována z hlediska kvantitativního a/nebo kvalitativního.
V případě nedostatku systému mohou kvalitativní prvky rovněž vést k uvedení výhrady.V některých případech zmíněných Účetním dvorem byla v třetí části výroční zprávy o činnosti uvedena použitá kritéria a podkladové prvky pro uvedení výhrady.
Obecně šlo o kvalitativní kritéria (i přesto, že kvantitativně je odhadnutý potenciální finanční dopad nižší než u kvantitativních kritérií). _BAR_
2.16Všichni generální ředitelé uvedli, že získali přiměřenou míru jistoty, že jim přidělené zdroje byly použity k daným účelům a že vnitřní kontroly, které zavedli, zajistily legalitu a správnost uskutečněných operací.
Účetní dvůr konstatuje, že 21 ze 40 prohlášení obsahuje jednu nebo více výhrad. _BAR_ 2.16Uvedení výhrad v prohlášeních o věrohodnosti generálních ředitelů je logickým vyústěním odůvodnění uvedeného v druhé části (základy prohlášení o věrohodnosti) a v třetí části (použitá kritéria významnosti, výhrady a spojené účinky výhrad na prohlášení o věrohodnosti), čímž je zajištěna soudržnost mezi výroční zprávou o činnosti, prohlášením a výhradami.Všichni pověření schvalující úředníci tak došli k závěru, že mohou poskytnout přiměřené záruky. _BAR_
2.17Celkový počet výhrad v roce 2005 (31 výhrad) zůstal oproti roku 2004 (32 výhrad) v podstatě nezměněn. Většina z nich (18) se týká nedostatků zjištěných již v roce 2004 [18].
Nejdůležitější výhrady v rámci DAS jsou uvedeny v tabulce 2.1. _BAR_ 2.17Komise si je vědoma, že většina výhrad se stále opakuje. Ve své souhrnné zprávě za rok 2005 Komise analyzovala různé typy opětovných výhrad (výhrady, u kterých byl základní problém vyřešen, ale kde je v některých případech zapotřebí další úsilí třetích stran; výhrady vztahující se ke strukturálním problémům; výhrady vztahující se k nedostatkům ovlivňujícím operace prováděné mimo ústředí).Komise ve všech těchto případech dohlédne na to, aby příslušní generální ředitelé provedli v roce 2006 opatření nezbytná k vyřešení těchto otázek. _BAR_
2.18Ve srovnání s rokem 2004 [19] Účetní dvůr zaznamenal, že se všeobecně zvýšila kvalita posuzování, jak fungují systémy dohledu a kontroly, a celkového dopadu příslušných výhrad na jistotu vyjádřenou v prohlášeních.
Účetní dvůr však má za to, že některé závažné nedostatky vybrané příslušnými audity [20] měly být uvedeny jako výhrady v prohlášení generálních ředitelů (viz tabulka 2.1 a body 6.38–6.40 a 7.17). _BAR_ 2.18Příslušná generální ředitelství, jež spravují velkou část rozpočtu, mají za to, že fungování systémů zavedených ke kontrole výdajů poskytuje pevný základ pro jejich prohlášení o věrohodnosti.
Pokud informace z vlastní auditorské činnosti a z auditorské činnosti členských států ohledně fungování systémů naznačovaly významné nedostatky se značnými riziky pro rozpočet Společenství, jež nemohla být adekvátně řízena pomocí běžných opravných mechanismů kontrolního systému, uvedla generální ředitelství do svých prohlášení výhrady.
Tam, kde byla rizika adekvátně řízena, generální ředitel usoudil, že existují záruky a není potřeba výhrady uvést.To bylo plně v souladu s oběžníkem k výroční zprávě o činnosti za rok 2005 (SEK (2005) 1533).
Jak bylo také připomenuto v souhrnné zprávě za rok 2005 v bodě 2.2: "existence rizika nemusí být nutně důvodem k učinění výhrad, pokud ovšem k problému došlo v roce, na který se vztahuje zpráva, nenastal problém nebo se nestalo, že kontrolní systém nebyl schopen takovým událostem se závažným dopadem předejít".
Komise poukazuje zejména na své odpovědi na body 6.39 až 6.40 a 7.17. _BAR_
Zdroj: Účetní dvůr.
Sektor _BAR_ Nejdůležitější výhrady generálních ředitelů (obsažené v prohlášeních) _BAR_ 2003 _BAR_ 2004 _BAR_ 2005 _BAR_ _BAR_ Dopad těchto nejdůležitějších výhrad na míru jistoty generálního ředitele dle názoru Účetního dvora [21] _BAR_ Vývoj [23] 2004–2005 _BAR_ Jiné závažné nedostatky odhalené auditem Účetního dvora a/nebo Komise (nejsou obsaženy v prohlášeních) _BAR_ 2003 _BAR_ 2004 _BAR_ 2005 _BAR_ _BAR_ Dokumentace obsažená ve výročních zprávách o činnosti pro závěry z auditu Účetního dvora [22] _BAR_ Vývoj [23] 2004–2005 _BAR_
2003 _BAR_ 2004 _BAR_ 2005 _BAR_ 2003 _BAR_ 2004 _BAR_ 2005 _BAR_
Vlastní zdroje _BAR_ Monitorování uplatňování zvýhodněných režimů _BAR_ × _BAR_ _BAR_ _BAR_ _BAR_ B _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ = _BAR_ / _BAR_ _BAR_ _BAR_ _BAR_ _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ = _BAR_
Dovoz rýže Basmati _BAR_ × _BAR_ _BAR_ _BAR_
Hovězí maso "Hilton" _BAR_ × _BAR_ × _BAR_ × _BAR_
Společná zemědělská politika _BAR_ Mezinárodní rada pro olivový olej _BAR_ × _BAR_ _BAR_ _BAR_ _BAR_ B _BAR_ B _BAR_ B _BAR_ = _BAR_ Nedostatečné zohlednění systémů dohledu a kontroly pro operace běžného roku _BAR_ × _BAR_ _BAR_ _BAR_ _BAR_ C _BAR_ C _BAR_ B [25] C [26] _BAR_ + _BAR_
IACS v Řecku _BAR_ × _BAR_ × _BAR_ × _BAR_ Omezený rozsah monitorovací činnosti Komise a nedokončené kontroly v rámci nařízení (EHS) č. 4045/89 _BAR_ _BAR_ × _BAR_
Strukturální opatření _BAR_ EZOZF – orientační sekce: systémy řízení a kontroly v členských státech (2000–2006) _BAR_ × _BAR_ × _BAR_ _BAR_ _BAR_ C _BAR_ B _BAR_ B _BAR_ + _BAR_ Rizika související s uzavřením programového období 1994–1999 a/nebo podstatné nedostatky při implementaci nařízení (ES) č.
2064/97 (body 6.39 a 6.40) _BAR_ × _BAR_ × _BAR_ × _BAR_ _BAR_ C _BAR_ C _BAR_ C _BAR_ = _BAR_
ESF: systémy řízení a kontroly v členských státech (2000–2006) _BAR_ × _BAR_ × _BAR_ × (Spojené království) _BAR_ Systémy řízení a kontroly v členských státech (2000–2006) pro několik programů [24] (bod 6.39) _BAR_ _BAR_ _BAR_ × _BAR_
IFOP: systémy řízení a kontroly v členských státech (2000–2006) _BAR_ × _BAR_ × (Itálie) _BAR_ _BAR_ _BAR_ _BAR_ _BAR_ _BAR_
EFRR: systémy řízení a kontroly (2000–2006) _BAR_ × (Řecko a Španělsko) _BAR_ × (Řecko) _BAR_ × (Spojené království a Španělsko) _BAR_ _BAR_ _BAR_ _BAR_ _BAR_
URBAN a INTERREG – řídící a kontrolní systémy (2000–2006) _BAR_ × _BAR_ _BAR_ _BAR_ _BAR_ _BAR_ _BAR_ _BAR_
Fondy soudržnosti: řídící a kontrolní systémy (2000–2006) _BAR_ × (Španělsko, Řecko a Portugalsko) _BAR_ × (Řecko) _BAR_ × (Španělsko) _BAR_ _BAR_ _BAR_ _BAR_ _BAR_
Vnitřní politiky včetně výzkumu _BAR_ (Předběžné testování v rámci nepřímého centralizovaného řízení (článek 35 prováděcích pravidel k finančnímu nařízení)) – nedostatečná jistota o řízení prostřednictvím národních agentur _BAR_ × _BAR_ _BAR_ × _BAR_ _BAR_ B _BAR_ B _BAR_ B _BAR_ = _BAR_ Rizika související se systematickým překračováním doby splatnosti v oblasti výzkumu [24] _BAR_ × _BAR_ _BAR_ _BAR_ _BAR_ B _BAR_ B _BAR_ B _BAR_ = _BAR_
Audity na místě _BAR_ × _BAR_ × _BAR_ × _BAR_ Předběžné testování v rámci nepřímého centralizovaného řízení (článek 35 prováděcích pravidel k finančnímu nařízení) [24] _BAR_ _BAR_ × _BAR_ _BAR_
Četnost chyb (způsobilost) v prohlášeních o nákladech u smluv na výzkum _BAR_ × _BAR_ × _BAR_ × (5. rámcový program _BAR_ Četnost chyb v oblasti veřejného zdravotnictví _BAR_ _BAR_ × _BAR_ _BAR_
Nedostatky v systému řízení Evropského fondu pro uprchlíky _BAR_ _BAR_ × (Spojené království a Lucembursko) _BAR_ × (Spojené království) _BAR_ Četnost chyb v 6. rámcovém programu výzkumu [24] (bod 7.17) _BAR_ _BAR_ _BAR_ × _BAR_
Vnější akce _BAR_ Partnerství s nevládní organizací _BAR_ × _BAR_ _BAR_ _BAR_ _BAR_ B _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ + _BAR_ Systémy dohledu a kontroly zajišťující legalitu a správnost uskutečněných operací na úrovni prováděcích organizací je třeba dále zlepšit, aby byly zcela funkční _BAR_ × _BAR_ × _BAR_ _BAR_ _BAR_ C _BAR_ C _BAR_ B _BAR_ + _BAR_
Nerespektování postupů pro smluvní zadávání zakázek humanitární organizací _BAR_ _BAR_ × _BAR_ _BAR_ _BAR_ _BAR_ _BAR_
Právní postavení a odpovědnost smluvního partnera v rámci implementace příspěvku EU ke IV. pilíři v Kosovu _BAR_ _BAR_ _BAR_ × _BAR_ _BAR_ _BAR_ _BAR_
Předvstupní strategie _BAR_ ISPA: systémy řízení a kontroly _BAR_ × _BAR_ × (Rumunsko) _BAR_ _BAR_ _BAR_ C _BAR_ B _BAR_ A _BAR_ + _BAR_ Riziko, že některé kandidátské země nebudou schopny splnit své závazky týkající se spolufinancování [24] _BAR_ × _BAR_ _BAR_ _BAR_ _BAR_ B _BAR_ B _BAR_ A _BAR_ + _BAR_
PHARE: rizika vyplývající z decentralizovaných systémů, opomenutí při auditu systémů a operací _BAR_ × _BAR_ × (Rumunsko a Bulharsko) _BAR_ _BAR_ _BAR_
Administrativní výdaje _BAR_ Implementace standardů vnitřní kontroly v delegacích EU _BAR_ × _BAR_ × _BAR_ × _BAR_ _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ = _BAR_ / _BAR_ _BAR_ _BAR_ _BAR_ _BAR_ B _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ = _BAR_
_BAR_ 2.19 Přesto, že byl proces přípravy posílen (viz body 2.11–2.13), má Účetní dvůr za to, že některé výroční zprávy o činnosti [27] ještě neposkytují pro jeho prohlášení o věrohodnosti (viz body 2.15 a 2.18) dostačující doklady.
2.19 Generální ředitelé a vedoucí příslušných útvarů podpořili základy prohlášení o věrohodnosti (druhá část výroční zprávy o činnosti) a vysvětlili účinek učiněných výhrad na přiměřenost záruky vztahující se k použití zdrojů a k právnosti a řádnosti operací.
Všichni dospěli k závěru, že mohou poskytnout záruky.
To pokládá Komise za rovnocenný prvek, který může, mezi jinými, Účetnímu dvoru poskytnout vyšší záruky, než znázorňuje posouzení v tabulce 2.1.
Z těchto důvodů všechna tři generální ředitelství uvedená Účetním dvorem, jež spravují velkou část rozpočtu, byla názoru, že jejich výroční zprávy o činnosti jasně znázorňují základ, na kterém jsou založena prohlášení o věrohodnosti generálních ředitelství. _BAR_
Ukazatele
2.20 Účetní dvůr konstatuje, že jistý počet [28] generálních ředitelství ukazatele legality a správnosti ve svých výročních zprávách o činnosti za rok 2005 předkládá. Avšak způsob, jakým útvary Komise tyto monitorovací prvky koncipují a používají, lze ještě zlepšit v zájmu měření kvality systémů dohledu a kontroly a legality a správnosti uskutečněných operací.
2.20 Většina útvarů, které řídí programy Společenství, předložila ukazatele právnosti a řádnosti.
Kromě toho uvedly útvary v druhé části své výroční zprávy o činnosti základy svých záruk.
Komise bude usilovat o zlepšení svých ukazatelů monitorování. Kromě toho, v návaznosti na souhrnnou zprávu za rok 2004 nyní probíhá práce na sbližování ukazatelů právnosti a řádnosti s cílem zabezpečit soudržný přístup podle oddělení a učinit z těchto ukazatelů fungující nástroje řízení, které odpovídají povaze činností. _BAR_
AUDITNÍ ZJIŠTĚNÍ TÝKAJÍCÍ SE STANDARDŮ VNITŘNÍ KONTROLY
2.21 Účetní dvůr analyzoval, jak standardy vnitřní kontroly [29] používá 14 útvarů Komise [30]. Cílem bylo posoudit nejen stupeň implementace minimálních (základních) požadavků, ale i míru, jakou tyto požadavky přispívají k zajištění legality a správnosti uskutečněných operací.
Bezprostřední přímý dopad standardů vnitřní kontroly se různí v závislosti na tom, jakým způsobem se plnění rozpočtu řídí. Například u zemědělství a strukturálních fondů, kde každodenní řízení provádějí národní nebo regionální úřady, se vnitřní kontroly Komise rozšiřují o dohled nad systémy řízení a kontroly v členských státech.
2.21 Z toho rovněž vychází akční plánu Komise na zřízení integrovaného rámce vnitřní kontroly.
_BAR_
2.22 "Přehled o stavu vnitřní kontroly v generálních ředitelstvích a útvarech Komise v roce 2005" [31], předložený generálním ředitelstvím pro rozpočet, ukazuje, že v rozpočtovém roce 2005 splňují generální ředitelství v průměru 95 % základních požadavků.
Vzhledem k tomu, že základní požadavky zůstaly v podstatě nezměněny [32], konstatuje Účetní dvůr mírně zlepšené dodržování standardů vnitřní kontroly ve srovnání s rokem 2004 (93 %).
Analýza implementace standardů vnitřní kontroly, kterou provedl Účetní dvůr a která je uvedena v tabulce 2.2, je obecně v souladu s posouzením Komise.
_BAR_ _BAR_
2.23 Přes vysokou úroveň shody se základními požadavky ukazuje přezkum výročních zpráv o činnosti a auditních výsledků provedený Účetním dvorem, že ve většině [33] auditovaných generálních ředitelství lze účelnost některých prvků [34] vnitřní kontroly ještě zvýšit s cílem přispět ke zlepšení v oblasti legality a správnosti uskutečněných operací. Tato analýza je v souladu s posouzením Komise, které je uvedeno v "přehledu o stavu vnitřní kontroly", a s výroční zprávou servisu interního auditu Komise [35].
2.23 Komise má za to, že struktury vnitřní kontroly jejich útvarů jsou zavedeny, ale že generální ředitelství musí stále vylaďovat své systémy, aby dosáhly účinného a efektivního řízení a kontrol.
Oblastmi, na které je kladen důraz, jsou stanovování cílů a ukazatelů, dokončení dynamické strategie vnitřní kontroly, návaznost a schopnosti zaměstnanců při řízení lidských zdrojů, vykazování u odpovědnosti a posílení předběžných kontrol.
_BAR_
Tabulka 2.2 – Analýza implementace shody se standardy vnitřní kontroly provedená Účetním dvorem (v přímé souvislosti s legálností a správností uskutečněných operací hlavních generálních ředitelství) (stav k 31. prosinci 2005)
Posouzeni: A: Implementace základních požadavků.
B: Částečná implementace základních požadavků.
Zdroj: Účetní dvůr.
Generální ředitelství nebo útvar _BAR_ Realizace položek plateb v roce 2005 (v milionech EUR) _BAR_ Standard č.11 "Analýza a řízení rizik" _BAR_ Standard č. 12 "Dostatečné informace o řízení" _BAR_ Standard č.
14 "Nesprávnosti ve výkaznictví" _BAR_ Standard č. 17 "Dohled" _BAR_ Standard č.
18 "Zaznamenávání výjimek" _BAR_ Standard č. 20 "Zaznamenávání a náprava nedostatků vnitřní kontroly" _BAR_ Standard č.
21 "Auditní zprávy" _BAR_ Standard č. 22 "Útvar interního auditu" _BAR_
2003 _BAR_ 2004 _BAR_ 2005 _BAR_ 2003 _BAR_ 2004 _BAR_ 2005 _BAR_ 2003 _BAR_ 2004 _BAR_ 2005 _BAR_ 2003 _BAR_ 2004 _BAR_ 2005 _BAR_ 2003 _BAR_ 2004 _BAR_ 2005 _BAR_ 2003 _BAR_ 2004 _BAR_ 2005 _BAR_ 2003 _BAR_ 2004 _BAR_ 2005 _BAR_ 2003 _BAR_ 2004 _BAR_ 2005 _BAR_
Zemědělství a rozvoj venkova _BAR_ 52737 _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ B _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_
EuropeAid _BAR_ 3165 _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_
Rozpočet _BAR_ 1371 _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_
Hospodářská soutěž _BAR_ 90 _BAR_ A _BAR_ B _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ B _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_
Vzdělávání a kultura _BAR_ 1003 _BAR_ B _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ B _BAR_ A _BAR_ B _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ B _BAR_ B _BAR_ B _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_
Hospodářské a finanční záležitosti _BAR_ 357 _BAR_ B _BAR_ B _BAR_ A _BAR_ B _BAR_ B _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_
Rozšíření _BAR_ 1903 _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ B _BAR_ B _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_
Zaměstnanost, sociální věci a rovné příležitosti _BAR_ 9756 _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_
Podniky a průmysl _BAR_ 305 _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ B _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_
Eurostat _BAR_ 111 _BAR_ B _BAR_ B _BAR_ A _BAR_ B _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ B _BAR_ B _BAR_ A _BAR_ B _BAR_ B _BAR_ B _BAR_ B _BAR_ B _BAR_ B _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ B _BAR_ A _BAR_
Rybolov a námořní záležitosti _BAR_ 819 _BAR_ A _BAR_ B _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ B _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ B _BAR_ B _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ B _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ B _BAR_ B _BAR_ A _BAR_
Informační společnost a média _BAR_ 1227 _BAR_ B _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ B _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ B _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_
Regionální politika _BAR_ 19982 _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_
Výzkum _BAR_ 3015 _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ B _BAR_ B _BAR_ B _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_ A _BAR_
_BAR_
CELKOVÝ ZÁVĚR A DOPORUČENÍ
2.24 V rozpočtovém roce 2005 zaznamenal Účetní dvůr pokračující zlepšování systému vnitřní kontroly Komise.
Akční plán na zřízení integrovaného rámce vnitřní kontroly je krokem vpřed při provádění plánu integrovaného rámce vnitřní kontroly [36]. Účetní dvůr vyhodnotí jeho výsledky, až se realizují příslušná opatření a bude možné posoudit jejich dopad.
2.24 Přestože Komise oceňuje přístup Účetního dvora zaměřený na výsledky, akční plán odráží úsilí učiněné Komisí k posílení svého vnitřního systému kontroly s cílem poskytnout Účetnímu dvoru pro jeho audit dostatečné důkazy o uspokojivém řízení rizika chyb. Opatření mají být prováděna generálními ředitelstvími a útvary v úzké spolupráci s členskými státy.
Komise by uvítala, kdyby mohla mít co nejdříve k dispozici hodnocení Účetního dvora, aby mohla určit, zda rámec vnitřní kontroly vylepšený v rámci plánovaných opatření může poskytovat přiměřené záruky, pokud je správně uplatňován. _BAR_
2.25 Přes pokrok, kterého dosáhla Komise při posilování výročních zpráv o činnosti jako nástroje ke zlepšování odpovědnosti a komunikace, odhalily audity provedené Účetním dvorem závažné nedostatky systémů dohledu a kontroly v několika oblastech finančního výhledu [37], které nebyly vzaty v úvahu (ve výročních zprávách o činnosti a) v prohlášeních generálních ředitelů.
2.25 Generální ředitelství odpovědná za strukturální opatření založila svá posouzení věrohodnosti řídících a kontrolních systémů v členských státech na informacích ze své vlastní auditorské činnosti a z auditorské činnosti členských států, s ohledem na různé dostupné nástroje k řízení rizika nesprávných plateb.
Odpovědná generální ředitelství odhalila pomocí své vlastní auditorské činnosti v některých členských státech nedostatky, které se podobají těm, jež odhalil Účetní dvůr, a při výkonu své dohlížecí role zajišťují, aby bylo riziko u finančních zdrojů Společenství řízeno odpovídajícím způsobem, v případě potřeby zahrnujícím využití mechanismů finančních oprav. Komise má za to, že jde o ukazatel účinného fungování dohlížecí role Komise. _BAR_
2.26 Účetní dvůr doporučuje Komisi, aby pokračovala ve svém úsilí posilovat systémy dohledu a kontroly svých generálních ředitelství a zaměřila se přitom na tyto oblasti:
_BAR_
2.26 a) zajišťovat používání obecných pokynů pro výroční zprávy o činnosti ústředních útvarů v jejich úplnosti, zvláště pokud jde o významnost výhrad a jejich dopad na prohlášení;
a) Příslušná generální ředitelství, jež spravují velkou část rozpočtu, mají za to, že fungování systémů zavedených ke kontrole výdajů poskytuje pevný základ pro jejich prohlášení o věrohodnosti. Pokud informace z vlastní auditorské činnosti a z auditorské činnosti členských států ohledně fungování systémů naznačovaly významné nedostatky se značnými riziky pro rozpočet Společenství, jež nemohla být adekvátně řízena pomocí běžných opravných mechanismů kontrolního systému, uvedla generální ředitelství do svých prohlášení výhrady.
Tam, kde byla rizika adekvátně řízena, generální ředitel usoudil, že existují záruky a není potřeba uvést výhrady.
_BAR_ b) zvyšovat účelnost při používání standardů vnitřní kontroly systematickou analýzou výsledných dopadů;
b) Komise uznává, že vnitřní kontrolu lze dále vylepšit a že je v této oblasti zapotřebí vynaložit další úsilí.
Účinnost vnitřních kontrol nicméně z velké míry závisí na kvalitativním hodnocení, které nelze vždy vyjádřit v jednoduchých ukazatelích.
_BAR_
c) rozvíjet specifické ukazatele týkající se účelného fungování klíčových kontrol a legality a správnosti uskutečněných operací, aby bylo možné posuzovat zlepšení systémů dohledu a kontroly v průběhu času.
c) Komise v současnosti pracuje na opatřeních v rámci souhrnné zprávy za rok 2004 týkajících se cílů a ukazatelů, které jsou zaměřeny na analýzu a stanovování příslušných cílů a ukazatelů právnosti a řádnosti operací.
Navíc opatření v rámci "akčního plánu Komise na zřízení integrovaného rámce vnitřní kontroly" [KOM (2006) 9] by měla v budoucnu podpořit lepší provádění klíčových kontrol užívaných k podpoře přiměřených záruk.
_BAR_
[1] Tuto akci předjímá v souhrnu za rok 2004 (víceletý cíl č.
3).
Viz příloha 1 souhrnné zprávy za rok 2004 (KOM(2005) 256 v konečném znění ze dne 15. června 2005) a memorandum Komisi: K účelnému a jednotnému řízení rizik v útvarech Komise (SEC(2005) 1327 ze dne 20. října 2005) a dokument Příručka pro realizaci řízení rizik z 15. listopadu 2005.
[2] Viz sdělení Komise Radě, Parlamentu a Účetnímu dvoru KOM(2006) 9 v konečném znění a sdělení Komisi SEC(2006) 49 ze dne 17. ledna 2006.
[3] Viz článek 53 finančního nařízení (Úř. věst. L 248, 16.9.2002, s. 1).
[4] Sdělení Komise Evropskému parlamentu, Radě, Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů: Výsledky politik v roce 2005 (KOM(2006) 124 v konečném znění ze dne 14. března 2006).
[5] Sdělení Komise Evropskému parlamentu, Radě a Evropskému účetnímu dvoru (KOM(2006) 277 v konečném znění ze dne 7. června 2006).
[6] Příloha 1 souhrnu za rok 2005 obsahuje 15 opatření, která se týkají těchto kategorií: řízení výkonnosti a vnitřní kontroly, správy a řízení, finančního řízení a výkaznictví a lidských zdrojů.
Většina těchto akcí navazuje na víceleté cíle obsažené v souhrnu za rok 2004.
[7] Viz též výroční zprávy Účetního dvora za rozpočtové roky 2003 a 2004, bod 1.67.
[8] Generální sekretariát, generální ředitelství pro rozpočet a generální ředitelství pro personál a administrativu.
[9] Oznámení generálním ředitelům a vedoucím útvarů – oběžník k výročním zprávám o činnosti za rok 2005 (SEC(2005) 1533 ze dne 15. listopadu 2005).
[10] Jedná se o proces, který organizují skupiny generálních ředitelství, aby zlepšily důslednost a jednotnost výhrad.
[11] Viz část 3.1 a příloha 3 oběžníku k výročním zprávám o činnosti za rok 2005.
Podle těchto obecných pokynů se systémová chyba považuje za významnou, splňuje-li jak kvalitativní, tak kvantitativní kritéria. Specifická prováděcí pravidla dále rozpracovala generální ředitelství ve skupinách sdíleného řízení a výzkumu.
Jejich cílem je mít společná kritéria pro významnost a metodologii kvantifikace, jak je uvedeno ve víceletém cíli č. 6 stanoveném v souhrnné zprávě za rok 2004 (KOM(2005) 256 v konečném znění ze dne 15. června 2005), příloha 1.
[12] Stávající obecné pokyny zejména stanovují práh ve vztahu k rozpočtu pro danou činnost, a to ve výši 2 % z hodnoty této činnosti. (KOM(2003) 28 v konečném znění ze dne 21. ledna 2003).
[13] V části 1 oddílu 1.2 příslušného oběžníku se předpokládá, že bilance výsledků útvaru za rok 2005 by měla zajistit rovnováhu mezi ukazateli dopadu, výstupu, pracovního vytížení, řízení a legality a správnosti.
[14] Příloha 6 oběžníku k výročním zprávám o činnosti za rok 2005 předpokládala zveřejnění dodatečného dokumentu o ukazatelích výkonnosti.
Tento postup byl zrušen v očekávání výsledků pracovní skupiny ke standardním cílům a ukazatelům horizontálních činností.
[15] Obecné pokyny k výročním zprávám o činnosti uvádějí, že výhrady nesmí zbavit prohlášení smyslu a že v krajních případech se může stát, že generální ředitel nebude schopen požadovanou jistotu poskytnout.
K nápravě nedostatků by se měly vypracovat akční plány včetně termínů plnění.
[16] Generální ředitelství pro komunikaci, pro vzdělávání a kulturu, Úřad pro infrastrukturu a logistiku v Bruselu.
[17] Generální ředitelství pro informační společnost a média, pro spravedlnost, svobodu a bezpečnost, pro vnější vztahy.
[18] Viz též výroční zprávy Účetního dvora za rozpočtové roky 2003 a 2004, bod 1.67.
[19] V roce 2005 analýza rozšířila svůj záběr i na informace obsažené ve výročních zprávách o činnosti (a tedy nejen na prohlášení).
Posouzení provedená v letech 2003 a 2004 byla upravena tak, aby prezentace situace v letech 2003, 2004 a 2005 byla srovnatelná.
[20] I když v některých případech (systémy řízení a kontroly v členských státech v období 2000–2006 u několika programů strukturálních opatření a četnost chyb u 6. rámcového programu pro výzkum) se jimi výroční zprávy o činnosti zabývaly.
[21] Dopad těchto nejdůležitějších výhrad na míru jistoty generálního ředitele dle názoru Účetního dvora:A: přiměřená míra jistoty, že systémy vnitřní kontroly zajišťují legalitu a správnost uskutečněných operací, bez výhrad nebo s nepodstatnými výhradamiB: přiměřená míra jistoty s výhradami, že systémy vnitřní kontroly zajišťují legalitu a správnost uskutečněných operací (chyby < 2 % nebo systémové nedostatky, jejichž finanční dopad < 10 % příslušného rozpočtu)C: bez jistoty (chyby > 2 % nebo systémové nedostatky, jejichž finanční dopad > 10 % příslušného rozpočtu)
[22] Dokumentace obsažená ve výročních zprávách o činnosti pro závěry vyplývající z auditu Účetního dvora:Vroce 2005 analýza rozšířila svůj záběr i na informace obsažené ve výročních zprávách o činnosti (a tedy nejen na prohlášení).
Hodnocení provedené v letech 2003 a 2004 bylo upraveno tak, aby prezentace situace v letech 2003, 2004 a 2005 byla srovnatelná.A: dostatečné doklady pro závěry Účetního dvora v prohlášení o věrohodnosti (jasné a jednoznačné)B: dostatečné doklady pro závěry Účetního dvora v prohlášení o věrohodnosti po opravách (s nevýznamnými nepřesnostmi nebo chybějícími informacemi malé důležitosti)C: nedostatečné doklady pro závěry prohlášení Účetního dvora v prohlášení o věrohodnosti (s významnými nepřesnostmi nebo chybějícími informacemi velké důležitosti, například: zanedbání problémů sdíleného řízení, pokrytí předcházejícího rozpočtového roku, nedostatečná kvantifikace, nepoužitelné informace)
[23] Vývoj:+ zlepšení= beze změny– zhoršení
[24] Ačkoli obsaženo ve výročních zprávách o činnosti.
[25] Pro výdaje na SZP, u nichž byl IACS používán správně.
[26] Pro výdaje na SZP, u nichž se IACS nepoužíval, nebo nebyl používán správně.
[27] Generální ředitelství pro zemědělství a rozvoj venkova, pro zaměstnanost, sociální věci a rovné příležitosti, pro regionální politiku.
[28] Např. generální ředitelství pro zemědělství a rozvoj venkova, pro komunikaci, pro vzdělávání a kulturu, pro zaměstnanost, sociální věci a rovné příležitosti, pro podniky a průmysl, pro životní prostředí, pro informační společnost a média, pro spravedlnost, svobodu a bezpečnost, pro regionální politiku, pro výzkum, pro zdraví a ochranu spotřebitele, pro energetiku a dopravu, Úřad pro spolupráci EuropeAid, Úřad pro infrastrukturu a logistiku v Bruselu.
[29] Standardy č. 11 "Analýza a řízení rizika", č. 12 "Dostatečné informace o řízení", č. 14 "Nesprávnosti ve výkaznictví", č. 17 "Dohled", č. 18 "Zaznamenávání výjimek", č. 20 "Zaznamenávání a náprava nedostatků vnitřní kontroly", č. 21 "Auditní zprávy" a č. 22 "Oddělení interního auditu".
[30] Generální ředitelství pro zemědělství a rozvoj venkova, pro rozpočet, pro hospodářskou soutěž, pro vzdělávání a kulturu, pro hospodářské a finanční záležitosti, pro rozšíření, pro zaměstnanost, sociální věci a rovné příležitosti, pro podniky a průmysl, pro rybolov a námořní záležitosti, pro informační společnost a média, pro regionální politiku, pro výzkum, Úřad pro spolupráci EuropeAid, Eurostat.
[31] SEC(2006) 567 ze dne 28. dubna 2006.
[32] Počet základních požadavků se zvýšil ze 71 na 75.
Dva základní požadavky vybrané pro rok 2005 byly ve srovnání s rokem 2004 posíleny.
[33] Generální ředitelství pro zemědělství a rozvoj venkova, pro rozpočet, pro hospodářskou soutěž, pro vzdělávání a kulturu, pro zaměstnanost, sociální věci a rovné příležitosti, pro výzkum, pro regionální politiku, Úřad pro spolupráci EuropeAid.
[34] Zejména standardy vnitřní kontroly č. 11 "Analýza a řízení rizika" a/nebo č. 17 "Dohled".
[35] Ve shodě s článkem 86 finančního nařízení.
[36] Viz sdělení Komise Radě, Evropskému parlamentu a Evropskému účetnímu dvoru o plánu integrovaného rámce vnitřní kontroly (KOM(2005) 252 v konečném znění ze dne 15. června 2005) a výroční zpráva Účetního dvora za rozpočtový rok 2004, bod 1.85.
[37] Společná zemědělská politika, strukturální opatření a vnitřní politiky včetně výzkumu.
-------------------------------------------------- KAPITOLA 3
Rozpočtové řízení
OBSAH
Úvod
Připomínky
Zvýšení rozpočtu na první celý rok rozšíření
Téměř celý rozpočet byl vyčerpán Neuhrazené rozpočtové závazky nadále rostou
V příštích třech letech bude nutná vyšší míra výdajů u strukturálních opatření Ke zrušení přidělení závazků podle pravidla rok n + 2 docházelo pouze v omezeném rozsahu Závěry a doporučení
PŘIPOMÍNKY ÚČETNÍHO DVORA _BAR_ ODPOVĚDI KOMISE _BAR_
ÚVOD
3.1Tato kapitola analyzuje otázky vyplývající z provádění souhrnného rozpočtu EU na rok 2005 [1].
V rámci rozpočtu existují odděleně příděly na závazky a příděly na platby. Příděly na závazky představují částky, na něž může Unie v běžném roce přijímat rozpočtové závazky na úhradu dlouhodobějších právních závazků (nebo dohod).
Příděly na platby představují částky, které mohou být vydány během běžného roku. V případě "nerozlišených" výdajů (např. u většiny zemědělských výdajů) jsou si závazky a platby rovny a jsou likvidovány v průběhu roku. _BAR_ _BAR_
3.2Většina výdajů na strukturální opatření a na vnitřní a vnější politiky má podobu programů řízených v průběhu několika let (např. 2000–2006 u běžného programového období strukturálních fondů).
V případě těchto "rozlišených" výdajů jsou právní závazky vyjádřeny v podobě rozpočtových závazků rozložených do ročních podílů po celou dobu trvání programů. Protože většina rozpočtových závazků není likvidována v roce, kdy byla vytvořena, ale až v dalších letech, dochází ke vzniku "zbytku" či zůstatku neuhrazených rozpočtových závazků.
Podrobnější informace o rozpočtu naleznete v příloze I. _BAR_ _BAR_
PŘIPOMÍNKY
Zvýšení rozpočtu na první celý rok rozšíření
3.3Rok 2005 byl prvním celým rokem rozšířené Unie.
Celkové příděly na závazky (116,6 miliard EUR) a příděly na platby (106,3 miliard EUR) byly vyšší než v konečném rozpočtu na rok 2004, a to o 6,2 % v případě přídělů na závazky a o 4,4 % v případě přídělů na platby.
Zvýšení závazků je úměrně větší, protože mohou pokrývat výdaje na více než jeden rok (viz bod 3.2), zatímco prostředky na platby souvisejí s absorpční kapacitou.
Celkově zůstávají prostředky na závazky 3,0 miliardy EUR pod úrovní stropu finančního výhledu, v případě prostředků na platby je to 7,9 miliardy EUR. _BAR_ _BAR_
3.4Osm opravných rozpočtů odhlasovaných během roku vedlo k celkovému snížení přídělů na závazky a na platby o 0,6 miliardy EUR, zvláště u opatření v zemědělství a u strukturálních opatření. _BAR_ _BAR_
Téměř celý rozpočet byl vyčerpán
3.5Výsledek plnění rozpočtu za rok 2005 je uveden v grafech III a IV přílohy I:míry využití závazků (99 %) i plateb (96 %) byly podobné jako v roce 2004 (98 % a 95 %),2,7 miliard EUR nevyužitých prostředků na platby nebylo zrušeno, ale přeneseno z roku 2005 do roku 2006.
Objem přenášených prostředků je podobný jako v případě přenosu z roku 2004 do roku 2005 (2,8 miliardy EUR) [2],přebytek rozpočtu [3] za daný rok byl 2,4 miliardy EUR.
Oproti roku 2004, kdy přebytek dosáhl 2,7 miliardy EUR, jde o menší pokles. _BAR_ _BAR_
Neuhrazené rozpočtové závazky nadále rostou
3.6Neuhrazené rozpočtové závazky [4] se zvýšily o 9,1 miliardy EUR, tj. o 8 %, na 119 miliard EUR (viz tabulka 3.1). Z tohoto nárůstu šlo 94 % na strukturální opatření, přičemž 4 miliardy EUR připadly na programy EU-15 a 3 miliardy EUR na EU-10.
Téměř 3 miliardy EUR z nárůstu částky na strukturální opatření souvisely s Fondem soudržnosti.
Neuhrazené rozpočtové závazky na rozlišené výdaje jako celek představovaly při současné míře výdajů platby za 2,4 roku (v roce 2004 to bylo 2,2 roku). _BAR_ 3.6Nárůst nevypořádaných rozpočtových závazků (RAL) spojený se strukturálními opatřeními v zemích EU-10 se dal očekávat, protože rozpočtové závazky jsou obvykle o něco vyšší než platby v prvních letech programového období. _BAR_
Zdroj: Účetní závěrka za rok 2005.
_BAR_ Podle typu _BAR_ Celkem _BAR_ Zemědělství _BAR_ Strukturální opatření _BAR_ Vnitřní politiky _BAR_ Vnější akce _BAR_ Správa _BAR_ Rezervy _BAR_ Předvstupní strategie _BAR_ Kompenzace _BAR_ Zaokrouhlení _BAR_
Nerozlišené prostředky _BAR_ Rozlišené prostředky _BAR_
Přenesené závazky
Přenesený zůstatek _BAR_ 1313 _BAR_ 108834 _BAR_ 110147 _BAR_ 1452 _BAR_ 73285 _BAR_ 13450 _BAR_ 12313 _BAR_ 808 _BAR_ 0 _BAR_ 8840 _BAR_ 0 _BAR_ –1 _BAR_
Platby _BAR_ –1072 _BAR_ –42852 _BAR_ –43924 _BAR_ –1394 _BAR_ –31184 _BAR_ –4415 _BAR_ –3306 _BAR_ –673 _BAR_ 0 _BAR_ –2953 _BAR_ 0 _BAR_ 1 _BAR_
Zrušení přídělení závazků _BAR_ –47 _BAR_ –2245 _BAR_ –2293 _BAR_ –5 _BAR_ –1304 _BAR_ –410 _BAR_ –405 _BAR_ –35 _BAR_ 0 _BAR_ –133 _BAR_ 0 _BAR_ –1 _BAR_
Zrušení _BAR_ –191 _BAR_ 0 _BAR_ –191 _BAR_ –47 _BAR_ –1 _BAR_ –24 _BAR_ –18 _BAR_ –96 _BAR_ 0 _BAR_ –5 _BAR_ 0 _BAR_ 0 _BAR_
Závazky přijaté v roce 2005
Přijaté závazky _BAR_ 55589 _BAR_ 60689 _BAR_ 116278 _BAR_ 48928 _BAR_ 42490 _BAR_ 9548 _BAR_ 5516 _BAR_ 6355 _BAR_ 140 _BAR_ 1994 _BAR_ 1305 _BAR_ 2 _BAR_
Platby _BAR_ –54311 _BAR_ –6600 _BAR_ –60911 _BAR_ –47071 _BAR_ –1580 _BAR_ –3556 _BAR_ –1707 _BAR_ –5518 _BAR_ –140 _BAR_ –32 _BAR_ –1305 _BAR_ –2 _BAR_
Zrušení _BAR_ –26 _BAR_ 0 _BAR_ –26 _BAR_ 0 _BAR_ –2 _BAR_ –12 _BAR_ –6 _BAR_ –5 _BAR_ 0 _BAR_ –1 _BAR_ 0 _BAR_ 0 _BAR_ Zaokrouhlení _BAR_ –1 _BAR_ 0 _BAR_ 0 _BAR_ 0 _BAR_ 0 _BAR_ 0 _BAR_ 0 _BAR_ 0 _BAR_ 0 _BAR_ 0 _BAR_ 0 _BAR_ 0 _BAR_
Neuhrazené závazky ke konci roku 2005 _BAR_ 1254 _BAR_ 117826 _BAR_ 119080 _BAR_ 1863 _BAR_ 81704 _BAR_ 14581 _BAR_ 12387 _BAR_ 836 _BAR_ 0 _BAR_ 7710 _BAR_ 0 _BAR_ –1 _BAR_
_BAR_
3.7 Graf 3.1 ukazuje hodnotu neuhrazených rozpočtových závazků vzhledem k rozlišeným výdajům od roku 1994 a jejich plynulé zvyšování v absolutních i relativních číslech.
Příčinou tohoto zvyšování je:
- kumulativní účinek nedostatečných výdajů mezi lety 1999 a 2003, který vedl ke zrušení prostředků na platby ve výši 40 miliard EUR [5], a
- rozpočet, který v důsledku rozšíření roste a v němž příděly na závazky obecně převyšují příděly na platby.
3.7 Značný nárůst absolutní úrovně RAL se dal očekávat, protože je to přirozeným důsledkem změněných pravidel o závazcích a platbách pro strukturální fondy na období let 2000–2006.
_BAR_
V příštích třech letech bude nutná vyšší míra výdajů na strukturální opatření
3.8 Vzhledem k povaze rozpočtového procesu neodráží zůstatek neuhrazených rozpočtových závazků úplný objem právních závazků Evropských společenství (viz bod 3.1).
Ke konci roku 2005 nebyly na úrovni rozpočtu přiděleny právní závazky ve výši 48,4 miliard EUR. Celkové neuhrazené právní závazky jako takové představovaly platby za 3,4 roku.
Na tuto skutečnost je třeba pohlížet z hlediska odlišných lhůt pro realizaci plateb v rámci různých rozpočtových oblastí.
3.8 Ukazatele použité v bodech 3.8 až 3.11 je třeba vykládat obezřetně.
Poměr "nevypořádaných právních závazků" a plateb v daném roce není sám o sobě užitečným ukazatelem z důvodů, které uvedl Účetní dvůr.
_BAR_
Graf 3.1 – Neuhrazené rozpočtové závazky 1994–2005
Poznámka: Rozlišené prostředky se skládají z výdajů na strukturální opatření, vnitřní politiky, vnější akce a předvstupní pomoc.
Zdroj: Účetní závěrky za období 1994–2005.
+++++ TIFF +++++
Rozlišené prostředky 1994–2005Částka (v miliardách EUR)140,0120,0100,080,060,040,020,00,0199419951996199719981999200020012002200320042005Rozpočtový rokRozpočet závazkůNeuhrazené rozpočtové závazky celkem _BAR_
3.9 Větší část zůstatku neuhrazených rozpočtových závazků se týká strukturálních opatření. Na konci roku 2005 dosahovaly neuhrazené rozpočtové závazky strukturálních fondů za programové období 2000–2006 částky 67 miliard EUR, což při míře výdajů na platby roku 2005 představuje výdaje za 2,3 roku.
Oproti roku 2004 jde o mírný nárůst. Právní závazky, které zatím nebyly transformovány na rozpočtové závazky, činí celkem 39 miliard EUR.
Celkové neuhrazené právní závazky strukturálních fondů za programové období 2000–2006 tedy na konci roku 2005 činily 106 miliard EUR. Při míře výdajů roku 2005 jde o platby za 3,6 roku, v roce 2004 to bylo téměř pět let.
Pokles je zčásti zapříčiněn platbami, jejichž míra byla v roce 2005 vyšší než v roce 2004. Především jde však o přirozený důsledek skutečnosti, že rok 2005 byl o rok blíže ke konci programového platebního cyklu (viz graf 3.2).
_BAR_ _BAR_
Graf 3.2 – Strukturální fondy 2000–2005 (v milionech EUR)
+++++ TIFF +++++
40 00035000300002500020000150001000050000200020012002200320042005RokRozpočtované závazkySkutečné závazkyPlatby _BAR_
3.10 Na výši výdajů nutných k likvidaci neuhrazených právních závazků u strukturálních fondů by se mělo nahlížet v kontextu lhůty pro vznik výdajů příjemcům, která je stanovena na konec roku 2008 [6]. Aby tuto lhůtu splnily, budou členské státy muset současnou vysokou míru výdajů ještě dále zvýšit.
Zajistit zvýšení bude obtížné, protože výdaje mají tendenci se ke konci programovacího cyklu snižovat s tím, jak se projekty dokončují. Od roku 2007 by se navíc měly začít provádět výdaje v rámci programovacího cyklu 2007–2013, potřeba dokončit běžný cyklus však představuje riziko zpoždění začátku nových programů a jejich následné realizace [7].
3.10 Členské státy a Komise si uvědomují, že k zajištění plynulého přechodu z jednoho cyklu do druhého jak z hlediska zajištění provedení programu, tak z hlediska řešení dodatečné pracovní zátěže v souvislosti se založením nových programů, je třeba obezřetnosti.
Komise a členské státy už připravují ukončení programů z let 2000–2006.
Komise navrhne rozpočty, které odpovídají očekávané úrovni způsobilých nárokovaných plateb, ať už tyto žádosti vyplynou z období let 2000–2006 nebo z programového období 2007–2013. V posledních letech běžného programového období se výdaje nemusí nutně snížit.
Část zůstatku pro programy na běžné období bude vyplacena v letech 2007–2011 a bude se tak překrývat s příštím obdobím [8]. V běžném období, na rozdíl od let 1994–99, představuje pravidlo n + 2 pro členské státy silný podnět k zajištění dostatečně rychlého tempa realizace, jelikož prostředky, které nejsou včas využity, se zruší. _BAR_
3.11 Výdaje Fondu soudržnosti byly nižší, než se očekávalo, převážně kvůli výdajům v nových členských státech, které byly nižší, než se plánovalo. Opravný rozpočet snížil prostředky na platby o 0,9 miliard EUR, tj. o 30 %, a neuhrazené rozpočtové závazky se zvýšily z 9,7 miliard EUR v roce 2004 na 12,5 miliard EUR na konci roku 2005.
V důsledku toho dosáhly celkové neuhrazené právní závazky Fondu soudržnosti 18,6 miliardy EUR, což při míře výdajů roku 2005 představuje platby za 8,5 roku. Na rozdíl od strukturálních fondů zde však není obecně právně stanovena konečná lhůta pro provedení platby.
3.11 Rozšíření v květnu 2004 výrazně přispělo k celkovému množství nevypořádaných právních závazků, přičemž dopad nových programů na platby je při zahájení programů nutně limitovaný.
_BAR_ Ke zrušení přidělení závazků podle pravidla rok n + 2 docházelo pouze v omezeném rozsahu
3.12 Pravidlo rok n + 2 se vztahuje na strukturální fondy a umožňuje zrušení závazků, pokud do dvou let od roku, kdy byl závazek stanoven, není vznesen nárok na platbu.
Jeho účelem je předcházet nadměrné kumulaci neuhrazených rozpočtových závazků [9]. V roce 2005 bylo v důsledku použití pravidla rok n + 2 zrušeno pouze 286 milionů EUR.
Šlo o mírně vyšší částku než v roce 2004 (245 milionů EUR), která však stále představovala pouze 0,9 % podílů závazků starších než dva roky, a tedy potenciálně zrušitelných, (a 0,4 % celkového zůstatku neuhrazených rozpočtových závazků).
3.12 Zálohové platby provedené na počátku programového období představovaly 7 % z celkového balíku EU-15 pro každý program na období 2000–2006, a poskytují poměrně dlouhodobou ochranu proti zrušení závazků podle pravidla n + 2, protože zálohy snižují úroveň úhrad potřebných k tomu, aby se předešlo automatickému rušení závazků.
Tato ochrana postupně slábne a může vést k rostoucímu rušení závazků podle pravidla n + 2 v dalších letech (viz odpověď Komise na bod 2.24 výroční zprávy Účetního dvora za rok 2004). Na země EU-10 se bude poprvé vztahovat postup n + 2 na konci roku 2006. _BAR_
3.13 V praxi může pravidlo rok n + 2 podněcovat členské státy, aby vznášely nároky, jakmile provedou příslušné platby konečným příjemcům, a nikoliv až když těmto příjemcům výdaje skutečně vzniknou. Existuje zde riziko, že členské státy budou vznášet nároky na nezpůsobilé nebo očekávané (spíše než skutečné) výdaje, aby předešly rušení závazků. Takové postupy mohou v praxi účelnost pravidla rok n + 2 snižovat.
3.13 Komise si uvědomuje riziko a při provádění vlastních auditů kontroluje zneužití.
_BAR_ 3.14 Většina zrušení podle pravidla rok n + 2 se týká Evropského sociálního fondu. Navíc podobně jako v roce 2004 byly v některých případech programům, jejichž závazky byly zrušeny, přidělovány nové závazky z výkonnostní prémie [10], čímž se účinek tohoto postupu částečně negoval [11].
3.14 Jelikož se rozpočtové položky nesmí mezi cíli přesouvat (částky stanovené na zasedání Evropské rady v Berlíně v roce 1999 a v nařízení o strukturálních fondech), je soutěž o výkonnostní prémii limitována jen na programy jednoho členského státu v rámci jednoho cíle.
Prohlášení o věrohodnosti
(2006/C 264/02)
I. Podle ustanovení čl. 248 Smlouvy přezkoumal Účetní dvůr "konečnou roční účetní závěrku Evropských společenství", která se skládá z "konsolidovaných finančních výkazů a konsolidovaných zpráv o plnění rozpočtu" za rozpočtový rok 2005 [1].
II. V souladu s finančním nařízením ze dne 25. června 2002 se "konsolidované finanční výkazy" sestavují na základě účetních pravidel, která přijal účetní Komise a kterými se zásady akruálního účetnictví přizpůsobují specifickému prostředí Společenství [2], zatímco "konsolidované zprávy o plnění rozpočtu" nadále vycházejí především z pohybů hotovosti.
Přechod na akruální účetnictví vyžadoval převedení počáteční rozvahy k 1. lednu 2005 na srovnatelný základ a významné změny v prezentaci [3] a obsahu [4] "konsolidovaných finančních výkazů".
III. "Konečnou roční účetní závěrku Evropských společenství" konsoliduje účetní Komise a schvaluje Komise.
Účetní dvůr je povinen na základě svého auditu předložit Evropskému parlamentu a Radě prohlášení o věrohodnosti týkající se spolehlivosti účetní závěrky a legality a správnosti uskutečněných operací.
IV. Účetní dvůr provedl audit v souladu se svými zásadami a standardy, které vycházejí z mezinárodních standardů a jsou přizpůsobeny specifickým podmínkám Společenství.
Tento audit poskytl Účetnímu dvoru objektivní základ pro vyjádření níže uvedeného stanoviska.
V případě příjmů byl rozsah auditu Účetního dvora omezen.
Za prvé, vlastní zdroje odvozené z DPH a HND jsou založeny na makroekonomických statistikách, u kterých Účetní dvůr nemůže přímo prověřit údaje, ze kterých vycházejí, a za druhé, audity vlastních zdrojů nemohou obsáhnout dovozy, které nebyly pod celním dohledem.
Spolehlivost účetní závěrky
V. Podle názoru Účetního dvora byla "konečná roční účetní závěrka Evropských společenství" sestavena v souladu s ustanoveními finančního nařízení ze dne 25. června 2002 a s účetními pravidly, která přijal účetní Komise.
Vyjma důsledků vyplývajících z připomínek v bodech VI–VIII věrně odráží ve všech podstatných ohledech finanční situaci Společenství k 31. prosinci 2005 a výsledky jejich činností a peněžní toky za daný rok.
VI. Účetní dvůr konstatuje, že v rámci složitého přechodu (viz bod II) nebyl stávající rámec finančního výkaznictví uplatňován jednotně a soustavně, zejména pokud jde o oddělení účetních období, a účetní systémy v některých generálních ředitelstvích Komise nebyly schopny zajistit kvalitu finančních informací, což vedlo k množství oprav po předložení předběžné účetní závěrky (viz body VII a VIII).
VII. Audit Účetního dvora odhalil chyby v částkách vedených v účetním systému jako faktury/prohlášení o výdajích a předběžné financování, které po opravách předběžné účetní závěrky stále mají čistý dopad na níže uvedené části konsolidovaných finančních výkazů (viz bod VIII):
a) Konsolidovaná počáteční rozvaha k 1. lednu 2005, kterou se provedla účetní oprava konsolidované konečné rozvahy k 31. prosinci 2004 na základě nových účetních zásad akruálního účetnictví, nadhodnocuje pohledávky o přibližně 47 milionů EUR a celkovou částku dlouhodobého a krátkodobého předběžného financování o zhruba 179 milionů EUR.
Čistá aktiva jsou tak nadhodnocena o zhruba 132 milionů EUR.
b) Chyby, na něž bylo poukázáno výše v bodě a), ovlivnily konsolidovanou konečnou rozvahu k 31. prosinci 2005, která nadhodnocuje pohledávky o přibližně 508 milionů EUR a celkovou částku dlouhodobého a krátkodobého předběžného financování o zhruba 822 milionů EUR.
Čistá aktiva jsou tak nadhodnocena o zhruba 314 milionů EUR.
VIII. Audit Účetního dvora rovněž potvrdil obecnou výhradu generálního ředitele pro vzdělávání a kulturu, která se týkala nedostatečné jistoty, pokud jde o správnost podílu jeho generálního ředitelství na celkových částkách, včetně částek jak v konsolidované počáteční rozvaze k 1. lednu 2005 (aktiva ve výši 572,5 milionu EUR a pasiva ve výši 198,5 milionu EUR), tak konsolidované konečné rozvaze k 31. prosinci 2005 (aktiva ve výši 382,7 milionů EUR a pasiva ve výši 187,3 milionu EUR).
Vzhledem k výskytu opomenutí a duplicitních či nesprávných záznamům u tohoto generálního ředitelství není možno nadhodnocení a podhodnocení jeho podílu na aktivech a pasivech kvantifikovat.
Legalita a správnost uskutečněných operací
IX. V oblastech, v nichž jsou systémy dohledu a kontroly zavedeny způsobem, který zajišťuje odpovídající řízení rizika, jsou operace, na nichž se zakládá konečná roční účetní závěrka Evropských společenství, ve svém souhrnu legální a správné.
Platí to pro příjmy, závazky a platby za správní výdaje a předvstupní strategii s výjimkou programu SAPARD.
Navíc pokud jde o výdaje na společnou zemědělskou politiku (SZP), z auditu Účetního dvora vyplývá, že pokud je integrovaný administrativní a kontrolní systém (IACS) řádně používán, je účinným nástrojem, který snižuje riziko nesprávných výdajů.
X. Aniž by bylo zpochybněno stanovisko vyjádřené v bodě IX, Účetní dvůr zdůrazňuje, že v oblasti předvstupní strategie stále existují významná rizika pro všechny programy a nástroje na úrovni prováděcích organizací v přistupujících a kandidátských zemích.
XI. Účetní dvůr konstatuje, že v ostatních oblastech jsou platby stále významně postiženy chybami a Komise a členské i další přijímající státy musí zvýšit své úsilí při zavádění odpovídajících systémů dohledu a kontroly, aby se zlepšilo řešení souvisejících rizik.
Jedná se o tyto oblasti, jak jsou popsány níže: společnou zemědělskou politiku, strukturální opatření, vnitřní politiky a vnější akce.
a) V případě výdajů na SZP Účetní dvůr nalezl doklady, že výdaje, které nejsou součástí IACS nebo u nichž se IACS použil nedostatečným způsobem nebo byl zaveden teprve nedávno, představují větší riziko, protože kontrolní systémy nejsou natolik účelné.
Kromě toho jsou ověřování a potvrzování platnosti výsledků inspekcí IACS nezávislým subjektem nedostatečné a žádosti o podporu EU nejsou obvykle kontrolovány na místě.
Systémy schvalování a kontroly po uskutečnění plateb dotací SZP, na které se nevztahuje IACS, neposkytují dostatečnou jistotu, pokud jde o dodržování právních předpisů Společenství.
Účetní dvůr dospěl k závěru, že výdaje na SZP jsou ve svém úhrnu stále významně postiženy chybami.
b) Pokud jde o strukturální opatření, Účetní dvůr zjistil, že Komise neprovádí efektivní dohled, který by snížil riziko, že kontroly delegované na členské státy nezabrání proplacení nadhodnocených nebo nezpůsobilých výdajů.
Účetní dvůr zjistil, že výdaje u obou programových období (1994 – 1999 a 2000 – 2006) nebyly bez významných nesrovnalostí.
Některé programy z období 1994 – 1999 byly uzavřeny bez řádných podkladů.
c) U vnitřních politik navzdory pokroku v některých oblastech zjistil audit Účetního dvora nedostatky v systémech dohledu a kontroly, které vedly k významnému výskytu chyb u plateb příjemcům.
Chyby vyplývají hlavně ze složitých systémů úhrady výdajů a nejasných postupů a pokynů, kterými se řídí jednotlivé programy.
d) U vnějších akcí nejsou zatím zlepšení systémů dohledu a kontroly Komise patrná na úrovni prováděcích organizací, kde se stále vyskytuje významný počet chyb, které vyplývají z nedostatku komplexní koncepce dohledu, kontroly a auditu těchto organizací.
14. září 2006.
Hubert Weber
předseda
Evropský účetní dvůr
12, rue Alcide De Gasperi, L-1615 Luxembourg
[1] "Konečná roční účetní závěrka Evropských společenství" tvoří svazek I roční účetní závěrky Evropských společenství za rozpočtový rok 2005.
[2] Účetní pravidla, která přijal účetní Komise, jsou inspirována mezinárodními účetními standardy pro veřejný sektor (International Public Sector Accounting Standards – IPSAS), vydávanými Mezinárodní federací účetních znalců (International Federation of Accountants – IFAC), a nejsou-li k dispozici, pak mezinárodními účetními standardy (International Accounting Standards – IAS) / mezinárodními standardy finančního výkaznictví (International Financial Reporting Standards – IFRS), vydávanými Radou pro mezinárodní účetní standardy (International Accounting Standards Board – IASB).
[3] Hlavními novými prvky jsou předběžné financování, pohledávky a oddělení účetních období.
[4] "Konsolidované finanční výkazy" zahrnují rozvahu, účet výsledku hospodaření (včetně vykazování podle segmentů), tabulku finančních toků a výkaz změn čistých aktiv.
--------------------------------------------------
Prohlášení Účetního dvora o věrohodnosti účtů 6., 7., 8. a 9. Evropského rozvojového fondu (ERF) za rozpočtový rok 2005
(2006/C 265/02)
I. Evropský účetní dvůr (Účetní dvůr) prověřil účty a uskutečněné operace 6., 7., 8. a 9. ERF za rozpočtový rok 2005.
Tyto účty zahrnují finanční výkazy, zprávy o plnění a finanční výkazy a informace předkládané Evropskou investiční bankou (EIB) [1].
Účetní dvůr je na základě finančních předpisů povinen předložit Evropskému parlamentu a Radě prohlášení o věrohodnosti týkající se věrohodnosti účtů a legality a správnosti uskutečněných operací k části zdrojů ERF, za jejíž finanční řízení odpovídá Komise [2].
Účetní dvůr provedl audit v souladu s vlastními auditními zásadami a standardy, které vycházejí z obecně uznávaných mezinárodních auditních standardů a jsou přizpůsobeny specifickým podmínkám ERF.
Tento audit poskytl Účetnímu dvoru objektivní základ pro vyjádření níže uvedených stanovisek.
II. Spolehlivost účtů
Účetní dvůr je názoru, že zprávy o plnění za rozpočtový rok 2005 a finanční výkazy k 31. prosinci 2005 věrně zobrazují příjmy a výdaje šestého, sedmého, osmého a devátého ERF za uvedený rozpočtový rok a jejich finanční situaci na konci roku.
Aniž by vyjadřoval výrok s výhradou, poukazuje Účetní dvůr na tyto skutečnosti:
a) výhradu generálního ředitele pro rozpočet v tom smyslu, že stávající systémy IT nejsou schopny poskytovat úplné účetní informace a že nejsou k dispozici konečné údaje o výsledcích účetních kontrol, což může vést k nedokonalé prezentaci účtů (viz bod 15);
b) podhodnocení částky záruk uvedené v příloze k účetní závěrce (viz bod 17).
III. Legalita a správnost uskutečněných operací
A. Testování věcné správnosti operací
Pokud jde o operace, za něž odpovídá výhradně Komise, audit Účetního dvora neodhalil žádné chyby.
Pokud je o operace vzniklé ve státech AKT, za něž zodpovídají vnitrostátní schvalující osoby:
a) Účetní dvůr zjistil, že finanční dopad odhalených chyb není významný (viz body 19–21);
b) pokud jde o odhady programů a smlouvy o grantu, na něž se audit Účetního dvora více zaměřil, byly zjištěny chyby při používání postupů pro veřejné soutěže (viz body 19a) a 22).
B. Analýza systémů dohledu a kontroly
Audit Účetního dvora potvrdil, že je třeba, aby Komise v rámci svého akčního plánu na vytvoření integrovaného rámce vnitřní kontroly dále zlepšila systémy dohledu a kontroly (viz body 40–42), a lépe tak řešila riziko chyb, které mají dopad na legalitu a správnost uskutečněných operací.
Závěr o legalitě a správnosti uskutečněných operací
Na základě výše uvedených zjištění dospěl Účetní dvůr k názoru, že příjmy, prostředky přidělené z ERF, závazky a platby za daný rozpočtový rok jsou ve svém souhrnu legální a správné.
Aniž by vyjadřoval výrok s výhradou, poukazuje Účetní dvůr na zvýšené riziko chyb, které mají dopad na operace vzniklé ve státech AKT, za něž zodpovídají vnitrostátní schvalující osoby (viz body 19–21).
7. září 2006
Hubert Weber
předseda
[1] V souladu s ustanoveními čl. 96 odst. 1, článků 100 a 101 a čl. 125 odst. 2 finančního nařízení pro 9. evropský rozvojový fond jde jednak o rozvahy a související výkazy sestavené účetním, jednak o účet zisků a ztrát obsahující tabulky sestavené vrchní schvalující osobou ve spolupráci s účetním. Tyto výkazy jsou předkládány za každý ze čtyř ERF zvlášť a souhrnně v konsolidované verzi. Finanční výkazy a informace poskytnuté Evropskou investiční bankou nejsou do tohoto prohlášení zahrnuty (viz poznámka č. 13).
[2] Z ustanovení čl. 103 odst. 3 výše uvedeného finančního nařízení společně s ustanoveními článku 1 téhož nařízení vyplývá, že prohlášení se nevztahuje na část zdrojů 9. ERF, kterou spravuje EIB na vlastní odpovědnost.
--------------------------------------------------
Doplňkový kodex etických kritérií pro členy Výkonné rady Evropské centrální banky
(souladu s článkem 11.3 jednacího řádu Evropské centrální banky)
(2006/C 230/09)
1. Úvodní poznámky
Dne 10. října 2000 přijala Výkonná rada kodex chování v Evropské centrální bance.
Tento kodex je příručkou pro všechny zaměstnance Evropské centrální banky (ECB), jakož i členy Výkonné rady ECB a ve vztahu k nim stanoví etické zvyklosti, standardy a zásady.
Dne 16. května 2002 se členové Výkonné rady, jakožto členové Rady guvernérů, shodli na znění kodexu chování členů Rady guvernérů.
Tento doplňkový kodex etických kritérií (dále jen "kodex") podrobně vymezuje etická pravidla, která se vztahují na členy Výkonné rady.
2. Dary či jiné finanční výhody
Členové Výkonné rady by neměli přijímat dary či finanční výhody, které přesahují obvyklou či zanedbatelnou hodnotu a které jakkoli souvisejí s plněním úkolů a povinností, jež jim byly svěřeny.
V této souvislosti si lze ponechat dary v hodnotě nejvýše 100 EUR.
Pokud zvláštní okolnosti nedovolují, aby byl dar v hodnotě vyšší než 100 EUR odmítnut, musí být dar předán ECB, není-li částka, o kterou hodnota daru převyšuje částku 100 EUR, zaplacena ECB.
Členové Výkonné rady mohou na náklady ECB dávat dary třetím osobám v rozsahu vyšším, než je v pravidlech umožněno zaměstnancům.
Pokud je hodnota daru vyšší než trojnásobek této částky, vyžaduje se souhlas Výkonné rady.
Členové Výkonné rady by na náklady ECB neměli hostit sebe navzájem, včetně manželů, partnerů či rodinných příslušníků, ani si navzájem, včetně manželů, partnerů či rodinných příslušníků, poskytovat jakékoli jiné výhody.
3. Přijímání pozvání
Členové Výkonné rady, berouce v úvahu svou povinnost respektovat zásadu nezávislosti a vyhnout se střetu zájmů, mohou přijímat pozvání na konference, recepce či kulturní akce a s nimi spojený doprovodný program, včetně přiměřených projevů pohostinnosti, je-li jejich účast na této akci slučitelná s plněním jejich povinností nebo je-li v zájmu ECB.
V této souvislosti mohou členové Výkonné rady přijmout od organizátorů úhradu cestovních nákladů a nákladů na ubytování, jsou-li přiměřené době trvání jejich účasti.
Členové Výkonné rady mohou zejména přijímat pozvání na hojně navštěvované akce, měli by však být zvlášť obezřetní, pokud jde o individuální pozvání.
Honorář, který členové Výkonné rady přijmou za přednášky a vystoupení uskutečněné v rámci jejich funkce, použije ECB na dobročinné účely.
Vztahují-li se pozvání rovněž na manžely či partnery členů Výkonné rady a je-li jejich účast v souladu s mezinárodně přijímanými zvyklostmi, měla by se tato pravidla obdobně vztahovat na manžely či partnery členů Výkonné rady.
4. Přijímání odměn za činnosti, které člen Výkonné rady vykonává jako soukromá osoba
Členové Výkonné rady mohou vykonávat pedagogické a vědecké činnosti, jakož i další neziskové činnosti.
Za podmínek vymezených v článku 11.1 statutu Evropského systému centrálních bank a Evropské centrální banky mohou členové Výkonné rady přijímat odměny za tyto činnosti, které členové Výkonné rady vykonávají jako soukromé osoby a které nezahrnují ECB, jakož i náhradu nákladů vynaložených na tyto činnosti, jsou-li tyto odměny a náklady přiměřené vykonané práci a nepřesahují-li míru obvyklou.
Členové Výkonné rady by měli prezidentovi ECB každý rok písemně oznámit jakékoli činnosti, které vykonali jako soukromé osoby, a odměny za tyto činnosti.
5. Dodržování pravidel týkajících se obchodování zasvěcených osob
Na členy Výkonné rady se vztahují komplexní pravidla týkající se obchodování zasvěcených osob a související úprava monitorování, jež platí v rámci ECB.
Členům Výkonné rady se důrazně doporučuje, aby svoje investice svěřili jednomu či několika uznávaným správcům portfolií, kteří přitom postupují dle svého uvážení.
Toto doporučení se nevztahuje na běžné účty, vkladové účty, spořící účty a na fondy peněžního trhu či srovnatelné krátkodobé nástroje.
Tímto doporučením rovněž není dotčena možnost příležitostně mobilizovat finanční prostředky na nákup určitého zboží či k investování do nemovitostí.
V případě pochybností by členové Výkonné rady měli požádat o stanovisko poradce ECB v záležitostech profesní etiky.
6. Poradce v záležitostech profesní etiky
Vyskytnou-li se pochybnosti o tom, jak v praxi uplatňovat jakékoli etické kritérium vymezené v tomto kodexu, měli by členové Výkonné rady s cílem zajistit jednotné používání tohoto kodexu konzultovat poradce ECB v záležitostech profesní etiky.
7. Šíření a zveřejnění
Tento kodex byl vypracován v jediné originální verzi, která je uložena v archivech ECB. Každému členovi Výkonné rady byla předána jedna kopie tohoto kodexu. Ve Frankfurtu nad Mohanem dne 5. září 2006. Prezident ECB Jean-Claude Trichet
Souhrnné údaje sdělené členskými státy týkající se státní podpory poskytované na základě nařízení Komise (ES) č. 1/2004 ze dne 23. prosince 2003 o použití článků 87 a 88 Smlouvy o ES na státní podporu malým a středním podnikům působícím v produkci, zpracování a uvádění zemědělských produktů na trh
(2006/C 1/05)
Podpora č. : XA 1/04
Členský stát : Španělsko
Region : Celé území
Název režimu podpory nebo název podniku, který je příjemcem jednotlivé podpory : Podpory určené k podpoře slučování zemědělských podniků a integrace družstev na nadregionální úrovni
Právní základ : Orden por la que se establecen las bases reguladoras y la convocatoria, para el año 2004, de las subvenciones destinadas al fomento del asociacionismo agrario y de la integración cooperativa de nivel suprautonómico
Roční výdaje plánované v rámci režimu nebo celková částka jednotlivé podpory poskytnuté podniku : Roční rozpočet: 1452130 EUR
Maximální míra podpory :
Maximálně 50 % výdajů na integraci nebo spojování do výše 30000 EUR na integrovaný podnik nebo do výše 60000 EUR na podnik tvořící součást sloučených podniků.
Na výdaje na řízení během prvních pěti let s klesající tendencí od 100 % do 20 %, maximálně však 5 % hodnoty prodeje za každý rok
Datum uskutečnění : Od uveřejnění režimu ve Španělském úředním věstníku a jeho vstupu v platnost
Doba trvání režimu podpory nebo poskytování jednotlivé podpory : Rok 2004
Cíl podpory a) Náklady vzniklé slučováním nebo integrací, včetně následujících
- náklady na založení, jedná-li se o nově založené podniky,
- náklady na audity,
- náklady spojené s úředním ověřením,
- náklady na poradenství pro členy, vedoucí pracovníky a technický personál,
- náklady na studie financí a trhu,
- náklady na notářské, registrační, daňové a licenční poplatky.
b) Náklady na řízení během prvních pěti let provozu podniku vyplývající ze sloučení nebo z integrace. Za tohoto předpokladu mohou být zahrnuty rovněž podpory na pronájem vhodných prostor, nákup kancelářského vybavení, včetně počítačů a programového vybavení, administrativní náklady, včetně nákladů na zaměstnance, právní a finanční poradenství, pevné náklady a další právní a administrativní výdaje vzniklé v počáteční fázi.
Náklady uvedené pod tímto písmenem nebudou považovány za způsobilé v případě, že se na ně bude vztahovat podpora příslušných organizací na trhu pro provoz skupin producentů.
c) V případě, že bude organizace integrována do jiného již existujícího podniku, mohou být uznány náklady uvedené pod písmenem b) v poměru odpovídajícímu obchodnímu obratu vzniklému integrací
Dotčená odvětví : Zemědělské odvětví.
Pododvětví obdělávání půdy a chovu dobytka
Název a adresa orgánu poskytujícího podporu : MAPA.
Dirección General de Desarrollo Rural.
C/ Alfonso XII, 62. E-28071 Madrid
Adresa internetových stránek : www.mapya.es
Podpora č. : XA 7/04
Členský stát : Spojené království
Region : Anglie
Název režimu podpory nebo název podniku, kterému je konkrétní podpora určena : Farm Business Advice Service v Anglii
Právní základ : Tato služba není upravena zákonem, účast v ní je dobrovolná.
The Agriculture Act 1986 (oddíl 1) stanoví právní základ pro poskytování vládního poradenství spojeného s jakoukoli zemědělskou činností
Roční výdaje plánované v rámci režimu podpory nebo celková částka jednotlivé podpory poskytnuté podniku : Na financování této služby bylo vymezeno až 7 milionů liber pro následující rozpočtový rok 2004/05
Maximální míra podpory : 100 %
Datum uskutečnění : Od 1. dubna 2004.
Jde o prodloužení stávající čtyřleté služby, která byla zahájena v říjnu roku 2000 na základě schválené státní podpory a která měla původně skončit 31. března 2004.
Původní služba byla schválena Komisí 19. října 2000 jako státní podpora Spojeného království č. 241/2000
Doba trvání režimu podpory nebo poskytování jednotlivé podpory : Do 31. března 2005
Cíl podpory : Prvotním cílem je udělit podporu malým a středním podnikům.
Současným cílem režimu podpor je povzbudit zemědělce, kteří se potýkají se zásadními změnami na svém trhu a ve svém odvětví, aby uvažovali jako obchodníci a přijímali strategická rozhodnutí o budoucnosti svého podnikání.
Z této služby bude financována pomoc poradce v průměrné délce trvání tří dnů (avšak ne více než pěti dnů) v ceně maximálně 410 GBP za den (bez DPH) poskytovaná maximálně 5000 zemědělců v Anglii v průběhu příštího roku.
Způsobilými náklady budou tudíž poplatky za poradenství v souladu s čl. 14 odst.
2 nařízení (ES) č. 1/2004
Dotčená hospodářská odvětví : Zemědělství.
O poradenství pro podnikatele poskytované v rámci této služby mohou zažádat všechny typy zemědělských podniků za předpokladu, že žadatel věnuje nejméně 75 % pracovní doby své hlavní zemědělském činnosti.
Poradenství se může týkat rozšíření o zpracování a uvádění produktů na trh, ale i produkce
Název a adresa orgánu poskytujícího podporu Defra
Ergon House
Horseferry Road
London SW1P 2AL
United Kingdom
Small Business Service
Rural Issues Team
L1 St Mary's House
C/O Moorfoot
Shefffield S1 4PQ
United Kingdom
Internetová adresa : www.defra.gov.uk/farm/fbadvice/fbas/index.htm
Podpora č. : XA 10/04
Členský stát : Španělsko
Region : Samosprávná oblast Kantábrie
Název režimu podpory nebo název podniku, který je příjemcem jednotlivé podpory : Podpory na zřízení a úpravu čistících a dezinfekčních středisek pro vozidla určená k silniční přepravě zvířat
Právní základ : Orden de la Consejería de Ganadería, Agricultura y Pesca por la que se regulan y convocan ayudas a la instalación y adecuación de Centros de Limpieza y Desinfección de vehículos destinados al transporte por carretera de animales en la Comunidad Autónoma de Cantabria para el ejercicio de 2004
Roční výdaje plánované v rámci režimu nebo celková částka jednotlivé podpory poskytnuté podniku : 184000 EUR
Maximální míra podpory : Obecně je možné přidělit podporu maximálně do výše 40 % celkové způsobilé částky.
Míra podpory může dosáhnout maximálně 50 % částky, jedná-li se o investice do znevýhodněných oblastí nebo do zařízení určených na zpracování a uvádění zemědělských produktů na trh.
Maximální výše každé jednotlivé podpory, která se posuzuje jednotně, nepřekročí částku šedesát tisíc eur (60000 EUR)
Datum uskutečnění : 31. května 2004
Doba trvání režimu podpory nebo poskytování jednotlivé podpory : Není určena
Cíl podpory a) Stavební projekt zřízení nebo vylepšení.
b) Investice nezbytné k výstavbě nebo úpravě a vylepšení.
c) Vybavení a zařízení
Dotčená odvětví : Režim se vztahuje na produkci, zpracování a uvádění hovězího, skopového, koňského a vepřového dobytka a drůbeže na trh
Název a adresa orgánu poskytujícího podporu : Consejería de Ganadería, Agricultura y Pesca de la Comunidad Autónoma de Cantabria
Adresa internetových stránek : http://boc.gobcantabria.es/boc/
Podpora č. : XA 13/04
Členský stát : Španělsko
Region : Kastilie a León
Název režimu podpory nebo název podniku, který je příjemcem jednotlivé podpory : Bod 02. – Podpora malým a středním podnikům působícím ve zpracování a uvádění produktů na trh
Právní základ : Capítulo II Sección 2a de la Orden AYG/458/2004, de 29 de marzo, de regulación y convocatoria de ayudas a la transformación y comercialización de los productos agrarios, silvícolas y de la alimentación en Castilla y León (Boletín Oficial de Castilla y León no 63 de 1 de abril de 2004)
Roční výdaje plánované v rámci režimu nebo celková částka jednotlivé podpory poskytnuté podniku : 20000000 EUR
Maximální míra podpory - Maximální hrubá míra podpory: 50 %
- Maximální výše způsobilých nákladů: 12500000 EUR
- Maximální skutečná částka každé podpory: 6000000 EUR
Datum uskutečnění : 30. dubna 2004
Doba trvání režimu podpory nebo poskytování jednotlivé podpory : Podpory na základě tohoto režimu je možno poskytovat do prosince 2006
Cíl podpory a) výstavbu, nabývání nebo vylepšování nemovitostí,
b) nákup nebo nákup na splátky nových strojů a zařízení, včetně počítačového programového vybavení (software) až do výše tržní hodnoty produktu. Způsobilými výdaji nejsou další výdaje spojené se smlouvou o pronájmu s možností odkoupení (daně, zisk pronajímatele, výdaje na splacení úroků, obecné výdaje, pojistné výdaje atd.),
c) obecné výdaje, jako honoráře pro architekty, inženýry a poradce, studie proveditelnosti nebo získání patentů a licencí až do výše 12 % výdajů uvedených pod písmeny a) a b)
Dotčená odvětví :
Režim se vztahuje na zpracování a uvádění zemědělských produktů na trh bez ohledu na odvětví, to znamená, že se neomezuje na určité zemědělské produkty, přičemž za tímto účelem se výrazem "zemědělský produkt" rozumí produkt podle definice uvedené v čl. 2 odst. 2 nařízení (ES) č. 1/2004 a výrazem "zpracování zemědělského produktu" se rozumí zpracování podle definice uvedené v čl. 2 odst. 3 uvedeného nařízení (ES) č. 1/2004.
Z tohoto režimu jsou výslovně vyloučené investice spojené se zpracováním zemědělských produktů uvedených v příloze I Smlouvy o ES na produkty, které ve zmíněné příloze nejsou uvedeny
Název a adresa orgánu poskytujícího podporu Junta de Castilla y León
Consejería de Agricultura y Ganadería
Calle Rigoberto Cortejoso no 14
E-47014 Valladolid
Adresa internetových stránek : http://www.jcyl.es/industriasagrarias
Další informace :
V rámci tohoto režimu nebude poskytnuta podpora, která by porušila zákazy nebo omezení stanovené společnou organizací trhu podle podmínek uvedených v čl. 7 odst. 6 nařízení (ES) č. 1/2004.
V souladu s čl. 7 odst. 7 písm. a) nařízení (ES) č. 1/2004 nebude rovněž poskytnuta podpora na výrobu a uvádění na trh produktů, které by napodobovaly nebo nahrazovaly mléko nebo mléčné výrobky.
Kromě toho nebude v souladu s č. 7 odst. 7 písm. b) nařízení (ES) č. 1/2004 poskytnuta podpora na činnosti související se zpracováním a uváděním na trh produktů v odvětví cukru.
A konečně, v souladu s ustanovením čl. 1 odst. 4 písm. b) nařízení (ES) č. 1/2004 podpora v rámci tohoto režimu nebude poskytnuta na používání domácích produktů místo produktů dovezených
Podpora č. : XA 14/04
Členský stát : Španělsko
Region : Kastilie a León
Název režimu podpory nebo název podniku, který je příjemcem jednotlivé podpory : Bod 11. – Podnikatelský rozvoj podniků působících ve zpracování a uvádění zemědělských produktů na trh.
Právní základ : Capítulo II Sección 11a de la Orden AYG/458/2004, de 29 de marzo, de regulación y convocatoria de ayudas a la transformación y comercialización de los productos agrarios, silvícolas y de la alimentación en Castilla y León (Boletín Oficial de Castilla y León no 63 de 1 de abril de 2004)
Roční výdaje plánované v rámci režimu nebo celková částka jednotlivé podpory poskytnuté podniku : 1000000 EUR
Maximální míra podpory - Maximální hrubá míra podpory: 50 %
- Maximální skutečná částka každé podpory: 19000 EUR
Datum uskutečnění : 30. dubna 2004
Doba trvání režimu podpory nebo poskytování jednotlivé podpory : Podpory na základě tohoto režimu je možno poskytovat do prosince 2006
Cíl podpory 1. Vypracovávání rodinného protokolu podniku
Za účelem usnadnit proces pokračování v činnosti a převzetí podniku další generací v malých a středních rodinných podnicích působících ve zpracování a uvádění zemědělských produktů na trh se prostřednictvím tohoto režimu podpory poskytuje příspěvek na výdaje na externí poradenství související s vypracováním studie nazvané "rodinný protokol", což je dokument, ve kterém se upravují pracovní, ekonomické a rodinné vztahy v podniku s cílem zajistit jeho kontinuitu prostřednictvím dalších generací v rodině.
Způsobilé náklady jsou poplatky za technické služby a za externí poradenství potřebné k provedení předběžné analýzy podniku a následné vypracování rodinného protokolu.
Tato činnost spadá do podpor uvedených v čl. 14 odst. 2 písm. c) nařízení (ES) č. 1/2004.
2. Přístup k informační společnosti
Za účelem podpory činností malých a středních rodinných podniků působících ve zpracování a uvádění zemědělských produktů na trh spojených s uváděním na trh se prostřednictvím tohoto režimu podpory přispívá na nákup nebo nákup na splátky výpočetní techniky, včetně počítačového programového vybavení (software) až do výše tržní hodnoty produktu; způsobilými výdaji nejsou další výdaje spojené s smlouvou o pronájmu s možností odkoupení (daně, zisk pronajímatele, výdaje na splacení úroků, obecné výdaje, pojistné výdaje atd.); v tomto případě není považován za způsobilý výdaj nákup již použitého materiálu.
Mezi způsobilé výdaje patří rovněž nákup patentů a licencí na používání počítačových programů a poplatky za technické služby do výše 12 % výdajů uvedených v předchozím odstavci.
Tato činnost spadá do podpor uvedených v čl. 7 odst. 3 písm. b) a c) nařízení (ES) č. 1/2004
Dotčená odvětví :
Režim se vztahuje na zpracování a uvádění zemědělských produktů na trh bez ohledu na odvětví, to znamená, že se neomezuje na určité zemědělské produkty, přičemž za tímto účelem se výrazem "zemědělský produkt" rozumí produkt podle definice uvedené v čl. 2 odst. 2 nařízení (ES) č. 1/2004 a výrazem "zpracování zemědělského produktu" se rozumí zpracování podle definice uveden v čl. 2 odst. 3 uvedeného nařízení (ES) č. 1/2004.
Z tohoto režimu jsou výslovně vyloučeny investice spojené se zpracováním zemědělských produktů uvedených v příloze I Smlouvy o ES na produkty, které ve zmíněné příloze I nejsou uvedeny
Název a adresa orgánu poskytujícího podporu Junta de Castilla y León
Consejería de Agricultura y Ganadería
Calle Rigoberto Cortejoso no 14
E-47014 Valladolid
Adresa internetových stránek : http://www.jcyl.es/industriasagrarias
Další informace :
V rámci tohoto režimu nebude poskytnuta podpora, která by porušila zákazy nebo omezení stanovená společnou organizací trhu podle podmínek uvedených v čl. 7 odst. 6 nařízení (ES) č. 1/2004.
V souladu s čl. 7 odst. 7 písm. a) nařízení (ES) č. 1/2004 nebude rovněž poskytnuta podpora na výrobu a uvádění na trh produktů, které by napodobovaly nebo nahrazovaly mléko nebo mléčné výrobky.
Kromě toho nebude v souladu s č. 7 odst. 7 písm. b) nařízení (ES) č. 1/2004 poskytnuta podpora na činnosti související se zpracováním a uváděním na trh v odvětví cukru.
A konečně, v souladu s ustanovením čl. 1 odst. 4 písm. b) nařízení (ES) č. 1/2004 podpora v rámci tohoto režimu nebude poskytnuta na používání domácích produktů místo produktů dovezených
Podpora č. : XA 15/04
Členský stát : Finsko
Oblasti : Finské podporované oblasti C1-C4
Název režimu podpory : Podpora na zahájení činnosti pro mladé zemědělce
Právní základ : Valtioneuvoston asetus maaseudun kehittämisestä (609/2000), 35 pykälä, 42 pykälä ja 87 pykälä
_BAR_ 2004 _BAR_ 2005 _BAR_ 2006 _BAR_ 2007 _BAR_
Podpora na zahájení činnosti (25000 EUR) _BAR_ 6,30 _BAR_ 6,30 _BAR_ 6,30 _BAR_ 6,30 _BAR_
Úrokový příspěvek (25000 EUR) _BAR_ 6,30 _BAR_ 6,30 _BAR_ 6,30 _BAR_ 6,30 _BAR_
Podpora na zahájení činnosti (30000 EUR) _BAR_ 5,04 _BAR_ 5,04 _BAR_ 5,04 _BAR_ 5,04 _BAR_
Úrokový příspěvek (30000 EUR) _BAR_ 5,04 _BAR_ 5,04 _BAR_ 5,04 _BAR_ 5,04 _BAR_
Doplňková podpora (25000 EUR) _BAR_ 4,20 _BAR_ 4,20 _BAR_ 4,20 _BAR_ 4,20 _BAR_
_BAR_ 26,88 _BAR_ 26,88 _BAR_ 26,88 _BAR_ 26,88 _BAR_
Roční výdaje plánované v rámci režimu podpory (jako poskytnutá podpora, v mil. EUR) Vyplácení podpory na zahájení činnosti
Podpora na zahájení činnosti se vyplácí po dobu tří let od zahájení činnosti.
Úrokový příspěvek se vyplácí po dobu splatnosti půjčky.
Doplňková podpora se vyplácí ve čtvrtém, pátém a šestém roce po zahájení činnosti.
Podpora se vyplácí do maximálních částek uvedených níže.
Podpora, včetně doplňkové podpory, se vyplácí ve formě grantu, přičemž její nominální hodnota není při poskytnutí diskontována
Maximální míra podpory :
Podpora na zahájení činnosti poskytovaná ve formě grantu činí 25000 EUR a úrokový příspěvek činí nejvýše 25000 EUR.
Mladým zemědělcům majícím podniky živočišné výroby a podniky pro skleníkové pěstování však může být poskytnuta podpora na zahájení činnosti ve výši 30000 EUR a úrokový příspěvek v maximální výši 30000 EUR, pokud ve svém podniku do tří let od zahájení činnosti provozují živočišnou výrobu nebo skleníkovou produkci odpovídající nejméně 20 jednotkám.
Tyto jednotky velikosti jsou stanoveny v příloze I výnosu Státní rady č. 609/2000.
Další podmínkou poskytnutí podpory je, aby její příjemce využíval poradenských služeb podle nařízení (ES) č. 1783/2003 týkajícího se rozvoje venkova, ve znění pozdějších předpisů, po dobu celých první tří kalendářních roků od zahájení činnosti.
Kromě toho může být mladým zemědělcům majícím podniky živočišné výroby a podniky pro skleníkové pěstování, které splňují výše uvedená kritéria pro jednotky, poskytnuta doplňková podpora (ve formě grantu) ve výši 25000 EUR.
Podniku živočišné výroby nebo podniku pro skleníkové pěstování tedy může být poskytnuta podpora v maximální výši 55000 EUR a úrokový příspěvek ve výši 30000 EUR
Datum uskutečnění : Od 17. května 2004
Doba trvání režimu podpory nebo poskytování jednotlivé podpory : Režim podpory platí do konce roku 2007
Cíl podpory : Cílem podpory na zahájení činnosti pro mladé zemědělce je podpořit malé a střední podniky v odvětví živočišné výroby a skleníkového pěstování.
Podpora je poskytována podle článku 8 nařízení Komise (ES) č.
1/2004 a je založena na nařízení Rady (ES) č. 1257/1999 týkajícím se podpory pro rozvoj venkova a oddílu 7.2 Pokynů Společenství pro státní podporu v odvětví zemědělství
Dotčená odvětví : Zemědělství: živočišná výroba a skleníkové pěstování
Název a adresa orgánu poskytujícího podporu Etelä-Pohjanmaan TE-keskus
Huhtalantie 2
FIN-60220 Seinäjoki
Etelä-Savon TE-keskus
Mikonkatu 3 ja 5, PL 164
FIN-50101 Mikkeli
Kaakkois-Suomen TE-keskus
Salpausselänkatu 22, PL 1041
FIN-45101 Kouvola
Kainuun TE-keskus
Kalliokatu 4
FIN-87100 Kajaani
Keski-Suomen TE-keskus
Cygnaeuksenkatu 1, PL 44
FIN-40101 Jyväskylä
Lapin TE-keskus
Ruokasenkatu 2
FIN-96200 Rovaniemi
Pirkanmaan TE-keskus
Kauppakatu 4, PL 467
FIN-33101 Tampere
Pohjanmaan TE-keskus
Hovioikeudenpuistikko 19 A, PL 131
FIN-65101 Vaasa
Pohjois-Karjalan TE-keskus
Kauppakatu 40 B, PL 8
FIN-80101 Joensuu
Pohjois-Pohjanmaan TE-keskus
Viestikatu 1, PL 86
FIN-90101 Oulu
Pohjois-Savon TE-keskus
Käsityökatu 41, PL 2000
FIN-70101 Kuopio
Satakunnan TE-keskus
Pohjoisranta 11 E, PL 266
FIN-28100 Pori
Adresa internetových stránek : www.mmm.fi/tuet/valtiontuet/ryhmäpoikkeusasetus
Další údaje : Tyto souhrnné údaje nahrazují oznámení zaslané Komisi dne 6. února 2004 pod číslem jednacím 65/312/2004 týkající se programu podpory na zahájení činnosti pro mladé zemědělce (viz bod 3.1 uvedeného oznámení) podle článku 142 aktu o přistoupení Rakouské republiky, Finské republiky a Švédského království k Evropské unii a článku 87 Smlouvy o založení Evropského společenství
Podpora číslo : XA 16/04
Členský stát : Itálie
Název režimu podpory nebo název podniku, který je příjemcem jednotlivé podpory : Podpora na platbu pojistného
Právní základ : Decreto legislativo in attuazione della legge 7 marzo 2003, n. 38
Roční výdaje plánované v rámci režimu podpory nebo celková částka jednotlivé podpory poskytnuté podniku : 100000000 EUR
Maximální míra podpory - Až do 80 % nákladů na pojistné v případně pojistných smluv, které kryjí pouze ztráty způsobené nepříznivými povětrnostním podmínkami, jež jsou zařazeny mezi živelní pohromy;
- Až do 50 % nákladů na pojistné, které kromě ztrát způsobených nepříznivými povětrnostními podmínkami zařazenými mezi živelní pohromy kryje také ztráty způsobené nepříznivými povětrnostními podmínkami a/nebo ztráty vzniklé následkem nemocí zvířat nebo rostlin
Datum uskutečnění : 30. dubna 2004
Doba trvání režimu podpory nebo poskytování jednotlivé podpory : 31. prosince 2004
Cíl podpory :
Podpora malým a středním podnikům; podpora předběžné akce k vypořádání se se škodou na úrodě a produkci hospodářských zvířat, hospodářských budovách a zařízeních atd. v oblastech zasažených živelními pohromami. Článek 11 nařízení č. 1/2004
Způsobilé náklady: pojistné na krytí ztrát způsobených nepříznivými povětrnostními podmínkami zařazenými mezi živelní pohromy
Dotčené (dotčená) odvětví : Produktu zemědělských produktů uvedených v příloze I Smlouvy
Název a adresa orgánu poskytujícího podporu Ministero delle Politiche Agricole e Forestali — Dipartimento della qualità dei prodotti agroalimentari e dei servizi — Direzione generale per le politiche strutturali e lo sviluppo rurale
Via XX settembre, 20 — I-00187 Roma
Internetová stránka : www.inea.it/ops/esenzioni.cfm
Podpora č. : XA 34/04
Členský stát : Spojené království
Region : Cheshire (včetně hrabství Cheshire a samostatných měst Halton a Warrington)
Název režimu podpory nebo název podniku, který je příjemcem jednotlivé podpory : Program pro obnovu venkova v Cheshire – P& M Grant Initiative
Právní základ : Section 5 of the Regional Development Agencies Act 1998
Roční výdaje plánované v rámci režimu podpory nebo celková částka jednotlivé podpory poskytnuté podniku Rok 1 2004/5 – 60000 GBP
Rok 2 2005/6 – 70000 GBP
Rok 3 2006/7 – 70000 GBP
Rok 4 ( 1. duben až 30. červen 2007) – 50000 GBP
Maximální míra podpory : Maximální míra podpory činí 40 % s dodatečným stropem 62500 GBP na jednotlivý grant
Datum uskutečnění : 16. srpen 2004
Doba trvání režimu podpory nebo poskytování jednotlivé podpory : Režim bude novým žadatelům k dispozici do 31. prosince 2006, platby (které lze provést pouze po skončení práce) budou ale i nadále prováděny do 30. června 2007
Cíl podpory :
Cílem režimu je podpořit dlouhodobý rozvoj hospodářství na venkově v Cheshire.
Rozvoje se dosáhne tak, že zemědělské podniky budou podporovány při zvyšování konkurenceschopnosti, zlepšování podnikatelské výkonnosti a reagování na poptávku spotřebitelů a zvyšování hodnoty vlastní produkce.
Podpora bude hrazena v souladu se článkem 7 nařízení Komise (ES) 1/2004.
Způsobilými náklady jsou koupě nového nebo použitého investičního vybavení.
Do způsobilých nákladů se nezahrnují obecné náklady jako odměny architektům, inženýrům a poradcům
Dotčená hospodářská odvětví : V rámci režimu se sice poskytují pouze granty na zpracování a uvádění na trh, ale lze ho použít pro všechny druhy produktů uvedených v příloze 1 s výjimkou lesnictví, rybolovu a výrobků z cukru.
Podpory pro výrobu a uvádění na trh výrobků, které napodobují nebo nahrazují mléko a mléčné výrobky jsou také vyloučeny
Název a adresa orgánu poskytujícího podporu Cheshire Rural Recovery
Philip Leverhulme Centre
Reaseheath College
Nantwich
CW5 6DF
United Kingdom
Internetová adresa : www.defra.gov.uk/farm/state-aid/setup/exist-exempt.htm. Klikněte na "Cheshire Rural Recovery Programme – P& M Grant Initiative".
Případně můžete navštívit internetovou adresu: http://www.defra.gov.uk/farm/state-aid/setup/schemes/cheshire-pandm.pdf
Podpora č. : XA 35/04
Členský stát : Itálie
Region : Regione Veneto
Název režimu podpory nebo název podniku, který je příjemcem jednotlivé podpory : Podpory na investice v zemědělských podnicích
Právní základ : Legge Regionale 12 dicembre 2003, n. 40 Titolo VI Capo I artt.
17, 18, 19 e 20 "Nuove norme per gli interventi in agricoltura" e successive modifiche ed integrazioni.
Il testo coordinato della legge è pubblicato sul Bollettino Ufficiale della Regione del Veneto n. 40 del 13.4.2004
Roční výdaje plánované v rámci režimu podpory nebo celková částka jednotlivé podpory poskytnuté podniku : Roční rozpočet na režim podpory je stanoven finančním zákonem každoročně schvalovaným orgánem Consiglio regionale.
Podle předpokladu může roční rozpočtová částka na režim podpory dosáhnout výše 2000000 EUR.
Uvedená částka je čistě orientační
Maximální míra podpory : 40 % způsobilých výdajů (nebo 50 % ve znevýhodněných oblastech). Tato míra může být zvýšena o maximálně 10 procentních bodů v případě investic uskutečněných mladými zemědělci v období pěti let poté, co zahájili činnost, jak je stanoveno v nařízení (ES) č. 1783/2003
Datum uskutečnění : 1. září 2004
Doba trvání režimu podpory nebo poskytování jednotlivé podpory : Do 30. června 2007
Cíl podpory 1. Vytváření pracovních míst
2. Rozvoj odvětví
Ustanovení článku 4 nařízení č. 1/2004 ze dne 23. prosince 2003.
Způsobilé výdaje spadající do režimu podpory: strukturální pomoc a pomoc na vybavení, jejímž cílem je zlepšit nebo modernizovat skladbu zemědělské činnosti hospodářství, jakož i zavádění inovačních technologií; obecné výdaje do výše 12 % způsobilých výdajů
Dotčený nebo dotčená hospodářská odvětví : Režim podpory se vztahuje na produkci, zpracování a/nebo uvádění na trh zemědělských produktů uvedených v příloze I Smlouvy a týká se všech výrobních odvětví
Název a adresa orgánu poskytujícího podporu Regione Veneto
Giunta Regionale
Direzione politiche agroalimentari e per le imprese
Via Torino 110, I-30174 Mestre (VE)
Internetová stránka : http://www.consiglioveneto.it/leggi/2003/03lr0040.html
Podpora č. : XA 36/04
Členský stát : Itálie
Region : Regione Veneto
Název režimu podpory nebo název podniku, který je příjemcem jednotlivé podpory : Podpory na odborné vzdělávání a doplňování odborných znalostí v oblasti bezpečnosti potravin
Právní základ : Legge Regionale 12 dicembre 2003, n. 40 Titolo VI.
Capo II artt. 21, 22 e 23 "Nuove norme per gli interventi in agricoltura" e successive modifiche ed integrazioni.
Il testo coordinato della legge è pubblicato sul Bollettino Ufficiale della Regione del Veneto n. 40 del 13.4.2004
Roční výdaje plánované v rámci režimu podpory nebo celková částka jednotlivé podpory poskytnuté podniku : Roční rozpočet na režim podpory je stanoven finančním zákonem každoročně schvalovaným orgánem Consiglio regionale.
Podle předpokladu může roční rozpočtová částka na režim podpory dosáhnout výše 200000 EUR.
Uvedená částka je čistě orientační
Maximální míra podpory : Až do výše 100 % způsobilých výdajů
Datum uskutečnění : 1. září 2004
Doba trvání režimu podpory nebo poskytování jednotlivé podpory : Do 30. června 2007
Cíl podpory 1. Odborné vzdělávání
2. Vytváření pracovních míst
Ustanovení článku 14 nařízení č. 1/2004 ze dne 23. prosince 2003.
Způsobilé výdaje spadající do režimu podpory: výdaje spojené s organizací a průběhem programů odborného vzdělávání a doplňování odborných znalostí, které jsou určeny pro pracovníky ze zemědělského odvětví působící v oblasti bezpečnosti potravin
Dotčený nebo dotčená hospodářská odvětví : Režim podpor se týká odborného vzdělávání určeného zemědělcům činných v oblasti produkce, zpracování a/nebo uvádění na trh zemědělských výrobků uvedených v příloze I Smlouvy
Název a adresa orgánu poskytujícího podporu Regione Veneto
Giunta Regionale
Direzione politiche agroambientali e servizi per l'agricoltura
Via Torino 110, I-30174 Mestre (VE)
Internetová stránka : http://www.consiglioveneto.it/leggi/2003/03lr0040.htlm
--------------------------------------------------
Souhrnné informace sdělené členskými státy o státních podporách poskytovaných podle nařízení Komise (ES) 1/2004 ze dne 23. prosince 2003 o použití článků 87 a 88 Smlouvy o ES na státní podporu malým a středním podnikům působícím v produkci, zpracování a uvádění zemědělských produktů na trh
(2006/C 2/03)
Podpora č. : XA 37/04
Členský stát : Itálie
Region : Regione Veneto
Název režimu podpory nebo název podniku, který je příjemcem jednotlivé podpory : Podpory na investice v odvětví zpracování a uvádění na trh zemědělských produktů
Právní základ : Legge Regionale 12 Dicembre 2003, n. 40 Titolo VI Capo III artt.
24, 25, 26, 27 e 28 "Nuove norme per gli interventi in agricoltura" e successive modifiche ed integrazioni.
Il testo coordinato della legge è pubblicato sul Bollettino Ufficiale della Regione del Veneto n. 40 del 13.4.2004
Roční výdaje plánované v rámci režimu podpory nebo celková částka jednotlivé podpory poskytnuté podniku : Roční rozpočet na režim podpory je stanoven finančním zákonem každoročně schvalovaným orgánem Consiglio regionale.
Podle předpokladu může roční rozpočtová částka na režim podpory dosáhnout výše 2000000 EUR.
Uvedená částka je čistě orientační
Maximální míra podpory : 40 % způsobilých výdajů
Datum uskutečnění : 1. září 2004
Doba trvání režimu podpory nebo poskytování jednotlivé podpory : Do 30. června 2007
Cíl podpory 1) Vytváření pracovních míst
2) Rozvoj odvětví
3) Ochrana životního prostředí.
Ustanovení článku 7 nařízení č. 1/2004 ze dne 23. prosince 2003.
Způsobilé výdaje spadající do režimu podpory: ochrana životního prostředí a odstranění zdrojů znečištění souvisejících s vedlejšími produkty ze zpracování; restrukturalizace, modernizace a racionalizace zařízení sloužících ke konzervování, manipulaci, úpravu, zpracování a uvádění na trh zemědělských produktů; nákup prostor, strojů a investičních statků za účelem zavedení inovačních postupů a nových produktů; nákup surovin a počítačových programů pro řízení zpracovatelských postupů; zlepšení pracovních podmínek a přizpůsobení bezpečnostním předpisům; nákup hospodářství, prostor a souvisejícího vybavení, kromě nákupu půdy; zlepšení hygienických a zdravotních podmínek v podnicích; přizpůsobení zařízení za účelem zavedení kontrolních systémů a systémů řízení jakosti a vysledovatelnosti produktů
Dotčený nebo dotčená hospodářská odvětví : Režim podpory se vztahuje na zpracování a/nebo uvádění na trh zemědělských produktů uvedených v příloze I Smlouvy a týká se všech výrobních odvětví
Název a adresa orgánu poskytujícího podporu Regione Veneto
Giunta Regionale
Direzione politiche agroalimentari e per le imprese
Via Torino 110, I-30174 Mestre (VE)
Internetová stránka : http://www.consiglioveneto.it/leggi/2003/03lr0040.html
Podpora č. : XA 40/05
Členský stát : Španělsko
Region : Kastilie a León
Název režimu podpory : podpory určené pro plodiny z uměle zavlažovaných ploch v samosprávné oblasti Kastilie a León
Právní základ :
Orden AYG …/2005, de … junio, de la Consejería de Agricultura y Ganadería, por la que se establece un plan de dinamización de los cultivos de regadío en la Comunidad Autónoma de Castilla y León.
Tento režim podpory se opírá o ustanovení nařízení Komise (ES) 1/2004 ze dne 23. prosince 2003, přičemž se řídí ustanoveními článků 7, 13 a 14 uvedeného nařízení, týkajících se v tomto pořadí investicí do zpracování a uvádění na trh, podpory na povzbuzení produkce a uvádění jakostních zemědělských produktů na trh a zajištění technické pomoci v odvětví zemědělství
Roční výdaje plánované v rámci režimu podpory : na rok 2005 se předpokládá podpora ve výši 3500000 EUR
Maximální míra podpory - Článek 7 nařízení 1/2004. Maximální míra podpory bude ve výši 50 % způsobilých investic.
- Článek 13 nařízení 1/2004. Maximální částka na příjemce na období tří let bude činit 100000 EUR.
- Článek 14 nařízení 1/2004. Výše podpory na příjemce na období tří let nepřekročí 100000 EUR nebo 50 % způsobilých nákladů podle toho, která částka bude více vyhovovat
Datum uskutečnění : Vstup režimu podpory v platnost se předpokládá v červnu 2005
Doba trvání režimu podpory nebo poskytování jednotlivé podpory : Režim bude trvat do dne 31. prosince 2006
Cíl podpory Hlavní cíl:
Podpořit rozvoj pěstování plodin na uměle zavlažovaných plochách v samosprávné oblasti Kastilie a León
Vedlejší cíle:
- Podpořit investice do zpracování a uvádění plodin pěstovaných na uměle zavlažovaných plochách v oblastech regionu, které jsou zvláště vhodné pro jejich vysazování, na trh.
- Povzbudit produkci a uvádění jakostních zemědělských produktů na trh.
- Poskytnout odvětví pěstování plodin na uměle zavlažovaných plochách technickou pomoc prostřednictvím auditorských firem, pomocí analýz řízení, proveditelnosti, investic nebo studií trhu.
- Použité články:
- Režim podpor se řídí ustanoveními následujících článků nařízení 1/2004:
- Článek 7 o investicích do zpracování a uvádění na trh.
- Článek 13 o podpoře na povzbuzení produkce a uvádění jakostních zemědělských produktů na trh.
- Článek 14 o zajištění technické pomoci v odvětví zemědělství.
- Rovněž byly vzaty v úvahu články 17 a 20 kapitoly 3 uvedeného nařízení o společných a závěrečných ustanoveních.
- Regulované způsobilé náklady:
- Článek 7 nařízení 1/2004.
Investice do zpracování a uvádění na trh plodin v pěstovaných na uměle zavlažovaných plochách:
- Náklady na výstavbu a zakoupení nemovitého majetku, kromě nákupu pozemků.
- Náklady související s nákupem nových strojů a vybavení, včetně softwarových programů, až do výše tržní hodnoty výrobku.
- Obecné náklady, jako honoráře pro architekty, inženýry, poradce, odhadce a auditory, realizační studia nebo výdaje za nákup patentů a licencí.
- Článek 13 nařízení 1/2004.
Povzbuzení produkce a uvádění jakostních zemědělských produktů na trh:
- Náklady spojené s prováděním systému na povzbuzení a zlepšení jakosti produktů. Mezi tyto náklady se mohou zahrnout rovněž výlohy související s přípravnými studiemi týkajícími se žádostí o uznání údajů o jakosti, s prováděním systému zaručení jakosti, s externími konzultacemi, s certifikací a se školením personálu pro aplikaci uvedených systémů.
- Článek 14 nařízení 1/2004.
Zajištění technické pomoci v odvětví zemědělství:
- Náklady spojené s realizací pomocí auditorských firem, analýz řízení, proveditelnosti, investic nebo studií trhu
Dotčená hospodářská odvětví : Zemědělské odvětví obecně
Název a adresa orgánu poskytujícího podporu :
Podpora bude udělena prostřednictvím orgánu Junta de Castilla y León, přičemž za řízení bude zodpovídat generální ředitelství Dirección General de Industrialización y Modernización Agraria de la Consejería de Agricultura y Ganadería
C/ Rigoberto Cortejoso, 14 – E-47014-Valladolid
Adresa internetových stránek : Úplné znění režimu podpory bude zveřejněno na internetových stránkách orgánu Junta de Castilla y León http://www.jcyl.es/agrocomercializacion
Další informace : Správa podpor se bude řídit zněním nařízení AYG.../2005 a upraví se podle ustanovení článku 18 nařízení 1/2004, týkajícího se kumulace
Podpora č. : XA 55/05
Členský stát : Polsko
Region : Opolské vojvodství (NTS – 2.16)
Název režimu podpory nebo název podniku, který je příjemcem jednotlivé podpory : Przedsiębiorstwo Produkcyjno-Handlowe "Ferma-Pol" Sp. z o. o. w Zalesiu, 46-146 Domaszowice (jednotlivá podpora)
Právní základ : Ustawa z dnia 27 kwietnia 2001 r. Prawo ochrony środowiska (Dz.U. nr 62, poz.
627, z późn. zm.) — art.
405 oraz art.
411 ust.
10
Roční výdaje plánované v rámci režimu podpory nebo celková částka jednotlivé podpory poskytnuté podniku : Podpora se uděluje jako zvýhodněná půjčka ve výši 500000 PLN.
Úvěr se poskytne do ledna 2006 a bude splácen od ledna 2006 do listopadu 2010.
Hodnota hrubé podpory je 42770,54 PLN
Maximální míra podpory : Hrubá míra podpory je 6,66 %
Datum uskutečnění : Poté, co bude obdrženo schválení ve formě oznámení spolu s identifikačním číslem potvrzujícím, že Komise obdržela tyto souhrnné údaje o poskytnuté individuální podpoře
Doba trvání režimu podpory nebo poskytování jednotlivé podpory : Zhruba od července 2005 do listopadu 2010
Cíl podpory :
Jednotlivá podpora se poskytuje na investici do chovného střediska hospodářských zvířat s cílem dodržet normy na ochranu životního prostředí a zlepšit hygienické podmínky a dobré životní podmínky hospodářských zvířat.
Investice bude využita na odstranění nebezpečné střešní krytiny, která obsahuje azbest. Nahrazena bude novou krytinou bez této látky.
Výměna je nutná především kvůli rozhodnutí oblastního stavebního dozoru okresu Namysłowski ze dne 2. července 2004, kterým se společnosti "FERMA-POL" z obce Zalesie nařizuje odstranit ze svých prostor materiály obsahující azbest.
V rozhodnutí se uvádí, že poškození eternitových desek by mohlo mít za následek uvolnění azbestových vláken do ovzduší a ohrožení zdraví lidí, životního prostředí a v tomto případě i domácích hospodářských zvířat.
Vystavení působení azbestu s sebou nese riziko onemocnění dýchacího systému, např. azbestózou, rakovinou plic, poškození pohrudnice atd.; to se ukázalo v experimentech, které probíhaly od 70. let minulého století.
V roce 1977 odborníci Evropského společenství vypracovali zprávu o rizicích, které pro veřejné zdraví má expozice životního prostředí azbestovému prachu, a potvrdili jeho patogenní účinky.
Na uvedenou investici se navíc vztahuje i Program odstraňování azbestu a výrobků obsahujících azbest na území Polska, který polská rada ministrů přijala na svém zasedání dne 14. května 2002; mezi cíle programu patří i očištění území Polska od azbestu a výrobků, které jej obsahují a které se používají již řadu let.
Podpora se poskytne podle článku 4 nařízení (ES) č. 1/2004 na investici do chovného střediska hospodářských zvířat.
Způsobilé náklady zahrnují náklady na investice do zkvalitnění nemovitého majetku
Dotyčná odvětví : Podpora se poskytuje podnikům působícím v odvětví živočišné výroby
Název a adresa orgánu poskytujícího podporu : Podpora se poskytuje z prostředků národního fondu na ochranu životního prostředí a vodní hospodářství, Narodowy Fundusz Ochrony Środowiska i Gospodarki Wodnej, ul.
Konstruktorska 3A, PL-02-673 Warszawa prostřednictvím banky na ochranu životního prostředí Bank Ochrony Środowiska S.A., Al.
Jana Pawła II 12, PL-00-950 Warszawa
Adresa internetových stránek : http://www.bosbank.pl/i.php?i=421
Další údaje - Výše hrubé podpory (dále jen "hrubá míra podpory") byla vypočtena v souladu s definicí v čl. 2 odst. 5 nařízení Komise (ES) č. 1/2004 ze dne 23. prosince 2003 o použití článků 87 a 88 Smlouvy o ES na státní podporu malým a středním podnikům působícím v produkci, zpracování a uvádění zemědělských produktů na trh. Jde proto o procento hrubého grantového ekvivalentu v nákladech způsobilých pro podporu.
- Hrubý grantový ekvivalent související se zvýhodněnou půjčkou byl vypočten v souladu s postupem uvedeným v bodě 3 přílohy I Pokynů k vnitrostátní regionální podpoře (Úř. věst.
C 74 ze dne 10.3.1998, s. 9) s tím rozdílem, že nebylo přihlédnuto k dani z příjmu.
Hrubý grantový ekvivalent dosahuje 42770,54 PLN.
- Náklady způsobilé pro podporu dosahují 642183,67 PLN
- Hrubá podpora = 42770,54 PLN/642183,67 PLN = 6,66 %
Podpora č. : XA 59/05
Členský stát : Spojené království
Region : Anglie
Název režimu podpory nebo název podniku, který je příjemcem jednotlivé podpory : Program zemědělských činností (Farming Activities Programme) (Anglie) na roky 2005 – 2006
Právní základ : Tento režim není stanoven zákonem.
The Agriculture Act 1986 (oddíl 1) stanoví právní základ poskytování vládního poradenství spojeného s jakoukoli zemědělskou činností
Roční výdaje plánované v rámci režimu podpory : 1000000 GBP
Maximální míra podpory : Míra podpory je 100 %
Datum uskutečnění : První setkání se uskuteční nejdříve 12. září 2005
Doba trvání režimu podpory nebo poskytování jednotlivé podpory : Tento režim bude otevřen pro nové účastníky po celou dobu trvání.
Činnosti financované v rámci tohoto režimu se uskuteční v období od 12. září 2005 a do 31. března 2006.
Program skončí 31. března 2006
Cíl podpory :
Rozvoj odvětví.
Tento program je zaměřen na činné zemědělce.
Program se skládá ze série přednášek, kursů a seminářů a jeho cílem je napomoci zemědělcům porozumět současné problematice, která může mít vliv na jejich činnost, např. reforma SZP, zemědělství ohleduplné k povodím a nové režimy správy životního prostředí (Environmental Stewardship Schemes).
To přispěje ke zvýšení profesionality v odvětví.
Podpora bude vyplacena v souladu s článkem 14 nařízení č. 1/2004 a způsobilými náklady budou náklady na organizaci a poskytnutí školících programů
Dotčená hospodářská odvětví : Tento režim platí pouze pro podniky působící v oblasti produkce zemědělských produktů.
Tento režim je otevřen pro podniky produkující jakýkoli typ zemědělských produktů
Název a adresa orgánu poskytujícího podporu Department for Environment, Food & Rural Affairs
Farm Advice Unit
Rural Development Service
Area 4A, Ergon House
Horseferry Road
London
SW1P 2JR
United Kingdom
Adresa internetových stránek : www.defra.gov.uk/farm/state-aid/setup/exist-exempt.htm.
Klikněte na "Farming Activities Programme (England) 2005-2006". Případně se můžete obrátit přímo na: http://defraweb/farm/state-aid/setup/schemes/farmingactivities-0506.pdf
Podpora č. : XA 60/05
Členský stát : Itálie
Region : Sardinie
Název režimu podpory : Zákon 1329/65 "Sabatini" Podpora nákupu nebo leasingového pronájmu nových strojů a nástrojů – odvětví zemědělství
Právní základ :
Legge 28 novembre 1965 n. 1329.
Legge regionale 29 novembre 2002 n. 22.
Deliberazione della Giunta Regionale n. 27/7 del 21.6.2005 relativa alle Direttive di attuazione dei benefici di cui alla Legge 1329/65.
Decreto dell'Assessore dell'Agricoltura n. 801/2005 del 4 agosto 2005.
Roční výdaje stanovené podle režimu podpory : Rozpočet 5472000 EUR
Maximální míra podpory :
Úrokové zvýhodnění, které odpovídá rozdílu mezi čistým ziskem diskontní operace vypočtené na základě evropské referenční sazby a sazby snížené, platné ke dni přiznání slevy.
U podniků, které jsou činné ve znevýhodněných oblastech (články 18, 19 a 20 nařízení č. 1257/99) nemůže hrubá výše podpory překročit 50 % způsobilých nákladů.
U podniků, které jsou činné v oblastech, které nejsou znevýhodněné, nemůže hrubá výše podpory překročit 40 % způsobilých nákladů.
U mladých zemědělců po dobu pěti let od zahájení činnosti nesmí výše podpory přesáhnout 60 % způsobilých investic ve znevýhodněných oblastech a 50 % v oblastech, které znevýhodněné nejsou
Datum uskutečnění : Od oznámení podpory v režimu vynětí
Doba trvání režimu : 31. 12. 2006
Cíl podpory - snížení výrobních nákladů;
- zlepšení a přeměnu produkce;
- zlepšení jakosti;
- ochrana a zlepšení přírodního prostředí, hygienických podmínek a dobrých životních podmínek zvířat;
- podpora diverzifikace zemědělských činností.
Podpora zapadá do rámce článku 4 nařízení Evropské komise (ES) č. 1/2004 ze dne 23. prosince 2003, zveřejněné v Úř. věst. L 1, 3.1.2004, s. 1
Dotčená hospodářská odvětví : Malé a střední podniky, které působí v odvětví produkce zemědělských produktů
Název a adresa orgánu poskytujícího podporu Regione Autonoma della Sardegna
Assessorato dell'Agricoltura e Riforma Agro-Pastorale
Via Mario Siddi n. 4, I-09126 Cagliari
Internetová adresa : www.regione.sardegna.it
Podpora č. : XA 61/05
Členský stát : Spojené království
Region : England
Název režimu podpory nebo název podniku, který je příjemcem jednotlivé podpory : Farm Business Advice Service – Knowing Your Options (Poradenská služba pro zemědělské podniky – Poznejte své možnosti)
Právní základ : Tato služba je dobrovolná. The Agriculture Act 1986 (oddíl 1) stanoví právní základ pro poskytování vládního poradenství spojeného s jakoukoli zemědělskou činností
Výdaje plánované v rámci režimu podpory 2005/06 – 3500000 GBP
2006/07 – 4500000 GBP
Maximální míra podpory : Míra podpory činí 100 %
Datum uskutečnění : 26. září 2005.
Doba trvání režimu podpory nebo poskytování jednotlivé podpory : Režim podpory bude ukončen dne 31. března 2007.
Podpora bude vyplácena do 30. dubna 2007
Cíl podpory : Rozvoj odvětví.
Cílem této nové služby je poskytovat zemědělcům poradenství a školení ve snaze jim pomoci pochopit, jaké dopady může mít režim jednotné platby na jejich činnosti.
Tato služba bude podporovat zemědělce, aby se zamysleli nad možnostmi, které se jim nabízejí, např. restrukturalizace, diverzifikace, spolupráce nebo rozvoj strategie odklonu od průmyslu.
Za způsobilé se proto budou považovat poplatky za poradenství a náklady na vzdělávání a školení zemědělců a pracovníků v zemědělství v souladu s článkem 14 nařízení (ES) č. 1/2004
Dotčená hospodářská odvětví : Tento režim je otevřen pro všechny podniky působící v oblasti zemědělské produkce a zapsané v režimu jednotné platby v Anglii.
Rady se však mohou kromě produkce rovněž týkat diverzifikace směrem ke zpracování a uvádění na trh.
Způsobilá jsou všechna pododvětví
Název a adresa orgánu poskytujícího podporu Department for Environment, Food and Rural Affairs:
Rural Development Service
Ergon House
Horseferry Road
London
SW1P 2AL
United Kingdom
Internetové stránky : www.defra.gov.uk/farm/state-aid/setup/exist-exempt.htm.
Klikněte na "Farm Business Advice Service – Knowing Your Options" . Případně můžete jít přímo na adresu www.defra.gov.uk/farm/state-aid/setup/schemes/farmbusinessadvice.pdf
Další informace :
Nová služba Farm Business Advice Service bude fungovat od 26. září 2005.
Bude poskytovat bezplatné poradenství zemědělským podnikům ve snaze jim umožnit, aby zvážily možnosti, které se jim nabízejí, a to v souladu se zavedením režimu jednotné platby dne 1. ledna 2005.
Tato nová služba nahradí dřívější třídenní službu Farm Business Advice Service (podpora XA 7/04), která skončila dne 31. března 2005.
Tuto službu budou poskytovat tři společnosti působící po celé Anglii. Tyto společnosti byly vybrány v nabídkovém řízení v souladu s čl. 14 odst. 5 nařízení č. 1/2004
Podpora č. : XA 62/05
Členský stát : Nizozemsko
Region : Provincie Limburg, Noord-Brabant, Utrecht, Gelderland a Overijssel
Název režimu podpory Limburg:
Algemene subsidieverordening 2004; Subsidieregels Project Verplaatsing Intensieve Veehouderijen Noord- en Midden-Limburg; Beleidsregels Project Verplaatsing Intensieve Veehouderijen Noord- en Midden-Limburg
Noord-Brabant:
Verordening subsidies kwaliteits- en structuurverbetering Landelijk Gebied provincie Noord-Brabant 2001; Subsidieregeling Verplaatsingskosten Veehouderij 2005
Utrecht:
Subsidieverordening verplaatsing intensieve veehouderij provincie Utrecht 2005
Gelderland:
Subsidieregeling Verplaatsing intensieve veehouderijen Gelderland
Overijssel:
Uitvoeringsbesluit Subsidies Overijssel; Beleidsregel Verplaatsing intensieve veehouderijen Overijssel 2005
Právní základ : Artikel 105 juncto artikel 145 Provinciewet, alsmede artikel 158 Provinciewet
_BAR_ 2005 _BAR_ 2006 _BAR_ 2007 _BAR_ 2008 – 2012 _BAR_ Celkem _BAR_
Limburg _BAR_ 0 _BAR_ 0,225 _BAR_ 3,415 _BAR_ 3,96 _BAR_ 7,7 _BAR_
Noord-Brabant _BAR_ 12,5 _BAR_ 13 _BAR_ 13 _BAR_ 2 _BAR_ 40,5 _BAR_
Utrecht _BAR_ 0 _BAR_ 0 _BAR_ 0 _BAR_ 1,6 _BAR_ 1,6 _BAR_
Gelderland _BAR_ 1 _BAR_ 1 _BAR_ 3 _BAR_ 8 _BAR_ 13 _BAR_
Overijssel _BAR_ 0 _BAR_ 1,17 _BAR_ 0 _BAR_ 5,73 _BAR_ 6,9 _BAR_
Ministerstvo zemědělství, přírody a jakosti potravin _BAR_ 1,5 _BAR_ 18,23 _BAR_ 2,25 _BAR_ 71,22 _BAR_ 93,2 _BAR_
Roční výdaje plánované v rámci režimu podpory v milionech EUR Maximální míra podpory 1. 100 % ceny vycházející z odhadní hodnoty zemědělských staveb, ve kterých probíhá intenzivní chov hospodářských zvířat, jenž má být přemístěn.
Odhadní hodnota se vztahuje k ceně, jíž je zapotřebí ke zřízení nebo získání téže výrobní kapacity rovnocenné technické a provozní životnosti.
2. 25 EUR na jeden metr čtvereční odstraněné zemědělské stavby.
Uvedená částka zahrnuje náhradu nákladů na odstranění zemědělských staveb uvedených v bodě 1.
3. 100 % ceny vycházející z odhadní hodnoty pozemku, na němž stojí zemědělské stavby, kde probíhal intenzivní chov hospodářských zvířat.
Odhadní hodnota se vztahuje k hodnotě pozemku po přemístění intenzivního chovu hospodářských zvířat a po odstranění zemědělských staveb, tj. k hodnotě zemědělské půdy.
4. skutečných nákladů na poradenství, plánování a výzkum za účelem přesunu chovu, a to až do výše 1000 EUR na přemístěnou NGE a v celkové výši maximálně 100000 EUR.
NGE (Nederlandse Grootte Eenheid) je jednotka používaná ústavem Landbow Economisch Instituut (Ústav pro zemědělské hospodářství), která na základě sald na živočišný druh a na hektar vyjadřuje hospodářskou velikost zemědělského podniku nebo jednotlivého výrobního zařízení v zemědělském podniku.
5. 25 EUR na jeden metr čtvereční pozemku v lokalitě, do níž má být chov přesunut, ve které stály zemědělské stavby bez dalšího využití, jež byly proto odstraněny.
Jde o náhradu nákladů na odstranění staveb
Datum uskutečnění : K uskutečnění dojde po zveřejnění v Úředním věstníku Evropské unie v souladu s čl. 19 odst. 1 nařízení Komise (ES) č. 1/2004
Doba trvání režimu podpory : Od září 2005 do září 2012 včetně
Cíl podpory : Přemístění zemědělských staveb, v nichž probíhá intenzivní chov hospodářských zvířat, je ve veřejném zájmu.
Podpora se vztahuje na přemístění perspektivních zemědělských podniků s intenzivním chovem hospodářských zvířat (malé a střední podniky), které se nacházejí v oblastech extenzifikace.
Oblasti extenzifikace jsou prostorově ohraničené části oblastí, jež jsou na základě zákona o rekonstrukci (Reconstructiewet) vymezeny především jako oblasti bydlení nebo oblasti ochrany přírody, v nichž nelze rozšířit a přemístit intenzivní chov hospodářských zvířat a ani v nich založit chov nový
Dotčená hospodářská odvětví :
Podpora se vztahuje na zemědělské podniky s intenzivním chovem hospodářských zvířat (malé a střední podniky), které se nacházejí v oblastech extenzifikace.
Podpora se uděluje v rámci stanoveném v čl. 6 odst. 1 a 2 nařízení Komise (ES) č. 1/2004
Název a adresa orgánu poskytujícího podporu Provincie Limburg
Limburglaan 10
Postbus 5700
6202 MA Maastricht
Nederland
Provincie Noord-Brabant
Brabantlaan 1
Postbus 90151
5200 MC 's-Hertogenbosch
Nederland
Provincie Utrecht
Pythagoraslaan 101
Postbus 80300
3508 TH Utrecht
Nederland
Provincie Gelderland
Markt 11
Postbus 9090
6800 GX Arnhem
Nederland
Provincie Overijssel
Luttenbergstraat 2
Postbus 10078
8000 GB Zwolle
Nederland
Internetové stánky :
www.limburg.nl
www.brabant.nl
www.provincie-utrecht.nl
www.gelderland.nl
www.overijssel.nl
Podpora č. : XA 64/05
Členský stát : Španělské království
Region : Autonomní oblast regionu Murcie
Název režimu podpory nebo název podniku, který je příjemcem jednotlivé podpory : Podpora podnikům za účelem provádění a využívání projektů zaměřených na zařízení využívající obnovitelné zdroje energie na správní rok 2005
Právní základ : Orden de 28 de julio de 2005, de la Consejería de Industria y Medio Ambiente, de modificación de la Orden de 20 de enero de 2005 de la Consejería de Economía, Industria e Innovación, publicada en el BORM no 23 de 29 de enero de 2005, por la que se regulan las bases y la convocatoria de ayudas a empresas y a familias e instituciones sin fines de lucro, con destino a la ejecución y explotación de proyectos de instalaciones de aprovechamiento de recursos energéticos renovables, para el ejercicio 2005
Roční výdaje plánované v rámci režimu nebo celková částka jednotlivé podpory poskytnuté podniku : Pro podniky: 400000 EUR
Maximální míra podpory : 40 % hrubé podpory odpovídající způsobilým nákladům
Datum uskutečnění : Podpora se bude poskytovat od data zveřejnění tohoto nařízení v Úředním věstníku regionu Murcie (Boletín Oficial de la Región de Murcia)
Doba trvání režimu podpory nebo poskytování jednotlivé podpory : prosinec 2005
Cíl podpory - Poskytnutí podpory za rok 2005 malým s středním podnikům na území regionu Murcie za účelem provádění a využívání projektů zaměřených na zařízení využívající obnovitelné zdroje energie na správní rok 2005.
- Poskytnout malým a středním podnikům v regionu zabývajícím se produkcí, zpracováním a uváděním zemědělských produktů na trh podporu za účelem provádění a využívání projektů zaměřených na zařízení využívající obnovitelné zdroje energie na správní rok 2005, jak je uvedeno v nařízení Regionálního ministerstva hospodářství, průmyslu a inovace ze dne 20. ledna 2005, zveřejněném v Úředním věstníku regionu Murcie č. 23 ze dne 29. ledna 2005 (v souladu s podmínkami nařízení 70/2001).
- Podpory jsou v souladu s článkem 4 nařízení Komise (ES) č.
1/2004 a způsobilé náklady pro tento režim podpory jsou tyto:
1. Jako způsobilý náklad se považuje část investice týkající se hmotného majetku (inženýrské stavby, vybavení, montáž a instalace), která je nezbytná pro dosažení uvedených cílů.
2. Podporu nelze obdržet na následující náklady:
a) DPH související s nákupem majetku nebo služeb a žádná daň nebo poplatek obecně uhrazené žadatelem.
b) Náklady na IT zdroje, které nejsou zaměřeny přímo na cíle žádosti.
c) Investice do použitého vybavení.
d) Náklady na nákup nebo pronájem pozemků.
e) Jakékoli poplatky související s projektem.
f) Náklady, které nejsou jasně vymezené nebo které se nezaměřují na využívání obnovitelné energie.
g) Investice do zařízení přijímající využitelnou obnovitelnou energii
Dotčená odvětví : Odvětví zpracování a uvádění zemědělských produktů na trh.
Název a adresa orgánu poskytujícího podporu Comunidad Autónoma de la Región de Murcia
Consejería de Industria y Medio Ambiente
C/San Lorenzo, no 6
E-30071 Murcia
Adresa internetových stránek :
www.carm.es (Consejería de Industria y Medio Ambiente/ Ayudas y subvenciones:
http://www.carm.es/ceii/subv_detalle_ini.asp?S=TODOS)
Podpora č. : XA 66/05
Členský stát : Spojené království
Region : Wales
Název režimu podpory : Projekt zemědělství ohleduplného k povodím ve Walesu
Právní základ : Agriculture Act 1986 (Section 1(1)(C) to be read in conjunction with Government of Wales Act 1998 (Sections 40 and 85))
2005: _BAR_ 5,20 GBP _BAR_
2006: _BAR_ 382,48 GBP _BAR_
2007: _BAR_ 209,18 GBP _BAR_
Celkem: _BAR_ 596,86 GBP _BAR_
Roční výdaje plánované v rámci režimu podpory Maximální míra podpory 1. technická podpora: 100 %
2. investiční granty na zlepšení životního prostředí: 60 %
Datum uskutečnění : 26. září 2005
Doba trvání režimu podpory : Podporu lze poskytovat do 31. března 2007.
V rámci uvedeného režimu je datum konečných plateb stanoveno na 30. červen 2007
Cíl podpory Ochrana životního prostředí
National Assembly for Wales (Národní shromáždění Walesu) vypracuje projekt ochrany vodního prostředí na podporu zemědělství ohleduplného k povodím a bude uvedený projekt řídit.
Projekt se uskuteční ve dvou oblastech s 80 zemědělskými podniky.
Zahrnuje poradenství k určení potenciálních rizik znečištění a k stanovení požadavků na jejich zmírnění.
Uvedená podpora bude poskytována v souladu s článkem 14 nařízení 1/2004, přičemž způsobilé náklady představují poradenské služby.
Podpory se rovněž v podobě kapitálu vyplatí na způsobilé práce na podporu vodního prostředí.
Takováto podpora bude poskytována v souladu s článkem 4 nařízení 1/2004, přičemž způsobilé náklady jsou určeny na:
- výstavbu, nabývání nebo zkvalitnění nemovitého majetku a
- nákup nebo koupi na leasing nového strojního zařízení a vybavení, včetně počítačového programového vybavení, až do výše tržní hodnoty majetku; náklady související s nájemní smlouvou (daně, marže pronajímatele, náklady na refinancování, režijní náklady, pojistné atd.) nejsou způsobilými výdaji.
Výše uvedené položky představují způsobilé výdaje pouze v tom případě, že významným způsobem snižují rizika znečištění.
Způsobilým výdajem není použité strojní zařízení
Dotčená hospodářská odvětví :
Cílem režimu je zmírnit účinky zemědělské výroby na vodní prostředí, přičemž podpora bude dostupná pro všechny perspektivní zemědělské podniky, bez ohledu na jejich druh, v rámci dvou oblastí projektu.
První je výše položená oblast chovu hospodářských zvířat (zejména skotu a ovcí). Druhou je nížinná oblast, v níž převažuje chov skotu na mléko a chov hospodářských zvířat (skotu a ovcí).
Název a adresa orgánu poskytujícího podporu National Assembly for Wales
Cathays Park (CP2)
Cardiff CF10 3NQ
United Kingdom
Internetová adresa :
www.defra.gov.uk/farm/state-aid/setup/exist-exempt.htm.
Klikněte na "Wales Catchment Sensitive Farming Project" (Projekt zemědělství ohleduplného k povodím ve Walesu).
Případně můžete přímo využít
http://defraweb/farm/state-aid/setup/schemes/walescatchment.pdf (anglické znění) nebo http://defraweb/farm/state-aid/setup/schemes/walescatchment-welsh.pdf (velšské znění)
Další údaje Stephen Anderson
Agricultural State Aid Team Leader
Defra
8E9 Millbank
17 Smith Square
London
SW1P 3JR
United Kingdom
Podpora č. : XA 68/05
Členský stát : Nizozemsko
Region : Neuveden
Název režimu podpory nebo název podniku, který je příjemcem jednotlivé podpory : Podpora pro Hoofdbedrijfschap Agrarische Groothandel (hlavní obchodní organizace zemědělského velkoobchodu) v odvětví zeleniny a ovoce v Nizozemsku
Právní základ : Heffingsverordening groenten en fruit 2004, Verordening heffing groenten en fruit 2005 alsmede hun jaarlijkse rechtsopvolgers, welke heffingsverordeningen hun wettelijke basis vinden in artikel 126 van de Wet op de bedrijfsorganisatie
Roční výdaje plánované v rámci režimu podpory nebo celková částka jednotlivé podpory poskytnuté podniku : Hoofdbedrijfschap Agrarische Groothandel odhadem stavil výši technické pomoci velkoobchodníků v odvětví zeleniny a ovoce v Nizozemsku na 100000 EUR
Maximální míra podpory : 100000 EUR
Datum uskutečnění : Po schválení nařízení o vnitrostátních dávkách (viz právní základ), jež se uskuteční po uplynutí 10 pracovních dnů, jak stanoví nařízení (ES) č. 1/2004
Doba trvání režimu podpory nebo poskytování jednotlivé podpory : Vzhledem k neustálé potřebě aktuálních znalostí bude technická pomoc poskytována po neomezenou dobu
Cíl podpory : Podpora má za cíl zvýšit konkurenceschopnost velkoobchodníků v odvětví zeleniny a ovoce prostřednictvím poskytování všeobecně využitelných znalostí a údajů, které si samotné podniky vzhledem ke své velikosti nejsou schopny zajistit.
Týká se technické pomoci ve smyslu bývalého článku 14 nařízení (ES) č. 1/2004
Dotčená hospodářská odvětví : Režim se vztahuje na velkoobchodníky v odvětví zeleniny a ovoce, tedy na uvádění zemědělských produktů, a to zejména zeleniny a ovoce, na trh bez rozlišení původu produktů
Název a adresa orgánu poskytujícího podporu : Hoofdbedrijfschap Agrarische Groothandel; adres: Postbus 1012, 1430 BA Aalsmeer, Nederland
Internetová adresa : www.hbag.nl a www.hbaggroenten.nl
--------------------------------------------------
Státní podpora – Německo
Státní podpora č. C38/2005 (ex NN 52/2004) – skupina Biria
Výzva k podání připomínek podle čl. 88 odst. 2 Smlouvy o ES
(2006/C 2/04)
(Text s významem pro EHP)
Dopisem ze dne 20. října 2005 reprodukovaném v závazném znění na stránkách následujících po tomto shrnutí oznámila Komise Spolkové republice Německo rozhodnutí zahájit ve věci výše uvedené podpory řízení podle čl. 88 odst. 2 Smlouvy o ES.
Zúčastněné strany mohou zaslat své připomínky k opatřením týkajícím se podpory, ohledně které Komise zahajuje řízení, do jednoho měsíce ode dne zveřejnění tohoto shrnutí a dopisu, který po něm následuje, Evropské komisi, generálnímu ředitelství pro hospodářskou soutěž, na adresu:
European Commission
Directorate-General Competition
State aid Greffe
B-1049 Brusel
Číslo faxu: (32-2) 296 12 42
Tyto připomínky budou sděleny Spolkové republice Německo.
Zúčastněné strany podávající připomínky mohou písemně, s uvedením důvodů, požádat o zachování důvěrnosti ohledně své totožnosti.
SHRNUTÍ
POSTUP
V roce 2003 Komise obdržela stížnost týkající se státní podpory skupině Biria.
Po této stížnosti následovala korespondence s Německem.
Dne 18. října 2004 Komise vydala příkaz k poskytnutí informací, neboť měla pochybnosti o souladu podpory udělené skupině Biria s režimy, na jejichž základě byla podpora údajně poskytnuta.
Německo v odpovědi na příkaz k poskytnutí informací předložilo dne 31. ledna 2005 další informace.
POPIS
Skupina Biria působí v oblasti výroby jízdních kol a jejich uvádění na trh.
Mateřská společnost Biria AG má sídlo v Neukich, Lausitz, Sasko, což je podporovaná oblast podle čl. 87 odst.
3 písm. a) Smlouvy. Skupina Biria je velkým podnikem.
Mateřská společnost Biria AG byla založena v roce 2003 v rámci spojení (starého podniku) Biria s jednou z jeho dceřinných společností, Sachsen Zweirad GmbH.
Kromě mateřské společnosti jsou nejdůležitějšími společnostmi skupiny Bike Systems GmbH & Co. Thüringer Zweiradwerk KG (Bike Systems), Nordhausen, Thüringen a Checker Pig GmbH, Drážďany, Sasko.
Od roku 1996 veřejné podniky poskytly skupině Biria několik veřejných půjček a záruk a účastnili se na její činnosti formou společenství.
Tato opatření byla podle Německa provedena buď na základě schváleného režimu podpory nebo nepředstavovala státní podporu, neboť byla poskytnuta v tržních podmínkách.
Jedná se o tato opatření:
V dubnu 1996 a 1998 představovala účast investiční společnosti jako tichého společníka ve společnosti Sachsen Zweirad GmbH částku 1278200 EUR, a to na základě schváleného režimu podpory na restrukturalizaci (opatření 1).
V prosinci 2000 země Sasko udělila společnosti Checker Pig podporu na záchranu ve formě půjček ve výši 466300 EUR, která se později změnila na podporu na restrukturalizaci na základě schváleného režimu podpory.
Půjčka byla splacena v lednu 2002 (opatření 2).
Za účelem podpory stejné restrukturalizace, o kterou se jednalo v rámci opatření 2, vstoupila v březnu 2001 veřejná investiční společnost jako společník do Checker Pig, a to s podílem 1789521 EUR s trváním do března 2006, a to na základě schváleného režimu podpory na restrukturalizaci (opatření 3).
V březnu 2001 vstoupila veřejná investiční společnost jako tichý společník do podniku Bike Systems s podílem 2070732, a to do konce roku 2010 (opatření 4).
Stejná investiční společnost rovněž získala za cenu 0,51 EUR 20 % akcií společnosti Bike Systems Betriebs- und Beteiligungsgesellschaft mbH, což je dceřiná společnost Biria AG a vlastní Bike Systems (opatření 5).
Německo tvrdí, že obě opatření byla poskytnuta v tržních podmínkách.
V březnu 2003 země Sasko udělila 80 % záruku na provozní úvěr ve výši 5,6 milionů EUR ve prospěch společnosti Sachsen Zweirad GmbH.
Záruka byla uvolněna v lednu 2004 (opatření 6).
V roce 2003 země Sasko udělila 80 % záruku na provozní úvěr ve výši 24,9 milionů EUR ve prospěch společnosti Biria GmbH.
Záruka vstoupila v platnost dne 5. ledna 2004, jakmile byla uvolněna záruka udělená společnosti Sachsen Zweirad (viz opatření 6) (opatření 7).
Obě záruky byly uděleny na základě režimu regionální podpory schváleného Komisí.
POSOUZENÍ
Komise dochází k závěru, že opatření 1, 2 a 3 byla udělena v souladu se schválenými režimy a nemusí být proto znovu posuzována.
Komise je rovněž toho názoru, že opatření 5 nepřestavuje státní podporu.
Co se týče opatření 4, má Komise pochybnosti ohledně jeho souladu s trhem, což tvrdí Německo.
Tiché společenství se uskutečnilo za pevnou částku ve výši 8,5 % a za proměnlivou částku ve výši 3,5 %, která by závisela na dosažení zisku.
Schválená cena tudíž přesahuje referenční sazbu Komise, která v té době byla 6,33 %.
Ohledně společnosti Bike Systems se však právě ukončilo úpadkové řízení, a proto tiché společenství odpovídá vysoce rizikové půjčce (vzhledem k nízkému hodnocení v úpadkovém řízení).
Komise má proto pochybnosti, zda byla stanovená odměna odpovídající.
Jeví se tedy, že opatření představuje státní podporu.
V tomto stádiu Komise nemá k dispozici žádný důkaz ohledně souladu opatření s vnitřním trhem na základě jakékoli z výjimek vyplývajících z čl. 87 odst.
Co se týče opatření 6 a 7, má Komise pochybnosti, že jsou splněny podmínky režimu podpory, na jehož základě byla podpora údajně udělena.
Režim umožňuje záruky za půjčky na financování nových investic a ve zvláštních případech záruky za půjčky na dodatečné financování investičního a pracovního kapitálu a ve výjimečných případech na financování reorganizace a restrukturalizace.
Udělení záruk na restrukturalizaci velkých podniků se nicméně musí oznamovat jednotlivě.
Komise se domnívá, že Sachsen Zweirad GmbH a jeho nástupce společnost Biria GmbH musí být považovány za společnosti, které byly v době udělení záruk v obtížích.
Komise proto dochází k závěru, že udělení opatření 6 a 7 není v souladu s režimem podpory.
Komise má rovněž pochybnosti ohledně splnění podmínek Pokynů Společenství pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci podniků v obtížích.
Komise nemá k dispozici žádnou informaci, že záruky byly poskytnuty na základě řádného plánu restrukturalizace a že opatření byla přijata, aby nedošlo k nežádoucímu narušení hospodářské soutěže.
Komise rovněž neví o žádném příspěvku soukromého investora, a proto v tomto stádiu nemůže dojít k závěru, že byla poskytnutá pomoc omezena na minimum.
Sachsen Zweirad GmbH a Checker Pig, další společnost ze skupiny Biria, již navíc čerpaly z podpory na restrukturalizaci v minulosti a od konce restrukturalizačního období uplynulo méně než deset let.
Jeví se tedy, že nebyla dodržena podmínka "jednou a dost".
ZNĚNÍ DOPISU
"Die Kommission teilt der Bundesrepublik Deutschland mit, dass sie nach Prüfung der von den deutschen Behörden zur vorerwähnten Beihilfe übermittelten Angaben beschlossen hat, das Verfahren nach Artikel 88 Absatz 2 EG-Vertrag einzuleiten.
I. VERFAHREN
(1) Am 23. Januar 2002 und am 20. August 2002 ging bei der Kommission eine Beschwerde wegen staatlicher Beihilfe in Form einer staatlichen Bürgschaft zugunsten der Biria-Gruppe ein.
(2) Nach einem Schriftwechsel zwischen der Kommission und Deutschland teilte Deutschland der Kommission mit Schreiben vom 24. Januar 2003 (Eintrag 28. Januar 2003) mit, dass die geplante Gewährung der Bürgschaft, die von einer Genehmigung durch die Kommission abhängig gemacht worden war, zurückgezogen worden sei. Der Beschwerdeführer wurde davon mit Schreiben vom 17. Februar 2003 in Kenntnis gesetzt.
(3) Mit Schreiben vom 1. Juli 2003, eingetragen am 9. Juli 2003, und mit Schreiben vom 8. August 2003, eingetragen am 5. September 2003, übermittelte der Beschwerdeführer weitere Informationen über eine andere staatliche Bürgschaft zugunsten der Biria-Gruppe sowie über öffentliche Beteiligungen an Unternehmen der Gruppe.
(4) Mit Schreiben vom 9. September 2003 forderte die Kommission von Deutschland Informationen an, die mit Schreiben vom 14. Oktober 2003, eingetragen am 16. Oktober 2003, übermittelt wurden. Am 9. Dezember 2003 forderte die Kommission weitere Auskünfte an, die Deutschland mit Schreiben vom 19. März 2004, eingetragen am selben Tag, erteilte.
(5) Am 18. Oktober 2004 erließ die Kommission eine Anordnung zur Auskunftserteilung, da Zweifel bestanden, ob die Beihilfemaßnahmen zugunsten der Biria-Gruppe den Regelungen entsprachen, auf deren Grundlage sie angeblich gewährt wurden.
In Beantwortung der Anordnung zur Auskunftserteilung übermittelte Deutschland weitere Angaben mit Schreiben vom 31. Januar 2005, das am selben Tag eingetragen wurde.
II. BESCHREIBUNG
2.1.
Begünstigtes Unternehmen
(6) Die Biria-Gruppe betätigt sich in der Herstellung und dem Vertrieb von Fahrrädern.
Die Muttergesellschaft der Gruppe, Biria AG, hat ihren Sitz in Neukirch, Sachsen, einem Fördergebiet gemäß Artikel 87 Absatz 3 Buchstabe a EG-Vertrag.
(7) Im Jahr 2003 erzielte die Gruppe einen Umsatz von […] [1] EUR (2002: […] EUR) und erwirtschaftete einen Gewinn in Höhe von […] EUR (2002: Verluste in Höhe von […] EUR).
Die Gruppe hatte […] Beschäftigten im Jahr 2003 (2002: […] Beschäftigte).
Die Biria-Gruppe ist somit als großes Unternehmen einzustufen.
(8) Die Muttergesellschaft Biria AG wurde 2003 durch Verschmelzung der Biria AG (alt) mit einem ihrer Tochterunternehmen, der Sachsen Zweirad GmbH, gegründet.
Gleichzeitig wurde der Name des Unternehmens von Sachsen Zweirad GmbH in Biria GmbH geändert.
Im April 2005 wurde die Biria GmbH in Biria AG umgewandelt.
Im Jahr 2003 erwirtschaftete die Biria GmbH (heute Biria AG) einen Jahresumsatz von […] EUR und Gewinne in Höhe von […] EUR.
(9) Die wichtigsten Gruppenunternehmen neben der Muttergesellschaft sind Bike Systems GmbH & Co Thüringer Zweiradwerk KG ("Bike Systems") — dieses Unternehmen gehört über die Biria-Tochter Bike Systems Betriebs- und Beteiligungsgesellschaft mbH ("BSBG") zu Biria — und die Checker Pig GmbH.
(10) Bike Systems hat seinen Sitz in Nordhausen, Thüringen, einem Fördergebiet gemäß Artikel 87 Absatz 3 Buchstabe a EG-Vertrag.
Im Jahr 2003 beschäftigte das Unternehmen […] Mitarbeiter, es erzielte einen Umsatz von […] EUR und verzeichnete Verluste in Höhe von […] EUR.
Bike Systems produziert ausschließlich Fahrräder für die Muttergesellschaft BSBG ("Lohnherstellungsvertrag").
BSBG ist für den Vertrieb der Fahrräder verantwortlich.
(11) Die Checker Pig GmbH hat ihren Sitz in Dresden, Sachsen, einem Fördergebiet gemäß Artikel 87 Absatz 3 Buchstabe a EG-Vertrag.
Im Jahr 2003 beschäftigte das Unternehmen […] Mitarbeiter, es erzielte einen Umsatz von […] EUR und verzeichnete Verluste in Höhe von […] EUR.
2.2.
Die finanziellen Maßnahmen
(12) Wie aus den von Deutschland vorgelegten Informationen hervorgeht, sind den Unternehmen, die jetzt der Biria-Gruppe angehören, seit 1996 mehrere staatliche Darlehen und Bürgschaften gewährt worden.
Außerdem wurden mehrere öffentliche Beteiligungen eingegangen.
Nach deutschen Angaben wurden diese Maßnahmen entweder auf Grundlage genehmigter Beihilferegelungen durchgeführt oder sie stellten keine staatliche Beihilfe dar, da sie zu Marktkonditionen erfolgten.
Die Maßnahmen werden nachstehend im Einzelnen beschrieben.
(13) Maßnahme 1: Im April 1996 übernahm die Mittelständische Beteiligungsgesellschaft Sachsen eine stille Beteiligung an der Sachsen Zweirad GmbH in Höhe von 1022600 EUR.
Im März 1998 wurde die Beteiligung auf 1278200 EUR aufgestockt.
Der Gesamtbetrag der Beteiligung ist inzwischen zurückgezahlt worden.
Die Beteiligung erfolgte auf Grundlage des Konsolidierungsfonds des Freistaates Sachsen, einer von der Kommission genehmigten Beihilferegelung.
(14) Maßnahme 2: Im Dezember 2000 gewährte der Freistaat Sachsen der Checker Pig eine Rettungsbeihilfe in Form eines Darlehens über 466300 EUR.
Nach Ablauf der sechsmonatigen Rettungsphase, d.h. im Juni 2001, wurde das Darlehen in eine Umstrukturierungsbeihilfe umgewandelt und im Januar 2002 zurückgezahlt.
Die Beihilfe wurde auf Grundlage einer von der Kommission genehmigten Regelung zur Rettung und Umstrukturierung von KMU in Sachsen gewährt.
(15) Maßnahme 3: Im Februar 2001 übernahm die Sächsische Beteiligungsgesellschaft, eine Beteiligungsgesellschaft der Förderbank des Freistaats Sachsen, eine stille Beteiligung an Checker Pig in Höhe von 1789521 EUR mit einer Laufzeit bis März 2006.
Die Beteiligung erfolgte auf Grundlage des Konsolidierungsfonds des Freistaats Sachsen, einer von der Kommission genehmigten Beihilferegelung.
(16) Maßnahme 4: Im März 2001 brachte die gbb Beteiligungs AG ("gbb") eine stille Einlage bei Bike Systems in Höhe von 2070732 EUR mit einer Laufzeit bis Ende 2010 ein.
Die gbb ist eine Tochtergesellschaft der Deutschen Ausgleichsbank, einer Förderbank des Bundes.
Nach deutschen Angaben erfolgte die Beteiligung zu Marktkonditionen und stellte somit keine staatliche Beihilfe dar.
(17) Maßnahme 5: Im März 2001 erwarb gbb auch 20 % der Anteile an BSBG zum Preis von 0,51 EUR.
BSBG ist die Kommanditgesellschaft von Bike Systems.
Zum Zeitpunkt des Erwerbs der Anteile durch gbb betrug das Nominalkapital des Unternehmens ca. 25564 EUR.
Nach deutschen Angaben erfolgte die Erwerb der Anteile zu Marktkonditionen und stellte somit keine staatliche Beihilfe dar.
März 2003 stellte das Land Sachsen eine 80 %ige Bürgschaft für einen Betriebsmittelkredit in Höhe von 5,6 Mio. EUR zugunsten der Sachsen Zweirad GmbH mit einer ursprünglichen Laufzeit bis Ende 2008 bereit.
Die Bürgschaft wurde im Januar 2004 zurückgegeben und durch eine Bürgschaft zugunsten der Biria GmbH (siehe Maßnahme 7) ersetzt.
Die Bürgschaft wurde auf Grundlage der Bürgschaftsrichtlinie des Freistaats Sachsen erteilt, einer von der Kommission genehmigten Beihilferegelung.
Dezember 2003 stellte der Freistaat Sachsen eine 80 %ige Bürgschaft für einen Betriebsmittelkredit in Höhe 24875000 EUR zugunsten der Biria GmbH (heute Biria AG) zur Finanzierung der geplanten Umsatzsteigerung und zur Neuausrichtung des Finanzierungskonzeptes der Gruppe bereit. Der Kredit besteht aus 8 Mio.
EUR für die Rückzahlung von Betriebsmitteltilgungsdarlehen, 7,45 Mio. EUR als Kontokorrentkredit und einem Betrag von 9,425 Mio.
EUR für eine Saisonfinanzierungslinie. Die Bürgschaft wurde auf Grundlage der Bürgschaftsrichtlinie des Freistaats Sachsen erteilt, einer von der Kommission genehmigten Beihilferegelung.
Die Bürgschaft wurde unter der Voraussetzung bereitgestellt, dass die der Sachsen Zweirad GmbH ausgereichte Bürgschaft (Maßnahme 6) zurückgegeben wird.
Folglich wurde die Bürgschaft erst am 5. Januar 2004 wirksam, als die Bürgschaft für die Sachsen Zweirad zurückgegeben wurde.
III. WÜRDIGUNG
3.1.
Angeblich durch genehmigte Regelungen abgedeckte Beihilfe
(20) Maßnahme 1: Die öffentliche Beteiligung erfolgte im April 1996 auf Grundlage des Konsolidierungsfonds des Freistaats Sachsen [2].
Nach dieser genehmigten Beihilferegelung sind Umstrukturierungsbeihilfen in Form von Beteiligungen zugunsten kleiner und mittlerer Unternehmen (KMU) zulässig.
Auf Grundlage der vorgelegten Informationen kommt die Kommission zu dem Schluss, dass die Bedingungen der Beihilferegelung erfüllt wurden, da insbesondere die Sachsen Zweirad zum Zeitpunkt der Beihilfegewährung als KMU eingestuft werden konnte.
Obwohl Sachsen Zweirad zum Zeitpunkt der Gewährung von Maßnahme 1 bereits ein Unternehmen der Biria-Gruppe war, bestand die Biria-Gruppe damals ausschließlich aus den zwei Unternehmen Biria und Sachsen Zweirad GmbH.
Biria und Sachsen Zweirad GmbH gemeinsam hatten 1995 einen Umsatz von […] EUR und […] Beschäftigte.
Sie überschritten daher nicht die Grenzwerte für ein KMU.
Diese Maßnahme stellt somit eine bestehende Beihilfe dar und muss nicht erneut gewürdigt werden.
(21) Maßnahme 2: Das Darlehen in Höhe von 466300 EUR wurde Checker Pig im Dezember 2000 auf Grundlage eines Beihilfeprogramms zur Rettung und Umstrukturierung von kleinen und mittleren Unternehmen im Freistaat Sachsen gewährt [3].
Auf Grundlage der vorgelegten Informationen kommt die Kommission zu dem Schluss, dass die Bedingungen des Beihilfeprogramms erfüllt wurden.
Insbesondere konnte Checker Pig zum Zeitpunkt der Beihilfegewährung als KMU eingestuft werden, da es noch nicht zur Biria-Gruppe gehörte.
Bevor Biria am 13. März 2001 50,69 % der Anteile an Checker Pig erwarb, gehörte das Unternehmen zwei Privatpersonen.
Seit Oktober 2003 ist Biria der einzige Anteilseigner an Checker Pig.
Checker Pig hatte 2000 einen Umsatz von 4,5 Mio. EUR und 23 Beschäftigte.
Maßnahme 2 ist auch in Einklang mit den Kumulierungsregeln des Beihilfeprogramms, die festlegen, dass, wenn die auf Grundlage des Beihilfeprogramms gewährte Maßnahme mit einer anderen Beihilfemaßnahme für dieselbe Rettung oder Umstrukturierung kombiniert wird und die kumulierte Beihilfehöhe 5 Mio. DEM (ca.
EUR) überschreitet, die Maßnahme einzeln zu notifizieren ist. Maßnahme 2 und 3, die für dieselbe Umstrukturierung gewährt wurden, haben eine Gesamthöhe von 2255812 EUR, was unterhalb des Grenzwerts für eine Einzelnotifizierung liegt.
Die Maßnahme stellt somit eine bestehende Beihilfe dar und muss nicht erneut gewürdigt werden.
(22) Maßnahme 3: Für dieselbe Umstrukturierung wie Maßnahme 2 brachte die Sächsische Beteiligungsgesellschaft im Februar 2001 eine stille Einlage in Höhe von 1789521 EUR bei Checker Pig auf Grundlage des Konsolidierungsfonds des Freistaats Sachsens, einer genehmigten Beihilferegelung, ein [4].
Dieses Beihilfeprogramm erlaubt die Gewährung zeitlich befristeter stiller Einlagen an KMU in Schwierigkeiten.
Auf Grundlage der vorgelegten Informationen kommt die Kommission zu dem Schluss, dass die Bedingungen des Beihilfeprogramms erfüllt wurden.
Insbesondere war Checker Pig zum Zeitpunkt der Beihilfegewährung als KMU einzustufen, da es noch nicht zur Biria-Gruppe gehörte (siehe Maßnahme 2).
Die Kumulierungsregeln dieser Beihilferegelung entsprechen den Kumulierungsregeln des Beihilfeprogramms, das Grundlage für Maßnahme 2 war.
Wie oben erläutert, wurden diese Kumulierungsregeln eingehalten.
Die Maßnahme stellt somit eine bestehende Beihilfe dar und muss nicht erneut gewürdigt werden.
(23) Maßnahmen 6 und 7: Die Bürgschaft zugunsten der Sachsen Zweirad für einen Betriebsmittelkredit in Höhe von 5,6 Mio. EUR und die Bürgschaft zugunsten der Biria GmbH (heute Biria AG) für einen Betriebsmittelkredit in Höhe von 24,875 Mio.
EUR wurden auf Grundlage der Bürgschaftsrichtlinie des Freistaats Sachsens [5] bereitgestellt. Nach diesem genehmigten Beihilfeprogramm sind Bürgschaften für Darlehen von mehr als 5 Mio.
DEM (2,6 Mio. EUR) für Neuinvestitionen und in besonderen Fällen für die Nachfinanzierung von Investitionen und Beschaffung von Betriebsmitteln an gesunde Unternehmen zulässig.
In Ausnahmefällen kann auch die Finanzierung von Konsolidierung und Umstrukturierung zulässig sein. Die Bereitstellung von Bürgschaften zur Umstrukturierung eines großen Unternehmens ist jedoch der Kommission einzeln zu notifizieren.
(24) Deutschland zufolge wurden die Bedingungen der Regelung eingehalten und die Bürgschaften stehen daher in Einklang mit der Regelung, auf deren Grundlage sie angeblich gewährt wurden.
Deutschland ist der Auffassung, dass sich die Sachsen Zweirad und die Biria GmbH (heute Biria AG) zum Zeitpunkt der Bereitstellung der Bürgschaften nicht in Schwierigkeiten befunden hätten.
Die Bürgschaften seien zur Absicherung von Betriebsmitteltilgungsdarlehen bereitgestellt worden, was nach der Beihilferegelung zulässig sei.
(25) Die Kommission stimmt der Vereinbarkeit der Bürgschaften mit der Beihilferegelung, auf deren Grundlage sie angeblich bereitgestellt wurden, nicht zu.
Entgegen der Auffassung Deutschlands ist die Kommission der Ansicht, dass es sich bei der Sachsen Zweirad GmbH zum Zeitpunkt der Bereitstellung der Bürgschaft im März 2003 um ein Unternehmen in Schwierigkeiten handelte und auch die Biria GmbH bei Bereitstellung der Bürgschaft im Dezember 2003 ein Unternehmen in Schwierigkeiten war.
Der Bereitstellung einer Bürgschaft für die Umstrukturierung eines Unternehmens in Schwierigkeiten ist einzeln zu notifizieren.
(26) Die Sachsen Zweirad GmbH verzeichnete 2001 beim Ergebnis der gewöhnlichen Geschäftstätigkeit Verluste in Höhe von […] EUR und 2002 in Höhe von […] EUR.
Die Verluste wurden von der Muttergesellschaft Biria entsprechend dem Ergebnisabführungsvertrag übernommen.
Der Umsatz ging im Jahr 2002 gegenüber 2001 zurück.
(27) Dem Geschäftsbericht 2002 zufolge sah sich die Sachsen Zweirad GmbH auch mit gravierenden Liquiditätsproblemen konfrontiert.
So heißt es im Geschäftsbericht ausdrücklich, die Liquiditätslage der Sachsen Zweirad GmbH sei aufgrund der hohen Aufwendungen für die Vorfinanzierung der Warenbestands und des Wachstums innerhalb der Gruppe angespannt gewesen.
Nach dem Geschäftsbericht konnte das Überleben des Unternehmens nur gesichert werden, wenn die Banken bereit waren, die bestehenden Kreditlinien aufrecht zu erhalten oder umzustrukturieren.
Des Weiteren wird hervorgehoben, dass die meisten Kredite eine Restlaufzeit von weniger als fünf Jahren hatten.
Die Kurzfristigkeit der Kredite führte zu hohen Zinszahlungen, welche die Liquidität des Unternehmens weiter belasteten.
(28) Die Biria GmbH (heute Biria AG) wurde mit Wirkung vom 1. Oktober 2003 durch Verschmelzung der Biria AG (alt) mit dem Tochterunternehmen Sachsen Zweirad GmbH gegründet.
(29) Nach Auffassung Deutschlands muss die Biria GmbH (heute Biria AG) klar von der Biria AG (alt) und der Sachsen Zweirad GmbH unterschieden werden, da durch die Verschmelzung ein neues Unternehmen entstanden sei.
Daher müsse Frage, ob sich dieses Unternehmen zum Zeitpunkt der Bereitstellung der Bürgschaft am 9. Dezember 2005 in Schwierigkeiten befand, anhand der Eröffnungsbilanz des neuen Unternehmens beurteilt werden.
Die Eröffnungsbilanz zeige, dass das neue Unternehmen nicht als Unternehmen in Schwierigkeiten betrachtet werden könne.
(30) Die Kommission stimmt dieser Argumentation nicht zu.
Das neu gegründete Unternehmen Biria GmbH kann nicht getrennt von der früheren Biria AG und der Sachsen Zweirad GmbH gesehen werden, weil es durch Verschmelzung beider Unternehmen entstanden ist.
Andernfalls wäre es leicht, die Einstufung als Unternehmen in Schwierigkeiten durch die Fusion von Wirtschaftssubjekten oder Gründung neuer Unternehmen zu umgehen.
Die ehemalige Biria AG verzeichnete 2002 ebenfalls Verluste und hatte genauso Liquiditätsprobleme wie die Sachsen Zweirad GmbH.
(31) Dem Geschäftsbericht 2003 zufolge wurde die Umstrukturierung und Reorganisation der Biria-Gruppe 2003 fortgesetzt.
Dieser Prozess hatte bereits 2002 begonnen und schloss eine Neuordnung der Finanzierung der Gruppe ein.
Auf Grundlage der Bürgschaft des Freistaats Sachsen für das Darlehen über 24875 Mio. EUR erarbeitete die Biria-Gruppe ein neues Konzept für die mittelfristige Finanzierung ihrer Aktivitäten.
Das neue Finanzierungskonzept sah auch eine signifikante Anpassung der Zinssätze und somit eine Verringerung der hohen Zinslast vor.
(32) Gleichzeitig wurde der Bankenpool reorganisiert: Drei Banken erklärten sich bereit, auf Forderungen in Höhe von 8567000 EUR — das scheinen deutlich mehr als 50 % ihrer Forderungen gewesen zu sein — im Gegenzug für eine unverzüglichen Begleichung der verbleibenden Forderungen zu verzichten. Folglich besteht das Darlehen, das durch die 80 %ige Bürgschaft von Maßnahme 7 gedeckt ist, aus 8 Mio. EUR für die Rückzahlung von Betriebsmitteltilgungsdarlehen, einem Vorschuss von 7,45 Mio. EUR auf die Kontokorrentlinie und einem Betrag von 9,425 Mio. EUR für die Saisonfinanzierungslinie.
(33) Die Biria GmbH (heute Biria AG) hatte also zum Zeitpunkt der Bereitstellung der Garantie gravierende Liquiditätsprobleme und war demnach kein gesundes Unternehmen.
Diese Bewertung wird dadurch untermauert, dass sich drei Banken aus der Finanzierung der Aktivitäten von Biria zurückzogen und sogar bereit waren, auf einen Großteil ihrer Forderungen zu verzichten, wenn die Restforderungen unverzüglich eingelöst werden.
Dies zeigt, dass die Banken ernste Zweifel daran hatten, dass Biria seine Schulden bedienen kann und als rentables Unternehmen anzusehen ist.
(34) Deshalb kommt die Kommission zu dem Schluss, dass die Sachsen Zweirad GmbH und die Biria GmbH zum Zeitpunkt der Bereitstellung der Bürgschaften als Unternehmen in Schwierigkeiten zu betrachten sind.
Da die Sachsen Zweirad GmbH und die Biria GmbH auch als große Unternehmen einzustufen sind, hätten die Bürgschaften der Kommission einzeln notifiziert werden müssen.
Die Bedingungen der genehmigten Beihilferegelung, auf deren Grundlage die Bürgschaften angeblich bereitgestellt wurden, sind somit nicht erfüllt und die Bereitstellung der Bürgschaften wird nicht durch die Beihilferegelung abgedeckt.
Wie nachstehend erläutert, hat die Kommission auch Zweifel daran, dass die Anforderungen der Leitlinien der Gemeinschaft für staatliche Beihilfen zur Rettung und Umstrukturierung von Unternehmen in Schwierigkeiten [6] erfüllt sind.
3.2.
Angeblich zu Marktkonditionen durchgeführte Maßnahmen
(35) Maßnahme 4: Nach Angaben Deutschlands erfolgte die stille Beteiligung der gbb an Bike Systems zu Marktkonditionen.
Eine stille Beteiligung ist einem nachrangigen Darlehen vergleichbar und somit als ein Darlehen mit hohem Risiko zu betrachten.
Im Falle der Insolvenz oder Liquidation wird die stille Beteiligung erst zurückgezahlt, nachdem alle anderen Verbindlichkeiten bedient worden sind.
Das mit der stillen Beteiligung verbundene Risiko übersteigt somit das Risiko eines herkömmlichen Bankdarlehens für eine Investition, das normalerweise zu den Bedingungen der Bank abgesichert wird und sich im Referenzsatz der Kommission widerspiegelt.
Die bei für eine solche stille Beteiligung zu zahlende Vergütung sollte daher deutlich über dem Referenzsatz der Kommission liegen.
(36) Der Referenzzinssatz der Kommission lag zum Zeitpunkt der Gewährung der Maßnahme bei 6,33 %.
Die stille Beteiligung wurde mit einer festen Vergütung von 8,5 % sowie einer variablen gewinnabhängigen Vergütung von 3,5 % bereitgestellt.
Die vereinbarte Vergütung liegt somit über dem Referenzzinssatz der Kommission.
Allerdings war Bike Systems gerade durch einen Insolvenzplan aus der Insolvenz herausgeführt worden, so dass die Zukunftsaussichten des Unternehmens ungewiss waren.
Folglich sollte Bike Systems zu diesem Zeitpunkt als Unternehmen in Schwierigkeiten betrachtet werden.
Die Kommission bezweifelt daher die Angemessenheit der Vergütung angesichts des Risikos und hat Zweifel, dass die stille Beteiligung zu Marktkonditionen erfolgte.
(37) Maßnahme 5: Nach Angaben Deutschlands stellt der Erwerb von 20 % der Anteile von BSBG keine staatliche Beihilfe dar.
Zur selben Zeit, als gbb die Anteile erwarb, übernahm ein privater Investor, die Biria GmbH (alt), ebenfalls 20 % der Anteile an BSBG zu denselben Konditionen.
Biria hält inzwischen eine Mehrheitsbeteiligung an BSBG.
Außerdem zahlte gbb nur 0,51 EUR für den 20 %igen Anteil.
Da BSBG eine Gesellschaft mit beschränkter Haftung ist, ging gbb mit dem Erwerb dieses Anteils lediglich das Risiko ein, die investierten Mittel zu verlieren.
Nach den vorgelegten Informationen verfügt die Kommission bisher über keine Anhaltspunkte dafür, dass mit dem Erwerb von 20 % der Anteile an BSBG eine staatliche Beihilfe verbunden war.
3.3.
Staatliche Beihilfe im Sinne von Artikel 87 Absatz 1 EG-Vertrag
(38) Gemäß Artikel 87 Absatz 1 EG-Vertrag sind staatliche oder aus staatlichen Mitteln gewährte Beihilfen gleich welcher Art, die durch die Begünstigung bestimmter Unternehmen den Wettbewerb verfälschen oder zu verfälschen drohen, mit dem Gemeinsamen Markt unvereinbar, soweit sie den Handel zwischen Mitgliedstaaten beeinträchtigen.
(39) Maßnahme 4 wird von gbb durchgeführt.
Nach Angaben Deutschlands wurde die Beteiligung im Rahmen des Eigenprogramms von gbb erworben, so dass keine staatlichen Fördermittel enthalten seien.
Die Kommission stellt allerdings fest, dass gbb zum Zeitpunkt des Erwerbs der Beteiligung vollständig von der Deutschen Ausgleichsbank kontrolliert wurde, einer staatlichen Förderbank Deutschlands, deren Aufgabe in der Förderung der deutschen Wirtschaft im öffentlichen Interesse besteht.
Gbb ist außerdem mit Förderaufgaben beauftragt.
So war gbb z.B. für den Konsolidierungs- und Wachstumsfonds Ostdeutschland, dessen Aufgabe in der Bereitstellung von Eigenkapital für mittelständische Unternehmen in Ostdeutschland zur Stärkung ihrer Eigenkapitalbasis bestand, verantwortlich.
Daher ist die Kommission zum jetzigen Zeitpunkt der Auffassung, dass diese Maßnahme dem Staat zuzuordnen ist.
Wie bereits erläutert, wurde Bike Systems durch die Maßnahme auch ein Vorteil gewährt, den das Unternehmen auf dem Markt nicht erhalten hätte.
(40) Die Bürgschaften der Maßnahmen 6 und 7 wurden vom Freistaat Sachsen bereitgestellt.
Sie stammen also aus staatlichen Mitteln und sind dem Staat zuzuordnen.
Die Bürgschaften begünstigen die Sachsen Zweirad GmbH und die Biria GmbH (heute Biria AG), da beide Unternehmen diese Bürgschaften auf dem Markt nicht zu denselben Konditionen erhalten hätten.
(41) Sowohl Bike Systems als auch die Sachsen Zweirad GmbH und die Biria GmbH stellen Fahrräder her.
Da dieses Produkt grenzüberschreitend gehandelt wird, drohen die Maßnahmen den Wettbewerb zu verfälschen und beeinträchtigen den Handel zwischen Mitgliedstaaten.
Nach einer ersten Prüfung kommt die Kommission zu dem Schluss, dass die stille Beteiligung und die beiden Bürgschaften eine staatliche Beihilfe im Sinne von Artikel 87 Absatz 1 EG-Vertrag darstellen und beide Bürgschaften nicht in Einklang mit einer genehmigten Beihilferegelung bereitgestellt wurden.
Die Maßnahmen 4, 6 und 7 stellen also offenbar eine neue Beihilfe dar und sind entsprechend zu würdigen.
3.4.
Freistellung nach Artikel 87 Absätze 2 und 3 EG-Vertrag
(42) Artikel 87 Absätze 2 und 3 EG-Vertrag sehen Ausnahmen vom allgemeinen Beihilfeverbot in Absatz 1 vor.
(43) Die Ausnahmebestimmungen in Artikel 87 Absatz 2 EG-Vertrag greifen im vorliegenden Fall nicht, da es sich weder um Beihilfen sozialer Art an einzelne Verbraucher noch um Beihilfen zur Beseitigung von Schäden, die durch Naturkatastrophen oder sonstige außergewöhnliche Ereignisse entstanden sind; ebenso wenig werden die Beihilfen für die Wirtschaft bestimmter, durch die Teilung Deutschlands betroffener Gebiete der Bundesrepublik Deutschland gewährt.
(44) Auch die Ausnahmebestimmungen in Artikel 87 Absatz 3 Buchstaben b und d greifen nicht, denn sie beziehen sich auf Beihilfen zur Förderung wichtiger Vorhaben von gemeinsamem europäischen Interesse und auf Beihilfen zur Förderung der Kultur und Erhaltung des kulturellen Erbes.
(45) Es bleiben also noch die anderen Ausnahmebestimmungen in Artikel 87 Absatz 3 Buchstabe a und Artikel 87 Absatz 3 Buchstabe c des Vertrags sowie die Gemeinschaftsleitlinien, die sich darauf stützen.
Maßnahme 4
(46) Zunächst stellt die Kommission fest, dass Bike System seinen Sitz in einem Fördergebiet gemäß Artikel 87 Absatz 3 Buchstabe a des Vertrag hat, das für Regionalbeihilfen in Betracht kommt.
Doch liegen der Kommission bisher keine Informationen darüber vor, dass die Voraussetzungen für die Gewährung von Regionalbeihilfen, wie in den Leitlinien für staatliche Beihilfen mit regionaler Zielsetzung festgelegt [7], erfüllt sind.
(47) Weitere Ausnahmebestimmungen sind in den Leitlinien der Gemeinschaft für die Beurteilung von staatlichen Beihilfen zur Rettung und Umstrukturierung von Unternehmen in Schwierigkeiten [8] enthalten.
Der Kommission liegen bisher keine Informationen darüber vor, dass die Beihilfe auf Grundlage der Leitlinien der Gemeinschaft für die Beurteilung von staatlichen Beihilfen zur Rettung und Umstrukturierung von Unternehmen in Schwierigkeiten als vereinbar angesehen werden kann.
(48) Nach dem derzeitigen Prüfungsstand ist die Kommission der Auffassung, dass im vorliegenden Fall keine der anderen Gemeinschaftsleitlinien oder -rahmen zur Anwendung gelangen können, die u.a. für Forschungs- und Entwicklungsbeihilfen, für Umweltbeihilfen, für kleine und mittlere Unternehmen, für Beschäftigungs- und Ausbildungsbeihilfen oder für Risikokapital gelten.
Maßnahmen 6 und 7
(49) Die Kommission stellt fest, dass die Sachsen Zweirad GmbH und die Biria GmbH ihren Sitz in einem Fördergebiet gemäß Artikel 87 Absatz 3 Buchstabe a EG-Vertrag haben.
Dennoch scheinen die Ausnahmebestimmungen in Buchstabe a und die Regionalbestimmungen in Buchstabe c nicht zu greifen, da sich die Sachsen Zweirad GmbH und die Biria GmbH offensichtlich in Schwierigkeiten befanden und die Beihilfemaßnahmen nicht auf die wirtschaftliche Entwicklung einer bestimmten Region abgestellt waren.
(50) Nach einer vorläufigen Prüfung kommt die Kommission zu dem Schluss, dass nur die Leitlinien der Gemeinschaft für staatliche Beihilfen zur Rettung und Umstrukturierung von Unternehmen in Schwierigkeiten greifen.
Da die Beihilfe im März 2003 und im Dezember 2003 gewährt wurde, gelangen die Leitlinien der Gemeinschaft für staatliche Beihilfen zur Rettung und Umstrukturierung von Unternehmen in Schwierigkeiten vom 9. Oktober 1999 (nachstehend "Gemeinschaftsleitlinien") [9] zur Anwendung.
(51) Nach dem derzeitigen Verfahrensstand kommen für die Maßnahmen 6 und 7 keine der anderen Gemeinschaftsleitlinien und -rahmen zur Anwendung, die u.a. für Forschungs- und Entwicklungsbeihilfen, Umwelt, kleine und mittlere Unternehmen, Beschäftigungs- und Ausbildungsbeihilfen oder Risikokapital gelten.
Förderfähigkeit des Unternehmens: Unternehmen in Schwierigkeiten
(52) Gemäß Abschnitt 2.1 der Gemeinschaftsleitlinien geht die Kommission davon aus, dass sich ein Unternehmen in Schwierigkeiten befindet, wenn es nicht in der Lage ist, mit eigenen finanziellen Mitteln oder Fremdmitteln, die ihm von seinen Eigentümern/Anteilseignern oder Gläubigern zur Verfügung gestellt werden, Verluste zu beenden, die das Unternehmen auf kurze oder mittlere Sicht so gut wie sicher in den wirtschaftlichen Untergang treiben werden, wenn der Staat nicht eingreift.
Zu den typischen Symptomen eines Unternehmens in Schwierigkeiten gehören zunehmende Verluste, sinkende Umsätze, wachsende Lagerbestände, Überkapazitäten, verminderter Cash-flow, zunehmende Verschuldung und Zinsbelastung sowie Abnahme oder Verlust des Reinvermögenswerts.
Schlimmstenfalls ist das Unternehmen bereits insolvent oder befindet sich wegen Zahlungsunfähigkeit in einem Kollektivverfahren.
(53) Wie bereits ausgeführt, befanden sich die Sachsen Zweirad GmbH und die Biria GmbH zum Zeitpunkt der Beihilfegewährung offensichtlich in Schwierigkeiten.
Diese Voraussetzung der Gemeinschaftsleitlinien scheint also erfüllt zu sein.
Wiederherstellung der Rentabilität
(54) Die Gewährung einer Beihilfe wird von der Durchführung eines Umstrukturierungsplans abhängig gemacht, dessen Laufzeit möglichst begrenzt sein muss, und der die langfristige Rentabilität des Unternehmens innerhalb einer angemessenen Frist auf Grundlage realistischer Annahmen hinsichtlich der künftigen Betriebsbedingungen wiederherstellt.
Der Umstrukturierungsplan muss u.a. eine Marktstudie beinhalten und die Verbesserung der Rentabilität muss vor allem durch unternehmensinterne Maßnahmen herbeigeführt werden.
Externe Faktoren wie Preis- und Nachfrageschwankungen, auf die das Unternehmen keinen wesentlichen Einfluss hat, dürfen ebenfalls berücksichtigt werden, wenn die betreffenden Marktprognosen allgemein anerkannt werden.
(55) Bisher liegen der Kommission keine Informationen darüber vor, ob sich die Bereitstellung der Bürgschaften auf einen tragfähigen Umstrukturierungsplan stützte, der die Wiederherstellung der Rentabilität der Gruppe erlauben würde.
Vermeidung unzumutbarer Wettbewerbsverfälschungen
(56) Es müssen Maßnahmen getroffen werden, um nachteilige Auswirkungen der Beihilfe auf Konkurrenten nach Möglichkeit abzumildern.
Meist bedeutet dies eine Begrenzung der Präsenz der Unternehmen auf seinem Markt oder seinen Märkten nach Abschluss der Umstrukturierungsphase.
Ist der relevante Markt auf Gemeinschaftsebene einschließlich des EWR oder der Anteile des Unternehmens an dem relevanten Markt unbedeutend, so ist davon auszugehen, dass sich keine übermäßige Wettbewerbsverzerrung ergibt.
Diese Bedingung findet also im Prinzip keine Anwendung auf kleine und mittlere Unternehmen (KMU).
(57) Der Kommission liegen keine Angaben zu dem relevanten Markt und dem Anteil der Biria-Gruppe an diesem relevanten Markt vor.
Ebenso liegen keine Angaben über etwaige Ausgleichsmaßnahmen vor, um die Präsenz des Unternehmens auf dem Markt zu begrenzen.
Vielmehr hat es den Anschein, dass die Biria-Gruppe mit der Übernahme von Checker Pig und Bike Systems im Jahr 2001 expandiert hat.
Auf das Minimum begrenzte Beihilfe
(58) Die Höhe der Beihilfe muss sich auf das für die Umstrukturierung unbedingt notwendige Mindestmaß unter Berücksichtigung der verfügbaren Finanzmittel des Unternehmens und seiner Anteilseigner beschränken.
Des Weiteren muss der Beihilfeempfänger aus eigenen Mittel oder durch Fremdfinanzierung zu Marktbedingungen einen bedeutenden Beitrag zu dem Umstrukturierungsplan leisten.
Außerdem muss die Beihilfe in einer Form gewährt werden, die dem Unternehmen keine überschüssige Liquidität zuführt, die es zu einem aggressiven und marktverzerrenden Verhalten in von dem Umstrukturierungsprozess nicht berührten Tätigkeitsbereichen verwenden könnte.
(59) Der Kommission liegen keine Angaben zum Beitrag des Beihilfeempfängers vor.
Daher hat die Kommission nach dem derzeitigen Verfahrensstand Zweifel, dass die Beihilfe auf das Minimum begrenzt ist.
Grundsatz der einmaligen Beihilfe
(60) Nach den Gemeinschaftsleitlinien dürfen Umstrukturierungsbeihilfen nur einmal gewährt werden.
Hat das betreffende Unternehmen bereits in der Vergangenheit eine Umstrukturierungsbeihilfe erhalten und ist die Umstrukturierungsphase seit weniger als 10 Jahren abgeschlossen, genehmigt die Kommission in der Regel die Gewährung einer weiteren Umstrukturierungsbeihilfe nur unter außergewöhnlichen und unvorhersehbaren Umständen.
(61) Die Sachsen Zweirad GmbH erhielt 1996 eine Umstrukturierungsbeihilfe (siehe Maßnahme 1).
Checker Pig, ein Tochterunternehmen der Biria GmbH (heute Biria AG), dessen Finanzierung die Biria AG ebenfalls übernimmt, erhielt 2001 eine Umstrukturierungsbeihilfe (siehe Maßnahmen 2 und 3).
Auch Bike Systems, ein weiteres Tochterunternehmen der Biria GmbH (heute Biria AG) hat wohl 2001 eine Umstrukturierungsbeihilfe erhalten (siehe Maßnahme 4).
Da weniger als 10 Jahre vergangen sind, seit die Umstrukturierungsphase dieser Unternehmen abgeschlossen ist und der Kommission keine außergewöhnlichen und unvorhersehbaren Umstände bekannt sind, ist zu bezweifeln, dass der Grundsatz der einmaligen Beihilfe bei der Bereitstellung der beiden Bürgschaften eingehalten wird.
IV. BESCHLUSS
(62) Nach dem derzeitigen Verfahrensstand kommt die Kommission zu dem Schluss, dass die Beteiligung der gbb an Bike Systems sowie die 80 %ige Bürgschaft für einen Kredit über 5,6 Mio. EUR zugunsten der Sachsen Zweirad GmbH und die 80 %ige Bürgschaft für einen Kredit von 24875000 EUR zugunsten der Biria GmbH (heute Biria AG) eine staatliche Beihilfe darstellen und Zweifel an der Vereinbarkeit mit dem Gemeinsamen Markt bestehen.
Aus diesen Gründen fordert die Kommission die Bundesrepublik Deutschland im Rahmen des Verfahrens nach Artikel 88 Absatz 2 EG-Vertrag auf, innerhalb eines Monats nach Eingang dieses Schreibens ihre Stellungnahme abzugeben und alle für die Würdigung der Beihilfe/Maßnahme sachdienlichen Informationen zu übermitteln.
Sie bittet die deutschen Behörden, dem etwaigen Beihilfeempfänger unmittelbar eine Kopie dieses Schreibens zuzuleiten.
Die Kommission teilt der Bundesrepublik Deutschland mit, dass sie die Beteiligten durch die Veröffentlichung des vorliegenden Schreibens und einer aussagekräftigen Zusammenfassung dieses Schreibens im Amtsblatt der Europäischen Gemeinschaften von der Beihilfe in Kenntnis setzen wird.
Außerdem wird sie die Beteiligten in den EFTA-Staaten, die das EWR-Abkommen unterzeichnet haben, durch die Veröffentlichung einer Bekanntmachung der EWR-Beilage zum Amtsblatt und die EFTA-Überwachungsbehörde durch Übermittlung einer Kopie dieses Schreibens von dem Vorgang in Kenntnis setzen.
Alle vorerwähnten Beteiligten werden aufgefordert, innerhalb eines Monats nach dem Datum dieser Veröffentlichung ihre Stellungnahme abzugeben."
[1] Vertrauliche Information, auch im Folgenden durch […] gekennzeichnet.
[2] N 117/95 Konsolidierungsfonds des Freistaats Sachsen, SG (95) D/5782 vom 5.5.1995.
[3] N 692/96 Richtlinie des Sächsischen Staatsministeriums für Wirtschaft und Arbeit über die Gewährung von Zuwendungen zur Rettung und Umstrukturierung von kleinen und mittleren Unternehmen im Freistaat Sachsen, SG(97) D/3650 vom 12.5.1997.
[4] N 181/97 Konsolidierungsfonds des Freistaats Sachsen, SG(97) D/8680 vom 23.10.1997.
[5] N 73/1993 Bürgschaftsrichtlinie des Freistaats Sachsen, SG(93) D/9273 vom 7.6.1993.
[6] ABl.
C 288 vom 9.10.1999, S. 2.
[7] ABl.
C 74 vom 10.3.1998, S. 9.
[8] Siehe Fußnote 5.
[9] Siehe Fußnote 5.
--------------------------------------------------
Zveřejnění žádosti o zápis podle čl. 6 odst. 2 nařízení (EHS) č. 2081/92 o ochraně zeměpisných označení a označení původu
(2006/C 3/03)
Toto zveřejnění zakládá právo podávat námitky podle článků 7 a 12d uvedeného nařízení.
Jakákoli námitka proti této žádosti musí být podána do 6 měsíců ode dne tohoto zveřejnění prostřednictvím příslušného orgánu členského státu, členského státu Světové obchodní organizace (WTO) nebo třetí země uznané podle čl. 12 odst.
Zveřejnění je odůvodněno následujícími skutečnostmi, uvedenými zejména pod bodem 4.6, díky kterým se žádost považuje za odůvodněnou podle nařízení (EHS) č. 2081/92.
SOUHRNNÝ PŘEHLED
NAŘÍZENÍ RADY (EHS) č.
2081/92
"ISLE OF MAN MANX LOAGHTAN LAMB"
ES č.: UK/00340/ 05.04.2004
CHOP ( X ) CHZO ( )
Tento přehled byl vypracován pouze pro informační účely.
Zúčastněné subjekty, zejména producenti produktů, na něž se vztahuje dotyčné CHZO, mohou veškeré podrobnosti nalézt v úplném znění specifikace, které je možné získat na vnitrostátní úrovni nebo od Evropské komise [1].
1. Příslušný orgán členského státu:
Název: _BAR_ Department for Environment, Food and Rural Affairs Food Chain Marketing and Competitveness Division _BAR_
Adresa: _BAR_ Area 4C, Nobel House 17 Smith Square London SW1P 3JR, United Kingdom _BAR_
Tel: _BAR_ 020 7238 6687 _BAR_
Fax: _BAR_ 020 7238 5728 _BAR_
E-mail: _BAR_ rlf.feedback@defra.gsi.gov.uk _BAR_
2. Žadatel:
Název: _BAR_ The Manx Loaghtan Sheep Breed Society _BAR_
Adresa: _BAR_ Ballaloaghtan Kerrowkeil Road Grenaby Isle of Man IM9 3BB, United Kingdom _BAR_
Tel: _BAR_ 01624 82 46 18 _BAR_
Fax: _BAR_ 01624 82 46 18 _BAR_
E-mail: _BAR_ enquires@manxloaghtan.com _BAR_
(Sídlo: Whitehouse, Kirk Michael, Isle of Man)
Složení: producent/zpracovatel (x) ostatní ( )
3. Druh produktu:
Čerstvé maso – třída 1.1
4. Specifikace:
(shrnutí požadavků podle čl. 4 odst. 2)
Název : "Isle of Man Manx Loaghtan Lamb"
Popis : Názvem Isle of Man Manx Loaghtan Lamb se označuje maso čistokrevných plemenných jehňat plemena Manx Loaghtan registrovaných plemenářskou organizací, která se narodila, byla chována a poražena na ostrově Isle of Man.
Maso je jemné zrnité, méně tučné a tmavší než maso běžně prodávaných plemen. Má výraznou zamřelou chuť.
Hmotnost jatečně upraveného těla se pohybuje v rozmezí od 13 kg (šestiměsíční jehňata) do 18 kg (patnáctiměsíční jehňata).
Zeměpisná oblast : Ostrov Man
Důkaz původu :
Předpokládá se, že původ tohoto plemene sahá do prehistorických dob k plemenům ve stádech domorodých Keltů, nebo ve stádech, které s sebou na ostrov přinesli Vikingové.
Chov ovcí má na ostrově dlouhou tradici.
V jednom z raných písemných záznamů se uvádí, že v roce 1376 irští dobyvatelé porazili v boji obyvatele na ostrově Man a zmocnili se velkého počtu ovcí z opatství Rushen.
V dalších historických pramenech nacházíme zmínky jednak o vlně tohoto plemene i o jeho mase.
Například v roce 1794 Basil Quayle píše, že "ovce ve starých stádech jsou malé a houževnaté, jejich hmotnost se obyčejně pohybuje od pěti do osmi liber a jejich maso je zvlášť chutné".
Úpadek plemene Manx Loaghtan koncem 18. století souvisí se sociálními a ekonomickými faktory.
Avšak během 20. století dochází k oživení plemene. Jeho popularita vzrostla díky tomu, že chovatelé na ostrově zjistili, že domorodé plemeno se přizpůsobuje jedinečným podnebním a zeměpisným podmínkám ostrova.
Obnova zájmu o plemeno se odrazila u spotřebitelů.
V souladu s řádem pro identifikaci ovcí a koz z roku 2000 (Sheep and Goats Identification Order 2000) se všechny ovce, které se posílají do podniků na zpracování masa, musí označit značkou původu stáda, a musí být doprovozeny dokumentací, která obsahuje informace o hospodářství, z kterého jsou odeslané, datum přesunu a číslo zvířat. Kromě toho jsou v ní uvedené i značky stád nebo individuální identifikační čísla, která byla předtím udělena každému zvířeti.
Dokument následně podepíše majitel nebo jeho zástupce.
Na základě těchto značek je možné zpětně vysledovat původ každého jatečně upraveného těla v místě určení.
Plemenářská organizace navíc vydává registrovaným chovatelům značky, které se umístí na ovce.
Ovce se posílají na jatka spolu s neporušenými značkami, a seznamem čísel značek.
Úřední kontrolor kvality připne po porážce ovce na jatečně upravené tělo lístek s původním číslem značky.
Jatečně upravené tělo je následně přepravené k zákazníkovi spolu s číslem značky registrovaného chovatele.
Kontrolní postupy zabezpečují 100 % zpětnou vysledovatelnost původu.
Způsob výroby :
Na ostrově Man se ovce plemene Manx Loaghtan chovají na hospodářstvích, která používají tradiční formy chovu.
Ovcím plemene Loaghtan se dobře daří na málo úrodných půdách, které se v podstatě nacházejí v přírodním stavu – neupravované paseky, křoviny hlodáše evropského a kapradiny. Výrazně se odlišují velikostí a stavbou těla v porovnání se stejným plemenem ovcí chovaných v úrodných nížinách s travnatými pastvinami ve Velké Británii.
V počátečních měsících roku se mohou krmit doplňkovým krmivem, přičemž se upřednostňuje používaní místně vypěstovaného obilí.
Ovce Manx Loaghtan jsou velmi otužilé a daří se jim ve vlhkém přímořském podnebí ostrova Man, kde průměrné zimní teploty sice nejsou extrémní, ale velmi běžné jsou během celého roku silné vichřice.
Vrh mláďat probíhá mezi únorem a květnem a bez pomoci člověka.
Plemenářská organizace navíc vydává registrovaným chovatelům značky, které se umístí na ovce.
Ovce se posílají na jatka spolu s neporušenými značkami a seznamem s čísly značek.
Úřední kontrolor kvality připne po porážce ovce na jatečně upravené tělo lístek s původním číslem značky.
Jatečně upravené tělo je následně přepravené k zákazníkovi spolu s číslem značky registrovaného chovatele.
Jehňata se poráží mezi 6 až 15 měsíci života. Porážka se musí vykonat na ostrově na jatkách schválených EU.
Jatka vlastní stát, ale provozuje ho družstvo producentů The Fatstock Marketing Association. Vzhledem k malé rozloze ostrova Man, se všechna zvířata nacházejí maximálně 30 minut cesty od jatek.
Jatečně upravená těla jsou zavěšená na jatkách minimálně jeden týden.
Odbyt se zabezpečuje prostřednictvím společnosti Manx Loaghtan Marketing Cooperative Ltd. Jehněčí Manx Loaghtan se prodává jako celé jatečně upravené tělo místním velkoobchodníkům a stejně tak se vyváží.
Souvislost i) dlouhodobá souvislost mezi plemenem a ostrovem: předpokládá se, že plemeno je na ostrově už víc než tisíc let a dokonale se přizpůsobilo jedinečnému prostředí ostrova (jeho topografii, povrchu a podnebí), protože je otužilé a schopné spásat i neupravované trávy na vysoko položených místech.
Ovce tohoto plemene vyžadují jen málo doplňkového krmiva, nebo žádné, kromě období před vrhem mláďat.
Přizpůsobivost plemene klimatickým podmínkám ostrova je výsledkem toho, že během století byly ovce tohoto plemene jedinými ovcemi na ostrově a dobytkářské a pastevecké schopnosti potřebné k chovu těchto zvířat se v rodinách chovatelů na ostrově Man odevzdávaly z pokolení na pokolení.
Zvířata se chovají tradičním způsobem na hospodářstvích, pasou se na odlehlých pastvinách, které tvoří charakteristickou ostrovní vegetaci, tj. na neupravovaných pasekách, v křovinách hlodáše evropského a kapradinách.
Dlouhá tradice chovu ovcí na ostrově vedla k tomu, že řízení stád je na vysoké úrovni a vyrábí se vysoce kvalitní jehněčí maso.
ii) skutečnost, že maso pochází z čistokrevného plemene ovcí Manx Loaghtan, které se narodily a byly chovány a poraženy na ostrově.
Název: _BAR_ CMI Certification Ltd _BAR_
Adresa: _BAR_ Long Hanborough Oxfordshire OX29 8LH, United Kingdom _BAR_
Tel.: _BAR_ 01993 88 56 21 _BAR_
Fax: _BAR_ 01993 88 56 11 _BAR_
E-mail: _BAR_ enquiries@cmicertification.com _BAR_
Kontrolní orgán Označování :
Schválená značka CHOP se použije v místech prodeje a na všech obalech, které tento produkt obsahují.
Aby se uznala skutečnost, že jehněčí Manx Loaghtan Lamb se vyrábí i mimo ostrov, žadatelé potvrzují, že tento název se i dále může používat na obalech/etiketách tohoto produktu pod podmínkou, že jehněčí prodávaná producenty mimo ostrov pochází z čistokrevných plemenných ovcí Manx Loaghtan a původ tohoto produktu je jasně prokázán.
Vnitrostátní požadavky : —
[1] Evropská komise – Generální ředitelství pro zemědělství – oddělení pro politiku jakosti zemědělských produktů, B-1049 Brusel.
--------------------------------------------------
Informace sdělené členskými státy o státních podporách poskytovaných podle nařízení Komise (ES) č. 70/2001 ze dne 12. ledna 2001 o použití článků 87 a 88 Smlouvy o ES na státní podpory malým a středním podnikům, ve znění nařízení Komise (ES) č. 364/2004 ze dne 25. února 2004
(2006/C 3/08)
(Text s významem pro EHP)
Podpora č. : XS 114/04
Členský stát : Česká republika
Název režimu podpory nebo název podniku, který dostává jednotlivou podporu : Program Grantové agentury České republiky – Czech Science Foundation na podporu základního výzkumu
Právní základ :
Zákon č.
130/2002 Sb. o podpoře výzkumu a vývoje.
Nařízení vlády č.
461/2002 Sb.
Roční výdaje plánované v rámci režimu podpory nebo celková částka jednotlivé podpory udělené společnosti :
Celková částka: 8000 mil CZK, 250 mil. EUR
Roční výdaje plánované v rámci režimu podpory: 1300 mil. Kč 40 mil. EUR,
podnikům (malým a středním) bude poskytnuto maximálně pouze 5 % celkových výdajů; tj. 12,5 mil. EUR celková částka a 2 mil. EUR roční výdaje
Maximální míra podpory : 100 % – základní výzkum
Datum uskutečnění : 1. ledna 2005
Doba trvání režimu podpory nebo poskytování jednotlivé podpory :
6 roků (2005 – 2010) [1]
31. prosince 2010 po 3 letech od zahájení projektu
Cíl podpory : Výzkum a vývoj pro malé a střední podniky
Dotčená hospodářská odvětví : Všechna odvětví: univerzity, výzkumné ústavy, 5 % soukromých subjektů (malých a středních podniků)
Název a adresa orgánu poskytujícího podporu Grantová agentura České republiky – Czech Science Foundation
Národní 3
CZ-110 00 Praha 1
Podpora č. : XS 128/04
Členský stát : Itálie
Region : Umbrie
Název režimu podpory : Režim regionální podpory na investice malých a středních podniků, jež jsou sdruženy nebo jsou součástí konsorcia a které uskutečňují integrované projekty pro posílení výrobních odvětví regionu Umbrie
Právní základ : Deliberazione della Giunta Regionale del 20/10/2004 n. 1580 — Determinazione dirigenziale n. 9090 del 21/10/2004 in attuazione della Misura 2.1 — Azione 2.1.3 del DOCUP Ob.2
Roční výdaje plánované v rámci režimu podpory : Maximální částka 18801246,00 EUR, která se v úhrnu poskytne během tříletého období 2004 – 2006
Maximální míra podpory :
Malé podniky: 15 % HEP; v oblastech, jimž se poskytuje regionální podpora a jež jsou zahrnuty do území, na která se vztahuje JPD cíl 2 pro region Umbrie 10 % HEP + 8 % ČEP.
Střední podniky: 7,5 % HEP; v oblastech, jimž se poskytuje regionální podpora a jež jsou zahrnuty do území, na která se vztahuje JPD cíl 2 pro region Umbrie 6 % HEP + 8 % ČEP.
Bude-li si to podnik, který je příjemcem podpory, přát, podpora může být poskytnuta podle nařízení (ES) č. 69/2001
Datum uskutečnění : 4. listopadu 2004
Doba trvání režimu podpory : Do 31. 12. 2006
Cíl podpory : Podpora na investice malých a středních podniků, jež jsou sdruženy nebo jsou součástí konsorcia a které spadají do oblastí cíle 2 a do oblastí přechodné podpory v regionu Umbrie.
Investice, na které se vztahuje tento režim podpory, odpovídají nákladům na budovy, pozemky, vybavení a strojní zařízení, počítačové programy a projekty, jak je vymezují zvláštní pravidla o způsobilosti výdajů stanovená v nařízení (ES) č. 1685/2000, ve znění změn a doplňků
Dotčená hospodářská odvětví - Oddíl D "Zpracovatelský průmysl", z něhož jsou vyňaty:
- Výroba koksárenských produktů: celá skupina 23.1
- Výroba železa a oceli: celá třída 27.10 a kategorie 27.22.1 a 27.22.2 (pouze trubky s průměrem větším než 406,4 mm)
- Stavba a oprava lodí: kategorie 35.11.1 a 35.11.3
- Výroba umělých vláken: celá třída 24.70
- Podniky působící v zemědělsko-průmyslových odvětvích vymezených v oddíle D pododdíle DA divize 15 a 16 "klasifikace hospodářských činností ATECO 2002", a to:
- 15.1, 15.2, 15.3, 15.4 – všechny třídy a kategorie
- 15.5 – celá třída 15.51
- 15.6 a 15.7 – všechny třídy a kategorie
- 15.8 – třída 15.83 a kategorie – 15.87.0 a 15.89.0
- 15.9 – třídy 15.91, 15.92, 15.93, 15.94, 15.95, 15.97
- 16.0 – zcela
- Oddíl I divize 63 s omezením na skupiny 63.1 a 63.2, s výjimkou investic na zakoupení dopravních prostředků
- Oddíl K s omezením na divizi 72 (všechny kategorie) a na divizi 74 (pro skupinu 74.3, kategorii 74.81.2, skupinu 74.82 a kategorii 74.87.5)
- Oddíl O s omezením na divizi 90 a na kategorii 93.01.1
Název a adresa orgánu poskytujícího podporu : Regione dell'Umbria- Giunta Regionale – Servizio Politiche di Sostegno alle Imprese – Via Mario Angeloni 61 – I-06100 Perugia
[1] Poskytovatel státní podpory (Grantová agentura České republiky – Czech Science Foundation) potvrzuje, že pokud
Informace sdělené členskými státy o státních podporách poskytovaných podle nařízení Komise (ES) č. 70/2001 ze dne 12. ledna 2001 o použití článků 87 a 88 Smlouvy o ES na státní podpory malým a středním podnikům, ve znění nařízení Komise (ES) č. 364/2004 ze dne 25. února 2004, kterým se mění oblast jeho působnosti tak, aby zahrnovalo podporu pro výzkum a vývoj
(2006/C 3/09)
(Text s významem pro EHP)
Podpora č. _BAR_ XS 118/04 _BAR_
Členský stát _BAR_ Maďarsko _BAR_
Region _BAR_ Celá země _BAR_
Název režimu podpory nebo název podniku, který je příjemcem jednotlivé podpory _BAR_ Regionální úvěrový program na rozvoj soukromého podnikání _BAR_
Právní základ _BAR_ A Magyar Fejlesztési Bank Rt. Igazgatóságának 154/2004.
(IX. 24.) számú határozata _BAR_
Roční výdaje plánované v rámci režimu podpory nebo celková částka jednotlivé podpory poskytnuté podniku _BAR_ Maximální výše úvěrů, kterou lze čerpat v rámci programu: 2004 – 4 miliony EUR2005 – 16 milionů EUR2006 – 20 milionů EUR _BAR_
Maximální míra podpory _BAR_ V souladu s mapou regionální podpory _BAR_
Datum uskutečnění _BAR_ Správní rada Maďarské rozvojové banky schválila program dne 24. září 2004.
Úvěry lze čerpat v souladu s programem od 30. listopadu 2004 _BAR_
Doba trvání režimu podpory nebo poskytování jednotlivé podpory _BAR_ 31. 12. 2006 _BAR_
Cíl podpory _BAR_ Poskytnutí preferenčních investičních půjček k těmto účelům: Financování investičních projektů v průmyslových parcích.Rozvoj kvalitních služeb v logistických centrech a průmyslových parcích.Financování investičních projektů v podnikatelských oblastech _BAR_
Dotčená hospodářská odvětví _BAR_ Všechna odvětví _BAR_
Poznámka _BAR_ Režim odkazuje na pravidla víceodvětvového rámce týkající se bývalých odvětví ESUO.
Zemědělství a rybolov podle tohoto režimu nejsou způsobilé pro podporu _BAR_
Název a adresa orgánu poskytujícího podporu _BAR_ Magyar Fejlesztési Bank Rt. H-1051 Budapest, Nádor u. 31 _BAR_
--------------------------------------------------
Informace sdělené členskými státy o státních podporách poskytovaných podle nařízení Komise (ES) č. 70/2001 ze dne 12. ledna 2001 o použití článků 87 a 88 Smlouvy o ES na státní podpory malým a středním podnikům, ve znění nařízení Komise (ES) č. 364/2004 ze dne 25. února 2004
(2006/C 3/10)
(Text v významem pro EHP)
Podpora č. _BAR_ XS 60/05 _BAR_
Členský stát _BAR_ Estonsko _BAR_
Region _BAR_ Eesti _BAR_
Název režimu podpory nebo název podniku, který je příjemcem jednotlivé podpory _BAR_ Záruky na investiční půjčky a leasingy přidělené malým a středním podnikům ze strany KredExi _BAR_
Právní základ _BAR_ Ettevõtluse toetamise ja laenude riikliku tagamise seadus, RTI 2003,18,96 _BAR_
Plánované roční výdaje v rámci režimu podpory nebo celková částka jednotlivé podpory udělené společnosti _BAR_ Režim podpory _BAR_ Celková roční částka _BAR_ 0,3 milionů EUR (částka podpory) _BAR_
_BAR_ Zajištěné půjčky _BAR_ 11 milionů EUR (částka záruky) _BAR_
Jednotlivá podpora _BAR_ Celková výše podpory _BAR_ _BAR_
_BAR_ Zajištěné půjčky _BAR_ _BAR_
Maximální míra podpory _BAR_ V souladu s čl. 4 odst. 2 až 6 a článkem 5 nařízení _BAR_ Ano _BAR_ _BAR_
Datum uskutečnění _BAR_ 1. 1. 2005 _BAR_
Doba trvání režimu podpory nebo poskytování jednotlivé podpory _BAR_ Do 31. prosince 2006 _BAR_
Cíl podpory _BAR_ Podpora malým a středním podnikům _BAR_ Ano _BAR_ _BAR_
Dotčená hospodářská odvětví _BAR_ Všechna odvětví způsobilá pro státní podpory na vzdělávání _BAR_ _BAR_
Podpora omezená na určitá odvětví _BAR_ Ano _BAR_
—Těžba uhlí _BAR_ Ne _BAR_
—Všechna zpracovatelská odvětví _BAR_ _BAR_
nebo _BAR_ _BAR_
Ocelářství _BAR_ _BAR_
Stavba lodí _BAR_ _BAR_
Syntetická vlákna _BAR_ _BAR_
Motorová vozidla _BAR_ _BAR_
Ostatní zpracovatelská odvětví _BAR_ Ano _BAR_
—Všechny služby _BAR_ _BAR_
nebo _BAR_ _BAR_
Dopravní služby _BAR_ _BAR_
Finanční služby _BAR_ _BAR_
Ostatní služby _BAR_ Ano _BAR_
Název a adresa orgánu poskytujícího podporu _BAR_ Název: Krediidi ja Ekspordi Garanteerimise Sihtasutus KredEx _BAR_
Adresa: Pärnu mnt 67B EE-10134 Tallinn _BAR_
Jednotlivé podpory velké výše _BAR_ V souladu s článkem 6 nařízení _BAR_ Ano _BAR_ _BAR_
--------------------------------------------------
Informace sdělené členskými státy o státních podporách poskytovaných podle nařízení Komise (ES) č. 70/2001 ze dne 12. ledna 2001 o použití článků 87 a 88 Smlouvy o ES na státní podpory malým a středním podnikům, ve znění nařízení Komise (ES) č. 364/2004 ze dne 25. února 2004
(2006/C 3/11)
(Text s významem pro EHP)
Podpora č. _BAR_ XS 25/05 _BAR_
Členský stát _BAR_ Spojené království _BAR_
Region _BAR_ East Midlands _BAR_
Název režimu podpory nebo název podniku, který je příjemcem jednotlivé podpory _BAR_ David Mellor Design Ltd _BAR_
Právní základ _BAR_ Regional Development Agency Act _BAR_
Roční výdaje plánované v rámci režimu podpory nebo celková částka jednotlivé podpory poskytnuté podniku _BAR_ Režim podpory _BAR_ Celková roční částka _BAR_ _BAR_
Zajištěné půjčky _BAR_ _BAR_
Jednotlivá podpora _BAR_ Celková výše podpory _BAR_ 5000 GBP _BAR_
Zajištěné půjčky _BAR_ _BAR_
Maximální míra podpory _BAR_ V souladu s čl. 4 odst. 2 až 6 a článkem 5 nařízení _BAR_ Ano _BAR_ _BAR_
Datum uskutečnění _BAR_ Od 19. 11. 2004 _BAR_
Doba trvání režimu podpory nebo poskytování jednotlivé podpory _BAR_ Do 31. 3. 2005 _BAR_
Cíl podpory _BAR_ Podpora malým a středním podnikům _BAR_ Ano _BAR_ _BAR_
Dotčená hospodářská odvětví _BAR_ Všechna odvětví způsobilá pro státní podpory malým a středním podnikům _BAR_ Ano _BAR_
Název a adresa orgánu poskytujícího podporu _BAR_ Název: Derby & Derbyshire Economic Partnership Rural Action Zone _BAR_
Adresa Town Hall RIPLEY Derbyshire DE5 3YS, United Kingdom _BAR_
Jednotlivé podpory velké výše _BAR_ V souladu s článkem 6 nařízení _BAR_ Ano _BAR_ _BAR_
Podpora č. _BAR_ XS 130/04 _BAR_
Členský stát _BAR_ Polsko _BAR_
Region _BAR_ 13 vojvodství (dolnośląskie, kujawsko-pomorskie, lubelskie, lubuskie, łódzkie, małopolskie, opolskie, podkarpackie, podlaskie, pomorskie, świętokrzyskie, warmińsko-mazurskie, zachodniopomorskie) _BAR_
Název režimu podpory nebo název podniku, který je příjemcem jednotlivé podpory _BAR_ Nenávratná finanční pomoc poskytovaná regionálním platebním orgánem za účelem krytí některých nákladů podniků v souvislosti s investicemi do kapitálového zboží _BAR_
Právní základ _BAR_ Art. 6 ustawy z dnia 9 listopada 2000 r. o utworzeniu Polskiej Agencji Rozwoju Przedsiębiorczości. § 24 ustęp 3 punkt 6 Rozporządzenia Ministra Gospodarki i Pracy z dnia 17 sierpnia 2004 r. w sprawie udzielania przez Polską Agencję Rozwoju Przedsiębiorczości pomocy finansowej niezwiązanej z programami operacyjnymi _BAR_
Plánované roční výdaje v rámci režimu podpory nebo celková částka jednotlivé podpory udělené společnosti _BAR_ Režim podpory _BAR_ Celková roční částka _BAR_ 18,68 milionů EUR _BAR_
Zajištěné půjčky _BAR_ _BAR_
Jednotlivá podpora _BAR_ Celková výše podpory _BAR_ _BAR_
Zajištěné půjčky _BAR_ _BAR_
Maximální míra podpory _BAR_ V souladu s čl. 4 odst. 2 až 6 a článkem 5 nařízení _BAR_ Ano _BAR_ _BAR_
Datum uskutečnění _BAR_ 28. 8. 2004 – den, kdy vyhláška nabyla účinnosti _BAR_
Doba trvání režimu podpory nebo poskytování jednotlivé podpory _BAR_ Do 30. 11. 2005 _BAR_
Cíl podpory _BAR_ Podpora malým a středním podnikům _BAR_ Ano _BAR_ _BAR_
Dotčená hospodářská odvětví _BAR_ Všechna odvětví způsobilá pro státní podpory malým a středním podnikům _BAR_ Ano _BAR_
Název a adresa orgánu poskytujícího podporu _BAR_ Název: Regionalne Instytucje Finansujące _BAR_
Jednotlivé podpory velké výše _BAR_ V souladu s článkem 6 nařízení _BAR_ Ano _BAR_ _BAR_
Podpora č. _BAR_ XS 141/04 _BAR_
Členský stát _BAR_ Irsko _BAR_
Region _BAR_ Irsko _BAR_
Název režimu podpory nebo název podniku, který je příjemcem jednotlivé podpory _BAR_ ByTel Limited _BAR_
Právní základ _BAR_ Communications Act 2003, Clause 149 _BAR_
Roční výdaje plánované v rámci režimu podpory nebo celková částka jednotlivé podpory poskytnuté podniku _BAR_ Režim podpory _BAR_ Celková roční částka _BAR_ _BAR_
Zajištěné půjčky _BAR_ _BAR_
Jednotlivá podpora _BAR_ Celková výše podpory _BAR_ 2,268 milionů EUR _BAR_
Zajištěné půjčky _BAR_ _BAR_
Maximální míra podpory _BAR_ V souladu s čl. 4 odst. 2 až 6 a článkem 5 nařízení _BAR_ Ano _BAR_ _BAR_
Datum uskutečnění _BAR_ 8. listopadu 2004 _BAR_
Doba trvání režimu podpory nebo poskytování jednotlivé podpory _BAR_ Do 7. listopadu 2005 _BAR_
Cíl podpory _BAR_ Podpora malým a středním podnikům _BAR_ Ano _BAR_ _BAR_
Dotčená hospodářská odvětví _BAR_ Všechna odvětví způsobilá pro státní podpory malým a středním podnikům _BAR_ Ano _BAR_
Název a adresa orgánu poskytujícího podporu _BAR_ Název: Department of Communications, Marine & Natural Resources _BAR_
Adresa: 29-31 Adelaide Road Dublin 2 Ireland _BAR_
Jednotlivé podpory velké výše _BAR_ V souladu s článkem 6 nařízení _BAR_ Ano _BAR_ _BAR_
Číslo podpory _BAR_ XS 146/04 _BAR_
Členský stát _BAR_ Spojené království _BAR_
Region _BAR_ Severní Irsko _BAR_
Název režimu podpory nebo název podniku, který je příjemcem jednotlivé podpory _BAR_ ByTel Limited _BAR_
Právní základ _BAR_ Communications Act 2003, Clause 149 _BAR_
Plánované roční výdaje v rámci režimu podpory nebo celková částka jednotlivé podpory poskytnuté podniku _BAR_ Režim podpory _BAR_ Celková roční částka _BAR_ _BAR_
Zajištěné půjčky _BAR_ _BAR_
Jednotlivá podpora _BAR_ Celková výše podpory _BAR_ 2,03 milionů EUR _BAR_
Zajištěné půjčky _BAR_ _BAR_
Maximální míra podpory _BAR_ V souladu s čl. 4 odst. 2 – 6 a čl. 5 nařízení _BAR_ Ano _BAR_ _BAR_
Datum uskutečnění _BAR_ 8. listopadu 2004 _BAR_
Doba trvání režimu podpory nebo poskytování jednotlivé podpory _BAR_ do 7. listopadu 2005 _BAR_
Cíl podpory _BAR_ Podpora malým a středním podnikům _BAR_ Ano _BAR_ _BAR_
Dotčená hospodářská odvětví _BAR_ Všechna odvětví způsobilá pro podporu malým a středním podnikům _BAR_ Ano _BAR_
Název a adresa orgánu poskytujícího podporu _BAR_ Název: Department of Enterprise Trade and Investment _BAR_
Adresa: Netherleigh Massey Avenue Belfast, BT4 2JP, United Kingdom _BAR_
Jednotlivé podpory větší výše _BAR_ V souladu s článkem 6 nařízení _BAR_ Ano _BAR_ _BAR_
--------------------------------------------------
Informace sdělené členskými státy o státních podporách poskytovaných podle nařízení Komise (ES) č. 70/2001 ze dne 12. ledna 2001 o použití článků 87 a 88 Smlouvy o ES na státní podpory malým a středním podnikům
(2006/C 3/12)
(Text s významem pro EHP)
Podpora č. _BAR_ XS 20/04 _BAR_
Členský stát _BAR_ Spojené království _BAR_
Region _BAR_ East Midlands _BAR_
Název režimu podpory nebo název podniku, který je příjemcem jednotlivé podpory _BAR_ Creswell SME Units Development _BAR_
Právní základ _BAR_ Regional Development Agencies Act 1998 _BAR_
Roční výdaje plánované v rámci režimu podpory nebo celková částka jednotlivé podpory poskytnuté podniku _BAR_ Režim podpory _BAR_ Celková roční částka _BAR_ _BAR_
Zajištěné půjčky _BAR_ _BAR_
Jednotlivá podpora _BAR_ Celková výše podpory _BAR_ 160410 GBP _BAR_
Zajištěné půjčky _BAR_ _BAR_
Maximální míra podpory _BAR_ V souladu s čl. 4 odst. 2 až 6 a článkem 5 nařízení _BAR_ Ano _BAR_ _BAR_
Datum uskutečnění _BAR_ Od 9. února 2004 _BAR_
Doba trvání režimu podpory nebo poskytování jednotlivé podpory _BAR_ Do 31. prosince 2006 _BAR_
Cíl podpory _BAR_ Podpora malým a středním podnikům _BAR_ Ano _BAR_ _BAR_
Dotčená hospodářská odvětví _BAR_ Všechna odvětví způsobilá pro státní podpory malým a středním podnikům _BAR_ Ano _BAR_
Název a adresa orgánu poskytujícího podporu _BAR_ Název: East Midlands Development Agency _BAR_
Adresa: Apex Court, City Link, Nottingham, East Midlands, United Kingdom, NG2 4LA _BAR_
Jednotlivé podpory velké výše _BAR_ V souladu s článkem 6 nařízení. Opatření vylučuje poskytování podpor, popř. předpokládá předchozí oznámení Komisi o poskytnutí podpory, a)jestliže celková výše způsobilých nákladů je nejméně 25 milionů EUR ahrubá míra podpory činí nejméně 50 %,v regionech, ve kterých mohou být poskytovány regionální podpory, činí čistá míra podpory nejméně 50 %, nebob)jestliže celková hrubá částka podpory je nejméně 15 milionů EUR _BAR_ Ano _BAR_ _BAR_
Podpora č. _BAR_ XS 36/04 _BAR_
Členský stát _BAR_ Spolková republika Německo _BAR_
Region _BAR_ Spolková země Braniborsko _BAR_
Název režimu podpory nebo název podniku, který je příjemcem jednotlivé podpory _BAR_ Směrnice ministerstva hospodářství o podpoře podnikatelských aktivit malých a středních podniků v rámci společného úkolu spolkových zemí a spolku "zlepšení regionální hospodářské struktury" (směrnice o poradenství) ze dne 22. března 2004, zveřejněno v Braniborském úředním věstníku č. 13, ze dne 7. dubna 2004 _BAR_
Právní základ _BAR_ Operationelles Programm Brandenburg 2000-2006 unter Beachtung der jeweils geltenden einschlägigen Bestimmungen aus den EU — Verordnungen (insbesondere der Verordnung (EG) Nr. 1260/1999 und Verordnung (EG) Nr. 1145/2003)Gesetz über die Gemeinschaftsaufgabe "Verbesserung der regionalen Wirtschaftsstruktur" in der jeweils geltenden Fassung und des auf dieser Grundlage ergangenen Rahmenplanes§§ 23, 24 der Landeshaushaltsordnung (LHO) _BAR_
Roční výdaje plánované v rámci režimu podpory nebo celková částka jednotlivé podpory poskytnuté podniku _BAR_ Režim podpory _BAR_ Celková roční částka _BAR_ 4,6 milionu EUR _BAR_
Zajištěné půjčky _BAR_ _BAR_
Jednotlivá podpora _BAR_ Celková výše podpory _BAR_ _BAR_
Zajištěné půjčky _BAR_ _BAR_
Maximální míra podpory _BAR_ V souladu s čl. 4 odst. 2 až 6 a čl. 5 nařízení _BAR_ Ano _BAR_ _BAR_
Datum uskutečnění _BAR_ vstupem směrnice ze dne 1. ledna 2004 v platnost _BAR_
Doba trvání režimu podpory nebo poskytování jednotlivé podpory _BAR_ do 31. prosince 2004 _BAR_
Cíl podpory _BAR_ podpora je výhradně určena malým a středním podnikům působícím v odvětví výroby a podnikům v oblasti služeb blízkých výrobě a podnikům působícím v cestovním ruchu (služby v oblasti poradenství/školení pro odborné a řídící pracovníky) _BAR_ Ano _BAR_ _BAR_
Dotčená hospodářská odvětví _BAR_ Všechna odvětví způsobilá pro státní podpory pro malé a střední podniky _BAR_ Ano _BAR_
Název a adresa orgánu poskytujícího podporu _BAR_ Název: Investitionsbank des Landes Brandenburg (ILB) _BAR_
Adresa: Investitionsbank des Landes Brandenburg (ILB) Steinstraße 104-106 D-14480 Potsdam _BAR_
Jednotlivé podpory velké výše _BAR_ V souladu s článkem 6 nařízení Opatření vylučuje udělení podpory nebo udělení podpory musí být Komisi předem oznámeno, a)pokud celkové způsobilé náklady činí alespoň 25 milionů EUR acelková hrubá míra podpory činí alespoň 50 % nebov oblastech způsobilých pro regionální podporu činí čistá míra podpory alespoň 50 % nebob)pokud celková hrubá výše podpory činí alespoň 15 milionů EUR _BAR_ Ano _BAR_ _BAR_
Podpora č.: _BAR_ XS 40/04 _BAR_
Členský stát _BAR_ Spojené království _BAR_
Region: _BAR_ Severovýchodní Anglie _BAR_
Název režimu podpory nebo název podniku, který je příjemcem jednotlivé podpory _BAR_ Fond pro udělování grantů hlavním podnikům v South Tyneside _BAR_
Právní základ _BAR_ The Wellbeing Power of Section 2 of the Local Government Act 2000 _BAR_
Roční výdaje plánované v rámci režimu podpory nebo celková částka jednotlivé podpory poskytnuté podniku _BAR_ Režim podpory _BAR_ Celková roční částka _BAR_ 500000 GBP _BAR_
Zajištěné půjčky _BAR_ _BAR_
Jednotlivá podpora _BAR_ Celková výše podpory _BAR_ _BAR_
Zajištěné půjčky _BAR_ _BAR_
Maximální míra podpory _BAR_ V souladu s čl. 4 odst. 2 až 6 a článkem 5 nařízení _BAR_ Ano _BAR_ _BAR_
Datum uskutečnění _BAR_ Od 1. května 2004 _BAR_
Doba trvání režimu podpory nebo poskytování jednotlivé podpory _BAR_ Do 31. března 2006 _BAR_
Cíl podpory _BAR_ Podpora malým a středním podnikům _BAR_ Ano _BAR_ _BAR_
Dotčená hospodářská odvětví _BAR_ Všechna odvětví způsobilá pro státní podpory malým a středním podnikům _BAR_ Ano _BAR_
Název a adresa orgánu poskytujícího podporu _BAR_ Název: Business Development Team South Tyneside Council _BAR_
Adresa: Town Hall South Shields NE33 2RL, United Kingdom _BAR_
Jednotlivé podpory velké výše _BAR_ V souladu s článkem 6 nařízení. Opatření vylučuje poskytování podpor, popř. předpokládá předchozí oznámení Komisi o poskytnutí podpory, a)jestliže celková výše způsobilých nákladů je nejméně 25 milionů EUR ahrubá míra podpory činí nejméně 50 %,v regionech, ve kterých mohou být poskytovány regionální podpory, činí čistá míra podpory nejméně 50 %, nebob)jestliže celková hrubá částka podpory je nejméně 15 milionů EUR _BAR_ Ano _BAR_ _BAR_
Číslo podpory _BAR_ XS 47/04 _BAR_
Členský stát _BAR_ Itálie _BAR_
Region _BAR_ Veneto _BAR_
Název režimu podpory nebo při jednotlivé podpoře jméno společnosti, jež je příjemcem podpory _BAR_ Plán místního rozvoje GAL "Prealpi e Dolomiti" Opatření 1: Certifikace systémů jakosti podniků _BAR_
Právní základ _BAR_ Programma operativo regionale LEADER + Regione Veneto approvato con Dec.
CE n. C(2001)3564 del 19.11.2001 Piano di sviluppo locale GAL "Prealpi e Dolomiti" _BAR_
Plánované roční výdaje v rámci režimu podpory nebo celková částka jednotlivé podpory udělené společnosti _BAR_ Režim podpory _BAR_ Roční celková částka _BAR_ 190000 EUR _BAR_
Úvěry se zárukou _BAR_ _BAR_
Jednotlivá podpora _BAR_ Celková částka podpory _BAR_ _BAR_
Úvěry se zárukou _BAR_ _BAR_
Maximální míra podpory _BAR_ V souladu s čl. 4 odst. 2 – 6 a čl. 5 nařízení _BAR_ Ano _BAR_ _BAR_
Datum uskutečnění _BAR_ Od 17. 2. 2004 (Konečné datum pro přihlášky: 16. 2. 2004) _BAR_
Trvání režimu nebo vyplacení jednotlivé podpory _BAR_ Do 31. 12. 2006 _BAR_
Účel podpory _BAR_ Podpora malým a středním podnikům _BAR_ Ano _BAR_ _BAR_
443 ze dne 8. srpna 1985, rámcový zákon o živnostenských podnicích, v platném znění;malé nebo střední střední podniky ve smyslu doporučení Komise 96/280/ES ze dne 3. dubna 1996, které byly řádně dle zákona č.580 ze dne 29. prosince 1993 v souladu s podmínkami a postupy výnos prezidenta republiky č. 581 ze dne 7. prosince 1995 zapsány do podnikatelského rejstříku.Způsobilé pro podporu nejsou podniky působící v odvětví zemědělství a rybolovu, i když se zabývají výrobou, zpracováním a uváděním na trh produktů stanovených v příloze I ke Smlouvě o ES.
Nelze udělit podporu pro vývoz nebo podporu spojenou s vývozními činnostmi a podporu pro činnosti, které jsou podmíněny použitím tuzemských produktů na úkor dovážených produktů.
Podobně nejsou pro podporu způsobilé podniky z oblasti lodní stavitelství, syntetická vlákna, motorová vozidla a doprava (kromě podniků kódů Istat – Ateco '91 č.
602, 6021, 6022, 6023, 6024, 6025, 631, 6311, 6312, 632 a 6321) _BAR_ Ano _BAR_
Název a adresa orgánu poskytujícího podporu _BAR_ Název: Associazione GAL "Prealpi e Dolomiti" _BAR_ _BAR_
Adresa: Via dei Giardini, 17 I-32036 Sedico (BL) _BAR_ _BAR_
Jednotlivé podpory většího rozsahu _BAR_ V souladu s článkem 6 nařízení Opatření vylučuje udělení podpory nebo udělení podpory musí být Komisi předem oznámeno, a)pokud celkové způsobilé náklady činí alespoň 25000000 EUR ahrubá míra podpory činí alespoň 50 %,v oblastech způsobilých pro regionální podporu činí čistá míra podpory alespoň 50 %; nebob)pokud celková hrubá výše podpory činí alespoň 15000000 EUR _BAR_ Ano _BAR_
Podpora č. _BAR_ XS 57/04 _BAR_
Členský stát _BAR_ Belgie _BAR_
Region _BAR_ Flandry _BAR_
Název režimu podpory nebo název podniku, který je příjemcem jednotlivé podpory _BAR_ Poradenské šeky – podpora na pomoc externím poradenským službám pro vlámské malé a střední podniky _BAR_
Právní základ _BAR_ Besluit van de Vlaamse regering van 30 april 2004 betreffende de adviescheques.
(Dit besluit vervangt het besluit van de Vlaamse regering van 14 februari 2003 betreffende de adviescheques, ter kennisgegeven aan de Europese Commissie bij brief van 2 april 2003 (ref.
P11/533/1241) waarvan wij nooit de ontvangstbevestiging hebben gekregen) _BAR_
Roční výdaje plánované v rámci režimu podpory nebo celková částka jednotlivé podpory poskytnuté podniku _BAR_ Režim podpory _BAR_ Celková roční částka _BAR_ 15 milionů EUR na rok 2004 (rozpočet se určí každoročně) _BAR_
Zajištěné půjčky _BAR_ _BAR_
Jednotlivá podpora _BAR_ Celková výše podpory _BAR_ _BAR_
Zajištěné půjčky _BAR_ _BAR_
Maximální míra podpory _BAR_ V souladu s čl. 4 odst. 2 až 6 a článkem 5 nařízení _BAR_ Ano _BAR_ _BAR_
Datum uskutečnění _BAR_ Od 7. 6. 2004 _BAR_
Doba trvání režimu podpory nebo poskytování jednotlivé podpory _BAR_ Neomezeně, s ohledem na článek 10 nařízení č. 70/2001 _BAR_
Cíl podpory _BAR_ Podpora malým a středním podnikům: _BAR_ Ano _BAR_ _BAR_
Dotčená hospodářská odvětví _BAR_ Všechna odvětví způsobilá pro státní podpory malým a středním podnikům _BAR_ Ano _BAR_
Název a adresa orgánu poskytujícího podporu _BAR_ Název: Ministerie van de Vlaamse Gemeenschap Afdeling Economisch Ondersteuningsbeleid Cel adviescheques _BAR_
Adresa: Markiesstraat 1 B-1000 Brussel _BAR_
Jednotlivé podpory velké výše _BAR_ V souladu s článkem 6 nařízení Opatření vylučuje udělení podpory nebo udělení podpory musí být Komisi předem oznámeno: a)pokud celková výše způsobilých nákladů je nejméně 25 milionů EUR ahrubá míra podpory je nejméně 50 %,čistá míra podpory je nejméně 50 % v regionech způsobilých pro regionální podporu; nebob)pokud celková hrubá částka podpory je nejméně 15 milionů EUR _BAR_ Ano _BAR_ _BAR_
Podpora č. _BAR_ XS 86/04 _BAR_
Členský stát _BAR_ Itálie _BAR_
Region _BAR_ Kampánie _BAR_
Název režimu podpory nebo název podniku, který je příjemcem jednotlivé podpory _BAR_ Režim podpory malým a středním podnikům působícím v odvětví turistiky v rámci integrovaných projektů _BAR_
Právní základ _BAR_ POR Campania 2000-2006 approvato dalla Commissione Europea con decisione C(2000) 2347 dell' 8 agosto 2000 e s.m.i.
Complemento di Programmazione, misura 4.5 Disciplinare degli aiuti alle piccole e medie imprese operanti nel settore del turismo concessi in applicazione della Misura 4.5 del P.O.R. Campania 2000-2006 nell'ambito dei Progetti Integrati. (aiuti esentati dalla notificazione in conformità al reg. CE n.
70/01) approvato con Delibera di Giunta Regionale n. 710 del 14/5/2004 _BAR_
Roční výdaje plánované v rámci režimu podpory nebo celková částka jednotlivé podpory poskytnuté podniku _BAR_ Režim podpory _BAR_ Celková roční částka _BAR_ 64952332 EUR _BAR_
Zajištěné půjčky _BAR_ _BAR_
Jednotlivá podpora _BAR_ Celková výše podpory _BAR_ _BAR_
Zajištěné půjčky _BAR_ _BAR_
Maximální míra podpory _BAR_ V souladu s čl. 4 odst. 2 až 6 a článkem 5 nařízení _BAR_ Ano _BAR_ _BAR_
Datum uskutečnění _BAR_ Od 1. 1. 2005 _BAR_
Doba trvání režimu podpory nebo poskytování jednotlivé podpory _BAR_ Do 31. 12. 2006 _BAR_
Cíl podpory _BAR_ Podpora malým a středním podnikům _BAR_ Ano _BAR_ _BAR_
Dotčená hospodářská odvětví _BAR_ Podpora omezená na určitá odvětví _BAR_ Ano _BAR_
Ostatní služby (turistika) _BAR_ Ano _BAR_
Název a adresa orgánu poskytujícího podporu _BAR_ Název: Regione Campania Area Generale di Coordinamento 13 Settore 02 Responsabile della misura 4.5 del POR Campania 2000-2006 _BAR_
Adresa: Centro Direzionale Isola C/5 – Napoli Telefon (081) 796 89 59 fax (081) 796 85 11 e-mail: asse4.mis4.5.cdc@regione.campania.it _BAR_
Jednotlivé podpory velké výše _BAR_ V souladu s článkem 6 nařízení opatření vylučuje udělení podpory nebo udělení podpory musí být Komisi předem oznámeno, a)pokud celkové způsobilé náklady činí alespoň 25000000 EUR,hrubá míra podpory činí alespoň 50 %,v oblastech způsobilých pro regionální podporu činí čistá míra podpory alespoň 50 % nebob)pokud celková hrubá výše podpory činí alespoň 15000000 EUR _BAR_ Ano _BAR_ _BAR_
Podpora č. _BAR_ XS 115/03 _BAR_
Členský stát _BAR_ Německo _BAR_
Region _BAR_ Bádensko-Virtembersko _BAR_
Název režimu podpory nebo název podniku, který je příjemcem jednotlivé podpory _BAR_ Úvěr pro malé a střední podniky vázaný na založení a růst – nová část již oznámeného programu pro financování založení a růstu – společná akce Spolku, spolkové země Bádensko-Virtembersko, DtA a L-Bank (Úř. věst. C 340, ze dne 4.
2001, s. 2), nyní "Program pro financování založení a růstu – společná akce Spolku, spolkové země Bádensko-Virtembersko, KfW-Mittelstandsbank a L-Bank" Poznámka: KfW-Mittelstandsbank je právním nástupcem DtA na základě zákona o restrukturalizaci rozvojových bank Spolku (BGBl.
I, s.
1657 a násl.) _BAR_
Právní základ _BAR_ Gesetz über die Landeskreditbank Baden-Württemberg vom 11.4.1972 (Gesetzblatt für Baden-Württemberg vom 14.4.1972, S. 129 ff.), zuletzt geändert durch Gesetz vom 11.11.1998 (GBl. S. 581) i.
V. m. Mittelstandsförderungsgesetz Baden-Württemberg vom 19.12.2000 (GBl.
S. 745); §§ 23, 44 Landeshaushaltsordnung Baden-Württemberg und § 49a Landesverwaltungsverfahrensgesetz _BAR_
Roční výdaje plánované v rámci režimu podpory nebo celková částka jednotlivé podpory poskytnuté podniku _BAR_ Režim podpory _BAR_ Pravděpodobná celková roční částka cca. Úrokový grant _BAR_ 14 milionů EUR _BAR_
Zajištěná půjčka _BAR_ _BAR_
Jednotlivá podpora _BAR_ Celková částka podpory _BAR_ _BAR_
Zajištěné půjčky _BAR_ _BAR_
Maximální míra podpory _BAR_ V souladu s čl. 4 odst. 2 až 6 a článkem 5 nařízení _BAR_ Ano _BAR_ _BAR_
Datum uskutečnění _BAR_ Od 2. 1. 2004 (dílčí program úvěr pro malé a střední podniky) _BAR_
Doba trvání režimu podpory nebo poskytování jednotlivé podpory _BAR_ Do 30. 6. 2007 (program jako celek) _BAR_
Cíl podpory _BAR_ Podpora malým a středním podnikům _BAR_ Ano _BAR_ _BAR_
Dotčená hospodářská odvětví _BAR_ Všechna hospodářská odvětví způsobilá pro státní podpory malým a středním podnikům _BAR_ Ano _BAR_
Název a adresa orgánu poskytujícího podporu _BAR_ Název: Landeskreditbank Baden-Württemberg Förderbank _BAR_
Adresa: Postfach 10 29 43 D-70025 Stuttgart _BAR_
Jednotlivé podpory velké výše _BAR_ V souladu se článkem 6 nařízení Opatření vylučuje poskytování podpor, popř. předpokládá předchozí oznámení Komisi, že existuje záměr poskytnout podpory, a)jestliže celková výše způsobilých nákladů celého projektu je 25 mil. EUR ahrubá míra podpory činí nejméně 50 % nebov oblastech, ve kterých mohou být poskytovány regionální podpory, činí čistá míra podpory nejméně 50 % nebob)jestliže celková hrubá částka podpory je nejméně 15 mil. EUR brutto _BAR_ Ano _BAR_ _BAR_
--------------------------------------------------
Oznámení o zahájení částečného prozatímního přezkumu antidumpingových opatření vztahujících se na dovoz jízdních kol pocházejících z Čínské lidové republiky
(2006/C 5/02)
Komise rozhodla z vlastní iniciativy zahájit částečný prozatímní přezkum podle čl. 11 odst. 3 nařízení Rady (ES) č. 384/96 o ochraně před dumpingovými dovozy ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství (dále jen "základní nařízení") [1]. Tento přezkum je omezen pouze na zkoumání aspektů dumpingu ve vztahu k jednomu vyvážejícímu výrobci, společnosti Giant China Co. Ltd. (dále jen "společnost").
1. Výrobek
Přezkoumávaným výrobkem jsou jízdní a jiná kola (včetně dodávkových tříkolek, kromě jednokolek), bez motoru, pocházející z Čínské lidové republiky (dále jen "dotčený výrobek"), která se v současnosti zařazují do kódů KN 87120010, 87120030 a 87120080.
Kódy KN se uvádějí pouze pro informaci.
2. Stávající opatření
V současné době je platným opatřením konečné antidumpingové clo uložené nařízením Rady (ES) č. 1524/2000 [2], naposledy pozměněným nařízením (ES) č. 1095/2005 [3].
3. Odůvodnění přezkumu
Komise má k dispozici dostatečné přímé důkazy, že okolnosti, na jejichž základě byla opatření zavedena, se trvale změnily.
Z informací, které má Komise k dispozici, vyplývá, že u společnosti převládají podmínky tržního hospodářství, což dokazuje skutečnost, že společnost splňuje kritéria stanovená v čl. 2 odst.
7 písm. c) základního nařízení. Kromě toho by srovnání běžné hodnoty založené na vlastních nákladech/domácích cenách společnosti a na jejích vývozních cenách vedlo ke snížení dumpingu výrazně pod úroveň současných opatření.
Proto pokračující uplatňování opatření na stávající úrovni, založené na dříve stanovené úrovni dumpingu, již není pro vyrovnání účinků dumpingu zapotřebí.
4. Postup pro stanovení dumpingu
Po konzultaci s poradním výborem Komise uznala, že existují dostatečné důkazy pro ospravedlnění zahájení částečného prozatímního přezkumu, a zahajuje v souladu s čl. 11 odst. 3 základního nařízení přezkum, aby stanovila, zda společnost podniká za podmínek tržního hospodářství podle čl. 2 odst. 7 písm. c) základního nařízení nebo zda případně splňuje požadavky pro stanovení individuálního cla podle čl. 9 odst. 5 základního nařízení, a pokud ano, tak stanovení individuálního dumpingového rozpětí pro společnost a, v případě zjištění dumpingu, úrovně cla, kterému by měly podléhat její dovoz dotčeného výrobku do Společenství.
Šetřením se posoudí, zda je třeba, aby stávající opatření ve vztahu k výše uvedené společnosti nadále platila či byla zrušena nebo změněna.
a) Dotazníky
Aby Komise získala informace, které považuje za nezbytné k šetření, zašle společnosti a orgánům dotčené země vývozu dotazníky.
Informace a příslušnou dokumentaci musí Komise obdržet ve lhůtě stanovené v odst. 5 písm. a) bodě i) tohoto oznámení.
b) Shromažďování informací a pořádání slyšení
Všechny zúčastněné strany se vyzývají, aby oznámily svá stanoviska, předložily vedle odpovědí na dotazník další informace a poskytly příslušné důkazy.
Informace a důkazy musí Komise obdržet ve lhůtě stanovené v odst. 5 písm. a) bodě i) tohoto oznámení.
Komise může kromě toho zúčastněné strany vyslechnout, pokud o to požádají a doloží konkrétní důvody takového slyšení.
Tato žádost musí být podána ve lhůtě stanovené v odst. 5 písm. a) bodě ii) tohoto oznámení.
c) Status tržního hospodářství
V případě, že společnost poskytne dostatečné důkazy o tom, že podniká v podmínkách tržního hospodářství, tj. splňuje kritéria stanovená v čl. 2 odst. 7 písm. c) základního nařízení, se běžná hodnota stanoví v souladu s čl. 2 odst. 7 písm. b) základního nařízení. Za tímto účelem musí být předložena řádně odůvodněná žádost ve zvláštní lhůtě stanovené v odst. 5 písm. b) tohoto oznámení. Komise zašle formulář žádosti společnosti a orgánům Čínské lidové republiky.
d) Výběr země s tržním hospodářstvím
V případě, že společnosti není status země s tržním hospodářstvím udělen, ale splňuje požadavky pro stanovení individuálního cla v souladu s čl. 9 odst. 5 základního nařízení, použije se za účelem stanovení běžné hodnoty v souvislosti s Čínskou lidovou republikou v souladu s čl. 2 odst. 7 písm. a) základního nařízení vhodná země s tržním hospodářstvím. Komise hodlá za vhodnou zemi s tržním hospodářstvím za tímto účelem zvolit Mexiko, které již bylo použito v průběhu šetření, jež vedlo k uložení stávajících opatření na dovoz dotčeného výrobku z Čínské lidové republiky. Zúčastněné strany se vyzývají, aby ve zvláštní lhůtě stanovené v odst. 5 písm. c) tohoto oznámení vyjádřily své připomínky ke vhodnosti této volby.
V případě, že je společnosti udělen status země s tržním hospodářstvím, může Komise rovněž použít, je-li to nutné, zjištění týkající se běžné hodnoty stanovené ve vhodné zemi s tržním hospodářstvím, např. pro účely nahrazení nespolehlivých údajů o nákladech či cenách v Čínské lidové republice, jež jsou třeba ke stanovení běžné hodnoty, nejsou-li v Čínské lidové republice k dispozici spolehlivé vyžadované údaje.
Komise pro tento účel hodlá použít Mexiko.
5 Lhůty
a) Obecné lhůty
i) Pro strany za účelem přihlášení, předložení odpovědí na dotazník a jiných informací
Všechny zúčastněné strany, mají-li být jejich stanoviska při šetření zohledněna, se musejí přihlásit, a to tak, že se obrátí na Komisi, a musejí předložit svá stanoviska a odpovědi na dotazník nebo jakékoli jiné informace do 40 dnů ode dne zveřejnění tohoto oznámení v Úředním věstníku Evropské unie, není-li stanoveno jinak.
Je třeba věnovat pozornost skutečnosti, že výkon většiny procesních práv uvedených v základním nařízení závisí na tom, zda se zúčastněná strana přihlásí ve výše uvedené lhůtě.
Kromě toho společnost předloží odpovědi na dotazník ve výše uvedené lhůtě 40 dnů.
ii) Slyšení
Všechny zúčastněné strany mohou Komisi v téže lhůtě 40 dnů rovněž požádat o slyšení.
b) Zvláštní lhůta pro podání žádosti o uplatnění statusu země s tržním hospodářstvím
Podle odst. 4 písm. c) tohoto oznámení musí společnost do 21 dnů od zveřejnění tohoto oznámení v Úředním věstníku Evropské unie doručit Komisi řádně odůvodněnou žádost o uplatnění statusu země s tržním hospodářstvím.
c) Zvláštní lhůta pro výběr země s tržním hospodářstvím
Strany účastnící se šetření mohou chtít vyjádřit své připomínky ke vhodnosti Mexika, které bude, jak bylo uvedeno v odst. 4 písm. d) tohoto oznámení, pravděpodobně použito jako země s tržním hospodářstvím pro účely stanovení běžné hodnoty v souvislosti s Čínskou lidovou republikou.
Komise musí tyto připomínky obdržet do 10 dnů ode dne zveřejnění tohoto oznámení v Úředním věstníku Evropské unie.
6. Písemná podání, odpovědi na dotazník a korespondence
Veškeré informace a žádosti od zúčastněných stran musejí být předloženy písemně (nikoli v elektronické podobě, není-li stanoveno jinak) a musí v nich být uveden název, poštovní a e-mailová adresa a telefonní a faxová čísla zúčastněné strany. Veškerá písemná podání, včetně informací vyžadovaných tímto oznámením, odpovědí na dotazník a korespondence, jež zúčastněné strany poskytují jako důvěrné, se označí poznámkou "Limited" [4] a v souladu s čl.
19 odst. 2 základního nařízení se k nim přiloží verze, která není důvěrná a je označena poznámkou "For inspection by interested parties".
Korespondenční adresa Komise, generálního ředitelství pro obchod, ředitelství B:
European Commission
Directorate-General for Trade
Directorate B
Office: Office: J-79 5/16
B-1049 Brussels
Fax (32-2) 295 65 05
7. Nedostatečná spolupráce
Pokud účastník řízení odmítne umožnit přístup k nezbytným informacím nebo je neposkytne v příslušné lhůtě nebo pokud závažným způsobem šetření ztěžuje, mohou podle článku 18 základního nařízení prozatímní nebo konečná pozitivní nebo negativní zjištění vycházet z dostupných údajů.
Pokud se zjistí, že účastník řízení předložil nepravdivé nebo zavádějící informace, nepřihlédne se k nim a bude se vycházet z dostupných údajů.
Pokud účastník řízení nespolupracuje nebo spolupracuje pouze částečně, a zjištění se proto podle článku 18 základního nařízení zakládají na dostupných údajích, může být výsledek pro účastníka řízení méně příznivý, než kdyby spolupracoval.
[1] Úř. věst. L 56, 6.3.1996, s. 1. Nařízení naposledy pozměněné nařízením Rady (ES) č. 461/2004 (Úř. věst. L 77, 13.3.2004, s. 12).
[2] Úř. věst.
L 175, 14.7.2000, s. 39.
[3] Úř. věst.
L 183, 14.7.2005, s. 1.
[4] Tím se rozumí, že dokument je určen pouze pro interní použití. Je chráněn podle článku 4 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001 (Úř. věst. L 145, 31.5.2001, s. 43). Jde o důvěrný dokument podle článku 19 nařízení Rady (ES) č. 384/96 (Úř. věst. L 56, 6.3.1996, s. 1) a článku 6 Dohody WTO o provádění článku VI GATT 1994 (antidumpingová dohoda).
--------------------------------------------------
Rozhodnutí Francie o změně závazků veřejné služby uložených na pravidelnou leteckou dopravu mezi letištěm v Lorientu a letištěm v Lyonu
(2006/C 5/03)
(Text s významem pro EHP)
1. V souladu s čl. 4 odst. 1 písm. a) nařízení Rady (EHS) č. 2408/92 ze dne 23. července 1992 o přístupu leteckých dopravců Společenství na letecké trasy uvnitř Společenství rozhodla Francie, počínaje dnem 1. července 2006, o změně závazků veřejné služby uložených na pravidelnou leteckou dopravu provozovanou mezi letištěm v Lorientu (Lann Bihoué) a letištěm v Lyonu (Saint-Exupéry). Tyto závazky nahrazují závazky zveřejněné v Úředním věstníku Evropských společenství C 25 ze dne 29. ledna 2002.
2. Od 1. července 2006 jsou závazky veřejné služby na pravidelnou leteckou dopravu mezi letištěm v Lorientu (Lann Bihoué) a letištěm v Lyonu (Saint-Exupéry) následující:
Minimální četnost
Služby musí být zajištěny alespoň takto:
- tři zpáteční lety denně, ráno a večer, od pondělí do pátku včetně, mimo svátky, s výjimkou měsíce srpna a dvou týdnů na začátku a na konci roku, kdy jsou minimálně dva zpáteční lety denně,
- jeden zpáteční let v sobotu ráno,
- jeden zpáteční let v neděli podvečer.
Služby musí být provozovány bez mezipřistání.
Typy používaných letadel
Služby musí být poskytovány proudovými letadly s přetlakovou kabinou s minimální kapacitou třiceti sedadel.
Letový řád
Letové řády musí během týdne umožnit cestujícím, kteří cestují ze služebních důvodů, vykonat během dne zpáteční let s časovým rozpětím nejméně osmi hodin
Oznámení o zahájení antidumpingového řízení týkajícího se dovozu barevných televizních obrazovek pocházejících z Čínské lidové republiky, Korejské republiky, Malajsie a Thajska
(2006/C 6/02)
Podle článku 5 nařízení Rady (ES) č. 384/96 o ochraně před dumpingovými dovozy ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství (dále jen "základní nařízení") [1], naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 2117/2005 [2], obdržela Komise podnět, ve kterém se uvádí, že dovozy některých barevných televizních obrazovek pocházejících z Čínské lidové republiky, Korejské republiky, Malajsie a Thajska (dále jen "dotčené země") jsou dumpingové, a způsobují proto výrobnímu odvětví Společenství podstatnou újmu.
1. Podnět
Podnět podala dne 29. listopadu 2005 Pracovní skupina proti nekalým obchodním praktikám v Evropě (TUBE) (dále jen "žadatel") jménem výrobců představujících významný podíl, v tomto případě více než 50 %, celkové výroby barevných televizních obrazovek ve Společenství.
2. Výrobek
Výrobkem považovaným za dumpingový jsou barevné televizní obrazovky, včetně obrazovek pro videomonitory, všech velikostí, pocházející z Čínské lidové republiky, Korejské republiky, Malajsie a Thajska (dále jen "dotčený výrobek"), obvykle kódů KN 85401111, 85401113, 85401115, 85401119, 85401191 a 85401199.
Tyto kódy KN jsou uvedeny pouze pro informaci.
3. Tvrzení o dumpingu
Tvrzení o dumpingu v případě Korejské republiky, Malajsie a Thajska vychází ze srovnání početně zjištěné běžné hodnoty s vývozními cenami dotčeného výrobku při jeho vývozu do Společenství.
S ohledem na ustanovení čl. 2 odst. 7 základního nařízení stanovil žadatel běžnou hodnotu pro Čínskou lidovou republiku na základě běžné hodnoty v zemi s tržním hospodářstvím uvedené v odst. 5.1 písm. d). Tvrzení o dumpingu vychází ze srovnání běžné hodnoty, takto stanovené, s vývozními cenami dotčeného výrobku při jeho prodeji na vývoz do Společenství.
Na základě toho jsou vypočítaná dumpingová rozpětí značná pro všechny dotčené země vývozu.
4. Tvrzení o újmě
Žadatel poskytl důkazy o tom, že se dovozy dotčeného výrobku z Čínské lidové republiky, Korejské republiky, Malajsie a Thajska celkově zvýšily, a to jak absolutně, tak i co se týče podílu na trhu.
Tvrdí se, že objemy a ceny dotčeného dováženého výrobku mají, kromě jiných dopadů, i negativní dopad na prodaná množství a úroveň cen stanovovaných výrobním odvětvím Společenství, což vede k závažným nepříznivým důsledkům pro celkový výkon výrobního odvětví Společenství a jeho finanční situaci.
5. Postup
Poté, co Komise po konzultaci s poradním výborem stanovila, že podnět byl podán výrobním odvětvím Společenství nebo jeho jménem a že existují dostatečné důkazy, které ospravedlňují zahájení řízení, zahajuje šetření podle článku 5 základního nařízení.
5.1 Postup pro stanovení dumpingu a újmy
Šetřením se stanoví, zda je dotčený výrobek pocházející z Čínské lidové republiky, Korejské republiky, Malajsie a Thajska předmětem dumpingu a zda tento dumping způsobil újmu.
a) Výběr vzorku
S ohledem na zjevně velký počet stran účastnících se tohoto řízení může Komise rozhodnout, že v souladu s článkem 17 základního nařízení použije výběr vzorku.
i) Výběr vzorku vývozců/výrobců v Čínské lidové republice
Aby mohla Komise rozhodnout, zda je výběr vzorku nutný, a pokud ano, vzorek vybrat, žádají se všichni vývozci/výrobci nebo zástupci jednající jejich jménem, aby se přihlásili, a to tak, že se obrátí na Komisi a ve lhůtě stanovené v odst. 6 písm. b) bodě i) a ve formě uvedené v odstavci 7 jí poskytnou o své společnosti nebo společnostech tyto údaje:
- název, adresu, e-mailovou adresu, telefonní a faxová čísla a jméno kontaktní osoby,
- obrat vyjádřený v místní měně a objem dotčeného výrobku v jednotkách prodaného na vývoz do Společenství za období od 1. ledna 2005 do 31. prosince 2005,
- obrat vyjádřený v místní měně a objem dotčeného výrobku v jednotkách prodaného na domácím trhu za období od 1. ledna 2005 do 31. prosince 2005,
- informace o tom, zda společnost hodlá uplatnit individuální dumpingové rozpětí [3] (o individuální dumpingové rozpětí mohou žádat pouze výrobci),
- podrobnosti o činnostech společnosti týkajících se výroby dotčeného výrobku,
- názvy a podrobnosti o činnostech všech společností ve spojení [4], jež se podílejí na výrobě a/nebo prodeji (na vývoz a/nebo v rámci domácího trhu) dotčeného výrobku,
- jakékoli další podstatné informace, jež by Komisi napomohly ve výběru vzorku,
- poskytnutím výše uvedených informací souhlasí společnost se svým případným zařazením do vzorku.
Je-li společnost vybrána jako součást vzorku, znamená to, že vyplní dotazník a že souhlasí s přešetřením svých odpovědí přímo na místě.
Pokud společnost uvede, že s případným zařazením do vzorku nesouhlasí, má se za to, že při šetření nespolupracovala.
Důsledky nedostatečné spolupráce jsou uvedeny níže v odstavci 8.
Komise se kromě toho obrátí na orgány v zemi vývozu a jakákoli známá sdružení vývozců/výrobců s cílem získat informace, které považuje pro výběr vzorku vývozců/výrobců za nezbytné.
ii) Závěrečný výběr vzorku
Všechny zúčastněné strany, jež chtějí předložit jakékoli podstatné informace týkající se výběru vzorku, musejí tak učinit ve lhůtě stanovené v odst. 6 písm. b) bodě ii).
Komise hodlá provést závěrečný výběr vzorku po konzultaci s dotčenými stranami, jež vyjádřily souhlas se zařazením do vzorku.
Společnosti zařazené do vzorku musejí ve lhůtě stanovené v odst. 6 písm. b) bodě iii) vyplnit dotazník a musejí při šetření spolupracovat.
Nedojde-li k dostatečné spolupráci, může Komise podle čl. 17 odst.
4 a článku 18 základního nařízení při svých zjištěních vycházet z dostupných údajů. Zjištění vycházející z dostupných údajů může být pro dotčenou stranu méně příznivé, jak je vysvětleno v odstavci 8.
b) Dotazníky
S cílem získat informace, které pro své šetření považuje za nezbytné, zašle Komise dotazníky podnikům výrobního odvětví Společenství zařazeným do vzorku a všem sdružením výrobců ve Společenství, vybraným vývozcům/výrobcům v Čínské lidové republice, vývozcům/výrobcům v Korejské republice, Malajsii a Thajsku, všem sdružením vývozců/výrobců, dovozcům, všem sdružením dovozců, která jsou uvedena v podnětu a úřadům z dotčených vyvážejících zemí.
i) Vývozci/výrobci v Korejské republice, Malajsii a Thajsku a dovozci
Všechny tyto zúčastněné strany by měly neprodleně, nejpozději však ve lhůtě stanovené v odst. 6 písm. a) bodě i) tohoto oznámení pomocí faxu kontaktovat Komisi, aby zjistily, zda jsou uvedeny v podnětu, a aby si případně vyžádaly dotazník, s ohledem na to, že se lhůty stanovené v odst. 6 písm. a) bodě ii) tohoto oznámení vztahují na všechny tyto zúčastněné strany.
ii) Vývozci/výrobci žádající o individuální dumpingové rozpětí v Čínské lidové republice
Vývozci/výrobci v Čínské lidové republice, kteří s ohledem na použití čl. 17 odst. 3 a čl. 9 odst. 6 základního nařízení žádají o individuální dumpingové rozpětí, musejí ve lhůtě stanovené v odst. 6 písm. a) bodě ii) tohoto oznámení předložit vyplněný dotazník. Musejí si tedy ve lhůtě stanovené v odst. 6 písm. a) bodě i) tohoto oznámení dotazník vyžádat. Tyto strany by si však měly být vědomy skutečnosti, že i když je pro vývozce/výrobce použita metoda výběru vzorku, může Komise přesto rozhodnout nestanovit pro ně individuální dumpingové rozpětí, pokud je počet vývozců/výrobců tak velký, že by individuální přezkoumání byla nepřiměřeně zatěžující a bránila by včasnému dokončení šetření.
c) Shromažďování informací a pořádání slyšení
Všechny zúčastněné strany se vyzývají, aby oznámily svá stanoviska, předložily kromě odpovědí na dotazník další informace a poskytly podpůrné důkazy.
Tyto informace a důkazy musí Komise obdržet ve lhůtě stanovené v odst. 6 písm. a) bodě ii).
Komise může kromě toho zúčastněné strany vyslechnout, pokud o to požádají a doloží konkrétní důvody takového slyšení.
Tato žádost musí být učiněna ve lhůtě stanovené v odst. 6 písm. a) bodě iii).
d) Výběr země s tržním hospodářstvím
V souladu s čl. 2 odst. 7 písm. a) základního antidumpingového nařízení, se předpokládá výběr Malajsie, jako vhodné země s tržní ekonomikou, za účelem stanovení běžné hodnoty pro Čínskou lidovou republiku. Zúčastněné strany se vyzývají, aby ve zvláštní lhůtě stanovené v odst. 6 písm. c) tohoto oznámení vyjádřily své připomínky ke vhodnosti této volby.
e) Status země s tržním hospodářstvím
Pro ty vývozce/výrobce v Čínské lidové republice, kteří předloží žádost a dostatečné důkazy o tom, že působí v podmínkách tržního hospodářství, tj. splňují kritéria stanovená v čl. 2 odst. 7 písm. c) základního nařízení, se běžná hodnota stanoví v souladu s čl. 2 odst. 7 písm. b) základního nařízení. Vývozci/výrobci, kteří hodlají předložit řádně odůvodněnou žádost, tak musejí učinit ve zvláštní lhůtě stanovené v odst. 6 písm. d). Komise zašle formuláře žádostí všem vývozcům/výrobcům v Čínské lidové republice uvedeným v podnětu a jakémukoli sdružení vývozců/výrobců uvedenému v podnětu, jakož i orgánům Čínské lidové republiky.
5.2 Postup pro posouzení zájmu Společenství
V souladu s článkem 21 základního nařízení a v případě, že jsou tvrzení o dumpingu a jím způsobené újmě opodstatněná, bude rozhodnuto, zda by přijetí antidumpingových opatření nebylo v rozporu se zájmem Společenství.
Z tohoto důvodu se mohou výrobní odvětví Společenství, dovozci, jejich zájmové svazy, zástupci uživatelů a zájmové organizace spotřebitelů, pokud prokáží, že mezi jejich činností a dotčeným výrobkem existuje objektivní souvislost, v obecných lhůtách stanovených v odst. 6 písm. a) bodě ii) přihlásit a sdělit Komisi příslušné informace.
Zúčastněné strany, které již jednaly v souladu s předchozí větou, mohou ve lhůtě stanovené v bodě 6 písm. a) bodě iii) požádat o slyšení, přičemž musejí uvést konkrétní důvody takového slyšení.
Je třeba zdůraznit, že informace předložené podle článku 21 budou zohledněny pouze tehdy, budou-li v době předložení doloženy věcnými důkazy.
6. Lhůty
a) Obecné lhůty
i) Pro zúčastněné strany za účelem vyžádání dotazníku nebo dalších formulářů žádosti
Všechny zúčastněné strany by si co nejdříve měly vyžádat dotazník nebo jiné formuláře žádosti, a to nejpozději do 10 dnů ode dne zveřejnění tohoto oznámení v Úředním věstníku Evropské unie.
ii) Pro zúčastněné strany za účelem přihlášení se a předložení odpovědí na dotazník a jakýchkoli jiných informací
Všechny zúčastněné strany, mají-li být jejich stanoviska při šetření zohledněna, se musejí přihlásit tak, že se obrátí na Komisi, musejí předložit svá stanoviska a odpovědi na dotazník nebo jakékoli jiné informace do 40 dnů ode dne zveřejnění tohoto oznámení v Úředním věstníku Evropské unie, není-li stanoveno jinak.
Je třeba věnovat pozornost skutečnosti, že výkon většiny procesních práv uvedených v základním nařízení závisí na tom, zda se zúčastněná strana přihlásí ve výše uvedené lhůtě.
Společnosti vybrané do vzorku musejí své odpovědi na dotazník předložit ve lhůtě stanovené v odst. 6 písm. b) bodě iii).
iii) Slyšení
Všechny zúčastněné strany mohou Komisi v uvedené lhůtě 40 dnů rovněž požádat o slyšení.
b) Zvláštní lhůta v souvislosti s výběrem vzorku
i) Informace uvedené v odst. 5.1 písm. a) bodě i) by Komise měla obdržet do 15 dnů ode dne zveřejnění tohoto oznámení v Úředním věstníku Evropské unie s ohledem na její úmysl konzultovat dotčené strany, jež vyjádřily souhlas se zařazením do vzorku při jeho závěrečném výběru ve lhůtě 21 dnů ode dne zveřejnění tohoto oznámení v Úředním věstníku Evropské unie.
ii) Veškeré další informace podstatné pro výběr vzorku uvedené v odst. 5.1 písm. a) bodě ii) musí Komise obdržet do 21 dnů ode dne zveřejnění tohoto oznámení v Úředním věstníku Evropské unie.
iii) Odpovědi na dotazník od zúčastněných stran, jež byly vybrány do vzorku, musí Komise obdržet do 37 dnů ode dne, kdy jim bylo oznámeno, že byly zařazeny do vzorku.
c) Zvláštní lhůta pro výběr země s tržním hospodářstvím
Strany účastnící se šetření mohou chtít vyjádřit své připomínky ke vhodnosti Malajsie, která bude, jak bylo uvedeno v odst. 5.1 písm. d) tohoto oznámení, pravděpodobně použita jako země s tržním hospodářstvím pro účely stanovení běžné hodnoty v souvislosti s Čínskou lidovou republikou.
Komise musí tyto připomínky obdržet do 10 dnů ode dne zveřejnění tohoto oznámení v Úředním věstníku Evropské unie.
d) Zvláštní lhůta pro podání žádosti o uplatnění statusu země s tržním hospodářstvím a/nebo o individuální zacházení
Komise musí obdržet řádně odůvodněnou žádost o status tržního hospodářství (jak je uvedeno v odst. 5.1 písm. e)) a/nebo o individuální zacházení podle čl. 9 odst. 5 základního nařízení do 15 dnů ode dne zveřejnění tohoto oznámení v Úředním věstníku Evropské unie.
7. Písemná podání, odpovědi na dotazník a korespondence
Veškeré informace a žádosti od zúčastněných stran musejí být předloženy písemně (nikoli v elektronické podobě, není-li stanoveno jinak) a musí v nich být uveden název, poštovní a e-mailová adresa a telefonní a faxová čísla zúčastněné strany. Veškerá písemná podání, včetně informací vyžadovaných tímto oznámením, odpovědí na dotazník a korespondence, jež zúčastněné strany poskytují jako důvěrné, se označí poznámkou "Limited" [5] a v souladu s čl.
19 odst. 2 základního nařízení se k nim přiloží verze, která není důvěrná a je označena poznámkou "For inspection by interested parties".
Korespondenční adresa Evropské komise, generálního ředitelství pro obchod, ředitelství B:
European Commission
Directorate General for Trade
Directorate B
Office: J-79 5/16
B-1049 Brussels
Fax (32-2) 295 65 05
8. Nedostatečná spolupráce
Pokud účastník řízení odmítne umožnit přístup k nezbytným informacím nebo je neposkytne v příslušné lhůtě nebo pokud závažným způsobem šetření ztěžuje, mohou podle článku 18 základního nařízení prozatímní nebo konečná pozitivní nebo negativní zjištění vycházet z dostupných údajů.
Pokud se zjistí, že účastník řízení předložil nepravdivé nebo zavádějící informace, nepřihlédne se k nim a bude se vycházet z dostupných údajů.
Pokud účastník řízení nespolupracuje nebo spolupracuje pouze částečně, a zjištění se proto podle článku 18 základního nařízení zakládají na dostupných údajích, může být výsledek pro účastníka řízení méně příznivý, než kdyby spolupracoval.
9. Časový rozvrh šetření
Podle čl. 6 odst. 9 základního nařízení bude šetření ukončeno do 15 měsíců ode dne zveřejnění tohoto oznámení v Úředním věstníku Evropské unie. V souladu s čl. 7 odst. 1 základního nařízení je možné uložit prozatímní opatření nejpozději do 9 měsíců ode dne zveřejnění tohoto oznámení v Úředním věstníku Evropské unie.
[1] Úř. věst.
L 56, 6.3.1996, s. 1.
[2] Úř. věst.
L 340, 23.12.2005, s. 17.
[3] Podle čl. 17 odst. 3 základního nařízení mohou společnosti nezařazené do vzorku žádat o individuální dumpingová rozpětí. Upozornění: O individuální zacházení je třeba požádat podle čl. 9 odst. 5 základního nařízení, zatímco o status země s tržním hospodářstvím je třeba požádat podle čl. 2 odst. 7 písm. b) základního nařízení.
[4] Pro informace o významu termínu společnosti ve spojení viz článek 143 nařízení Komise (EHS) č. 2454/93, kterým se provádí nařízení Rady (EHS) č. 2913/92, kterým se vydává celní kodex Společenství (Úř. věst. L 253, 11.10.1993, s. 1).
[5] Rozumí se tím, že dokument je určen pouze pro interní použití.
Je chráněn podle článku 4 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001 o přístupu veřejnosti k dokumentům Evropského parlamentu, Rady a Komise (Úř. věst.
43). Jde o důvěrný dokument podle článku 19 základního nařízení a článku 6 Dohody WTO o provádění článku VI GATT 1994 (antidumpingová dohoda).
--------------------------------------------------
Informační procedura – Technické předpisy
(2006/C 8/02)
(Text s významem pro EHP)
Směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/34/ES ze dne 22. června 1998 o postupu při poskytování informací v oblasti norem a technických předpisů a pravidel pro služby informační společnosti. (Úř. věst.
L 204, 21.7.1998, s. 37; Úř. věst.
L 217, 5.8.1998, s. 18).
Oznámení o návrzích národních technických předpisů, které obdržela Komise
Reference _BAR_ Název _BAR_ Konec tříměsíčního období pozastavení prací _BAR_
2005/0660/UK _BAR_ TD 07/05 – Zákonné schválení prostředků pro řízení dopravy _BAR_ 27. 2. 2006 _BAR_
2005/0661/F _BAR_ Nařízení o technických vlastnostech a zprovoznění signalizačních návěstí s proměnnými signály, podléhající jednotné úpravě značení ES _BAR_ 28. 2. 2006 _BAR_
2005/0662/UK _BAR_ TR 2500 A – Specifikace pro signalizační jednotky řídící silniční provoz _BAR_ 28. 2. 2006 _BAR_
2005/0663/F _BAR_ Nařízení o přípustných tolerancích u hnojiv a kultivačních podpůrných prostředků _BAR_ 28. 2. 2006 _BAR_
2005/0664/NL _BAR_ Nařízení, kterým se mění některá zákonná opatření, vycházející ze zákona o zboží (Warenwet), v souvislosti se zrušením povinného schvalování výtahů před uvedením do provozu, zrušením nařízení o nastřelovacích přístrojích a technických zlepšeních, kterým se provádí zákon o zboží _BAR_ 1. 3. 2006 _BAR_
2005/0665/NL _BAR_ Směrnice ministra sociálních věcí a zaměstnanosti o změně dotační úpravy ministerstva SZW týkající se finančních podpor pro pracovní prostředky _BAR_ _BAR_
2005/0666/CZ _BAR_ Návrh vyhlášky ze dne … 2005, kterou se mění vyhláška Českého báňského úřadu č.
72/1988 Sb., o používání výbušnin, ve znění pozdějších předpisů _BAR_ 2. 3.
2005/0667/UK _BAR_ TR 2523 A – Specifikace propojení pro zařízení určená k řízení silničního provozu _BAR_ 2. 3. 2006 _BAR_
2005/0668/PL _BAR_ Nařízení ministra dopravy a stavebnictví ve věci seznamu základních součástí kompletního vozidla _BAR_ 2. 3. 2006 _BAR_
2005/0669/MT _BAR_ Předpisy pro inspekční prohlídky zdvihacích zařízení, 2005 _BAR_ 3. 3. 2006 _BAR_
2005/0670/A _BAR_ Směrnice o silničních dopravních cestách RVS 15.47, svislá bezpečnostní vodicí zařízení, systémy z betonu a kovu pro zadržování motorových vozidel _BAR_ 3. 3. 2006 _BAR_
2005/0671/CZ _BAR_ Návrh vyhlášky ze dne … 2005, kterou se mění vyhláška Českého báňského úřadu č.
99/1995 Sb., o skladování výbušnin, ve znění vyhlášky č. 342/2001 Sb. _BAR_ 3.
3. 2006 _BAR_
2005/0672/DK _BAR_ Návrh zákona, kterým se mění zákon o dani z odpadu a z nerostných surovin (změna daně se týká bentonitu, cementu, dolomitového vápna a vápna s magnezitem, změna daně se týká i vývozu) _BAR_ _BAR_
2005/0673/DK _BAR_ Návrh k zákonu, kterým se mění zákon o dani z alkoholu, alkoholických nápojů a dále k zákonu o pivu a vínu a k zákonu o dani z balení (sblížení spotřební daně z alkoholu smíchaného s limonádou) _BAR_ _BAR_
2005/0674/DK _BAR_ Návrh zákona, který upravuje řadu zákonů o dani a návrh na zrušení zákona o dani z cestování letadlem (zrušení daně cestujícího a nižšího úniku částeček z dieselových motorů, snížení daně z výroby přebytečného tepla a prodloužení lhůty odevzdání daňového přiznání) _BAR_ _BAR_
2005/0675/UK _BAR_ Nařízení pro vážení a měření 2006 (balené zboží) _BAR_ 3. 3. 2006 _BAR_
2005/0676/UK _BAR_ Nařízení pro vážicí zařízení (automatické vážicí přístroje) (Severní Irsko) 2006 _BAR_ 3. 3. 2006 _BAR_
2005/0677/I _BAR_ Ředitelský dekret o "Pravidlech fungování daňových měřičů v losovacích hrách vázaných na spotřebu" _BAR_ 3. 3. 2006 _BAR_
2005/0678/HU _BAR_ Vyhláška ministerstva vnitra, ministerstva pro informatiku a zpravodajství a ministerstva národního kulturního dědictví o požadavcích na software vhodný ke správě dokumentů ve veřejných institucích _BAR_ 6. 3. 2006 _BAR_
2005/0679/F _BAR_ Návrh vyhlášky, který mění upravenou vyhlášku ze dne 17. března 2003 o technické koncepci a fungování připojení k veřejné distribuční síti u zařízení, které spotřebovává elektrickou energii _BAR_ 6. 3. 2006 _BAR_
2005/0680/LV _BAR_ Projekt vládní vyhlášky "Identifikace hnojiv, hodnocení adekvátnosti kvality a obchodní podmínky" _BAR_ 7. 3. 2006 _BAR_
2005/0681/SK _BAR_ Technická pravidla a.s. Slovenský plynárenský průmysl, Bratislava, jakožto provozovatele přepravní sítě _BAR_ 7.
3. 2006 _BAR_
2005/0682/SK _BAR_ Technické pravidla přístupu a připojení k zásobníku Nafta Gbely, a.s. _BAR_ 7. 3. 2006 _BAR_
2005/0683/SK _BAR_ Technické pravidla a.s. Slovenský plynárenský průmysl, Bratislava, jakožto provozovatele distribuční sítě _BAR_ 7.
3. 2006 _BAR_
2005/0684/LV _BAR_ Projekt vládní vyhlášky "Vyhláška o šíření počítačových her" _BAR_ 8. 3. 2006 _BAR_
2005/0685/E _BAR_ Projekt královského dekretu energetické certifikace nově stavěných budov _BAR_ 8. 3. 2006 _BAR_
2005/0686/SI _BAR_ Směrnice o změnách a dodatcích směrnice o technických nařízeních a požadavcích na bezpečný provoz koupališť a na ochranu před utopením na koupalištích _BAR_ 8. 3. 2006 _BAR_
2005/0687/CZ _BAR_ Návrh vyhlášky ze dne … 2006 o stanovení podrobností pěstování geneticky modifikované odrůdy _BAR_ 9. 3. 2006 _BAR_
2005/0688/LT _BAR_ Návrh rozhodnutí vlády Litevské republiky "O potvrzení pravidel určování a oznamování (notifikace) organizací hodnotících shodu" _BAR_ 9. 3. 2006 _BAR_
2005/0689/D _BAR_ Dokument Spolkové agentury pro sítě SSB FE-OE 007 – popis rozhraní digitálních zařízení směrové radiofonie pro přímé spojení účastníků v rámci stacionárních radiokomunikačních služeb ve frekvenční oblasti 28 GHz _BAR_ 9. 3. 2006 _BAR_
--------------------------------------------------
Sdělení Komise v rámci zavádění směrnice Rady 98/79/ES
(2006/C 8/03)
(Text s významem pro EHP)
Uveřejnění názvů a označení harmonizovaných norem vztahujících se ke směrnici
Evropská normalizační organizace _BAR_ Označení a název normy (Referenční dokument) _BAR_ Odkaz na nahrazovanou normu _BAR_ Datum ukončení předpokladu shody s nahrazovanou normou Poznámka 1 _BAR_
CENELEC _BAR_ EN 61010-2-101:2002 Bezpečnostní požadavky na elektrická měřicí, řídicí a laboratorní zařízení — Část 2-101: Zvláštní požadavky na zdravotnická zařízení pro diagnostiku in vitro (IVD) (IEC 61010-2-101:2002 (Modifikovaná)) _BAR_ ŽÁDNÁ _BAR_ — _BAR_
Poznámka 1: Obecně datem ukončení předpokladu shody bude datum zrušení ("dow") stanovené evropskou normalizační organizací, ale uživatelé těchto norem se upozorňují, že v určitých výjimečných případech tomu může být jinak.
--------------------------------------------------
Státní podpora – Spojené království
Státní podpora C 45/2005 (ex N 364/2005) – Akční program Waste and Resource Action Programmes: podpora pro kapacity na znovuzpracování tiskařského a psacího papíru
Výzva k podání připomínek podle čl. 88 odst. 2 Smlouvy o ES
(2006/C 9/04)
(Text s významem pro EHP)
Dopisem ze dne 7. prosince 2005 uvedeném v závazném znění na stránkách, které následují po tomto shrnutí, oznámila Komise Spojenému království své rozhodnutí zahájit řízení podle čl. 88 odst. 2 Smlouvy o ES ohledně výše uvedeného režimu podpory.
Zúčastněné strany mohou do jednoho měsíce od uveřejnění tohoto shrnutí a k němu připojeného dopisu předložit připomínky na adresu:
European Commission
Directorate-General for Competition
State Aid Greffe
SPA 3, 6/05
B-1049 Brussels
Číslo faxu: (32-2) 296 12 42
Tyto připomínky budou sděleny Spojenému království.
Zúčastněné strany podávající připomínky mohou písemně, s uvedením důvodů, požádat o zachování důvěrnosti ohledně své totožnosti.
SHRNUTÍ
V červenci 2005 oznámilo Spojené království Komisi režim investičních podpor na zvýšení výrobní kapacity tiskařského a psacího papíru z recyklovaných vláken.
1. Popis opatření
Papírový odpad z kanceláří se ve Spojeném království nesbírá a nerecykluje.
K vyřešení tohoto nedostatku zamýšlí vládní orgán odpovědný za akční plán Waste & Resources (WRAP) poskytnout podpory papírnám na základě nabídkového řízení. Spolufinancováním zvýšení kapacity recyklace tiskařského a psacího papíru povzbudí tyto podpory poptávku po sběru papírového odpadu z kanceláří.
Výměnou za podporu musí papírny souhlasit s využitím zvýšeného množství nového papírového odpadu, který bude nově získáván z toku odpadu, a to ve výši minimálního procenta nebo váhy v tunách nově získaného tiskařského a psacího papíru z papírového odpadu z kanceláří.
Pro nejlepší využití sebraného tiskařského a psacího papíru z papírového odpadu se zvýšená kapacita na výrobu papíru použije na výrobu nového tiskařského a psacího papíru.
Nabídkové řízení zohlední zařazení prvků nové technologie, demonstrace a inovace, které napomohou vývoji udržitelného procesu recyklace odpadu, tj. takového, který přesahuje současnou technologickou úroveň.
Očekávaný rozpočet režimu se pohybuje mezi 6 a 20 miliony GBP.
Míry podpory nejsou zatím známy, jelikož výše podpor určí nabídkové řízení.
K očekávaným příjemcům patří méně než deset výrobců papíru.
Orgány Spojeného království očekávají, že podporu poskytnou do dubna 2006.
2. Posouzení opatření
Pokud jde o Pokyny k podporám v oblasti životního prostředí [1], má Komise pochybnosti, že se na režim vztahuje bod 29 pokynů, jelikož investice do nových kapacit na výrobu nového papíru, které využívají papírový odpad, nesníží znečištění z vlastních podniků.
Příjemci podpory budou spíše využívat papírový odpad od jakéhokoli původce papíru.
Pokud jde o jiná pravidla, než jsou pokyny k životnímu prostředí, má Komise pochybnosti o použitelnosti ostatních výjimek stanovených v čl. 87 odst.
2 a 3 Smlouvy o ES. Příjemci však ještě nebyli vybráni a není proto možné posoudit, zda se investice uskuteční v oblastech, které jsou způsobilé pro regionální podpory, a zda se použijí zcela nebo částečně pokyny k vnitrostátní regionální podpoře [2].
Pokud se nepoužijí pokyny k podporám v oblasti životního prostředí, musí Komise provést posouzení přímo na základě čl. 87 odst.
3 písm. c). Komise tak učinila v minulosti, zejména u režimu recyklace [3] a dvou dalších případů v papírenském průmyslu.
[4] Kritéria, která Komise použila, byla založena na motivačním účinku podpory a na otázce, zda nezbytné investice k získání přínosu pro životní prostředí překročily na úrovni EU "současnou technologickou úroveň".
V ostatních případech, kdy Komise posuzovala investiční podpory pro vytvoření kapacity na znovuzpracování papíru, byla kritéria, která Komise použila, založena na motivačním účinku podpory a na tom, zda nezbytné investice k získání přínosu pro životní prostředí překročily na úrovni EU "současnou technologickou úroveň".
Komise pochybuje, že odůvodnění orgánů Spojeného království o současné velmi nízké úrovni využívání recyklovaného obsahu při výrobě tiskařského a psacího papíru v EU je dostatečné k tvrzení, že výroba tiskařského a psacího papíru s využitím recyklovaných vláken překračuje v EU "současnou technologickou úroveň".
Komise pochybuje o motivačním účinku u režimu sběru tiskařského a psacího papíru z papírového odpadu.
Komise také pochybuje o zvýšení přínosu pro životní prostředí výroby tiskařského a psacího papíru z tiskařského a psacího papíru z papírového odpadu ve vztahu k obecnějšímu přístupu využívání tiskařského a psacího papíru z papírového odpadu k výrobě ostatních druhů papíru.
Komise dále pochybuje o skutečnosti, že způsobilé náklady budou omezeny na mimořádné investiční náklady nezbytné k plnění cílů v oblasti životního prostředí, jelikož Spojené království nezamýšlí odečíst od způsobilých investičních nákladů investiční náklady srovnatelného obsahu, které by nezpůsobily stejný přínos pro životní prostředí.
Proto není jasné, zda budou náklady na výrobu standardního tiskařského a psacího papíru odečteny, pokud bude poskytnuta podpora na investice do nové kapacity na využití tiskařského a psacího papíru z papírového odpadu.
Komise také pochybuje, zda opatření navrhovaná Spojeným královstvím jsou nejméně narušujícím nástrojem k vyřešení daného problému.
Ostatní nástroje, např. nástroje, které se zaměřují na sběr, mohou méně narušovat trhy s papírovými odpadem a konečnými výrobky.
3. Závěr
Ve světle výše uvedených úvah Komise rozhodla zahájit řízení podle čl. 88 odst.
2 Smlouvy o ES. Zúčastněné strany mohou předložit své připomínky zejména k těmto skutečnostem: 1) co by se mělo považovat za "současný technologický stav" při využití tiskařského a psacího papíru z papírového odpadu při výrobě nového tiskařského a psacího papíru, 2) nezbytnost podpory ve světle očekávaného zvýšení úrovně sběru tiskařského a psacího papíru z papírového odpadu, 3) stupeň narušení hospodářské soutěže, který lze očekávat jak na trhu s novým papírem, tak na trhu s papírovým odpadem a 4) přínosy pro životní prostředí, které lze očekávat od oznámeného opatření, v porovnání s přínosy, které mohou přinést jiné nástroje.
ZNĚNÍ DOPISU
"The Commission wishes to inform the United Kingdom that, having examined the information supplied by your authorities on the aid referred to above, it has decided to initiate the procedure laid down in Article 88(2) of the EC Treaty.
1. PROCEDURE
(1) Following informal discussions, by letter of 22 July 2005, registered in the Commission on 26 July 2005 under number A/6948, the United Kingdom notified to the Commission a scheme for increasing the manufacturing capacity of printing and writings paper from recycled fibre under the Waste and Resources Action Programme (WRAP).
The notification was registered under number N 364/05.
The Commission asked further information by letter dated 9 September 2005, registered under number D/56952.
The United Kingdom replied by letter dated 28 October 2005, and registered on 7 November 2002 under number A/38954.
2. DESCRIPTION OF THE MEASURE
(2) WRAP is an entity established to promote sustainable waste management, and more specifically to promote efficient markets for recycled materials and products.
Its central objective is to enable recycled markets to function more effectively by stimulating demand for recycled materials and products, thereby improving the economics of collection.
Although WRAP functions as an adjunct to the Government and implements government policies, it has the form of a private company.
WRAP's shareholders comprise several representatives of the industries with some interests in waste management, among them the Confederation of Paper Industries and the Chartered Institute of Waste Management, charities like Wastewatch, and representatives of the devolved and British governments.
(3) In the present case, WRAP has chosen to give support for the creation of printing and writing reprocessing capacity.
The definition of printing and writing paper used by the UK authorities includes the following types of papers: paper for printed publications, copier/printer paper and magazine papers.
(4) By increasing reprocessing capacity of printing and writing paper (hereinafter "P&W paper"), WRAP wants to address the problems of paper collection and recycling in offices and business.
According to the United Kingdom most of the paper produced by businesses and offices is not collected and sorted for recycling.
The reasons for this lie in a dual system of waste collection, where city councils are responsible for collecting domestic waste but have no responsibility for collecting waste from businesses and offices, and the low costs of landfill.
Businesses and offices pay private waste managers for the collection of their waste.
The low costs of landfill, the difficulties experienced in sourcing waste paper in the last decade, and attendant price fluctuations has led to a market failure consisting of a shortage of reprocessing capacity and a preference by waste managers to dump waste paper from offices and businesses in the landfill and to a shortage of reprocessing capacity.
In order to correct this market failure, WRAP intends to offer grants to paper manufacturers to increase paper reprocessing capacity which utilises waste paper from offices and businesses as its raw material input.
(5) WRAP is planning to issue a competitive tender process, inspired by EC public procurement procedures, and grant the aid to paper mills before April 2006.
The specific aim expressed in the tender procedure will be to provide a subsidy towards the creation of new P&W paper reprocessing capacity and promote the development of recycled paper technology within this paper grade.
Successful bidders will be those whose collections are predominantly from offices and business and are of P&W waste paper.
According to the UK authorities, it is highly probable that a bid that included a high proportion of (low quality) household waste, rather than P&W waste paper from offices and/or businesses, will not succeed.
According to the order of priority given by WRAP in the tender invitation document to raw material sources, the most important source is offices or business.
In return to the grant, the successful paper manufacturers will commit to an increased agreed tonnage of P&W waste paper newly recovered from the waste stream as the raw material for the new facilities, with a minimum percentage or tonnage being recovered printing and writing paper from offices.
Tenderers will need to specify the level of support required to bring forward their proposals, and to demonstrate technological developments and environmental benefits.
(6) Among the criteria for the selection of the successful tenderers is the inclusion in the facility of elements of new technology or processes, whose trialling or demonstration will assist the development of sustainable processes in waste recycling.
In addition, the demonstration by the tenderer that the process used goes beyond current "state of the art".
(7) According to the United Kingdom, the competitive tender will ensure that the minimum necessary is paid to secure the environmental benefits.
(8) The United Kingdom argues that the investment project would bring about a major environmental benefit consisting in the creation of an increasing demand for a major proportion of office and businesses waste stream.
This will bring benefits for the environment, while this will also allow less waste to be disposed in the landfills.
(9) The budget for this measure is between GBP 6 million and GBP 20 millions.
The budget will cover a period from the date of clearance to 31 December 2008.
The number of beneficiaries is expected to be between two and ten paper mill companies, depending on the quality of the proposals.
The aid is financed through the general budget of the Department for Environment, Food and Rural Affairs (DEFRA).
3. PRELIMINARY ASSESSMENT OF THE MEASURE
(10) According to Article 6 of Council Regulation (EC) No 659/1999 of 22 March 1999 laying down detailed rules for the application of Article 93 of the EC Treaty [5], the decision to initiate the formal investigation procedure shall summarise the relevant issues of fact and law, shall include a preliminary assessment of the Commission as to the aid character of the proposed measure, and shall set out the doubts as to its compatibility with the common market.
3.1.
Existence of aid under Article 87(1) EC Treaty
(11) Under Article 87(1) EC Treaty, "any aid granted by a Member State or through State resources in any form whatsoever which distorts or threatens to distort competition by favouring certain undertakings or the production of certain goods shall, insofar as it affects trade between Member States, be incompatible with the common market."
(12) In this case, the measure will be funded by resources granted by the State under the WRAP programme.
The aid will be granted to individual beneficiaries.
The competitive selection procedures may ensure that the amount of the subsidy is limited to the minimum, but does not take away the aid character of the measure.
The measure distorts or threatens to distort competition, as it may cover a significant part of investment costs, which would allow the beneficiary to charge a lower price for the P&W paper it produces.
The measure will affect the market for new paper, but also the market for waste paper, which is valuable commodity in demand by the paper industry.
The measure is likely to affect trade between Member States, since both new paper and waste paper are traded internationally.
In fact, a big amount of the UK paper consumption is imported mainly from other Member States and the United Kingdom was the biggest European exporter of waste paper in 2004 [6].
(13) Therefore, the scheme qualifies as State aid under Article 87(1) of the EC Treaty.
(14) By notifying to the Commission the current scheme, the United Kingdom has fulfilled with the obligation of Article 88(3) of the EC Treaty.
3.2.
Compatibility of the aid under the environmental aid guidelines
(15) The UK authorities claim that the scheme brings environmental benefits.
Therefore, the Commission assessed whether the scheme would be justified under the Community guidelines on State aid for environmental protection (hereinafter the environmental aid guidelines) [7].
(16) The Commission does not deny that the reuse of waste paper is more environmentally friendly than putting it into landfill.
However, it has doubts that point 29 of the environmental aid guidelines justify the scheme in as far as it increases the recycling rate of P&W paper.
Pursuant to this point, the Commission may authorise (1) investment aid enabling firms to improve on the community standards applicable and (2) investment aid where firms undertake investment in the absence of mandatory Community standards or where they have to undertake investments in order to comply with national standards that are more stringent than the applicable Community standards.
(17) First of all, the Commission recalls that according to the general principles of law, an exception should be interpreted in a restrictive manner.
The guidelines define the conditions under which the Commission may consider that aid is compatible with the common market in accordance with Article 87(3)(c)of the Treaty, and therefore form an exception to the general prohibition laid down in Article 87(1) of the Treaty.
It should also be recalled that the environmental aid guidelines are based on the general principle of "the polluter pays", and that every interpretation of the guidelines should strictly comply with this underlying principle.
(18) The scheme may increase the capacity to produce P&W paper, which would lead to increase quantities of waste paper, which would only be partially recycled.
In any case, only part of the waste paper used to manufacture P&W paper will be paper sold by each beneficiary itself.
Consequently, the Commission has doubts that the investment will reduce the beneficiaries' own pollution.
It is more likely that the environmental benefits may derive from indirect effects on supply and demand for waste paper that affect all users and provide of waste paper concerned, not only the beneficiary.
(19) The United Kingdom agrees that there are no Community standards applicable to the beneficiaries.
Therefore, first situation referred to in point 29 of the environmental aid guidelines, which allows aid to be granted in order to enable firms to improve on Community standards does not apply in this case.
(20) In relation to the second situation described in the environmental guidelines, concerning aid to firms to undertake investments in absence of Community standards, the Commission also has doubts that it would apply in this case.
The Commission considers that point 29 of the environmental aid guidelines concerns cases where an undertaking invests to improve its own environmental record, and to reduce its own pollution.
In such cases, aid can be allowed as an incentive to improve the environmental performance of the company.
(21) This interpretation is confirmed by point 18(b) of the environmental aid guidelines, which states that aid "may act as an incentive to firms to improve on standards or to undertake further investment designed to reduce pollution from their plants".
(22) Other interpretation of the guidelines might result in Member States subsidising large investments, with high intensities, in all those sectors where used products can be used as materials for production or where such use is the general practice in that sector.
Such aid could be granted in non-assisted areas or, in any event, without having to comply with regional aid rules and might have serious consequences on the relevant markets.
Moreover, following such interpretation, the rules could be circumvented by granting aid not to the polluters, that under Community law would not be obliged to take care of the other company's pollution, but to the companies taking care of the pollution.
(23) It is not excluded that part(s) of the selected investment projects will be eligible for environmental aid for other reasons, but as the projects have not been selected yet and as the United Kingdom has not guaranteed that aid would be given only in situations foreseen by the environmental guidelines, the Commission doubts whether the aid can be justified under the environmental aid guidelines.
3.3.
Compatibility of aid under the regional guidelines and other provisions of the Treaty
(24) The beneficiaries have not been chosen yet, and therefore it is impossible to assess if the investments will take place in areas eligible for regional aid and that the Guidelines on national regional aid [8] would apply wholly or in part.
In fact, it should be noted that similar projects have already been approved by the Commission based on the rules for regional aid, but not as environmental aid [9].
(25) The Commission furthermore doubts that other rules based on Article 87(3)(c) are applicable or that other exemptions set out in Article 87(2) and (3) of the EC-Treaty are applicable.
3.4.
Compatibility of aid directly on the basis of Article 87(3)(c)
(26) Should the Environmental aid guidelines not be applicable, the case has to be assessed directly on the basis of Article 87(3)(c).
In fact, the Commission has done so in the past, notably for a recycling scheme administered by WRAP [10] and two other cases in the paper industry [11].
(27) In past cases dealing with investment to increase recycling capacity in the paper industry [12], the criteria applied by the Commission was based on the incentive effect of the aid and whether the necessary investments to obtain the environmental benefits were going beyond the "state of the art" at EU level.
Since the use of recycled fibre to manufacture paper is common practice in the EU, the Commission has not accepted that the mere fact that the aid aims to increase the amount of recycled paper fibre in the manufacturing of paper is enough to qualify it as environmental aid.
Investments going beyond the state of the art?
(28) The UK authorities argue that the fact that very small amounts of P&W paper are made from recycled fibre in the EU, qualifies the investments as going beyond the current "state of the art".
The Commission is aware of technological barriers to increased rates of recycled fibres used in particular in P&W paper, like the de-inking of digital print, the removal of ashes with washers and the increased amount of bleaching, flotation, dispersion and sludge disposal.
It would, however, normally expect a certain level of innovation from a market operator that wants to compete and be in the vanguard of the product market, in particular in the paper market, where many operators are large multinational producers.
In past cases, the Commission concluded that "any paper producer that wishes to remain technologically and environmentally competitive in the long run has to make such investments in innovation from time to time" [13].
The relatively small amounts of P&W paper manufactured from waste paper would seem to indicate that it is possible to implement such processes and that the technology exists.
According to information available to the Commission the production of P&W papers using recycled fibre has increased by 6,8 % in 2004 [14].
The production of P&W paper using recycled fibre is currently the fastest growing type of recycled paper in Europe.
(29) Therefore, the Commission has doubts that the justification used by the UK authorities that the current very low utilisation of recycled content in the production of P&W papers in the EU is enough to state that manufacturing P&W paper using recycle fibre goes beyond the current "state of the art" in the EU.
Increasing collection rates?
(30) According to information available to the Commission, it seems that the current situation of the market of P&W waste paper is changing fast and that paper companies are becoming very interested on P&W waste paper due to its high quality [15].
In fact, in Sweden it is expected that the recycling rate of office papers office will pass from 57 % in 2003 to 75 % in 2006.
Given the situation on the waste paper market, it is reasonable to expect increased interest in waste P&W paper from paper producers.
(31) Therefore, the Commission has doubts that an increase in paper manufacturing capacity in the United Kingdom is needed to increase the collection demand.
In the last years, there has been a big demand for waste paper in countries of East Asia.
It would seem that such an increase has converted the United Kingdom to a net exporter of P&W waste paper.
(32) Therefore, the Commission has doubts about the necessity of aid for increasing the collection of P&W waste paper.
Proper targeting to maximise environmental benefits?
(33) The Commission doubts whether the measure is properly targeted, ensuring the highest environmental benefits.
The United Kingdom argues that the biggest environmental gains are obtained if high quality waste paper is used for high quality new paper, i.e. P&W paper.
The Commission, however, wonders whether a more common approach like using P&W waste paper to manufacture other types of paper might have the same impact in the collection of paper from offices and, taking the broadest possible perspective, bring the same environmental benefits.
Proper calculation of eligible investment cost?
(34) If it were appropriate to base the assessment directly on Article 87(3)(c), the Commission would draw a parallel to points 36 and 37 of the environmental aid guidelines to calculate the eligible cost.
In accordance with these points, eligible cost must be confined to the extra investment costs necessary to meet the environmental objectives.
(35) The method used by the UK authorities to calculate the eligible costs will be based on the premise that where the market would not give rise to the investment in question, then the relevant eligible costs are all the costs of the investment.
Only those costs necessary to make the required investment, and to achieve the environmental objective, will be considered to be eligible and any net benefits during the first five years of production will be deducted.
The cost of a reference investment which creates the same capacity but which does not provide the same environmental benefits, would not be subtracted.
(36) The Commission has doubts whether this interpretation is acceptable.
Substantial parts of the selected investment projects might be essential as well for investment projects in similar production capacity that is not based on using waste P&W paper.
In case of investment in new capacity, the whole investment cost would be necessary to obtain the environmental benefit, but it is not clear why the investment of a conventional plant should not be subtracted.
Without taking account of such a reference investment, the cost calculation would be disproportioned.
Choice for the least distortive instrument?
(37) The United Kingdom has chosen to grant aid directly to the paper producers instead of to collection schemes, because it reduces it administrative costs and the amount of support.
The Commission, however, doubts whether the measure proposed by the United Kingdom is the least distortive instrument to address the problem at stake.
Other instruments, e.g. instruments that focus on the collection, are likely to less distort the markets of waste paper and of end products.
4. CONCLUSION
(38) In the light of the foregoing considerations, the Commission, acting under the procedure laid down in Article 88(2) of the EC Treaty, requests the United Kingdom to submit its comments and to provide all such information as may help to assess the aid, within one month of the date of receipt of this letter.
It requests your authorities to forward a copy of this letter to the potential recipient of the aid immediately.
(39) The Commission wishes to remind the United Kingdom that Article 88(3) of the EC Treaty has suspensory effect, and would draw your attention to Article 14 of Council Regulation (EC) No 659/1999, which provides that all unlawful aid may be recovered from the recipient.
(40) The Commission warns the United Kingdom that it will inform interested parties by publishing this letter and a meaningful summary of it in the Official Journal of the European Union.
It will also inform interested parties in the EFTA countries which are signatories to the EEA Agreement, by publication of a notice in the EEA Supplement to the Official Journal of the European Union and will inform the EFTA Surveillance Authority by sending a copy of this letter.
All such interested parties will be invited to submit their comments within one month of the date of such publication."
[1] Úř. věst.
C 37, 3.2.2001, s. 3.
[2] Úř. věst.
C 74, 10.3.1998, s. 9.
[3] Úř. věst. L 102, 7.4.2004, s.
59. Spojené království nedávno oznámilo rozšíření a prodloužení tohoto režimu, která se v současné době posuzují.
[4] Úř. věst. L 314, 28.11.2003, s.
26 a Úř. věst. L 53, 26.2.2005, s.
66. Kritéria použitá v těchto případech jsou připomínkována ve výroční zprávě o hospodářské soutěži z roku 2004.
[5] OJ L 83, 27.3.1999, p. 1.
[6] CEPI, Special Recycling 2004 Statistics.
Page 5, available at http://www.cepi.org/files/Sp %20Rec %202005-135002A.pdf
[7] OJ C 37, 3.2.2001, p. 3.
[8] OJ C 74, 10.3.1998, p. 9.
[9] E.g.
Hamburger AG (C 72/01), Commission decision 9 April 2002, OJ L 296, 20.10.2002, p. 50.Kartogroup (N184/2000), Commission decision 18 July 2001 available athttp://europa.eu.int/comm/secretariat_general/sgb/state_aids/industrie/n184-00.pdf
59. The waste products that are concerned under this scheme are wood, glass, plastics, aggregates and compost.
The Commission noted that the objective of this measure is to encourage the development of waste recycling, which is a clear objective of the Community environmental policy.
The Commission also noted that the aid does not subsidise "state of the art" techniques in the industries concerned, which are economically profitable and do not need State aid.
Therefore, the Commission considered that this scheme was compatible with Article 87(3)(c) of the EC Treaty.
[11] OJ L 314, 28.11.2003, p. 26 and OJ L 53, 26.2.2005, p.
66 respectively. The criteria used in these cases are also commented upon in the Annual Competition report of 2004.
[12] OJ L 314, 28.11.2003, p. 26 and OJ L 53, 26.2.2005, p.66 respectively.
The criteria used in these cases are also commented upon in the Annual Competition report of 2004.
[13] OJ L 53, 26.2.2005, p. 76.
[14] CEPI, Special Recycling 2004 Statistics, p. 1.
[15] This is, e.g., signalled in a study on recycling waste "Support in the drafting of an ExIA on the Thematic Strategy on the Prevention and Recycling of Waste" by EPEC, Page 82, available at http://europa.eu.int/comm/environment/waste/pdf/epec_report_05.pdf, published by DG ENV.
--------------------------------------------------
Oznámení o zahájení antidumpingového řízení týkajícího se dovozů pentaerythritolu pocházejícího ze Spojených států amerických, Čínské lidové republiky, Ruska, Turecka a Ukrajiny
(2006/C 11/04)
Komise obdržela podnět podle článku 5 nařízení Rady (ES) č. 384/96 o ochraně před dumpingovými dovozy ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství (dále jen "základní nařízení") [1], naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 2117/2005 [2], ve kterém se uvádí, že dovozy pentaerythritolu pocházejícího ze Spojených států amerických, Čínské lidové republiky, Ruska, Turecka a Ukrajiny (dále jen "dotčené země") jsou dumpingové, a způsobují proto výrobnímu odvětví Společenství podstatnou újmu.
1. Podnět
Podnět podala dne 2. prosince 2005 Evropská rada chemického průmyslu (CEFIC, dále jen "žadatel") jménem výrobců představujících významný podíl, v tomto případě více než 50 %, celkové výroby pentaerythritolu ve Společenství.
2. Výrobek
Výrobkem považovaným za dumpingový je pentaerythritol (pentaerythrit) pocházející ze Spojených států amerických, Čínské lidové republiky, Ruska, Turecka a Ukrajiny (dále jen "dotčený výrobek"), obvykle kódu KN 29054200.
Tento kód KN je uveden pouze pro informaci.
3. Tvrzení o dumpingu
Tvrzení o dumpingu v případě Spojených států amerických, Ruska a Turecka vychází ze srovnání běžné hodnoty stanovené na základě cen na domácím trhu s vývozními cenami dotčeného výrobku při jeho prodeji na vývoz do Společenství.
S ohledem na ustanovení čl. 2 odst. 7 základního nařízení stanovil žadatel běžnou hodnotu pro Čínskou lidovou republiku a Ukrajinu na základě ceny v zemi s tržním hospodářstvím uvedené v odst. 5.1 písm. d) tohoto oznámení. Tvrzení o dumpingu vychází ze srovnání takto stanovené běžné hodnoty s vývozními cenami dotčeného výrobku při jeho prodeji na vývoz do Společenství.
Na základě toho jsou vypočítaná dumpingová rozpětí značná pro všechny dotčené země vývozu.
4. Tvrzení o újmě
Žadatel poskytl důkazy o tom, že se dovozy dotčeného výrobku ze Spojených států amerických, Čínské lidové republiky, Ruska, Turecka a Ukrajiny celkově zvýšily, a to jak absolutně, tak i co se týče podílu na trhu.
Objemy a ceny dotčeného dováženého výrobku mají kromě jiných dopadů údajně i nepříznivý vliv na podíl výrobního odvětví Společenství na trhu, na jím prodaná množství a na jím stanovované ceny, což vede k závažným nepříznivým důsledkům na celkový výkon a finanční situaci ve výrobním odvětví Společenství.
5. Postup
Poté, co Komise po konzultaci s poradním výborem stanovila, že podnět byl podán výrobním odvětvím Společenství nebo jeho jménem a že existují dostatečné důkazy, které ospravedlňují zahájení řízení, zahajuje šetření podle článku 5 základního nařízení.
5.1 Postup pro stanovení dumpingu a újmy
Šetřením se stanoví, zda je dotčený výrobek pocházející ze Spojených států amerických, Čínské lidové republiky, Ruska, Turecka a Ukrajiny předmětem dumpingu a zda tento dumping způsobil újmu.
a) Výběr vzorku
S ohledem na zjevně velký počet stran, kterých se toto řízení týká, může Komise rozhodnout, že v souladu s článkem 17 základního nařízení použije výběr vzorku.
i) Výběr vzorku vývozců/výrobců v Čínské lidové republice
S cílem umožnit Komisi rozhodnout, zda je výběr vzorku nutný, a pokud ano, vzorek vybrat, žádají se tímto všichni vývozci/výrobci nebo zástupci jednající jejich jménem, aby se přihlásili, a to tak, že se obrátí na Komisi a ve lhůtě stanovené v odst. 6 písm. b) bodě i) a ve formátu uvedeném v odstavci 7 jí poskytnou o své společnosti nebo společnostech tyto údaje:
- název, adresu, e-mailovou adresu, telefonní a faxová čísla a jméno kontaktní osoby,
- obrat vyjádřený v místní měně a objem dotčeného výrobku v tunách prodaného na vývoz do Společenství za období od 1. ledna 2005 do 31. prosince 2005;
- obrat vyjádřený v místní měně a objem dotčeného výrobku v tunách prodaného na tuzemském trhu za období od 1. ledna 2005 do 31. prosince 2005;
- informace o tom, zda společnost hodlá žádat o individuální dumpingové rozpětí [3] (o individuální dumpingová rozpětí mohou žádat pouze výrobci),
- podrobnosti o činnostech společnosti, co se týče výroby dotčeného výrobku,
- názvy a podrobnosti o činnostech veškerých společností ve spojení [4], jež se podílejí na výrobě a/nebo prodeji (na vývoz a/nebo v rámci domácího trhu) dotčeného výrobku,
- jakékoli další podstatné informace, jež by Komisi napomohly ve výběru vzorku,
- poskytnutím výše uvedených informací společnost souhlasí se svým případným zařazením do vzorku.
Je-li společnost vybrána jako součást vzorku, znamená to, že vyplní dotazník a že souhlasí s přešetřením svých odpovědí přímo na místě.
Pokud společnost uvede, že se svým případným zařazením do vzorku nesouhlasí, má se za to, že při šetření nespolupracovala.
Důsledky nedostatečné spolupráce jsou uvedeny v odstavci 8 níže.
Komise se kromě toho obrátí na orgány v zemi vývozu a jakákoli známá sdružení vývozců/výrobců s cílem získat informace, které považuje pro výběr vzorku vývozců/výrobců za nezbytné.
ii) Závěrečný výběr vzorků
Všechny zúčastněné strany, jež chtějí předložit jakékoli podstatné informace týkající se výběru vzorku, tak musí učinit ve lhůtě stanovené v odst. 6 písm. b) bodě ii).
Komise hodlá provést závěrečný výběr vzorků po konzultaci s dotčenými stranami, jež vyjádřily souhlas se zařazením do vzorku.
Společnosti zařazené do vzorku musejí ve lhůtě stanovené v odst. 6 písm. b) bodě iii) vyplnit dotazník a musejí spolupracovat v rámci šetření.
Nedojde-li k dostatečné spolupráci, může Komise podle čl. 17 odst.
4 a článku 18 základního nařízení při svých zjištěních vycházet z dostupných údajů. Zjištění vycházející z dostupných údajů může být pro dotčenou stranu méně příznivé, jak je vysvětleno v odstavci 8.
b) Dotazníky
S cílem získat informace, které pro své šetření považuje za nezbytné, zašle Komise dotazníky výrobnímu odvětví Společenství a sdružením výrobců ve Společenství, vývozcům/výrobcům v Čínské lidové republice zařazeným do vzorku, vývozcům/výrobcům ve Spojených státech amerických, Rusku, Turecku a na Ukrajině, sdružením vývozců/výrobců, dovozcům, sdružením dovozců, která byla uvedena v podnětu, a orgánům dotčených zemí vývozu.
i) Vývozci/výrobci ve Spojených státech amerických, Rusku, Turecku a na Ukrajině a dovozci
Všechny tyto zúčastněné strany by se měly neprodleně, nejpozději však ve lhůtě stanovené v odst. 6 písm. a) bodě i) tohoto oznámení prostřednictvím faxu obrátit na Komisi, aby zjistily, zda jsou uvedeny v podnětu, a aby si případně vyžádaly dotazník, vzhledem k tomu, že se lhůta stanovená v odst. 6 písm. a) bodě ii) vztahuje na všechny tyto zúčastněné strany.
ii) Vývozci/výrobci v Čínské lidové republice, kteří žádají o individuální dumpingové rozpětí
Vývozci/výrobci v Čínské lidové republice, kteří s ohledem na použití čl. 17 odst. 3 a čl. 9 odst. 6 základního nařízení žádají o individuální dumpingové rozpětí, musejí ve lhůtě stanovené v odst. 6 písm. a) bodě ii) tohoto oznámení předložit vyplněný dotazník. Musejí si tedy ve lhůtě stanovené v odst. 6 písm. a) bodě i) dotazník vyžádat. Tyto strany by si však měly být vědomy skutečnosti, že i když je pro vývozce/výrobce použita metoda výběru vzorku, může Komise přesto rozhodnout nestanovit pro ně individuální dumpingové rozpětí, pokud je počet vývozců/výrobců tak velký, že by individuální přezkoumání byla nepřiměřeně zatěžující a bránila by včasnému dokončení šetření.
c) Shromažďování informací a pořádání slyšení
Všechny zúčastněné strany se vyzývají, aby oznámily svá stanoviska, předložily kromě odpovědí na dotazník další informace a poskytly příslušné důkazy.
Tyto informace a důkazy musí Komise obdržet ve lhůtě stanovené v odst. 6 písm. a) bodě ii).
Komise může kromě toho zúčastněné strany vyslechnout, pokud o to požádají a doloží konkrétní důvody takového slyšení.
Tato žádost musí být učiněna ve lhůtě stanovené v odst. 6 písm. a) bodě iii).
d) Výběr země s tržním hospodářstvím
V souladu s čl. 2 odst. 7 písm. a) základního nařízení bude za vhodnou zemi s tržním hospodářstvím za účelem stanovení běžné hodnoty v souvislosti s Čínskou lidovou republikou a Ukrajinou pravděpodobně vybráno Japonsko. Zúčastněné strany se vyzývají, aby ve zvláštní lhůtě stanovené v odst. 6 písm. c) tohoto oznámení vyjádřily své připomínky ke vhodnosti této volby.
e) Status tržního hospodářství
Pro ty vývozce/výrobce v Čínské lidové republice a na Ukrajině, kteří předloží žádost a dostatečné důkazy o tom, že působí v podmínkách tržního hospodářství, tj. splňují kritéria stanovená v čl. 2 odst. 7 písm. c) základního nařízení, se běžná hodnota stanoví v souladu s čl. 2 odst. 7 písm. b) základního nařízení. Vývozci/výrobci, kteří hodlají předložit řádně odůvodněnou žádost, tak musí učinit ve zvláštní lhůtě stanovené v odst. 6 písm. d). Komise zašle formuláře žádostí všem vývozcům/výrobcům v Čínské lidové republice a na Ukrajině uvedeným v podnětu a všem sdružením vývozců/výrobců uvedeným v podnětu, jakož i orgánům Čínské lidové republiky a Ukrajiny.
5.2 Postup pro posouzení zájmu Společenství
V souladu s článkem 21 základního nařízení a v případě, že jsou tvrzení o dumpingu a jím působené újmě opodstatněná, bude rozhodnuto, zda by přijetí antidumpingových opatření nebylo v rozporu se zájmem Společenství.
Z tohoto důvodu se mohou výrobní odvětví Společenství, dovozci, jejich zájmové svazy, zástupci uživatelů a zájmové organizace spotřebitelů, pokud prokáží, že mezi jejich činností a dotčeným výrobkem existuje objektivní souvislost, v obecných lhůtách stanovených v odst. 6 písm. a) bodě ii) přihlásit a sdělit Komisi příslušné informace.
Strany, které již jednaly v souladu s předchozí větou, mohou ve lhůtě stanovené v odst. 6 písm. a) bodě iii) požádat o slyšení, přičemž uvedou konkrétní důvody pro takové slyšení.
Je třeba zdůraznit, že veškeré informace předložené podle článku 21 budou zohledněny pouze tehdy, budou-li v době předložení doloženy věcnými důkazy.
6. Lhůty
a) Obecné lhůty
i) Pro strany za účelem vyžádání dotazníku nebo jiných formulářů žádostí
Všechny zúčastněné strany by si měly vyžádat dotazník nebo jiné formuláře žádostí co nejdříve, avšak nejpozději do 10 dnů ode dne zveřejnění tohoto oznámení v Úředním věstníku Evropské unie.
ii) Pro strany za účelem přihlášení se a předložení odpovědí na dotazník a jiných informací
Všechny zúčastněné strany, mají-li být jejich stanoviska při šetření zohledněna, se musejí přihlásit, a to tak, že se obrátí na Komisi, a předložit svá stanoviska a odpovědi na dotazník nebo jakékoli jiné informace do 40 dnů ode dne zveřejnění tohoto oznámení v Úředním věstníku Evropské unie, není-li stanoveno jinak.
Je třeba věnovat pozornost skutečnosti, že výkon většiny procesních práv uvedených v základním nařízení závisí na tom, zda se zúčastněná strana přihlásí ve výše uvedené lhůtě.
Společnosti vybrané do vzorku musejí své odpovědi na dotazník předložit ve lhůtě stanovené v odst. 6 písm. b) bodě iii).
iii) Slyšení
Všechny zúčastněné strany mohou Komisi ve stejné lhůtě 40 dnů rovněž požádat o slyšení.
b) Zvláštní lhůta v souvislosti s výběrem vzorku
i) Informace uvedené v odst. 5.1 písm. a) bodě i) by Komise měla obdržet do 15 dnů ode dne zveřejnění tohoto oznámení v Úředním věstníku Evropské unie s ohledem na její úmysl konzultovat dotčené strany, jež vyjádřily souhlas se zařazením do vzorku při jeho závěrečném výběru, ve lhůtě 21 dnů ode dne zveřejnění tohoto oznámení v Úředním věstníku Evropské unie.
ii) Veškeré další informace podstatné pro výběr vzorku uvedené v odst. 5.1 písm. a) bodě ii) musí Komise obdržet do 21 dnů ode dne zveřejnění tohoto oznámení v Úředním věstníku Evropské unie.
iii) Odpovědi na dotazník od stran, jež byly vybrány do vzorku, musí Komise obdržet do 37 dnů ode dne, kdy jim bylo oznámeno, že byly zařazeny do vzorku.
c) Zvláštní lhůta pro výběr země s tržním hospodářstvím
Strany účastnící se šetření mohou vyjádřit své připomínky ke vhodnosti Japonska, které bude, jak bylo uvedeno v odst. 5.1 písm. d) tohoto oznámení, pravděpodobně použito jako země s tržním hospodářstvím pro účely stanovení běžné hodnoty v souvislosti s Čínskou lidovou republikou a Ukrajinou.
Komise musí tyto připomínky obdržet do 10 dnů ode dne zveřejnění tohoto oznámení v Úředním věstníku Evropské unie.
d) Zvláštní lhůta pro podání žádosti o status tržního hospodářství a/nebo o individuální zacházení
Komise musí obdržet řádně odůvodněnou žádost o status tržního hospodářství (jak je uvedeno v odst. 5.1 písm. e)) a/nebo o individuální zacházení podle čl. 9 odst. 5 základního nařízení do 15 dnů ode dne zveřejnění tohoto oznámení v Úředním věstníku Evropské unie.
7. Písemná podání, odpovědi na dotazník a korespondence
Veškerá podání a žádosti zúčastněných stran musejí být předloženy písemně (nikoli v elektronické podobě, není-li stanoveno jinak) a musí v nich být uveden název, poštovní a e-mailová adresa a telefonní a faxová čísla zúčastněné strany. Veškerá písemná podání, včetně informací vyžadovaných tímto oznámením, odpovědí na dotazník a korespondence, jež zúčastněné strany poskytují jako důvěrné, se označí poznámkou "Limited" [5] a v souladu s čl.
19 odst. 2 základního nařízení se k nim přiloží verze, která není důvěrná a je označena poznámkou "For inspection by interested parties".
Korespondenční adresa Komise, Generálního ředitelství pro obchod, ředitelství B:
European Commission
Directorate General for Trade
Directorate B
Office: J-79 5/16
B-1049 Brussels
Fax (32-2) 295 65 05
8. Nedostatečná spolupráce
Pokud účastník řízení odmítne umožnit přístup k nezbytným informacím nebo je neposkytne v příslušné lhůtě nebo pokud klade závažným způsobem překážky šetření, mohou podle článku 18 základního nařízení prozatímní nebo konečná pozitivní nebo negativní zjištění vycházet z dostupných údajů.
Pokud se zjistí, že účastník řízení předložil nepravdivé nebo zavádějící informace, nepřihlédne se k nim a bude se vycházet z dostupných údajů.
Pokud účastník řízení nespolupracuje nebo spolupracuje pouze částečně, a zjištění se proto podle článku 18 základního nařízení zakládají na dostupných údajích, může být výsledek pro účastníka řízení méně příznivý, než kdyby spolupracoval.
9. Časový rozvrh šetření
Podle čl. 6 odst. 9 základního nařízení bude šetření ukončeno do 15 měsíců ode dne zveřejnění tohoto oznámení v Úředním věstníku Evropské unie. V souladu s čl. 7 odst. 1 základního nařízení je možné uložit prozatímní opatření nejpozději do 9 měsíců ode dne zveřejnění tohoto oznámení v Úředním věstníku Evropské unie.
[1] Úř. věst.
L 56, 6.3.1996, s. 1.
[2] Úř. věst.
L 340, 23.12.2005, s. 17.
[3] O individuální rozpětí lze žádat podle čl. 17 odst. 3 základního nařízení v případě společností, které nejsou součástí vybraného vzorku, podle čl. 9 odst. 5 základního nařízení, který se týká individuálního zacházení, v případech zahrnujících země bez tržního hospodářství či země, jejichž hospodářství prochází transformací, a podle čl. 2 odst. 7 písm. b) základního nařízení v případě společností, které žádají o status tržního hospodářství. Upozornění: O individuální zacházení je třeba požádat podle čl. 9 odst. 5 základního nařízení a o status tržního hospodářství je třeba požádat podle čl. 2 odst. 7 písm. b) základního nařízení.
[4] Pro informace o významu termínu společnosti ve spojení viz článek 143 nařízení Komise (EHS) č. 2454/93, kterým se provádí nařízení Rady (EHS) č. 2913/92, kterým se vydává celní kodex Společenství (Úř. věst. L 253, 11.10.1993, s. 1).
[5] Tím se rozumí, že dokument je určen pouze pro interní použití.
Je chráněn podle článku 4 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001 o přístupu veřejnosti k dokumentům Evropského parlamentu, Rady a Komise (Úř. věst.
43). Jde o důvěrný dokument podle článku 19 základního nařízení a článku 6 Dohody WTO o provádění článku VI GATT 1994 (antidumpingová dohoda).
--------------------------------------------------
Zveřejnění rozhodnutí členských států o vydání nebo zrušení provozních licencí podle čl. 13 odst. 4 nařízení Rady (EHS) č. 2407/92 o vydávání licencí leteckým dopravcům [1] [2]
(2006/C 12/03)
(Text s významem pro EHP)
RAKOUSKO
Provozní licence vydané
Kategorie A: Provozní licence bez omezení podle čl. 5 odst. 7 písm. a) nařízení (EHS) č. 2407/92
Název leteckého dopravce _BAR_ Adresa leteckého dopravce _BAR_ Povolení přepravovat _BAR_ Platnost rozhodnutí od _BAR_
Global Jet Austria GmbH _BAR_ Wipplingerstraße 30/4 A-1010 Wien _BAR_ cestující, pošta, náklad _BAR_ 14. 11. 2005 _BAR_
[1] Úř. věst.
L 240, 24.8.1992, s. 1.
[2] Sděleno Evropské komisi před 31.8.2005.
--------------------------------------------------
Oznámení o zahájení antidumpingového řízení týkajícího se dovozů zmrazených jahod pocházejících z Čínské lidové republiky
(2006/C 14/07)
Komise obdržela podnět podle článku 5 nařízení Rady (ES) č. 384/96 o ochraně před dumpingovými dovozy ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství (dále jen "základní nařízení") [1], ve kterém se uvádí, že dovozy zmrazených jahod pocházejících z Čínské lidové republiky (dále jen "dotčená země") jsou dumpingové, a způsobují proto výrobnímu odvětví Společenství podstatnou újmu.
1. Podnět
Podnět podal dne 5. prosince 2005 polský svaz výrobců mražených potravin (dále jen "žadatel") jménem výrobců představujících významný podíl, v tomto případě více než 25 %, celkové produkce zmrazených jahod ve Společenství.
2. Výrobek
Výrobkem považovaným za dumpingový jsou jahody, též vařené ve vodě nebo v páře, zmrazené, též s přídavkem cukru nebo jiných sladidel, pocházející z Čínské lidové republiky (dále jen "dotčený výrobek"), obvykle kódů KN 08111011, 08111019 a 08111090.
Tyto kódy KN jsou uvedeny pouze pro informaci.
3. Tvrzení o dumpingu
2 odst. 7 základního nařízení stanovil žadatel běžnou hodnotu pro Čínskou lidovou republiku na základě ceny v zemi s tržním hospodářstvím uvedené v odst.
5.1 písm. d).
Tvrzení o dumpingu vychází ze srovnání takto stanovené běžné hodnoty s vývozními cenami dotčeného výrobku při jeho prodeji na vývoz do Společenství.
Na základě toho je vypočítané dumpingové rozpětí značné.
4. Tvrzení o újmě
Žadatel poskytl důkazy o tom, že se dovozy dotčeného výrobku z Čínské lidové republiky celkově zvýšily, a to jak absolutně, tak i co se týče podílu na trhu.
Objemy a ceny dotčeného dováženého výrobku mají kromě jiných dopadů údajně i nepříznivý vliv na podíl výrobního odvětví Společenství na trhu, na jím prodaná množství a na jím stanovované ceny, což vede k závažným nepříznivým důsledkům na celkový výkon a finanční situaci ve výrobním odvětví Společenství.
5. Postup
Poté, co Komise po konzultaci s poradním výborem stanovila, že podnět byl podán výrobním odvětvím Společenství nebo jeho jménem a že existují dostatečné důkazy, které ospravedlňují zahájení řízení, zahajuje šetření podle článku 5 základního nařízení.
5.1 Postup pro stanovení dumpingu a újmy
Šetřením se stanoví, zda je dotčený výrobek pocházející z Čínské lidové republiky předmětem dumpingu a zda tento dumping způsobil újmu.
a) Výběr vzorku
S ohledem na zjevně velký počet stran účastnících se tohoto řízení může Komise rozhodnout, že v souladu s článkem 17 základního nařízení použije výběr vzorku.
i) Výběr vzorku vývozců/výrobců v Čínské lidové republice
Aby mohla Komise rozhodnout, zda je výběr vzorku nutný, a pokud ano, vzorek vybrat, žádají se všichni vývozci/výrobci nebo zástupci jednající jejich jménem, aby se přihlásili, a to tak, že se obrátí na Komisi a ve lhůtě stanovené v odst. 6 písm. b) bodě i) a ve formě uvedené v odstavci 7 tohoto oznámení jí poskytnou o své společnosti nebo společnostech tyto údaje:
- název, adresu, e-mailovou adresu, telefonní a faxová čísla a jméno kontaktní osoby,
- obrat vyjádřený v místní měně a objem vyjádřený v tunách dotčeného výrobku prodaného na vývoz do Společenství za období od 1. ledna 2005 do 31. prosince 2005,
- obrat vyjádřený v místní měně a objem vyjádřený v tunách dotčeného výrobku prodaného na domácím trhu za období od 1. ledna 2005 do 31. prosince 2005,
- informace o tom, zda společnost hodlá žádat o individuální dumpingové rozpětí (o individuální dumpingová rozpětí mohou žádat pouze výrobci [2]),
- podrobnosti o činnostech společnosti týkajících se výroby dotčeného výrobku, objemu a kapacity výroby dotčeného výrobku vyjádřeného v tunách a investic do výrobní kapacity za období od 1. ledna 2005 do 31. prosince 2005,
- názvy a podrobnosti o činnostech všech společností ve spojení [3], jež se podílejí na výrobě a/nebo prodeji (na vývoz a/nebo v rámci domácího trhu) dotčeného výrobku,
- jakékoli další podstatné informace, jež by Komisi napomohly ve výběru vzorku,
- poskytnutím výše uvedených informací souhlasí společnost se svým případným zařazením do vzorku.
Je-li společnost vybrána jako součást vzorku, znamená to, že vyplní dotazník a že souhlasí s přešetřením svých odpovědí přímo na místě.
Pokud společnost uvede, že se svým případným zařazením do vzorku nesouhlasí, má se za to, že při šetření nespolupracovala.
Důsledky nedostatečné spolupráce jsou uvedeny níže v odstavci 8.
Komise se kromě toho obrátí na orgány v zemi vývozu a jakákoli známá sdružení vývozců/výrobců s cílem získat informace, které považuje pro výběr vzorku vývozců/výrobců za nezbytné.
ii) Výběr vzorku výrobců ve Společenství
S ohledem na vysoký počet výrobců ve Společenství, kteří podporují uvedený podnět, hodlá Komise provést šetření újmy výrobnímu odvětví Společenství výběrem vzorku.
Aby mohla Komise vybrat vzorek, žádají se všichni výrobci ve Společenství, aby ve lhůtě stanovené v odst. 6 písm. b) bodě i) poskytli o své společnosti nebo společnostech tyto údaje:
- název, adresu, e-mailovou adresu, telefonní a faxová čísla a jméno kontaktní osoby,
- celkový obrat společnosti vyjádřený v eurech za období od 1. ledna 2005 do 31. prosince 2005,
- podrobnosti o činnostech společnosti týkajících se výroby dotčeného výrobku,
- hodnotu prodejů dotčeného výrobku na trhu Společenství vyjádřenou v eurech za období od 1. ledna 2005 do 31. prosince 2005,
- objem prodejů dotčeného výrobku na trhu Společenství vyjádřený v tunách za období od 1. ledna 2005 do 31. prosince 2005,
- objem výroby dotčeného výrobku vyjádřený v tunách za období od 1. ledna 2005 do 31. prosince 2005,
- názvy a podrobnosti o činnostech všech společností ve spojení [3], jež se podílejí na výrobě a/nebo prodeji dotčeného výrobku,
- jakékoli další podstatné informace, jež by Komisi napomohly ve výběru vzorku,
- poskytnutím výše uvedených informací souhlasí společnost se svým případným zařazením do vzorku.
Je-li společnost vybrána jako součást vzorku, znamená to, že vyplní dotazník a že souhlasí s přešetřením svých odpovědí přímo na místě.
Pokud společnost uvede, že se svým případným zařazením do vzorku nesouhlasí, má se za to, že při šetření nespolupracovala.
Důsledky nedostatečné spolupráce jsou uvedeny níže v odstavci 8.
iii) Výběr vzorku dovozců
Aby mohla Komise rozhodnout, zda je výběr vzorku nutný, a pokud ano, vzorek vybrat, žádají se tímto všichni dovozci nebo zástupci jednající jejich jménem, aby se Komisi přihlásili a poskytli o své společnosti nebo společnostech ve lhůtě stanovené v odst. 6 písm. b) bodě i) a ve formě uvedené v odstavci 7 tyto údaje:
- název, adresu, e-mailovou adresu, telefonní a faxová čísla a jméno kontaktní osoby,
- celkový obrat společnosti vyjádřený v eurech za období od 1. ledna 2005 do 31. prosince 2005,
- celkový počet zaměstnanců,
- podrobnosti o činnostech společnosti týkajících se výroby dotčeného výrobku,
- objem vyjádřený v tunách a hodnotu vyjádřenou v eurech dovozů dotčeného výrobku pocházejícího z Čínské lidové republiky do Společenství a jeho dalšího prodeje na trhu Společenství za období od 1. ledna 2005 do 31. prosince 2005,
- názvy a podrobnosti o činnostech všech společností ve spojení [4], jež se podílejí na výrobě a/nebo prodeji dotčeného výrobku,
- jakékoli další podstatné informace, jež by Komisi napomohly ve výběru vzorku,
- poskytnutím výše uvedených informací souhlasí společnost se svým případným zařazením do vzorku.
Je-li společnost vybrána jako součást vzorku, znamená to, že vyplní dotazník a že souhlasí s přešetřením svých odpovědí přímo na místě.
Pokud společnost uvede, že se svým případným zařazením do vzorku nesouhlasí, má se za to, že při šetření nespolupracovala.
Důsledky nedostatečné spolupráce jsou uvedeny níže v odstavci 8.
Komise se kromě toho obrátí na jakákoli známá sdružení dovozců s cílem získat informace, které považuje pro výběr vzorku dovozců za nezbytné.
iv) Závěrečný výběr vzorku
Všechny zúčastněné strany, jež chtějí předložit jakékoli podstatné informace týkající se výběru vzorků, tak musejí učinit ve lhůtě stanovené v odst. 6 písm. b) bodě ii).
Komise hodlá provést závěrečný výběr vzorků po konzultaci s dotčenými stranami, jež vyjádřily souhlas se zařazením do vzorku.
Společnosti zařazené do vzorků musejí ve lhůtě stanovené v odst. 6 písm. b) bodě iii) vyplnit dotazník a musejí při šetření spolupracovat.
Nedojde-li k dostatečné spolupráci, může Komise podle čl. 17 odst.
4 a článku 18 základního nařízení při svých zjištěních vycházet z dostupných údajů. Zjištění vycházející z dostupných údajů může být pro dotčenou stranu méně příznivé, jak je vysvětleno v odstavci 8.
b) Dotazníky
S cílem získat informace, které pro své šetření považuje za nezbytné, zašle Komise dotazníky podnikům výrobního odvětví Společenství zařazeným do vzorku, jakémukoli sdružení výrobců ve Společenství, vývozcům/výrobcům v Čínské lidové republice zařazeným do vzorku, jakémukoli sdružení vývozců/výrobců, dovozcům zařazeným do vzorku, jakémukoli sdružení dovozců uvedenému v podnětu a orgánům dotčených zemí vývozu.
Vývozci/výrobci v Čínské lidové republice, kteří s ohledem na použití čl. 17 odst. 3 a čl. 9 odst. 6 základního nařízení žádají o individuální dumpingové rozpětí, musejí ve lhůtě stanovené v odst. 6 písm. a) bodě ii) tohoto oznámení předložit vyplněný dotazník. Musejí si tedy ve lhůtě stanovené v odst. 6 písm. a) bodě i) tohoto oznámení dotazník vyžádat. Tyto strany by si však měly být vědomy skutečnosti, že i když je pro vývozce/výrobce použita metoda výběru vzorku, může Komise přesto rozhodnout nestanovit pro ně individuální dumpingové rozpětí, pokud je počet vývozců/výrobců tak velký, že by individuální přezkoumání byla nepřiměřeně zatěžující a bránila by včasnému dokončení šetření.
c) Shromažďování informací a pořádání slyšení
Všechny zúčastněné strany se vyzývají, aby oznámily svá stanoviska, předložily kromě odpovědí na dotazník další informace a poskytly podkladovou dokumentaci.
Tyto informace a podkladová dokumentace musí být Komisi doručeny ve lhůtě stanovené v odst. 6 písm. a) bodě ii).
Komise může kromě toho zúčastněné strany vyslechnout, pokud o to požádají a doloží konkrétní důvody takového slyšení.
Tato žádost musí být učiněna ve lhůtě stanovené v odst. 6 písm. a) bodě iii).
d) Výběr země s tržním hospodářstvím
V souladu s čl. 2 odst. 7 písm. a) základního nařízení budou za vhodnou zemi s tržním hospodářstvím za účelem stanovení běžné hodnoty v souvislosti s Čínskou lidovou republikou pravděpodobně vybrány Spojené státy americké. Zúčastněné strany se vyzývají, aby ve zvláštní lhůtě stanovené v odst. 6 písm. c) tohoto oznámení vyjádřily své připomínky ke vhodnosti této volby.
e) Status země s tržním hospodářstvím
Pro ty vývozce/výrobce v Čínské lidové republice, kteří předloží žádost a dostatečné důkazy o tom, že působí v podmínkách tržního hospodářství, tj. splňují kritéria stanovená v čl. 2 odst. 7 písm. c) základního nařízení, se běžná hodnota stanoví v souladu s čl. 2 odst. 7 písm. b) základního nařízení. Vývozci/výrobci, kteří hodlají předložit řádně odůvodněnou žádost, tak musejí učinit ve zvláštní lhůtě stanovené v odst. 6 písm. d). Komise zašle formuláře žádostí všem vývozcům/výrobcům v Čínské lidové republice uvedeným v podnětu, jakož i orgánům Čínské lidové republiky.
5.2.
Postup pro posouzení zájmu Společenství
V souladu s článkem 21 základního nařízení a v případě, že jsou tvrzení o dumpingu a jím způsobené újmě opodstatněná, bude rozhodnuto, zda by přijetí antidumpingových opatření nebylo v rozporu se zájmem Společenství.
Z tohoto důvodu se mohou výrobní odvětví Společenství, dovozci, jejich zájmové svazy, zástupci uživatelů a zájmové organizace spotřebitelů, pokud prokáží, že mezi jejich činností a dotčeným výrobkem existuje objektivní souvislost, v obecných lhůtách stanovených v odst. 6 písm. a) bodě ii) přihlásit a sdělit Komisi příslušné informace.
Zúčastněné strany, které již jednaly v souladu s předchozí větou, mohou ve lhůtě stanovené v odst. 6 písm. a) bodě iii) požádat o slyšení, přičemž musejí udat konkrétní důvody takového slyšení.
Je třeba zdůraznit, že veškeré informace předložené podle článku 21 budou zohledněny pouze tehdy, budou-li v době předložení doloženy věcnými důkazy.
6. Lhůty
a) Obecné lhůty
i) Pro strany za účelem vyžádání dotazníku nebo jiných formulářů žádostí
Všechny zúčastněné strany by si co nejdříve měly vyžádat dotazník nebo jiné formuláře žádosti, a to nejpozději do 10 dnů ode dne zveřejnění tohoto oznámení v Úředním věstníku Evropské unie.
ii) Pro zúčastněné strany za účelem přihlášení se a předložení odpovědí na dotazník a jiných informací
Všechny zúčastněné strany, mají-li být jejich stanoviska při šetření zohledněna, se musejí přihlásit, a to tak, že se obrátí na Komisi, a musejí předložit svá stanoviska a odpovědi na dotazník nebo jakékoli jiné informace do 40 dnů ode dne zveřejnění tohoto oznámení v Úředním věstníku Evropské unie, není-li stanoveno jinak.
Je třeba věnovat pozornost skutečnosti, že výkon většiny procesních práv uvedených v základním nařízení závisí na tom, zda se zúčastněná strana přihlásí ve výše uvedené lhůtě.
Společnosti vybrané do vzorku musejí své odpovědi na dotazník předložit ve lhůtě stanovené v odst. 6 písm. b) bodě iii).
iii) Slyšení
Všechny zúčastněné strany mohou Komisi v uvedené lhůtě 40 dnů rovněž požádat o slyšení.
b) Zvláštní lhůta v souvislosti s výběrem vzorku
i) Informace uvedené v odst. 5.1 písm. a) bodech i), ii) a iii) by Komise měla obdržet do 15 dnů ode dne zveřejnění tohoto oznámení v Úředním věstníku Evropské unie s ohledem na její úmysl konzultovat dotčené strany, jež vyjádřily souhlas se zařazením do vzorku při jeho závěrečném výběru, ve lhůtě 21 dnů ode dne zveřejnění tohoto oznámení v Úředním věstníku Evropské unie.
ii) Veškeré další informace podstatné pro výběr vzorku uvedené v odst. 5.1 písm. a) bodě iv) musí Komise obdržet do 21 dnů ode dne zveřejnění tohoto oznámení v Úředním věstníku Evropské unie.
ii) Odpovědi na dotazník od zúčastněných stran, jež byly vybrány do vzorku, musí Komise obdržet do 37 dnů ode dne, kdy jim bylo oznámeno, že byly zařazeny do vzorku.
c) Zvláštní lhůta pro výběr země s tržním hospodářstvím
Strany účastnící se šetření mohou chtít vyjádřit své připomínky ke vhodnosti Spojených států amerických, které budou, jak bylo uvedeno v odst. 5.1 písm. d), pravděpodobně použity jako země s tržním hospodářstvím pro účely stanovení běžné hodnoty v souvislosti s Čínskou lidovou republikou.
Komise musí tyto připomínky obdržet do 10 dnů ode dne zveřejnění tohoto oznámení v Úředním věstníku Evropské unie.
d) Zvláštní lhůta pro podání žádosti o status tržního hospodářství a/nebo o individuální zacházení
Řádně doložené žádosti o status tržního hospodářství, jak je uvedeno v odst. 5.1 písm. e) tohoto oznámení, a/nebo o individuální zacházení podle čl. 9 odst. 5 základního nařízení musí Komise obdržet do 15 dnů ode dne zveřejnění tohoto oznámení v Úředním věstníku Evropské unie.
7. Písemná podání, odpovědi na dotazník a korespondence
Veškerá podání a žádosti zúčastněných stran musejí být předloženy písemně (nikoli v elektronické podobě, není-li stanoveno jinak) a musí v nich být uveden název, poštovní a e-mailová adresa a telefonní a faxová čísla zúčastněné strany. Veškerá písemná podání, včetně informací vyžadovaných tímto oznámením, odpovědí na dotazník a korespondence, jež zúčastněné strany poskytují jako důvěrné, se označí poznámkou "Limited" [5] a v souladu s čl.
19 odst. 2 základního nařízení se k nim přiloží verze, která není důvěrná a je označena poznámkou "FOR INSPECTION BY INTERESTED PARTIES".
Korespondenční adresa Komise, Generálního ředitelství pro obchod, ředitelství B:
European Commission
Directorate-General for Trade
Directorate B
Office: J-79 5/16
B-1049 Brussels
Fax (32-2) 295 65 05
8. Nedostatečná spolupráce
Pokud účastník řízení odmítne umožnit přístup k nezbytným informacím nebo je neposkytne v příslušné lhůtě nebo pokud klade závažným způsobem překážky šetření, mohou podle článku 18 základního nařízení prozatímní nebo konečná pozitivní nebo negativní zjištění vycházet z dostupných údajů.
Pokud se zjistí, že účastník řízení předložil nepravdivé nebo zavádějící informace, nepřihlédne se k nim a bude se vycházet z dostupných údajů.
Pokud účastník řízení nespolupracuje nebo spolupracuje pouze částečně, a zjištění se proto podle článku 18 základního nařízení zakládají na dostupných údajích, může pro něj být výsledek méně příznivý, než kdyby spolupracoval.
9. Časový plán šetření
Podle čl. 6 odst. 9 základního nařízení bude šetření uzavřeno do 15 měsíců ode dne zveřejnění tohoto oznámení v Úředním věstníku Evropské unie. V souladu s čl. 7 odst.1 základního nařízení je možné uložit prozatímní opatření nejpozději do 9 měsíců ode dne zveřejnění tohoto oznámení v Úředním věstníku Evropské unie.
[1] Úř. věst. L 56, 6.3.1996, s. 1. Nařízení naposledy pozměněné nařízením Rady (ES) č. 2117/2005 (Úř. věst. L 340, 23.12.2005, s. 17).
[2] O individuální rozpětí lze žádat podle čl. 17 odst. 3 základního nařízení pro společnosti, které nejsou součástí vybraného vzorku, podle čl. 9 odst. 5 základního nařízení, který se týká individuálního zacházení v případech zahrnujících země bez tržního hospodářství či země, jejichž hospodářství prochází transformací, a podle čl. 2 odst. 7 písm. b) základního nařízení pro společnosti, které žádají o status tržního hospodářství. Upozornění: O individuální zacházení je třeba požádat podle čl. 9 odst. 5 základního nařízení a o status tržního hospodářství je třeba požádat podle čl. 2 odst. 7 písm. b) základního nařízení.
[3] Pro informace o významu termínu společnosti ve spojení viz článek 143 nařízení Komise (EHS) č. 2454/93, kterým se provádí nařízení Rady (EHS) č. 2913/92, kterým se vydává celní kodex Společenství (Úř. věst. L 253, 11.10.1993, s. 1).
[4] Pro informace o významu termínu společnosti ve spojení viz článek 143 nařízení Komise (EHS) č. 2454/93, kterým se provádí nařízení Rady (EHS) č. 2913/92, kterým se vydává celní kodex Společenství (Úř. věst. L 253, 11.10.1993, s. 1).
[5] Rozumí se tím, že dokument je určený pouze pro interní použití.
Je chráněn podle článku 4 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001 o přístupu veřejnosti k dokumentům Evropského parlamentu, Rady a Komise (Úř. věst.
43). Jde o důvěrný dokument podle článku 19 základního nařízení a článku 6 Dohody WTO o provádění článku VI GATT 1994 (antidumpingová dohoda).
--------------------------------------------------
Zveřejnění rozhodnutí členských států o vydání nebo zrušení provozních licencí podle čl. 13 odst. 4 nařízení Rady (EHS) č. 2407/92 o vydávání licencí leteckým dopravcům [1] [2]
(2006/C 14/08)
(Text s významem pro EHP)
RAKOUSKO
Provozní licence vydané
Kategorie A: Provozní licence bez omezení podle čl. 5 odst. 7 písm. a) nařízení (EHS) č. 2407/92
Název leteckého dopravce _BAR_ Adresa leteckého dopravce _BAR_ Povolení přepravovat _BAR_ Platnost rozhodnutí od _BAR_
Amira Air GmbH _BAR_ Hangar 2 A-1300 Flughafen-Wien _BAR_ cestující, pošta, náklad _BAR_ 7. 12. 2005 _BAR_
Provozní licence zrušené
Kategorie B: Provozní licence včetně omezení podle čl. 5 odst. 7 písm. a) nařízení (EHS) č. 2407/92
Název leteckého dopravce _BAR_ Adresa leteckého dopravce _BAR_ Povolení přepravovat _BAR_ Platnost rozhodnutí od _BAR_
OREST-Immorent Leasing GmbH _BAR_ Windmühlgasse 22-24 A-1060 Wien _BAR_ cestující _BAR_ 29. 11. 2005 _BAR_
[1] Úř. věst.
L 240, 24.8.1992, s. 1.
[2] Sděleno Evropské komisi před 31.8.2005.
--------------------------------------------------
Shrnutí informací sdělených členskými státy o státní podpoře poskytnuté podle nařízení Komise (ES) č. 1/2004 ze dne 23. prosince 2003 o použití článků 87 a 88 Smlouvy o ES na státní podporu malým a středním podnikům působícím v produkci, zpracování a uvádění zemědělských produktů na trh
(2006/C 16/04)
Podpora č. : XA 57/05
Členský stát : Finsko
Region : Kontinentální Finsko, oblast spadající mimo program cíle 1
Název režimu podpory : Podpora na projekt školení
Právní základ : Valtioneuvoston asetus maaseudun kehittämisestä (609/2000, myöhemmin tehtyine muutoksineen), 52 pykälän 2 momentin 4 kohta
Roční výdaje plánované v rámci režimu : Odhaduje se, že na projekt školení bude v roce 2006 poskytnuto 1,9 milionů EUR
Maximální míra podpory :
Podporu na projekt školení lze poskytnout až do výše 90 % způsobilých nákladů, příjemce však nesmí v žádném tříletém období obdržet více než 100000 EUR.
Při výpočtu podpory se má za to, že příjemce je osobou, které je skutečně poskytována technická pomoc.
Podpora se poskytne formou grantu
Datum uskutečnění : Od 1. ledna 2006
Doba trvání režimu podpory nebo poskytování jednotlivé podpory : Podpora na projekt školení se poskytne v roce 2006
Cíl podpory : Cílem podpory na školení je zlepšit pracovní postupy a dovednosti zemědělců a zemědělských pracovníků podporováním jejich školení.
Podpora se poskytuje na základě článku 14 nařízení Komise (ES) č. 1/2004; při poskytování podpory se použije oddíl 14 Pokynů Společenství týkajících se státní podpory v zemědělství
Dotčená hospodářská odvětví : Zemědělství
Název a adresa orgánu poskytujícího podporu Etelä-Pohjanmaan TE-keskus
Huhtalantie 2
FIN-60220 Seinäjoki
Hämeen TE-keskus
Rauhankatu 10
FIN-15110 Lahti
Kaakkois-Suomen TE-keskus
Salpausselänkatu 22, PL 1041
FIN-45101 Kouvola
Keski-Suomen TE-keskus
Cygnaeuksenkatu 1, PL 44
FIN-40101 Jyväskylä
Pirkanmaan TE-keskus
Kauppakatu 4, PL 467
FIN-33101 Tampere
Pohjanmaan TE-keskus
Hovioikeudenpuistikko 19 A, PL 131
FIN-65101 Vaasa
Pohjois-Pohjanmaan TE-keskus
Viestikatu 1, PL 86
FIN-90101 Oulu
Satakunnan TE-keskus
Pohjoisranta 11 E, PL 266
FIN-28100 Pori
Uudenmaan TE-keskus
Maistraatinportti 2, PL 15
FIN-00241 Helsinki
Varsinais-Suomen TE-keskus
Ratapihankatu 36, PL 592
FIN-20101 Turku
Internetová adresa : www.mmm.fi/tuet/valtiontuet/ryhmapoikkeusasetus
--------------------------------------------------
Informace sdělené členskými státy o státních podporách poskytovaných podle nařízení Komise (ES) č. 70/2001 ze dne 12. ledna 2001 o použití článků 87 a 88 Smlouvy o ES na státní podpory malým a středním podnikům
(2006/C 17/05)
(Text s významem pro EHP)
Jednací číslo : XS 121/02
Členský stát : Francie
Region : Francie
Název režimu podpory nebo název podniku, který je příjemcem jednotlivé podpory : Režim podpory ADEME na nakládání s komunálními odpady a průmyslovými odpady
Právní základ : Délibérations du Conseil d'administration de l'ADEME du 12 mai 1999 et suivantes
Roční výdaje plánované v rámci režimu podpory nebo celková částka jednotlivé podpory poskytnuté podniku : 10 milionů EUR
Maximální míra podpory : 7,5 nebo 15 % (bez regionálních bonusů, které jsou 5 bodů v oblastech územního plánování pro průmysl (PAT Industrie) a 10 bodů v zámořských departementech)
Datum uskutečnění : 14. 12. 2001
Doba trvání režimu podpory nebo poskytování jednotlivé podpory : 31. 12. 2006
Cíl podpory : Podpora investic malým a středním podnikům na prevenci, nákládání s odpady a jejich zhodnocení
Dotčená hospodářská odvětví : Všechna odvětví, kromě rybolovu a akvakultury
Název a adresa orgánu poskytujícího podporu Agence de l'Environnement et de la Maîtrise de l'Énergie (ADEME)
27, rue Louis Vicat
F-75737 Paris Cedex 15
--------------------------------------------------
Informace sdělené členskými státy o státních podporách poskytovaných podle nařízení Komise (ES) č. 68/2001 ze dne 12. ledna 2001 o použití článků 87 a 88 Smlouvy o ES na podpory na vzdělávání, ve znění nařízení Komise (ES) č. 363/2004 ze dne 25. února 2004
(2006/C 17/06)
(Text s významem pro EHP)
Podpora č. _BAR_ XT 50/04 _BAR_
Členský stát _BAR_ Spojené království _BAR_
Region _BAR_ Severovýchod Anglie _BAR_
Název režimu podpory nebo název podniku, který je příjemcem jednotlivé podpory _BAR_ Program na podporu vzdělávání – Tees Valley Sub Regional Partnership _BAR_
Právní základ _BAR_ Regional Development Agency Act 1998 _BAR_
Plánované roční výdaje v rámci režimu podpory nebo celková částka jednotlivé podpory poskytnuté podniku _BAR_ Režim podpory _BAR_ Celková roční částka _BAR_ 1,2 milionu GBP _BAR_
Zajištěné půjčky _BAR_ _BAR_
Jednotlivá podpora _BAR_ Celková výše podpory _BAR_ _BAR_
Zajištěné půjčky _BAR_ _BAR_
Maximální míra podpory _BAR_ V souladu s čl. 4 odst. 2 až 7 nařízení _BAR_ Ano _BAR_ _BAR_
Datum uskutečnění _BAR_ Od 1. července 2004 _BAR_
Doba trvání režimu podpory nebo poskytování jednotlivé podpory _BAR_ Do 31. března 2005 _BAR_
Cíl podpory _BAR_ Obecné vzdělávání _BAR_ Ano _BAR_
Specifické vzdělávání _BAR_ Ne _BAR_
Dotčená hospodářská odvětví _BAR_ Všechna odvětví způsobilá pro státní podpory na vzdělávání _BAR_ Ano _BAR_
Název a adresa orgánu poskytujícího podporu _BAR_ Název: Fergus Mitchell _BAR_
Adresa: ONE Stella House Goldcrest Way Newburn Riverside NE15 8NY, United Kingdom _BAR_
Jednotlivé podpory velké výše _BAR_ V souladu s článkem 5 nařízení _BAR_ Ano _BAR_ _BAR_
--------------------------------------------------
Oznámení o zahájení přezkumu před pozbytím platnosti antidumpingových opatření použitelných na dovoz dusičnanu amonného pocházejícího z Ukrajiny
(2006/C 18/02)
Po zveřejnění oznámení o nadcházejícím pozbytí [1] platnosti platných antidumpingových opatření v případě dovozu dusičnanu amonného pocházejícího z Ukrajiny (dále jen "dotčená země") obdržela Komise žádost o přezkum podle čl. 11 odst. 2 nařízení Rady (ES) č. 384/96 o ochraně před dumpingovými dovozy ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství (dále jen "základní nařízení") [2].
1. Žádost o přezkum
Žádost podalo dne 25. října 2005 Evropské sdružení výrobců hnojiv (EFMA) (dále jen "žadatel") jménem výrobců představujících významný podíl, v tomto případě více než 50 %, celkové výroby dusičnanu amonného ve Společenství.
2. Výrobek
Přezkoumávaným výrobkem jsou pevná hnojiva obsahující více než 80 % hmotnostních dusičnanu amonného pocházející z Ukrajiny (dále jen "dotčený výrobek"), v současnosti kódů KN 31023090, 31024090, ex31022900, ex31026000, ex31029000, ex31051000, ex31052010, ex31055100, ex31055900 a ex31059091.
Tyto kódy KN se uvádějí pouze pro informaci.
3. Stávající opatření
V současné době je platným opatřením konečné antidumpingové clo uložené nařízením Rady (ES) č. 132/2001 [3], naposledy pozměněným nařízením Rady (ES) č. 945/2005 [4].
4. Odůvodnění přezkumu
Žádost je odůvodněna tím, že pozbytí platnosti opatření by mělo pravděpodobně za následek opakovaný výskyt dumpingu a újmy způsobené výrobnímu odvětví Společenství.
Vývozy z Ukrajiny do jiných třetích zemí, tj. do Spojených států amerických, Rumunska a Turecka, jsou údajně uskutečňovány za dumpingové ceny.
Za takových okolností je zde údajně vysoká pravděpodobnost opakovaného dumpingu z Ukrajiny vůči EU.
Žadatel dále tvrdí, že další dumping působící újmu je pravděpodobný.
V tomto ohledu žadatel předkládá důkaz, že pokud by opatření zanikla, současná úroveň dovozu dotčeného výrobku by pravděpodobně stoupla díky nevyužité kapacitě v dotčené zemi.
Rovněž tvrdí, že v důsledku platných opatření vztahujících se na dovoz týchž výrobků pocházejících z Ukrajiny dovozy dotčeného výrobku pravděpodobně porostou na jiných tradičních trzích než v EU (tj. ve Spojených státech amerických a v Brazílii).
To vše může vést k tomu, že se do Společenství přesměrují vývozy dotčeného výrobku z jiných třetích zemí.
Žadatel dále tvrdí, že k odstranění újmy došlo hlavně díky opatřením a že jakýkoliv opakovaný výskyt značného objemu dovozů za dumpingové ceny z dotčené země by pravděpodobně vedl k opakovanému výskytu další újmy působené výrobnímu odvětví Společenství, pokud by platnost těchto opatření zanikla.
5. Postup
Po konzultaci s poradním výborem Komise uznala, že existují dostatečné důkazy pro odůvodnění zahájení přezkumu před pozbytím platnosti, a zahajuje přezkum podle čl. 11 odst. 2 základního nařízení.
5.1 Postup pro stanovení pravděpodobnosti dumpingu a újmy
Šetřením se zjistí, zda je či není pravděpodobné, že pozbytí platnosti opatření povede k pokračování nebo opakovanému výskytu dumpingu a újmy.
a) Výběr vzorku
S ohledem na zjevně velký počet stran účastnících se tohoto řízení může Komise rozhodnout, že v souladu s článkem 17 základního nařízení použije výběr vzorku.
i) Výběr vzorku dovozců
Aby mohla Komise rozhodnout, zda je výběr vzorku nutný, a pokud ano, vzorek vybrat, žádají se tímto všichni dovozci nebo zástupci jednající jejich jménem, aby se Komisi přihlásili a poskytli o své společnosti nebo společnostech ve lhůtě stanovené v odst. 6 písm. b) bodě i) a ve formátech uvedených v odstavci 7 tyto údaje:
- název, adresu, e-mailovou adresu, telefonní a faxová čísla a jméno kontaktní osoby,
- celkový obrat společnosti vyjádřený v eurech za období od 1. ledna 2005 do 31. prosince 2005,
- celkový počet zaměstnanců,
- podrobnosti o činnostech společnosti týkajících se výroby dotčeného výrobku,
- objem vyjádřený v tunách a hodnotu vyjádřenou v eurech dovozů dotčeného výrobku pocházejícího z Ukrajiny do Společenství a jeho dalšího prodeje na trhu Společenství za období od 1. ledna 2005 do 31. prosince 2005,
- názvy a podrobnosti o činnostech všech společností ve spojení [5], jež se podílejí na výrobě a/nebo prodeji dotčeného výrobku,
- jakékoli další podstatné informace, jež by Komisi napomohly ve výběru vzorku,
- poskytnutím výše uvedených informací souhlasí společnost se svým případným zařazením do vzorku.
Je-li společnost vybrána jako součást vzorku, znamená to, že vyplní dotazník a že souhlasí s přešetřením svých odpovědí přímo na místě.
Pokud společnost uvede, že se svým případným zařazením do vzorku nesouhlasí, má se za to, že při šetření nespolupracovala.
Důsledky nedostatečné spolupráce jsou uvedeny níže v odstavci 8.
Komise se kromě toho obrátí na jakákoli známá sdružení dovozců s cílem získat informace, které považuje pro výběr vzorku dovozců za nezbytné.
ii) Výběr vzorku výrobců ve Společenství
S ohledem na vysoký počet výrobců ve Společenství, kteří podporují uvedenou žádost, hodlá Komise provést šetření újmy způsobené výrobnímu odvětví Společenství výběrem vzorku.
Aby mohla Komise vybrat vzorek, žádají se všichni výrobci ve Společenství, aby ve lhůtě stanovené v odst. 6 písm. b) bodě i) poskytli o své společnosti nebo společnostech tyto údaje:
- název, adresu, e-mailovou adresu, telefonní a faxová čísla a jméno kontaktní osoby,
- celkový obrat společnosti vyjádřený v eurech za období od 1. ledna 2005 do 31. prosince 2005;
- podrobnosti o činnostech společnosti týkajících se výroby dotčeného výrobku a objemu vyjádřeného v tunách dotčeného výrobku za období od 1. ledna 2005 do 31. prosince 2005,
- hodnotu prodejů dotčeného výrobku na trhu Společenství vyjádřenou v eurech za období od 1. ledna 2005 do 31. prosince 2005,
- objem prodejů dotčeného výrobku na trhu Společenství vyjádřený v tunách za období od 1. ledna 2005 do 31. prosince 2005,
- objem výroby dotčeného výrobku vyjádřený v tunách za období od 1. ledna 2005 do 31. prosince 2005,
- názvy a podrobnosti o činnostech všech společností ve spojení [5], jež se podílejí na výrobě a/nebo prodeji dotčeného výrobku,
- jakékoli další podstatné informace, jež by Komisi napomohly ve výběru vzorku,
- poskytnutím výše uvedených informací souhlasí společnost se svým případným zařazením do vzorku.
Je-li společnost vybrána jako součást vzorku, znamená to, že vyplní dotazník a že souhlasí s přešetřením svých odpovědí přímo na místě.
Pokud společnost uvede, že se svým případným zařazením do vzorku nesouhlasí, má se za to, že při šetření nespolupracovala.
Důsledky nedostatečné spolupráce jsou uvedeny níže v odstavci 8.
iii) Závěrečný výběr vzorku
Všechny zúčastněné strany, jež chtějí předložit jakékoli podstatné informace týkající se výběru vzorku, tak musejí učinit ve lhůtě stanovené v odst. 6 písm. b) bodě ii).
Komise hodlá provést závěrečný výběr vzorků po konzultaci s dotčenými stranami, jež vyjádřily souhlas se zařazením do vzorku.
Společnosti zařazené do vzorků musejí ve lhůtě stanovené v odst. 6 písm. b) bodě iii) vyplnit dotazník a musejí při šetření spolupracovat.
Nedojde-li k dostatečné spolupráci, může Komise podle čl. 17 odst.
4 a článku 18 základního nařízení při svých zjištěních vycházet z dostupných údajů. Zjištění vycházející z dostupných údajů může být pro dotčenou stranu méně příznivé, jak je vysvětleno v odstavci 8.
b) Dotazníky
S cílem získat informace, které pro své šetření považuje za nezbytné, zašle Komise dotazníky podnikům výrobního odvětví Společenství zařazeným do vzorku, jakémukoli sdružení výrobců ve Společenství, vývozcům/výrobcům v Ukrajině, jakémukoli sdružení vývozců/výrobců, dovozcům zařazeným do vzorku, všem sdružením dovozců, která jsou uvedena v žádosti či která spolupracovala při šetření, jehož důsledkem byla opatření, která jsou předmětem tohoto přezkumu, a orgánům dotčené země vývozu.
c) Shromažďování informací a pořádání slyšení
Všechny zúčastněné strany se vyzývají, aby oznámily svá stanoviska, předložily kromě odpovědí na dotazník další informace a poskytly podkladovou dokumentaci.
Tyto informace a podkladová dokumentace musí být Komisi doručeny ve lhůtě stanovené v odst. 6 písm. a) bodě ii) tohoto oznámení.
Komise může kromě toho zúčastněné strany vyslechnout, pokud o to požádají a doloží konkrétní důvody takového slyšení.
Tato žádost musí být učiněna ve lhůtě stanovené v odst. 6 písm. a) bodě iii) tohoto oznámení.
d) Výběr země s tržním hospodářstvím
V předchozím šetření bylo pro účely stanovení běžné hodnoty v souvislosti s Ukrajinou jako vhodná země s tržním hospodářstvím použito Polsko.
Žadatel nyní navrhl, aby za tímto účelem byly použity Spojené státy americké nebo Rumunsko.
Zúčastněné strany se vyzývají, aby ve zvláštní lhůtě stanovené v odst. 6 písm. c) tohoto oznámení vyjádřily své připomínky ke vhodnosti těchto možností volby.
5.2 Postup pro posouzení zájmu Společenství
V souladu s článkem 21 základního nařízení a v případě, že se potvrdí pravděpodobnost pokračování či opakovaného výskytu dumpingu a újmy, bude stanoveno, zda by zachování platnosti či zrušení antidumpingových opatření nebylo v rozporu se zájmem Společenství.
Z tohoto důvodu se mohou výrobní odvětví Společenství, dovozci, jejich zájmové svazy, zástupci uživatelů a zájmové organizace spotřebitelů, pokud prokáží, že mezi jejich činností a dotčeným výrobkem existuje objektivní souvislost, v obecných lhůtách stanovených v odst. 6 písm. a) bodě ii) přihlásit a sdělit Komisi příslušné informace.
Zúčastněné strany, které již jednaly v souladu s předchozí větou, mohou ve lhůtě stanovené v odst. 6 písm. a) bodě iii) požádat o slyšení, přičemž musejí udat konkrétní důvody takového slyšení.
Je třeba zdůraznit, že veškeré informace předložené podle článku 21 budou zohledněny pouze tehdy, budou-li v době předložení doloženy věcnými důkazy.
6. Lhůty
a) Obecné lhůty
i) Pro strany za účelem vyžádání dotazníku
Všechny zúčastněné strany, které nespolupracovaly při šetření, jehož důsledkem byla opatření, která jsou předmětem tohoto přezkumu, by si měly vyžádat dotazník co nejdříve, avšak nejpozději do 15 dnů ode dne zveřejnění tohoto oznámení v Úředním věstníku Evropské unie.
ii) Pro zúčastněné strany za účelem přihlášení se a předložení odpovědí na dotazník a jiných informací
Všechny zúčastněné strany, mají-li být jejich stanoviska při šetření zohledněna, se musejí přihlásit, a to tak, že se obrátí na Komisi, a musejí předložit svá stanoviska a odpovědi na dotazník nebo jakékoli jiné informace do 40 dnů ode dne zveřejnění tohoto oznámení v Úředním věstníku Evropské unie, není-li stanoveno jinak.
Je třeba věnovat pozornost skutečnosti, že výkon většiny procesních práv uvedených v základním nařízení závisí na tom, zda se zúčastněná strana přihlásí ve výše uvedené lhůtě.
iii) Slyšení
Všechny zúčastněné strany mohou Komisi v uvedené lhůtě 40 dnů rovněž požádat o slyšení.
b) Zvláštní lhůta v souvislosti s výběrem vzorku
i) Informace uvedené v odst. 5.1 písm. a) bodech i) a ii) by Komise měla obdržet do 15 dnů ode dne zveřejnění tohoto oznámení v Úředním věstníku Evropské unie s ohledem na její úmysl konzultovat dotčené strany, jež vyjádřily souhlas se zařazením do vzorku při jeho závěrečném výběru, ve lhůtě 21 dnů ode dne zveřejnění tohoto oznámení v Úředním věstníku Evropské unie.
ii) Veškeré další informace podstatné pro výběr vzorku uvedené v odst. 5.1 písm. a) bodě iii) musí Komise obdržet do 21 dnů ode dne zveřejnění tohoto oznámení v Úředním věstníku Evropské unie.
iii) Odpovědi na dotazník od zúčastněných stran, jež byly vybrány do vzorku, musí Komise obdržet do 37 dnů ode dne, kdy jim bylo oznámeno, že byly zařazeny do vzorku.
c) Zvláštní lhůta pro výběr země s tržním hospodářstvím
Strany účastnící se šetření mohou chtít vyjádřit své připomínky ke vhodnosti Spojených států amerických a Rumunska, které budou, jak bylo uvedeno v odst. 5.1 písm. d) tohoto oznámení, pravděpodobně použity jako možné země s tržním hospodářstvím pro účely stanovení běžné hodnoty v souvislosti s Ukrajinou.
Komise musí tyto připomínky obdržet do 10 dnů ode dne zveřejnění tohoto oznámení v Úředním věstníku Evropské unie.
7. Písemná podání, odpovědi na dotazník a korespondence
Veškerá podání a žádosti zúčastněných stran musejí být předloženy písemně (nikoli v elektronické podobě, není-li stanoveno jinak) a musí v nich být uveden název, poštovní a e-mailová adresa a telefonní a faxová čísla zúčastněné strany. Veškerá písemná podání, včetně informací vyžadovaných tímto oznámením, odpovědí na dotazník a korespondence, jež zúčastněné strany poskytují jako důvěrné, se označí poznámkou "Limited" [6] a v souladu s čl.
19 odst. 2 základního nařízení se k nim přiloží verze, která není důvěrná a je označena poznámkou "FOR INSPECTION BY INTERESTED PARTIES".
Korespondenční adresa Komise, Generálního ředitelství pro obchod, ředitelství B:
European Commission
Directorate-General for Trade
Directorate B
Office: J-79 5/16
B-1049 Brussels
Fax (32-2) 295 65 05
8. Nedostatečná spolupráce
Pokud účastník řízení odmítne umožnit přístup k nezbytným informacím nebo je neposkytne v příslušné lhůtě nebo pokud klade závažným způsobem překážky šetření, mohou podle článku 18 základního nařízení prozatímní nebo konečná pozitivní nebo negativní zjištění vycházet z dostupných údajů.
Pokud se zjistí, že účastník řízení předložil nepravdivé nebo zavádějící informace, nepřihlédne se k nim a bude se vycházet z dostupných údajů.
Pokud účastník řízení nespolupracuje nebo spolupracuje pouze částečně, a zjištění se proto podle článku 18 základního nařízení zakládají na dostupných údajích, může pro něj být výsledek méně příznivý, než kdyby spolupracoval.
9. Časový plán šetření
11 odst. 5 základního nařízení bude šetření uzavřeno do 15 měsíců ode dne zveřejnění tohoto oznámení
Informační procedura – Technické předpisy
(2006/C 18/05)
(Text s významem pro EHP)
Směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/34/ES ze dne 22. června 1998 o postupu při poskytování informací v oblasti norem a technických předpisů a pravidel pro služby informační společnosti. (Úř. věst.
L 204, 21.7.1998, s. 37; Úř. věst.
L 217, 5.8.1998, s. 18).
Oznámení o návrzích národních technických předpisů, které obdržela Komise
Reference _BAR_ Název _BAR_ Konec tříměsíčního období pozastavení prací _BAR_
2006/0001/HU _BAR_ Vyhláška Ministerstva hospodářství a dopravy …/2005 (…) o periodické kontrole cisteren s LPG _BAR_ 4. 4. 2006 _BAR_
2006/0002/HU _BAR_ Nařízení Ministerstva hospodářství a dopravy …/2005 (…) o přezkoušení zbraní, střelných zařízení a střeliva _BAR_ 5. 4. 2006 _BAR_
2006/0003/EE _BAR_ Návrh zákona o elektronickém spojení, zákona o službě informační společnosti, návrh novely zákona trestního zákoníku, trestního a přestupkového řádu _BAR_ 6. 4. 2006 _BAR_
2006/0004/F _BAR_ Návrh nařízení o obchodní kvalitě ananasu _BAR_ 7. 4. 2006 _BAR_
2006/0005/S _BAR_ Návrh zákona se zvláštními ustanoveními o dani z vozidla _BAR_ _BAR_
2006/0006/UK _BAR_ Změna nařízení pro měřicí přístroje 2006 (kapalná paliva a mazací prostředky) _BAR_ 11. 4. 2006 _BAR_
2006/0007/SK _BAR_ Vyhláška Národního bezpečnostního úřadu, kterou se mění a doplňuje Vyhláška Národního bezpečnostního úřadu č.
336/2004 Sb.z., o fyzické bezpečnosti a objektové bezpečnosti _BAR_ 12. 4.
2006/0008/EE _BAR_ Zákon o změně zákona o spotřební dani z alkoholu, tabáku a pohonných hmot _BAR_ _BAR_
2006/0009/NL _BAR_ Návrh vyhlášky – doplňující pravidla o bezpečnosti silničních tunelůNávrh úpravy – doplňující pravidla o bezpečnosti silničních tunelů _BAR_ 12. 4. 2006 _BAR_
--------------------------------------------------
Informační procedura – Technické předpisy
(2006/C 18/06)
(Text s významem pro EHP)
Směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/34/ES ze dne 22. června 1998 o postupu při poskytování informací v oblasti norem a technických předpisů a pravidel pro služby informační společnosti. (Úř. věst.
L 204, 21.7.1998, s. 37; Úř. věst.
L 217, 5.8.1998, s. 18).
Oznámení o návrzích národních technických předpisů, které obdržela Komise
Reference _BAR_ Název _BAR_ Konec tříměsíčního období pozastavení prací _BAR_
2005/0690/D _BAR_ Dokument Spolkové agentury pro sítě SSB FE-OE 017 – popis rozhraní pro zařízení směrové radiofonie v rámci stacionárních radiokomunikačních služeb ve frekvenční oblasti 58 GHz _BAR_ 9. 3. 2006 _BAR_
2005/0691/D _BAR_ Dokument Spolkové agentury pro sítě SSB FE-OE 019 – popis rozhraní pro digitální zařízení směrové radiofonie pro přímé spojení účastníků v rámci stacionárních radiokomunikačních služeb ve frekvenční oblasti 52 GHz _BAR_ 9. 3. 2006 _BAR_
2005/0692/I _BAR_ Nástin legislativního dekretu obsahujícího změny a doplňky legislativního dekretu č. 82 ze dne 7. března 2005 který obsahuje "Kodex digitální správy" _BAR_ 10. 3. 2006 _BAR_
2005/0693/S _BAR_ Návrh na změnu pravidel týkajících se konstrukce, vydaných Úřadem pro záležitosti bydlení (BKR) (BFS – Sbírka zákonů Úřadu pro záležitosti bydlení – 1993:58 s novelizacemi až do sbírky BFS 2004:9 včetně této sbírky) _BAR_ 10. 3. 2006 _BAR_
2005/0694/DK _BAR_ Dánské rádiové rozhraní č. 00 007 pro rádiová zařízení s nízkým výkonem určená pro místní datové sítě ve frekvenčním pásmu 5 GHz _BAR_ 10. 3. 2006 _BAR_
2005/0695/UK _BAR_ IR 2045 – Požadavek 2045 Spojeného království na rozhraní (verze 1.1) pro souběžný přístup ke spektru _BAR_ 13. 3. 2006 _BAR_
2005/0696/SI _BAR_ Předpis o veterinárních podmínkách dovozu do Slovinské republiky a pro obchodování s neharmonizovanými zvířaty a výrobky, jakož i pro nekomerční přesuny neharmonizovaných domácích zvířat _BAR_ 13. 3. 2006 _BAR_
2005/0697/SI _BAR_ Vyhláška o nakládání s obaly a obalovými odpady _BAR_ 14. 3. 2006 _BAR_
2005/0698/SK _BAR_ Technicko-konstrukční a provozní požadavky na připojení do přenosové soustavy /Slovenská elektrizační přenosová soustava, a.s. Bratislava/ _BAR_ 15. 3. 2006 _BAR_
2005/0699/SK _BAR_ Technická pravidla /Západoslovenská energetika, a.s. Bratislava/ _BAR_ 15. 3. 2006 _BAR_
2005/0700/SK _BAR_ Technická pravidla /Středoslovenská energetika, a.s. Žilina/ _BAR_ 15. 3. 2006 _BAR_
2005/0701/SK _BAR_ Technická pravidla /Východoslovenská energetika, a.s. Košice/ _BAR_ 15. 3. 2006 _BAR_
2005/0702/NL _BAR_ Prováděcí předpisy pro odpočet investic do energetiky dle seznamu energií (Energielijst/seznam energií) 2006 _BAR_ _BAR_
2005/0703/F _BAR_ Vyhláška týkající se schválení bezpečnostního nařízení proti rizikům požáru a paniky v nápravných zařízeních _BAR_ 15. 3. 2006 _BAR_