(5) Rovněž je vhodné harmonizovat praktické použití loga EMAS a zajistit jasné a vyčerpávající vymezení výjimek pro použití loga za určitých podmínek.
(6) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem výboru zřízeného článkem 14 nařízení (ES) č. 761/2001,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Jednotky ve smyslu čl. 2 písm. s) druhého pododstavce nařízení (ES) č. 761/2001 budou zaregistrovány jako organizace v souladu se zásadami stanovenými v příloze I.
Článek 2
Organizace si nechají validovat aktualizovaná prohlášení o stavu životního prostředí uvedená v čl. 3 písm. b) nařízení (ES) č. 761/2001 v souladu se zásadami stanovenými v příloze II.
Článek 3
Logo EMAS uvedené v článku 8 nařízení (ES) č. 761/2001 se používá v souladu se zásadami stanovenými v příloze III.
Článek 4
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Rady
ze dne 30. srpna 2001
o uzavření Dohody mezi Evropskou unií a Bývalou jugoslávskou republikou Makedonie o činnosti Pozorovatelské mise Evropské unie (EUMM) v Bývalé jugoslávské republice Makedonie
(2001/682/SZBP)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o Evropské unii, a zejména na článek 24 této smlouvy,
s ohledem na doporučení předsednictví,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Dne 22. prosince 2000 přijala Rada společnou akci 2000/811/SZBP o Pozorovatelské misi Evropské unie [1].
(2) Podle článku 6 této společné akce se prováděcí pravidla, kterými se řídí činnosti EUMM v oblasti její působnosti, stanoví v ujednáních, která budou uzavřena stanoveným v článku 24 Smlouvy.
(3) Na základě rozhodnutí Rady ze dne 28. června 2001, kterým se pověřuje předsednictví k zahájení jednání, sjednalo předsednictví s Bývalou jugoslávskou republikou Makedonií dohodu o činnosti EUMM.
(4) Tato dohoda by měla být schválena,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Dohoda mezi Evropskou unií a Bývalou jugoslávskou republikou Makedonií o činnosti Pozorovatelské mise Evropské unie (EUMM)
Rozhodnutí Komise
ze dne 22. srpna 2001,
kterým se stanovují ekologická kritéria pro udělování ekoznačky Společenství osobním počítačům
(oznámeno pod číslem K(2001) 2584)
(Text s významem pro EHP)
(2001/686/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení (ES) č. 1980/2000 Evropského parlamentu a Rady ze dne 17. července 2000 [1] o revidovaném systému Společenství pro udělování ekoznačky, a zejména na články 3, 4 a 6 tohoto nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Článek 3 nařízení (ES) č. 1980/2000 stanoví, že ekoznačka může být udělena výrobku s vlastnostmi, které mu umožňují významně přispívat ke zlepšení klíčových environmentálních aspektů.
(2) Článek 4 nařízení (ES) č. 1980/2000 stanoví, že zvláštní kritéria ekoznačky jsou stanovena podle skupin výrobků.
(3) Článek 4 nařízení (ES) č. 1980/2000 stanoví, že přezkum kritérií ekoznačky a požadavků na posuzování a ověřování kritérií proběhne ve stanovené době před koncem platnosti kritérií určených pro danou skupinu výrobků a zavdává podnět k prodloužení, zrušení nebo přezkumu těchto kritérií.
(4) Rozhodnutím 1999/205/ES [2] Komise stanovila ekologická kritéria pro udělení ekoznačky Společenství osobním počítačům, která jsou podle článku 3 uvedeného rozhodnutí platná do dne 28. února 2002.
(5) Je vhodné přezkoumat definici skupiny výrobků a ekologická kritéria stanovená rozhodnutím 1999/205/ES s přihlédnutím k vývoji trhu.
(6) Je vhodné přijmout nové rozhodnutí Komise stanovující zvláštní ekologická kritéria pro tuto skupinu výrobků platná na období tří let.
(7) Je vhodné, aby v časově omezeném období ne delším než dvanáct měsíců platila souběžně jak nová kritéria stanovená tímto rozhodnutím, tak i kritéria dříve stanovená rozhodnutím 1999/205/ES, aby se poskytl dostatek času společnostem, jejichž výrobkům byla udělena ekoznačka před přijetím tohoto nového rozhodnutí, aby přizpůsobily své výrobky novým kriteriím.
(8) Opatření stanovená tímto rozhodnutím byla vypracována a přijata postupem stanovování kritérií pro ekoznačku uvedených v článku 6 nařízení (ES) č. 1980/2000.
(9) Opatření stanovená tímto rozhodnutím jsou v souladu se stanoviskem výboru zřízeného podle článku 17 nařízení (ES) č. 1980/2000,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
klávesnice: _BAR_ klávesnice pro použití v osobních počítačích. _BAR_
Článek 2
Úspěchy dosažené v oblasti ochrany životního prostředí skupiny výrobků, jež je definována v článku 1, jsou posuzovány podle zvláštních ekologických kritérií uvedených v příloze.
Článek 3
Definice skupiny výrobků a k ní se vztahující kritéria jsou platné tři roky ode dne vstupu v platnost tohoto rozhodnutí.
Jestliže se do konce tohoto období nepřijmou přezkoumaná ekologická kritéria, zůstávají v platnosti další rok.
Doba platnosti definice skupiny výrobků a kritérií stanovených rozhodnutím 1999/205/ES se prodlužuje tak, aby vypršela dvanáct měsíců ode dne vstupu v platnost tohoto rozhodnutí.
Článek 4
Pro správní účely se této skupině výrobků přiděluje číselný kód "013".
Článek 5
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 28. srpna 2001,
kterým se stanovují ekologická kritéria pro udělování ekoznačky Společenství přenosným počítačům
(oznámeno pod číslem K(2001) 2596)
(Text s významem pro EHP)
(2001/687/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení (ES) č. 1980/2000 Evropského parlamentu a Rady ze dne 17. července 2000 [1] o revidovaném systému Společenství pro udělování ekoznačky, a zejména na články 3, 4 a 6 tohoto nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Článek 3 nařízení (ES) č. 1980/2000 stanoví, že ekoznačka může být udělena výrobku s vlastnostmi, které mu umožňují významně přispívat ke zlepšení klíčových environmentálních aspektů.
(2) Článek 4 nařízení (ES) č. 1980/2000 stanoví, že zvláštní kritéria ekoznačky jsou stanovena podle skupin výrobků.
(3) Článek 4 nařízení (ES) č. 1980/2000 stanoví, že přezkum kritérií ekoznačky a požadavků na posuzování a ověřování kritérií proběhne ve stanovené době před koncem platnosti kritérií určených pro danou skupinu výrobků a zavdává podnět k návrhu na prodloužení, odvolání nebo přezkum těchto kritérií.
(4) Rozhodnutím 1999/698/ES [2] Komise stanovila ekologická kritéria pro udělení ekoznačky Společenství přenosným počítačům, která jsou podle článku 3 uvedeného rozhodnutí platná do dne 31. října 2001.
(5) Je vhodné přezkoumat definici skupiny výrobků a ekologická kritéria stanovená rozhodnutím 1999/698/ES s přihlédnutím k vývoji trhu.
(6) Je vhodné přijmout nové rozhodnutí Komise stanovující zvláštní ekologická kritéria pro tuto skupinu výrobků platná na období tří let.
(7) Je vhodné, aby v časově omezeném období ne delším než dvanáct měsíců platila souběžně jak nová kritéria stanovená tímto rozhodnutím, tak i kritéria dříve stanovená rozhodnutím 1999/698/ES, aby se poskytl dostatek času společnostem, jejichž výrobkům byla udělena ekoznačka před přijetím tohoto nového rozhodnutí, aby přizpůsobily své výrobky novým kriteriím.
(8) Opatření stanovená tímto rozhodnutím byla vypracována a přijata postupem stanovování kritérií pro ekoznačku uvedených v článku 6 nařízení (ES) č. 1980/2000.
(9) Opatření stanovená tímto rozhodnutím jsou v souladu se stanoviskem výboru zřízeného podle článku 17 nařízení (ES) č. 1980/2000,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Skupinou výrobků "přenosné počítače" (dále jen "skupina výrobků") se rozumějí: "Počítače, které se mohou používat na různých místech, a které se skládají ze systémové jednotky, klávesnice a zobrazovací jednotky spojených do jedné skříňky, aby byly snadno přenosné z jednoho místa na druhé a které mohou být napájeny interní baterií."
Článek 2
Úspěchy dosažené v oblasti ochrany životního prostředí skupiny výrobků, jež je definována v článku 1, jsou posuzovány podle zvláštních ekologických kritérií uvedených v příloze.
Článek 3
Definice skupiny výrobků a k ní se vztahující kritéria jsou platné tři roky ode dne vstupu v platnost tohoto rozhodnutí.
Jestliže se do konce tohoto období nepřijmou přezkoumaná ekologická kritéria, zůstávají v platnosti další rok.
Doba platnosti definice skupiny výrobků a kritérií stanovených rozhodnutím 1999/698/ES se prodlužuje tak, aby vypršela dvanáct měsíců ode dne vstupu v platnost tohoto rozhodnutí.
Článek 4
Pro správní účely se této skupině výrobků přiděluje číselný kód "018".
Článek 5
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 28. srpna 2001,
kterým se stanovují ekologická kritéria pro udělování ekoznačky Společenství pomocným půdním látkám a pěstebním substrátům
(oznámeno pod číslem K(2001) 2597)
(Text s významem pro EHP)
(2001/688/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení (ES) č. 1980/2000 Evropského parlamentu a Rady ze dne 17. července 2000 [1] o revidovaném systému Společenství pro udělování ekoznačky, a zejména na články 3, 4 a 6 tohoto nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Článek 3 nařízení (ES) č. 1980/2000 stanoví, že ekoznačka může být udělena výrobku s vlastnostmi, které mu umožňují významně přispívat ke zlepšení klíčových environmentálních aspektů.
(2) Článek 4 nařízení (ES) č. 1980/2000 stanoví, že zvláštní kritéria ekoznačky jsou stanovena podle skupin výrobků.
(3) Článek 4 nařízení (ES) č. 1980/2000 stanoví, že přezkum kritérií ekoznačky a požadavků na posuzování a ověřování kritérií proběhne ve stanovené době před koncem platnosti kritérií určených pro danou skupinu výrobků, a zavdává podnět k návrhu na prodloužení, zrušení nebo přezkum těchto kritérií.
(4) Rozhodnutím 98/488/ES [2] Komise stanovila ekologická kritéria pro udělení ekoznačky Společenství pomocným půdním látkám, která jsou podle článku 3 uvedeného rozhodnutí ve znění rozhodnutí 201/157/ES [3] platná do dne 30. září 2002.
(5) Je vhodné přezkoumat definici skupiny výrobků a ekologická kritéria stanovená rozhodnutím 98/488/ES s přihlédnutím k vývoji trhu.
(6) Je vhodné přijmout nové rozhodnutí Komise stanovující zvláštní ekologická kritéria pro tuto skupinu výrobků platná na období pěti let.
(7) Je vhodné, aby v časově omezeném období ne delším než dvanáct měsíců platila souběžně jak nová kritéria stanovená tímto rozhodnutím, tak i kritéria dříve stanovená rozhodnutím 98/488/ES, aby se poskytl dostatek času společnostem, jejichž výrobkům byla udělena ekoznačka před přijetím tohoto nového rozhodnutí, aby přizpůsobily své výrobky novým kriteriím.
(8) Opatření stanovená tímto rozhodnutím byla vypracována a přijata postupem stanovování kritérií pro ekoznačku uvedených v článku 6 nařízení (ES) č. 1980/2000.
(9) Opatření stanovená tímto rozhodnutím jsou v souladu se stanoviskem výboru zřízeného podle článku 17 nařízení (ES) č. 1980/2000,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Skupinou výrobků "pomocné půdní látky a pěstební substráty" (dále jen "skupina výrobků") se rozumějí:
- pomocné půdní látky: látky přidávané do půdy především s cílem zachovat nebo zlepšit její fyzikální vlastnosti a schopné zlepšit její chemické a/nebo biologické vlastnosti nebo aktivitu,
- pěstební substráty: jiné látky než půdy, ve kterých se pěstují rostliny.
Článek 2
Úspěchy dosažené v oblasti ochrany životního prostředí skupiny výrobků, jež je definována v článku 1, jsou posuzovány podle zvláštních ekologických kritérií uvedených v příloze.
Článek 3
Definice skupiny výrobků a k ní se vztahující kritéria jsou platné pět let ode dne vstupu v platnost tohoto rozhodnutí.
Doba platnosti definice skupiny výrobků a kritérií stanovených rozhodnutím 98/488/ES se upravuje tak, aby vypršela dvanáct měsíců ode dne vstupu v platnost tohoto rozhodnutí.
Článek 4
Pro správní účely se této skupině výrobků přiděluje číselný kód "003".
Článek 5
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 28. srpna 2001,
kterým se stanovují ekologická kritéria pro udělování ekoznačky Společenství myčkám nádobí
(oznámeno pod číslem K(2001) 2600)
(Text s významem pro EHP)
(2001/689/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení (ES) č. 1980/2000 Evropského parlamentu a Rady ze dne 17. července 2000 [1] o revidovaném systému Společenství pro udělování ekoznačky, a zejména na články 3, 4 a 6 tohoto nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Článek 3 nařízení (ES) č. 1980/2000 stanoví, že ekoznačka může být udělena výrobku s vlastnostmi, které mu umožňují významně přispívat ke zlepšení klíčových environmentálních aspektů.
(2) Článek 4 nařízení (ES) č. 1980/2000 stanoví, že zvláštní kritéria ekoznačky jsou stanovena podle skupin výrobků.
(3) Článek 4 nařízení (ES) č. 1980/2000 stanoví, že přezkum kritérií ekoznačky a požadavků na posuzování a ověřování kritérií proběhne ve stanovené době před koncem platnosti kritérií určených pro danou skupinu výrobků a zavdává podnět k návrhu na prodloužení, zrušení nebo přezkum těchto kritérií.
(4) Rozhodnutím 98/483/ES [2] Komise stanovila ekologická kritéria pro udělení ekoznačky Společenství myčkám nádobí, která jsou podle článku 3 uvedeného rozhodnutí ve znění rozhodnutí 2001/397/ES [3] platná do dne 31. ledna 2003.
(5) Je vhodné přezkoumat definici skupiny výrobků a ekologická kritéria stanovená rozhodnutím 98/483/ES s přihlédnutím k vývoji trhu.
(6) Je vhodné přijmout nové rozhodnutí Komise, které stanoví zvláštní ekologická kritéria pro tuto skupinu výrobků platná na období pěti let.
(7) Je vhodné, aby v časově omezeném období ne delším než dvanáct měsíců platila souběžně jak nová kritéria stanovená tímto rozhodnutím, tak i kritéria dříve stanovená rozhodnutím 98/483/ES, aby se poskytl dostatek času společnostem, jejichž výrobkům byla udělena ekoznačka před přijetím tohoto nového rozhodnutí, aby přizpůsobily své výrobky novým kriteriím.
(8) Opatření stanovená tímto rozhodnutím byla vypracována a přijata postupem stanovování kritérií pro ekoznačku uvedeným v článku 6 nařízení (ES) č. 1980/2000.
(9) Opatření stanovená tímto rozhodnutím jsou v souladu se stanoviskem výboru zřízeného podle článku 17 nařízení (ES) č. 1980/2000,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Skupinou výrobků "myčky nádobí" (dále jen "skupina výrobků") se rozumějí: "Domácí myčky nádobí napájené z elektrické sítě a prodávané veřejnosti. Zařízení, která mohou využívat také jiné zdroje energie, jako baterie, nebo které nemají vnitřní zdroj tepla, jsou z této skupiny vyňata."
Článek 2
Úspěchy dosažené v oblasti ochrany životního prostředí skupiny výrobků, jež je definována v článku 1, jsou posuzovány podle zvláštních ekologických kritérií uvedených v příloze.
Článek 3
Definice skupiny výrobků a k ní se vztahující kritéria jsou platné pět let ode dne vstupu v platnost tohoto rozhodnutí.
Doba platnosti definice skupiny výrobků a kritérií stanovených rozhodnutím 98/483/ES se upravuje tak, aby vypršela dvanáct měsíců ode dne vstupu v platnost tohoto rozhodnutí.
Článek 4
Pro správní účely se této skupině výrobků přiděluje číselný kód "002".
Článek 5
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady
ze dne 3. května 2001
o úpravě finančního výhledu s ohledem na plnění rozpočtu
(2001/692/ES)
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na body 16 a 18 interinstitucionální dohody ze dne 6. května 1999 o rozpočtové kázni a o zdokonalení rozpočtového procesu [1],
s ohledem na návrh Komise [2],
v souladu s pravidly hlasování stanovenými v čl. 272 odst. 9 pátém pododstavci Smlouvy,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Finanční výhled na léta 2000/06 je nutno přizpůsobit s ohledem na plnění rozpočtu v roce 2000.
(2) V důsledku opožděného přijetí určitých programů týkajících se opatření strukturální politiky nebylo možné částku 6152,3 milionů EUR přidělenou na strukturální fondy využít v roce 2000 ani přenést do roku 2001.
Podle odstavce 17 interinstitucionální dohody musí být tato částka přenesena do následujících finančních roků zvýšením odpovídajících výdajových stropů pro položky závazků.
(3) Plnění rozpočtu na rok 2000 nevykazuje v této etapě potřebu přizpůsobovat celkový strop pro položky plateb.
Situace v tomto ohledu bude vždy znovu posouzena při každém dalším přizpůsobení finančního výhledu,
PŘIJALY TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Roční stropy položek plateb v podpoložce Strukturální fondy v řádce 2 finančního výhledu se zvyšují o následující částky vyjádřené v milionech eur při současných cenách.
2002 _BAR_ 2003 _BAR_ 2004 _BAR_ 2005 _BAR_ 2006 _BAR_
Článek 2
Finanční výhled pro EU-15 a finanční rámec pro EU-21 po technické úpravě pro rok 2002 v souladu s vývojem HNP a cen a úpravách, jichž se týká toto rozhodnutí, jsou obsaženy v příloze. Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 5. září 2001
o nezařazení látky chlorfenapyru do přílohy I směrnice Rady 91/414/EHS
(oznámeno pod číslem K(2001) 2617)
(Text s významem pro EHP)
(2001/697/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 91/414/EHS ze dne 15. července 1991 o uvádění přípravků na ochranu rostlin na trh [1], naposledy pozměněnou směrnicí Komise 2001/49/ES [2], a zejména na čl. 6 odst. 1 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) V souladu s čl. 6 odst. 2 směrnice 91/414/EHS (dále jen "směrnice") obdrželo Španělsko dne 7. července 1995 od společnosti Cyanamid ("žadatel") žádost o zařazení účinné látky chlorfenapyru do přílohy I směrnice.
(2) V souladu s čl. 6 odst. 3 směrnice potvrdila Komise ve svém rozhodnutí 96/521/ES [3], že předložená dokumentace týkající se chlorfenapyru v zásadě vyhovuje požadavkům na údaje a informace stanoveným v příloze II a – pro přípravek na ochranu rostlin obsahující dotyčnou účinnou látku – požadavkům stanoveným v příloze III směrnice.
(3) V souladu s čl. 5 odst. 1 směrnice by měla být účinná látka zařazena do přílohy I na dobu nepřesahující 10 let, pokud lze předpokládat, že použití přípravků na ochranu rostlin obsahujících účinnou látku, ani jejich rezidua nebudou mít škodlivé účinky na zdraví člověka nebo zvířat nebo na podzemní vody a ani jiný nepřijatelný vliv na životní prostředí.
(4) Účinky chlorfenapyru na lidské zdraví a na životní prostředí byly hodnoceny v souladu s čl. 6 odst.
2 a 4 směrnice pro použití navržená žadatelem. Španělsko jako jmenovaný členský stát zpravodaj předložilo dne 30. listopadu 1998 Komisi návrh hodnotící zprávy ohledně této látky.
(5) Po obdržení zprávy členského státu zpravodaje vedla Komise podle čl. 6 odst. 4 směrnice konzultace s odborníky z členských států i s žadatelem, společností Cyanamid.
(6) Hodnotící zpráva vypracovaná Španělskem byla přezkoumána členskými státy a Komisí v rámci Stálého rostlinolékařského výboru.
Toto přezkoumání bylo dokončeno dne 27. dubna 2001 formou zprávy Komise o přezkoumání chlorfenapyru.
(7) Z hodnocení provedených na základě předložených informací vyplynuly další otázky, zejména pokud jde o rozklad a chování látky v životním prostředí.
(8) Žadatel informoval Komisi a členský stát zpravodaje, že si nadále nepřeje účastnit se pracovního programu pro tuto účinnou látku, a další informace tedy nebudou předloženy.
(9) Tuto účinnou látku není tudíž možné zařadit do přílohy I směrnice 91/414/EHS.
(10) Lhůta pro likvidaci, uskladnění, uvedení na trh a použití stávajících zásob přípravků na ochranu rostlin obsahujících chlorfenapyr není v případě této účinné látky nezbytná, neboť pouze Belgie udělila dočasně povolení pro tuto účinnou látku.
Belgie uvedla, že platnost tohoto povolení právě skončila a že tato účinná látka nebyla
Rozhodnutí Komise
ze dne 17. září 2001,
kterým se mění rozhodnutí 94/278/ES, kterým se stanoví seznam třetích zemí, ze kterých členské státy povolují dovoz některých produktů, na které se vztahuje směrnice Rady 92/118/EHS, pokud jde o dovoz medu
(oznámeno pod číslem K(2001) 2666)
(Text s významem pro EHP)
(2001/700/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 92/118/EHS ze dne 17. prosince 1992 o veterinárních a hygienických předpisech pro obchod s produkty živočišného původu ve Společenství a jejich dovoz do Společenství, pokud se na ně nevztahují zvláštní předpisy Společenství uvedené v kapitole I přílohy A směrnice 89/662/EHS a pokud jde o patogenní původce směrnice 90/425/EHS [1] naposledy pozměněnou rozhodnutím Komise 1999/724/ES [2], a zejména na čl. 10 odst. 2 písm. a) uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Část XIV přílohy k rozhodnutí Komise 94/278/ES [3] naposledy pozměněnému rozhodnutím 2001/158/ES [4] uvádí seznam třetích zemí, ze kterých členské státy povolují dovoz medu.
(2) Polsko a Zambie předložily plán týkající se medu, v němž jsou navrženy záruky vztahující se ke sledování skupin reziduí a látek uvedených v příloze 1 směrnice Rady 96/23/ES [5] a připojených k seznamu v příloze k rozhodnutí Komise 2000/159/ES [6] naposledy pozměněnému rozhodnutím Komise 2001/478/ES [7] o prozatímním schválení plánů třetích zemí týkajícíchse reziduí podle směrnice Rady 96/23/ES.
(3) Moldavsko předložilo plán, který, pokud jde o med, navrhuje dostatečné záruky vztahující se ke sledování skupin reziduí a látek uvedených v příloze 1 směrnice 96/23/ES.
(4) Plán sledování reziduí v Norsku byl schválen v souladu s rozhodnutím Kontrolního úřadu ESVO č. 223/96/COL [8].
(5) Plán sledování reziduí v San Marinu byl schválen v souladu s rozhodnutím Výboru pro spolupráci mezi ES a San Marinem č. 1/94 [9].
(6) Rozhodnutí 94/278/ES by mělo být pozměněno tak, aby povolovalo dovoz medu z těch třetích zemí, které splňují požadavky směrnice 96/23/ES, související se schválením plánů týkajících se reziduí pro daný produkt.
(7) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Část XIV přílohy rozhodnutí 94/278/ES se nahrazuje přílohou tohoto rozhodnutí.
Článek 2
Toto rozhodnutí se použije ode dne 1. září 2001.
Článek 3
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 27. září 2001
o určitých ochranných opatřeních týkajících se určitých produktů rybolovu a akvakultury určených k lidské spotřebě a pocházejících z Indonésie
(oznámeno pod číslem K(2001) 2935)
(2001/705/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 97/78/ES ze dne 18. prosince 1997, kterou se stanoví základní pravidla pro veterinární kontroly produktů ze třetích zemí dovážených do Společenství [1], a zejména na čl. 22 odst. 1 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Podle článku 22 směrnice 97/78/ES musejí být přijata nezbytná opatření v případě dovozu určitých produktů pocházejících ze třetích zemí, v nichž se vyskytne nebo šíří jakákoli příčina, která může představovat vážné nebezpečí pro zdraví lidí nebo zvířat.
(2) V garnátech/krevetách určených k lidské spotřebě a dovezených z Indonésie byla zjištěna přítomnost chloramfenikolu.
(3) Jelikož přítomnost chloramfenikolu v potravinách představuje možné riziko pro lidské zdraví, měl by být z každé zásilky garnátů/krevet pocházející nebo dovezené z Indonésie odebrán vzorek, aby byla prokázána její zdravotní nezávadnost.
(4) Směrnice Rady 92/59/EHS ze dne 29. června 1992 o obecné bezpečnosti výrobků [2] stanovila systém včasné výměny informací o potravinářských produktech a je vhodné použít tento systém při zavádění povinnosti vzájemného předávání informací podle čl. 22 odst. 2 směrnice 97/78/ES.
(5) Toto rozhodnutí se posoudí s ohledem na záruky poskytnuté příslušnými indonéskými úřady a na základě výsledků testů provedených členskými státy.
(6) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Toto rozhodnutí se vztahuje na garnáty/krevety určené k lidské spotřebě pocházející nebo dovezené z Indonésie.
Článek 2
1. Členské státy pomocí vhodných plánů odběru vzorků a zjišťovacích metod podrobí každou zásilku garnátů/krevet pocházející nebo dovezenou z Indonésie chemickému testu, aby zajistily, že dotčené produkty nepředstavují nebezpečí pro lidské zdraví.
Test musí být proveden zejména kvůli zjištění přítomnosti chloramfenikolu.
2. Členské státy neprodleně uvědomí Komisi o výsledcích testů uvedených v odstavci 1, a to prostřednictvím systému rychlé výměny informací podle směrnice 92/59/EHS.
Článek 3
Členské státy povolí dovoz produktů uvedených v článku 1 na své území nebo jejich odeslání do jiného členského státu jen pokud jsou výsledky testů uvedených v článku 2 příznivé.
Článek 4
Veškeré výdaje spojené s prováděním tohoto rozhodnutí hradí odesílatel, příjemce nebo jejich obchodní zástupce.
Článek 5
Členské státy změní opatření, která uplatňují při obchodování tak, aby byla v souladu s tímto rozhodnutím.
Neprodleně o tom uvědomí Komisi.
Článek 6
Toto rozhodnutí bude posouzeno s ohledem na záruky poskytnuté příslušnými indonéskými úřady a na základě výsledků testů uvedených v článku 2.
Článek 7
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 9. října 2001,
kterým se mění rozhodnutí 92/452/EHS, pokud jde o seznamy týmů pro odběr embryí a týmů pro produkci embryí schválených ve třetích zemích pro vývoz embryí skotu do Společenství
(oznámeno pod číslem K(2001) 3001)
(Text s významem pro EHP)
(2001/728/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 89/556/EHS ze dne 25. září 1989 o veterinárních otázkách obchodu s embryi skotu ve Společenství a dovozu těchto embryí ze třetích zemí [1], naposledy pozměněnou rozhodnutím 94/113/ES [2], a zejména na článek 8 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Příslušné veterinární útvary Nového Zélandu požádaly o provedení změn v seznamech týmů úředně schválených na jejich území pro vývoz embryí domácího skotu do Společenství, které stanoví rozhodnutí Komise 92/452/EHS [3], naposledy pozměněné rozhodnutím 2001/638/ES [4]:
(2) Komise obdržela záruky týkající se dodržování požadavků stanovených v článku 8 směrnice 89/556/EHS:
(3) Pokud jde o Kanadu, tým původně schválený pouze pro sběr embryí má být na žádost kanadských orgánů rovněž schválen pro jejich produkci:
(4) Je proto nezbytné odpovídajícím způsobem změnit rozhodnutí 92/452/EHS:
(5) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Příloha rozhodnutí 92/452/EHS se mění takto:
1. v řádcích týkajících se týmů Nového Zélandu se doplňuje nový řádek, který zní:
"NZ _BAR_ _BAR_ NZET 10 _BAR_ _BAR_ Marshall and Hicks Veterinary Surgeons 71 Main Street PO Box 77 Otautau _BAR_ Daryl Peter John Marshall" _BAR_
2. řádek týkající se kanadských týmů č. E 933 se nahrazuje tímto:
"CA _BAR_ _BAR_ E 933 _BAR_ E 933 _BAR_ E.T.E Inc 3700 boulevard de la Chaudière suite 100 Ste-Foy, Québec G1X 2K5 _BAR_ Dr Louis Pascal Dr Marc Dery" _BAR_
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 16. října 2001,
kterým se mění rozhodnutí Rady 79/542/EHS, kterým se stanoví seznam třetích zemí, z nichž členské státy povolují dovoz skotu, prasat, koňovitých, ovcí a koz, čerstvého masa a masných výrobků, zejména pokud jde o Novou Kaledonii a ostrovy St. Pierre a Miquelon
(oznámeno pod číslem K(2001) 3080)
(Text s významem pro EHP)
(2001/731/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 72/462/EHS ze dne 12. prosince 1972 o veterinárních a hygienických otázkách dovozu skotu, prasat, ovcí a koz, čerstvého masa nebo masných výrobků ze třetích zemí [1], naposledy pozměněnou směrnicí 97/79/ES [2], a zejména na článek 3 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Rozhodnutí Rady 79/542/EHS [3] naposledy pozměněné rozhodnutím Komise 2001/117/ES [4] stanoví seznam třetích zemí, z nichž členské státy povolují dovoz skotu, prasat, koňovitých, ovcí a koz, čerstvého masa a masných výrobků.
(2) Pokud jde o seznam zemí a různých druhů živých zvířat, na něž se vztahuje rozhodnutí 79/542/EHS, je potřeba upřesnit, že povolení dovozu je podmíněno tím, že v daných zemích a pro dané druhy zvířat existují veterinární podmínky a veterinární osvědčení, které byly harmonizovány na úrovni Společenství a stanoveny v legislativě Společenství ustanoveními článků 8 a 11 směrnice Rady 72/462/EHS.
Z důvodů transparentnosti je proto nezbytné, aby v části 1 přílohy rozhodnutí 79/542/EHS byl uveden jako povolený pouze dovoz ze zemí, které přijaly harmonizovaná pravidla.
(3) Po veterinární misi Společenství se ukazuje, že v Nové Kaledonii a na ostrovech St. Pierre a Miquelon jsou dostatečně dobře strukturované a organizované útvary veterinární péče.
(4) Nová Kaledonie byla v posledních dvanácti měsících prostá slintavky a kulhavky i moru skotu; v posledních dvanácti měsících se proti těmto chorobám neočkovalo a dovoz zvířat očkovaných proti slinivce a kulhavce je zakázán.
(5) Nová Kaledonie může být zařazena na seznam třetích zemí, z nichž členské státy povolují dovoz masa z volně žijících zvířat a může být také zařazena na seznamy, které se týkají masa a masných výrobků ze skotu.
(6) Zdravotní situace u koňovitých je uspokojivě pod kontrolou orgánů veterinární péče ostrovů St. Pierre a Miquelon a, zejména země je více než dva roky prostá moru koní i venezuelské encefalomyelitidy koní a více než šest měsíců prostá hřebčí nákazy a vozhřivky.
(7) St. Pierre a Miquelon mohou být zapsány do seznamu týkajícího se dovozu masa koňovitých.
(8) Od přijetí rozhodnutí Komise 2001/611/ES ze dne 20. července 2001, kterým se mění rozhodnutí 92/160/EHS, pokud jde o regionalizaci Mexika, a kterým se mění rozhodnutí 92/260/EHS, 93/195/EHS, 93/196/EHS a 93/197/EHS, pokud jde o dovoz koňovitých z Mexika, a kterým se zrušují rozhodnutí 95/392/ES a 96/486/ES [5], mohou členské státy opět povolit dovoz některých kategorií koňovitých z některých oblastí v Mexiku.
V rozhodnutí 79/542/EHS však schází zmínka o regionalizaci a o zákazu dovozu jatečných koňovitých, což by mělo být napraveno.
(9) Země na seznamu jsou označené kódy ISO, které se v legislativě Společenství používají jako nomenklatura zemí a teritorií pro účely zahraničního obchodu, v případě potřeby by měla být upřesněna prozatímní povaha těchto kódů.
(10) Příloha rozhodnutí 79/542/EHS by proto měla být odpovídajícím způsobem pozměněna.
(11) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Část I přílohy rozhodnutí 79/542/EHS se nahrazuje přílohou tohoto rozhodnutí.
Článek 2
Toto rozhodnutí se použije ode dne 20. října 2001.
Článek 3
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 19. října 2001,
kterým se mění rozhodnutí 95/340/ES, kterým se stanoví prozatímní seznam třetích zemí, z nichž členské státy povolují dovoz mléka a mléčných výrobků
(oznámeno pod číslem K(2001) 3125)
(Text s významem pro EHP)
(2001/743/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 92/46/EHS ze dne 16. června o hygienických předpisech pro produkci syrového mléka, tepelně ošetřeného mléka a mléčných výrobků a jejich uvedení na trh [1], naposledy pozměněnou Smlouvou o přistoupení Rakouska, Finska a Švédska [2], a zejména na čl. 23 odst. 2 a 3 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Rozhodnutí Komise 95/340/ES [3] naposledy pozměněné rozhodnutím 96/584/ES [4] stanoví prozatímní seznam třetích zemí, z nichž členské státy povolují dovoz mléka a mléčných výrobků.
(2) Z důvodu ohnisek slintavky a kulhavky, které se vyskytly v Uruguayi, a za účelem i nadále zajistit ochranu zdraví zvířat ve Společenství je nutné úředně pozastavit povolení dovozu z Uruguaye, pokud jde o syrové mléko a mléčné výrobky, jakož i mléko a mléčné výrobky ošetřené jednorázovou pasterací.
(3) Po výskytu případů slintavky a kulhavky v Argentině je rovněž nezbytné úředně pozastavit povolení dovozu mléka a mléčných výrobků ošetřených jednorázovou pasterací a pocházejících z dříve schválené jižní části země.
(4) Příslušné orgány Mauretánie požádaly o povolení dovážet do Společenství některé druhy mléka a mléčných výrobků. Z kontrolní návštěvy Společenství. vyplývá, že veterinární situace v Mauretánii je taková, že by Mauretánie mohla být, pokud jde o některé mléko a mléčné výrobky, zapsána do seznamu, přičemž je nutné schválit plán týkající se reziduí a provést schválení zařízení dříve, než bude možné uskutečnit dovozy.
(5) Je vhodné objasnit nadpisy sloupců v příloze.
(6) Je proto nutné změnit rozhodnutí 95/340/ES.
(7) Toto rozhodnutí bude přezkoumáváno s ohledem na vývoj nákaz zvířat v příslušných zemích.
(8) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Příloha rozhodnutí 95/340/ES se nahrazuje přílohou tohoto rozhodnutí.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 17. října 2001,
kterým se mění příloha V směrnice Rady 1999/30/ES o mezních hodnotách pro oxid siřičitý, oxid dusičitý a oxidy dusíku, částice a olovo ve vnějším ovzduší
(oznámeno pod číslem K(2001) 3091)
(Text s významem pro EHP)
(2001/744/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 1999/30/ES ze dne 22. června 1999 o mezních hodnotách pro oxid siřičitý, oxid dusičitý a oxidy dusíku, částice a olovo ve vnějším ovzduší [1], a zejména na čl. 7 odst. 7 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Mezní hodnoty pro oxid siřičitý, oxid dusičitý a oxidy dusíku, částice a olovo v ovzduší jsou stanoveny ve směrnici 1999/30/ES.
(2) Metoda určení horních a dolních prahů posouzení těchto znečišťujících látek, stanovená v uvedené směrnici, by měla být v zájmu zjednodušení výpočetního postupu pozměněna.
(3) Opatření uvedená v tomto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem výboru zřízeného podle čl. 12 odst. 2 směrnice Rady 96/62/ES [2],
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Oddíl II přílohy V směrnice 1999/30/ES se nahrazuje textem přílohy tohoto rozhodnutí.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Rady
ze dne 27. září 2001
o uzavření Dohody o vzájemném uznávání mezi Evropským společenstvím a Japonskem
(2001/747/ES)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 113 ve spojení s čl. 300 odst. 2 prvním pododstavcem první větou a odst. 3 prvním pododstavcem první větou a odst. 4 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Dohoda o vzájemném uznávání mezi Evropským společenstvím a Japonskem byla podepsána dne 4. dubna 2001 jménem Evropského společenství s výhradou jejího možného pozdějšího uzavření a měla by být schválena.
(2) Měly by být stanoveny vhodné vnitřní postupy pro zajištění řádného fungování dohody.
Proto je nezbytné zmocnit Komisi k provedení změn v části B odvětvových příloh dohody a k přijetí určitých rozhodnutí pro jejich provedení,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Dohoda o vzájemném uznávání mezi Evropským společenstvím a Japonskem včetně jejích příloh, společně se společnými prohlášeními a výměnami dopisů, které jsou připojeny k závěrečnému aktu, se schvaluje jménem Evropského společenství.
Znění dohody a jejích příloh uvedených v prvním odstavci jsou připojena k tomuto rozhodnutí.
Článek 2
Předseda Rady předá jménem Společenství nótu podle článku 14 dohody [1].
Článek 3
1. Komise, které je nápomocen zvláštní výbor jmenovaný Radou (dále jen "zvláštní výbor"),zastupuje Společenství ve smíšeném výboru zřízeném podle článku 8 dohody a v jakýchkoli podvýborech zřízených v souladu s odstavcem 2 téhož článku.
Po konzultaci s tímto zvláštním výborem přikročí Komise k oznámením, žádostem, výměně informací a k návrhům na:
a) registraci subjektů posuzování shody,
b) poskytnutí seznamů zařízení,
c) ukončení, pozastavení činnosti subjektů posuzování shody nebo jejich odvolání,
d) neuznání potvrzení zařízení a jimi získaných údajů,
e) neuznání certifikátů vydaných subjekty posuzování shody s pozastavenou činností,
f) jmenování odborníků,
g) opatření přijatá v souvislosti s ověřováním, prohlídkami nebo námitkami,
podle článků 5, 6, 7, 8, 9, 10 dohody a odpovídajících ustanovení jejích odvětvových příloh.
2. Postoj, jaký má Společenství zaujmout ve smíšeném výboru, nebo popřípadě v jiných podvýborech, k níže uvedeným otázkám určuje po konzultaci zvláštního výboru Komise:
a) přijetí jednacího řádu podle čl. 8 odst. 2 dohody;
b) zřízení podvýborů podle čl. 8 odst. 2 dohody;
c) přijetí způsobů výměny informací podle čl. 8 odst. 3 písm. c) dohody;
d) registrace subjektů posuzování shody, jejich ověřování a související rozhodnutí v souladu s články 5, 7, čl. 8 odst. 3 písm. a), d) a článkem 9 dohody;
e) vytvoření a zveřejnění seznamů registrovaných subjektů posuzování shody a potvrzených zařízení podle čl. 8 odst. 3 písm. b) dohody;
f) ověřování, prohlídky a námitky k potvrzeným zařízením a související rozhodnutí podle čl. 5, 7 a 10 dohody;
g) definice naléhavých situací a způsobů prohlídek zařízení podle čl. 10 odst. 2 písm. b) dohody;
h) vytváření postupů pro provádění odvětvové přílohy o správné výrobní praxi (SVP) podle bodu 7 písm. b), c) a bodu 9 písm. b) této odvětvové přílohy.
3. Po konzultaci se zvláštním výborem Komise zajistí a schválí přechodná opatření spojená s provedením odvětvové přílohy o SVP a odešle jménem Evropského společenství druhé straně diplomatickou nótu potvrzující ukončení přípravných prací (podle bodu 9 písm. a) odvětvové přílohy o SVP).
4. Po konzultaci se zvláštním výborem Komise schválí veškeré změny části B odvětvové přílohy a jménem Evropského společenství odešle druhé straně diplomatickou nótu podle čl. 15 odst. 3 písm. b) dohody.
5. Ve všech ostatních případech postoj Společenství ve smíšeném výboru nebo v podvýboru určuje Rada kvalifikovanou většinou na návrh Komise.
Rozhodnutí Rady
ze dne 16. října 2001
o podpisu jménem Evropského společenství Protokolu o nedovolené výrobě a distribuci střelných zbraní, jejich součástí, dílů a střeliva, připojenému k Úmluvě Organizace spojených národů o boji proti mezinárodnímu organizovanému zločinu
(2001/748/ES)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na články 95 a 133 ve spojení s čl. 300 odst. 2 prvním pododstavcem této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Části Protokolu o nedovolené výrobě a distribuci střelných zbraní, jejich součástí, dílů a střeliva, které spadají do příslušnosti Společenství, byly se souhlasem Rady jménem Společenství vyjednány Komisí.
(2) Rada také pověřila Komisi, aby vyjednala přistoupení Společenství k dotyčné mezinárodní smlouvě.
(3) Jednání byla úspěšně uzavřena a výsledný dokument bude otevřen k podpisu pro státy a v rámci oblastí jejich pravomoci i regionální organizace pro hospodářskou integraci.
(4) Členské státy uvedly, že dokument podepíší co nejdříve a že Evropské společenství by jej také mělo být schopno podepsat,
ROZHODLA TAKTO:
Jediný článek
1. Předseda Rady je oprávněn jmenovat osoby zmocněné podepsat Protokol o nedovolené výrobě a distribuci střelných zbraní, jejich součástí, dílů a střeliva, připojený k Úmluvě o boji proti mezinárodnímu organizovanému zločinu zavazující Společenství.
2. Znění protokolu, který byl přijat Valným shromážděním Organizace spojených národů v rezoluci č. 55/255 ze dne 8. června 2001, bude po jeho uzavření Společenstvím zveřejněno
Rozhodnutí Komise
ze dne 16. října 2001,
kterým se stanoví veterinární podmínky a veterinární osvědčení pro dovoz živých ptáků nadřádu běžci (ratitae) a jejich násadových vajec ze třetích zemí, včetně veterinárních opatření, která se po takovém dovozu použijí, a kterým se mění rozhodnutí Komise 95/233/ES, kterým se stanoví seznam třetích zemí, z nichž členské státy povolují dovoz živé drůbeže a násadových vajec, a rozhodnutí Komise 96/659/ES o ochranných opatřeních ohledně krymsko-konžské horečky
(oznámeno pod číslem K(2001) 3074)
(Text s významem pro EHP)
(2001/751/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 90/539/EHS ze dne 15. října 1990 o veterinárních podmínkách pro obchod s drůbeží a násadovými vejci uvnitř Společenství a jejich dovoz ze třetích zemí [1], naposledy pozměněnou rozhodnutím 2000/505 ES [2], a zejména na čl. 21 odst. 1, čl. 23 odst. 1, čl. 24 odst. 2, čl. 26 odst. 2 a článek 27a uvedené směrnice,
s ohledem na směrnici Rady 91/496/ES ze dne 15. července 1991, kterou se stanoví zásady organizace veterinárních kontrol zvířat dovážených do Společenství ze třetích zemí a kterou se mění směrnice 89/662/EHS, 90/425/EHS a 90/675/EHS [3], naposledy pozměněnou Aktem o přistoupení Rakouska, Finska a Švédska, a zejména na článek 10 uvedené směrnice;
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Rozhodnutí Komise 96/482/ES [4] stanovilo veterinární podmínky a veterinární osvědčení pro dovoz drůbeže a jejích násadových vajec ze třetích zemí, vyjma ptáků nadřádu běžci a jejich násadových vajec z důvodu biologických rozdílů mezi těmito ptáky a jinými druhy drůbeže.
(2) Na základě stanoviska Vědeckého veterinárního výboru a údajů sdělených dotčenými vyvážejícími zeměmi mohou být nyní stanoveny podmínky prodovoz ptáků nadřádu běžci a jejich násadových vajec.
(3) Pro násadová vejce ptáků nadřádu běžci se použijí nařízení Rady (EHS) č. 2782/75 ze dne 29. října 1975 o produkci násadových vajec a kuřat chovné drůbeže a jejich uvádění na trh [5], kterým se stanoví požadavky na označování násadových vajec, a jeho prováděcí nařízení Komise (EHS) č. 1868/77 [6], kterým se stanoví prováděcí pravidla týkající se zejména označování násadových vajec a podmínek identifikace.
(4) Rozhodnutí Komise 96/659/ES ze dne 22. listopadu 1996 o ochranných opatřeních ohledně krymsko-konžské horečky v Jižní Africe [7], naposledy pozměněné rozhodnutím 97/183/ES [8], zakazuje členským státům dovážet ptáky nadřádu běžci z Asie nebo Afriky, pokud nejsou poskytnuty dodatečné záruky ohledně krymsko-konžské horečky.
Za tím účelem, aby se zajistilo důsledné provádění, měly by být požadavky uvedeného rozhodnutí začleněny do tohoto rozhodnutí.
(5) Aby nedocházelo k opakování stejných požadavků v různých právních aktech, rozhodnutí 96/659/ES by mělo být změněno, aby vyloučilo ptáky nadřádu běžci, na něž se vztahuje toto rozhodnutí, z oblasti působnosti rozhodnutí 96/659/ES.
(6) V zájmu důslednosti by se rovněž mělo změnit rozhodnutí 96/659/ES, pokud jde o maso ptáků nadřádu běžci, aby vyloučilo maso ptáků nadřádu běžci, na které se vztahuje nařízení Komise 2000/609/ES [9], naposledy pozměněné rozhodnutím 2000/782/ES [10].
(7) V souladu s rozhodnutím 96/659/ES musejí být živí ptáci nadřádu běžci, kteří pocházejí ze zemí Asie nebo Afriky, při příjezdu do Společenství ošetřeni proti ektoparazitům. Podle čl.
15 odst. 4. písm. b) směrnice 90/539/EHS musí být také jatečná drůbež bez průtahu dodána na jatky určení.
Veterinární riziko spojené s ošetřením a časové zpoždění, které souvisí s testováním, proto znemožňují dovážet pro účely porážky ptáky nadřádu běžci ze zemí Asie nebo Afriky.
(8) Při stanovení požadavků na osvědčení pro živé ptáky nadřádu běžci ze třetích zemí by měla být zohledněna směrnice Rady 91/628/EHS ze dne 19. listopadu 1991 o ochraně zvířat během přepravy a o změně směrnic 90/425/EHS a 91/496/EHS [11], naposledy pozměněná směrnicí 95/29/ES [12].
(9) Měl by se vypracovat seznam třetích zemí, kterým je povoleno používat osvědčení pro vývoz živých ptáků nadřádu běžci, aby byly zcela harmonizovány podmínky dovozu živých ptáků nadřádu běžci.
S přihlédnutím k poskytnutým zárukám by v tomto seznamu měl být uveden mimo jiné Tunis.
(10) Tento seznam by měl být založen na základním seznamu třetích zemí, z nichž členské státy povolují dovoz živé drůbeže a násadových vajec, sestaveném v rozhodnutí Komise 95/233/ES [13], naposledy pozměněném rozhodnutím 96/619/ES [14].
(11) Tunis není dosud uveden v základním seznamu sestaveném v rozhodnutí 95/233/ES.
Tato země však nyní poskytla nezbytné záruky pro to, aby byla uvedena v tomto seznamu, a rozhodnutí 95/233/ES by proto mělo být v souladu s tím změněno.
(12) Za tím účelem, aby země nebo části těchto zemí mohly používat osvědčení pro živé ptáky nadřádu běžci, musejí poskytnout dostatečné záruky, aby mohly být považovány za prosté influenzy ptáků a newcastleské choroby v souladu s rozhodnutím Komise 93/342/EHS [15], naposledy pozměněným rozhodnutím 94/438/ES [16], nebo použít opatření pro jejich kontrolu, která jsou přinejmenším rovnocenná opatřením stanoveným směrnicí Rady 92/66/EHS [17], naposledy pozměněnou aktem o přistoupení Rakouska, Finska a Švédska, nebo nabídnout veterinární záruky, které jsou přinejmenším rovnocenné zárukám stanoveným v kapitole II směrnice 90/539/EHS.
(13) Země nebo části těchto zemí, které jsou uvedeny v seznamu, jenž umožňuje používat osvědčení pro živé ptáky nadřádu běžci, poskytly výše uvedené nezbytné záruky.
(14) Česká republika, Izrael a Švýcarsko používají opatření pro tlumení newcastleské choroby, která jsou přinejmenším rovnocenná opatřením stanoveným směrnicí 92/66/EHS.
(15) Namibie a Jižní Afrika poskytly nezbytné záruky, pokud jde o tlumení newcastleské choroby, tím, že nabídly veterinární záruky, které jsou přinejmenším rovnocenné zárukám stanoveným v kapitole II směrnice 90/539/EHS, a lze proto povolit dovoz živých ptáků nadřádu běžci pro jiné účely než na porážku za podmínek stanovených v odpovídajících osvědčeních tohoto rozhodnutí, a uvedené země předložily Komisi uspokojivý a statisticky podložený plán odběru vzorků pro účely sledování newcastleské choroby v hospodářstvích, z nichž budou farmoví ptáci nadřádu běžci odesíláni pro účely vývozu do Evropské Unie.
(16) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Ustanovení tohoto rozhodnutí se použijí pro dovoz ptáků nadřádu běžci a jejich násadových vajec definovaných v čl. 2 odst. 1 a 2 směrnice 90/539/EHS.
Článek 2
1. Členské státy povolí dovoz:
a) plemenných a užitkových ptáků nadřádu běžci, kteří odpovídají požadavkům stanoveným v jednom ze vzorů veterinárního osvědčení uvedených jako vzor A a vzor B v příloze II;
b) násadových vajec ptáků nadřádu běžci, která odpovídají požadavkům stanoveným v jednom ze vzorů veterinárního osvědčení uvedených jako vzor C a vzor D v příloze II;
c) jednodenních kuřat ptáků nadřádu běžci, která odpovídají požadavkům stanoveným v jednom ze vzorů veterinárního osvědčení uvedených jako vzor E a vzor F v příloze II;
d) jatečných ptáků nadřádu běžci, kteří odpovídají požadavkům stanoveným v jednom ze vzorů veterinárního osvědčení uvedených jako vzor G a vzor H v příloze II,
za předpokladu, že uvedení ptáci nadřádu běžci nebo násadová vejce pocházejí ze třetích zemí nebo částí třetích zemí uvedených v odpovídajícím sloupci přílohy I, splňují požadavky odpovídajícího veterinárního osvědčení uvedeného v příloze II a jsou doprovázeni příslušným osvědčením, které je řádně vyplněno a podepsáno.
2. Plemenní a užitkoví ptáci nadřádu běžci, násadová vejce a jednodenní kuřata ptáků nadřádu běžci musejí pocházet z hospodářství, která byla schválena příslušným orgánem dotčené třetí země v souladu s požadavky, které jsou přinejmenším rovnocenné požadavkům stanoveným v příloze II směrnice 90/539/EHS, pokud nebylo schválení těchto hospodářství pozastaveno nebo zrušeno.
3. Členské státy povolí dovoz:
a) živých ptáků nadřádu běžci pouze tehdy, jsou-li označeni značkami na krku a/nebo mikročipy, které obsahují kód ISO země původu. Mikročipy musejí odpovídat normám ISO;
b) násadových vajec ptáků nadřádu běžci pouze tehdy, jsou-li označena razítkem, které uvádí kód ISO země a číslo schválení hospodářství. Navíc musí být zásilka po dovozní kontrole přepravena přímo do místa konečného určení. Toto označení musí odpovídat všeobecným podmínkám pro uvádění vajec na trh, které jsou stanoveny v článku 6 nařízení (EHS) č. 2782/75, ve znění pozdějších předpisů a naposledy pozměněného svým prováděcím nařízením (EHS) č. 1868/77;
c) násadových vajec a jednodenních kuřat ptáků nadřádu běžci pouze tehdy, je-li jejich obal opatřen značkou uvádějící kód ISO země a číslo schválení hospodářství a pokud je na obalu zřetelně a čitelně uvedena poznámka s údaji uvádějícími, že zásilka obsahuje tento určitý produkt.
Článek 3
1. Po dovozu musejí být plemenní nebo užitkoví ptáci nadřádu běžci nebo jednodenní kuřata ptáků nadřádu běžci drženi v izolaci v hospodářství či hospodářstvích určení po dobu šesti týdnů ode dne příjezdu nebo do dne porážky, budou-li poraženi dříve, než uplyne šest týdnů.
2. Ptáci nadřádu běžci, kteří se vylíhli z dovezených násadových vajec, musejí být drženi v izolaci po dobu nejméně tří týdnů od vylíhnutí v líhni nebo v hospodářství či v hospodářstvích, kam byli po vylíhnutí odesláni.
3. Během období uvedených v odstavcích 1 a 2 a případně také při líhnutí vajec musejí být dovezení ptáci nadřádu běžci nebo dovezená vejce a ptáci nadřádu běžci, kteří se z takových vajec vylíhli, drženi odděleně od ptáků, kteří nebyli dovezeni, a od ostatní drůbeže.
Ptáci nadřádu běžci proto musejí být umístěni v budovách, v nichž nejsou přítomna jiná hejna ptáků nadřádu běžci ani jiné drůbeže, a líhnutí vajec musí probíhat v samostatných inkubátorech a líhních.
4. Odchylně od odstavce 3 mohou členské státy povolit, aby byli dovezení ptáci nebo vejce ptáků nadřádu běžci smíšeni s ostatní drůbeží nebo vejci, které jsou již v budově, inkubátoru nebo líhni přítomny.
V takovém případě začnou období uvedená v odstavcích 1 a 2 podle případu při vstupu posledního dovezeného ptáka nebo vejce, a žádný pták nebo vejce budovu neopustí před koncem těchto období.
5. Pocházejí-li ptáci nadřádu běžci ze zemí v Asii nebo Africe, musejí být po příjezdu do Společenství podrobeni ošetření, kterým by se zničili všichni ektoparazité, jimiž by mohli být nakaženi.
Čtrnáct dnů po ošetření musejí být všichni ptáci nadřádu běžci bez výjimky podrobeni vyřazovací zkoušce ELISA na protilátky na krymsko-konžskou horečku.
Všichni ptáci s pozitivními výsledky zkoušky musejí být utraceni.
Všichni ptáci, kteří s nakaženými ptáky přišli do styku, musejí být znovu podrobeni zkoušce ELISA 21 dnů po původním odběru vzorků. Pokud jsou výsledky zkoušky u kteréhokoliv z těchto ptáků pozitivní, musí být utracena celá kontaktní skupina.
6. Pocházejí-li ptáci nebo násadová vejce ptáků nadřádu běžci, z nichž se vylíhla kuřata, ze země, jež je považována za infikovanou newcastleskou chorobou:
a) musejí být příslušná izolační zařízení uvedená v odstavcích 1 a 2 zkontrolována a schválena příslušným orgánem před začátkem období izolace;
b) musí být v průběhu příslušných období uvedených v odstavcích 1 a 2 proveden virusizolační test na newcastleskou chorobu z kloakálního výtěru nebo z trusu každého ptáka;
c) jsou-li ptáci nadřádu běžci určeni pro členský stát nebo region, jejichž status byl stanoven v souladu s čl. 12 odst. 2 směrnice 90/359/EHS, je virusizolační test doplněn testem sérologickým;
d) žádný pták nesmí být propuštěn z izolace, pokud výsledky testu nejsou negativní.
7. Ptáci nadřádu běžci musejí být podrobeni klinickému vyšetření úředním veterinárním lékařem a, je-li to nezbytné, musejí jim být odebrány vzorky pro účely sledování jejich zdravotního stavu, a to nejpozději na konci příslušných období uvedených v odstavcích 1 a 2.
8. Příslušná období uvedená v odstavcích 1 a 2 se v případě podezření na influenzu ptáků, newcastleskou chorobu nebo krymsko-konžskou horečku prodlouží, dokud není podezření vyloučeno.
Článek 4
Pokud mají být ptáci nadřádu běžci, násadová vejce a jednodenní kuřata a/nebo jejich hejna původu podrobeni testům v souladu s požadavky osvědčení, jejichž vzory jsou uvedeny v příloze II, odběr vzorků pro účely testů a vlastní testování se provedou podle protokolů stanovených v rozhodnutí 92/340/EHS.
Článek 5
Článek 1 rozhodnutí 96/659/ES se nahrazuje novým článkem, který zní: "Článek 1
Členské státy zakáží dovoz živých ptáků nadřádu běžci ze zemí v Africe a Asii, s výjimkou ptáků, na něž se vztahuje rozhodnutí 2001/751/ES, a dovoz masa ptáků nadřádu běžci ze zemí v Africe a Asii, s výjimkou masa, na které se vztahuje rozhodnutí 2000/609/ES."
Článek 6
V přílohách I a II rozhodnutí 95/233/ES se podle abecedního pořadí kódu ISO vkládá nový řádek, který zní: "TN _BAR_ Tunis _BAR_ X" _BAR_
Článek 7
Toto rozhodnutí se použije na zásilky, pro něž byla osvědčení vydána ode dne 1. ledna 2002.
Článek 8
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 17. října 2001,
kterým se mění přílohy rozhodnutí Rady 97/101/ES, kterým se zavádí vzájemná výměna informací a údajů ze sítí a jednotlivých stanic měřících znečištění vnějšího ovzduší v členských státech
(oznámeno pod číslem K(2001) 3093)
(Text s významem pro EHP)
(2001/752/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na rozhodnutí Rady 97/101/ES ze dne 27. ledna 1997, kterým se zavádí vzájemná výměna informací a údajů ze sítí a jednotlivých stanic měřících znečištění vnějšího ovzduší v členských státech [1], a zejména na článek 7 uvedeného rozhodnutí,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Rozhodnutí 97/101/ES zavádí systém vzájemné výměny informací a údajů o znečistění vnějšího ovzduší.
(2) Je vhodné změnit přílohy uvedeného rozhodnutí, aby byl přizpůsoben seznam látek znečišťujících ovzduší, na které se vztahuje, i požadavky na další informace, validaci a shromažďování.
(3) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem výboru zřízeného podle čl. 12 odst. 2 směrnice Rady 96/62/ES [2],
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Přílohy rozhodnutí 97/101/ES se nahrazují textem v příloze tohoto rozhodnutí.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 17. října 2001
o dotazníku pro zprávy členských států o provádění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/53/ES o vozidlech s ukončenou životností
(oznámeno pod číslem K(2001) 3096)
(Text s významem pro EHP)
(2001/753/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici 2000/53/ES Evropského parlamentu a Rady ze dne 18. září 2000 o vyřazených vozidlech [1], a zejména na článek 9 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Podle směrnice 2000/53/ES jsou členské státy povinny zaslat Komisi zprávu o provádění uvedené směrnice.
(2) Zpráva by měla podrobně zahrnovat jak transpozici směrnice do vnitrostátního právního řádu, tak její provádění.
Zpráva by měla být vypracována na základě dotazníku, který je přílohou tohoto rozhodnutí.
(3) Opatření stanovená v uvedené směrnici jsou v souladu se stanoviskem výboru zřízeného článkem 6 směrnice Rady 91/692/EHS [2],
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Členské státy vypracují své zprávy o provádění směrnice 2000/53/ES na základě dotazníku uvedeného v příloze.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno všem členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 23. října 2001,
kterým se mění rozhodnutí 93/197/EHS, pokud jde o dovoz koňovitých ze Saint Pierre a Miquelonu
(oznámeno pod číslem K(2001) 3166)
(Text s významem pro EHP)
(2001/754/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 90/426/EHS ze dne 26. června 1990 o veterinárních předpisech pro přesun koňovitých a jejich dovoz ze třetích zemí [1] naposledy pozměněnou rozhodnutím Komise 2001/298/ES [2], a zejména na čl. 13 odst. 2, článek 15, článek 16, čl. 19 bod i) a ii) uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Rozhodnutí Rady 79/542/EHS [3] naposledy pozměněném rozhodnutím Komise 2001/731/ES [4] stanoví seznam třetích zemí, z nichž členské státy povolují dovoz skotu, prasat, koňovitých, ovcí a koz, čerstvého masa a masných výrobků.
(2) Saint Pierre a Miquelon jsou uvedeny v části 1 přílohy rozhodnutí 79/542/EHS, dovoz koňovitých do členských států je tudíž v zásadě povolen.
(3) Rozhodnutí Komise 93/197/EHS [5] naposledy pozměněné rozhodnutím 2001/619/ES [6] stanovilo veterinární podmínky a veterinární osvědčení pro dovoz evidovaných koňovitých a plemenných a užitkových koňovitých.
(4) Podle veterinární kontrolní mise Společenství do Saint Pierre a Miquelonu je zdravotní stav koňovitých pod uspokojivou kontrolou veterinárních útvarů, a zejména dostupnost karanténní stanice umožňuje bezpečný dovoz koňovitých ze třetích zemí do Saint Pierre a Miquelonu.
(5) Je proto vhodné stanovit veterinární podmínky a veterinární osvědčení pro dovoz koňovitých do členských států podle veterinární situace v dotyčné třetí zemi a odpovídajícím způsobem pozměnit rozhodnutí 93/197/EHS.
(6) Kvůli jasnosti se musí pro změny seznamů třetích zemí použít kód ISO třetích zemí.
(7) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Členské státy povolují ze Saint Pierre a Miquelonu dovoz evidovaných koňovitých, jakož i plemenných a užitkových koňovitých, vyhovují-li požadavkům veterinárního osvědčení otištěného v příloze II části G rozhodnutí 93/197/EHS.
Článek 2
Rozhodnutí 93/197/EHS se mění takto:
1. V příloze I se doplňují slova: "Skupina G
Saint Pierre a Miquelon (PM)"
2. V příloze II se doplňuje toto:
a) "G Veterinární osvědčení pro dovoz evidovaných koňovitých a plemenných a užitkových koňovitých z třetích zemí patřících do skupiny G." ;
b) příloha tohoto rozhodnutí.
Článek 3
Toto rozhodnutí je určeno všem členským státům.
Rozhodnutí Rady
ze dne 27. září 2001,
kterým se Komise opravňuje k uzavření dvou dohod o spolupráci mezi Evropským společenstvím pro atomovou energii a vládou Ruské federace v oblasti jaderné bezpečnosti a v oblasti řízené nukleární fúze
(2001/761/Euratom)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství pro atomovou energii, a zejména na čl. 101 odst. 2 této smlouvy,
s ohledem na dohodu o partnerství a spolupráci, na jejímž základě vzniklo partnerství mezi Evropským společenstvím a jeho členskými státy na jedné straně a Ruskou federací na straně druhé [1], která vstoupila v platnost dnem 1. prosince 1997 a jejímž cílem je nastolit těsnou spolupráci v jaderné oblasti mimo jiné prostřednictvím provádění dvou dohod týkajících se jaderné bezpečnosti a nukleární fúze,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) V souladu se směrnicemi, které Rada přijala ve svém rozhodnutí ze dne 17. ledna 1991, projednala Komise dvě dohody o jaderné bezpečnosti a řízené nukleární fúzi uzavřené mezi Evropským společenstvím pro atomovou energii a Ruskou federací.
(2) Komise by měla mít oprávnění tyto dohody uzavřít.
(3) Rada postupující na základě návrhu předloženého Komisí schválila dohody dne 22. prosince 1994.
Následující vývoj si však vyžádal nutnou opravu a aktualizaci.
Z tohoto důvodu by mělo být zrušeno rozhodnutí Rady ze dne 22. prosince 1994.
(4) Rada přijala rozhodnutí 1999/64/Euratom ze dne 22. prosince 1998 o pátém rámcovém programu Evropského společenství pro atomovou energii (Euratom) pro výzkumné a vzdělávací činnosti (1998-2002) [2], které obsahuje zásadní postup řízené nukleární fúze.
(5) Rada ve svém rozhodnutí č. 1999/175/Euratom ze dne 25. ledna 1999 o přijetí výzkumného a vzdělávacího programu (Euratom) v oblasti jaderné energie (1998-2002) přijala tento výzkumný a vzdělávací program (Euratom) v oblasti jaderné energie na období 1998 až 2002 [3],
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Komise je oprávněna uzavřít s Ruskou federací Dohodu o spolupráci mezi Evropským společenstvím pro atomovou energii a vládou Ruské federace v oblasti jaderné bezpečnosti a Dohodu o spolupráci mezi Evropským společenstvím pro atomovou energii a vládou Ruské federace v oblasti řízené nukleární fúze.
Znění obou dohod se připojuje k tomuto rozhodnutí [4].
Článek 2
Rozhodnutí Rady ze dne 22. prosince 1994 se zrušuje a nahrazuje se tímto rozhodnutím.
Rozhodnutí Komise
ze dne 28. září 2001
o uzavření dvou dohod o spolupráci mezi Evropským společenstvím pro atomovou energii a Ruskou federací v oblasti jaderné bezpečnosti a v oblasti řízené nukleární fúze
(oznámeno pod číslem K(2001) 2901)
(2001/762/Euratom)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství pro atomovou energii, a zejména na čl. 101 odst. 2 této smlouvy,
s ohledem na souhlas Rady [1],
vzhledem k těmto důvodům:
Je nutné uzavřít dvě dohody mezi Evropským společenstvím pro atomovou energii a Ruskou federací v oblasti jaderné bezpečnosti a v oblasti nukleární fúze,
ROZHODLA TAKTO:
Jediný článek
Jménem Evropského společenství pro atomovou energii se uzavírají mezi Evropským společenstvím pro atomovou energii a Ruskou federací dvě dohody v oblasti jaderné bezpečnosti a v oblasti řízené nukleární fúze.
Rozhodnutí Komise
ze dne 25. října 2001,
kterým se mění rozhodnutí 93/197/EHS, pokud jde o dovoz koňovitých z Falklandských ostrovů
(oznámeno pod číslem K(2001) 3198)
(Text s významem pro EHP)
(2001/766/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 90/426/EHS ze dne 26. června 1990 o veterinárních předpisech pro přesun koňovitých a jejich dovoz ze třetích zemí [1], naposledy pozměněnou rozhodnutím 2001/298/ES [2], a zejména na čl. 13 odst. 2, čl. 15 písm. a), čl. 16 odst. 2 a čl. 19 písm. i) uvedeného rozhodnutí,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Falklandské ostrovy jsou obsaženy v části 1 přílohy rozhodnutí Rady 79/542/EHS ze dne 21. prosince 1976, kterým se stanoví seznam třetích zemí, z nichž členské státy povolují dovoz skotu, prasat, koňovitých, ovcí a koz, čerstvého masa a masných výrobků [3], naposledy pozměněného rozhodnutím Komise 2001/731/ES [4], a tím je tento dovoz v zásadě povolen, avšak pod podmínkou splnění veterinárních a hygienických podmínek.
(2) Po veterinární kontrole Komise na Falklandských ostrovech se zdá, že zdravotní stav zvířat, a zejména koňovitých, je pod dostatečnou kontrolou veterinárních útvarů.
(3) Veterinární orgány Falklandských ostrovů se písemně zavázaly uvědomit Komisi a členské státy do 24 hodin faxem, telegramem nebo telexem o potvrzení vzniku kterékoliv z infekčních nebo nakažlivých chorob koňovitých uvedených v příloze A směrnice 90/426/EHS, jež jsou v zemi povinné hlášením, a oznámit v patřičné době jakékoliv změny v politice týkající se očkování nebo dovozu koňovitých.
(4) Veterinární předpisy a veterinární osvědčování u dovozu koňovitých do členských států musí být stanoveny podle veterinární situace v dotyčné třetí zemi.
Z toho důvodu musí být rozhodnutí Komise 93/197/EHS ze dne 5. února 1993 o veterinárních podmínkách a veterinárním osvědčeních pro dovozevidovaných koňovitých a plemenných a užitkových koňovitých [5], naposledy pozměněné rozhodnutím 2001/754/ES [6], odpovídajícím způsobem pozměněno.
(5) Za účelem jasnosti by pro změny seznamů třetích zemí měl být použit kód ISO zemí.
(6) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Rozhodnutí 93/197/EHS se mění takto:
1. V příloze I se seznam třetích zemí ve skupině A nahrazuje tímto: "Švýcarsko (CH), Falklandské ostrovy (FK), Greenland (GL), Island (IS)".
2. V příloze II části A se nadpis veterinárního osvědčení nahrazuje tímto: "VETERINÁRNÍ OSVĚDČENÍ
pro dovoz evidovaných koňovitých a plemenných a užitkových koňovitých ze Švýcarska, Falklandských ostrovů, Grónska a Islandu na území Společenství".
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Rady
ze dne 6. listopadu 2001
o záruce Společenství pro Evropskou investiční banku za ztráty ze zvláštního úvěrování vybraných ekologických projektů v ruské oblasti Baltského moře v rámci Severní dimenze
(2001/777/ES)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 308 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Severní dimenze byla založena na zasedání Evropské rady v Helsinkách ve dnech 10. a 11. prosince 1999, která vyzvala Komisi, aby předložila akční plán na toto téma.
Na zasedání ve Feiře v červnu 2000 přijala Evropská rada akční plán v oblasti zahraničních a přeshraničních politik EU na léta 2000-2003.
Severní dimenze zahrnuje zeměpisnou oblast od Islandu po severozápadní Rusko, od Norského, Barentsova a Karského moře na severu po jižní pobřeží Baltského moře.
(2) Severní dimenze se zaměřuje na zvláštní výzvy regionálního rozvoje v severní Evropě: nevlídné klimatické podmínky, velké vzdálenosti, zvlášť velké rozdíly v životní úrovni, ekologické problémy včetně problémů zacházení s jaderným odpadem a odpadními vodami, nedostatečná dopravní vybavenost a nedostatečná zařízení pro přechod hranic.
Zaměřuje se na zintenzivnění přeshraniční spolupráce mezi Evropskou unií a sousedními zeměmi a regiony v severní Evropě.
(3) Společenství již podporuje některé ekologické projekty v severozápadním Rusku z prostředků programu TACIS, který věnuje pozornost mimo jiné potřebě snížit ekologická rizika a znečištění, včetně přeshraničního.
Je tedy odůvodněné, aby Společenství posílilo svou podporu prostřednictvím omezených úvěrů Evropské investiční banky (EIB).
Účast EIB by posílila dopad akcí Společenství nejen zvýšením dostupných prostředků, ale rovněž profesionálním zapojením projektových týmů EIB.
(4) Na podnět předsednictví zvážila Rada ve složení pro hospodářství a finance (ECOFIN) dne 12. března 2001 řadu kritérií týkajících se omezené zvláštní akce EIB pro ekologické projekty v severozápadním Rusku, jmenovitě v oblasti Petrohradu a Kaliningradu.
Bylo zdůrazněno, že a) projekty musí posoudit EIB a úvěry musí schvalovat její Rada guvernérů jednotlivě; nejedná se tedy o obecný úvěrový mandát pro Rusko; b) projekty musí mít silný ekologický cíl a představovat významný zájem pro Evropskou unii; c) EIB musí spolupracovat a provádět spolufinancování s jinými mezinárodními finančními institucemi, aby bylo zajištěno přiměřené rozložení rizika a vhodné podmínky projektu; d) celkový objem úvěrů musí být omezen orientačním stropem ve výši 100 milionů EUR; e) Rusko musí dostát svým mezinárodním finančním závazkům, včetně závazků vůči Pařížskému klubu věřitelů.
(5) Evropská rada se na zasedání ve Stockholmu ve dnech 23. a 24. března 2001 dohodla, že by Unie měla umožnit EIB poskytování úvěrů na vybrané ekologické projekty v Rusku podle specifických kritérií stanovených Radou.
(6) Je proto vhodné poskytnout EIB záruku, aby mohla v rámci tohoto zvláštního úvěrování podepsat úvěrové smlouvy na vybrané ekologické projekty v ruské oblasti Baltského moře, jmenovitě v Petrohradské a Kaliningradské oblasti.
EIB vyjádřila svou schopnost a ochotu rozšířit úvěry v severozápadním Rusku ze svých vlastních zdrojů v souladu se svým statutem.
(7) Tato zvláštní akce, která zahrnuje zvláštní 100 % záruku Společenství, má výjimečnou povahu a nelze ji považovat za precedens pro žádné budoucí akce.
(8) Ekologické partnerství pro Severní dimenzi (NDEP) poskytne rámec pro stanovení priorit za účasti Komise, bilaterálních a multilaterálních dárců, mezinárodních finančních institucí a dotčených zemí v procesu transformace.
(9) Financování EIB v Rusku podle tohoto rozhodnutí by mělo být řízeno v souladu s obvyklými kritérii a postupy EIB, včetně vhodných kontrolních opatření, a rovněž s odpovídajícími pravidly a postupy týkajícími se Účetního dvora a Evropského úřadu pro boj proti podvodům (OLAF).
(10) K přijetí tohoto rozhodnutí jsou jedinými pravomocemi, které poskytuje Smlouva, pravomoci uvedené v článku 308,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Účel
Společenství poskytne Evropské investiční bance (dále jen "EIB") záruku na všechny nezaplacené, ale splatné platby, pokud jde o úvěry otevřené v souladu s jejími obvyklými kritérii na investiční projekty prováděné na základě tohoto zvláštního úvěrování v ruské oblasti Baltského moře v rámci Severní dimenze.
Způsobilé projekty musí mít silný ekologický cíl a představovat významný zájem pro Evropskou unii.
Článek 2
Strop a podmínky
1. Celkový strop otevřených úvěrů je 100 milionů EUR.
2. Pro účely tohoto zvláštního rozhodnutí obdrží EIB mimořádnou 100 % záruku Společenství, která se vztahuje na celkovou částku otevřených úvěrů na základě tohoto rozhodnutí a veškeré související částky.
3. Projekty financované úvěry krytými touto zárukou musí splňovat tato kritéria:
a) způsobilost v souladu s článkem 1;
b) spolupráce a spolufinancování EIB s jinými mezinárodními finančními institucemi, aby bylo zajištěno přiměřené rozložení rizika a vhodné podmínky projektu.
4. V souladu s čl. 18 odst. 1 bodem 2 Protokolu o statutu Evropské investiční banky schvaluje Rada guvernérů EIB úvěry, které má pokrýt záruka Společenství, jednotlivě.
5. Správní rada EIB navrhne Radě guvernérů úvěry projekty ke schválení pouze tehdy, dostojí-li Rusko svým mezinárodním finančním závazkům, včetně závazků vůči Pařížskému klubu věřitelů.
Článek 3
Zprávy
Komise informuje každý rok Evropský parlament a Radu o úvěrových operacích uskutečněných na základě tohoto rozhodnutí a současně předloží hodnocení uplatňování tohoto rozhodnutí a koordinace mezi mezinárodními finančními institucemi podílejícími se na projektech.
Informace předkládaná Komisí Evropskému parlamentu a Radě obsahuje hodnocení příspěvku úvěrů poskytnutých na základě tohoto nařízení k plnění cílů Společenství v rámci Severní dimenze.
Pro účely prvního pododstavce předá EIB Komisi vhodné informace.
Článek 4
Doba trvání
Záruka se vztahuje na úvěry podepsané v období tří let ode dne přijetí tohoto rozhodnutí.
Nedosáhnou-li tyto úvěry po uplynutí tří let celkového stropu uvedeného v článku 2, prodlužuje se toto období automaticky o šest měsíců.
Článek 5
Závěrečná ustanovení
1. Toto rozhodnutí nabývá účinku dnem zveřejnění
Rozhodnutí Rady
ze dne 6. listopadu 2001,
kterým se mění rozhodnutí 2000/24/ES tak, aby se záruka Společenství poskytnutá Evropské investiční bance rozšířila na krytí úvěrů na projekty ve Svazové republice Jugoslávie
(2001/778/ES)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 308 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nejnovější politický vývoj ve Svazové republice Jugoslávie (SRJ) vedl k vytvoření demokratických vlád a SRJ se zavázala provádět programy politické a hospodářské reformy v souladu s podmínkami procesu stabilizace a přidružení Evropské unie pro země jihovýchodní Evropy.
(2) Dne 9. října 2000 rozhodla Rada ve složení pro obecné záležitosti o zrušení sankcí vůči Srbsku a o plném začlenění SRJ do procesu stabilizace a přidružení.
(3) SRJ v současné době čelí vážným hospodářským a finančním výzvám s obtížemi společnými ekonomikám v transformaci, které jsou zhoršovány následky ozbrojených konfliktů a sankcí.
(4) Je důležité ukázat podporu Evropské unie Svazové republice Jugoslávie při provádění jejího programu politické a hospodářské reformy podporou investic SRJ do infrastruktury a rozvoje soukromého sektoru.
(5) Je proto vhodné poskytnout Evropské investiční bance (EIB) záruční mandát, který jí umožní podepisovat úvěrové smlouvy v SRJ.
(6) EIB vyjádřila svou schopnost a ochotu rozšířit úvěry z vlastních prostředků v SRJ v souladu se svým statutem.
(7) Úvěry EIB zaručené Společenstvím by měly být podmíněny úplným vyrovnáním všech neuhrazených splatných finančních závazků všech veřejnoprávních subjektů v SRJ vůči Evropským společenstvím a EIB a na přijetí odpovědnosti SRJ formou záruky za ty závazky, které nejsou dosud splatné.
EIB uplatňuje v tomto případě, stejně jako ve všech ostatních případech, nejlepší bankovní praxi při úvěrech zaručených Společenstvími, včetně toho, že nebude přijímat nové závazky příjemců úvěrů nebo ručitelů nebo ručitelů, kteří jsou v prodlení se svými závazky vůči EIB.
(8) SRJ vyrovnala v říjnu 2001 všechny své dosud neuhrazené nedoplatky vůči Evropským společenstvím a EIB.
Kromě toho ratifikoval parlament SRJ v září 2001 dohodu s EIB, podle níž převzala SRJ odpovědnost za všechny finanční závazky veřejnoprávních subjektů SRJ vůči EIB, které nejsou dosud splatné.
(9) Dne 31. října 1994 přijala Rada nařízení (ES, Euratom) č. 2728/94 o zřízení Záručního fondu pro vnější vztahy [2].
(10) Celková záruka vztahující se na obecný mandát EIB pro zahraniční úvěry stanovená v rozhodnutí Rady 2000/24/ES ze dne 22. prosince 1999 o poskytnutí záruky Společenství na případné ztráty Evropské investiční banky z úvěrů na projekty mimo Společenství (střední a východní Evropa, země Středomoří, Latinská Amerika, Asie a Jihoafrická republika) [3] by měla být rozšířena na SRJ a měly by se zvýšit stropy úvěrů.
Proto by mělo být rozhodnutí 2000/24/ES změněno.
(11) Smlouva nestanoví k přijetí tohoto rozhodnutí jiné pravomoci, než jsou uvedeny v článku 308,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Článek 1 rozhodnutí 2000/24/ES se mění takto:
1. V odstavci 1 druhém pododstavci se druhá věta mění takto:
a) v návětí se částka "19110 milionů EUR" nahrazuje částkou "19460 milionů EUR";
b) v první odrážce se částka "8930 milionů EUR" nahrazuje částkou "9280 milionů EUR".
2. V odstavci 2 první odrážce se za slovo "Chorvatsko" vkládá čárka a slova "Svazová republika Jugoslávie".
Článek 2
Toto rozhodnutí nabývá účinku dnem zveřejnění
Rozhodnutí Komise
ze dne 25. září 2001
o vypracování příručky přijímajících subjektů a seznamu písemností, které mohou být doručovány podle nařízení Rady (ES) č. 1348/2000 o doručování soudních a mimosoudních písemností ve věcech občanských a obchodních v členských státech
(oznámeno pod číslem K(2001) 2664)
(2001/781/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1348/2000 ze dne 29. května 2000 o doručování soudních a mimosoudních písemností ve věcech občanských a obchodních v členských státech [1], a zejména na čl. 17 písm. a) a b) uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) K provedení nařízení (ES) č. 1348/2000 je nezbytné vypracovat a zveřejnit příručku obsahující informace o přijímajících subjektech stanovených v článku 2 uvedeného nařízení.
(2) Podle čl. 17 písm. b) nařízení (ES) č. 1348/2000 je rovněž nutné vypracovat seznam písemností v úředních jazycích Evropské unie, které mohou být doručovány podle uvedeného nařízení.
(3) Komise tedy na základě informací poskytnutých členskými státy vypracovala příručku a seznam uvedené v článku 17 nařízení (ES) č. 1348/2000, které jsou součástí přílohy tohoto rozhodnutí.
(4) Nařízení (ES) č. 1348/2000 stanoví zveřejnění příručky v Úředním věstníku Evropských společenství.
Seznam by tam měl být rovněž zveřejněn.
(5) Pro dosažení cílů nařízení (ES) č. 1348/2000 je důležité, aby odesílající subjekty měly přístup k příručce, která je co možná nejpravidelněji aktualizována.
V důsledku toho, a aniž je dotčena každoroční aktualizace stanovená v čl. 17 písm. a) uvedeného nařízení, je nezbytné, aby Komise zpřístupnila na své internetové stránce znění příručky, které je pravidelně aktualizováno na základě změn oznámených členskými státy.
Bylo by účelné stejně postupovat také u seznamu.
(6) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem poradního výboru zřízeného článkem 18 nařízení (ES) č. 1348/2000,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
1. Příručka uvedená v čl. 17 písm. a) nařízení (ES) č. 1348/2000 tvoří přílohu I tohoto rozhodnutí.
2. Seznam uvedený v čl. 17 písm. b) nařízení (ES) č. 1348/2000 tvoří přílohu II tohoto rozhodnutí.
Článek 2
1. Příručka a seznam uvedené v článku 1 se zveřejní na internetové stránce Europa.
2. Aniž je dotčena každoroční aktualizace příručky uvedené v čl. 1 odst. 1, aktualizuje Komise informace pravidelně na základě změn oznámených členskými státy.
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Rady
ze dne 23. října 2001
o vytvoření mechanismu Společenství na podporu zesílené spolupráce při asistenčních zásazích v oblasti civilní ochrany
(2001/792/ES, Euratom)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 308 této smlouvy, a na Smlouvu o založení Evropského společenství pro atomovou energii, a zejména na článek 203 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
s ohledem na stanovisko Výboru regionů [4],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Zatímco prováděcí opatření Společenství k usnesení Rady a zástupců vlád členských států, zasedajících v Radě, ze dne 8. července 1991 o zlepšování vzájemné pomoci členských států v případě přírodní nebo technologické katastrofy [5] pomohlo ochránit obyvatele, životní prostředí a majetek, v současnosti je potřeba zajistit ještě kvalitnější ochranu v případě přírodních, technologických, radiologických a ekologických katastrof, včetně znečištění vod v důsledku námořních havárií, ke kterému dochází jak uvnitř, tak vně Evropské unie, a zpřísnit ustanovení tohoto usnesení.
(2) Úmluva Evropské hospodářské komise Organizace spojených národů (EHK OSN) o účincích průmyslových havárií přesahujících hranice států, která obsahuje ustanovení např. o prevenci, připravenosti na mimořádné události, veřejné informovanosti a spoluúčasti veřejnosti, systémech ohlašování průmyslových havárií, schopnosti reagovat a o vzájemné pomoci vstoupila v platnost dne 19. dubna 2000.
Úmluvu schválilo Společenství rozhodnutím Rady 98/685/ES [6].
(3) Mechanismus na podporu zesílené spolupráce při asistenčních zásazích v oblasti civilní ochrany by mohl doplnit současný akční program Společenství zaměřený na civilní ochranu [7] o ustanovení týkající se poskytování rychlé pomoci v případě výskytu závažné mimořádné události, která vyžaduje přijetí opatření okamžité reakce.
Usnadnil by mobilizaci zásahových týmů, odborníků a dalších zdrojů podle požadavků dané situace prostřednictvím zesílené infrastruktury Společenství v oblasti civilní ochrany, která zahrnuje monitorovací a informační středisko a společný komunikační a informační systém pro mimořádné události.
Mechanismus by rovněž umožnil shromažďování ověřených informací o mimořádných událostech za účelem jejich šíření v členských státech a předávání zkušeností z provedených zásahů.
(4) Uvedený mechanismus by náležitě zohledňoval příslušné právní předpisy a mezinárodní závazky Společenství.
Toto rozhodnutí se tedy nedotýká vzájemných práv a povinností členských států zakotvených ve dvoustranných nebo mnohostranných smlouvách, které se týkají předmětu tohoto rozhodnutí.
(5) Prevence má pro ochranu proti přírodním, technologickým a ekologickým katastrofám zásadní význam a bude třeba uvažovat o dalších opatřeních.
(6) V případě výskytu závažné mimořádné události v rámci Společenství nebo bezprostředního nebezpečí jejího výskytu, které má nebo by mohlo mít přeshraniční účinky nebo které vede k žádosti o poskytnutí pomoci ze strany jednoho nebo více členských států, je zapotřebí provést náležité ohlášení prostřednictvím zavedeného a spolehlivého společného komunikačního a informačního systému.
(7) Na úrovni členských států a Společenství musí být přijata přípravná opatření, která umožní rychlou mobilizaci zásahových týmů při výskytu mimořádné události a jejich požadovanou flexibilní koordinaci a která prostřednictvím výcvikového programu zajistí týmy schopné účinného nasazení a posouzení situace nebo koordinace, zásahové týmy a další prostředky podle požadavků situace.
Další přípravná opatření zahrnují shromažďování informací o nezbytných zdravotnických prostředcích a podněty k využívání nových technologií.
(8) V souladu se zásadou subsidiarity by mechanismus Společenství vytvářel přidanou hodnotu v podobě podpory a doplňování vnitrostátních politik v oblasti poskytování vzájemné pomoci při ochraně civilních osob.
Není-li připravenost žadatelského státu dostatečná, pokud jde o dostupné prostředky nezbytné k přiměřené reakci na závažnou mimořádnou událost, může dotyčný stát svou připravenost dodatečně zvýšit tím, že využije uvedeného mechanismu Společenství.
(9) Mechanismus by měl umožňovat mobilizaci a snazší koordinaci asistenčních zásahů, aby byla zajištěna lepší ochrana zejména osob, ale také životního prostředí a majetku, včetně kulturního dědictví, a tak se snížily ztráty na životech, počty zraněných, hmotné škody, škody na hospodářství a na životním prostředí a stal se dosažitelnější cíl společenské soudržnosti a solidarity.
(10) Odlehlá území a okrajové regiony a některé další oblasti Společenství se často vyznačují specifickými rysy a potřebami vzhledem ke své geografické poloze, terénu a společenské a hospodářské situaci.
Tyto aspekty mají nepříznivé důsledky, brání poskytování pomoci a nasazení zásahových prostředků tím, že ztěžují zásobování záchrannými prostředky a vytvářejí specifické potřeby pomoci v případě vážného nebezpečí v důsledku mimořádné události.
Uvedený mechanismus Společenství by mimo jiné umožnil lépe reagovat na podobné situace a potřeby.
(11) S ohledem na asistenční zásahy v oblasti civilní ochrany mimo území Společenství by takový mechanismus mohl být využit jako nástroj k usnadnění a podpoře opatření přijatých Společenstvím a členskými státy v rámci jejich pravomocí.
(12) Takový mechanismus Společenství by mohl za určitých stanovených podmínek být využíván i jako nástroj k usnadnění řešení krizí uvedeného v hlavě V Smlouvy o Evropské unii a k jeho podpoře.
(13) Asistenční zásahy by byly prováděny buď autonomně, nebo jako součást operace vedené mezinárodní organizací; pro tento případ musí Společenství rozvíjet vztahy s příslušnými celosvětovými a regionálními mezinárodními organizacemi.
(14) Kandidátské země by měly možnost se do takového mechanismu zapojit.
(15) Je zapotřebí zvýšit transparentnost různých stávajících opatření v oblasti civilní ochrany, sjednotit je a zesílit v rámci soustavného úsilí o plnění cílů Smlouvy.
(16) Opatření nezbytná k provádění tohoto rozhodnutí by měla být přijata v souladu s rozhodnutím Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [8].
(17) Využije-li se pro tento mechanismus činnosti téhož výboru, který se zabývá současným akčním programem Společenství v oblasti civilní ochrany, bude tím zajištěn jednotný postup a návaznost při používání mechanismu.
(18) Smlouva o založení Evropského společenství a Smlouva o založení Evropského společenství pro atomovou energii neposkytují pravomoci k přijetí tohoto rozhodnutí, s výjimkou článku 308 v případě Smlouvy o ES a článku 203 v případě Smlouvy o ESAE,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
1. Vytváří se mechanismus Společenství (dále jen "mechanismus") na podporu zesílené spolupráce mezi Společenstvím a členskými státy při asistenčních zásazích v oblasti civilní ochrany v případě výskytu závažných mimořádných událostí nebo bezprostředního nebezpečí jejich výskytu, které vyžadují přijetí opatření okamžité reakce.
2. Účelem mechanismu je pomoci zajistit lepší ochranu především osob, ale také životního prostředí a majetku, včetně kulturního dědictví, v případě výskytu závažných mimořádných událostí, např. přírodních, technologických, radiologických nebo ekologických havárií uvnitř nebo vně Společenství, včetně námořních havárií způsobujících znečištění vod, na základě ustanovení rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady č. 2850/2000/ES ze dne 20. prosince 2000 o stanovení rámce Společenství pro spolupráci v oblasti havarijního nebo záměrného znečišťování moře [9].
Mechanismus se nedotýká povinností uložených příslušnými platnými právními předpisy Evropského společenství nebo Evropského společenství pro atomovou energii, případně platnými mezinárodními dohodami.
Obecným cílem mechanismu je poskytovat na základě žádosti podporu při výskytu mimořádných událostí a napomáhat lepší koordinaci asistenčního zásahu prováděného členskými státy a Společenstvím, s ohledem na zvláštní potřeby odlehlých, okrajových a dalších regionů nebo ostrovů, které jsou součástí Společenství.
3. Mechanismus zahrnuje řadu prvků a opatření, k nimž náleží:
- získání přehledu o zásahových týmech a další intervenční podpoře využitelných v členských státech k asistenčnímu zásahu v případě výskytu mimořádné události,
- vypracování a provádění výcvikového programu pro zásahové týmy a pomocný zásahový personál a pro experty z posuzovacích nebo koordinačních týmů,
- workshopy, semináře a pilotní projekty k nejdůležitějším aspektům zásahu,
- sestavování a podle potřeby vysílání posuzovacích nebo koordinačních týmů,
- zřízení a řízení monitorovacího a informačního střediska,
- vytvoření a řízení společného komunikačního a informačního systému pro případ výskytu mimořádné události,
- další podpůrná opatření, např. opatření pro usnadnění přepravy prostředků pro asistenční zásah.
Článek 2
1. V případě výskytu závažné mimořádné události uvnitř Společenství nebo bezprostředního nebezpečí jejího výskytu, které má nebo může mít přeshraniční účinky, nebo vede k žádosti o poskytnutí pomoci ze strany jednoho nebo více členských států, je členský stát, na jehož území se mimořádná událost vyskytla, povinen bez prodlení tuto událost ohlásit:
a) členským státům, které mohou být mimořádnou událostí postiženy, nebyla-li tato ohlašovací povinnost již splněna na základě příslušných právních předpisů Evropského společenství nebo Evropského společenství pro atomovou energii, případně na základě platných mezinárodních dohod, a
b) Komisi, dá-li se očekávat případná žádost o poskytnutí pomoci prostřednictvím monitorovacího a informačního střediska, aby Komise mohla v případě potřeby uvědomit ostatní členské státy a aktivovat příslušné služby.
2. Ohlášení se podle potřeby provádí prostřednictvím komunikačního a informačního systému.
Článek 3
Pro zajištění své schopnosti účinného zásahu v případě výskytu závažné mimořádné události jsou členské státy povinny:
a) v rámci svých příslušných služeb, zejména orgánů civilní ochrany nebo jiných zásahových služeb, zajistit v předstihu zásahové týmy, které budou k dispozici pro případný zásah nebo které by mohly být pro tento účel sestaveny ve velmi krátkém časovém horizontu, aby mohly být vyslány na místo určení přibližně do 12 hodin od obdržení žádosti o poskytnutí pomoci s přihlédnutím k tomu, že složení týmu by mělo záviset na druhu závažné mimořádné události a na zvláštních potřebách s ní spojených;
b) vybrat odborníky, kteří mohou být povoláni na místo výskytu mimořádné události jako členové posuzovacího nebo koordinačního týmu;
c) poskytnout příslušné obecné informace o těchto týmech a odbornících a o zdravotnických prostředcích, jak stanoví čl. 4 písm. e), do šesti měsíců od přijetí tohoto rozhodnutí a neprodleně tyto informace v případě potřeby aktualizovat;
d) zvážit možnost poskytovat podle potřeby další formy podpory, které mohou zajistit příslušné služby, např. specializovaný personál a vybavení k řešení specifických mimořádných událostí, a možnost využít zdroje, které mohou být poskytnuty nevládními organizacemi a dalšími příslušnými subjekty;
e) pro účely uplatňování tohoto rozhodnutí jmenovat příslušné orgány, stanovit kontaktní místa a uvědomit o nich Komisi.
Článek 4
Za účelem dosažení stanovených cílů a provedení opatření stanovených v článku 1 učiní Komise tyto kroky:
a) zřídí a bude řídit monitorovací a informační středisko, jehož služby, včetně možnosti okamžitého nasazení, budou k dispozici 24 hodin denně, a které bude pro účely daného mechanismu sloužit členským státům a Komisi;
b) vytvoří a bude řídit spolehlivý společný komunikační a informační systém pro případy mimořádných událostí, který umožní komunikaci a výměnu informací mezi monitorovacím a informačním střediskem a kontaktními místy, která pro tento účel členské státy stanoví;
c) zajistí možnost co nejrychlejší mobilizace a vyslání malých týmů odborníků, odpovědných za:
- posouzení situace pro potřeby členských států, monitorovacího a informačního střediska státu, který požádal o poskytnutí pomoci,
- usnadnění koordinace asistenčních operací na místě události podle aktuální potřeby a udržování kontaktů s příslušnými orgány státu, který požádal o poskytnutí pomoci, je-li to nezbytné a vhodné;
d) vypracuje výcvikový program zaměřený na zlepšení koordinace asistenčního zásahu v oblasti civilní ochrany; toho lze dosáhnout zajištěním kompatibility a komplementarity jednotlivých zásahových týmů, jak stanoví čl. 3 písm. a), nebo v případě potřeby další zásahové pomoci, jak stanoví čl.
3 písm. b), a zvyšováním odborné způsobilosti odborníků na posuzování situace. Program by měl také zahrnovat společné kurzy a společná cvičení a výměnný systém, v rámci něhož mohou být jednotlivci dočasně vysláni do týmů v jiných členských státech;
e) shromáždí informace o schopnostech členských států udržovat výrobu sér a očkovacích látek nebo jiných nezbytných zdravotnických prostředků a o zásobách využitelných při zásahu v případě závažné mimořádné události a uloží tyto informace v informačním systému;
f) vypracuje program vycházející ze zkušeností získaných při zásazích vedených v rámci tohoto mechanismu a prostřednictvím informačního systému tyto zkušenosti šíří dál;
g) podněcuje a podporuje zavádění a využívání nových technologií pro účely tohoto mechanismu, včetně systémů ohlašování mimořádných událostí a varování, výměnu informací, využívání satelitní techniky a pomoc při rozhodování o řešení mimořádných událostí;
h) přijme opatření k usnadnění přepravy prostředků pro asistenční zásah a další podpůrná opatření.
Článek 5
1. Vyskytne-li se mimořádná událost v rámci Společenství, požádá členský stát co nejkonkrétnějším způsobem o poskytnutí pomoci:
a) prostřednictvím monitorovacího a informačního střediska ostatní členské státy, přičemž Komise neprodleně po obdržení této žádosti:
- odešle žádost kontaktním místům v ostatních členských státech,
- pomůže zmobilizovat týmy, odborníky a další zásahovou pomoc,
- shromáždí ověřené informace o mimořádné události a rozešle je členským státům; nebo
b) přímo ostatní členské státy.
2. Každý členský stát, jemuž je určena žádost o poskytnutí pomoci, neprodleně určí, zda je schopen požadovanou pomoc poskytnout, a uvědomí o svém rozhodnutí žadatelský stát buď prostřednictvím monitorovacího a informačního střediska, nebo přímo, a poté v závislosti na okolnostech uvědomí rovněž středisko a uvede rozsah a podmínky pomoci, kterou je schopen poskytnout.
3. Žadatelský členský stát je odpovědný za řízení asistenčních zásahů.
Orgány žadatelského státu stanoví obecné zásady a v případě potřeby vymezí hranice pro plnění úkolů svěřených zásahovým týmům, aniž by uváděly podrobnosti týkající se způsobu jejich plnění, které jsou v pravomoci odpovědné osoby pověřené členským státem, který pomoc poskytuje.
4. Žadatelský stát může požádat zásahové týmy, aby řídily zásah jeho jménem. V takovém případě se týmy vyslané jednotlivými členskými státy a týmy Společenství snaží o koordinaci svých zásahů.
5. Posuzovací nebo koordinační tým by měl napomáhat koordinaci jednotlivých zásahových týmů a v případě potřeby udržovat spojení s příslušnými orgány žadatelského členského státu.
Článek 6
Ustanovení článku 5 lze provádět na základě žádosti i u zásahů vně Společenství.
Takové zásahy se provádějí formou autonomního asistenčního zásahu nebo jako součást zásahu vedeného mezinárodní organizací.
Koordinace asistenčních zásahů v oblasti civilní ochrany prováděných v rámci tohoto mechanismu mimo území Společenství je zajišťována členským státem pověřeným předsednictvím Rady Evropské unie.
Článek 7
Možnost zapojit se do tohoto mechanismu mají:
- kandidátské země střední a východní Evropy v souladu s podmínkami stanovenými v Evropských dohodách, v jejich dodatkových protokolech a v rozhodnutích příslušných Rad přidružení,
- Kypr, Malta a Turecko na základě dvoustranných dohod, které budou s těmito zeměmi uzavřeny.
Článek 8
1. Komise provádí opatření týkající se uvedeného mechanismu postupy podle čl. 9 odst. 2.
2. Komise také postupy podle čl. 9 odst. 3 stanoví společná pravidla, která se týkají zejména:
a) prostředků využitelných pro asistenční zásah, jak stanoví článek 3;
b) monitorovacího a informačního střediska, jak stanoví čl. 4 písm. a);
c) společného komunikačního a informačního systému, jak stanoví čl. 4 písm. b);
d) posuzovacích nebo koordinačních týmů, jak stanoví článek 4 písm. c), včetně kritérií pro výběr odborníků;
e) výcvikového programu, jak stanoví čl. 4 písm. d);
f) údajů o zdravotnických prostředcích, jak stanoví čl. 4 písm. e);
g) zásahů v rámci Společenství na základě usnesení ze dne 8. července 1991 a také zásahů mimo území Společenství, jak stanoví článek 6.
Článek 9
1. Komisi je nápomocen výbor zřízený podle čl. 4 odst. 1 rozhodnutí 1999/847/ES.
2. Odkazuje-li na tento odstavec, použijí se články 4 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES.
Doba uvedená v čl. 4 odst. 3 rozhodnutí 1999/468/ES je tři měsíce.
3. Odkazuje-li na tento odstavec, použijí se články 5 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES.
Doba uvedená v čl. 5 odst. 6 rozhodnutí 1999/468/ES je tři měsíce.
4. Výbor přijme svůj jednací řád.
Článek 10
Komise vyhodnotí provádění tohoto rozhodnutí každý třetí rok ode dne jeho vstupu v platnost a závěry tohoto hodnocení předá spolu s návrhy na změny tohoto rozhodnutí Evropskému parlamentu a Radě.
Článek 11
Toto rozhodnutí nabývá účinku dnem 1. ledna 2002.
Článek 12
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 9. listopadu 2001,
kterým se mění rozhodnutí 2000/585/ES, pokud jde o dovoz masa volně žijící a farmové pernaté zvěře z Argentiny, Thajska a Tuniska
(oznámeno pod číslem K(2001) 3410)
(Text s významem pro EHP)
(2001/793/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 91/494/EHS ze dne 26. června 1991 o veterinárních podmínkách obchodu s čerstvým drůbežím masem uvnitř Společenství a jeho dovozu ze třetích zemí [1], naposledy pozměněnou směrnicí 1999/89/ES [2], a zejména na články 11, 12 a 14 uvedené směrnice,
s ohledem na směrnici Rady 92/45/EHS ze dne 16. června 1992 o hygienických a veterinárních otázkách lovu zvěře a uvádění zvěřiny na trh [3], naposledy pozměněnou směrnicí 97/79/ES [4], a zejména na čl. 16 odst. 2 a 3 uvedené směrnice,
s ohledem na směrnici Rady 92/118/EHS ze dne 17. prosince 1992 o veterinárních a hygienických předpisech pro obchod s produkty živočišného původu ve Společenství a jejich dovoz do Společenství, pokud se na ně nevztahují zvláštní předpisy Společenství uvedené v kapitole I přílohy A směrnice 89/662/EHS, a pokud jde o patogenní původce, směrnice 90/425/EHS [5], naposledy pozměněnou rozhodnutím Komise 1999/724/ES [6], a zejména na článek 10 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Příloha II rozhodnutí 2000/585/ES ze dne 7. září 2000, kterým se stanoví veterinární a hygienické podmínky a veterinární osvědčení pro dovoz masa volně žijící a farmové zvěře a králičího masa ze třetích zemí a kterým se zrušují rozhodnutí Komise 97/217/ES, 97/218/ES, 97/219/ES a 97/220/ES [7], naposledy pozměněného rozhodnutím 2001/736/ES [8], uvádí třetí země, které jsou oprávněny používat osvědčení pro různé kategorie masa volně žijící a farmové zvěře.
(2) Podle nákazové situace v jednotlivých třetích zemích musí být splněny zvláštní podmínky, které jsou uvedeny ve veterinárním osvědčení.
(3) Veterinární situace týkající se newcastleské choroby drůbeže v Argentině a v Thajsku se zlepšila.
Proto by se v případě Argentiny a Thajska měl dovoz masa volně žijící pernaté zvěře povolit a požadavky na maso farmové pernaté zvěře by se měly změnit.
(4) Inspekce provedená Komisí v Tunisku v říjnu 2000 ukázala, že nákazový status odvětví drůbeže a dozor nad ním jsou uspokojivé.
Výsledky této mise a poskytnuté záruky umožňují schválit dovoz masa farmové pernaté zvěře z Tuniska do Společenství.
(5) Při této příležitosti by se měla odstranit chyba ve vzoru osvědčení "J" pro maso "černé zvěře".
(6) Rozhodnutí 2000/585/ES by se tudíž mělo odpovídajícím způsobem změnit.
(7) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
1. Příloha II rozhodnutí 2000/585/ES se nahrazuje zněním přílohy I tohoto rozhodnutí.
2. V příloze III rozhodnutí 2000/585/ES se vzor "J" osvědčení nahrazuje zněním vzoru, který je uveden v příloze II tohoto rozhodnutí.
Článek 2
Toto rozhodnutí se použije na dovoz masa volně žijící a farmové zvěře s osvědčením vystaveným počínaje dnem 1. prosince 2001.
Článek 3
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 14. listopadu 2001,
kterým se mění rozhodnutí 2001/296/ES, pokud jde o seznam laboratoří schválených ke kontrole účinnosti očkování proti vzteklině u některých domácích masožravců
(oznámeno pod číslem K(2001) 3478)
(Text s významem pro EHP)
(2001/808/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na rozhodnutí Rady 2000/258/ES ze dne 20. března 2000 o jmenování zvláštního ústavu pro stanovení kritérií potřebných pro normalizaci sérologických testů ke sledování účinnosti očkovacích látek proti vzteklině [1], a zejména na článek 3 uvedeného rozhodnutí,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Směrnice Rady 92/65/EHS ze dne 13. července 1992 o veterinárních předpisech pro obchod se zvířaty, spermatem, vajíčky a embryi uvnitř Společenství a jejich dovoz do Společenství, pokud se na ně nevztahují zvláštní předpisy Společenství uvedené v příloze A oddílu I směrnice 90/425/EHS [2] naposledy pozměněná rozhodnutím Komise 2001/298/ES [3] stanoví alternativní režim karantény pro vstup některých domácích masožravců na území některých členských států prostých vztekliny.
Tento systém vyžaduje kontroly účinnosti očkovací látky prostřednictvím úředně schválených laboratoří prováděné titrací protilátek.
(2) Na základě rozhodnutí 2000/258/ES byla laboratoř AFSSA Laboratory v Nancy ve Francii jmenována jako instituce příslušná pro zkoušky způsobilosti nezbytné pro schválení laboratoří, jež si podaly žádost, aby směly provádět tyto testy.
(3) Rozhodnutí Komise 2001/296/ES ze dne 29. března 2001, kterým se schvalují laboratoře ke kontrole účinnosti očkování proti vzteklině u některých domácích masožravců [4], stanovilo seznam schválených laboratoří v členských státech.
(4) Na žádost Spojeného království a na základě příznivých výsledků odborných testů provedených AFSSA Laboratory
Rozhodnutí Komise
ze dne 21. listopadu 2001
o rozhodnutí o možném zařazení určitých účinných látek do přílohy I směrnice Rady 91/414/EHS
(oznámeno pod číslem K(2001) 3685)
(Text s významem pro EHP)
(2001/810/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 91/414/EHS ze dne 15. července 1991 o uvádění přípravků na ochranu rostlin na trh [1], naposledy pozměněnou směrnicí Komise 2001/49/ES [2],
s ohledem na nařízení Komise (EHS) č. 3600/92 ze dne 11. prosince 1992, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro první etapu pracovního programu podle čl. 8 odst. 2 směrnice Rady 91/414/EHS o uvádění přípravků na ochranu rostlin na trh [3], naposledy pozměněné nařízením Komise (ES) č. 2266/2000 [4], a zejména na čl. 7 odst. 3a písm. d) a čl. 7 odst. 4 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízením Komise (ES) č. 933/94 ze dne 27. dubna 1994, kterým se stanoví účinné látky přípravků na ochranu rostlin a jmenují zpravodajské členské státy pro provádění nařízení Komise (EHS) č. 3600/92 [5], naposledy pozměněným nařízením (ES) č. 2230/95 [6], byly určeny členské státy zpravodajové a oznamovatelé pro každou účinnou látku.
(2) V článku 7 nařízení (EHS) č. 3600/92 se stanoví, že u každé účinné látky, pro kterou byl členský stát jmenován zpravodajem, by měl tento členský stát prozkoumat dokumentace a předložit Komisi zprávu o svém hodnocení informací předložených oznamovateli v souladu s čl. 6 odst. 1 uvedeného nařízení.
(3) Členské státy zpravodajové předložily tyto zprávy a určily v nich další požadavky na údaje. Komise zprávy po jejich obdržení rozeslala pro informaci členským státům a vedla podle čl. 7 odst. 3 nařízení č. 3600/92 konzultace s odborníky z členských států a s hlavními oznamovateli.
4 nařízení (EHS) č. 3600/92 vyžaduje, aby byly všechny nezbytné údaje předloženy nejpozději do 25. května 2002; ve výjimečných případech, ve kterých členský stát zpravodaj a Komise nebyly schopny určit takové studie do 25. května 2001, může být stanoven alternativní termín.
Stanovení takového alternativního, pozdějšího termínu je s ohledem na trvání studií a na zkušební podmínky studií, které mají být předloženy, oprávněné u benalaxylu, chlorotoluronu a dinokapu a s ohledem na dlouhodobé studie u benomylu, cypermethrinu a chlorotoluronu.
Povinností oznamovatele je doplnit svou dokumentaci takovým způsobem, aby pro omezený rozsah reprezentativních použití byly splněny všechny požadavky na údaje podle přílohy II a přílohy III směrnice 91/414/EHS.
Ve snaze napomoci oznamovatelům těchto látek při přípravě studií nezbytných pro doplnění jejich dokumentací však Komise po konzultaci se Stálým rostlinolékařským výborem stanovila určité studie a informace, které jsou nezbytné pro hodnocení bezpečnosti a účinnosti dotyčných látek.
(5) Doposud předložené informace nejsou dostatečné pro stanovení toho, zda přípravky na ochranu rostlin obsahující dotyčné účinné látky za navržených podmínek použití obecně splňují požadavky stanovené v čl. 5 odst.
1 písm. a) a b) směrnice 91/414/ES, nebo nikoli. Proto není v současnosti možné rozhodnout, zda lze takové účinné látky zařadit do přílohy I směrnice 91/414/EHS.
8 odst. 3 směrnice 91/414/EHS se stanoví, že členské státy uplatní požadavky stanovené v čl.
1 písm. b) bodech i) až v) a v písm. c) až f) v souladu s vnitrostátními předpisy týkajícími se údajů, které mají být poskytnuty. V návrzích hodnotících zpráv uvedených ve 2. bodu odůvodnění nebyly uvedeny žádné obavy, které by nebylo možné zmírnit vhodnými opatřeními k řízení rizika na úrovni členských států.
Není tedy vhodné v této fázi pozastavit používání přípravků na ochranu rostlin obsahujících zmíněné účinné látky, dokud nebyly předloženy a zhodnoceny požadované dodatečné informace.
Proto by mělo být přijato rozhodnutí, kterým se odloží rozhodnutí o možném zařazení těchto účinných látek do přílohy I směrnice 91/414/EHS.
(7) Po diskusích ve Stálém rostlinolékařském výboru a v souladu se stanoviskem uvedeného výboru Komise stanovila dodatečné údaje, které jsou minimem nezbytným pro stanovení toho, zda látky zmíněné ve 4. bodu odůvodnění splňují požadavky článku 5 směrnice 91/414/EHS.
Je tudíž třeba, aby členské státy zpravodajové podrobně informovaly oznamovatele o všech dodatečných studiích a informacích, které jsou nezbytné k prokázání toho, že jsou tyto požadavky splněny.
(8) Aby umožnil členským státům a Komisi plánovat svou práci, měl by oznamovatel, který si přeje, aby členský stát zpravodaj a Komise pokračovaly v procesu přezkoumávání, poskytnout bezpodmínečný závazek, že předloží požadované dodatečné informace.
Aby Komise mohla dokončit svou práci na programu stanoveném nařízením (EHS) č. 3600/92 v přijatelné době, měla by být stanovena lhůta, ve které musí oznamovatelé pro dotyčné látky doplnit své dokumentace.
Tato lhůta by měla být co možná nejkratší s přihlédnutím k době potřebné pro provedení nezbytných studií.
(9) Jestliže pro určitou účinnou látku nebudou požadavky tohoto rozhodnutí týkající se předložení nezbytných informací splněny, nic nebrání zúčastněným stranám v tom, aby usilovaly o zařazení dotyčné účinné látky do přílohy I směrnice 91/414/EHS k pozdějšímu datu v souladu s postupy podle čl. 6 odst. 2 uvedené směrnice.
(10) Tímto rozhodnutím není dotčeno žádné opatření, které může Komise v pozdější etapě přijmout pro tyto účinné látky v rámci směrnice Rady 79/117/EHS ze dne 21. prosince 1978, kterou se zakazuje uvádění na trh a používání přípravků na ochranu rostlin obsahujících určité účinné látky [7], naposledy pozměněné Aktem o přistoupení Rakouska, Finska a Švédska.
(11) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého rostlinolékařského výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Rozhodnutí o možném zařazení účinných látek uvedených v příloze tohoto rozhodnutí do přílohy I směrnice 91/414/EHS se odkládá až do obdržení informací uvedených v článku 2 tohoto rozhodnutí.
Článek 2
Členské státy zpravodajové informují oznamovatele pro každou účinnou látku uvedenou v příloze tohoto rozhodnutí o tom, že musí doplnit své dokumentace tak, aby byly pro omezený rozsah reprezentativních použití splněny všechny požadavky na údaje podle přílohy II a přílohy III směrnice 91/414/EHS.
Členské státy zpravodajové vyrozumějí oznamovatele o tom, že – aniž jsou dotčeny další požadavky, které mohou být stanoveny později – jsou požadovány zvláštní dodatečné studie a informace stanovené Komisí po konzultaci se Stálým rostlinolékařským výborem.
Každý členský stát zpravodaj vyrozumí každého dotyčného oznamovatele, který si přeje, aby zpravodaj a Komise pokračovaly v procesu přezkoumávání s cílem zařadit látku do přílohy I směrnice, o tom, že musí zpravodaji a Komisi do tří měsíců ode dne zveřejnění tohoto rozhodnutí sdělit závazek, že zajistí, aby jeho dokumentace nejpozději k datům stanoveným v příloze tohoto rozhodnutí splňovala požadavky přílohy II a přílohy III směrnice, a že co možná nejdříve, nejpozději však k datům stanovených v příloze, předloží zpravodaji studie a informace uvedené v předchozím odstavci.
Článek 3
Pokud členský stát zpravodaj neobdrží nezbytné informace pro určité účinné látky k datům uvedeným v příloze, uvědomí o tom co možná nejdříve Komisi, nejpozději však do dvou měsíců.
Článek 4
Členské státy zpravodajové neprodleně uvědomí oznamovatele pro účinné látky uvedené v článku 1 o tomto rozhodnutí.
Článek 5
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 21. listopadu 2001,
kterým se stanoví požadavky pro schválení stanovišť hraniční kontroly Společenství pověřených veterinárními kontrolami produktů ze třetích zemí
(oznámeno pod číslem K(2001) 3687)
Text s významem pro EHP
(2001/812/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 97/78/ES, kterou se stanoví základní pravidla pro veterinární kontroly produktů ze třetích zemí dovážených do Společenství [1], a zejména na čl. 6 odst. 2 a článek 33 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Stanoviště hraniční kontroly, kde jsou odbavovány produkty, musí pro to, aby byly schválena a zařazena do seznamu v Úředním věstníku, splňovat všeobecné podmínky stanovené v příloze II směrnice 97/78/ES.
(2) Vzhledem ke zkušenostem získaným z kontrol, které provádí Potravinový a veterinární úřad, je nyní vhodné pozměnit a aktualizovat podrobné požadavky týkající se stanovišť hraniční kontroly a kontrolních středisek v rámci těchto stanovišť.
Toto rozhodnutí stanoví požadované vybavení a postupy a zrušuje rozhodnutí Komise 92/525/EHS [2].
(3) Veškeré prostory, které se mají využívat jako stanoviště hraniční kontroly, by měly být pod dohledem úředního veterinárního lékaře a měly by být přístupné kdykoli to úřední veterinární lékař potřebuje, včetně místností v budovách, které se používají k obchodním účelům.
(4) S cílem podpořit výkonnost v takových místech, která odbavují pouze určité skupiny produktů, by měla být taková stanoviště hraniční kontroly uvedena na seznamu pouze jako stanoviště hraniční kontroly pro tyto skupiny produktů a jejich vybavení pak může být omezené a vhodné pouze pro tyto skupiny produktů.
(5) Je vhodné zajistit flexibilitu rozdělením stanovišť hraniční kontroly na různá kontrolní střediska, ve kterých se může provádět vlastní kontrola produktů; přitom se nepožaduje, aby tato střediska měla vlastní kanceláře, některou dokumentaci nebo vybavení; ty mohou být na jiném místě v prostorách stanoviště hraniční kontroly.
(6) Musí však být stanovena určitá omezení týkající se výše uvedené flexibility, tato omezení mají zajistit, aby kontrolní střediska skutečně pracovala pod dohledem úředního veterinárního lékaře a aby se nenacházela příliš daleko od určené hlavní kanceláře, v tomto případě by měla být schválena jako samostatná stanoviště hraniční kontroly.
(7) Stanoviště hraniční kontroly a kontrolní střediska v rámci tohoto stanoviště by tudíž měla splňovat minimální požadavky na, vybavení, zařízení a provozní podmínky stanovené v tomto rozhodnutí.
(8) Všechna stanoviště hraniční kontroly musí být schválena Komisí a uvedena v seznamu v Úředním věstníku.
(9) V zájmu průhlednosti by měla být všechna kontrolní střediska, která jsou používána jako část určitého stanoviště hraniční kontroly, spolu se jménem samotného stanoviště hraniční kontroly uvedena v příslušném rozhodnutí Komise zveřejněném v Úředním věstníku.
(10) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
1. Stanoviště hraniční kontroly je tvořeno vybavením určeným k provádění veterinárních kontrol, za něž odpovídá úřední veterinární lékař, nebo v případě produktů rybolovu buď úřední veterinární lékař nebo úřední zástupce uvedený v rozhodnutí Komise 93/352/EHS [3], toto vybavení je uspořádáno tak, že tvoří jednu pracovní jednotku.
V případě, kdy stanoviště hraniční kontroly tvoří více souborů vybavení nacházejících se na stejném místě, má stanoviště hraniční kontroly jediný název, který vyplývá z jeho zeměpisné polohy.
2. Stanoviště hraniční kontroly, ve kterém mohou být za účelem vstupu na území Společenství předkládány produkty živočišného původu ze třetích zemí a ve kterém se tyto produkty mohou podrobovat dokumentačním, identifikačním a fyzickým kontrolám, musí zahrnovat veškeré vybavení, které je uvedeno v článku 4 tohoto rozhodnutí.
3. Pokud to zeměpisné uspořádání, délka hranice nebo účinné provádění hraničních kontrol vyžaduje, může mít stanoviště hraniční kontroly více souborů vybavení nebo kontrolních středisek pro provádění kontrol těch kategorií produktů, pro které je stanoviště hraniční kontroly schváleno.
Článek 2
1. Aniž je dotčena příloha II směrnice 97/78/ES, ke schválení, k zařazení do seznamu v Úředním věstníku a k udržení schválení musí mít všechna stanoviště hraniční kontroly uvedená v článku 6 zmíněné směrnice k dispozici vybavení, pracovníky a vybavení stanovené v tomto rozhodnutí a v příloze k tomuto rozhodnutí a musí používat postupy stanovené v tomto rozhodnutí a v příloze k tomuto rozhodnutí.
2. Prostory, které se využívají jako stanoviště hraniční kontroly nebo jako kontrolní středisko v rámci stanoviště hraniční kontroly, musí být pod účinným dohledem úředního veterinárního lékaře nebo v případě produktů rybolovu buď úředního veterinárního lékaře, nebo úředního zástupce uvedeného v rozhodnutí Komise 93/352/EHS a musí být podle potřeby kdykoli přístupné.
Článek 3
1. Členský stát může navrhnout, aby stanoviště hraniční kontroly bylo po schválení úředně zařazeno do seznamu jako stanoviště hraniční kontroly pro všechny skupiny produktů nebo pouze pro určité skupiny produktů.
Ve druhém případě musí členský stát prokázat, že stanoviště hraniční kontroly má k provádění kontrol těchto produktů nezbytná zařízení, pracovníky a vybavení.
2. V Úředním věstníku budou stanoviště hraniční kontroly uvedena jako přístav, letiště, silniční stanoviště hraniční kontroly nebo železniční stanoviště hraniční kontroly.
Seznam upřesní skupiny produktů, pro které je stanoviště hraniční kontroly a případně kontrolní středisko schváleno, včetně podrobností o jakémkoli dalším omezení produktů, které může konkrétní stanoviště hraniční kontroly kontrolovat.
3. Pokud je stanoviště hraniční kontroly schváleno pouze pro vybrané skupiny produktů, mohou být vybavení ve stanovišti hraniční kontroly náležitě omezena pouze na ta vybavení, která jsou nezbytná pro provádění veterinárních kontrol těchto vybraných skupin produktů.
4. Avšak odchylně od odstavce 3 hluboce zmrazené sperma a embrya, které mohou být přepravovány při teplotě prostředí v uzavřených nádobách opatřených vlastní regulací teploty, lze kontrolovat ve stanovištích hraniční kontroly uvedených v seznamu jako stanoviště schválená pro produkty, které nejsou určeny k lidské spotřebě, a které jsou přepravovány pouze při teplotě prostředí.
5. Členské státy oznámí Komisi každou změnu infrastruktury nebo provozu stanovišť hraniční kontroly nebo kontrolního střediska v rámci daného stanoviště hraniční kontroly, která se nějakým způsobem týká zařazení do seznamu.
Členské státy mohou navrhnout, aby Komise stanoviště hraniční kontroly schválila pro další skupiny produktů a odpovídajícím způsobem pozměnila seznam za předpokladu, že příslušný orgán prostřednictvím kontroly zjistil, že vybavení dotyčného stanoviště hraniční kontroly vyhovuje tomuto rozhodnutí.
Článek 4
1. Vybavení schválených stanovišť hraniční kontroly musí být vybudováno, zařízeno, udržováno a provozováno v souladu s požadavky, které jsou stanoveny v příloze k tomuto rozhodnutí a v příslušných právních předpisech Společenství.
U produktů, které nejsou z hygienického hlediska zcela harmonizovány, mohou být uplatněny další vnitrostátní hygienické požadavky.
2. Minimální infrastruktura schváleného stanoviště hraniční kontroly musí zahrnovat tyto prvky, nacházející se v přiměřené vzájemné pracovní vzdálenosti:
a) kancelář vybavená komunikačními prostředky včetně telefonu, faxu, terminálu systému Animo a kopírky, s veškerou nezbytnou dokumentací a s možností uchovávání dokladů týkajících se kontroly produktů;
b) sociální místnosti, kam patří šatny, toalety a vybavení pro mytí rukou, používané pracovníky stanoviště hraniční kontroly, tyto místnosti mohou společně používat pouze pracovníci, kteří se podílejí na úředních kontrolách;
c) uzavřené a zastřešené místo pro vykládku dopravních prostředků, zastřešení není vyžadováno v případě zásilek vlny, která není přepravována v kontejnerech, u volně ložených nepoživatelných zpracovaných živočišných bílkovin hnoje nebo guána nebo tekutých olejů a tuků, které jsou přepravovány na lodích.
U produktů, které vyžadují určitou teplotu a které jsou určeny k lidské spotřebě, by měl být přechod mezi přepravním prostorem a místem vykládky chráněn nebo uzavřen před vnějších prostředím, s výjimkou ryb, kde se uplatňuje výjimka uvedená v článku 2 rozhodnutí 93/352/EHS a v kapitole II bodě 2 směrnice 91/493/ES [4];
d) kontrolní místnost, kde se produkty kontrolují a kde se odebírají vzorky pro další testy; místo odběru vzorků nemusí být odděleno od kontrolní místnosti;
e) vhodné skladovací místnosti nebo prostory, umožňující pod dohledem úředního veterinárního lékaře uchovávat současně pozastavené zásilky v chlazeném, nebo zmrazeném stavu nebo při teplotách prostředí do té doby než jsou známy výsledky laboratorních nebo jiných vyšetření.
3. Stanoviště hraniční kontroly, která jsou schválena pro odbavování produktů chlazených, mražených nebo produktů uchovávaných při teplotě prostředí, musí být současně schopna skladovat odpovídající množství produktů z každé teplotní kategorie.
Úřední veterinární lékař musí mít vždy k dispozici tolik skladovacího prostoru, kolik je potřeba.
Využívání obchodních skladovacích prostor v blízkosti stanoviště hraniční kontroly, ve stejném přístavu nebo ve stejném celním prostoru je povoleno pod dohledem úředního veterinárního lékaře a za předpokladu, že pozastavený produkt je skladován odděleně od všech ostatních produktů v samostatné uzamykatelné místnosti, komoře nebo pásmu.
Skladování ve zvláštních samostatných kontejnerech, trvale umístěných u místa vykládky, je povoleno za předpokladu, že kontejnery jsou s místem vykládky spojeny takovým způsobem, že proces vykládky je chráněn před povětrnostními vlivy.
Ve výjimečných případech a pod dohledem úředního veterinárního lékaře může být na silničních a železničních stanovištích hraniční kontroly a ve stanovištích hraniční kontroly v přístavech povoleno další skladování všech kategorií produktů v dopravních prostředcích, v nichž byla zásilky na stanoviště hraniční kontroly přivezeny.
4. Produkty určené k lidské spotřebě a produkty, které nejsou určeny k lidské spotřebě, by měly být odbavovány v samostatných místech vykládky, v samostatných kontrolních místnostech a v samostatných skladovacích prostorách.
Odchylně od tohoto požadavku mohou být ve stanovištích hraniční kontroly, která jsou schválena pouze pro balené produkty, místa vykládky společná,za předpokladu, že během vykládky a po vykládce produkty určené k lidské spotřebě a produkty, které nejsou určeny k lidské spotřebě, od sebe jasně odděleny aby se zabránilo křížové kontaminaci.
5. Odchylně od odstavce 4 mohou stanoviště hraniční kontroly, která odbavují méně než pět set zásilek za rok, používat pro veškeré produkty, pro které je stanoviště schváleno, stejné vybavení pro vykládku, kontrolu a skladování za předpokladu, že se používá časové oddělení zásilek a prostory se podle potřeby mezi příjezdy různých zásilek vhodným způsobem čistí a dezinfikují.
Článek 5
1. Na základě kontroly provedené příslušným orgánem při které kontrolní středisko, vyhovuje tomuto rozhodnutí, mohou členské státy, navrhnout, aby do seznamu v Úředním věstníku byla zařazena další kontrolní střediska v rámci již schválených stanovišť hraniční kontroly.
Vybavení těchto středisek by mělo odpovídat množství a druhu jednotlivých produktů, které střediskem procházejí.
2. Je-li stanoviště hraniční kontroly rozděleno na několik kontrolních středisek, musí:
- se tato střediska nacházet ve stejném celním prostoru nebo okrsku jako stanoviště hraniční kontroly, pod kterým jsou uvedena v seznamu,
- se tato střediska nacházet v přiměřené pracovní vzdálenosti od určené hlavní kanceláře stanoviště hraniční kontroly a musí být prokazatelně pod dohledem úředního veterinárního lékaře,
- tato střediska vést zvláštní záznamy o zásilkách, které v nich byly prohlédnuty.
3. Kontrolní střediska nemusí mít:
- možnost uchovávání dokladů, terminál systému Animo nebo kopírku,
- veškeré právní předpisy a dokumentaci o veterinárních kontrolách, ale pouze doklady, které jsou důležité a nezbytné pro veterinární kontroly prováděné ve středisku.
Článek 6
V situaci uvedené v čl. 6 odst. 2 písm. b) směrnice 97/78/ES budou přiměřené lhůty, které vycházejí z data přijetí závěrečné zprávy v jazyce dotyčného členského státu a které mají členské státy k dispozici, aby splnily doporučení uvedená v kontrolních zprávách předtím, než Komise stanoviště hraniční kontroly zcela nebo částečně vyškrtne ze seznamu (tj. s ohledem na kategorie produktů a/nebo kontrolní střediska, kterých se doporučení týkají):
- šest měsíců při zjištění nedostatků ve vybavení (pouze stavebního rázu) nebo v počtu pracovníků; pokud je však nová náhradní vybavení ve výstavbě, mohou být lhůty pro odstranění nedostatků stanoveny případ od případu dohodou mezi členským státem a Komisí,
- tři měsíce při zjištění nedostatků ve všech ostatních oblastech.
V případě možnosti závažného nebezpečí pro zdraví zvířat nebo pro veřejné zdraví mohou být tyto lhůty kratší.
Článek 7
Rozhodnutí 92/525/EHS se tímto zrušuje a v souladu s článkem 33 směrnice 97/78/ES se ustanovení tohoto rozhodnutí použijí od dvacátého dne po vyhlášení
Rozhodnutí Komise
ze dne 22. listopadu 2001,
kterým se mění rozhodnutí 95/454/ES, kterým se stanoví zvláštní podmínky dovozu produktů rybolovu a akvakultury pocházejících z Korejské republiky
(oznámeno pod číslem K(2001) 3692)
(Text s významem pro EHP)
(2001/818/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 91/493/EHS ze dne 22. července 1991 o hygienických předpisech pro produkci a uvádění produktů rybolovu na trh [1], naposledy pozměněnou směrnicí 97/79/ES [2], a zejména na čl. 11 odst. 5 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Příloha A rozhodnutí Komise 95/454/EHS ze dne 23. října 1995, kterým se stanoví zvláštní podmínky dovozu produktů rybolovu a akvakultury pocházejících z Korejské republiky [3], naposledy pozměněného rozhodnutím 2001/641/ES [4], stanoví vzor osvědčení o zdravotní nezávadnosti pro produkty rybolovu a akvakultury pocházející z Korejské republiky a určené k vývozu do Evropského společenství.
(2) Rozhodnutí Komise 95/453/ES ze dne 23. října 1995, kterým se stanoví zvláštní podmínky dovozu mlžů, ostnokožců, pláštěnců a mořských plžů pocházejících z Korejské republiky [5], naposledy pozměněné rozhodnutím 2001/676/ES [6], povoluje dovozy zmrazených a zpracovaných mlžů, ostnokožců, pláštěnců a mořských plžů z Korejské republiky.
Potvrzení zdravotní nezávadnosti v osvědčení o zdravotní nezávadnosti stanoveném v rozhodnutí 95/454/ES je proto třeba doplnit příslušnými zmínkami o požadavcích na mlže.
(3) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Rozhodnutí 95/454/ES se mění takto:
V příloze A se část IV nahrazuje tímto:
"IV. Potvrzení zdravotní nezávadnosti Úřední inspektor potvrzuje, že výše uvedené produkty rybolovu a akvakultury:
1. byly uloveny a na palubě plavidel s nimi bylo manipulováno v souladu s hygienickými předpisy směrnice 92/48/EHS;
2. byly vyloženy, bylo s nimi manipulováno a v případě potřeby byly zabaleny, upraveny, zpracovány, zmrazeny, rozmrazeny a skladovány hygienickým způsobem v souladu s požadavky kapitol II, III a IV přílohy směrnice 91/493/EHS;
3. prošly hygienickými kontrolami v souladu s kapitolou V přílohy směrnice 91/493/EHS;
4. byly zabaleny, označeny, skladovány a přepravovány v souladu s kapitolami VI, VII a VIII přílohy směrnice 91/493/EHS;
5. nepocházejí z jedovatých druhů nebo druhů, které obsahují biotoxiny;
6. splňují organoleptická, parazitologická, chemická a mikrobiologická kritéria stanovená pro některé kategorie produktů rybolovu směrnicí 91/493/EHS a jejími prováděcími rozhodnutími.
7. kromě toho, pokud jde o zmrazené nebo zpracované mlže, byli tito mlži získáni ze schválených produkčních oblastí uvedených v příloze rozhodnutí 95/453/ES ze dne 23. října 1995, kterým se stanoví zvláštní podmínky dovozu mlžů, ostnokožců, pláštěnců a mořských plžů pocházejících z Korejské republiky.
Níže podepsaný úřední inspektor prohlašuje, že jsou mu známa ustanovení směrnice 91/492/EHS, směrnice 91/493/EHS, směrnice 92/48/EHS, rozhodnutí 95/453/ES a rozhodnutí 95/454/ES."
Článek 2
Toto rozhodnutí se použije čtyřicátým pátým dnem po zveřejnění
Rozhodnutí Komise
ze dne 22. listopadu 2001,
kterým se mění rozhodnutí 98/695/ES, kterým se stanoví zvláštní podmínky dovozu produktů rybolovu a akvakultury pocházejících z Mexika
(oznámeno pod číslem K(2001) 3694)
(Text s významem pro EHP)
(2001/819/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 91/493/EHS ze dne 22. července 1991 o hygienických předpisech pro produkci a uvádění produktů rybolovu na trh [1], naposledy pozměněnou směrnicí Rady 97/79/ES [2], a zejména na čl. 11 odst. 5 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) článek 1 rozhodnutí Komise 98/695/ES ze dne 24. listopadu 1998, kterým se stanoví zvláštní podmínky dovozu produktů rybolovu a akvakultury pocházejících z Mexika [3], stanoví, že "Dirección General de Calidad Sanitaria de Bienes y Servicios (DGCSBS) de la Secretaría de Salud" je příslušným mexickým orgánem ověřujícím a potvrzujícím shodu produktů rybolovu a akvakultury s požadavky směrnice 91/493/EHS;
(2) po restrukturalizaci mexické veřejné správy se příslušný úřad vydávající osvědčení o zdravotní nezávadnosti pro produkty rybolovu změnil na "Dirección General de Control Sanitario de Productos y Servicios (DGCSPS) de la Secretaría de Salud".
Tento nový úřad je schopen účinně ověřovat dodržování platných právních předpisů.
Je proto nezbytné změnit název příslušného úřadu uvedeného v rozhodnutí 98/695/ES a ve vzoru osvědčení o zdravotní nezávadnosti uvedeném v příloze A uvedeného rozhodnutí;
(3) opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Rozhodnutí 98/695/ES se mění takto:
1. Článek 1 se nahrazuje tímto:
"Článek 1
Příslušným úřadem
Rozhodnutí Rady
ze dne 27. listopadu 2001
o přidružení zámořských zemí a území k Evropskému společenství
("rozhodnutí o přidružení zámoří")
(2001/822/ES)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství (dále jen "Smlouva"), a zejména na článek 187 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Rozhodnutí Rady 91/482/EHS ze dne 25. července 1991 o přidružení zámořských zemí a území k Evropskému hospodářskému společenství [1] bylo použitelné do 1. prosince 2001. V čl.
240 odst. 4 uvedeného rozhodnutí se stanoví, že Rada na návrh Komise jednomyslně rozhodne o ustanoveních pro další uplatňování zásad stanovených v článcích 182 až 186 Smlouvy.
(2) Prohlášení č. 36 o zámořských zemích a územích (dále jen "ZZÚ"), připojené k závěrečnému aktu Konference zástupců vlád členských států, podepsanému v Amsterdamu v roce 1997, vyzývá Radu, aby v souladu s článkem 187 Smlouvy přezkoumala úpravu přidružení ZZÚ s ohledem na tyto čtyři cíle:
- účinnější podpora hospodářského a sociálního rozvoje ZZÚ,
- rozvoj hospodářských vztahů mezi ZZÚ a Evropskou unií,
- větší zohlednění různorodosti a zvláštních charakteristik jednotlivých ZZÚ včetně hledisek spojených se svobodou usazování,
- podpora větší účinnosti finančních nástrojů.
(3) Evropský parlament přijal dne 11. února 1999 usnesení o vztazích se ZZÚ, státy AKT a nejvzdálenějšími regiony Evropské unie [2].
Dále dne 4. října 2001 přijal usnesení k návrhu Komise na rozhodnutí Rady o přidružení ZZÚ k Evropskému společenství [3].
(4) Ve sdělení ze dne 20. května 1999 nazvaném "Úvahy o postavení ZZÚ přidružených k ES a hlavní směry pro ZZÚ 2000" zkoumala Komise vlastnosti a vývoj přidružení ZZÚ k ES od roku 1957, připomenula základní zásady a současný stav přidružení a načrtla pro ně alternativní směry pro období od 1. března 2000.
(5) V souladu s článkem 10 rozhodnutí 91/482/EHS informovaly příslušné orgány ZZÚ Komisi o změnách nebo dodatcích, které si přejí pro budoucnost, zejména na partnerském zasedání ve dnech 29. a 30. dubna 1999 za účasti Komise, čtyř členských států, s nimiž jsou ZZÚ spojeny, a dvaceti zúčastněných ZZÚ.
(6) Ačkoliv nejsou třetími zeměmi, nejsou ZZÚ součástí jednotného trhu a musí plnit povinnosti uvalené na třetí země, pokud jde o obchod, zejména pravidla původu, hygienické a rostlinolékařské normy a bezpečnostní opatření.
(7) Obecně platí, že pokud Rada přijme opatření podle článku 187 Smlouvy, musí vzít v úvahu zásady stanovené ve čtvrté části Smlouvy i ostatní zásady práva Společenství.
Měla by také brát v úvahu zkušenosti nabyté při uplatňování obchodního režimu podle rozhodnutí 91/482/EHS.
(8) Uvedený režim stanoví bezcelní přístup pro produkty pocházející ze ZZÚ a pravidla původu dovolující kumulaci s produkty pocházejícími ze států AKT, podléhajícími jinému režimu, nebo ze Společenství., a to působí nebo hrozí způsobit vážné narušení fungování některých organizací společného trhu v rámci společné zemědělské politiky, zejména organizací v odvětvích rýže a cukru.
Toto narušení již vícekrát vedlo Komisi a Radu k tomu, aby přijaly ochranná opatření.
(9) Omezením rozsahu používání kumulace původu pomohly změny provedené ohledně rýže při hodnocení rozhodnutí [4] v polovině období zachovat pro produkty ZZÚ přístup na trh Společenství za podmínek přispívajících k jeho rovnováze.
Tento přístup by se měl zlepšit ve vztahu k nejméně rozvinutým ZZÚ, avšak beze změny celkového množství, které využívá kumulaci.
Vzhledem k tomu, že pouze dvě další ZZÚ v tomto odvětví vyvíjely činnost, měla by jim být v zájmu průhlednosti přidělena zbývající dostupná množství.
(10) Pokud však jde o cukr a cukerné směsi, měl nárůst vývozu produktů ze ZZÚ vyrobených z cukru pocházejícího z AKT nebo ze Společenství na silně přezásobený trh za výsledek významnější snížení kvóty povolené pro výrobce ze Společenství, a pro tyto výrobce tedy představuje větší ztrátu zaručeného příjmu.
(11) Navíc s ohledem na minimální operace s nízkou přidanou hodnotou, jež v současnosti postačují pro získání statusu produktu pocházejícího ze ZZÚ v odvětví cukru, může být příspěvek tohoto vývozu k jejich rozvoji přinejlepším jen malý, a nepochybně zcela neúměrný narušení způsobenému dotyčným odvětvím Společenství.
(12) Z těchto důvodů by se měla přijmout pravidla původu, která vyloučí možnost kumulace AKT/ES/ZZÚ pro cukr, kdy jsou prováděny jen minimální operace.
S ohledem na investice, které již byly v ZZÚ provedeny na základě pravidel platných od roku 1991, je však třeba, aby toto vyloučení vstoupilo v platnost postupně.
Proto by s výhradou přijetí nezbytných prováděcích opatření mělo být povoleno dočasné pokračování kumulace v rámci postupně klesajících množstevních limitů slučitelných s cíli organizace společného trhu Společenství s cukrem, přičemž se vezmou náležitě v úvahu oprávněné zájmy hospodářských subjektů ZZÚ.
(13) Mělo by rovněž být stanoveno, že zemědělské produkty pocházející ze Společenství, které využily vývozní náhrady, nesmějí být bezcelně zpětně dováženy do Společenství prostřednictvím kumulace původu.
(14) Dále by veškerá pravidla původu ZZÚ měla být v zájmu hospodářských subjektů a správních orgánů aktualizována, aby vzala v úvahu technický pokrok a politiku harmonizace pravidel původu přijatou Společenstvím.
Ke stejnému účelu by se měl postup zjednodušit, aby v budoucnosti umožnil snadnější provádění nezbytných technických změn pravidel.
(15) Postup pro překládku zboží nepocházejícího ze ZZÚ, jež tam však je ve volném oběhu, by se měl dokončit a vyjasnit s cílem zajistit průhledný a spolehlivý právní rámec pro hospodářské subjekty i správní orgány.
Měl by se také rozšířit, aby s výhradou přijetí nezbytných prováděcích opatření zahrnoval určité produkty rybolovu, jež mají zvláštní důležitost pro Grónsko a Saint-Pierre a Miquelon.
(16) Obecná ustanovení Smlouvy a právní předpisy z nich odvozené se nevztahují na ZZÚ automaticky, pokud není výslovně uveden opak.
Produkty ZZÚ dovážené do Společenství by však přesto měly vyhovovat platným pravidlům Společenství.
(17) Finanční pomoc pro ZZÚ je třeba přidělovat na základě jednotných, průhledných a účinných kritérií, s ohledem na potřeby a hospodářskou výkonnost ZZÚ.
Mezi tato kritéria by měly patřit zejména hospodářské a fyzické rozměry ZZÚ, využití minulých přídělů, dodržování zásad řádného finančního řízení, korektní daňová politika, odhadovaná schopnost absorpce přídělů, potřeba zřídit rezervy pro financování neprogramovatelných výdajů a hladký přechod, který zabrání náhlému značnému poklesu přídělů pro Novou Kaledonii, Francouzskou Polynésii a Nizozemské Antily.
V zájmu efektivnosti, zjednodušení a uznání řídících kapacit orgánů ZZÚ by finanční zdroje poskytnuté ZZÚ měly být řízeny více na základě partnerství použitím postupů založených na pravidlech platných pro strukturální fondy.
(18) K tomuto účelu tyto postupy zejména svěřují ZZÚ hlavní odpovědnost za programování a provádění spolupráce, jež by měla být prováděna převážně ve shodě s vnitřními předpisy ZZÚ a měla by podporovat monitorování, hodnocení a audit programovaných operací.
Navíc je nutné vyjasnit, které programy Společenství a rozpočtové linie jsou otevřeny pro ZZÚ a které postupy umožňují hladký přechod od předchozích Evropských rozvojových fondů (ERF) k 9. ERF.
(19) Celosvětové změny, které se projevují v pokračující liberalizaci obchodu, široce postihují Společenství, hlavního obchodního partnera ZZÚ, jejich sousední státy AKT i ostatní hospodářské partnery.
V rovnici přístupu na trh hraje úroveň cel stále menší úlohu, zatímco obchod službami a oblasti související s obchodem nabývají ve vztahu mezi ZZÚ a jejich hospodářskými partnery stále většího významu.
Tento vztah je proto třeba pěstovat a přitom zachovat široký profil současného obchodního režimu a podmínky pro postupnou integraci těch ZZÚ, které si to přejí, do regionálního a světového hospodářství, zjednodušenou tím, že se jim poskytne pomoc pro zvýšení jejich schopnosti všechny tyto nové oblasti zvládnout.
(20) Opatření nezbytná k provedení tohoto rozhodnutí by měla být přijata v souladu s rozhodnutím Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [5].
Pokud jde o provádění 9. ERF, hlasování a většina by však měly být takové, jaké stanoví článek 21 interní dohody mezi zástupci vlád členských států, zasedajícími v Radě, o financování a správní pomoci Společenství v rámci finančního protokolu k Dohodě o partnerství mezi africkými, karibskými a tichomořskými státy a Evropským společenstvím a jeho členskými státy, podepsané v Cotonou (Benin) dne 23. června 2000, a o přidělení finanční pomoci zámořským zemím a územím, na které se vztahuje část čtvrtá Smlouvy [6] (dále jen "interní dohoda").
(21) ZZÚ jsou křehká ostrovní prostředí vyžadující přiměřenou ochranu, včetně otázek nakládání s odpady.
Pokud jde o radioaktivní odpad, řídí se článkem 198 Smlouvy o Euratomu a právních předpisů přijatých podle ní, s výjimkou Grónska, na něž se Smlouva o Euratomu nevztahuje.
Pro ostatní odpady by se mělo určit, která pravidla Společenství se mají ve vztahu k ZZÚ používat.
(22) Úprava přidružení stanovená v tomto rozhodnutí by se podle přání bermudské vlády neměla vztahovat na Bermudy.
(23) Rada by měla pro všechny výše uvedené nové faktory najít inovativní odpověď, jež bude soudržná a přizpůsobená různým situacím.
Takovou odpověď může poskytnout nový status přidružení,
ROZHODLA TAKTO:
ČÁST PRVNÍ
OBECNÁ USTANOVENÍ O PŘIDRUŽENÍ ZZÚ KE SPOLEČENSTVÍ
Kapitola 1
Obecná ustanovení
Článek 1
Účel, cíle a zásady
1. Základem přidružení ZZÚ ke Společenství (dále jen "přidružení ZZÚ k ES") je účel uvedený v článku 182 Smlouvy, totiž podporovat hospodářský a sociální rozvoj ZZÚ a navazovat úzké hospodářské vztahy mezi nimi a Společenstvím jako celkem.
Sleduje cíle stanovené v článku 183 Smlouvy v souladu se zásadami stanovenými v článcích 184 až 188 Smlouvy tím, že se zaměřuje na zmenšování, předcházení a konečně vymýcení chudoby a na udržitelný rozvoj a postupnou integraci do regionálního a světového hospodářství.
2. Přidružení se týká ZZÚ uvedených v příloze I A.
3. V souladu s článkem 188 Smlouvy se toto rozhodnutí vztahuje na Grónsko, nestanoví-li jinak zvláštní ustanovení pro Grónsko obsažená v Protokolu o zvláštní úpravě vztahující se na Grónsko, připojeném ke Smlouvě.
Článek 2
Základní prvky
1. Přidružení ZZÚ k ES je založeno na zásadách svobody, demokracie, úcty k lidským právům a základním svobodám a právního státu.
Tyto zásady, na nichž je podle článku 6 Smlouvy o Evropské unii založena Unie, jsou společné členským státům a s nimi spojeným ZZÚ.
2. V oblastech spolupráce uvedených v tomto rozhodnutí je zakázána diskriminace založená na pohlaví, rasovém nebo etnickém původu, náboženství nebo víře, zdravotním postižení, věku nebo sexuální orientaci.
Článek 3
Nejméně rozvinuté ZZÚ
1. Společenství poskytuje nejméně rozvinutým ZZÚ a těm, jež nejsou schopny využívat výhod regionální spolupráce a integrace uvedených v článku 16, zvláštní zacházení.
2. S cílem řešit tyto obtíže zahrnuje rozvojová finanční spolupráce mimo jiné zvláštní zacházení při určování objemu finančních prostředků a podmínek s nimi spojených, které mají umožnit nejméně rozvinutým ZZÚ překonat strukturální a jiné překážky jejich rozvoje.
Zvláštní pozornost věnuje zlepšování životních podmínek nejchudších vrstev obyvatelstva v rámci potírání chudoby.
3. ZZÚ považované pro účely tohoto rozhodnutí za nejméně rozvinuté jsou uvedeny v příloze I B. Tento seznam může být na návrh Komise změněn jednomyslným rozhodnutím Rady, pokud hospodářská situace některé ZZÚ prochází významnou a trvalou změnou, která nezbytně vyžaduje její zahrnutí do kategorie nejméně rozvinutých ZZÚ, anebo pokud zahrnutí do této kategorie není nadále odůvodněné.
Kapitola 2
Aktéři spolupráce v ZZÚ
Článek 4
Zásady
1. V rámci partnerství stanoveném v článku 7 přebírají orgány ZZÚ hlavní odpovědnost za vypracování strategií přidružení a rozvoje a za jejich provádění prostřednictvím přípravy jednotných programových dokumentů (dále jen "JPD") a programů spolupráce společně s Komisí a členským státem, s nímž jsou ZZÚ spojeny.
2. Společenství uznává, že místní veřejní a soukromí aktéři hrají klíčovou úlohu při dosahování cílů stanovených v článku 183 Smlouvy.
3. Při provádění tohoto rozhodnutí se strany řídí zásadami průhlednosti, subsidiarity a usilování o účinnost.
Článek 5
Různí aktéři
1. Mezi aktéry spolupráce v ZZÚ patří:
- orgány ZZÚ,
- ostatní regionální a místní orgány v rámci ZZÚ,
- občanská společnost, sociální, obchodní a odborová sdružení, poskytovatelé veřejných služeb a místní, celostátní nebo mezinárodní nevládní organizace.
Členské státy, s nimiž jsou ZZÚ spojeny, informují Komisi do tří měsíců po vstupu tohoto rozhodnutí v platnost o celostátních, regionálních nebo místních orgánech uváděných v různých článcích tohoto rozhodnutí.
2. Uznání nevládních aktérů závisí na jejich schopnosti plnit potřeby místního obyvatelstva, jejich odborné způsobilosti a na jejich demokratické a průhledné organizaci a řízení.
3. Nevládní aktéry určuje dohoda mezi orgány ZZÚ, Komisí a členským státem, s nímž je ZZÚ spojena, s ohledem na otázku, o kterou se jedná, jejich odbornou způsobilost a oblasti činnosti.
Proces určení se v každé ZZÚ provádí jako součást procesu přípravy programů spolupráce uvedených v článku 4.
Článek 6
Povinnosti nevládních aktérů
Nevládní aktéři určení podle čl. 5 odst. 3 mohou hrát úlohu v:
- informování a poradenství,
- přípravě a provádění programů spolupráce,
- decentralizované spolupráci v rámci povinností přenesených za účelem podpory místních rozvojových iniciativ.
Kapitola 3
Zásady a postupy partnerství ZZÚ a ES
Článek 7
Dialog a partnerství
1. S cílem umožnit ZZÚ plnou účast na provádění přidružení ZZÚ k ES s náležitým ohledem na institucionální uspořádání dotyčného členského státu použije přidružení konzultační postup založený na níže uvedených ustanoveních.
Zabývá se každou otázkou, jež vyvstane ve vztazích mezi ZZÚ a Společenstvím.
2. Široce založený dialog by měl Společenství, všem ZZÚ a členským státům, s nimiž jsou spojeny, umožnit vzájemně konzultovat zásady, postupy a výsledky přidružení.
Jednou za rok se schází fórum ZZÚ a EU pro dialog (dále jen "fórum ZZÚ"), jež sdružuje zástupce orgánů ZZÚ, členských států a Komise.
3. Mezi Komisí, členským státem, s nímž je ZZÚ spojena, a každou ZZÚ zastoupenou jejími orgány existují samostatná partnerství, která umožňují uvádět do praxe cíle a zásady tohoto rozhodnutí, zejména ty, jež jsou uvedeny v článcích 4 a 19.
Tato třístranná konzultace se dále označuje jako "partnerství".
Pro každou ZZÚ se zřizují partnerské pracovní skupiny s poradní funkcí.
Jejich členy jsou výše uvedení tři partneři.
Tyto pracovní skupiny mohou být svolány na žádost Komise, členského státu nebo některé ze ZZÚ.
Na žádost jednoho z partnerů může více partnerských pracovních skupin konat společné schůze, aby projednaly témata společného zájmu nebo regionální hlediska přidružení.
4. Tato konzultace se provádí v plném souladu s institucionálními, právními a finančními pravomocemi každého ze tří partnerů.
Komise předsedá pracovním skupinám a fóru ZZÚ a zajišťuje jejich sekretariát.
Zástupce Evropské investiční banky (dále jen "EIB") se účastní schůzí, pokud jsou na programu záležitosti, které se jí týkají.
5. Stanoviska pracovních skupin a fóra ZZÚ jsou případně předmětem rozhodnutí Komise v rámci jejích pravomocí nebo návrhů Komise předkládaných Radě s cílem provádět nové prvky přidružení ZZÚ k ES nebo jeho změn na základě článku 187 Smlouvy.
Článek 8
Společné parlamentní shromáždění AKT-EU
Orgány ZZÚ jsou informovány o programu, usneseních a doporučeních Společného parlamentního shromáždění AKT-EU.
Členské státy a Komise podpoří každou žádost orgánů ZZÚ o účast na plenárních zasedáních Společného parlamentního shromáždění AKT-EU jako pozorovatelů za podmínek stanovených jednacím řádem shromáždění.
Článek 9
Řízení
Běžné řízení tohoto rozhodnutí provádí Komise a orgány ZZÚ a případně i členský stát, s nímž je ZZÚ spojena, v souladu s institucionálními, právními a finančními pravomocemi každého z partnerů, zejména pokud jde o rozvojovou finanční spolupráci a spolupráci v oblasti obchodu a služeb.
ČÁST DRUHÁ
OBLASTI SPOLUPRÁCE ZZÚ A ES
Článek 10
Oblasti spolupráce
Společenství přispívá k vývoji ZZÚ v oblastech uvedených v této hlavě v souladu s prioritami stanovenými v rozvojových strategiích pro každou ZZÚ nebo případně formou regionálních opatření.
Článek 11
Výrobní odvětví
Spolupráce podporuje odvětvové politiky a strategie, jež usnadňují přístup k výrobním činnostem a zdrojům, zejména v těchto oblastech:
a) Zemědělství: zemědělská politika a budování institucí, diverzifikace, zavlažování, množení osiv, opatření na ochranu plodin, výroba hnojiv, zařízení, zpracování zemědělských produktů, chov skotu a jiného dobytka, zootechnika, rozšiřování poznatků a výzkum; uvádění na trh; skladování a doprava; bezpečnost potravin; zemědělský úvěr; zemědělské osídlení a pozemková reforma, politika využívání a registrace pozemků; přenos technologií, infrastruktura zavlažování a odvodňování, ostatní podpůrné služby.
b) Lesnictví: lesnická politika a budování institucí, včetně využívání stromů pro ochranu životního prostředí při kontrole eroze a desertifikace; zalesňování; lesní hospodářství včetně racionálního využívání a řízení vývozu dřeva; otázky související s tropickými deštnými pralesy; výzkum a odborná příprava.
c) Rybolov: rybářská politika a budování institucí; ochrana populací ryb a racionální řízení populací ryb; chov ryb a drobný rybolov; doprava produktů rybolovu; chladírenské sklady, uvádění ryb na trh a konzervace ryb.
d) Rozvoj venkova: politika venkova a budování institucí, projekty a programy integrovaného rozvoje venkova; pomoc a projekty zaměřené na obyvatelstvo, výrobu a uvádění na trh ve venkovských oblastech; venkovská infrastruktura.
e) Průmysl: odvětvová politika a budování institucí; řemeslná odvětví; zemědělskoprůmyslová odvětví a ostatní výrobní odvětví, průmysl dopravních zařízení; technologický výzkum a vývoj; kontrola jakosti; rozvoj a rozšiřování malých a středních podniků a mikropodniků.
f) Hornictví: odvětvová politika a budování institucí; technologický výzkum a vývoj; těžba nerostných surovin v malém měřítku atd.
g) Energetika: energetická politika a budování institucí; výroba elektřiny (z obnovitelných a neobnovitelných zdrojů); účinné využívání energetických zdrojů; energetický výzkum a odborná příprava; podpora zapojení soukromého sektoru do výroby a distribuce elektřiny.
h) Doprava: dopravní politika a budování institucí; silniční, železniční, letecká a námořní doprava, vnitrozemská lodní doprava; skladovací zařízení.
i) Komunikace: komunikační politika a budování institucí; telekomunikace a sdělovací prostředky.
j) Voda: vodní politika a budování institucí; ochrana vodních zdrojů, nakládání s odpady, zásobování vodou ve venkovských a městských oblastech pro domácnosti, průmyslové nebo zemědělské účely; skladování a distribuce vody a řízení vodních zdrojů.
k) Bankovní a finanční služby a služby podnikům: politika finančního sektoru a budování institucí, služby podnikům; privatizace, kapitálová účast a uvádění na trh; podpora obchodních a podnikatelských sdružení (včetně agentur pro podporu vývozu); finanční a bankovní instituce.
l) Vývoj a využívání technologií, výzkum: politika a budování institucí; koordinovaná činnost na místní, celostátní nebo regionální úrovni pro podporu vědeckotechnických činností a jejich využívání ve výrobě, a podpora počítačové gramotnosti ve veřejném i soukromém sektoru, vědecké programy a zařízení pro výzkum.
Článek 12
Rozvoj obchodu
1. Společenství provádí opatření pro vývoj obchodu ve všech etapách až ke konečné distribuci produktu.
Jejich účelem je zajistit, aby ZZÚ získaly maximální prospěch z tohoto rozhodnutí a mohly se za nejvýhodnějších podmínek prosadit na trzích Společenství a domácích, subregionálních, regionálních a mezinárodních trzích diverzifikací a zvyšováním hodnoty a objemu obchodu zbožím a službami ze ZZÚ.
2. Kromě rozvíjení obchodu mezi ZZÚ a Společenstvím se zvláštní pozornost věnuje operacím určeným ke zvyšování samostatnosti ZZÚ a zlepšování regionální spolupráce v obchodu a službách.
3. V rámci nástrojů poskytovaných v tomto rozhodnutí a v souladu s předpisy přijatými v souvislosti s nimi se na žádost orgánů ZZÚ provádějí zejména tyto operace:
a) podpora definice nezbytných makroekonomických politik pro rozvoj obchodu;
b) podpora vytváření nebo reformy vhodných právních a regulačních rámců a reformy správních postupů;
c) budování soudržných obchodních strategií;
d) podpora ZZÚ při rozvoji jejich vnitřních kapacit, informačních systémů a informovanosti o úloze a významu obchodu pro hospodářský rozvoj;
e) podpora posilování infrastruktury související s obchodem, a zejména podpora úsilí ZZÚ rozvíjet a zdokonalovat infrastrukturu podpůrných služeb včetně dopravních a skladovacích zařízení s cílem zajistit jejich účinnou účast na distribuci zboží a služeb a posílit tok vývozu ze ZZÚ;
f) rozvoj lidských zdrojů a odborných dovedností v oblasti obchodu a služeb pro trh Společenství a regionální a mezinárodní trhy, zejména v odvětvích zpracování, uvádění na trh, distribuce a dopravy;
g) podpora rozvoje soukromého sektoru, a zejména malých a středních podniků, pro identifikaci a vývoj produktů, tržních odbytišť a společných podniků orientovaných na vývoz;
h) podpora akcí ZZÚ zaměřených na povzbuzení a přilákání soukromých investic a operací společných podniků;
i) zřizování, úprava a posilování organizací v ZZÚ zabývajících se rozvojem obchodu a služeb, přičemž se věnuje zvláštní pozornost zvláštním potřebám organizací v nejméně rozvinutých ZZÚ;
j) podpora ZZÚ, zaměřená na zlepšování jakosti jejich produktů, jejich přizpůsobování požadavkům trhu a diverzifikaci odbytišť;
k) podpora úsilí ZZÚ pronikat účinněji na trhy třetích zemí;
l) opatření pro rozvoj trhu včetně rozšiřování kontaktů a výměny informací mezi hospodářskými subjekty v ZZÚ, státech AKT, členských státech a třetích zemích;
m) podpora ZZÚ při používání moderních technik uvádění na trh v odvětvích a programech orientovaných na výrobu, zejména v oblastech jako jsou rozvoj venkova a zemědělství;
n) zřizování a rozvoj pojišťovacích a úvěrových institucí v oblasti rozvoje obchodu.
4. Podpora účasti ZZÚ na veletrzích, výstavách a v obchodních misích se provádí jen tam, kde tyto akce tvoří nedílnou součást celkových programů rozvoje obchodu a trhu.
5. Účast nejméně rozvinutých ZZÚ na různých obchodních činnostech se podporuje zvláštními ustanoveními, mimo jiné hrazením cestovních nákladů personálu a nákladů na dopravu exponátů při příležitosti jejich účasti na místních, regionálních a zahraničních veletrzích, výstavách nebo obchodních misích, včetně nákladů na dočasné stavby nebo na pronájem výstavních stánků.
Nejméně rozvinutým ZZÚ se poskytuje zvláštní podpora na pomoc při přípravě nebo nákupu propagačních materiálů.
Článek 13
Obchod službami
1. Společenství souhlasí, že vyvine a bude financovat infrastrukturu a lidské zdroje, pro obchod službami v souladu s prioritami stanovenými v rámci rozvojových strategií pro každou ZZÚ.
2. Společenství přispívá k rozvoji a prosazování nákladově efektivních a účelných služeb námořní dopravy v ZZÚ:
a) podporou účelné dopravy nákladů za hospodářsky a obchodně přiměřené ceny;
b) prováděním řádných politik a pravidel hospodářské soutěže;
c) usnadňováním větší účasti ZZÚ na službách mezinárodní námořní dopravy;
d) povzbuzováním regionálních programů námořní dopravy a rozvoje obchodu;
e) zvětšováním zapojení místního soukromého sektoru v činnostech námořní dopravy.
Společenství a ZZÚ se zavazují podporovat bezpečnost dopravy a posádek a předcházení znečisťování.
3. Společenství zintenzívní spolupráci se ZZÚ s cílem zajistit pravidelné zlepšování a růst letecké dopravy.
To zahrnuje:
a) prozkoumání všech prostředků reformy a modernizace odvětví letecké dopravy ZZÚ;
b) podporu obchodní životaschopnosti a konkurenceschopnosti;
c) povzbuzování vyšší úrovně investic a účasti soukromého sektoru a větší výměny znalostí a řádné podnikatelské praxe;
d) zajišťování přístupu ke globálním sítím letecké dopravy cestujícím a vývozcům všech ZZÚ.
4. V odvětví letecké dopravy musí být zajištěna bezpečnost a zavedeny a prováděny odpovídající mezinárodní normy.
Za tímto účelem je Společenství ZZÚ nápomocno při:
a) zavedení bezpečnostních systémů letecké navigace včetně systému komunikací, navigace a dohledu a řízení leteckého provozu (CNS/ATM);
b) provádění bezpečnostních opatření na letištích a posilování kapacit civilních leteckých orgánů řídit veškeré aspekty provozní bezpečnosti spadající do jejich působnosti;
c) rozvoji infrastruktury a lidských zdrojů;
d) zajišťování, aby veškerá opatření přijímaná v této oblasti byla založena na doporučeních příslušných mezinárodních organizací a aby byla účinná a dlouhodobě udržitelná.
5. Patřičná pozornost musí být věnována minimalizaci dopadu letecké dopravy na životní prostředí, zejména prostřednictvím vhodných studií dopadu na životní prostředí.
6. V mnoha aspektech letecké dopravy mohou regionální řešení nabízet prostor pro větší efektivitu nákladů a úspory z rozsahu.
Za tímto účelem se Společenství zavazuje podporovat a povzbuzovat akce na regionální úrovni tam, kde je to vhodné.
7. Jelikož telekomunikace a aktivní účast na informační společnosti jsou nezbytnými předpoklady úspěšné integrace ZZÚ do světového hospodářství, Společenství a případně ZZÚ znovu potvrzují své závazky ze stávajících mnohostranných dohod, zejména z dohody Světové obchodní organizace (WTO) o základních telekomunikacích.
8. Společenství podpoří úsilí ZZÚ zvětšit své schopnosti v oblasti obchodu službami.
Spolupráce zahrnuje mimo jiné tyto oblasti:
a) podpora konzultací mezi příslušnými telekomunikačními orgány v ZZÚ a Společenství s cílem povzbudit rozvoj konkurenceschopného telekomunikačního prostředí přiblížením sazeb nákladům;
b) zřízení dialogu o různých aspektech informační společnosti včetně regulatorních hledisek a komunikační politiky;
c) výměny informací a možné technické pomoci v regulaci, normalizaci, posuzování shody a osvědčování informačních a komunikačních technologií a využívání frekvencí;
d) šíření nových informačních a komunikačních technologií a rozvoj nových zařízení, zvláště v souvislosti se vzájemným propojením sítí a interoperabilitou aplikací;
e) prosazování a provádění společného výzkumu v oblasti nových technologií spojených s informační společností;
f) navrhování a provádění programů a politik pro zvýšení informovanosti o hospodářských a sociálních přínosech plynoucích z informační společnosti.
9. Spolupráce se zaměří zejména na větší doplňkovost a harmonizaci komunikačních systémů na místní, regionální, celostátní, meziregionální a mezinárodní úrovni a jejich přizpůsobování novým technologiím.
10. Společenství podpoří opatření a operace pro rozvoj a podporu udržitelného cestovního ruchu.
Tato opatření se provedou na všech úrovních od identifikace turistických produktů až do fáze uvádění na trh a propagace.
Cílem je podpora úsilí orgánů ZZÚ získat maximální prospěch z místního, regionálního a mezinárodního cestovního ruchu s ohledem na dopad cestovního ruchu na hospodářský rozvoj a podpora soukromých finančních toků ze Společenství a jiných zdrojů do rozvoje cestovního ruchu v ZZÚ.
Zvláštní pozornost se věnuje potřebě integrovat cestovní ruch do sociálního, kulturního a hospodářského života lidí, stejně jako respektu k životnímu prostředí.
Zvláštní opatření pro rozvoj cestovního ruchu se zaměří na definování, přizpůsobování a rozvoj vhodných politik na místní, regionální, subregionální a mezinárodní úrovni.
Programy a projekty rozvoje cestovního ruchu budou založeny na těchto politikách na základě těchto čtyř složek:
a) rozvoj lidských zdrojů a institucí, mimo jiné:
- rozvoj odborného řízení ve zvláštních odbornostech a souvislá odborná příprava na příslušných úrovních soukromého a veřejného sektoru pro zajištění přiměřeného plánování a rozvoje,
- zřízení a posilování středisek propagace cestovního ruchu,
- vzdělávání a odborná příprava pro určité složky obyvatelstva a veřejné a soukromé organizace činné v odvětví cestovního ruchu, včetně pracovníků v odvětvích podporujících cestovní ruch,
- spolupráce a výměny v rámci ZZÚ a mezi ZZÚ a AKT v oblasti odborné přípravy, technické pomoci a rozvoje institucí;
b) vývoj produktů, mimo jiné:
- identifikace produktů cestovního ruchu, vývoj netradičních a nových produktů cestovního ruchu, přizpůsobování stávajících produktů včetně uchování a rozvoje kulturního dědictví, ekologických a environmentálních hledisek, řízení, ochrany a zachování živočichů a rostlin, historického, sociálního a jiného přirozeného bohatství, rozvoje pomocných služeb,
- propagace soukromých investic v odvětví cestovního ruchu v ZZÚ včetně vytváření společných podniků,
- řemeslná výroba kulturní povahy pro turistický trh;
c) rozvoj trhu, zahrnující mimo jiné:
- pomoc při definování a provádění cílů a plánů rozvoje trhu na místní, subregionální, regionální a mezinárodní úrovni,
- podporu úsilí ZZÚ získat přístup ke službám v odvětví cestovního ruchu, jako jsou centrální rezervační systémy a systémy řízení leteckého provozu a bezpečnosti,
- uvádění na trh a propagační opatření a materiály v rámci plánů a programů integrovaného rozvoje trhu s cílem zlepšovat pronikání na trh, zaměřená na hlavní zdroje toků cestovního ruchu na tradičních i netradičních trzích, stejně jako na zvláštní činnosti, jako je účast na specializovaných obchodních akcích, jako jsou veletrhy, a na produkci kvalitní literatury, filmů a podpůrných opatření pro uvádění na trh;
d) výzkum a informace zahrnující mimo jiné:
- zlepšování informací o cestovním ruchu a jejich sběru, analýzy, šíření a využívání statistických údajů,
- posouzení sociálněhospodářského dopadu cestovního ruchu na hospodářství ZZÚ se zvláštním důrazem na vazby s ostatními odvětvími v ZZÚ a okolních regionech, jako jsou produkce potravin, výstavba, technologie a řízení.
Článek 14
Oblasti související s obchodem
1. V rámci rozvojové strategie každé ZZÚ pomáhá Společenství posilovat schopnost ZZÚ zvládnout veškeré oblasti související s obchodem, kde je to nezbytné, včetně zdokonalení a podpory institucionálního rámce.
2. Společenství spolupracuje se ZZÚ při zavádění obecných zásad ochrany a podpory investic.
3. Společenství rovněž pomáhá posilovat spolupráci se ZZÚ s cílem s vhodnými agenturami pro hospodářskou soutěž formulovat a podporovat účinné politiky hospodářské soutěže, které postupně zajistí účinné uplatňování pravidel hospodářské soutěže soukromými i státními podniky.
Ke spolupráci v této oblasti patří zejména pomoc při navrhování vhodného právního rámce a jeho správního provádění se zvláštním ohledem na nejméně rozvinuté ZZÚ.
4. Společenství pokračuje v posilování spolupráce se ZZÚ a rozšíří ji zejména na tyto oblasti:
a) tvorba právních předpisů na ochranu a vynucování práv duševního vlastnictví, předcházení zneužívání těchto práv držiteli práv a jejich porušování soutěžiteli, zřízení a posilování místních, regionálních a celostátních kanceláří a jiných subjektů, včetně podpory regionálních organizací duševního vlastnictví zapojených do uplatňování a ochrany, včetně odborné přípravy personálu;
b) uzavírání dohod zaměřených na ochranu ochranných známek a zeměpisných označení produktů zvláštního zájmu.
5. Společenství pomáhá ZZÚ v jejich úsilí v oblastech normalizace a osvědčování zaměřeném na prosazování systémů slučitelných mezi Společenstvím a ZZÚ.
Tato spolupráce zahrnuje zejména:
a) opatření pro prosazování většího používání mezinárodních technických předpisů, norem a postupů posuzování shody, včetně zvláštních odvětvových opatření, v souladu s úrovní hospodářského rozvoje ZZÚ;
b) spolupráce v oblasti řízení a zajišťování jakosti ve vybraných odvětvích významných pro ZZÚ;
c) podpory iniciativ ZZÚ pro budování kapacit v oblastech posuzování shody, metrologie a normalizace;
d) rozvíjení vazeb mezi institucemi pro normalizaci, posuzování shody a osvědčování v Evropě a ZZÚ.
6. Společenství pomáhá posilovat spolupráci se ZZÚ, pokud jde o hygienická, veterinární a rostlinolékařská opatření, s cílem vybudovat v této oblasti kapacity veřejného a soukromého sektoru.
7. V duchu zásad z Ria posiluje Společenství spolupráci se ZZÚ s cílem posílit vzájemnou provázanost obchodní politiky a politiky životního prostředí.
Cílem spolupráce je především:
a) zřízení soudržných místních, regionálních, celostátních a mezinárodních politik;
b) posílení prvků řízení jakosti zboží a služeb spojených s životním prostředím;
c) zdokonalování výrobních metod šetrných k životnímu prostředí ve vhodných odvětvích.
8. Společenství spolupracuje se ZZÚ v oblasti pracovních norem.
Spolupráce v této oblasti spočívá zejména ve:
a) výměně informací o odpovídajících pracovních předpisech;
b) pomoci při tvorbě pracovněprávních předpisů a posilování stávajících právních předpisů;
c) vzdělávacích a osvětových programech zaměřených na odstranění dětské práce;
d) dodržování pracovněprávních předpisů.
9. Společenství spolupracuje se ZZÚ v oblasti politiky ochrany spotřebitele a ochrany zdraví spotřebitele:
a) zdokonalováním institucionálních a technických kapacit v této oblasti;
b) zřizováním systémů včasné výstrahy pro vzájemné informování o nebezpečných produktech;
c) výměnou informací a zkušeností o zřizování a činnosti poprodejního dohledu nad produkty a o bezpečnosti produktů;
d) zdokonalováním informací poskytovaných spotřebitelům o cenách, vlastnostech produktů a nabízených službách;
e) povzbuzováním rozvoje soukromých spotřebitelských sdružení a styků mezi zástupci spotřebitelských skupin;
f) zlepšováním slučitelnosti politik a systémů na ochranu spotřebitele;
g) informováním o vstupu v platnost právních předpisů a podporou spolupráce ve vyšetřování nebezpečného nebo nepoctivého obchodního jednání;
h) uplatňováním zákazů vývozu v obchodu se zbožím a se službami, jejichž uvádění na trh bylo v zemi jejich výroby zakázáno.
10. Společenství podporuje úsilí vyvíjené veřejnými a soukromými aktéry ZZÚ v oblasti informačních technologií a telekomunikací zaměřené na:
a) modernizaci telekomunikační infrastruktury, služeb přenosu dat, aplikací dálkového zpracování a projekty aplikace telematiky (TAP);
b) rozvoj a zdokonalování služeb a lidských kapacit, potřebných pro dosažení informační společnosti, a nejlepší možnou integraci těchto služeb do regionálních souvislostí;
c) zlepšování informovanosti o hospodářských příležitostech a výměny zkušeností a know-how;
d) poskytování lepších informací uživatelům těchto zdrojů;
e) optimální a udržitelné využívání potenciálu tohoto odvětví;
f) rozvoj používání telekomunikační a informační techniky v oblasti vzdělávání včetně dálkového studia;
g) zvětšování elektronické obchodní a hospodářské spolupráce;
h) zlepšování a modernizace zdravotnických sítí prostřednictvím rozvoje vazeb mezi nemocnicemi, použití dálkového stanovení diagnózy a tvorby společných databází;
i) vývoj multimediálního přístupu ke kulturním a turistickým zdrojům;
j) zdokonalování a zvětšování užívání informační a komunikační techniky v průmyslu a pro inovaci.
Článek 15
Sociální oblast
1. V rámci rozvojové strategie každé ZZÚ přispívá Společenství k opatřením pro lidský a společenský rozvoj.
Spolupráce by mohla podporovat zejména programy v těchto odvětvích:
a) Vzdělávací politika a budování institucí (budovy a materiál); výuka jazyků a odborná příprava pedagogů; základní vzdělávání; sekundární vzdělávání a odborná příprava, vyšší vzdělávání (včetně vzdělávacích činností specifických pro určitá odvětví, například zemědělská odborná příprava).
Oblast vzdělávání by se měla zaměřit na rozšíření přístupu k základnímu vzdělávání a zlepšování jeho kvality výstavbou více škol, obnovou stávajících tříd a zajišťováním výukových materiálů, odbornou přípravou učitelů a poskytováním stipendií chudým studentům.
b) Reformní činnosti ve zdravotnictví, zdravotní politice a budování institucí; vzdělávání lékařů, odborné přípravě a výzkumu, zdravotnické infrastruktuře; HIV/AIDS.
Projekty ve zdravotnictví by měly pomáhat zajišťovat služby základní a preventivní péče, zejména plánování rodičovství a služby zdravotní péče o matku a dítě.
c) Populační politika a plánování rodičovství; péči o matku a dítě včetně podpory projektů péče o rodinu a vývoj příští generace.
d) Zvyšování účinnosti politik pro předcházení výrobě, distribuci a nedovolenému obchodu se všemi druhy omamných a psychotropních látek, předcházení a omezování zneužívání drog, s ohledem na práci, kterou v této souvislosti vykonávají mezinárodní subjekty.
Spolupráce zahrnuje:
i) odbornou přípravu, vzdělávání, podporu zdraví a rehabilitace závislých osob včetně projektů pro jejich opětovnou integraci do pracovního a společenského prostředí;
ii) opatření pro povzbuzení alternativních hospodářských příležitostí, například programů pro alternativní rozvoj oblastí, využívaných pro nedovolenou výrobu omamných rostlin, spojených s účinnými represivními opatřeními;
iii) technickou, finanční a správní pomoc související se sledováním obchodu s prekurzory a zavedení norem rovnocenných normám přijatým Společenstvím a zúčastněnými mezinárodními subjekty;
iv) technickou, finanční a správní pomoc ohledně předcházení, léčby a snižování zneužívání drog;
v) technickou pomoc, odbornou přípravu a zavedení norem předcházejících praní peněz rovnocenných normám přijatým Společenstvím a jinými mezinárodními subjekty, zejména Finanční akční skupinou proti praní peněz;
vi) výměnu důležitých informací pro provádění písmen a) až d).
e) Vodohospodářská politika a budování institucí; ochrana vodních zdrojů; nakládání s odpady (voda pro zemědělství nebo energetiku bude zahrnuta do odpovídajícího odvětví).
V odvětví zásobování vodou a hygieny je cílem poskytovat služby v nedostatečně obsluhovaných oblastech.
Financování této podpory, zvětšující přístup k zásobám pitné vody a hygienickým službám, přímo přispívá k rozvoji lidských zdrojů zlepšováním zdravotního stavu, a tudíž ke zvyšování produktivity lidí, kteří k těmto službám dosud nemají přístup; stálá potřeba rozšiřovat základní služby spojené s vodou, hygienou a dopravou musí být pro městské i venkovské obyvatelstvo řešeny způsoby udržitelnými z hlediska životního prostředí.
f) Společenství spolupracuje se ZZÚ na zachování, udržitelném využívání a řízení jejich biologické rozmanitosti s ohledem na akční plán Společenství pro biologickou rozmanitost.
Spolupráce v této oblasti může zejména zahrnovat:
i) podporu zpracování, aktualizace a provádění národních strategií a akčních plánů biologické rozmanitosti;
ii) usnadňování zřizování místních, regionálních a subregionálních mechanismů pro výměnu informací, sledování a hodnocení pokroku při provádění Úmluvy o biologické rozmanitosti (CBD) [7];
iii) vyvíjení a udržování aktuálních databází o biologické rozmanitosti v ZZÚ;
iv) provádění vhodných opatření týkajících se přístupu ke genetickým zdrojům;
v) podpora uzavírání dohod se soukromým sektorem pro využívání genetických zdrojů země tak, aby místní společenství mohla účinně využívat hospodářský výnos plynoucí z takových dohod, a tak, aby využívání genetických zdrojů nepoškozovalo ochranu a zachování biologické rozmanitosti;
vi) pomoc ZZÚ účastnit se aktivně na procesu tvorby politiky a na jednáních v rámci CBD.
g) Projekty a programy bytové výstavby a integrovaného městského rozvoje
V městském rozvoji se úsilí zaměří na výstavbu nebo obnovu silnic a další základní infrastruktury včetně nízkopříjmové bytové výstavby.
Článek 16
Regionální spolupráce a integrace
Spolupráce zajistí, aby byla poskytována účinná pomoc pro dosažení cílů a priorit stanovených příslušnými orgány ZZÚ v rámci regionální a subregionální spolupráce a integrace:
1. Regionální spolupráce se týká operací dohodnutých mezi:
(a) dvěma či více ZZÚ;
(b) jednou či více ZZÚ a jedním či více sousedními státy AKT nebo třetími zeměmi;
(c) jednou či více ZZÚ a jedním či více státy AKT nebo jedním či více nejvzdálenějšími regiony uvedenými v čl. 299 odst. 2 Smlouvy (Guadeloupe, Guyana, Martinik, Réunion, Kanárské ostrovy, Azory a Madeira);
(d) dvěma či více regionálními organizacemi, jichž jsou ZZÚ členy;
(e) jednou či více ZZÚ a regionálními organizacemi, jejichž členy jsou ZZÚ, státy AKT nebo jeden či více nejvzdálenějších regionů.
2. Spolupráce v těchto souvislostech má tyto cíle:
(a) pečovat o postupnou integraci ZZÚ do světového hospodářství;
(b) urychlovat hospodářskou spolupráci a rozvoj uvnitř regionů ZZÚ a mezi nimi a regiony států AKT;
(c) podporovat volný pohyb osob, zboží, služeb, kapitálu, pracovních sil a technologií;
(d) urychlovat hospodářskou diverzifikaci a koordinaci, a harmonizaci regionálních a subregionálních politik spolupráce;
(e) podpora a pěstování obchodu mezi ZZÚ a uvnitř ZZÚ i obchodu s nejvzdálenějšími regiony, státy AKT či jinými třetími zeměmi.
3. V souvislostech regionální integrace má spolupráce tyto cíle:
(a) výstavbu a posilování schopností organizací a institucí pro regionální spolupráci a začlenění s cílem podpořit regionální spolupráci a integraci;
(b) povzbudit nejméně rozvinuté ZZÚ k účasti na rozvoji regionálních trhů a výhodách, které z nich plynou;
(c) provádět na regionální úrovni politiku odvětvových reforem;
(d) liberalizaci obchodu a plateb;
(e) podporovat přeshraniční zahraniční a domácí investice a jiné iniciativy regionální a subregionální hospodářské integrace;
(f) brát v úvahu čisté přechodné náklady regionální integrace na rozpočtové příjmy a platební bilanci.
4. Regionální spolupráce se týká řady různých funkčních a tematických oblastí, které konkrétně řeší společné problémy a využívají výhod úspor z rozsahu, včetně:
(a) infrastruktury a zejména infrastruktury dopravy a komunikací a s nimi spojených otázek bezpečnosti, energetiky;
(b) životního prostředí, řízení vodních zdrojů;
(c) zdravotnictví, vzdělávání a odborné přípravy;
(d) výzkumné, vědecké a technické spolupráce;
(e) připravenosti na regionální katastrofy a iniciativy pro jejich zmírňování;
(f) ostatních oblasti, například kontroly zbrojení, drog, organizovaného zločinu, praní peněz, podvodů a korupce.
5. Spolupráce také podporuje programy a iniciativy meziregionální spolupráce a spolupráce mezi ZZÚ a mezi AKT.
Článek 17
Kulturní a sociální spolupráce
Spolupráce přispívá k samostatnému rozvoji ZZÚ, což je proces soustředěný na obyvatele samotné, zakořeněný v kultuře každého národa.
Tento lidský a kulturní rozměr zahrnuje všechny oblasti a odráží se ve všech rozvojových projektech a programech.
Spolupráce podporuje politiky a opatření přijímaná příslušným orgány ZZÚ pro posílení svých lidských zdrojů, zvyšování jejich tvůrčích schopností a prosazování jejich kulturních identit.
Povzbuzuje účast obyvatelstva na procesu rozvoje.
Kulturní a společenská spolupráce se vyjadřuje prostřednictvím:
- přihlédnutí ke kulturnímu a společenskému rozměru,
- podpory kulturních identit a dialogu mezi kulturami se zvláštním ohledem na zachování kulturního dědictví, tvorbu a šíření kulturních produktů, kulturní akce, informace a komunikaci,
- operací pro zlepšování a posílení lidských zdrojů, zaměřených zejména na vzdělávání a odbornou přípravu, vědeckou a technickou spolupráci, úlohu žen v rozvoji, zdravotnictví a boj proti zneužívání drog, obyvatelstvo a demografii.
ČÁST TŘETÍ
NÁSTROJE SPOLUPRÁCE ZZÚ A ES
HLAVA I
ROZVOJOVÁ FINANČNÍ SPOLUPRÁCE
Kapitola 1
Obecná ustanovení
Článek 18
Objectives
Cílem rozvojové finanční spolupráce, prováděné prostřednictvím poskytování přiměřených finančních zdrojů a vhodné technické pomoci, je:
(a) podpořit a povzbudit vlastní úsilí ZZÚ o dosažení udržitelného sociálního, kulturního a hospodářského rozvoje na základě vzájemného zájmu a v duchu vzájemné závislosti;
(b) pomoci zvýšit životní úroveň obyvatel ZZÚ;
(c) prosazovat opatření, která jsou pravděpodobně schopna mobilizovat kapacitu společenství, skupin, sdružení a jednotlivců vyvíjet iniciativu a účastnit se na navrhování a provádění rozvojových programů;
(d) v zájmu zmírnění chudoby přispívat k nejúplnější účasti obyvatelstva na prospěchu plynoucím z rozvoje;
(e) přispívat k rozvoji kapacity ZZÚ inovovat, přizpůsobovat a transformovat místní technologie a zvládnout vhodné nové technologie;
(f) podporovat úsilí ZZÚ o dosažení hospodářské diverzifikace, mimo jiné přispěním k udržitelnému zkoumání, uchování, zpracování a využívání svých přírodních zdrojů;
(g) poskytovat podporu a prosazovat optimální rozvoj lidských zdrojů v ZZÚ;
(h) usnadňovat nárůst finančních toků do ZZÚ, které splní jejich vyvíjející se potřeby, a podporovat úsilí ZZÚ o harmonizaci mezinárodní spolupráce na jejich rozvoji společným financováním operací s jinými finančními institucemi nebo třetími stranami;
(i) prosazovat přímé soukromé investice v ZZÚ, podporovat rozvoj zdravého, prosperujícího a dynamického soukromého sektoru ZZÚ a povzbuzovat toky místních, vnitrostátních a zahraničních investic do výrobních odvětví ZZÚ;
(j) povzbuzovat regionální spolupráci, solidaritu a integraci mezi jednotlivými ZZÚ a mezi ZZÚ a AKT;
(k) umožnit zřízení vyváženějších hospodářských a sociálních vztahů a lepšího pochopení mezi ZZÚ, státy AKT, členskými státy a zbytkem světa s cílem napomoci integraci ZZÚ do světového hospodářství;
(l) umožnit ZZÚ, jež čelí vážným hospodářským a sociálním obtížím výjimečné povahy způsobeným přírodními katastrofami nebo mimořádnými okolnostmi se srovnatelným účinkem, využít pomoci při mimořádných událostech;
(m) pomoci nejméně rozvinutým ZZÚ překonat zvláštní překážky bránící jejich rozvojovému úsilí.
Článek 19
Zásady
1. Rozvojová finanční spolupráce je založena na partnerství, doplňkovosti a subsidiaritě a
(a) provádí se v souladu se strategiemi přidružení a rozvoje přijatými podle článku 4, s patřičným ohledem na zeměpisné, sociální a kulturní charakteristiky ZZÚ i na jejich specifický potenciál;
(b) zajišťuje, aby byly toky zdrojů poskytovány předvídatelně a pravidelně;
(c) je pružná a přizpůsobená situaci v každé ZZÚ.
2. Členské státy spolupracují s Komisí s cílem zajistit pro využívání prostředků Společenství řádné finanční řízení.
3. V souladu s partnerským přístupem se o činnostech Společenství rozhoduje v úzkých konzultacích mezi Komisí, dotčenými orgány ZZÚ a členským státem, s nímž je spojena. Toto partnerství se uskutečňuje při plném respektování institucionálních, právních a finančních pravomocí každého z partnerů.
4. Aniž je dotčen čl. 25 odst. 1 druhý pododstavec, příspěvky Společenství a členských států se vzájemně doplňují.
5. V souladu se zásadou subsidiarity odpovídají za provádění operací dotčené orgány ZZÚ, aniž jsou dotčeny pravomoci Komise ve věcech zajištění řádného finančního řízení při využívání prostředků Společenství.
Článek 20
Jednotné programové dokumenty
1. V souladu s článkem 4 stanoví orgány ZZÚ, Komise a členský stát, s nímž je ZZÚ spojena, jednající v partnerství, strategii a prioritní cíle, na nichž má být JPD založen.
2. Orgány ZZÚ odpovídají za:
(a) stanovení svých priorit, na nichž má být založena strategie spolupráce;
(b) identifikaci projektů a programů v rámci odvětvového plánování a za stanovení podpůrných opatření pro zajištění udržitelnosti a životaschopnosti navrhovaných plánů;
(c) přípravu projektové a programové dokumentace;
(d) přípravu, projednání a uzavírání zakázek;
(e) provádění a řízení projektů a programů;
(f) udržování projektů a programů a zajišťování jejich udržitelnosti.
3. Příslušné orgány ZZÚ a Komise společně odpovídají za:
(a) přijetí JPD;
(b) zajištění rovnosti podmínek účasti v nabídkových řízeních a na zakázkách;
(c) monitorování a hodnocení účinků a výsledků projektů a programů;
(d) zajištění správného, bezodkladného a účinného provádění projektů a programů.
4. Komise odpovídá za přijímání finančních rozhodnutí o celkovém přídělu odpovídajícímu JPD postupem podle článku 24.
5. Není-li v tomto rozhodnutí stanoveno jinak, jsou veškerá rozhodnutí vyžadující schválení jedné ze stran přidružení schválena nebo se považují za schválená do šesti měsíců od oznámení druhou stranou.
Článek 21
Rozsah financování
V rámci strategie a priorit stanovených dotyčnou ZZÚ na místní nebo regionální úrovni může být finanční podpora poskytována na operace pomáhající dosáhnout cílů stanovených tímto rozhodnutím.
Do tohoto rozsahu spadají tyto činnosti:
a) odvětvové politiky a reformy a projekty, které jsou s nimi slučitelné;
b) institucionální rozvoj, budování kapacit a integrace hledisek životního prostředí;
c) programy technické spolupráce;
d) humanitární pomoc a operace při mimořádných událostech;
e) dodatečná podpora v případě výkyvů příjmů z vývozu zboží a služeb.
Článek 22
Způsobilost pro financování
1. Finanční podporu poskytovanou podle tohoto rozhodnutí mohou obdržet tyto subjekty nebo orgány:
a) ZZÚ;
b) regionální nebo mezistátní organizace, k nimž patří jedna či více ZZÚ a které jsou jejich příslušnými orgány k tomu oprávněny;
c) společné subjekty zřízené Společenstvím a ZZÚ, aby sledovaly některé zvláštní cíle.
2. S výhradou dohody orgánů dotyčných ZZÚ mohou podporu obdržet rovněž
a) místní, celostátní nebo regionální veřejné nebo poloveřejné subjekty, místní samosprávné celky ZZÚ, a zejména jejich finanční instituce a rozvojové banky;
b) společnosti a podniky ZZÚ a regionálních skupin;
c) podniky členského státu, s cílem umožnit jim navíc k jejich vlastnímu příspěvku provádět výrobní projekty na území ZZÚ;
d) finanční zprostředkovatelé ZZÚ nebo Společenství, kteří podporují a financují soukromé investice v ZZÚ;
e) aktéři decentralizované spolupráce a ostatní nestátní aktéři ze ZZÚ a ze Společenství, s cílem umožnit jim provádět hospodářské, kulturní, sociální a vzdělávací projekty a programy v ZZÚ v rámci decentralizované spolupráce uvedené v článku 29.
Článek 23
Programování a provádění
Komise přijme prováděcí předpisy k této části rozhodnutí a pro přílohy II A až D do dvanácti měsíců po jeho vstupu v platnost postupem podle článku 24 a ve spolupráci se ZZÚ podle článku 7.
Komise podpoří plné využívání nástrojů stanovených v tomto rozhodnutí, zejména obchodními a finančními ustanoveními, ze strany ZZÚ tím, že poskytne vhodné pokyny a informace do dvanácti měsíců po jeho vstupu v platnost.
Tyto předpisy upraví zejména:
a) postup pro vypracování JPD a jeho podstatných prvků;
b) postupy a kritéria pro monitorování, audit, hodnocení ex ante, v polovině období a ex post, přezkoumání a provádění JPD, včetně těch, jež se týkají účasti Komise na těchto činnostech;
c) vypracovávání periodických a jiných zpráv;
d) prováděcí pravidla pro finanční opravy uvedená v článku 32.
Finanční a účetní postupy jsou stanoveny ve finančním nařízení pro 9. ERF.
Článek 24
Výbor ERF-ZZÚ
1. Tam, kde je to vhodné, je Komisi nápomocen výbor zřízený interní dohodou (v tomto článku dále jen "výbor").
2. Při vykonávání pravomocí, které mu uděluje toto rozhodnutí, je tento výbor označován jako "výbor ERF-ZZÚ".
Na výbor ERF-ZZÚ se vztahuje vnitřní jednací řád výboru zřízeného interní dohodou.
3. Výbor zaměřuje svou práci na podstatné otázky rozvojové spolupráce na úrovni ZZÚ a regionů.
V zájmu soudržnosti, koordinace a doplňkovosti monitoruje provádění JPD.
4. Výbor vydává stanovisko k:
a) návrhům JPD a všem jejich změnám;
b) prováděcím předpisům k této části a k přílohám II A až D.
5. Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k návrhu ve lhůtě stanovené předsedou.
Stanovisko se přijímá většinou stanovenou v čl. 21 odst.
4 interní dohody. Hlasům zástupců členských států ve výboru je přidělena váha stanovená v odstavci 3 téhož článku.
Předseda nehlasuje.
6. Komise přijímá opatření, která jsou okamžitě použitelná.
Pokud však tato opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru, sdělí je Komise neprodleně Radě.
V tomto případě může Komise nejvýše o tři měsíce ode dne tohoto sdělení odložit použitelnost opatření, o kterých rozhodla.
7. Rada může většinu v souladu s vážením uvedeným v odstavci 5 přijmout ve lhůtě stanovené v odstavci 6 jiné rozhodnutí.
8. Komise informuje výbor o monitorování, hodnocení a auditu JPD.
Kapitola 2
Zdroje zpřístupněné pro ZZÚ
Článek 25
Finanční pomoc
1. Celková částka finanční pomoci Společenství pro účely kapitoly 1, její přidělení, finanční podmínky a postupy a využití této pomoci v období od roku 2000 do roku 2007 jsou uvedeny v přílohách II A až D a v kapitole 3, aniž jsou dotčeny předpisy, které má Komise přijmout podle článku 24.
Finanční pomoc podle tohoto rozhodnutí může být použita na krytí celkových nákladů místních a zahraničních výdajů projektů a programů, včetně financování opakujících se nákladů.
2. ZZÚ jsou rovněž způsobilé pro financování podle právních předpisů platných ve prospěch rozvojových zemí uvedených v příloze II E a pro programy Společenství uvedené v příloze II F.
Kapitola 3
Podpora investic soukromého sektoru
Článek 26
Povzbuzování investic
Orgány ZZÚ, členské státy a Společenství uznávají význam soukromých investic pro podporu své rozvojové spolupráce a potřebu přijmout opatření k povzbuzení těchto investic a
a) provádějí opatření pro povzbuzení účasti soukromých investorů jednajících v souladu s cíli a prioritami rozvojové spolupráce ZZÚ a ES a s odpovídajícími právními předpisy na svém rozvojovém úsilí;
b) zajišťují těmto investorům korektní a spravedlivé zacházení;
c) přijímají opatření a provádějí akce, které pomáhají vytvářet a udržovat předvídatelné a bezpečné investiční prostředí, a jednávají dohody, které toto prostředí zlepšují;
d) prosazují účinnou spolupráci mezi hospodářskými subjekty ZZÚ a mezi nimi a hospodářskými subjekty ze Společenství s cílem zvětšit tok kapitálu, řídící schopnosti, technologie a jiné formy know-how;
e) se snaží prosazovat větší tok soukromých zdrojů mezi Společenstvím a ZZÚ, mimo jiné tím, že přispívají k odstraňování překážek bránících subjektům ZZÚ v přístupu na mezinárodní kapitálové trhy, včetně trhů Společenství;
f) vytvářejí prostředí, které podněcuje rozvoj finančních institucí a mobilizaci zdrojů klíčových pro tvorbu kapitálu a růst podnikavosti;
g) podporují rozvoj podniků přijímáním opatření nezbytných pro zlepšení podnikatelského prostředí, a zejména pečují o právní, správní a pobídkový rámec vedoucí ke vzniku a rozvoji dynamických podniků soukromého sektoru, včetně základních operací;
h) podporují schopnost místních institucí v ZZÚ poskytovat takový rozsah služeb, který může povzbudit větší místní účast v průmyslové a obchodní činnosti.
Článek 27
Podpora a financování investic
Spolupráce poskytne dlouhodobé financování na pomoc prosazování růstu soukromého sektoru a mobilizace vnitrostátního a zahraničního kapitálu k tomuto účelu.
Pro tento účel spolupráce poskytne zejména:
a) granty na krytí technické a finanční pomoci pro rozvoj lidských zdrojů, budování institucionálních kapacit či jiných forem institucionální podpory související s konkrétními investicemi; opatření určená ke zvýšení konkurenceschopnosti podniků a budování kapacit soukromých finančních a nefinančních zprostředkovatelů; opatření pro usnadnění a podporu investic a činností zvyšujících konkurenceschopnost;
b) poradenské a konzultační služby na pomoc vytváření příznivého klimatu pro investice a zásobu informací pomáhající vést a povzbuzovat kapitálové toky;
c) granty financované investiční facilitou uvedenou v příloze II C;
d) půjčky z vlastních zdrojů EIB.
Podmínky použitelné pro investiční facilitu a výše uvedené půjčky jsou stanoveny v přílohách II B a C.
Kapitola 4
Dodatečná podpora v případě výkyvů příjmů z vývozu
Článek 28
Dodatečná podpora
1. S cílem zmírnit nepříznivé účinky veškerých krátkodobých výkyvů příjmů z vývozu, zejména v zemědělském a těžebním odvětví, které by mohly ohrozit dosažení rozvojových cílů dotyčné ZZÚ, se v rámci finančního přídělu uvedeného v příloze II A zřizuje systém dodatečné podpory.
2. Účelem podpory v případech krátkodobých výkyvů příjmů z vývozu je ochrana makroekonomických a odvětvových reforem a politik vystavených riziku v důsledku poklesu příjmů a náprava nepříznivých důsledků nestability příjmů z vývozu, zejména u zemědělských produktů a produktů těžby.
3. Při přidělování zdrojů uvedených v příloze II D se bere v úvahu závislost hospodářství ZZÚ na vývozu, zejména v zemědělském a těžebním odvětví.
V této souvislosti se nejméně vyvinutým ZZÚ dostává výhodnějšího zacházení.
4. Dodatečné prostředky se poskytují v souladu se zvláštními ustanoveními podpůrného mechanismu stanoveného v příloze II D.
5. Společenství rovněž poskytuje podporu tržním pojistným programům navrženým pro ZZÚ, které se chtějí chránit proti riziku výkyvů příjmů z vývozu.
Kapitola 5
Podpora ostatním aktérům spolupráce
Článek 29
Cíle a financování
1. S cílem řešit rozvojové potřeby místních společenství a povzbudit všechny aktéry decentralizované spolupráce schopné přispět k autonomnímu rozvoji ZZÚ, aby prosazovali a prováděli iniciativy, podpoří spolupráce mezi ZZÚ a ES tyto rozvojové operace v mezích stanovených dotyčnými ZZÚ a členskými státy, s nimiž jsou tyto ZZÚ spojeny, a v rámci ustanovení JPD.
2. V této souvislosti se finanční podpora decentralizovaným projektům a mikroprojektům poskytuje takto:
a) Partnery spolupráce způsobilými pro finanční podporu podle této kapitoly jsou aktéři decentralizované spolupráce ve Společenství, ZZÚ nebo jiných rozvojových zemích, tj. místní orgány veřejné moci, nevládní organizace, místní sdružení obchodníků a iniciativy místních občanů, družstva, odbory, ženské a mládežnické organizace, vzdělávací a výzkumné instituce, církve a jakákoli nevládní sdružení, která pravděpodobně přispějí k rozvoji.
Tato forma spolupráce zpřístupní pro rozvoj ZZÚ schopnosti, inovativní operační metody a zdroje aktérů decentralizované spolupráce.
Podpora bere v úvahu zejména společné akce Společenství, ZZÚ a ostatních rozvojových zemí.
b) Místní mikroprojekty musí mít hospodářský a sociální dopad na život lidí, plnit prokázanou a zjištěnou prioritní potřebu a být podnikány z iniciativy a za aktivní účasti místního společenství, které z nich má prospěch.
3. Projekty nebo programy v rámci této formy spolupráce mohou být cestou, jak dosáhnout zvláštních cílů JPD nebo výsledků iniciativ místních společenství či decentralizovaných aktérů.
4. Podpora poskytovaná podle této kapitoly je ve vztahu k příloze II E dodatečná nebo v případě potřeby doplňková.
5. Příspěvky na financování mikroprojektů a decentralizované spolupráce pocházejí z grantů, přičemž v tomto případě příspěvek nesmí být zpravidla vyšší než tři čtvrtiny celkových nákladů každého projektu.
Rozdíl je financován:
a) u mikroprojektů dotyčným místním společenstvím věcným plněním nebo formou služeb či v hotovosti, podle jeho schopnosti přispět;
b) u decentralizované spolupráce aktéry decentralizované spolupráce za předpokladu, že finanční, technické, materiálové a ostatní zdroje, které přinesou, nejsou obecně nižší než 25 % odhadovaných nákladů projektu či programu;
c) ve výjimečných případech, kdy se jedná o mikroprojekty i o decentralizovanou spolupráci, orgány dotyčné ZZÚ buď ve formě finančního příspěvku, nebo využitím veřejného zařízení či dodávky služeb.
Pro projekty a programy financované v rámci mikroprojektů nebo decentralizované spolupráce se použijí postupy stanovené tímto rozhodnutím, zvláště s ohledem na prováděcí ustanovení JPD.
Kapitola 6
Podpora humanitární pomoci a pomoci při mimořádných událostech
Článek 30
Cíle a prostředky
1. Humanitární pomoc a pomoc při mimořádných událostech se poskytuje ZZÚ, které čelí vážným hospodářským a sociálním obtížím výjimečné povahy, které jsou důsledkem přírodních katastrof nebo mimořádných okolností se srovnatelnými důsledky.
Humanitární pomoc a pomoc při mimořádných událostech se poskytuje po dobu nezbytnou ke zvládnutí mimořádných potřeb vyplývajících z těchto situací.
Humanitární pomoc a pomoc při mimořádných událostech se poskytuje výlučně podle potřeb a zájmů obětí katastrofy.
2. Cílem humanitární pomoci a pomoci při mimořádných událostech je:
a) zachraňovat lidské životy v krizových a těsně pokrizových situacích způsobených přírodními katastrofami nebo mimořádnými okolnostmi se srovnatelnými důsledky;
b) přispět k financování dopravy humanitární pomoci a úsilí k zajištění přímému přístupu zamýšlených příjemců k této pomoci všemi dostupnými logistickými prostředky;
c) provádět krátkodobá opatření obnovy a rekonstrukce s cílem vytvořit co nejdříve podmínky pro integraci nebo opětovnou integraci dotyčných lidí;
d) řešit potřeby plynoucí z vysídlení obyvatel, jako jsou uprchlíci, vysídlené osoby a navrátilci, po přírodní nebo člověkem způsobené katastrofě s cílem plnit po nezbytně dlouhou dobu veškeré potřeby uprchlíků a vysídlených osob, ať se nacházejí kdekoli, a usnadnit jejich dobrovolné opětovné usazování;
e) pomáhat ZZÚ vyvíjet nebo zdokonalovat systémy předcházení katastrofám a připravenosti na ně, včetně systémů pro předvídání a včasného varování, s cílem snižovat následky katastrof.
3. Pomoc může být obdobně poskytnuta ZZÚ přijímajícím uprchlíky nebo navrátilce, aby plnila naléhavé potřeby, jež nejsou kryty pomocí při mimořádných událostech.
4. Pomoc poskytovaná podle tohoto článku se financuje z rozpočtu Společenství.
Vedl financování z odpovídající kapitoly rozpočtu však může být výjimečně financována z přídělů stanovených v příloze II A.
5. Operace humanitární pomoci a pomoci při mimořádných událostech se provádějí buď na žádost ZZÚ postižené krizovou situací, Komise, členského státu, s nímž je ZZÚ spojena, mezinárodních organizací nebo místních nebo mezinárodních nevládních organizací.
Tato pomoc je spravována a prováděna podle postupů umožňujících rychlé, pružné a účinné zásahy.
Kapitola 7
Prováděcí postupy
Článek 31
Technická pomoc
1. Z podnětu Komise nebo jejím jménem mohou být financovány studie nebo opatření technické pomoci s cílem zajistit přípravu, monitorování, hodnocení a dohled nezbytné pro provádění tohoto rozhodnutí.
Tyto studie nebo opatření technické pomoci se financují z celkového grantového přídělu.
2. Z podnětu ZZÚ po vydání stanoviska Komise mohou být financovány studie a opatření technické pomoci ve vztahu k provádění činností obsažených v JPD.
Tyto studie nebo opatření technické pomoci se financují z přídělu dotyčné ZZÚ.
Článek 32
Finanční kontrola
1. Hlavní odpovědnost za finanční dohled nad operací nese dotyčná ZZÚ.
Provádí se případně koordinovaně s členským státem, s nímž je ZZÚ spojena, v souladu s platnými vnitrostátními právními předpisy.
2. Komise odpovídá za:
a) zajištění toho, aby v dotyčných ZZÚ existovaly a řádně fungovaly řídící a kontrolní systémy zajišťující správné a efektivní využívání prostředků Společenství;
b) to, aby v případě nesrovnalostí zaslala doporučení nebo žádosti o opatření k nápravě těchto nesrovnalostí a veškerých zjištěných nedostatků v řízení.
3. Komise, ZZÚ a případně členský stát, s nímž je ZZÚ spojena, se na základě správních ujednání jednou za rok nebo za dva roky scházejí, aby koordinovali programy, metodiky a provádění kontrol.
4. Pokud jde o finanční opravy,
a) odpovídá za zjištění a opravu finančních nesrovnalostí v prvé řadě ZZÚ;
b) avšak v případě nedostatků na straně dotyčné ZZÚ, jestliže ZZÚ nenapraví situaci a pokusy o urovnání jsou neúspěšné, Komise jedná, aby snížila celkový příděl odpovídající finančnímu rozhodnutí o JPD nebo odňala jeho zůstatek.
Kapitola 8
Přechod od předchozích Evropských rozvojových fondů k 9. ERF
Článek 33
Provádění předchozích ERF a přechodná etapa
1. Závazky učiněné v rámci 6., 7. a 8. ERF před vstupem tohoto rozhodnutí v platnost se nadále provádějí podle pravidel platných pro uvedené ERF.
Zdroje z 6., 7. a 8. ERF, které byly přiděleny ZZÚ před vstupem tohoto rozhodnutí v platnost, jim zůstávají přiděleny.
Tyto zdroje se nadále využívají podle odpovídajících ustanovení rozhodnutí 91/482/EHS, která jsou nadále použitelná pro tyto účely, do vstupu v platnost interní dohody, kterou se zřizuje 9. ERF.
Dokud nevstoupí v platnost interní dohoda, kterou se zřizuje 9. ERF, zůstávají úředníci odpovídající za řízení a provádění zdrojů Evropského rozvojového fondu, zejména hlavní schvalující osoba ERF, místní schvalující osoba ZZÚ a vedoucí delegace Komise odpovědni za řízení a provádění úkolů, jež jim byly přiděleny rozhodnutím Rady 91/482/ES.
2. Veškeré zůstatky, které zbudou z předchozích ERF ke dni vstupu v platnost interní dohody, kterou se zřizuje 9. ERF, a veškeré částky, na které budou závazky zrušeny později z projektů probíhajících v rámci těchto fondů, budou převedeny do 9. ERD a použity podle podmínek stanovených tímto rozhodnutím.
Veškeré zdroje takto převedené do 9. ERF, jež byly předtím přiděleny pro orientační program jedné ze ZZÚ nebo regionu, zůstanou přiděleny této ZZÚ nebo pro regionální spolupráci.
Veškeré ostatní zůstatky, které nebyly přiděleny pro žádný orientační program, se převedou do nepřidělené částky 9.
ERF. Celková částka tohoto rozhodnutí, doplněná převedenými zůstatky z předchozích ERF, pokrývá období let 2000 až 2007.
Tento odstavec se použije zejména na všechny zbývající zůstatky celkových částek uvedených v článcích 118 a 142 rozhodnutí 91/482/EHS o stabilizaci příjmů z vývozu zemědělských komodit (Stabex) a o zvláštním finančním nástroji (Sysmin).
HLAVA II
HOSPODÁŘSKÁ A OBCHODNÍ SPOLUPRÁCE
Článek 34
Cíl
1. Cílem hospodářské a obchodní spolupráce je podpořit hospodářský a sociální rozvoj ZZÚ, zejména vytvořením úzkých hospodářských vztahů mezi nimi a Společenstvím jako celkem.
Provádění této spolupráce musí být v souladu s cíli ostatních společných politik.
2. Společenství se kromě toho zavazuje podporovat účinnou integraci ZZÚ do světového hospodářství a rozvoj jejich obchodu zbožím a službami na regionálních a světových trzích.
Kapitola 1
Ustanovení pro obchod se zbožím
Článek 35
Volný přístup pro původní produkty
1. Produkty pocházející ze ZZÚ se dovážejí do Společenství s osvobozením od cla.
2. Pojem původních produktů a způsoby správní spolupráce, které se k nim vztahují, jsou stanoveny v příloze III.
Článek 36
Překládka nepůvodních produktů ve volném oběhu v ZZÚ
1. Produkty, které nepocházejí ze ZZÚ, ale jsou v ZZÚ ve volném oběhu a jsou jako takové zpětně vyváženy do Společenství, se přijímají pro dovoz do Společenství s osvobozením od cla a poplatků s rovnocenným účinkem za předpokladu, že
a) v dotyčné ZZÚ bylo zaplaceno clo nebo poplatky s rovnocenným účinkem na úrovni alespoň stejné jako cla platná ve Společenství na dovoz týchž produktů s původem ve třetích zemích způsobilých pro doložku nejvyšších výhod;
b) nebyly předmětem částečného nebo úplného osvobození od cla nebo navrácení cla či poplatků s rovnocenným účinkem, aniž tím je dotčen odstavec 2;
c) jsou doprovázeny vývozním osvědčením.
2. Aniž je dotčen odstavec 1, může Komise na řádně podloženou žádost orgánů dotyčné ZZÚ a za účelem dosažení cílů tohoto rozhodnutí povolit ZZÚ veřejnou finanční podporu pro subjekty provozující postup překládky.
Tato žádost musí zejména uvést povahu a předpokládaný objem obchodu, který by měl z podpory prospěch.
Tato podpora musí mít formu podpory pro dopravu zboží uváděného do volného oběhu, včetně oprávněných provozních nákladů podporovaných ve vztahu k postupu překládky.
Tato podpora nesmí vyvolat vážné narušení nebo obtíže, které mohou způsobit zhoršení situace v některém z hospodářských odvětví Společenství nebo jednoho či více členských států.
Orgány ZZÚ mohou Komisi předávat prohlášení s cílem poskytnout další informace pro odůvodnění své písemné žádosti.
Jestliže to orgány ZZÚ požadují, bude svolána partnerská pracovní skupina uvedená v čl. 7 odst. 3, aby vyřešila veškeré otázky spojené se správou postupu překládky.
3. Odstavce 1 a 2 se nevztahují na:
a) zemědělské produkty uvedené v příloze I Smlouvy ani na produkty, na něž se vztahuje nařízení Rady (EHS) č. 3448/93 ze dne 6. prosince 1993 o právní úpravě obchodování s některým zbožím vzniklým zpracováním zemědělských produktů [8], s výjimkou, od 1. února 2002 a s výhradou, že Komise přijme nezbytná prováděcí pravidla,
A) produktů rybolovu kódů KN 0303311000, 0304209510 a 03061310 překládaných přes Grónsko v rámci ročního množství 10000 tun a
B) produktů rybolovu kódů KN 03022110, 03033110, 03054910, 03061210, 03061290, 03062291, 03062299, 03061310, 03061330, 03061340, 03061350, 03061380, 03062310, 03062331, 03062339, 03062390 překládaných přes Saint-Pierre a Miquelon v rámci ročního množství 2000 tun;
b) produkty podléhající při dovozu do Společenství množstevním omezením nebo antidumpingovým clům.
4. Podmínky vstupu do Společenství pro produkty nepocházející ze ZZÚ, ale ve volném oběhu v některé ze ZZÚ, a způsoby správní spolupráce, které se jich týkají, jsou uvedeny v příloze IV.
Článek 37
Postup projednávání ve výboru
1. Ve věcech uvedených v článku 36 je Komisi nápomocen výbor.
2. Na jednání výboru se vztahují články 3 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES.
3. Výbor přijme svůj jednací řád.
Článek 38
Množstevní omezení a opatření s rovnocenným účinkem
1. Společenství neuplatňuje na dovoz produktů pocházejících ze ZZÚ žádná množstevní omezení nebo opatření s rovnocenným účinkem.
2. Odstavec 1 nevylučuje zákazy nebo omezení dovozu, vývozu nebo tranzitu odůvodněné veřejnou mravností, veřejným pořádkem, ochranou zdraví a života lidí a zvířat, ochranou rostlin, ochranou národního kulturního pokladu, jenž má uměleckou, historickou nebo archeologickou hodnotu, uchováním vyčerpatelných přírodních zdrojů nebo ochranou průmyslového a obchodního vlastnictví.
Tyto zákazy nebo omezení v žádném případě nesmějí sloužit jako prostředky svévolné diskriminaci nebo zastřeného omezování obchodu obecně.
Článek 39
Odpady
1. Pohyb odpadů mezi členskými státy a ZZÚ je kontrolován v souladu s mezinárodním právem a právem Společenství.
Společenství podporuje budování a rozvoj skutečné mezinárodní spolupráce v této oblasti s cílem chránit životní prostředí a veřejné zdraví.
2. Společenství zakáže veškerý přímý a nepřímý vývoz odpadů do ZZÚ, s výjimkou vývozu odpadů nezařazených jako nebezpečné určených pro využití, a orgány ZZÚ současně zakáží přímý a nepřímý dovoz takového odpadu do své země ze Společenství nebo jakékoli jiné země, aniž jsou dotčeny zvláštní mezinárodní závazky v těchto oblastech, které byly nebo budou přijaty na příslušných mezinárodních fórech.
3. Pokud jde o Společenství, použije se nařízení Rady (EHS) č. 259/93 ze dne 1. února 1993 o dozoru nad přepravou odpadů v rámci Evropského společenství, do něj a z něj a o její kontrole [9].
4. Pokud jde o ZZÚ, které pro své ústavní postavení nejsou stranou Basilejské úmluvy, urychlí jejich příslušné orgány přijetí vnitřních právních a správních opatření nezbytných pro provedení Basilejské úmluvy [10].
5. Dotčené členské státy navíc prosadí u ZZÚ přijetí vnitřních právních a správních opatření nezbytných pro provedení:
a) nařízení (EHS) č. 259/93:
i) článku 13, pokud jde o přepravu odpadů v rámci ZZÚ,
ii) článku 18, pokud jde o vývoz odpadů ze ZZÚ do států AKT;
b) nařízení (ES) č. 1420/1999 [11];
c) nařízení Komise (ES) č. 1547/1999 [12];
d) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/59/ES s výhradou lhůt pro provedení stanovených v článku 16 uvedené směrnice [13].
6. Pokud jde o dovoz nebezpečných odpadů a odpadů neklasifikovaných jako nebezpečné určených pro konečné zneškodnění ze ZZÚ do Společenství, použijí se články 1 až 12 a 25 až 39 nařízení (EHS) č. 259/93 a rozhodnutí Komise 94/774/ES [14].
7. Jedna nebo více ZZÚ a členský stát, s nímž jsou spojeny, mohou použít pro vývoz odpadů ze ZZÚ do tohoto členského státu vnitrostátní postupy.
V tom případě dotyčné členské státy uvědomí Komisi do šesti měsíců od vstupu tohoto rozhodnutí v platnost o platných právních předpisech nebo o veškerých budoucích souvisejících právních předpisech, včetně všech jejich změn.
Článek 40
Opatření přijímaná ZZÚ
1. S ohledem na současné potřeby rozvoje ZZÚ mohou orgány ZZÚ zachovat nebo zavést taková cla nebo množstevní omezení na dovoz produktů pocházejících ze Společenství, jaká považují za nezbytná.
2. a) Obchodní režimy používané ZZÚ vůči Společenství nesmějí působit diskriminaci mezi členskými státy ani být méně výhodné, než je zacházení podle doložky nejvyšších výhod.
b) Aniž jsou dotčena zvláštní ustanovení tohoto rozhodnutí, nerozlišuje Společenství v oblasti obchodu mezi ZZÚ.
c) Písmeno a) nebrání zemi nebo území, aby některým jiným ZZÚ nebo jinými rozvojovým zemím poskytly výhodnější zacházení, než je zacházení poskytované Společenství.
3. Orgány ZZÚ sdělí Komisi do tří měsíců po vstupu tohoto rozhodnutí v platnost celní sazebníky a množstevní omezení, které uplatňují.
Oznámí Komisi rovněž veškeré pozdější změny těchto opatření v době jejich přijetí.
Článek 41
Doložka o dohledu
1. Produkty pocházející ze ZZÚ uvedené v článku 35 nebo produkty nepocházející ze ZZÚ uvedené v článku 36 mohou podléhat zvláštnímu dohledu.
Komise rozhodne, na které produkty se dohled uplatňuje, po konzultacích s orgány ZZÚ a členským státem, s nímž je ZZÚ spojena.
2. Použije se článek 308d nařízení Komise (EHS) č. 2454/93 ze dne 2. července 1993, kterým se provádí nařízení Rady (EHS) č. 2913/92, kterým se vydává celní kodex Společenství [15].
3. Komise a příslušné orgány ZZÚ zajistí účinný výkon dohledu zavedením způsobů správní spolupráce stanovených v přílohách III a IV.
Článek 42
Ochranná opatření
1. Vzniknou-li v důsledku uplatňování tohoto rozhodnutí vážné obtíže v hospodářském odvětví Společenství nebo jednoho či více jeho členských států nebo k ohrožení jejich vnější finanční stability, nebo pokud vyvstanou obtíže, které mohou způsobit zhoršení situace v některém odvětví činnosti Společenství nebo v regionu Společenství, může Komise z vlastního podnětu nebo na žádost jednoho nebo více členských států a po konzultaci s výborem uvedeným v článku 43 přijmout nebo povolit dotčeným členským státům přijmout nezbytná ochranná opatření podle následujících odstavců.
2. Pro účely odstavce 1 se dává přednost opatřením, která co nejméně narušují fungování přidružení a Společenství.
Tato opatření nesmějí překročit meze toho, co je nezbytně nutné k nápravě obtíží, které vznikly.
Nesmějí být přísnější, než je odnětí preferenčního zacházení poskytnutého podle tohoto rozhodnutí.
3. Při přijímání nebo změně ochranných opatření se zvláštní pozornost věnuje zájmům nejméně rozvinutých ZZÚ.
4. Tímto článkem nejsou dotčena práva a povinnosti Společenství podle pravidel WTO, včetně pravidel obsažených v dohodě WTO o ochranných opatřeních [16].
Nebrání ani používání nařízení, jimiž se zřizuje společná organizace zemědělských trhů, správních předpisů Společenství nebo jednotlivých členských států, která z nich vcházejí, ani zvláštních pravidel přijatých podle článku 235 Smlouvy pro zpracované zemědělské produkty.
5. a) Jestliže členský stát požádá Komisi o uplatnění ochranných opatření, uvědomí Komise Radu, členské státy a orgány ZZÚ do tří pracovních dnů od obdržení žádosti členského státu, a vyzve orgány ZZÚ, aby dodaly všechny informace, které považují za významné pro vzniklou situaci.
b) Pokud Komise jedná z vlastního podnětu, uvědomí dotčené ZZÚ a členské státy co nejdříve.
c) Pokud to požadují orgány ZZÚ a aniž jsou dotčeny lhůty uvedené v tomto článku, je svolána partnerská pracovní skupina uvedená v čl. 7 odst.
3. Výsledky práce pracovní skupiny se předají poradnímu výboru.
V tom případě se lhůta uvedená v odstavci 9 tohoto článku prodlužuje o deset pracovních dnů.
Současně pozve Komise členské státy na schůzi výboru uvedeného v článku 43.
Členské státy a ZZÚ poskytnou Komisi veškeré nezbytné informace k odůvodnění svých žádostí o uplatňování nebo ne uplatňování ochranných opatření.
6. Komise okamžitě oznámí Radě, členským státům a orgánům ZZÚ své rozhodnutí přijmout nezbytná ochranná opatření.
Rozhodnutí je okamžitě použitelné.
7. Každý členský stát může postoupit rozhodnutí Komise uvedené v odstavci 6 Radě do deseti pracovních dnů poté, co o něm obdržel oznámení.
8. Pokud Komise nepřijme rozhodnutí do 21 pracovních dnů nebo žádost zamítne nebo pokud se Komise rozhodne nepřijmout ochranná opatření, může každý členský stát, který věc předložil Komisi, ji postoupit Radě.
9. V případech uvedených v odstavcích 7 a 8 může Rada do 21 pracovních dnů kvalifikovanou většinou přijmout odlišné rozhodnutí.
Článek 43
Postup projednávání ve výboru
1. Ve věcech uvedených v článku 42 je Komisi nápomocen výbor.
2. Na jednání výboru se použijí články 3 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES.
3. Výbor přijme svůj jednací řád.
Kapitola 2
Obchod službami a pravidla usazování
Článek 44
Obecný cíl
Dlouhodobým cílem v této oblasti je postupná liberalizace obchodu službami s náležitým ohledem na cíle místní politiky ZZÚ a s náležitým uvážením úrovně rozvoje ZZÚ a závazků, které přijalo Společenství, členské státy nebo ZZÚ v rámci WTO.
Článek 45
Obecné zásady usazování a poskytování služeb
1. Pro účely této kapitoly se rozumí:
a) "společnostmi nebo podniky" společnosti nebo podniky založené podle občanského nebo obchodního práva, včetně veřejných a jiných obchodních společností, družstev a jakýchkoli jiných právnických osob nebo sdružení řízených veřejným nebo soukromým právem, s výjimkou neziskových.
"Společnosti nebo podniky členských států" jsou společnosti nebo podniky vytvořené v souladu s právem členského státu, jejichž sídlo, správní ústředí nebo hlavní provozovna se nacházejí v některém členském státě.
Společnost nebo podnik, které mají v členském státě pouze sídlo, se však musí zabývat činností se skutečnou a soustavnou vazbou na hospodářství tohoto členského státu.
"Společnosti nebo podniky ZZÚ" jsou společnosti nebo podniky vytvořené v souladu s právem platným v dané ZZÚ, jejichž sídlo, správní ústředí nebo hlavní provozovna se nacházejí v této ZZÚ.
Společnost nebo podnik, které mají v určité zemi nebo území pouze sídlo, se však musí zabývat činností se skutečnou a soustavnou vazbou na hospodářství této země nebo území;
b) "obyvateli ZZÚ" osoby s obvyklým bydlištěm v ZZÚ, které jsou státními příslušníky členského státu nebo které mají právní postavení specifické pro ZZÚ.
Touto definicí nejsou dotčena práva udělená občanstvím Unie ve smyslu Smlouvy.
2. Pokud jde o režimy pro usazování a poskytování služeb v souladu s čl. 183 odst. 5 Smlouvy a s výhradou odstavce 3 níže,
a) použije Společenství na ZZÚ závazky, které na sebe vzalo podle Všeobecné dohody o obchodu službami (GATS), za podmínek stanovených v uvedené dohodě a v souladu s tímto rozhodnutím; při používání těchto závazků členské státy nerozlišují mezi obyvateli, společnostmi a podniky ZZÚ;
b) orgány ZZÚ poskytují státním příslušníkům, společnostem nebo podnikům členských států zacházení, které není méně výhodné než zacházení se státními příslušníky, společnostmi nebo podniky třetích zemí, a nerozlišují mezi státními příslušníky, společnostmi a podniky členských států.
3. S cílem prosazovat nebo podporovat místní zaměstnanost mohou orgány ZZÚ přijímat předpisy pro podporu svých obyvatel a místních činností.
V tom případě uvědomí orgány ZZÚ Komisi o předpisech, které přijmou, a Komise o nich uvědomí členské státy.
4. Pokud jde o povolání lékaře, zubního lékaře, porodní asistentky, zdravotní sestry odpovědné za všeobecnou péči, farmaceuta a veterinárního lékaře, přijme Rada na návrh Komise jednomyslným rozhodnutím seznam odborných kvalifikací specifických pro obyvatele ZZÚ, které jsou uznávány v členských státech.
Článek 46
Námořní doprava
Cílem spolupráce v této oblasti je zajistit harmonický rozvoj účinných a spolehlivých služeb námořní dopravy za hospodářsky uspokojivých podmínek usnadněním aktivní účasti všech stran podle zásady neomezeného přístupu k dopravě na obchodním základě.
Toto ustanovení se nevztahuje na Grónsko.
Kapitola 3
Oblasti související s obchodem
Článek 47
Běžné platby a pohyb kapitálu
1. Aniž je dotčen odstavec 2
a) neuvalí členské státy a orgány ZZÚ žádná omezení na jakékoli platby ve volně směnitelné měně na běžný účet platební bilance mezi rezidenty Společenství a ZZÚ;
b) pokud jde o transakce na kapitálovém účtu platební bilance, neuvalí členské státy a orgány ZZÚ žádná omezení na volný pohyb kapitálu pro přímé investice do společností vytvořených v souladu s právem hostitelského členského státu, země nebo území, a zajistí likvidaci a repatriaci aktiv vytvořených těmito investicemi a veškerého zisku z nich pocházejícího.
2. Společenství, členské státy a ZZÚ jsou oprávněny přijímat opatření uvedená obdobně v článcích 57, 58, 59, 60 a 301 Smlouvy v souladu s tam uvedenými podmínkami.
Rovněž má-li jedna nebo více ZZÚ či jeden nebo více členských států vážné obtíže s platební bilancí nebo jsou jimi ohroženy, mohou orgány ZZÚ, členský stát nebo Společenství v souladu s podmínkami stanovenými v rámci GATT, GATS a článků VIII a XIV stanov Mezinárodního měnového fondu přijmout omezení běžných transakcí, která jsou časově omezená a nesmějí překročit míru nezbytnou k nápravě situace platební bilance.
Při přijetí takových opatření se orgány ZZÚ, členský stát nebo Společenství neprodleně vzájemně informují a co nejdříve si navzájem předloží harmonogram zrušení dotyčných opatření.
Článek 48
Politiky hospodářské soutěže
1. Zavedení a provádění efektivních a řádných politik a pravidel hospodářské soutěže má zásadní význam pro zlepšení a zabezpečení prostředí příznivého pro investice, udržitelného procesu industrializace a průhlednosti v přístupu na trhy.
2. S cílem zajistit odstranění narušování hospodářské soutěže a s náležitým ohledem na různé úrovně rozvoje a hospodářských potřeb každé ZZÚ se Společenství a ZZÚ zavazují provádět celostátní, regionální nebo místní pravidla a politiky zahrnující kontrolu a za jistých podmínek zákaz dohod mezi podniky, rozhodnutí sdružení podniků a jednání ve shodě mezi podniky, jejichž cílem nebo výsledkem je zabránění hospodářské soutěži, její omezení nebo narušení.
Výše uvedený zákaz se vztahuje také na zneužívání dominantního postavení jedním nebo více podniky na území Společenství nebo ZZÚ.
Článek 49
Ochrana práv duševního vlastnictví
1. Zajistí se přiměřená a účinná úroveň ochrany práv duševního, průmyslového a obchodního vlastnictví včetně prostředků pro vynucování těchto práv v souladu s nejvyššími mezinárodními normami s cílem snížit narušování dvoustranného obchodu a bránění mu.
2. Práva duševního vlastnictví zahrnují autorská práva, včetně zejména autorských práv k počítačovým programům, a práva s nimi související, užitné vzory, patenty včetně biotechnologických vynálezů, průmyslové vzory, zeměpisná označení včetně označení původu, ochranné známky zboží a služeb, topografie integrovaných obvodů, právní ochranu databází, ochranu před nekalou soutěží podle článku 10 bis Pařížské úmluvy na ochranu průmyslového vlastnictví a ochranu nezveřejněných informací o know-how.
Článek 50
Normalizace a certifikace
V oblasti normalizace, certifikace a zabezpečování se provádí těsnější spolupráce s cílem odstranit zbytečné technické překážky a snížit rozdíly v těchto oblastech pro usnadnění obchodu.
Článek 51
Obchod a životní prostředí
Rozvoj mezinárodního obchodu se podporuje způsobem, který zajistí udržitelné a řádné řízení životního prostředí v souladu s příslušnými mezinárodními dohodami a závazky a s patřičným ohledem na úroveň rozvoje jednotlivých ZZÚ.
Zvláštní potřeby a požadavky ZZÚ se berou v úvahu při navrhování a provádění opatření na ochranu životního prostředí.
Na základě zásad z Ria se spolupráce zaměří na zajišťování schopnosti vzájemné podpory mezi obchodní politikou a politikou životního prostředí, zejména posilováním kontroly jakosti zboží a služeb souvisejících se životním prostředím a zdokonalováním výrobních metod šetrných k životnímu prostředí.
Článek 52
Obchod a pracovní normy
Musí být dodržovány klíčové pracovní normy uznávané na mezinárodní a vnitrostátní úrovni, zejména svoboda sdružování a ochrana práva organizovat se, uplatňování práva organizovat se a kolektivně vyjednávat, zrušení nucené práce, odstranění nejhorších forem dětské práce, minimální věk pro přijetí do zaměstnání a nediskriminace v souvislosti se zaměstnáním.
Článek 53
Politika ochrany spotřebitele a ochrana zdraví spotřebitele
Provádí se spolupráce v oblasti politiky ochrany spotřebitele a ochrany zdraví spotřebitele s náležitým ohledem na právní předpisy platné v ZZÚ a ve Společenství s cílem vyhnout se překážkám obchodu.
Článek 54
Zákaz skrytých ochranářských opatření
Tato kapitola nesmí být využívána jako prostředek svévolné diskriminace nebo skrytého omezování obchodu.
Kapitola 4
Měnové a daňové záležitosti
Článek 55
Doložka o vynětí daní
1. Aniž je dotčen článek 56, nevztahuje se zacházení v rámci doložky nejvyšších výhod poskytované v souladu s tímto rozhodnutím na daňové výhody, které si členské státy nebo orgány ZZÚ poskytují nebo mohou v budoucnosti poskytovat na základě dohod o zamezení dvojího zdanění nebo jiných daňových režimů nebo platných vnitřních daňových předpisů.
2. Žádné ustanovení tohoto rozhodnutí nelze vykládat tak, že brání přijetí nebo vynucování jakéhokoli opatření s cílem zamezit vyhýbání se daňové povinnosti nebo daňovým únikům podle daňových ustanovení dohod o zamezení dvojího zdanění nebo jiných daňových režimů nebo platných vnitřních daňových předpisů.
3. Žádné ustanovení tohoto rozhodnutí nelze vykládat tak, že brání příslušným orgánům rozlišovat při používání odpovídajících ustanovení svých daňových předpisů mezi plátci daně, kteří nejsou ve stejné situaci, zejména s ohledem na jejich místo pobytu nebo s ohledem na místo, kde je investován jejich kapitál.
Článek 56
Daňové a celní režimy pro zakázky financované Společenstvím
1. ZZÚ použijí pro zakázky financované Společenstvím daňové a celní režimy, které nejsou méně výhodné než režimy, které používají pro nejvíce zvýhodňované státy nebo mezinárodní rozvojové organizace, s nimiž udržují vztahy.
Pro účely stanovení zacházení doložky nejvyšších výhod se neberou v úvahu režimy používané příslušnými orgány dotyčné země nebo území vůči ostatním rozvojovým zemím.
2. S výhradou odstavce 1 se na zakázky financované Společenstvím vztahují tato ustanovení:
a) v ZZÚ, které jsou příjemcem pomoci, nepodléhá zakázka žádnému stávajícímu či budoucímu kolkovnému ani registračním poplatkům či daňovým poplatkům s rovnocenným účinkem; tyto zakázky však jsou registrovány podle právních předpisů platných v ZZÚ a může za ně být vyžadován poplatek, který odpovídá poskytnuté službě;
b) zisky nebo příjmy vznikající z provádění zakázek se zdaňují podle vnitřní daňové úpravy dotyčných ZZÚ za předpokladu, že fyzická nebo právnická osoba, která tohoto zisku nebo příjmu dosahuje, má v dané ZZÚ stálou provozovnu nebo že provádění zakázky trvá déle než šest měsíců;
c) podniky, které musí pro provádění zakázek na stavební práce dovézt zařízení, využijí pro uvedené zařízení systém dočasného dovozu podle vnitrostátních právních předpisů přijímajících ZZÚ, pokud o to požádají;
d) každé profesionální zařízení potřebné pro provádění úkolů stanovených v zakázce na služby se dočasně propustí do přijímajících ZZÚ podle jejich vnitrostátních právních předpisů s osvobozením od cel, daní nebo daňových poplatků s rovnocenným účinkem, jestliže tato cla, daně a poplatky nepředstavují odměnu za poskytnuté služby;
e) dovoz na základě zakázek na dodávky se propouští do přijímajících ZZÚ s osvobozením od cel, daní nebo daňových poplatků s rovnocenným účinkem.
Zakázky na dodávky pocházející z dotyčné země nebo území se uzavírají na základě cen dodávek ze závodu, k nimž mohou být přičteny takové vnitřní daňové poplatky, jaké mohou být uplatňovány na takové dodávky v dané zemi nebo území;
f) paliva, maziva a uhlovodíková pojiva a všechny materiály použité v plnění zakázek na stavební práce se považují za zakoupené na místním trhu a podléhají daňové úpravě použitelné na základě právních předpisů platných v přijímající ZZÚ; a
g) spotřební zboží dovezené pro potřebu fyzických osob jiných než zaměstnaných v místě, které se zabývají prováděním úkolů stanovených v zakázce na služby, a jejich rodinných příslušníků se osvobozuje od dovozního cla, daní a ostatních daňových poplatků s rovnocenným účinkem v mezích stanovených právními předpisy platnými v přijímající ZZÚ.
3. Každá otázka, na kterou se nevztahují odstavce 1 a 2, podléhá i nadále právním předpisům dotyčné ZZÚ.
4. Úředníci Komise, s výjimkou v místě najatých zaměstnanců, jsou osvobozeni ode všech daní ukládaných v zemi nebo na území, na které jsou vysláni.
Kapitola 5
Odborné vzdělávání, způsobilost pro programy Společenství a jiná ustanovení
Článek 57
Odborné vzdělávání
Státní příslušníci členského státu pocházející ze ZZÚ jsou způsobilí pro získání odborného vzdělání ve Společenství na stejném základě jako státní příslušníci dotyčného členského státu, v němž jsou schopni splnit podmínky, jejichž splnění se požaduje od uvedených státních příslušníků, včetně případné podmínky trvalého bydliště ve Společenství nebo v EHP.
Článek 58
Programy otevřené pro ZZÚ
Osoby pocházející ze ZZÚ a případně i dotyčné veřejné nebo soukromé subjekty a instituce ZZÚ jsou způsobilé pro programy Společenství uvedené v seznamu v příloze II F a pro veškeré programy, které je v budoucnosti nahradí, s výhradou pravidel těchto programů a režimů platných pro členský stát, s nímž jsou spojeny.
Komise může tento seznam změnit na žádost ZZÚ či členského státu nebo z vlastního podnětu.
Článek 59
Korespondenční střediska Euro-Info (EICC)
Na žádost orgánů ZZÚ a postupy podle části třetí hlavy I může být v ZZÚ zřízeno korespondenční středisko Euro-Info (dále jen "EICC").
Hostitelské struktuře EICC se může zpřístupnit částečné financování ze subvencí dostupných v rámci JPD nebo regionální spolupráce.
Úkoly EICC, nástroje a služby, které mají k dispozici, postupy jejich zřizování a kritéria výběru hostitelské struktury jsou stanoveny v příloze V.
Článek 60
CDE a CTA
ZZÚ jsou na žádost svých orgánů způsobilé pro služby Střediska pro rozvoj podnikání (CDE) a Střediska pro rozvoj zemědělství (CTA) uvedených v článku 1 přílohy III dohody o partnerství AKT/ES.
Jakékoli náklady spojené se službami, které CDE nebo CTA poskytuje ve prospěch ZZÚ, jsou financovány z prostředků stanovených v příloze II A.
ČÁST ČTYŘI
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 61
Změna postavení
Pokud některá ze ZZÚ získá nezávislost,
a) mohou být režimy stanovené tímto rozhodnutím pro tuto zemi nebo území nadále prozatímně používány za podmínek, které stanoví Rada;
b) Rada na návrh Komise jednomyslně rozhodne o všech nezbytných úpravách tohoto rozhodnutí, zejména o částkách stanovených v příloze II A.
Článek 62
Přezkum
Rada do 31. prosince 2007 na návrh Komise jednomyslně přijme předpisy, které se mají zavést pro následné používání zásad stanovených v článcích 182 až 186 Smlouvy.
V této souvislosti Rada zejména přijme veškerá nezbytná opatření, pokud se některá ze ZZÚ v souladu se svými ústavními postupy rozhodne přistoupit ke zvláštním preferenčním ujednáním mezi Společenstvím a různými partnery v regionu, ke kterému náleží.
V tomto ohledu Rada vezme v úvahu zejména mezinárodní závazky přijaté Společenstvím, jeho členskými státy nebo ZZÚ, včetně závazků v rámci WTO.
Článek 63
Vstup v platnost
Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem 2. prosince 2001.
Jeho použitelnost končí dnem 31. prosince 2011.
wČlánek 64
Zveřejnění
Toto rozhodnutí bude zveřejněno v Úředním věstníku Evropských společenství.
Rozhodnutí Komise
ze dne 23. listopadu 2001,
kterým se mění rozhodnutí 97/365/ES, kterým se stanoví prozatímní seznamy zařízení třetích zemí, ze kterých členské státy povolují dovoz masných výrobků
(oznámeno pod číslem K(2001) 3701)
(Text s významem pro EHP)
(2001/826/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na rozhodnutí Rady 95/408/EHS ze dne 22. června 1995 o podmínkách pro sestavování prozatímních seznamů zařízení třetích zemí, pro přechodné období, ze kterých jsou členské státy oprávněny dovážet určité produkty živočišného původu, produkty rybolovu nebo živé mlže [1], naposledy pozměněné rozhodnutím Rady 2001/4/ES [2], a zejména na čl. 2 odst. 1 uvedeného rozhodnutí,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Rozhodnutí Komise 97/222/ES [3] stanoví seznam třetích zemí, z nichž členské státy povolují dovoz masných výrobků.
(2) Pro země uvedené v tomto seznamu byly požadavky na veterinární podmínky a veterinární osvědčení pro dovoz masných výrobků stanoveny v rozhodnutí Komise 97/221/ES [4].
(3) Prozatímní seznamy zařízení třetích zemí, ze kterých členské státy povolují dovoz výrobků z masa skotu, prasat, koňovitých, ovcí a koz, byly vypracovány rozhodnutím Komise 97/365/ES [5].
(4) Komise vykonala kontrolní návštěvu v Litvě, aby provedla kontrolu zařízení vyrábějících masné výrobky a doporučila ke schválení některá zařízení, ze kterých mohou členské státy povolit dovoz masných výrobků do Společenství, pokud byly od příslušného litevského orgánu získány některé záruky.
(5) Komise od Litvy obdržela seznam zařízení vyrábějících masné výrobky se zárukami, že plně vyhovují hygienickým požadavkům Společenství a že v případě nedodržení těchto požadavků se jejich vývoz do Evropského společenství pozastaví.
(6) Prozatímní seznam zařízení vyrábějících masné výrobky může být v případě Litvy sestaven.
(7) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
V příloze rozhodnutí Komise 97/365/ES se doplňuje text přílohy tohoto rozhodnutí.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 23. listopadu 2001,
kterým se mění rozhodnutí 92/260/EHS a 93/197/EHS, pokud jde o dovoz koňovitých očkovaných proti Západonilské horečce
(oznámeno pod číslem K(2001) 3709)
(Text s významem pro EHP)
(2001/828/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 90/426/EHS ze dne 26. června 1990 o veterinárních předpisech pro přesun koňovitých a jejich dovoz ze třetích zemí [1], naposledy pozměněnou rozhodnutím 2001/298/ES [2], a zejména na čl. 13 odst. 2 písm. a) a čl. 19 písm. i) uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Rozhodnutí Komise 92/260/EHS [3] naposledy pozměněné rozhodnutím 2001/619/ES [4] stanoví požadavky na veterinární podmínky a veterinární osvědčení pro dočasný dovoz evidovaných koní.
(2) Rozhodnutí Komise 93/197/EHS [5] naposledy pozměněné rozhodnutím 2001/619/ES stanoví požadavky na veterinární podmínky a veterinární osvědčení pro dovoz evidovaných koňovitých a plemenných a užitkových koňovitých.
(3) V průběhu posledních dvou let Spojené státy americké zaznamenaly u koňovitých výskyt Západonilské horečky.
Nedávno byla příslušnými orgány podmíněně schválena nová očkovací látka inaktivovaná formalinem.
Vzhledem ke skutečnosti, že koňovití, kteří jsou očkováni proti viru Západonilské horečky, nepředstavují ohrožení pro zdraví lidí nebo zvířat, měl by být dovoz těchto zvířat do Společenství za určitých podmínek povolen.
(4) Za tím účelem, aby bylo možné dovážet koňovité očkované proti viru Západonilské horečky ze zemí, na něž se vztahují požadavky na veterinární podmínky uvedené ve skupině C, je nezbytné upravit veterinární podmínky a změnit rozhodnutí 92/260/EHS a 93/197/EHS.
(5) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
V příloze II části C oddílu III) rozhodnutí 92/260/EHS se vkládá nový odstavec, který zní:
+++++ TIFF +++++
Článek 2
V příloze II části C oddílu III rozhodnutí 93/197/EHS se vkládá nový odstavec, který zní:
+++++ TIFF +++++
Článek 3
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 8. listopadu 2001,
kterým se stanoví dotazník pro zpracování ročních zpráv o posuzování kvality vnějšího ovzduší podle směrnic 96/62/ES a 1999/30/ES
(oznámeno pod číslem K(2001) 3405)
(Text s významem pro EHP)
(2001/839/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 96/62/ES ze dne 27. září 1996 o posuzování a řízení kvality vnějšího ovzduší [1], a zejména na článek 11 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Směrnice 96/62/ES stanoví rámec pro posuzování a řízení kvality ovzduší.
(2) Směrnice Rady 1999/30/ES ze dne 22. dubna 1999 o mezních hodnotách pro oxid siřičitý, oxidu dusičitý a oxidy dusíku, částice a olovo ve vnějším ovzduší [2], stanoví mezní hodnoty, jež je nutno k určitému cílovému datu splnit.
(3) Pravidelné podávání zpráv členskými státy je nedílnou součástí uvedených předpisů.
(4) Zprávy o určitých položkách stanovených v článku 11 směrnice 96/62/ES, ve spojení s přílohami I, II, III, IV a V směrnice 1999/30/ES, v článku 3 a 5 a čl. 9 odst. 6 směrnice 1999/30/ES je nutno podávat ročně.
(5) Podle směrnice 1999/30/ES se s účinkem od 19. července 2001 zrušují ustanovení o předkládání zpráv podle směrnice Rady 80/779/EHS o mezních a směrných hodnotách kvality ovzduší pro oxid siřičitý a suspendované částice [3], směrnice Rady 82/884/EHS ze dne 3. prosince 1982 o mezních hodnotách pro olovo v ovzduší [4] a směrnice Rady 85/203/EHS ze dne 7. března 1982 o normách kvality ovzduší pro oxid dusičitý [5], přestože mezní hodnoty podle těchto směrnic zůstávají v platnosti do roku 2005 v případě směrnic 80/779/EHS a 82/884/EHS a do roku 2010 v případě směrnice 85/203/EHS a povinnost podávat hlášení o překročení těchto mezních hodnot nadále trvá podle čl. 9 odst. 6 směrnice 1999/30/ES.
(6) Aby bylo zajištěno, že požadované informace budou podávány ve správné formě, je třeba požadovat od členských států, aby je předkládaly na základě standardizovaného dotazníku.
(7) Opatření uvedená v tomto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem výboru zřízeného čl. 12 odst. 2 směrnice 96/62/ES,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Členské státy používají dotazník stanovený v příloze jako základ pro předávání informací, jež mají být každoročně poskytovány podle článku 11 směrnice 96/62/ES, ve spojení s přílohami I, II, III, IV a V a články 3 a 5 a čl. 9 odst. 6 směrnice 1999/30/ES.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 28. listopadu 2001,
kterým se mění rozhodnutí 93/402/EHS o veterinárních podmínkách a veterinárních osvědčeních pro dovoz čerstvého masa z některých jihoamerických zemí, zejména pokud jde o Brazílii
(oznámeno po číslem K(2001) 3802)
(Text s významem pro EHP)
(2001/842/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 72/462/EHS ze dne 12. prosince 1972 o veterinárních a hygienických otázkách dovozu skotu, prasat, ovcí a koz, čerstvého masa nebo masných výrobků ze třetích zemí [1], naposledy pozměněnou nařízením (ES) č. 1452/2001 [2], a zejména na článek 15, čl. 16 odst. 1 a článek 22 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Veterinární podmínky a veterinární osvědčení požadované při dovozu čerstvého masa z Argentiny, Brazílie, Chile, Kolumbie, Paraguaye a Uruguaye jsou stanoveny rozhodnutím 93/402/EHS ze dne 10. června 1993 o veterinárních podmínkách a veterinárních osvědčeních pro dovoz čerstvého masa z některých jihoamerických zemí [3], naposledy pozměněným rozhodnutím 2001/767/ES [4].
(2) V oblasti Rio Grande do Sul v Brazílii byla ode dne 9. května 2001 potvrzena ohniska slintavky a kulhavky a byl zaveden program očkování skotu proti slintavce a kulhavce.
(3) Komise pozastavila dovoz všech skupin čerstvého masa z druhů vnímavých vůči slintavce a kulhavce z oblasti Rio Grande do Sul do Společenství rozhodnutím Komise 2001/410/ES [5], kterým se mění rozhodnutí 93/402/EHS tak, že vyškrtla uvedenou oblast ze seznamu brazilských oblastí, ze kterých je povolen dovoz takového čerstvého masa.
(4) Ve dnech 22. až 26. října 2001 proběhla mise Komise, jejímž cílem bylo na místě prozkoumat epizootologickou situaci, pokud jde o slintavku a kulhavku a opatření pro tlumení.
(5) Tento průzkum ukázal, že příslušné veterinární orgány Brazílie se zaměřily na problémy označené během předcházejících misí a že nákazová situace se nyní stabilizovala.
Proto je na místě zrušit pozastavení dovozu vykostěného čerstvého masa určeného k lidské spotřebě a některého masa a drobů určených k přímému zpracování na krmivo pro zvířata v zájmovém chovu do Společenství a za tímto účelem znovu zanést oblast Rio Grande do Sul do seznamu v příloze I rozhodnutí 93/402/EHS.
(6) Rozhodnutí 2001/410/ES také upřesnilo dovozní podmínky pro Uruguay, ale toto upřesnění je nyní převzato v rozhodnutí 2001/767/ES, takže rozhodnutí 2001/410/ES se může zrušit v celém rozsahu.
(7) Směrnice Rady 93/119/ES [6] vyžaduje, aby veterinární osvědčení přiložené k masu dováženému do Evropského společenství ze třetích zemí bylo doplněno potvrzením, že zvířata byla poražena za podmínek poskytujících alespoň rovnocenné humánní zacházení jako podmínky stanovené v uvedené směrnici.
V době, kdy jsou požadovány jiné změny vzoru, je příhodné začlenit toto potvrzení do samotného vzoru veterinárního osvědčení.
(8) Dále je třeba aktualizovat vzor veterinárních osvědčení, do kterých je nutné začlenit číslo kontejneru a odpovídající číslo plomby, a také stanovit potvrzení o ochraně zvířat při porážce.
(9) Rozhodnutí 93/402/EHS by se proto mělo pozměnit a rozhodnutí 2001/410/ES by se mělo zrušit.
(10) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Přílohy I, II a III rozhodnutí 93/402/EHS se nahrazují přílohami tohoto rozhodnutí.
Článek 2
Rozhodnutí 2001/410/ES se zrušuje.
Článek 3
Toto rozhodnutí se použije ode dne 1. prosince 2001 po přezkoumání na schůzi Stálého veterinárního výboru, která je plánována na dny 20. a 21. listopadu 2001.
Článek 4
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 29. listopadu 2001,
kterým se mění její jednací řád
(oznámeno pod číslem K(2001) 3031)
(2001/844/ES, ESUO, Euratom)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 218 odst. 2 této smlouvy,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství uhlí a oceli, a zejména na článek 16 této smlouvy,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství pro atomovou energii, a zejména na článek 131 této smlouvy,
s ohledem na Smlouvu o Evropské unii, a zejména na čl. 28 odst. 1 a čl. 41 odst. 1 této smlouvy,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Bezpečnostní předpisy Komise, jejichž text je obsažen v příloze k tomuto rozhodnutí, se připojují jako příloha k jednacímu řádu Komise.
Článek 2
Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Rozhodnutí Komise
ze dne 30. listopadu 2001,
kterým se mění rozhodnutí Komise 98/371/ES o veterinárních podmínkách a veterinárních osvědčeních pro dovoz čerstvého masa z některých evropských zemí tak, aby se zohlednily některé aspekty týkající se Polska
(oznámeno pod číslem K(2001) 3818)
(Text s významem pro EHP)
(2001/849/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 72/462/EHS ze dne 12. prosince 1972 o veterinárních a hygienických otázkách dovozu skotu, ovcí a koz, prasat, čerstvého masa nebo masných výrobků ze třetích zemí [1], naposledy pozměněnou směrnicí 97/79/ES [2], a zejména na články 14, 15 a 16 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Veterinární podmínky a veterinární osvědčení pro dovoz čerstvého masa z některých evropských zemí jsou stanoveny rozhodnutím Komise 98/371/ES [3] naposledy pozměněným rozhodnutím 2001/774/ES [4].
(2) Dovoz čerstvého masa určeného k lidské spotřebě pocházejícího z domácích prasat z Polska nebyl z veterinárních důvodů povolen, důvodem bylo zejména tlumení klasického moru prasat.
(3) Polské orgány předložily žádost o povolení vývozu vepřového masa do Společenství a podepřely svou žádost informacemi o nákazovém statusu prasat v Polsku a o tlumení klasického moru prasat.
(4) V květnu 2001 se uskutečnila veterinární mise Komise, která zhodnotila veterinární situaci v Polsku, zejména vývoj klasického moru prasat.
(5) Na základě zprávy této mise a dalších informací poskytnutých polskými orgány se zdá, že nákazový status prasat v Polsku je, pokud jde o klasický mor prasat, uspokojivý.
(6) Je proto vhodné povolit Polsku vývoz vepřového masa do Společenství za určitých podmínek, které se týkají používání kuchyňského odpadu jako krmiva pro prasata.
Polské orgány se zavázaly, že pro účely vývozu vepřového masa vypracují seznam hospodářství s chovem prasat, která budou pod pravidelným veterinárním dohledem a v nichž se budou provádět příslušné kontroly na vyloučení jakéhokoli používání kuchyňského odpadu jako krmiva pro prasata.
(7) V důsledku toho je třeba pozměnit rozhodnutí 98/371/ES.
(8) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Rozhodnutí 98/371/ES se mění takto:
a) příloha II se nahrazuje přílohou I tohoto rozhodnutí;
b) příloha IV se nahrazuje přílohou II tohoto rozhodnutí.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Rady
ze dne 15. listopadu 2001,
kterým se povoluje automatické prodloužení nebo pokračování platnosti ustanovení o věcech, které jsou předmětem společné obchodní politiky, obsažených ve smlouvách o přátelství, obchodu a plavbě a v obchodních dohodách uzavřených mezi členskými státy a třetími zeměmi
(2001/855/ES)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 133 této smlouvy,
s ohledem na rozhodnutí Rady 69/494/EHS ze dne 16. prosince 1969 o postupné standardizaci dohod týkajících se obchodních vztahů mezi členskými státy a třetími zeměmi a o sjednávání dohod Společenství [1], a zejména na článek 3 uvedeného rozhodnutí,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Prodloužení platnosti nebo automatické obnovení smluv, dohod a protokolů uvedených v příloze tohoto rozhodnutí po skončení přechodného období bylo naposledy schváleno rozhodnutím 97/351/ES [2].
(2) Dotyčné členské státy požádaly o povolení k automatickému prodloužení nebo pokračování platnosti ustanovení o věcech, které jsou předmětem společné obchodní politiky, obsažených ve smlouvách o přátelství, obchodu a plavbě a v obchodních dohodách uzavřených mezi členskými státy a třetími zeměmi uvedených v příloze tohoto rozhodnutí, aby nedošlo k přerušení jejich smluvních obchodních vztahů s dotyčnými třetími zeměmi.
(3) Většinu věcí, jichž se tato ustanovení smluv a dohod členských států týkají, však nyní upravují dohody Společenství.
Proto by se povolení mělo týkat pouze věcí, které dohody Společenství neupravují.
Toto povolení nezbavuje členské státy povinnosti předcházet jakémukoli nesouladu mezi těmito smlouvami a dohodami a právem Společenství a zamezovat mu.
(4) Ustanovení smluv a dohod, které mají být automaticky prodlouženy nebo jejichž platnost má pokračovat, navíc nesmějí být překážkou provádění společné obchodní politiky.
(5) Členské státy, kterých se to týká, uvedly, že automatické obnovení nebo prodloužení platnosti těchto smluv a dohod není překážkou zahájení obchodních jednání Společenství s dotyčnými třetími zeměmi ani převzetí obchodních věcí, dosud upravovaných dvoustrannými dohodami, do dohod Společenství.
(6) Na základě konzultace podle článku 2 rozhodnutí 69/494/EHS bylo rozhodnuto, jak potvrzují zmíněná stanoviska členských států, že ustanovení odpovídajících smluv a dvoustranných dohod nejsou překážkou provádění společné obchodní politiky.
(7) Příslušné členské státy navíc uvedly, že jsou ochotny upravit a, bude-li to třeba, vypovědět tyto smlouvy a dohody, pokud by se ukázalo, že automatické prodloužení nebo pokračování platnosti jejich ustanovení týkajících se věcí, na které se vztahuje článek 133 Smlouvy, je překážkou provádění společné obchodní politiky.
(8) Smlouvy a dohody, kterých se to týká, obsahují doložku o vypovězení vyžadující výpovědní lhůtu od tří do dvanácti měsíců.
(9) Není proto důvod, aby nebylo povoleno automatické prodloužení nebo pokračování platnosti uvedených ustanovení na dobu čtyř let.
(10) Mělo by být stanoveno, že toto povolení může být odvoláno, pokud to okolnosti budou vyžadovat, zejména pokud by se ukázalo, že další platnost dotyčných ustanovení je nebo se může stát překážkou provádění společné obchodní politiky.
Měl by být vytvořen postup, jímž budou členské státy povinny uvědomit Komisi o veškerých okolnostech, které by mohly tuto překážku představovat,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Ustanovení o věcech, které jsou předmětem společné obchodní politiky ve smyslu článku 133 Smlouvy, obsažená ve smlouvách o přátelství, obchodu a plavbě a v obchodních dohodách, které jsou uvedeny v příloze, mohou být automaticky prodloužena nebo ponechána v platnosti až do 30. dubna 2005, a to pokud jde o oblasti, které neupravují dohody mezi Společenstvím a dotyčnými třetími zeměmi a pokud jsou slučitelné se společnými politikami.
Toto povolení může být odvoláno, pokud to okolnosti budou vyžadovat, zejména pokud by se později ukázalo, že pokračování platnosti těchto ustanovení představuje nebo může představovat překážku provádění společné obchodní politiky.
Členské státy uvědomí Komisi o veškerých okolnostech, které by mohly tuto překážku představovat.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 27. listopadu 2001,
kterým se v zásadě uznává úplnost dokumentací předložených k podrobnému zkoumání s ohledem na možné zařazení laminarinu a novaluronu do přílohy I směrnice Rady 91/414/EHS o uvádění přípravků na ochranu rostlin na trh
(oznámeno pod číslem K(2001) 3761)
(Text s významem pro EHP)
(2001/861/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 91/414/EHS ze dne 15. července 1991 o uvádění přípravků na ochranu rostlin na trh [1], naposledy pozměněnou směrnicí Komise 2001/49/ES [2], a zejména na čl. 6 odst. 3 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Směrnice 91/414/EHS stanoví vytvoření seznamu Společenství obsahujícího účinné látky, které jsou povoleny pro použití v přípravcích na ochranu rostlin.
(2) Společnost Makhteshim Agan Ltd ze Spojeného království předložila dne 29. března 2001 orgánům Spojeného království dokumentaci týkající se účinné látky novaluronu s žádostí o její zařazení do přílohy I směrnice 91/414/EHS.
Společnost Laboratoires Goëmar SA z Francie předložila dne 29. března 2001 belgickým orgánům žádost týkající se účinné látky laminarinu.
(3) Britské a belgické orgány sdělily Komisi, že dokumentace týkající se dotyčných účinných látek se po předběžném zkoumání jeví splňovat požadavky na údaje a informace stanovené v příloze II směrnice.
Předložené dokumentace se jeví splňovat též požadavky na údaje a informace podle přílohy III směrnice 91/414/EHS pro jeden přípravek na ochranu rostlin obsahující dotyčnou účinnou látku. V souladu s čl.
6 odst. 2 směrnice 91/414/EHS byly dokumentace příslušnými žadateli následně zaslány Komisi a ostatním členským státům a byly předány Stálému rostlinolékařskému výboru.
(4) Tímto rozhodnutím by mělo být na úrovni Společenství úředně potvrzeno, že dokumentace v zásadě vyhovují požadavkům na údaje a informace stanoveným v příloze II a – pro alespoň jeden přípravek na ochranu rostlin obsahující dotyčnou účinnou látku – požadavkům stanoveným v příloze III směrnice 91/414/EHS.
(5) Tímto rozhodnutím by nemělo být dotčeno právo Komise požádat žadatele, aby dotyčnému členskému státu, který byl jmenován zpravodajem pro danou účinnou látku, předložil další údaje nebo informace pro objasnění určitých bodů v dokumentaci.
(6) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého rostlinolékařského výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Dokumentace týkající se účinných látek uvedených v příloze tohoto rozhodnutí, které byly předloženy Komisi a členským státům za účelem zařazení těchto látek do přílohy I směrnice 91/414/EHS, v zásadě vyhovují požadavkům na údaje a informace stanoveným v příloze II směrnice 91/414/EHS.
Dokumentace s ohledem na navržená použití vyhovují též požadavkům na údaje a informace stanoveným v příloze III směrnice 91/414/EHS pro jeden přípravek na ochranu rostlin obsahující účinnou látku.
Článek 2
Členské státy zpravodajové budou pokračovat v podrobném zkoumání dotyčných dokumentací a co možná nejdříve, nejpozději však do jednoho roku ode dne zveřejnění tohoto rozhodnutí
Rozhodnutí Komise
ze dne 3. prosince 2001,
kterým se mění směrnice Rady 90/539/EHS, pokud jde o osvědčení o zdravotní nezávadnosti pro obchod s drůbeží a násadovými vejci uvnitř Společenství
(oznámeno pod číslem K(2001) 3821)
(Text s významem pro EHP)
(2001/867/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 90/539/EHS ze dne 15. října 1990 o veterinárních podmínkách pro obchod s drůbeží a násadovými vejci uvnitř Společenství a jejich dovoz ze třetích zemí [1], naposledy pozměněnou směrnicí 2000/505/ES [2], a zejména na článek 34 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Osvědčení pro obchod uvnitř Společenství s drůbeží a násadovými vejci podle přílohy IV směrnice 90/539/EHS neobsahují žádné informace o očkovacím stasutu drůbeže a násadových vajec ohledně newcastleské choroby.
(2) Zkušenosti nabyté během vzplanutí newcastleské choroby uvnitř Společenství ukazují, že informace o očkování provedené buď u drůbeže samotné, nebo u mateřského hejna, z nichž jednodenní kuřata nebo násadová vejce pocházejí, jsou velmi důležité pro epizootologická šetření.
(3) Je nezbytné zajistit, aby byly informace o očkování proti newcastleské chorobě zahrnuty do osvědčení o zdravotní nezávadnosti pro obchod s drůbeží a násadovými vejci uvnitř Společenství.
(4) Směrnice 90/539/EHS by se tudíž měla příslušně pozměnit.
(5) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Příloha IV směrnice 90/539/EHS se nahrazuje přílohou tohoto rozhodnutí.
Článek 2
Toto rozhodnutí se uplatňuje pouze pro živou drůbež a násadová vejce, pro něž byla osvědčení vystavena po 1. lednu 2002.
Článek 3
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Rady
ze dne 29. října 2001
o podpisu jménem Společenství a prozatímním provádění Prozatímní dohody o obchodu a obchodních záležitostech mezi Evropským společenstvím na jedné straně a Chorvatskou republikou na straně druhé
(2001/868/ES)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 133 ve spojení s první větou čl. 300 odst. 2 prvního pododstavce této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) V očekávání vstupu v platnost Dohody o stabilizaci a přidružení mezi Evropskými společenstvími a jejich členskými státy na jedné straně a Chorvatskou republikou na straně druhé, podepsané v Lucemburku dne 29. října 2001, je třeba podepsat Prozatímní dohodu o obchodu a obchodních záležitostech mezi Evropským společenstvím na jedné straně a Chorvatskou republikou na straně druhé.
(2) Jelikož neexistuje žádná samostatná předchozí dohoda o dopravě mezi Evropským společenstvím a Chorvatskou republikou, je třeba přijmout příslušná ustanovení o dopravě, související s obchodem, podle protokolu 6 dohody o stabilizaci a přidružení.
(3) Jelikož dosud neexistují žádné smluvně stanovené struktury, zřizuje tato dohoda prozatímní výbor pro její provádění.
(4) Obchodní ustanovení této dohody jsou výjimečné povahy, souvisejí s politikou prováděnou v rámci procesu stabilizace a přidružení, a nezakládají pro Evropskou unii precedens ve vztahu k třetím zemím jiným než zemím západního Balkánu.
(5) S výhradou možného pozdějšího data uzavření by tedy měla být tato dohoda podepsána jménem Společenství.
(6) Pokud prozatímní dohoda nevstoupí v platnost ke dni 1. ledna 2002, měla by být prováděna prozatímně,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Předseda Rady je oprávněn jmenovat osobu nebo osoby zmocněné podepsat jménem Společenství Prozatímní dohodu o obchodu a obchodních záležitostech mezi Evropským společenstvím na jedné straně a Chorvatskou republikou na straně druhé, s výhradou jejího uzavření k pozdějšímu datu.
Znění dohody se připojuje k tomuto rozhodnutí.
Článek 2
S výhradou vzájemnosti se bude dohoda, na niž odkazuje článek 1, provádět prozatímně ode dne 1. ledna 2002, pokud k tomuto datu nebudou dokončeny postupy nezbytné pro její vstup v platnost.
Článek 3
Toto rozhodnutí se vyhlásí
Rozhodnutí Rady
ze dne 3. prosince 2001
o uzavření dohod ve formě výměny dopisů mezi Evropským společenstvím a jednak Barbadosem, Belize, republikou Pobřeží slonoviny, Fidžijskou republikou, Kooperativní republikou Guyana, Jamajkou, Keňskou republikou, Konžskou republikou, Madagaskarskou republikou, Malawiskou republikou, Mauricijskou republikou, Surinamskou republikou, Svatým Kryštofem a Nevisem, Svazijským královstvím, Sjednocenou republikou Tanzanií, Republikou Trinidad a Tobago, Ugandskou republikou, Zambijskou republikou a Zimbabwskou republikou a jednak Indickou republikou o dodávkách surového třtinového cukru k rafinování
(2001/870/ES)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 133 ve spojení s čl. 300 odst. 2 první větou této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Proběhla jednání se státy AKT, na něž odkazuje protokol 3 o cukru ze států AKT k příloze V Dohody o partnerství ES-AKT [1] a s Indií, aby byly stanoveny podmínky pro dovoz surového třtinového cukru z těchto zemí v rámci dodatečné kvóty.
(2) Ustanovení čl. 26 odst. 1 nařízení Rady (ES) č. 1260/2001 ze dne 19. června 2001 o společné organizaci trhů v odvětví cukru [2] stanoví, že celní kvóty vyplývající z dohod uzavřených v rámci Uruguayského kola mnohostranných obchodních jednání budou otevřeny a spravovány podle prováděcích pravidel přijatých postupem podle čl. 42 odst. 2 tohoto nařízení.
3 nařízení (ES) č. 1260/2001 stanoví, že schodek při plnění maximálních potřeb rafinerií Společenství je kryt dovozem zvláštního preferenčního cukr se zvláštní celní sazbou podle dohod se státy uvedenými v článku 35 uvedeného nařízení a jinými státy, se kterými byly uzavřeny dohody.
Tato jednání vyústila v celní kvóty s pohyblivým množstvím pro země AKT a s 10000 tunami pro Indii, na které se vztahuje minimální nákupní cena.
Snížené clo se stanoví na nulu s ohledem na to, že jiné úlevy by snížily množství dosud dodávaná státy AKT a že čistý výnos na tunu založený na zaručené ceně by měl zůstat stálý v průběhu pětiletého období stávající organizace trhu s cukrem.
(4) Tato jednání vyústila v dohody, jež vyžadují ratifikaci vládami jednak dotyčných států AKT a jednak Indické republiky a Společenstvím.
(5) Je proto vhodné otevřít tuto celní kvótu pro surový třtinový cukr k rafinování, aby byl zachován stávající přístup států AKT uvedených v protokolu 3 k příloze V Dohody o partnerství ES-AKT a stávající přístup pro Indickou republiku.
(6) Je vhodné schválit dohody ve formě výměny dopisů mezi Evropským společenstvím a jednak státy uvedenými v protokolu a jednak Indickou republikou a dodávkách surového třtinového cukru k rafinování,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Dohody ve formě výměny dopisů mezi Evropským společenstvím a jednak Barbadosem, Belize, republikou Pobřeží slonoviny, Fidžijskou republikou, Kooperativní republikou Guyana, Jamajkou, Keňskou republikou, Konžskou republikou, Madagaskarskou republikou, Malawiskou republikou, Mauricijskou republikou, Surinamskou republikou, Svatým Kryštofem a Nevisem, Svazijským královstvím, Sjednocenou republikou Tanzanií, Republikou Trinidad a Tobago, Ugandskou republikou, Zambijskou republikou a Zimbabwskou republikou a jednak Indickou republikou o dodávkách surového třtinového cukru k rafinování se schvalují jménem Společenství.
Znění dohody se připojuje k tomuto rozhodnutí.
Článek 2
Předseda Rady je oprávněn jmenovat osobu nebo osoby zmocněné podepsat dohody uvedené v článku 1 zavazující Společenství.
Rozhodnutí Komise
ze dne 4. prosince 2001,
kterým se opravuje směrnice 2001/22/ES, kterou se stanoví metody odběru vzorků a metody analýzy pro úřední kontrolu dodržování maximálních limitů olova, kadmia, rtuti a 3-MCPD v potravinách
(oznámeno pod číslem K(2001) 3913)
(Text s významem pro EHP)
(2001/873/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 85/591/EHS ze dne 20. prosince 1985 o zavedení metod Společenství pro odběr vzorků a analýzu pro sledování potravin určených k lidské spotřebě [1], a zejména na článek 1 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Směrnice Komise 2001/22/ES ze dne 8. března 2001, kterou se stanoví metody odběru vzorků a metody analýzy pro úřední kontrolu dodržování maximálních limitů olova, kadmia, rtuti a 3-MCPD v potravinách [2], stanoví a harmonizuje technická opatření pro metody odběru vzorků a metody analýzy použitelné pro sledování daných kontaminujících látek.
(2) Ve znění zveřejněném
Rozhodnutí Rady
ze dne 24. září 2001
o podepsání a uzavření Mezinárodní dohody o kávě z roku 2001 jménem Evropského společenství
(2001/877/ES)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 133 ve spojení s čl. 300 odst. 1 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Mezinárodní rada pro kávu schválila znění Mezinárodní dohody o kávě z roku 2001 usnesením č. 393 ze dne 28. září 2000.
(2) Nová dohoda byla sjednána, aby nahradila Mezinárodní dohodu o kávě z roku 1994, jejíž platnost je prodloužena do 30. září 2001.
(3) Mezinárodní dohoda o kávě z roku 2001 je připravena k podpisu a uložení ratifikačních listit, listin o přijetí nebo schvalovacích listin do 25. září 2001.
(4) Společenství je členem Mezinárodní dohody o kávě z roku 1994, jejíž platnost byla prodloužena, a je proto v jeho zájmu, aby schválilo dohodu, která původní dohodu nahrazuje.
(5) Bez ohledu na výhradní pravomoc Společenství v této záležitosti, aby bylo možné vyhnout se některým dočasným provozním obtížím, je třeba zmocnit členské státy, aby uzavřely dohodu současně se Společenstvím a dočasně se nové dohody účastnily.
(6) Členské státy dbají na to, aby se účast Společenství na dohodě řídila odpovídajícími ustanoveními Smlouvy,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Mezinárodní dohoda o kávě z roku 2001 se schvaluje jménem Společenství.
Znění dohody se připojuje k tomuto rozhodnutí.
Článek 2
Předseda Rady je oprávněn jmenovat osobu zmocněnou podepsat dohodu a uložit schvalovací listinu jménem Společenství do 25. září 2001.
Článek 3
Společenství a členské státy zajistí, aby do jednoho roku od vstupu mezinárodní dohody o kávě v platnost byla změněna její ustanovení, která vytvářejí provozní obtíže pro výhradní členství Společenství.
Rozhodnutí Rady
ze dne 6. prosince 2001
o vývoji Schengenského informačního systému druhé generace (SIS II)
(2001/886/SVV)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropské unie, a zejména na čl. 30 odst. 1 písm. a) a b), čl. 31 písm. a) a b) a čl. 34 odst. 2 písm. c) této smlouvy,
s ohledem na podnět Belgického království a Švédského království [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Schengenský informační systém vytvořený v souladu s hlavou IV Úmluvy z roku 1990 k provedení Schengenské dohody ze dne 14. června 1985 o postupném odstraňování kontrol na společných hranicích (dále jen "Schengenská úmluva z roku 1990") představuje základní nástroj pro používání schengenského acquis začleněného do rámce Evropské unie.
(2) Schengenský informační systém má v současné podobě kapacitu poskytovat služby nejvýše 18 účastnickým státům.
V současné době je provozován pro 13 členských států a dva další státy (Island a Norsko) a v blízké budoucnosti je plánováno jeho zprovoznění pro Spojené království a Irsko.
Systém však nebyl vybudován, aby sloužil většímu počtu členských států Evropské unie po jejím rozšíření.
(3) Z tohoto důvodu, a také v zájmu využití nejnovějšího vývoje na poli informačních technologií a umožnění zavedení nových funkcí systému, je nezbytné vyvinout novou druhou generaci Schengenského informačního systému (SIS II), jak bylo potvrzeno rozhodnutím výkonného výboru SCH/Com-ex (97) 24 ze dne 7. října 1997 [3].
(4) Náklady spojené s vývojem SIS II budou účtovány do rozpočtu Evropské unie v souladu se závěrem výboru v této věci ze dne 29. května 2001.
Toto rozhodnutí stanoví společně s nařízením Rady (ES) č. 2424/2001 ze dne 6. prosince 2001 o vývoji Schengenského informačního systému druhé generace (SIS II) [4] potřebný právní základ, který umožní zahrnout nezbytné položky na vývoj SIS II do rozpočtu Evropské unie a plnit tuto část rozpočtu.
(5) Právní základ se skládá ze dvou nástrojů: z tohoto rozhodnutí založeného na čl. 30 odst. 1 písm. a) a b), čl. 31 písm. a) a b) a čl. 34 odst. 2 písm. c) Smlouvy o Evropské unii a z nařízení Rady založeného na článku 66 Smlouvy o založení Evropského společenství. Důvodem toho je zajistit, jak je uvedeno v článku 92 Schengenské úmluvy z roku 1990, aby Schengenský informační systém umožnil orgánům určeným členskými státy získat pomocí automatizovaného vyhledávacího postupu přístup k záznamům o osobách a věcech při provádění hraničních kontrol a jiných policejních a celních kontrol ve vnitrozemí v souladu s vnitrostátními právními předpisy, jakož i za účelem udělování víz, vydávání povolení k pobytu a řízení s cizinci při uplatňování schengenského acquis v oblasti pohybu osob.
(6) Skutečnost, že právní základ potřebný pro umožnění financování vývoje SIS II z rozpočtu Unie se skládá ze dvou samostatných nástrojů, se nijak nedotýká principu, že Schengenský informační systém představuje a bude i nadále představovat jednotný integrovaný informační systém a že SIS II musí být vyvíjen jako celek.
(7) Toto rozhodnutí nemá vliv na případné budoucí přijetí potřebných právních předpisů, které by podrobně popisovaly provoz a využívání SIS II, jako jsou například, ale nejen, pravidla stanovící kategorie údajů, které mají být zaneseny do systému, účely, pro které mají být zaneseny, a kritéria pro jejich zanesení, pravidla týkající se obsahu údajů v SIS včetně odpovědnosti za jejich správnost, pravidla o trvání záznamů, propojení záznamů a jejich slučitelnost, pravidla pro přístup k údajům SIS a pravidla pro ochranu osobních údajů a jejich kontrolu.
(8) Toto rozhodnutí stanoví postupy pro přijetí opatření nezbytných pro jeho provádění, která odrážejí odpovídající ustanovení nařízení (ES) č. 2424/2001, aby se zajistilo, že při vývoji SIS II jako celku bude používán jen jeden prováděcí postup.
(9) Toto rozhodnutí stanoví rozvoj ustanovení schengenského acquis, která spadají do oblastí uvedených v čl. 1 bodě G rozhodnutí Rady 1999/437/ES ze dne 17. května 1999 o některých opatřeních pro uplatňování dohody uzavřené mezi Radou Evropské unie a Islandskou republikou a Norským královstvím o přidružení těchto dvou států k provádění, uplatňování a rozvoji schengenského acquis [5] a v čl. 8 odst. 2 rozhodnutí Rady 2000/365/ES o žádosti Spojeného království Velké Británie a Severního Irska, aby se na ně vztahovala některá ustanovení schengenského acquis [6].
(10) Je třeba přijmout ujednání, která umožní zástupcům Islandu a Norska zapojit se do práce výborů, které jsou Komisi nápomocny při výkonu jejích prováděcích pravomocí.
Takové ujednání bylo navrženo ve výměně dopisů mezi Společenstvím a Islandem a Norskem připojené k výše uvedené dohodě o přistoupení.
(11) Tímto rozhodnutím nejsou dotčena ustanovení týkající se částečného zapojení Spojeného království do schengenského acquis, vymezená rozhodnutím Rady 2000/365/ES,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Schengenský informační systém zřízený na základě hlavy IV Schengenské úmluvy z roku 1990 bude nahrazen novým systémem, a to Schengenským informačním systémem II (SIS II), který umožní zapojení nových členských států do tohoto systému.
Článek 2
SIS II je jednotný integrovaný systém vyvinutý Komisí v souladu s postupy stanovenými v tomto rozhodnutí.
Článek 3
Opatření nezbytná pro vývoj SIS II v případech týkajících se záležitostí jiných než uvedených v článku 4 budou přijata řídicím postupem podle článku 5.
Článek 4
Opatření nezbytná pro vývoj SIS II týkající se následujících otázek budou přijata regulativním postupem podle článku 6:
a) návrh fyzické výstavby systému včetně jeho komunikační sítě;
b) technické aspekty, které mají vliv na ochranu osobních údajů;
c) technické aspekty, které mají závažné finanční důsledky pro rozpočty členských států nebo které mají závažné technické důsledky pro vnitrostátní systémy členských států;
d) vývoj bezpečnostních požadavků.
Článek 5
1. Odkazuje-li se na tento článek, je Komisi nápomocen řídící výbor složený ze zástupců členských států, kterému předsedá zástupce Komise.
2. Výbor přijme na návrh předsedy jednací řád na základě vzorového jednacího řádu, který byl zveřejněn v Úředním věstníku Evropských společenství.
3. Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k tomuto návrhu ve lhůtě, kterou může stanovit předseda podle naléhavosti dané věci. Stanovisko se přijímá většinou stanovenou v čl.
205 odst. 2 Smlouvy o založení Evropského společenství pro přijímání rozhodnutí, která má Rada přijmout na návrh Komise.
Hlasům zástupců členských států ve výboru je přidělena váha stanovená v uvedeném článku.
Předseda nehlasuje.
4. Komise přijme opatření, která jsou okamžitě použitelná.
Pokud však tato opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru, sdělí je Komise neprodleně Radě.
V tomto případě může Komise nejvýše o dva měsíc ode dne tohoto sdělení odložit použitelnost opatření, o kterých rozhodla.
5. Rada může kvalifikovanou většinou ve lhůtě stanovené v odstavci 4 přijmout jiné rozhodnutí.
Článek 6
1. Odkazuje-li se na tento článek, je Komisi nápomocen regulativní výbor složený ze zástupců členských států, kterému předsedá zástupce Komise.
2. Výbor přijme na návrh předsedy jednací řád na základě vzorového jednacího řádu, který byl zveřejněn v Úředním věstníku Evropských společenství.
3. Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k tomuto návrhu ve lhůtě, kterou může stanovit předseda podle naléhavosti dané věci. Stanovisko se přijímá většinou stanovenou v čl.
205 odst. 2 Smlouvy o založení Evropského společenství pro přijímání rozhodnutí, která má Rada na návrh Komise.
Hlasům zástupců členských států ve výboru je přidělená váha stanovená v uvedeném článku.
Předseda nehlasuje.
4. Komise přijme zamýšlená opatření, jsou–li v souladu se stanoviskem výboru.
5. Pokud zamýšlená opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, předloží Komise Radě neprodleně návrh opatření, která mají být přijata, a informuje Evropský parlament.
6. Rada se může o návrhu usnést kvalifikovanou většinou ve lhůtě dvou měsíců od okamžiku, kdy jí byl návrh předložen.
Pokud se Rada v této lhůtě kvalifikovanou většinou usnese, že s návrhem nesouhlasí, Komise jej znovu projedná.
Může Radě předložit pozměněný návrh, původní návrh nebo návrh právního předpisu.
Pokud po uplynutí této lhůty Rada navrhovaná prováděcí opatření nepřijala ani nevyjádřila nesouhlas s návrhem na prováděcí opatření, přijme navrhovaná prováděcí opatření Komise.
Článek 7
Toto rozhodnutí nabývá účinku prvním dnem po zveřejnění
Rozhodnutí Rady
ze dne 6. prosince 2001
o ochraně eura proti padělání
(2001/887/SVV)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského unie, a zejména na článek 31 a čl. 34 odst. 2 písm. c) této smlouvy,
s ohledem na podnět Francouzské republiky [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Rady (ES) č. 974/98 ze dne 3. května 1998 o zavedení eura [3] stanoví, že počínaje 1. lednem 2002 budou uvedeny do oběhu bankovky znějící na euro, a ukládá zúčastněným členským státům povinnost, aby zajistily přiměřené sankce proti padělání a napodobování eurobankovek a euromincí.
(2) Opatření na ochranu eura zavedená předchozími předpisy by měla být doplněna a posílena ustanoveními o úzké spolupráci mezi příslušnými orgány členských států, Evropskou centrální bankou, národními centrálními bankami, Europolem a Eurojustem, aby bylo potírána trestná činnost zahrnující padělání eura.
(3) Dne 29. května 2000 přijala Rada rámcové rozhodnutí 2000/383/SVV o zvýšené ochraně trestními a jinými sankcemi proti padělání ve spojitosti se zaváděním eura [4].
(4) Dne 28. června 2001 přijala Rada nařízení (ES) č. 1338/2001, kterým se stanoví opatření nutná k ochraně eura proti padělání [5], a nařízení (ES) č. 1339/2001, kterým se rozšiřuje působnost nařízení (ES) č. 1338/2001, kterým se stanoví opatření nutná k ochraně eura proti padělání, na členské státy, které nepřijaly euro za svou jednotnou měnu [6],
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Definice
Pro účely tohoto rozhodnutí se:
a) "padělanými bankovkami" a "padělanými mincemi" rozumí bankovky a mince definované jako takové v článku 2 nařízení (ES) č. 1338/2001;
b) "paděláním a trestnou činností týkající se padělání eura" rozumí jednání vůči euru popsané v článcích 3 až 5 rámcového rozhodnutí Rady 2000/383/SVV;
c) "příslušnými orgány" rozumějí orgány určené členskými státy k soustřeďování informací, zejména státní ústředny, a k odhalování, vyšetřování a trestání padělání a trestné činnosti týkající se padělání eura;
d) "Ženevskou úmluvou" rozumí Mezinárodní úmluva o potírání penězokazectví, podepsaná v Ženevě dne 20. dubna 1929, a protokol k ní;
e) "Úmluvou o Europolu" rozumí Úmluva ze dne 26. července 1995 o zřízení Evropského policejního úřadu [7].
Článek 2
Odborná analýza bankovek a mincí
Členské státy zajistí, že v souvislosti s vyšetřováním padělání a trestné činnosti týkající se padělání eura
a) provede nezbytné odborné analýzy podezřelých padělaných bankovek národní analytické středisko určené nebo zřízené podle čl. 4 odst. 1 nařízení (ES) č. 1338/2001;
b) provede nezbytné odborné analýzy podezřelých padělaných mincí národní mincovní analytické středisko určené nebo zřízené podle čl. 5 odst. 1 nařízení (ES) č. 1338/2001.
Článek 3
Předávání výsledků odborných analýz
Členské státy zajistí, aby byly výsledky analýz prováděných národním analytickým střediskem a národním mincovním analytickým střediskem podle článku 2 sdělovány Europolu v souladu s Úmluvou o Europolu.
Článek 4
Povinnost sdělovat informace
1. Členské státy zajistí, aby ústředny jednotlivých států uvedené v článku 12 Ženevské úmluvy sdělovaly Europolu, v souladu s Úmluvou o Europolu, soustředěné informace o vyšetřování padělání a trestné činnosti týkající se padělání eura, včetně informací obdržených od třetích zemí.
Členské státy a Europol spolupracují na určení informací, které mají být sdělovány.
Informace obsahují alespoň údaje o zúčastněných osobách, o trestné činnosti, o okolnostech, za nichž byla trestná činnost odhalena, o okolnostech zadržení bankovek nebo mincí a o spojitosti s jinými případy.
2. Příslušné orgány členských států využívají tam, kde je to vhodné, při vyšetřování padělání a trestné činnosti týkající se padělání eura možnosti poskytované prozatímní jednotkou pro soudní spolupráci a následně možnosti poskytované Eurojustem, jakmile bude zřízen, v souladu s dokumenty zřizujícími prozatímní jednotku pro soudní spolupráci a Eurojust.
Článek 5
Vstup v platnost
Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem zveřejnění
Rozhodnutí Komise
ze dne 12. prosince 2001,
kterým se stanoví opatření pro srovnávací zkoušky a testy Společenství prováděné na rozmnožovacím materiálu a rostlinách ovocných rostlin uvedených ve směrnici Rady 92/34/EHS
(oznámeno pod číslem K(2001) 4220)
(2001/896/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 92/34/EHS ze dne 28. dubna 1992 o uvádění na trh rozmnožovacího materiálu ovocných rostlin a ovocných rostlin určených k produkci ovoce [1], naposledy pozměněnou směrnicí 1999/30/ES [2], a zejména na čl. 20 odst. 2 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Uvedená směrnice počítá s přijetím opatření nezbytného k provádění srovnávacích zkoušek a testů Společenství týkajících se rozmnožovacího materiálu a rostlin.
(2) Je třeba zajistit dostatečnou reprezentativnost vzorků zahrnutých do zkoušek a testů, přinejmenším u některých vybraných rostlin.
(3) Členské státy by se měly podílet na srovnávacích zkouškách a testech Společenství v míře, ve které jsou rozmnožovací materiál a rostliny slivoně Prunus domestica obvykle na jejich území rozmnožovány nebo uváděny na trh, aby se zajistilo, že z nich lze vyvodit vhodné závěry.
(4) Za přijetí nezbytných opatření týkajících se srovnávacích zkoušek a testů Společenství odpovídá Komise.
(5) Technická opatření pro provádění zkoušek a testů byla přijata ve Stálém výboru pro rozmnožovací materiál a rostliny ovocných rodů a druhů.
(6) Srovnávací zkoušky a testy Společenství je třeba uskutečňovat od roku 2002 do roku 2006 na rozmnožovacím materiálu sklizeném v roce 2001 a stanovit podrobnosti pro tyto zkoušky a testy.
(7) U srovnávacích zkoušek a testů Společenství přesahujících dobu jednoho roku je třeba stanovit, že Komise povolí za podmínky, že budou dostupné nezbytné výdajové položky rozpočtu, uskutečnění částí těchto zkoušek a testů v době delší než první rok, aniž by bylo třeba další konzultace se Stálým výborem pro rozmnožovací materiál a rostliny ovocných rodů a druhů.
(8) Stálý výbor pro rozmnožovací materiál a rostliny ovocných rodů a druhů nezaujal ve lhůtě stanovené předsedou,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
1. Srovnávací zkoušky a testy Společenství se provádějí od roku 2002 do roku 2006 na rozmnožovacím materiálu a rostlinách slivoně Prunus domestica.
2. Maximální výdaje na zkoušky a testy pro rok 2002 jsou uvedeny v příloze.
3. Všechny členské státy se podílejí na srovnávacích zkouškách a testech Společenství v míře, ve které jsou rozmnožovací materiál a rostliny slivoně Prunus domestica obvykle rozmnožovány nebo uváděny na trh na jejich území.
4. Podrobnosti o zkouškách a testech jsou uvedeny v příloze.
Článek 2
Komise může rozhodnout o pokračování zkoušek a testů uvedených v příloze v letech 2003 až 2006.
Maximální výdaje za zkoušky a testy, v nichž se bude na tomto základě pokračovat, nepřekročí strop uvedený v příloze.
Článek 3
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 12. prosince 2001,
kterým se stanoví opatření pro srovnávací zkoušky a testy Společenství prováděné na rozmnožovacím materiálu okrasných rostlin podle směrnice Rady 98/56/ES
(oznámeno pod číslem K(2001) 4224)
(2001/898/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 98/56/ES o uvádění rozmnožovacího materiálu okrasných rostlin na trh [1], a zejména na čl. 14 odst. 4 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Zmíněná směrnice stanoví přijetí opatření nezbytných pro srovnávací zkoušky a testy Společenství prováděné na rozmnožovacím materiálu.
(2) Alespoň pro některé vybrané rostliny je třeba zajistit odpovídající reprezentativnost vzorků zahrnutých do zkoušek a testů.
(3) Členské státy by se měly účastnit srovnávacích zkoušek a testů Společenství v míře, ve které je osivo uvedených rostlin obvykle rozmnožováno nebo uváděno na trh na jejich území, aby se zajistilo, že z nich budou moci být vyvozeny správné závěry.
(4) Komise odpovídá za přijetí opatření nezbytných pro srovnávací zkoušky a testy Společenství.
(5) Technická opatření pro provádění zkoušek a testů již byla přijata v rámci Stálého výboru pro rozmnožovací materiál okrasných rostlin.
(6) Srovnávací zkoušky a testy Společenství by měly být prováděny v období let 2002 až 2004 na rozmnožovacím materiálu sklizeném v roce 2001 a měly by být rovněž stanoveny bližší údaje o těchto zkouškách a testech.
(7) Pokud jde o srovnávací zkoušky a testy Společenství, které trvají déle než jeden rok, je vhodné, aby Komise schválila provádění části zkoušek a testů po prvním roce, pokud jsou k dispozici potřebné výdajové položky rozpočtu, bez další konzultace se Stálým výborem pro rozmnožovací materiál okrasných rostlin.
(8) Stálý výbor pro rozmnožovací materiál okrasných rostlin nezaujal stanovisko ve lhůtě stanovené jeho předsedou,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
1. Srovnávací zkoušky a testy Společenství se provádějí v letech 2002 až 2004 na rozmnožovacím materiálu rostlin uvedených v příloze.
2. Nejvyšší přípustné náklady na zkoušky a testy pro rok 2002 jsou stanoveny v příloze.
3. Všechny členské státy se účastní srovnávacích zkoušek a testů Společenství v míře, ve které jsou osivo a rozmnožovací materiál rostlin uvedených v příloze obvykle rozmnožovány nebo uváděny na trh na jejich území.
4. Bližší údaje o zkouškách a testech jsou stanoveny v příloze.
Článek 2
Komise může rozhodnout o pokračování zkoušek a testů stanovených v příloze v roce 2003 a v roce 2004.
Nejvyšší přípustné náklady na zkoušky a testy prováděné dále na tomto základě nesmějí překročit částky uvedené v příloze.
Článek 3
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 18. prosince 2001,
kterým se schvaluje program eradikace Aujeszkyho choroby předložený Belgií a Nizozemskem, kterým se stanoví doplňkové záruky u prasat určených pro území Belgie a Nizozemska a kterým se mění rozhodnutí 93/244/EHS a 2001/618/ES
(oznámeno pod číslem K(2001) 4384)
(2001/905/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 64/432/EHS ze dne 26. června 1964 o veterinárních otázkách obchodu se skotem a prasaty uvnitř Společenství [1], naposledy pozměněnou a aktualizovanou směrnicí 2000/20/ES [2], a zejména na čl. 9 odst. 2 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Doplňkové záruky, které se vztahují na provádění programů eradikace Aujeszkyho choroby a vztahují se na obchod s prasaty uvnitř Společenství, a seznam území členských států, v nichž existují schválené programy pro tlumení, stanoví rozhodnutí Komise 93/244/EHS [3] naposledy pozměněné rozhodnutím 2001/746/ES [4], které bude od 1. července 2002 zrušeno a nahrazeno ustanoveními rozhodnutí 2001/618/ES [5] ve znění rozhodnutí 2001/746/ES.
(2) Dopisy ze dne 14. září 2001 Belgie a 18. října 2001 Nizozemsko předložily Komisi informace o svém programu tlumení a eradikace Aujeszkyho choroby.
Tyto programy by v budoucnosti měly umožnit eradikovat Aujezskyho chorobu na území Belgie a Nizozemska.
(3) Komise tyto programy přezkoumala podle čl. 9 odst. 2 směrnice 64/432/EHS. Programy splňují kritéria stanovení v čl. 9 odst. 1 uvedené směrnice a mohou proto být schváleny.
(4) Rozhodnutí 93/244/EHS a 2001/618/ES musí být pozměněna tak, aby zahrnula území Belgie a Nizozemska do seznamu území členských států nebo oblastí členských států, v nichž existují schválené programy tlumení této choroby, aby Belgie a Nizozemsko mohly vyžadovat některé doplňkové záruky v obchodě s prasaty uvnitř Společenství.
(5) Belgické a nizozemské orgány používají pro vnitrostátní pohyb prasat pravidla, která jsou alespoň rovnocenná pravidlům stanoveným doplňkovými zárukami uvedenými v legislativě Společenství.
(6) Tyto doplňkové záruky však nelze vyžadovat od členských států nebo oblastí členských států, které se považují za prosté Aujeszkyho choroby.
(7) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Programy předložené Belgií a Nizozemskem na eradikaci Aujeszkyho choroby se schvalují.
Doplňkovými zárukami, které Belgie a Nizozemsko mohou požadovat v obchodě s prasaty uvnitř Společenství, jsou do 1. července 2002 záruky, jež jsou stanoveny v rozhodnutí 93/244/EHS, a po tomto datu záruky, jež jsou stanoveny v rozhodnutí 2001/618/ES a v pozdějších novelách uvedeného rozhodnutí.
Článek 2
Texty přílohy I rozhodnutí 93/244/EHS a přílohy II rozhodnutí 2001/618/ES se nahrazují textem přílohy tohoto rozhodnutí.
Článek 3
Toto rozhodnutí se použije ode dne 1. ledna 2002.
Článek 4
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Evropské centrální banky
ze dne 8. listopadu 2001
o některých podmínkách přístupu k systému monitorování padělků
(ECB/2001/11)
(2001/912/ES)
RADA GUVERNÉRŮ EVROPSKÉ CENTRÁLNÍ BANKY,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 106 odst. 1 této smlouvy,
s ohledem na statut Evropského systému centrálních bank a Evropské centrální banky, a zejména na článek 16 tohoto statutu,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Rady (ES) č. 1338/2001 ze dne 28. června 2001, kterým se stanoví opatření nutná k ochraně eura proti padělání [1], stanoví některá opatření týkající se sběru a uchovávání údajů o padělaných bankovkách a mincích a o přístupu k těmto údajům.
(2) Boj proti padělkům nemůže probíhat pouze na úrovni eurozóny; za tímto účelem přijala Rada Evropské unie opatření týkající se eura podle hlavy VI Smlouvy o Evropské unii (tj. třetího pilíře); proto nařízení Rady (ES) č.
1339/2001 rozšiřuje působnost nařízení (ES) č. 1338/2001 na ty členské státy, které nepřijaly euro za svou jednotnou měnu [2].
(3) Stávající postupy a systémy analýzy padělků a sběru informací o padělcích musí být stále zdokonalovány; ECB zřídila Středisko pro analýzu padělků a databázi měnových padělků; ukázalo se vhodným, aby databáze měnových padělků byla reorganizována a přejmenována na "systém monitorování padělků" a aby byly vymezeny jeho vlastnosti.
(4) ECB stanovuje podmínky pro to, aby byly zajištěny vhodné postupy pro přístup k příslušným údajům ze systému monitorování padělků v souladu s nařízeními (ES) č. 1338/2001 a (ES) č.
1339/2001. Za tímto účelem musí všechny národní centrální banky Evropského systému centrálních bank zřídit v rámci každé národní centrální banky svá příslušná národní střediska pro padělky a vytvořit funkci bezpečnostního správce národního střediska pro padělky.
ECB rovněž uzavírá nezbytná ujednání a dohody s Komisí a Europolem, aby jim zajistila vhodný přístup k údajům ze systému monitorování padělků, a rovněž v souladu s nařízením (ES) č. 1338/2001, přístup Evropského technického a vědeckého střediska.
Při každém přístupu by měly být dodržovány příslušné minimální bezpečnostní normy.
Tento požadavek je nezbytný z důvodu důvěrné povahy údajů ze systému monitorování padělků.
Důvěrnou povahou údajů se rozumí, že informace, které každý uživatel systému monitorování padělků z tohoto systému obdrží, by měly být použity výhradně za účelem plnění jeho povinností v boji proti padělání eura.
Omezení přístupu k údajům ze systému monitorování padělků pomáhá zajistit důvěrnost údajů.
(5) Příručku o postupech a minimální bezpečnostní normy ohledně systému monitorování padělků v současné době schvaluje Rada guvernérů ECB.
Vzhledem k důvěrné povaze údajů, které mají být v systému monitorování padělků uloženy a zpřístupněny, a vzhledem k důležitosti skutečnosti, že k používání systému monitorování padělků musí být zajištěno důvěrné prostředí, nebudou zveřejněny,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Definice
V tomto rozhodnutí se uplatňují definice uvedené v nařízení (ES) č.1338/2001.
Článek 2
Systém monitorování padělků
1. Databáze měnových padělků se přejmenovává na systém monitorování padělků.
Veškeré odkazy na databázi měnových padělků v předchozích právních aktech se považují za odkazy na systém monitorování padělků.
2. Systém monitorování padělků se skládá z centrální databáze, která obsahuje všechny technické a statistické informace o padělcích eurobankovek i euromincí, ať už původem ze členských států nebo ze třetích zemích.
Systém monitorování padělků zahrnuje mimo jiné funkce prohlížení a provádění úprav, umožňuje stahování a vkládání údajů a propojení sítí různých uživatelů systému monitorování padělků s tímto systémem.
3. Organizace a správa systému monitorování padělků patří do působnosti Výkonné rady ECB, která za tímto účelem přihlíží k názorům Výboru pro bankovky.
Článek 3
Přístup k údajům ze systému monitorování padělků
Kromě přístupu národních centrálních bank do systému monitorování padělků se přístup k údajům ze systému monitorování padělků uděluje v souladu s nařízením (ES) č. 1338/2001 dalším příslušným vnitrostátním orgánům, včetně národních analytických středisek a národních mincovních analytických středisek, pokud jde o údaje týkající se mincí.
Za tímto účelem se použijí podmínky stanovené v článcích 5 až 9 tohoto rozhodnutí.
2. Evropské komisi, Evropskému technickému a vědeckému středisku (ETVS) a Europolu se uděluje přístup k příslušným údajům ze systému monitorování padělků v souladu s nařízením (ES) č.
1338/2001. Postupy pro přístup se případně specifikují v dvoustranných ujednáních a dohodách s ECB.
3. S výhradou dohod týkajících se měnových vztahů mezi Společenstvím a třetími stranami může ECB udělit přístup k příslušným údajům ze systému monitorování padělků určeným orgánům nebo střediskům těchto třetích stran.
Kromě výše uvedeného odstavce 3 a na základě článku 9 nařízení (ES) č. 1338/2001 může ECB udělit přístup k příslušným údajům ze systému monitorování padělků určeným orgánům nebo střediskům třetích zemí.
Mohou jim být rovněž poskytnuty údaje ze systému monitorování padělků ad hoc, pokud to středisko pro analýzu padělků ECB považuje za nezbytné.
Článek 4
Vkládání údajů do systému monitorování padělků národními analytickými středisky a národními mincovními analytickými středisky
Vkládání údajů o objevených padělcích eurobankovek do systému monitorování padělků kterýmkoli národním analytickým střediskem a zasílání každého nového typu podezřelých padělaných eurobankovek středisku pro analýzu padělků ECB probíhá v souladu s nařízením (ES) č. 1338/2001 a s příslušnou příručkou o postupech, kterou schválila Rada guvernérů ECB za přispění Generální rady ECB.
Národní analytická střediska, která nejsou národní centrální bankou nebo která nebyla v rámci národní centrální banky zřízena, jsou ohledně příručky o postupech konzultována.
Příručka o postupech se rovněž nezbytným způsobem upraví s ohledem na vkládání údajů o mincích do systému monitorování padělků ETVS a národními mincovními analytickými středisky.
Článek 5
Národní střediska pro padělky
1. Správu přístupu do systému monitorování padělků podle článku 3 vykonává v členských státech národní středisko pro padělky, které je zřízeno v každé národní centrální bance.
Toto národní středisko pro padělky rovněž usnadňuje komunikaci ohledně všech záležitostí týkajících se systému monitorování padělků v členských státech.
V souvislosti s těmito úkoly je v rámci každého národního střediska pro padělky vytvořena funkce bezpečnostního správce.
2. Se souhlasem ECB povoluje národní středisko pro padělky v souladu s odstavcem 1 různé úrovně přístupu do systému monitorování padělků podle článku 3. K tomuto účelu vytvoří a zřídí výše uvedený bezpečnostní správce národního střediska pro padělky nezbytná uživatelská jména, různé skupiny uživatelů a různé úrovně přístupu pro tyto uživatele.
Článek 6
Dodržování bezpečnostních norem systému monitorování padělků
Rada guvernérů ECB za přispění Generální rady ECB přijme v souvislosti s přístupem k systému monitorování padělků minimální bezpečnostní normy, které musí dodržovat všechny orgány či střediska (národní analytická střediska nebo národní mincovní analytická střediska), ve kterých jsou uživatelé systému monitorování padělků, a rovněž i sami uživatelé. Sdělí je národním střediskům pro padělky.
Článek 7
Důvěrnost
1. Každý orgán nebo středisko, ve kterém jsou uživatelé systému monitorování padělků, informuje tyto uživatele o důvěrné povaze údajů ze systému monitorování padělků a o všech omezeních přístupu, která se vztahují na každého uživatele tohoto orgánu nebo střediska a rovněž na ostatní orgány nebo střediska, pokud tyto ostatní orgány nebo střediska bezpečnostní správce příslušného národního střediska pro padělky o těchto omezeních čas od času informuje.
Příslušné národní středisko pro padělky může požadovat, aby každý orgán nebo středisko podepsaly prohlášení o zachování mlčenlivosti, v nichž uvedou, že se náležitě seznámily s obsahem tohoto rozhodnutí.
Každý orgán nebo středisko konzultuje s příslušným národním střediskem pro padělky jakékoli důležité záležitosti související s důvěrností údajů ze systému monitorování padělků.
Národní střediska pro padělky konzultují výsledky každé takové žádosti či konzultace se střediskem pro analýzu padělků ECB.
2. Příslušné národní středisko pro padělky je konzultováno ohledně sdělení, která obsahují údaje ze systému monitorování padělků a která jsou určena pro veřejnost, úvěrové instituce a pro výrobce příslušného zařízení. Rovněž záležitost konzultuje se střediskem pro analýzu padělků ECB.
3. ECB konzultuje s příslušným národním střediskem pro padělky jakékoli pozastavení přístupu.
ECB i příslušné národní středisko pro padělky mohou pozastavit přístup k systému monitorování padělků kterémukoli uživateli tohoto systému, pokud je nezbytné ochránit důvěrnou povahu údajů z tohoto systému.
Příslušné národní středisko pro padělky konzultuje orgán nebo středisko, k němuž takoví uživatelé patří, za účelem opětovného nastolení vhodných podmínek využívání systému monitorování padělků.
4. Minimální bezpečnostní normy uvedené v článku 6 a příručka o postupech uvedená v článku 4 se po schválení Radou guvernérů z důvodu jejich důvěrné povahy nezveřejňují.
Článek 8
Dohled
Národní střediska pro padělky zavedou po konzultaci s příslušnými orgány nebo středisky postupy, které jim umožní sledovat dodržování článků 6 a 7 těmito orgány a středisky a přijímat vhodná opatření s tím související.
Tyto postupy rovněž umožní účast ECB na takovém dohledu.
Po konzultaci s národními centrálními bankami zavede rovněž ECB postupy, které jí umožní sledovat dodržování tohoto rozhodnutí národními středisky pro padělky.
Článek 9
Provádění
Výkonná rada ECB přijme opatření k provedení tohoto rozhodnutí, která jsou nezbytná pro účinnost a bezpečnost systému monitorování padělků, včetně všech opatření týkajících se příručky o postupech nebo minimálních bezpečnostních norem podle článků 4 a 6.
Za tímto účelem vezme v úvahu názory Výboru pro bankovky.
Výkonná rada informuje Radu guvernérů o všech opatřeních, která přijme při uplatňování tohoto článku.
Kromě toho může ECB obecně poskytovat technická vysvětlení a specifikace ohledně využívání nebo bezpečnosti systému monitorování padělků.
Článek 10
Závěrečná ustanovení
Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem 1. prosince 2001.
Toto rozhodnutí bude zveřejněno
Rozhodnutí Evropské centrální banky
ze dne 6. prosince 2001
o vydávání eurobankovek
(ECB/2001/15)
(2001/913/ES)
RADA GUVERNÉRŮ EVROPSKÉ CENTRÁLNÍ BANKY,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství (dále jen "smlouva"), a zejména na čl. 106 odst. 1 této smlouvy, a na statut Evropského systému centrálních bank a Evropské centrální banky (dále jen "statut"), a zejména na článek 16 tohoto statutu,
vzhledem k těmto důvodům:
106 odst. 1 smlouvy a článku 16 statutu má Rada guvernérů Evropské centrální banky (ECB) výlučné právo povolovat vydávání bankovek ve Společenství; na základě těchto ustanovení mohou ECB a národní centrální banky vydávat bankovky, které jsou jedinými bankovkami, které mají v zúčastněných členských státech status zákonného platidla.
Právo Společenství předvídá systém plurality emitentů bankovek.
Eurobankovky vydává ECB a národní centrální banky
(2) Podle článku 10 nařízení Rady (ES) č. 974/98 ze dne 3. května 1998 o zavedení eura [1] uvede ECB a národní centrální banky (dále jen "Eurosystém") počínaje 1. lednem 2002 do oběhu bankovky znějící na euro.
Eurobankovky jsou vyjádřením stejné a jednotné měny a podléhají jednotnému právnímu režimu.
(3) Vydávání eurobankovek nesmí podléhat množstevním nebo jiným omezením, protože uvádění bankovek do oběhu je proces řízený poptávkou.
(4) Rozhodnutí ECB/2001/7 ze dne 30. srpna 2001 o nominálních hodnotách, specifikacích, reprodukci, výměně a stahování eurobankovek [2], ve znění rozhodnutí ECB/2001/14 [3], obsahuje obecná pravidla pro eurobankovky.
ECB stanovila obecné technické specifikace pro eurobankovky a opatření pro kontrolu jakosti, aby bylo zajištěno, že eurobankovky budou tyto specifikace splňovat.
V důsledku toho mají všechny eurobankovky stejný vzhled a úroveň jakosti a mezi bankovkami stejné nominální hodnoty není rozdíl.
(5) Všechny eurobankovky by měly podléhat shodným požadavkům členů Eurosystému na přijímání a zpracování bez ohledu na to, který z nich je uvedl do oběhu.
Stávající praxe repatriace bankovek znějících na národní měnové jednotky zpět vydávající centrální bance se proto na eurobankovky nebude vztahovat.
Režim vydávání eurobankovek je založen na zásadě nerepatriace eurobankovek.
(6) Podle článku 29.1 statutu je každému z členů Evropského systému centrálních bank přidělen vážený podíl v klíči pro upisování základního kapitálu ECB, jak je stanoven v rozhodnutí ECB/1998/13 ze dne 1. prosince 1998 o procentních podílech národních centrálních bank v klíči pro základní kapitál Evropské centrální banky [4]; tento vážený podíl je založen na počtu obyvatel a hrubém domácím produktu každého členského státu a určuje příspěvky do základního kapitálu ECB, převody devizových rezerv národních centrálních bank na ECB, přerozdělování měnových příjmů národních centrálních bank a rozdělování zisků a sdílení ztrát ECB.
(7) Eurobankovky jsou zákonným platidlem ve všech zúčastněných členských státech, budou volně obíhat v rámci eurozóny, budou opětovně vydávány členy Eurosystému a také mohou být ukládány nebo užívány mimo eurozónu.
Pasiva vyplývající z emise celkové hodnoty eurobankovek v oběhu by měla být proto rozdělena mezi členy Eurosystému podle objektivního kritéria.
Vhodným kritériem je podíl každé národní centrální banky na splaceném základním kapitálu ECB.
Tento podíl vychází z poměrného použití kapitálového klíče uvedeného v článku 29.1 statutu na jednotlivé národní centrální banky.
Jelikož se toto kritérium nevztahuje na ECB, určí procentní podíl eurobankovek, které mají být vydány ECB, Rada guvernérů.
(8) Podle článků 9.2 a 12.1 statutu, kterými se stanovuje zásada decentralizace pro operace Eurosystému, budou národní centrální banky pověřeny uváděním do oběhu a stahováním z oběhu všech eurobankovek, a to včetně eurobankovek vydaných ECB.
V souladu s touto zásadou decentralizace bude rovněž fyzická manipulace s eurobankovkami probíhat prostřednictvím národních centrálních bank.
(9) Rozdíl mezi hodnotou eurobankovek přidělených každé národní centrální bance v souladu s klíčem pro přidělování bankovek a hodnotou eurobankovek, které každá z těchto národních centrálních bank uvede do oběhu, povede k zůstatkům uvnitř Eurosystému.
Jelikož ECB neuvádí eurobankovky do oběhu, měla by mít pohledávky uvnitř Eurosystému vůči národním centrálním bankám odpovídající hodnotě podílu eurobankovek, které vydává.
Úročení těchto zůstatků uvnitř Eurosystému má dopad na stav příjmů národních centrálních bank a podléhá proto rozhodnutí ECB/2001/16 ze dne 6. prosince 2001 o přerozdělování měnových příjmů národních centrálních bank zúčastněných členských států od účetního období 2002 [5], které je založeno na článku 32 statutu,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Definice
Pro účely tohoto rozhodnutí se:
a) "národními centrálními bankami" rozumějí národní centrální banky členských států, které přijaly jednotnou měnu v souladu se Smlouvou o založení Evropského společenství;
b) "eurobankovkami" rozumějí bankovky, které splňují požadavky rozhodnutí ECB/2001/7 a technické specifikace stanovené Radou guvernérů;
c) "klíčem k upisování základního kapitálu" rozumí procentní podíly, které pro národní centrální banky vyplývají z jejich váhy v klíči podle článku 29.1 statutu, stanovené v rozhodnutí ECB/1998/13;
d) "klíčem pro přidělování bankovek" rozumí procentní podíly, které vyplývají ze zohlednění podílu ECB na celkové emisi eurobankovek a z použití klíče k upisování základního kapitálu (se zaokrouhlením na nejbližší násobek 0,0005 %) na podíl národních centrálních bank na této celkové emisi.
V příloze k tomuto rozhodnutí je uveden klíč pro přidělování bankovek platný od 1. ledna 2002.
Článek 2
Vydávání eurobankovek
Eurobankovky vydává ECB a národní centrální banky.
Článek 3
Povinnosti emitentů
1. Národní centrální banky uvádějí eurobankovky do oběhu a stahují je z oběhu a provádějí veškerou fyzickou manipulaci související se všemi eurobankovkami včetně těch, které vydala ECB.
2. Národní centrální banky na žádost držitele přijímají všechny eurobankovky k výměně za eurobankovky stejné hodnoty nebo, v případě majitelů účtů, k připsání na účty vedené v přijímající národní centrální bance.
3. Národní centrální banky nakládají se všemi jimi přijatými eurobankovkami jako s pasivy a stejným způsobem je zpracovávají.
4. Národní centrální banky nepředávají jimi přijaté eurobankovky jiným národním centrálním bankám a ponechávají si tyto eurobankovky k dispozici pro opětovné vydání.
Výjimečně a v souladu s pravidly stanovenými Radou guvernérů ECB:
a) mohou být poškozené, opotřebené nebo z oběhu stažené eurobankovky přijímající národní centrální bankou zničeny;
b) mohou být eurobankovky držené národními centrálními bankami z logistických důvodů ve velkém redistribuovány v rámci Eurosystému.
Článek 4
Přidělení eurobankovek v rámci Eurosystému
1. Celková hodnota eurobankovek v oběhu se přidělí členům Eurosystému za použití klíče pro přidělování bankovek.
2. Rozdíl mezi hodnotou eurobankovek přidělených každé národní centrální bance v souladu s klíčem pro přidělování bankovek a hodnotou eurobankovek, které tato národní centrální banka uvede do oběhu, vede k zůstatkům uvnitř Eurosystému.
ECB má pohledávky uvnitř Eurosystému vůči národním centrálním bankám v hodnotě odpovídající hodnotě jí vydaných eurobankovek, a to poměrně k podílům národních centrálních bank v klíči k upisování základního kapitálu.
Článek 5
Závěrečná ustanovení
1. Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem 1. ledna 2002.
2. Toto rozhodnutí bude zveřejněno
Rozhodnutí Evropské centrální banky
ze dne 6. prosince 2001
o přerozdělování měnových příjmů národních centrálních bank zúčastněných členských států od účetního období 2002
(ECB/2001/16)
(2001/914/ES)
RADA GUVERNÉRŮ EVROPSKÉ CENTRÁLNÍ BANKY,
s ohledem na statut Evropského systému centrálních bank a Evropské centrální banky (dále "statut"), a zejména na článek 32 uvedeného statutu,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) V souladu s článkem 32.1 statutu se měnovými příjmy rozumí příjmy dosažené národními centrálními bankami při uskutečňování úkolů v rámci měnové politiky.
Podle článku 32.2 statutu se částka měnových příjmů každé národní centrální banky rovná jejímu ročnímu příjmu z aktiv, která drží jako protihodnotu bankovek v oběhu, a závazků z vkladů úvěrových institucí.
Tato aktiva mají národní centrální banky vést odděleně v souladu s obecnými zásadami přijatými Radou guvernérů.
Počínaje účetním obdobím 2003 by měly národní centrální banky vést aktiva vyplývající z plnění úkolů měnové politiky odděleně jako aktiva, která drží jako protihodnotu bankovek v oběhu a vkladů úvěrových institucí.
V souladu s článkem 32.4 statutu se výše měnových příjmů každé národní centrální banky snižuje o částku rovnající se úrokům, které tato centrální banka platí ze závazků z vkladů úvěrových institucí podle článku 19 statutu.
(2) Podle článku 32.5 statutu se úhrnný měnový příjem národních centrálních bank mezi ně rozděluje v poměru k jejich splaceným podílům na základním kapitálu Evropské centrální banky (ECB).
(3) V souladu s článkem 32.6 a 32.7 statutu je Rada guvernérů ECB oprávněna stanovovat obecné zásady pro vzájemné zúčtování a vypořádání zůstatků vzniklých při přerozdělování měnových příjmů ECB a přijímat veškerá další opatření nezbytná k používání článku 32 statutu.
(4) Podle článku 10 nařízení Rady (ES) č. 974/98 ze dne 3. května 1998 o zavedení eura [1] uvede ECB a národní centrální banky (dále jen "Eurosystém") počínaje 1. lednem 2002 do oběhu bankovky znějící na euro.
V článku 15 uvedeného nařízení je stanoveno pokračování statutu zákonného platidla bankovek znějících na národní měnovou jednotku po dobu nejdéle šesti měsíců od konce přechodného období.
Rok 2002 by se proto měl považovat za zvláštní rok, jelikož bankovky v oběhu znějící na národní měnové jednotky mohou stále představovat značnou část celkové hodnoty bankovek Eurosystému v oběhu na základě různých pravidel v členských státech.
Tato situace je srovnatelná se situací z let 1999 až 2001, a proto by se měly měnové příjmy za účetní období 2002 vypočítávat analogicky k metodě stanovené v rozhodnutí ECB/2000/19 ze dne 3. listopadu 1998, ve znění rozhodnutí ze dne 14. prosince 2000, o přerozdělování měnových příjmů národních centrálních bank zúčastněných členských států a ztrát ECB za účetní období 1999 až 2001 [2], aby bylo zajištěno, že změny v pravidlech pro bankovky v oběhu neovlivní významnou měrou relativní stav příjmů národních centrálních bank.
Podle článku 32.3 statutu může Rada guvernérů pro rok 2002 rozhodnout, že měnové příjmy budou odchylně od článku 32.2 vypočítávány podle jiné metody.
9 odst. 1 obecných zásad ECB/2001/1 ze dne 10. ledna 2001 o některých opatřeních k výměně hotovosti v roce 2002 [3] je stanoveno, že eurobankovky, které jsou předmětem předzásobení úvěrových institucí nebo jejich pověřených zástupců, se účtují na vrub jejich příslušných účtů u národních centrálních bank v nominální hodnotě v souladu s "modelem lineárního účtování na vrub": jedna třetina předzásobené částky ke dni 2. ledna 2002, další třetina ke dni 23. ledna 2002 a poslední třetina ke dni 30. ledna 2002.
Při výpočtu měnových příjmů za rok 2002 se musí brát v úvahu tento "model lineárního účtování na vrub".
(6) Toto rozhodnutí souvisí s rozhodnutím ECB/2001/15 ze dne 6. prosince 2001 o vydávání eurobankovek [4], v němž se stanoví, že ECB a národní centrální banky vydávají eurobankovky.
Rozhodnutím ECB/2001/15 se stanoví přidělování eurobankovek v oběhu národním centrálním bankám v poměru k jejich splaceným podílům na základním kapitálu ECB.
Toto rozhodnutí dále přiděluje ECB 8 % z celkové hodnoty eurobankovek v oběhu.
Při přidělování eurobankovek členům Eurosystému vznikají zůstatky uvnitř Eurosystému.
Úročení zůstatků eurobankovek v oběhu uvnitř Eurosystému má přímý dopad na příjmy každého člena Eurosystému, a proto by mělo být tímto rozhodnutím regulováno.
Příjmy ECB z úročení pohledávek uvnitř Eurosystému za národními centrálními bankami v souvislosti s jejím podílem eurobankovek v oběhu by měly být v témže účetním období, kdy vzniknou, v zásadě rozdělovány mezi národní centrální banky v souladu s rozhodnutími Rady guvernérů v poměru k jejich podílům v klíči pro upisování základního kapitálu.
(7) Čistý stav pohledávek a závazků uvnitř Eurosystému v souvislosti s eurobankovkami v oběhu by měl být úročen na základě objektivního kritéria, které definuje hodnotu peněz.
V této souvislosti se za vhodnou považuje sazba na hlavní refinanční operace, kterou Eurosystém používá při veřejných nabídkových řízeních na hlavní refinanční operace.
(8) Čisté závazky uvnitř Eurosystému týkající se eurobankovek v oběhu by měly být zahrnuty do pasiv pro účely výpočtu měnových příjmů národních centrálních bank podle článku 32.2 statutu, jelikož odpovídají bankovkám v oběhu.
Vyrovnání úroků ze stavu eurobankovek v oběhu uvnitř Eurosystému bude mít proto za výsledek přerozdělení měnových příjmů Eurosystému mezi národní centrální banky v poměru k jejich splaceným podílům na základním kapitálu ECB.
Tento stav uvnitř Eurosystému by měl být upraven tak, aby umožnil postupné přizpůsobování rozvah a účtů zisku a ztráty národních centrálních bank.
Základem úprav by měly být hodnoty bankovek v oběhu každé národní centrální banky v období před zavedením eurobankovek.
Tyto úpravy by měly brát v úvahu zvláštní okolnosti roku 2002, během nějž mají jednotlivé členské státy různé scénáře přechodu na euro a během nějž zvýší finanční instituce své obvyklé stavy hotovosti na různé úrovně, a měly by platit každý rok podle pevně stanoveného vzorce po dobu nejvýše pěti let.
(9) Úpravy stavu eurobankovek v oběhu uvnitř Eurosystému byly vypočítány tak, aby vyrovnávaly významné změny stavu příjmů národních centrálních bank v důsledku zavedení eurobankovek a následného přerozdělování měnových příjmů.
Rada guvernérů rozhodla, že nevyužije možnosti odchylky od článku 32 statutu, kterou povoluje článek 51 statutu.
(10) Při úpravách stavu eurobankovek v oběhu uvnitř Eurosystému se musí přihlížet ke zvláštní situaci Lucemburského velkovévodství, vyplývající z jeho nedávné měnové historie.
(11) Rada guvernérů ECB přijala toto rozhodnutí v očekávání, že se hospodářské výsledky ECB a její finanční rovnováha, kterou tyto hospodářské výsledky přivodí, po dobu uplatňování článku 4 tohoto rozhodnutí nezmění, a tudíž je Rada guvernérů ECB pevně rozhodnuta, že zajistí zachování režimu podle tohoto rozhodnutí až do 31. prosince 2007,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Definice
Pro účely tohoto rozhodnutí se rozumí:
a) "zúčastněnými členskými státy" členské státy, které přijaly jednotnou měnu v souladu se Smlouvou o založení Evropského společenství;
b) "národními centrálními bankami" národní centrální banky zúčastněných členských států;
c) "základnou pasiv" výše pasiv v rozvaze každé národní centrální banky, blíže určených v příloze I tohoto rozhodnutí;
d) "odděleně vedená aktiva" výše aktiv v rozvaze každé národní centrální banky, blíže určených v příloze II tohoto rozhodnutí, která jsou protipoložkami k základně pasiv;
e) "stavem eurobankovek v oběhu uvnitř Eurosystému" pohledávky a závazky vzniklé mezi národní centrální bankou a ECB a mezi národní centrální bankou a ostatními národními centrálními bankami v důsledku použití článku 4 rozhodnutí ECB/2001/15 ze dne 6. prosince 2001 o vydávání eurobankovek;
f) "klíčem k upisování základního kapitálu" procentní podíly, které pro národní centrální banky vyplývají z jejich váhy v klíči podle článku 29.1 statutu, stanovené v rozhodnutí ECB/1998/13 ze dne 1. prosince 1998 o procentních podílech národních centrálních bank v klíči pro základní kapitál Evropské centrální banky [5];
g) "úvěrovými institucemi" úvěrové instituce, na které se vztahuje povinnost minimálních rezerv podle nařízení ECB/1998/15 o uplatňování minimálních rezerv [6], ve znění nařízení ECB/2000/8 [7];
h) "HR" harmonizovaná rozvaha podle přílohy IX obecných zásad ECB/2000/18 o právním rámci pro účetnictví a vykazování v Evropském systému centrálních bank, pozměněných dne 15. prosince 1999 a dne 14. prosince 2000 [8];
i) "referenční sazbou" poslední dostupná úroková sazba, které se v Eurosystému používá ve veřejných nabídkových řízeních pro hlavní refinanční operace podle odstavce 3.1.2 přílohy I obecných zásad ECB/2000/7 ze dne 31. srpna 2000 o nástrojích měnové politiky a postupech v Eurosystému [9].
Pokud probíhá více než jedna hlavní refinanční operace pro účely vyrovnání v týž den, používá se aritmetický průměr sazeb operací, které probíhají souběžně.
Článek 2
Stav eurobankovek v oběhu uvnitř Eurosystému
1. Stav eurobankovek v oběhu uvnitř Eurosystému se počítá každý měsíc a zachycuje se v účetních knihách ECB a národních centrálních bank v první pracovní den v měsíci s dnem připsání v poslední pracovní den předcházejícího měsíce.
První výpočet stavu eurobankovek v oběhu uvnitř Eurosystému podle předchozího pododstavce se provádí pro předzásobené eurobankovky ke dni 2. ledna 2002 s dnem připsání 1. ledna 2002.
2. Stav eurobankovek v oběhu uvnitř Eurosystému, včetně stavů vyplývajících z použití článku 4 tohoto rozhodnutí, se úročí referenční sazbou.
3. Úročení podle předchozího odstavce probíhá čtvrtletně prostřednictvím plateb TARGETu.
4. Odchylně od předchozího odstavce probíhá úročení podle odstavce 2 za účetní období 2002 na konci roku.
Článek 3
Metoda měření měnových příjmů
1. V roce 2002 se výše měnových příjmů každé národní centrální banky určuje podle tohoto vzorce:
, přičemž
PP je výše měnových příjmů každé národní centrální banky, které mají být přerozděleny,
ZP je základna pasiv každé národní centrální banky,
RS je referenční sazba.
2. Od roku 2003 se výše měnových příjmů každé národní centrální banky určuje na základě skutečných příjmů, které vyplývají z odděleně vedených aktiv zapsaných v účetních knihách.
Výjimku představuje zlato, u kterého se předpokládá, že nevytváří žádný příjem.
3. Pokud hodnota odděleně vedených aktiv národní centrální banky přesáhne hodnotu její základny pasiv nebo je nižší, vyrovná se rozdíl tím, že se na hodnotu rozdílu uplatní průměrná míra návratnosti aktiv odděleně vedených aktiv všech národních centrálních bank dohromady.
Průměrná míra návratnosti se vypočítá takto.
Celkové příjmy všech národních centrálních bank z jejich odděleně vedených aktiv, s výjimkou všech příjmů vyplývajících z čistých pohledávek uvnitř Eurosystému z transakcí TARGETu (příloha II bod A.3) a z čistých pohledávek z eurobankovek v oběhu uvnitř Společenství, včetně pohledávek vyplývajících z použití článku 4 (příloha II bod A.4), se vydělí průměrnou výší celkových odděleně vedených aktiv Eurosystému.
Průměrná míra návratnosti se počítá na 360 dnů.
Článek 4
Úpravy stavu eurobankovek uvnitř Eurosystému
1. Pro účely výpočtu měnových příjmů se stav eurobankovek v oběhu uvnitř Eurosystému upravuje pomocí vyrovnávací částky, která se stanoví podle tohoto vzorce:
, přičemž
VČ je vyrovnávací částka;
K je částka pro každou národní centrální banku, která vyplývá z uplatnění klíče k upisování základního kapitálu na průměrnou hodnotu bankovek v oběhu v období od 1. července 1999 do 30. června 2001,
P je průměrná hodnota bankovek v oběhu pro každou národní centrální banku v období od 1. července 1999 do 30. června 2001,
KO je následující koeficient pro každé účetní období:
2002 _BAR_ 1 _BAR_
2003 _BAR_ 0,8606735 _BAR_ 2004 _BAR_ 0,7013472 _BAR_
2. Souhrn vyrovnávacích částek národních centrálních bank se rovná 0.
3. Vyrovnávací částky a účetní položky k jejich vyrovnání se zachycují na oddělených účtech každé národní centrální banky uvnitř Eurosystému s dnem připsání 1. ledna v první pracovní den každého roku.
Účetní položky k vyrovnání vyrovnávacích částek se neúročí.
Jestliže hodnota eurobankovek, které Banque centrale du Luxembourg uvede do oběhu v roce 2002, přesáhne průměrnou hodnotu jejích bankovek v oběhu během období od 1. července 1999 do 30. června 2001 alespoň o 25 %, představuje písmeno P ve vzorci podle odstavce 1 pro Banque centrale du Luxembourg hodnotu bankovek, které tato banka uvedla do oběhu v roce 2002 do maximální výše 2,2 miliard eur. Po uplatnění této odchylky se všechny vyrovnávací částky vypočtené na základě čl.
4 odst. 1 na konci roku 2002 zpětně upraví, aby bylo zajištěno, že odstavec 2 bude dodržen.
Tyto zpětné úpravy se provedou poměrně podle klíče k upisování základního kapitálu.
5. V případě mimořádných událostí souvisejících se změnami pravidel oběhu bankovek podle přílohy III tohoto rozhodnutí se odchylně od odstavce 1 stav eurobankovek v oběhu uvnitř Eurosystému u každé národní centrální banky upravuje postupem podle zmíněné přílohy.
6. Použitelnost úpravy stavu eurobankovek uvnitř Eurosystému stanovené v tomto článku končí dnem 1. ledna 2008.
Článek 5
Výpočet a přerozdělení měnových příjmů
1. Výpočet měnových příjmů národních centrálních bank provádí ECB každý den.
Výpočet se zakládá na účetních údajích, které ECB poskytují národní centrální banky.
ECB informuje národní centrální banky o úhrnných částkách za každé čtvrtletí.
2. Výše měnových příjmů národních centrálních bank se snižuje o částku, která se rovná naběhlým úrokům nebo úrokům zaplaceným z pasiv zahrnutých do základny pasiv, v souladu s rozhodnutím Rady guvernérů ECB podle čl. 32.4 druhého pododstavce statutu.
3. Přerozdělování úhrnného měnového příjmu všech národních centrálních bank podle klíče k upisování základního kapitálu probíhá na konci každého účetního období.
Článek 6
Závěrečná ustanovení
1. Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem 1. ledna 2002.
2. Toto rozhodnutí bude zveřejněno
Rozhodnutí Rady
ze dne 3. prosince 2001
o uzavření Dodatkového protokolu, kterým se upravují obchodní aspekty Dohody o stabilizaci a přidružení mezi Evropskými společenstvími a jejich členskými státy na jedné straně a Bývalou jugoslávskou republikou Makedonie na straně druhé za účelem zohlednění výsledku jednání mezi stranami o vzájemných preferenčních koncesích pro některá vína, o vzájemném uznávání, ochraně a kontrole názvů vín a o vzájemném uznávání, ochraně a kontrole označení lihovin a aromatizovaných nápojů
(2001/916/ES)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 133 ve spojení s čl. 300 odst. 2 prvním pododstavcem první větou a čl. 300 odst. 4 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Dohoda o stabilizaci a přidružení mezi Evropskými společenstvími a jejich členskými státy na jedné straně a Bývalou jugoslávskou republikou Makedonie na straně druhé (dále jen "dohoda o stabilizaci a přidružení") byla parafována dne 24. listopadu 2000 a podepsána výměnou dopisů v Lucemburku dne 9. dubna 2001. V čl.
27 odst. 4 dohody o stabilizaci a přidružení je stanoveno, že se musí definovat obchodní režim pro víno a lihoviny.
(2) V souladu se směrnicemi, které přijala Rada dne 11. března 1998, dospěly Komise a Bývalá jugoslávská republika Makedonie dne 20. června 2001 k dohodě o nových vzájemných obchodních koncesích pro některá vína a o vzájemném uznávání, ochraně a kontrole názvů vín a označení lihovin.
Aby byla zajištěna konzistence v rámci celkového stabilizačního procesu, měly by být výsledky těchto jednání začleněny do rámce dohody o stabilizaci a přidružení ve formě dodatkového protokolu.
(3) Aniž je dotčen článek 62 nařízení Rady (ES) č. 1493/1999 ze dne 17. května 1999 o společné organizaci trhu s vínem [1], měla by Komise, jíž je nápomocen Výbor pro celní kodex zřízený článkem 248a nařízení Rady (EHS) č.
2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství [2], přijmout ustanovení k přijetí prováděcích předpisů o preferenčních obchodních koncesích pro některá vína. Komise provede nezbytné změny a technické úpravy prováděcích předpisů, jež by mohly vyplynout z nových preferenčních dohod, protokolů, výměn dopisů či jiných aktů uzavřených mezi Evropským společenstvím a Bývalou jugoslávskou republikou Makedonie nebo jež jsou nezbytné v důsledku změn kódů kombinované nomenklatury a TARIC.
(4) Pro snadnější provádění některých ustanovení protokolu by měla být Komise oprávněna schválit jménem Společenství rozhodnutí o změnách seznamů a protokolů Dohody o vzájemném uznávání, ochraně a kontrole názvů vín (příloha II protokolu) a Dohody o vzájemném uznávání, ochraně a kontrole označení lihovin a aromatizovaných nápojů (příloha III protokolu). Při přijímání těchto aktů by měl být Komisi nápomocen Řídící výbor pro víno zřízený článkem 74 nařízení (ES) č. 1493/1999 na jedné straně nebo případně Prováděcí výbor pro lihoviny zřízený článkem 13 nařízení Rady (EHS) č. 1576/89 ze dne 29. května 1989, kterým se stanoví obecná pravidla pro definici, označování a obchodní úpravu lihovin [3], a Prováděcí výbor pro aromatizovaná vína zřízený článkem 12 nařízení Rady (EHS) č. 1601/1991 ze dne 10. června 1991, kterým se stanoví obecná pravidla pro definici, označování a obchodní úpravu aromatizovaných vín, aromatizovaných vinných nápojů a aromatizovaných vinných koktejlů [4] na straně druhé.
(5) Opatření nezbytná pro provádění tohoto rozhodnutí by měla být přijata v souladu s rozhodnutím Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [5],
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Dodatkový protokol, kterým se upravují obchodní aspekty Dohody o stabilizaci a přidružení mezi Evropskými společenstvími a jejich členskými státy na jedné straně a Bývalou jugoslávskou republikou Makedonie na straně druhé za účelem zohlednění výsledku jednání mezi stranami o vzájemných preferenčních koncesích pro některá vína, o vzájemném uznávání, ochraně a kontrole názvů vín a o vzájemném uznávání, ochraně a kontrole označení lihovin a aromatizovaných nápojů (dále jen "protokol") se schvaluje jménem Společenství.
Znění protokolu se připojuje k tomuto rozhodnutí.
Článek 2
1. Předseda Rady je oprávněn jmenovat osobu nebo osoby zmocněné podepsat protokol zavazující Společenství.
2. Předseda Rady provede jménem Společenství oznámení stanovené v článku 3 protokolu.
Článek 3
Prováděcí pravidla pro celní kvóty pro některá vína podle přílohy I protokolu, jakož i změny a technické úpravy prováděcích předpisů, které jsou nezbytné v důsledku změn kódů kombinované nomenklatury a TARIC nebo vyplývají z uzavřených nových dohod, protokolů, výměn dopisů či jiných aktů mezi Evropským společenstvím a Bývalou jugoslávskou republikou Makedonie přijme Komise postupem podle čl. 4 odst. 2 tohoto rozhodnutí, aniž je dotčen článek 62 nařízení Rady (ES) č. 1493/1999.
Článek 4
1. Komisi je nápomocen Výbor pro celní kodex zřízený článkem 248a nařízení Rady (EHS) č. 2913/92.
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 4 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES.
Doba uvedená v čl. 4 odst. 3 rozhodnutí 1999/468/ES je tři měsíce.
3. Výbor přijme svůj jednací řád.
Článek 5
1. Pro účely rozhodnutí Výboru pro stabilizaci a přidružení, která se týkají sestavení seznamů chráněných názvů uvedených v čl. 4 odst. 7 a čl. 14 odst. 2 písm. a) Dohody o vzájemném uznávání, ochraně a kontrole názvů vín, vypracuje postoj Společenství Rada kvalifikovanou většinou na návrh Komise.
2. Aniž je dotčen odstavec 1, pro účely článků 13 a 14 Dohody o vzájemném uznávání, ochraně a kontrole názvů vín uzavře Komise postupem podle čl. 6 odst. 2 tohoto rozhodnutí nezbytné akty, kterými se mění seznamy a protokol dohody. Pro všechny další případy, na které se vztahují výše uvedené články, vypracuje a předloží postoj Společenství Komise.
Článek 6
1. Komisi je nápomocen Řídící výbor pro víno zřízený článkem 74 nařízení (ES) č. 1493/1999.
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 4 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES.
Doba uvedená v čl. 4 odst. 3 rozhodnutí 1999/468/ES je jeden měsíc.
3. Výbor přijme svůj jednací řád.
Článek 7
1. Pro účely rozhodnutí Výboru pro stabilizaci a přidružení, která se týkají sestavení seznamů chráněných označení uvedených v čl. 4 odst. 5 a čl. 14 odst. 2 písm. a) Dohody o vzájemném uznávání, ochraně a kontrole označení lihovin a aromatizovaných nápojů, vypracuje postoj Společenství Rada kvalifikovanou většinou na návrh Komise.
2. Aniž je dotčen odstavec 1, pro účely článků 13 a 14 Dohody o vzájemném uznávání, ochraně a kontrole označení lihovin a aromatizovaných nápojů uzavře Komise postupem podle čl. 8 odst. 2 tohoto rozhodnutí nezbytné akty, kterými se mění seznamy a protokol dohody. Pro všechny další případy, na které se vztahují výše uvedené články, vypracuje a předloží postoj Společenství Komise.
Článek 8
1. Komisi je nápomocen Prováděcí výbor pro lihoviny zřízený článkem 13 nařízení Rady (EHS) č. 1576/89 a Prováděcí výbor pro aromatizovaná vína, aromatizované vinné nápoje a aromatizované vinné koktejly zřízený článkem 12 nařízení Rady (EHS) č. 1601/1991.
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 5 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES.
Doba uvedená v čl. 5 odst. 6 rozhodnutí 1999/468/ES je jeden měsíc.
3. Výbory přijmou své jednací řády.
Článek 9
Toto rozhodnutí bude zveřejněno
Rozhodnutí Rady
ze dne 3. prosince 2001
o uzavření Dodatkového protokolu, kterým se upravují obchodní aspekty Prozatímní dohody mezi Evropským společenstvím na jedné straně a Bývalou jugoslávskou republikou Makedonie na straně druhé za účelem zohlednění výsledku jednání mezi stranami o vzájemných preferenčních koncesích pro některá vína, vzájemném uznávání, ochraně a kontrole názvů vín a vzájemném uznávání, ochraně a kontrole označení lihovin a aromatizovaných nápojů
(2001/917/ES)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 133 ve spojení s čl. 300 odst. 2 prvním pododstavcem první větou a čl. 300 odst. 4 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Dohoda o stabilizaci a přidružení mezi Evropskými společenstvími a jejich členskými státy na jedné straně a Bývalou jugoslávskou republikou Makedonie na straně druhé (dále jen "dohoda o stabilizaci a přidružení") byla parafována dne 24. listopadu 2000 a podepsána výměnou dopisů v Lucemburku dne 9. dubna 2001. V čl.
27 odst. 4 dohody o stabilizaci a přidružení je stanoveno, že se musí definovat obchodní režim pro víno a lihoviny.
(2) Prozatímní dohoda zajišťuje rozvoj obchodních vztahů vytvořením smluvního vztahu a provádí se ustanovení dohody o stabilizaci a přidružení týkající se obchodu a obchodních záležitostí, vstoupila v platnost dnem 1. června 2001. V čl.
14 odst. 4 prozatímní dohody je zopakován závazek uzavřít zvláštní dohodu o vínech a lihovinách.
(3) V souladu se směrnicemi, které přijala Rada dne 11. března 1998, dospěly Komise a Bývalá jugoslávská republika Makedonie dne 20. června 2001 k dohodě o nových vzájemných obchodních koncesích pro některá vína a o vzájemném uznávání, ochraně a kontrole názvů vín a označení lihovin.
Aby byla zajištěna konzistence v rámci celkového stabilizačního procesu, měly by být výsledky těchto jednání začleněny do rámce dohody o stabilizaci a přidružení ve formě dodatkového protokolu.
(4) Aniž je dotčen článek 62 nařízení Rady (ES) č. 1493/1999 ze dne 17. května 1999 o společné organizaci trhu s vínem [1] měla by Komise, jíž je nápomocen Výbor pro celní kodex zřízený článkem 248a nařízení Rady (EHS) č.
2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství [2], přijmout ustanovení k přijetí prováděcích předpisů o preferenčních obchodních koncesích pro některá vína. Komise provede nezbytné změny a technické úpravy prováděcích předpisů, jež by mohly vyplynout z nových preferenčních dohod, protokolů, výměn dopisů či jiných aktů uzavřených mezi Evropským společenstvím a Bývalou jugoslávskou republikou Makedonie nebo jež jsou nezbytné v důsledku změn kódů kombinované nomenklatury a TARIC.
(5) Pro snadnější provádění některých ustanovení protokolu by měla být Komise oprávněna schválit jménem Společenství rozhodnutí o změnách seznamů a protokolů Dohody o vzájemném uznávání, ochraně a kontrole názvů vín (příloha II protokolu) a Dohody o vzájemném uznávání, ochraně a kontrole označení lihovin a aromatizovaných nápojů (příloha III protokolu). Při přijímání těchto aktů by měl být Komisi nápomocen Řídící výbor pro víno zřízený článkem 74 nařízení (ES) č. 1493/1999 na jedné straně nebo případně Prováděcí výbor pro lihoviny zřízený článkem 13 nařízení Rady (EHS) č. 1576/89 ze dne 29. května 1989, kterým se stanoví obecná pravidla pro definici, označování a obchodní úpravu lihovin [3], a Prováděcí výbor pro aromatizovaná vína zřízený článkem 12 nařízení Rady (EHS) č. 1601/1991 ze dne 10. června 1991, kterým se stanoví obecná pravidla pro definici, označování a obchodní úpravu aromatizovaných vín, aromatizovaných vinných nápojů a aromatizovaných vinných koktejlů [4] na straně druhé.
(6) Opatření nezbytná pro provádění tohoto rozhodnutí by měla být přijata v souladu s rozhodnutím Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [5],
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Dodatkový protokol, kterým se upravují obchodní aspekty Prozatímní dohody mezi Evropským společenstvím na jedné straně a Bývalou jugoslávskou republikou Makedonie na straně druhé za účelem zohlednění výsledku jednání mezi stranami o vzájemných preferenčních koncesích pro některá vína, o vzájemném uznávání, ochraně a kontrole názvů vín a o vzájemném uznávání, ochraně a kontrole označení lihovin a aromatizovaných nápojů (dále jen "protokol") se schvaluje jménem Společenství.
Znění protokolu se připojuje k tomuto rozhodnutí.
Článek 2
1. Předseda Rady je oprávněn jmenovat osobu nebo osoby zmocněné podepsat protokol zavazující Společenství.
2. Předseda Rady provede jménem Společenství oznámení stanovené v článku 3 protokolu.
Článek 3
Prováděcí pravidla pro celní kvóty pro některá vína podle přílohy I protokolu, jakož i změny a technické úpravy prováděcích předpisů, které jsou nezbytné v důsledku změn kódů kombinované nomenklatury a TARIC nebo vyplývají z uzavřených nových dohod, protokolů, výměn dopisů či jiných aktů mezi Evropským společenstvím a Bývalou jugoslávskou republikou Makedonie přijme Komise postupem podle čl. 4 odst. 2 tohoto rozhodnutí, aniž je dotčen článek 62 nařízení Rady (ES) č. 1493/1999.
Článek 4
1. Komisi je nápomocen Výbor pro celní kodex zřízený článkem 248a nařízení Rady (EHS) č. 2913/92.
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 4 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES.
Doba uvedená v čl. 4 odst. 3 rozhodnutí 1999/468/ES je tři měsíce.
3. Výbor přijme svůj jednací řád.
Článek 5
1. Pro účely rozhodnutí Rady pro spolupráci, která se týkají sestavení seznamů chráněných názvů uvedených v čl. 4 odst. 7 a čl. 14 odst. 2 písm. a) Dohody o vzájemném uznávání, ochraně a kontrole názvů vín, vypracuje postoj Společenství Rada kvalifikovanou většinou na návrh Komise.
2. Aniž je dotčen odstavec 1, pro účely článků 13 a 14 Dohody o vzájemném uznávání, ochraně a kontrole názvů vín uzavře Komise postupem podle čl. 6 odst. 2 tohoto rozhodnutí nezbytné akty, kterými se mění seznamy a protokol dohody. Pro všechny další případy, na které se vztahují výše uvedené články, vypracuje a předloží postoj Společenství Komise.
Článek 6
1. Komisi je nápomocen Řídící výbor pro víno zřízený článkem 74 nařízení (ES) č. 1493/1999.
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 4 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES.
Doba uvedená v čl. 4 odst. 3 rozhodnutí 1999/468/ES je jeden měsíc.
3. Výbor přijme svůj jednací řád.
Článek 7
1. Pro účely rozhodnutí Rady pro spolupráci, která se týkají sestavení seznamů chráněných označení podle čl. 4 odst. 5 a čl. 14 odst. 2 písm. a) Dohody o vzájemném uznávání, ochraně a kontrole označení lihovin a aromatizovaných nápojů, vypracuje postoj Společenství Rada kvalifikovanou většinou na návrh Komise.
2. Aniž je dotčen odstavec 1, pro účely článků 13 a 14 Dohody o vzájemném uznávání, ochraně a kontrole označení lihovin a aromatizovaných nápojů uzavře Komise postupem podle čl. 8 odst. 2 tohoto rozhodnutí nezbytné akty, kterými se mění seznamy a protokol dohody. Pro všechny další případy, na které se vztahují výše uvedené články, vypracuje a předloží postoj Společenství Komise.
Článek 8
1. Komisi je nápomocen Prováděcí výbor pro lihoviny zřízený článkem 13 nařízení Rady (EHS) č. 1576/89 a Prováděcí výbor pro aromatizovaná vína, aromatizované vinné nápoje a aromatizované vinné koktejly zřízený článkem 12 nařízení Rady (EHS) č. 1601/1991.
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 5 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES.
Doba uvedená v čl. 5 odst. 6 rozhodnutí 1999/468/ES je jeden měsíc.
3. Výbory přijmou své jednací řády.
Článek 9
Toto rozhodnutí bude zveřejněno
Rozhodnutí Rady
ze dne 3. prosince 2001
o uzavření Dodatkového protokolu, kterým se upravují obchodní aspekty Dohody o stabilizaci a přidružení mezi Evropskými společenstvími a jejich členskými státy na jedné straně a Chorvatskou republikou na straně druhé za účelem zohlednění výsledku jednání mezi stranami o vzájemných preferenčních koncesích pro některá vína, o vzájemném uznávání, ochraně a kontrole názvů vín a o vzájemném uznávání, ochraně a kontrole označení lihovin a aromatizovaných nápojů
(2001/918/ES)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 133 ve spojení s čl. 300 odst. 2 prvním pododstavcem první větou a čl. 300 odst. 4 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Dohoda o stabilizaci a přidružení mezi Evropskými společenstvími a jejich členskými státy na jedné straně a Chorvatskou republikou na straně druhé (dále jen "Dohoda o stabilizaci a přidružení") byla parafována dne 14. května 2001 a podepsána dne 29. října 2001. V čl.
27 odst. 4 dohody o stabilizaci a přidružení je stanoveno, že se musí definovat obchodní režim pro víno a lihoviny.
(2) V souladu se směrnicemi, které přijala Rada dne 13. listopadu 2000, dospěly Komise a Chorvatská republika dne 20. dubna 2001 k dohodě o nových vzájemných obchodních úlevách pro určitá vína a o vzájemném uznávání, ochraně a kontrole názvů vín a označení lihovin.
Aby byla zajištěna konzistence v rámci celkového stabilizačního procesu, měly by být výsledky těchto jednání začleněny do rámce dohody o stabilizaci a přidružení ve formě dodatkového protokolu.
(3) Aniž je dotčen článek 62 nařízení Rady (ES) č. 1493/1999 ze dne 17. května 1999 o společné organizaci trhu s vínem [1], měla by Komise, jíž je nápomocen Výbor pro celní kodex zřízený článkem 248a nařízení Rady (EHS) č.
2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství [2], přijmout ustanovení k přijetí prováděcích předpisů o preferenčních obchodních koncesích pro některá vína. Komise provede nezbytné změny a technické úpravy prováděcích předpisů, jež by mohly vyplynout z nových preferenčních dohod, protokolů, výměn dopisů či jiných aktů uzavřených mezi Evropským společenstvím a Chorvatskou republikou nebo jež jsou nezbytné v důsledku změn kódů kombinované nomenklatury a TARIC.
(4) Pro snadnější provádění některých ustanovení protokolu by měla být Komise oprávněna schválit jménem Společenství rozhodnutí o změnách seznamů a protokolů Dohody o vzájemném uznávání, ochraně a kontrole názvů vín (příloha II protokolu) a Dohody o vzájemném uznávání, ochraně a kontrole označení lihovin a aromatizovaných nápojů (příloha III protokolu). Při přijímání těchto aktů by měl být Komisi nápomocen Řídící výbor pro víno zřízený článkem 74 nařízení (ES) č. 1493/1999 na jedné straně nebo případně Prováděcí výbor pro lihoviny zřízený článkem 13 nařízení Rady (EHS) č. 1576/89 ze dne 29. května 1989, kterým se stanoví obecná pravidla pro definici, označování a obchodní úpravu lihovin [3], a Prováděcí výbor pro aromatizovaná vína zřízený článkem 12 nařízení Rady (EHS) č. 1601/1991 ze dne 10. června 1991, kterým se stanoví obecná pravidla pro definici, označování a obchodní úpravu aromatizovaných vín, aromatizovaných vinných nápojů a aromatizovaných vinných koktejlů [4] na straně druhé.
(5) Opatření nezbytná pro provádění tohoto rozhodnutí by měla být přijata v souladu s rozhodnutím Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [5],
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Dodatkový protokol, kterým se upravují obchodní aspekty Dohody o stabilizaci a přidružení mezi Evropskými společenstvími a jejich členskými státy na jedné straně a Chorvatskou republikou na straně druhé za účelem zohlednění výsledku jednání mezi stranami o vzájemných preferenčních koncesích pro některá vína, o vzájemném uznávání, ochraně a kontrole názvů vín a o vzájemném uznávání, ochraně a kontrole označení lihovin a aromatizovaných nápojů (dále jen "protokol") se schvaluje jménem Společenství.
Znění protokolu se připojuje k tomuto rozhodnutí.
Článek 2
1. Předseda Rady je oprávněn jmenovat osobu nebo osoby zmocněné podepsat protokol zavazující Společenství.
2. Předseda Rady provede jménem Společenství oznámení stanovené v článku 3 protokolu.
Článek 3
Prováděcí pravidla pro celní kvóty pro některá vína podle přílohy I protokolu, jakož i změny a technické úpravy prováděcích předpisů, které jsou nezbytné v důsledku změn kódů kombinované nomenklatury a TARIC nebo vyplývají z uzavřených nových dohod, protokolů, výměn dopisů či jiných aktů mezi Evropským společenstvím a Chorvatskou republikou přijme Komise postupem podle čl. 4 odst. 2 tohoto rozhodnutí, aniž je dotčen článek 62 nařízení Rady (ES) č. 1493/1999.
Článek 4
1. Komisi je nápomocen Výbor pro celní kodex zřízený článkem 248a nařízení (EHS) č. 2913/92.
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 4 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES.
Doba uvedená v čl. 4 odst. 3 rozhodnutí 1999/468/ES je tři měsíce.
3. Výbor přijme svůj jednací řád.
Článek 5
1. Pro účely rozhodnutí Výboru pro stabilizaci a přidružení, která se týkají sestavení seznamů chráněných názvů uvedených v čl. 4 odst. 7 a čl. 14 odst. 2 písm. a) Dohody o vzájemném uznávání, ochraně a kontrole názvů vín, vypracuje postoj Společenství Rada kvalifikovanou většinou na návrh Komise.
2. Aniž je dotčen odstavec 1, pro účely článků 13 a 14 Dohody o vzájemném uznávání, ochraně a kontrole názvů vín uzavře Komise postupem podle čl. 6 odst. 2 tohoto rozhodnutí nezbytné akty, kterými se mění seznamy a protokol dohody. Pro všechny další případy, na které se vztahují výše uvedené články, vypracuje a předloží postoj Společenství Komise.
Článek 6
1. Komisi je nápomocen Řídící výbor pro víno zřízený článkem 74 nařízení (ES) č. 1493/1999.
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 4 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES.
Doba uvedená v čl. 4 odst. 3 rozhodnutí 1999/468/ES je jeden měsíc.
3. Výbor přijme svůj jednací řád.
Článek 7
1. Pro účely rozhodnutí Výboru pro stabilizaci a přidružení, která se týkají sestavení seznamů chráněných označení uvedených v čl. 4 odst. 5 a čl. 14 odst. 2 písm. a) Dohody o vzájemném uznávání, ochraně a kontrole označení lihovin a aromatizovaných nápojů, vypracuje postoj Společenství Rada kvalifikovanou většinou na návrh Komise.
2. Aniž je dotčen odstavec 1, pro účely článků 13 a 14 Dohody o vzájemném uznávání, ochraně a kontrole označení lihovin a aromatizovaných nápojů uzavře Komise postupem podle čl. 8 odst. 2 tohoto rozhodnutí nezbytné akty, kterými se mění seznamy a protokol dohody. Pro všechny další případy, na které se vztahují výše uvedené články, vypracuje a předloží postoj Společenství Komise.
Článek 8
1. Komisi je nápomocen Prováděcí výbor pro lihoviny zřízený článkem 13 nařízení (EHS) č. 1576/89 a Prováděcí výbor pro aromatizovaná vína, aromatizované vinné nápoje a aromatizované vinné koktejly zřízený článkem 12 nařízení (EHS) č. 1601/91.
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 5 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES.
Doba uvedená v čl. 5 odst. 6 rozhodnutí 1999/468/ES je jeden měsíc.
3. Výbory přijmou své jednací řády.
Článek 9
Toto rozhodnutí bude zveřejněno
Rozhodnutí Rady
ze dne 3. prosince 2001
o uzavření Dodatkového protokolu, kterým se upravují obchodních aspekty Prozatímní dohody mezi Evropským společenstvím na jedné straně a Chorvatskou republikou na straně druhé za účelem zohlednění výsledku jednání mezi stranami o vzájemných preferenčních koncesích pro některá vína, vzájemném uznávání, ochraně a kontrole názvů vín a vzájemném uznávání, ochraně a kontrole označení lihovin a aromatizovaných nápojů
(2001/919/ES)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 133 ve spojení s čl. 300 odst. 2 prvním pododstavcem první větou a čl. 300 odst. 4 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Dohoda o stabilizaci a přidružení mezi Evropskými společenstvími a jejich členskými státy na jedné straně a Bývalou jugoslávskou republikou Makedonie na straně druhé (dále jen "dohoda o stabilizaci a přidružení") byla parafována dne 24. listopadu 2000 a podepsána výměnou dopisů v Lucemburku dne 9. dubna 2001. V čl.
27 odst. 4 dohody o stabilizaci a přidružení je stanoveno, že se musí definovat obchodní režim pro víno a lihoviny.
(2) Prozatímní dohoda zajistí rozvoj obchodních vztahů pomocí zavedení smluvního vztahu a co nejrychleji provede ustanovení dohody o stabilizaci a přidružení týkající se obchodu a obchodních záležitostí.
Tato prozatímní dohoda byla parafována dne 10. července 2001 a podepsána dne 29. října 2001 v Lucemburku. V čl.
14 odst. 4 prozatímní dohody je zopakován závazek uzavřít zvláštní dohodu o vínech a lihovinách.
(3) V souladu se směrnicemi, které přijala Rada dne 13. listopadu 2000 dospěly Komise a Chorvatská republika dne 20. dubna 2001 k dohodě o nových vzájemných obchodních koncesích pro některá vína a o vzájemném uznávání, ochraně a kontrole názvů vín a označení lihovin.
Aby byla zajištěna konzistence v rámci celkového stabilizačního procesu, měly by být výsledky těchto jednání začleněny do rámce dohody o stabilizaci a přidružení ve formě dodatkového protokolu.
(4) Aniž je dotčen článek 62 nařízení Rady (ES) č. 1493/1999 ze dne 17. května 1999 o společné organizaci trhu s vínem [1] měla by Komise, jíž je nápomocen Výbor pro celní kodex zřízený článkem 248a nařízení Rady (EHS) č.
2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství [2], přijmout ustanovení k přijetí prováděcích předpisů o preferenčních obchodních koncesích pro některá vína. Komise provede nezbytné změny a technické úpravy prováděcích předpisů, jež by mohly vyplynout z nových preferenčních dohod, protokolů, výměn dopisů či jiných aktů uzavřených mezi Evropským společenstvím a Bývalou jugoslávskou republikou Makedonie nebo jež jsou nezbytné v důsledku změn kódů kombinované nomenklatury a TARIC.
(5) Pro snadnější provádění některých ustanovení protokolu by měla být Komise oprávněna schválit jménem Společenství rozhodnutí o změnách seznamů a protokolů Dohody o vzájemném uznávání, ochraně a kontrole názvů vín (příloha II protokolu) a Dohody o vzájemném uznávání, ochraně a kontrole označení lihovin a aromatizovaných nápojů (příloha III protokolu). Při přijímání těchto aktů by měl být Komisi nápomocen Řídící výbor pro víno zřízený článkem 74 nařízení (ES) č. 1493/1999 na jedné straně nebo případně Prováděcí výbor pro lihoviny zřízený článkem 13 nařízení Rady (EHS) č. 1576/89 ze dne 29. května 1989, kterým se stanoví obecná pravidla pro definici, označování a obchodní úpravu lihovin [3], a Prováděcí výbor pro aromatizovaná vína zřízený článkem 12 nařízení Rady (EHS) č. 1601/1991 ze dne 10. června 1991, kterým se stanoví obecná pravidla pro definici, označování a obchodní úpravu aromatizovaných vín, aromatizovaných vinných nápojů a aromatizovaných vinných koktejlů [4] na straně druhé.
(6) Opatření nezbytná pro provádění tohoto rozhodnutí by měla být přijata v souladu s rozhodnutím Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [5],
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Dodatkový protokol, kterým se upravují obchodní aspekty Prozatímní dohody mezi Evropským společenstvím na jedné straně a Chorvatskou republikou na straně druhé za účelem zohlednění výsledku jednání mezi stranami o vzájemných preferenčních koncesích pro některá vína, o vzájemném uznávání, ochraně a kontrole názvů vín a o vzájemném uznávání, ochraně a kontrole označení lihovin a aromatizovaných nápojů (dále jen "protokol") se schvaluje jménem Společenství.
Znění protokolu se připojuje k tomuto rozhodnutí.
Článek 2
1. Předseda Rady je oprávněn jmenovat osobu nebo osoby zmocněné podepsat protokol zavazující Společenství.
2. Předseda Rady provede jménem Společenství oznámení stanovené v článku 3 protokolu.
Článek 3
Prováděcí pravidla pro celní kvóty pro některá vína podle přílohy I protokolu, jakož i změny a technické úpravy prováděcích předpisů, které jsou nezbytné v důsledku změn kódů kombinované nomenklatury a TARIC nebo vyplývají z uzavřených nových dohod, protokolů, výměn dopisů či jiných aktů mezi Společenstvím a Chorvatskou republikou přijme Komise postupem podle čl. 4 odst. 2 tohoto rozhodnutí, aniž je dotčen článek 62 nařízení Rady (ES) č. 1493/1999.
Článek 4
1. Komisi je nápomocen Výbor pro celní kodex zřízený článkem 248a nařízení (EHS) č. 2913/92.
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 4 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES.
Doba uvedená v čl. 4 odst. 3 rozhodnutí 1999/468/ES je tři měsíce.
3. Výbor přijme svůj jednací řád.
Článek 5
1. Pro účely rozhodnutí Prozatímního výboru, která se týkají sestavení seznamů chráněných názvů uvedených v čl. 4 odst. 7 a čl. 14 odst. 2 písm. a) Dohody o vzájemném uznávání, ochraně a kontrole názvů vín, vypracuje postoj Společenství Rada kvalifikovanou většinou na návrh Komise.
2. Aniž je dotčen odstavec 1, pro účely článků 13 a 14 Dohody o vzájemném uznávání, ochraně a kontrole názvů vín uzavře Komise postupem podle čl. 6 odst. 2 tohoto rozhodnutí nezbytné akty, kterými se mění seznamy a protokol dohody. Pro všechny další případy, na které se vztahují výše uvedené články, vypracuje a předloží postoj Společenství Komise.
Článek 6
1. Komisi je nápomocen Řídící výbor pro víno zřízený článkem 74 nařízení (ES) č. 1493/1999.
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 4 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES.
Doba uvedená v čl. 4 odst. 3 rozhodnutí 1999/468/ES je jeden měsíc.
3. Výbor přijme svůj jednací řád.
Článek 7
1. Pro účely rozhodnutí Rady pro spolupráci, která se týkají sestavení seznamů chráněných označení podle čl. 4 odst. 5 a čl. 14 odst. 2 písm. a) Dohody o vzájemném uznávání, ochraně a kontrole označení lihovin a aromatizovaných nápojů, vypracuje postoj Společenství Rada kvalifikovanou většinou na návrh Komise.
2. Aniž je dotčen odstavec 1, pro účely článků 13 a 14 Dohody o vzájemném uznávání, ochraně a kontrole označení lihovin a aromatizovaných nápojů uzavře Komise postupem podle čl. 8 odst. 2 tohoto rozhodnutí nezbytné akty, kterými se mění seznamy a protokol dohody. Pro všechny další případy, na které se vztahují výše uvedené články, vypracuje a předloží postoj Společenství Komise.
Článek 8
1. Komisi je nápomocen Prováděcí výbor pro lihoviny zřízený článkem 13 nařízení (EHS) č. 1576/89 a Prováděcí výbor pro aromatizovaná vína, aromatizované vinné nápoje a aromatizované vinné koktejly zřízený článkem 12 nařízení (EHS) č. 1601/91.
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 5 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES.
Doba uvedená v čl. 5 odst. 6 rozhodnutí 1999/468/ES je jeden měsíc.
3. Výbory přijmou své jednací řády.
Článek 9
Toto rozhodnutí bude zveřejněno
Rozhodnutí Rady
ze dne 17. prosince 2001
o akčním programu výměny, pomoci a odborného vzdělávání za účelem ochrany eura proti padělání (program Pericles)
(2001/923/ES)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 123 odst. 4 třetí větu této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Evropské centrální banky [3],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Smlouva vyzývá Společenství, aby podniklo opatření nezbytná k rychlému zavedení eura jako jednotné měny.
(2) V doporučení ze dne 7. července 1998 o přijetí některých opatření na podporu právní ochrany eurobankovek a euromincí [4] vyzvala Evropská centrální banka (ECB) Komisi k zahájení spolupráce v boji proti padělání eurobankovek a euromincí. Rovněž navrhla, aby Rada, Komise a členské státy zvážily možnost přijetí opatření vedoucích ke zlepšení boje proti padělání měny.
(3) v sdělení Radě, Evropskému parlamentu a Evropské centrální bance ze dne 22. července 1998 o ochraně eura se Komise vyjádřila, že prověří možnost vytvoření programu pro všechny osoby dotčené systémy předcházení, odhalování a potlačování padělání měny, což by umožnilo určení směrů pro budoucí plánování.
(4) Dne 28. června 2001 přijala Rady nařízení (ES) č. 1338/2001, kterým se stanoví opatření nutná k ochraně eura proti padělání [5] a které pojednává o výměně informací, spolupráci a vzájemné pomoci, včetně vnějších aspektů ochrany eura, a povinnosti stažení, kterou mají finanční instituce. Jeho cílem je rovněž vytvořit obecný rámec spolupráce před zavedením eurobankovek a euromincí v roce 2002. Týž den přijala Rada rovněž nařízení (ES) č. 1339/2001, kterým se rozšiřuje působnost nařízení (ES) č. 1338/2001, kterým se stanoví opatření nutná k ochraně eura proti padělání, na členské státy, které nepřijaly euro jako jednotnou měnu [6].
(5) Konzultace a zkušenosti ukazují, že konkrétní, multidisciplinární doplňkový dlouhodobý program organizovaný na úrovni Společenství bude pravděpodobně účinnější než akce prováděné na vnitrostátních úrovních.
Obě uvedená nařízení by proto měla být doplněna o akční program, jehož účelem by bylo zvýšit povědomí všech osob podílejících se na ochraně eura proti padělání prostřednictvím opatření zahrnujících zejména výměnu informací a osob, technickou a vědeckou pomoc a odborné vzdělávání.
Tento program bude podporovat a doplňovat práci členských států v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy.
(6) Mělo by být zajištěno, aby tento akční program Společenství, který je směřován na ochranu eura proti padělání, byl v souladu s jinými stávajícími či budoucími programy a činnostmi a aby je doplňoval.
(7) Aniž je dotčena úloha ECB při ochraně eura proti padělání, bude Komise při provádění tohoto programu v příslušném poradním výboru podle nařízení (ES) č. 1338/2001 s hlavními zúčastněnými stranami (zejména příslušnými vnitrostátními orgány, které určí členské státy, s ECB a Europolem) konzultovat hodnocení potřeb ochrany eura, zejména pokud jde o výměny zaměstnanců, pomoc a odborné vzdělávání.
(8) Společenství by mělo podporovat spolupráci se třetími zeměmi v oblasti ochrany eura proti padělání.
(9) V tomto rozhodnutí bude po celou dobu trvání programu obsažena finanční referenční částka ve smyslu bodu 34 interinstitucionální dohody mezi Evropským parlamentem, Radou a Komisí ze dne 6. května 1999 o rozpočtové kázni a o zdokonalení rozpočtového procesu [7], aniž tím budou ovlivněny pravomoci rozpočtového orgánu definovaného Smlouvou.
(10) Tímto rozhodnutím nejsou dotčeny iniciativy, které mohou být v souladu se Smlouvou o Evropské unii podniknuty ve věci tvorby programů v oblasti trestního práva,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Vytvoření programu
1. Tímto rozhodnutím se vytváří akční program Společenství na podporu a doplnění akcí členských států a programů, které byly nebo mají být vytvořeny za účelem ochrany eura proti padělání.
2. Tento akční program se jmenuje program Pericles.
Bude probíhat od 1. ledna 2002 do 31. prosince 2005.
3. Program bude prováděn a hodnocen v souladu s články 5 až 13.
Článek 2
Cíle programu
1. Cílem akčního program Společenství je pomocí různých opatření stanovených v článku 3 chránit euro proti padělání.
Bere v úvahu nadnárodní a multidisciplinární hlediska.
Zaměřuje se na podporu sbližování obsahu akcí tak, aby byla zaručena rovnocenná úroveň ochrany na základě úvah o nejlepší praxi a zároveň respektovány rozdílné tradice jednotlivých členských států.
2. Jeho úloha spočívá zejména
a) ve zvýšení vědomí zúčastněných zaměstnanců o rozměru nové měny jako měny Společenství (rovněž jako rezervní měny a měny pro mezinárodní transakce);
b) ve funkci katalyzátoru s cílem podpořit prostřednictvím propagace různých vhodných akcí, jako jsou stáže, odborné pracovní konference nebo přizvání hostujících přednášejících na odborná školení členských států a výměny zaměstnanců, užší spolupráci mezi strukturami a zúčastněnými zaměstnanci, vytvořit klima vzájemné důvěry a uspokojivých vzájemných znalostí, mimo jiné způsobů jednání a řešení obtížných situací;
c) v podpoře sbližování odborného vzdělávání pro školitele na vysoké úrovni způsoby, které jsou slučitelné s národními provozními strategiemi;
d) v rozšiřování obecných znalostí, zejména o příslušných právních předpisech a nástrojích Společenství a o příslušných mezinárodních právních předpisech a nástrojích.
Článek 3
Obsah opatření
1. Obsahem odborného vzdělávání a provozní podpory, jejímž základem je multidisciplinární a nadnárodní přístup, nejsou pouze bezpečnostní hlediska, ale rovněž výměna informací, zejména technických a strategických informací, a technická a vědecká pomoc.
2. Výměna informací na úrovni Společenství zahrnuje zejména metodiky kontroly a analýzy sloužící k hodnocení
a) ekonomického a finančního dopadu padělání měny;
b) fungování databází;
c) využití nástrojů k rozpoznání padělků s počítačovou podporou;
d) metod zjišťování a vyšetřování;
e) vědecké pomoci (zejména vědeckých databází a sledování technologií/nového vývoje);
f) fungování systémů včasného varování;
g) souvisejících záležitostí, jako je rozsah povinnosti poskytovat informace;
h) ochrany osobních údajů;
i) různých stránek spolupráce;
j) ochrany eura mimo Evropskou unii;
k) výzkumu a
l) poskytování konkrétních provozních odborných znalostí.
Tyto výměny informací lze uskutečňovat různými opatřeními, například organizováním pracovních konferencí, jednání a seminářů, a v cílené politice stáží a výměny zaměstnanců.
3. Technická, vědecká a provozní pomoc se týká zejména
a) všech opatření, která na úrovni Společenství umožňují rozvoj výukových nástrojů (sborník právních předpisů EU, informační věstníky, praktické příručky, jazykové a výkladové slovníky, databáze, zejména v oblasti vědecké pomoci, nebo sledování technologií) nebo počítačových podpůrných aplikací (například programové vybavení);
b) studií v multidisciplinárním a nadnárodním měřítku a
c) rozvoje technických nástrojů a metod k podpoře rozpoznávání padělků na úrovni Společenství.
Článek 4
Cílové skupiny a příspěvky
1. Akce se zaměřují na tyto cílové skupiny:
a) zaměstnance orgánů zabývajících se odhalováním padělků a bojem proti nim (zejména policie a finanční správy v závislosti na jejich konkrétních vnitrostátních funkcích);
b) zaměstnance zpravodajských služeb;
c) představitele národních centrálních bank, mincoven a jiných finančních zprostředkovatelů (zejména pokud jde o povinnosti finančních institucí);
d) představitele komerčních bank (zejména pokud jde o povinnosti finančních institucí);
e) soudní úředníky a právníky specializující se na tuto oblast;
f) jakékoli další skupiny zúčastněných odborníků (například obchodní a průmyslové komory nebo obdobné organizace schopné zajistit přístup k malým a středním podnikům, obchodníkům a přepravcům).
2. Vedle Komise jsou k tomu, aby přispívaly k dosažení cílů akčního programu Společenství odbornými znalostmi ze svých příslušných oblastí působnosti, vyzývány:
a) národní centrální banky a ECB, mimo jiné pokud jde o systém monitorování padělků;
b) národní analytická střediska a národní mincovní analytická střediska;
c) Evropské technické a vědecké středisko (ETVS) a státní mincovny;
d) Europol a Interpol;
e) národní ústředny pro potírání penězokazectví, stanovené v článku 12 mezinárodní úmluvy o potírání penězokazectví, podepsané v Ženevě dne 20. dubna 1929 [8], a jiné subjekty, které se specializují na prevenci, odhalování a vynucování práva v oblasti padělání měny;
f) specializované orgány zabývající se například kopírovacími a certifikačními technologiemi, tiskaři a rytci;
g) všechny další subjekty mající konkrétní odborné znalosti, včetně případně třetích zemí, a zejména kandidátských zemí.
Článek 5
Souvislost a doplňkovost
1. Program je prováděn a koordinován v úzké spolupráci mezi Komisí a členskými státy.
Při koordinaci se berou v úvahu jiné prováděné akce, zejména ECB a Europolu.
2. Komise dbá, zejména v zájmu řádné finanční správy, na zajištění souvislosti a doplňkovosti mezi akčním programem Společenství, jehož úkolem je ochrana eura proti padělání, a jinými stávajícími a budoucími programy a aktivitami.
Článek 6
Referenční částka
Finanční referenční částka pro provádění akčního programu Společenství po dobu podle čl. 1 odst. 2 činí 4 miliony eur.
Roční položky schvaluje rozpočtový orgán v mezích finančního výhledu.
Článek 7
Mezinárodní spolupráce
S ohledem na ujednání o distribuci eurobankovek a euromincí, na provozní požadavky, na hodnocení hrozby a analýzy rizik je program otevřený pro přidružené kandidátské země v souladu s podmínkami stanovenými v dohodách o přidružení a dodatkových protokolech k nim týkajících se účasti na programech Společenství, které s těmito zeměmi byly nebo budou uzavřeny.
Program je dále v případě potřeby otevřen třetím zemím v souladu s podmínkami a ujednáními, které byly s těmito zeměmi dohodnuty, pokud rozpočet Společenství obsahuje odpovídající výdajové položky.
Článek 8
Finanční ustanovení o pracovních konferencích, jednáních a seminářích
1. Pokud jde o pracovní konference, jednání a semináře podle čl. 3 odst. 2 druhého pododstavce, které organizuje Komise,
a) Společenství přebírá tyto náklady:
i) cestovní výdaje a výdaje na ubytování zaměstnanců, kteří se účastní těchto událostí v jiném členském státě, a režijní náklady spojené s organizací těchto událostí,
ii) náklady na tisk a překlady učebních materiálů;
b) členské státy přebírají tyto náklady:
i) náklady spojené s počátečním a pokračujícím odborným vzděláváním svých zaměstnanců, zejména pokud jde o technické vzdělávání,
ii) určité logistické výdaje související s pracovními konferencemi, jednáními a semináři, které jsou na jejich území organizovány za finančního přispění Společenství (například vnitrostátní přeprava, pronájem prostor, zajištění tlumočnických zařízení).
3 odst. 2 druhého pododstavce organizovány společně s jinými partnery, například s ECB, Europolem nebo Interpolem, rozdělí se vzniklé výdaje mezi ně.
Příspěvek těchto partnerů může být v naturální podobě za předpokladu, že je podstatný.
V každém případě přebírá každý partner cestovní výdaje a výdaje na ubytování vlastních hostujících přednášejících.
Článek 9
Finanční ustanovení o výměnách zaměstnanců
1. Náklady na účast zaměstnanců členských států na stážích nebo výměnách podle čl. 3 odst. 2 druhého pododstavce přebírá Společenství, pokud se konají v rámci dosahování cílů uvedených v článku 2.
2. Avšak náklady na účast zaměstnanců členských států na stážích nebo výměnách, které nejsou součástí tohoto programu, přebírají členské státy.
Článek 10
Finanční ustanovení o poskytování pomoci
1. Společenství přebírá formou spolufinancování až sedmdesát procent nákladů na provozní podporu podle čl. 3 odst. 2, zejména
a) náklady na navržení a výrobní náklady výukových nástrojů a počítačových aplikací nebo technických nástrojů na evropské úrovni;
b) náklady na studie, např. právnické srovnávací studie, o ochraně eura proti padělání.
Ve výjimečných případech, vychází-li se z podnětu Komise, mohou být tato opatření provozní podpory financována až do výše sta procent.
2. Členské státy však přebírají všechny výdaje související s částmi výukových nástrojů a komunikačních a informačních výměnných systémů, které nejsou nástroji Společenství, tj. národní databáze, které tvoří součást těchto systémů, síťová spojení mezi prvky Společenství a prvky jiných úrovní a programová a technická vybavení, která jsou podle jednotlivých členských států vhodná k tomu, aby tyto systémy v rámci jejich správy plně fungovaly.
Článek 11
Finanční ustanovení o vnějších akcích
Za podmínek stanovených v článku 7 může Společenství vedle nákladů na účast zaměstnanců ze třetích zemí na pracovních konferencích, jednáních a seminářích podle článku 8 spolufinancovat až sedmdesát procent nákladů na odborné vzdělávání na území třetích zemí a na opatření provozní podpory v těchto zemích.
Článek 12
Předkládání a výběr projektů
1. Projekty v rámci programu mohou vycházet od příslušných orgánů členských států nebo od Komise.
Členské státy mohou předložit nejvýše jeden projekt ročně (týkající se pracovních konferencí, jednání a seminářů podle čl. 3 odst. 2 druhého pododstavce). Mohou být rovněž předkládány projekty související se stážemi, výměnami zaměstnanců nebo pomocí.
2. Komise vybírá mezi projekty předloženými členskými státy a projekty vycházejícími z jejího vlastního podnětu na základě těchto kritérií:
a) soulad s cíli programu, jak je definuje článek 2;
b) evropský rozměr, včetně zejména aspektů spolupráce s ECB a Europolem;
c) doplňkovost s jinými předchozími, současnými nebo budoucími projekty;
d) schopnost organizátora projekt uskutečnit;
e) vlastní kvalita projektu a efektivnost nákladů;
f) výše požadované podpory a zda je úměrná očekávaným výsledkům;
g) dopad očekávaných výsledků na dosahování cílů programu.
Vybírány jsou projekty, které nejlépe splňují uvedené cíle.
3. Komise odpovídá za řízení a provádění programu ve spolupráci s členskými státy.
Článek 13
Následná kontrola a hodnocení
1. Příjemci každého vybraného projektu předkládají Komisi výroční zprávy.
2. Po ukončení projektů zhodnotí Komise způsob, jakým byly provedeny, a dopad, který měly, aby mohla posoudit, zda bylo dosaženo původně stanovených cílů.
3. Komise zašle Evropskému parlamentu a Radě
a) nezávisle na provozovateli projektu do 30. června 2005 zprávu, v níž zhodnotí význam, účinnost a efektivnost programu, spolu se sdělením, zda by měl tento program pokračovat a zda by měl být upraven, a spolu s vhodným návrhem;
b) po dokončení programu a nejpozději 30. června 2006 podrobnou zprávu o provádění a výsledcích programu, v níž určí zejména přidanou hodnotu finančního příspěvku Společenství.
Článek 14
Použitelnost
Toto rozhodnutí je použitelné v členských státech, které přijaly euro jako jednotnou měnu.
Článek 15
Nabytí účinku
Toto rozhodnutí nabývá účinku dnem vyhlášení
Rozhodnutí Rady
ze dne 17. prosince 2001,
kterým se rozšiřuje působnost rozhodnutí o akčním programu výměny, pomoci a odborného vzdělávání za účelem ochrany eura proti padělání (program Pericles) na členské státy, které nepřijaly euro jako jednotnou měnu
(2001/924/ES)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 308 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Při přijímání rozhodnutí Rady 2001/923/ES [3] Rada stanovila, že rozhodnutí je použitelné v členských státech, které přijaly euro jako jednotnou měnu.
(2) Avšak výměna informací a pracovníků, opatření pro pomoc a vzdělávací opatření prováděné v rámci tohoto programu by měly být v celém Společenství jednotné, a proto by měla být přijata opatření, aby táž úroveň ochrany eura byla zajištěna i v členských státech, které je nepřijaly,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Použitelnost článků 1 až 13 rozhodnutí 2001/923/ES se rozšiřuje na členské státy, které nepřijaly euro jako jednotnou měnu.
Článek 2
Toto rozhodnutí nabývá účinku dnem vyhlášení
Rozhodnutí Rady
ze dne 17. prosince 2001
o podpisu, jménem Společenství, a prozatímním provádění Dohody ve formě memoranda o porozumění mezi Evropským společenstvím a Pákistánskou islámskou republikou o přechodných opatřeních v oblasti přístupu na trh s textilními a oděvními výrobky
(2001/935/ES)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 133 této smlouvy ve spojení s čl. 300 odst. 2 prvním a druhým pododstavcem této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Komise sjednala jménem Společenství s Pákistánem dvoustrannou dohodu ve formě memoranda o porozumění týkající se obchodu s textilními výrobky.
(2) Dohoda ve formě memoranda o porozumění byla parafována dne 15. října 2001.
(3) Dohoda ve formě memoranda o porozumění by měla být podepsána jménem Společenství;
(4) Aby bylo oběma stranám umožněno požívat výhod dohody bezprostředně po příslušných oznámeních Světové obchodní organizaci, je vhodné provádět tuto dohodu prozatímně ode dne 1. prosince 2001 až do ukončení všech příslušných postupů pro její oficiální uzavření, s výhradou vzájemnosti,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Předseda Rady je oprávněn jmenovat osoby zmocněné podepsat Dohodu ve formě memoranda o porozumění mezi Společenstvím a Pákistánskou islámskou republikou o přechodných opatřeních v oblasti přístupu na trh s textilními a oděvními výrobky, s výhradou jejího uzavření.
Znění dohody se připojuje k tomuto rozhodnutí.
Článek 2
S výhradou vzájemnosti se dohoda ve formě memoranda o porozumění provádí prozatímně ode 1. prosince 2001 až do ukončení všech příslušných postupů pro její oficiální uzavření.
Článek 3
V případě, že Pákistán nedodrží závazky uvedené v bodech 2 a 4 memoranda o porozumění, Komise v souladu s postupem uvedeným v článku 17 nařízení Rady (EHS) č. 3030/93 ze dne 12. října 1993 o společných pravidlech dovozu některých textilních výrobků pocházejících ze třetích zemí [1] znovu uplatní dříve platné kvóty.
Rozhodnutí Komise
ze dne 28. prosince 2001,
kterým se stanoví odchylka od rozhodnutí Rady 2001/822/ES ohledně pravidel původu upravených a konzervovaných garnátů a krevet z Grónska
(oznámeno pod číslem K(2001) 4648)
(2001/936/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na rozhodnutí Rady 2001/822/ES ze dne 27. listopadu 2001 o přidružení zámořských zemí a území k Evropskému společenství [1], a zejména na čl. 37 odst. 8 písm. a přílohy III uvedeného rozhodnutí,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Dne 28. září 2001 požádalo Grónsko o odchylku od pravidel původu stanovených v příloze II rozhodnutí Rady 91/482/EHS [2] ohledně ročního množství 2100 tun upravených a konzervovaných garnátů a krevet druhu Pandalus borealis, které má být vyváženo z Grónska po dobu pěti let.
(2) Grónsko odůvodnilo svůj požadavek skutečností, že během určitých období v roce existuje nedostatek zásob původních garnátů a krevet.
(3) Od 2. prosince 2001 bylo rozhodnutí 91/482/EHS zrušeno a nahrazeno rozhodnutím 2001/822/ES.
(4) Článek 37 přílohy III rozhodnutí Rady 2001/822/ES stanoví o pojmu "původního produktu" a metodách správní spolupráce, že lze přijímat odchylky od pravidel původu, pokud je to odůvodněno rozvojem stávajících odvětví nebo vytvářením nových odvětví v určité zemi nebo území.
(5) Článek 37 přílohy III rozhodnutí Rady 2001/822/ES v podstatě přejímá článek 30 přílohy II rozhodnutí 91/482/EHS.
(6) Je proto vhodné přezkoumat požadavek Grónska z hlediska článku 37 přílohy III rozhodnutí 2001/822/ES.
(7) Požadovaná odchylka je odůvodněna podle přílohy III rozhodnutí 2001/822/ES, zejména podle jeho čl. 37 odst. 7, pokud přidaná hodnota nepůvodních produktů užívaných v Grónsku bude vyšší než 45 % hodnoty hotového produktu, a pokud s výhradou dodržení některých podmínek vztahujících se k množství, dohledu a době trvání odchylka nezpůsobí hospodářskému odvětví Společenství nebo jednomu nebo několika členským státům vážnou újmu.
(8) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro celní kodex,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Odchylně od přílohy III rozhodnutí 2001/822/ES se upravení a konzervovaní garnáti a krevety druhu Pandalus borealis spadající pod kód KN ex160520, zpracovaní v Grónsku z nepůvodních garnátů a krevet, v souladu s podmínkami tohoto rozhodnutí považují za původní grónské garnáty a krevety.
Článek 2
Odchylka stanovená v článku 1 se vztahuje na množství uvedená v příloze tohoto rozhodnutí, dovezená z Grónska do Společenství v období od 1. ledna 2002 do 31. prosince 2006.
Článek 3
1. Množství uvedená v příloze řídí Komise, která přijme veškerá správní opatření, jež považuje za vhodná pro jejich účinné řízení.
2. Jestliže v členském státě dovozce předloží celní prohlášení s návrhem na propuštění do volného oběhu včetně žádosti o využití tohoto rozhodnutí a prohlášení je celními orgány přijato, oznámí členský stát Komisi své přání čerpat množství odpovídající jeho požadavkům.
Žádosti o čerpání, uvádějící den přijetí prohlášení, se Komisi zašlou neprodleně.
Komise povoluje čerpání v pořadí podle data přijetí celních prohlášení s návrhem na propuštění do volného oběhu celními orgány členských států, pokud to dovoluje dostupný zůstatek.
Pokud členský stát čerpané množství nevyužije, musí je co nejdříve vrátit do dotyčné kvóty.
Pokud požadavky převyšují dostupný zůstatek dané kvóty, přidělí se množství poměrně.
Komise informuje členské státy o čerpání kvót.
Každý členský stát zajistí, aby dovozci měli nepřetržitý a rovný přístup k dostupným objemům, dokud to zůstatek dovoluje.
Článek 4
Grónské celní orgány přijmou nezbytná opatření k provádění kontrol množství vyvážených produktů uvedených v článku 1.
Za tímto účelem musí být ve všech osvědčeních, která podle tohoto rozhodnutí vydají, uveden odkaz na toto rozhodnutí.
Příslušné grónské orgány zašlou Komisi každé tři měsíce výkaz množství, na která byla vydána průvodní osvědčení EUR.1 podle tohoto rozhodnutí, a pořadová čísla uvedených osvědčení.
Článek 5
Rubrika 7 osvědčení EUR.1 vydaných na základě tohoto rozhodnutí musí obsahovat některý z těchto odkazů na toto rozhodnutí:
- "Excepción — Decisión …";
- "Undtagelse — Beslutning …";
- "Abweichung — Entscheidung …";
- "Παρέκκλιση — Απόφαση …";
- "Derogation — Decision …";
- "Dérogation — Décision …";
- "Deroga — decisione …";
- "Afwijking — Beschikking …";
- "Derrogação — Decisão …";
- "Poikkeus — Päätös …";
- "Undantag — beslut nr …".
Článek 6
Toto rozhodnutí se použije ode dne 1. ledna 2002 do dne 31. prosince 2006.
Článek 7
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 5. prosince 2001,
kterým se mění její jednací řád
(oznámeno pod číslem K(2001) 3714)
(2001/937/ES, ESUO, EURATOM)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 218 odst. 2 této smlouvy,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství uhlí a oceli, a zejména na článek 16 této smlouvy,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství pro atomovou energii, a zejména na článek 131 této smlouvy,
s ohledem na Smlouvu o Evropské unii, a zejména na čl. 28 odst. 1 a čl. 41 odst. 1 této smlouvy,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Ustanovení provádějící nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001 ze dne 31. května 2001 o přístupu veřejnosti k dokumentům Evropského parlamentu, Rady a Komise [1], jejichž znění je obsaženo v příloze tohoto rozhodnutí, se připojují jako příloha k jednacímu řádu Komise.
Článek 2
Zrušuje se rozhodnutí Komise 94/90/ESUO, ES, Euratom [2].
Článek 3
Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem zveřejnění
Rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady č. 1346/2001/ES
ze dne 22. května 2001,
kterým se mění rozhodnutí č. 1692/96/ES, pokud jde o námořní přístavy, vnitrozemské přístavy a intermodální terminály, jakož i projekt č. 8 v příloze III
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 156 první pododstavec této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
s ohledem na stanovisko Výboru regionů [3],
v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy [4], s ohledem na společný návrh schválený dohodovacím výborem dne 13. března 2001,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady č. 1692/96/ES ze dne 23. července 1996 o hlavních směrech Společenství pro rozvoj transevropské dopravní sítě [5] tvoří obecný rámec zahrnující cíle, priority a základní rysy zvažovaných opatření, jakož i projekty společného zájmu v oblasti transevropské silniční sítě;
(2) předpokladem integrace různých druhů dopravy v multimodální síti jsou vzájemně propojená místa jako námořní přístavy, vnitrozemské přístavy a intermodální terminály;
(3) námořní přístavy transevropské dopravní sítě se třídí do kategorií. Jsou definovány na základě množstevních kritérií nebo na základě umístění v ostrovních, okrajových nebo nejvzdálenějších regionech.
Na mapách by měly být pro informaci uváděny pouze přístavy nejvyšší kategorie na základě objemu přepravy.
Měly by být stanoveny znaky, které musí projekt námořního přístavu splňovat, aby byl považován za projekt ve společném zájmu;
(4) kritéria pro vnitrozemské přístavy by měla být doplněna kritérii týkajícími se buď povahy jejich vybavení, nebo objemu přepravy, a tyto přístavy by měly být pro informaci uvedeny na mapách;
(5) Evropská rada se na svém zasedání v Dublinu v roce 1996 rozhodla, že projekt č. 8 na seznamu Evropské rady z Essenu z roku 1994 by se měl stát multimodálním spojením Portugalska/Španělska a zbytku Evropy;
(6) rozhodnutí č. 1692/96/ES by proto mělo být změněno,
PŘIJALY TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Rozhodnutí č. 1692/96/ES se mění takto:
1. Článek 11 se mění takto:
a) odstavec 3 se nahrazuje tímto: "3. Vnitrozemské přístavy jsou součástí sítě, zejména jako body propojení mezi vodními cestami uvedenými v odstavci 2 a v článku 14 a jinými druhy dopravy.";
b) vkládá se nový odstavec, který zní: "3a. Síť zahrnuje vnitrozemské přístavy:
a) otevřené obchodní dopravě,
b) umístěné na síti vnitrozemských vodních cest podle schématu v oddílu 4 přílohy I,
c) vzájemně propojené s ostatními transevropskými trasami podle přílohy I a
d) vybavené překládacím zařízením pro intermodální dopravu nebo s ročním objemem nákladní dopravy nejméně 500000 tun."
2. Článek 12 se nahrazuje tímto:
"Článek 12
1. Námořní přístavy umožňují rozvoj námořní dopravy a tvoří výchozí bod pro námořní spojení na ostrovy a body propojení mezi námořní dopravou a jinými druhy dopravy.
Poskytují zařízení a služby dopravcům.
Jejich infrastruktura nabízí široký rozsah služeb pro přepravu cestujících a zboží, včetně přepravy trajekty a dopravy na krátké a dlouhé vzdálenosti, včetně pobřežní lodní dopravy uvnitř Společenství a mezi Společenstvím a třetími zeměmi.
2. Námořní přístavy zahrnuté do sítě odpovídají jedné z kategorií A, B nebo C, definovaných takto:
A. mezinárodní námořní přístavy: přístavy s celkovým ročním objemem přepravy nejméně 1,5 milionu tun nákladu nebo 200000 cestujících, které jsou, není-li to nemožné, spojeny s pozemními prvky transevropské dopravní sítě, a mají proto důležitou roli v mezinárodní námořní dopravě;
B. námořní přístavy Společenství nespadající do kategorie A: tyto přístavy mají celkový roční objem přepravy nejméně 0,5 milionu tun nákladu nebo od 100000 do 199999 cestujících a jsou spojeny, není-li to nemožné, s pozemními prvky transevropské dopravní sítě a jsou vybaveny nezbytným překládacím zařízením pro dopravu na krátké vzdálenosti;
C. regionální námořní přístavy: tyto přístavy nesplňují kritéria kategorií A a B, ale jsou umístěny v ostrovních, okrajových nebo nejvzdálenějších regionech, které propojují námořními vodními cestami a/nebo je spojují s centrálními regiony Společenství.
Námořní přístavy kategorie A jsou na základě nejaktuálnějších údajů o přístavech uvedeny na informativních mapách podle schématu v oddílu 5 přílohy I.
3. Kromě kritérií stanovených v článku 7 musí projekty námořních přístavů společného zájmu vztahující se k námořním přístavům zahrnutým do sítě transevropských námořních přístavů splňovat kritéria a specifikace uvedené v příloze II."
3. Článek 14 se nahrazuje tímto:
"Článek 14
Charakteristiky Transevropská síť kombinované dopravy zahrnuje
- železniční tratě a vnitrozemské vodní cesty vhodné pro kombinovanou dopravu a námořní cesty, které v kombinaci s nejkratší možnou počáteční anebo konečnou silniční dopravou umožňují přepravu zboží na dlouhé vzdálenosti,
- intermodální terminály vybavené zařízením umožňujícím překládku mezi železničními tratěmi, vnitrozemskými vodními cestami, námořními cestami a silnicemi,
- po nezbytnou dobu vhodný vozidlový park, pokud to dosud nepřizpůsobené charakteristiky infrastruktury vyžadují."
4. Článek 19 se nahrazuje tímto: "Článek 19
Specifické projekty
V příloze III jsou pro informaci uvedeny projekty, na něž se odkazuje v přílohách I a II a v ostatních ustanoveních tohoto rozhodnutí, jimž přisoudila Evropská rada na zasedáních v Essenu v roce 1994 a v Dublinu v roce 1996 zvláštní důležitost."
5. Příloha I se mění takto:
a) v obsahu:
- se název oddílu 4 "Síť vnitrozemských vodních cest" nahrazuje názvem "Síť vnitrozemských vodních cest a vnitrozemských přístavů",
- oddíl 5 se nahrazuje tímto: "Oddíl 5: Námořní přístavy - kategorie A
5.0 Evropa
5.1 Baltské moře
5.2 Severní moře
5.3 Atlantský oceán
5.4 Středozemní moře - západní část
5.5 Středozemní moře - východní část",
- v oddíle 7 "Síť kombinované dopravy" se zrušuje bod 7.2;
b) pokud jde o mapy odpovídajících oddílům 4 a 5:
- mapa znázorňující oddíl 4 se nahrazuje mapami v příloze tohoto rozhodnutí.
Tyto mapy rovněž určují vnitrozemské přístavy vybavené překládacím zařízením pro kombinovanou dopravu a nahrazují mapy znázorňující bod 7.2,
- vkládají se mapy znázorňující bod 5, obsažené v příloze tohoto rozhodnutí.
6. Příloha II se mění takto:
a) ustanovení části 4 o vnitrozemských přístavech se nahrazují tímto: "Vnitrozemské přístavy
Projekty společného zájmu se musí bez diskriminace vztahovat výlučně k infrastruktuře přístupné každému uživateli.
Kromě projektů vztahujících se ke spojením a vnitrozemským přístavům uvedeným v příloze I se za projekty společného zájmu považují všechny projekty infrastruktury odpovídající jedné nebo více z těchto kategorií:
1. přístup k přístavu po vodních cestách;
2. přístavní infrastruktura je uvnitř přístavního areálu;
3. ostatní dopravní infrastruktura je uvnitř přístavního areálu;
4. ostatní dopravní infrastruktura spojující přístav s ostatními prvky transevropské sítě.
Za projekt společného zájmu je považován každý projekt týkající se: výstavby a údržby všech prvků dopravního systému obecně přístupných všem uživatelům uvnitř přístavu a spojů s vnitrostátní nebo mezinárodní dopravní síti; to zahrnuje zejména rozvoj a údržbu areálu pro obchodní a ostatní účely týkající se přístavních činností, výstavbu a údržbu silničních a železničních spojů, výstavbu a údržbu včetně bagrování přístupových tras a ostatních vodních ploch v přístavu a výstavbu a údržbu plavebního značení a systémů řízení plavebního provozu a komunikačních a informačních systémů v přístavu a na přístupových trasách.";
b) část 5 se nahrazuje tímto:
"Část 5
Námořní přístavy 1. Společné podmínky pro projekty společného zájmu vztahující se k námořním přístavům sítě
Projekty společného zájmu se musí vztahovat výlučně k infrastruktuře přístupné bez diskriminace každému uživateli.
Za projekt společného zájmu je považován každý projekt týkající se: výstavby a údržby všech prvků dopravního systému obecně přístupných všem uživatelům uvnitř přístavu a spojů s vnitrostátní nebo mezinárodní dopravní sítí; to zahrnuje zejména rozvoj a údržbu areálu pro obchodní a ostatní účely týkající se přístavních činností, výstavbu a údržbu silničních a železničních spojů, výstavbu a údržbu včetně bagrování přístupových tras a ostatních vodních ploch v přístavu a výstavbu a údržbu plavebního značení a systémů řízení plavebního provozu a komunikačních a informačních systémů v přístavu a na přístupových trasách.
2. Specifikace projektů společného zájmu vztahujících se k síti námořních přístavů
Specifikace projektu _BAR_ Kategorie přístavu _BAR_
Rozvoj přístavních zařízení na sběr odpadků _BAR_ Projekty vztahující se k přístavům kategorií A, B a C". _BAR_ c) druhá a třetí odrážka části 7 se nahrazují tímto: "— výstavby nebo rozvoje středisek překládky mezi obory pozemní dopravy, včetně vybudování překládacího zařízení s odpovídající infrastrukturou uvnitř terminálu,
— úpravy areálů přístavů umožňující rozvoj nebo zlepšení kombinované dopravy mezi námořní cestami a železnicí, vnitrozemskými vodními cestami nebo silnicemi".
7. Příloha III se mění takto:
a) název se nahrazuje tímto: "Seznam čtrnácti projektů přijatých Evropskou radou na zasedáních v Essenu v roce 1994 a v Dublinu v roce 1996"
; b) bod 8 (dálnice Lisabon - Valladolid) se nahrazuje tímto: "8. Multimodální spojení Portugalsko/Španělsko se zbytkem Evropy prostřednictvím rozvoje železničního, silničního, námořního a leteckého spojení v těchto třech iberských koridorech:
- Galicie (La Coruña)/Portugalsko (Lisabon),
- Irún/Portugalsko (Valladolid - Lisabon),
- Jihozápadní koridor (Lisabon - Sevilla)."
Článek 2
Toto rozhodnutí vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady č. 1411/2001/ES
ze dne 27. června 2001
o rámci Společenství pro spolupráci na podporu udržitelného rozvoje měst
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 175 odst. 1 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
s ohledem na stanovisko Výboru regionů [3],
v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy [4],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Smlouva stanoví rozvoj a provádění politiky Společenství v oblasti životního prostředí a stanoví cíle a zásady, kterými by se měla tato politika řídit.
(2) Přijetím rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady č. 2179/98/ES [5] Společenství potvrdilo svůj závazek k obecnému přístupu a strategii, ke kterým se Komise přihlásila ve svém programu nazvaném "Směrem k udržitelnému rozvoji" [6].
(3) Mnoho mezinárodních závazků Společenství, zejména v souvislosti s opatřeními proti změně klimatu, není možné provádět bez spolupráce s místními orgány.
(4) Ve svém sdělení nazvaném "Udržitelný rozvoj měst v Evropské unii: akční rámec" ze dne 28. října 1998 se Komise zavázala poskytovat "pokračující podporu činnostem rozvíjejícím sítě místních orgánů" a "zajistit přiměřený právní základ nezbytný pro financování těchto činností na víceletém základě".
(5) Evropský parlament přijal usnesení [7] o posílení politiky Evropské unie v oblasti městského prostředí.
(6) Výbor regionů přijal stanoviska k přeshraniční a nadnárodní spolupráci mezi místními orgány [8] a ke sdělení Komise "Cesty rozvoje měst v Evropské unii" [9].
(7) Pátý akční program pro životní prostředí stanoví, že všichni dotčení aktéři, včetně Komise a místních orgánů, by měli jednat koordinovaně jako partneři za účelem dosažení cíle udržitelného rozvoje a měli by sdílet příslušné odpovědnosti.
(8) Kapitola 28 Agendy 21, která je předmětem Protokolu podepsaného na Summitu Země v Riu v roce 1992, stanoví, že by většina místních orgánů v jednotlivých zemích měla dosáhnout shody o místní Agendě 21 pro společenství prostřednictvím konzultativního procesu se svým obyvatelstvem.
(9) Pro dosažení cílů udržitelného rozvoje měst, provádění Agendy 21 a uplatňování právních předpisů Společenství je nezbytné definování, rozvoj a předávání osvědčených postupů mezi místními orgány, jakož i zvyšování jejich uvědomělosti.
(10) Kapacita sítí místních orgánů by měla být na evropské úrovni posílena, osvědčené postupy v oblastech udržitelného rozvoje měst a místní Agendy 21 by měly být rozvíjeny a předávány a tyto činnosti by měly být koordinovány tak, aby byly informace a stanoviska místních orgánů o nových a vznikajících perspektivách v oblastech týkajících se udržitelného rozvoje předávány Komisi.
(11) Jelikož cílů navrhovaných opatření, totiž předávání osvědčených postupů v celoevropském rozsahu a zvyšování uvědomělosti místních orgánů prostřednictvím evropských sítí, nemůže být uspokojivě dosaženo na úrovni členských států, a proto jich může být lépe dosaženo na úrovni Společenství, může Společenství přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity, jak je stanovena v článku 5 Smlouvy.
V souladu se zásadou proporcionality, jak je stanovena v uvedeném článku, nepřekročí toto rozhodnutí rámec toho, co je nezbytné pro dosažení uvedených cílů.
(12) Měly by být definovány prioritní oblasti činností, které by mohl rámec Společenství pro spolupráci podporovat.
(13) Je nutné zavést účinné metody monitorování a hodnocení a poskytovat příslušné informace potenciálním příjemcům a veřejnosti.
(14) Uskutečňování rámce pro spolupráci by se mělo hodnotit ve světle zkušeností získaných v průběhu počátečních let provádění a měl by o tom být informován Evropský parlament a Rada.
(15) Toto rozhodnutí zavádí, na celé období platnosti programu, finanční rámec, který představuje prvotní referenci pro rozpočtový orgán ve smyslu bodu 33 interinstitucionální dohody ze dne 6. května 1999 mezi Evropským parlamentem, Radou a Komisí o rozpočtové kázni a o zdokonalení rozpočtového procesu [10].
(16) Opatření nezbytná k provedení tohoto rozhodnutí by měla být přijata podle rozhodnutím Rady 1999/486/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [11],
ROZHODLY TAKTO:
Článek 1
Tímto se zakládá rámec Společenství pro spolupráci (dále jen "rámec pro spolupráci"), aby poskytoval finanční a technickou podporu sítím místních orgánů vytvořených nejméně ve čtyřech členských státech a zahrnujících případně města zemí uvedených v článku 8, s cílem podpořit vypracování, předávání a provádění osvědčených postupů v oblastech:
- uplatňování právních předpisů EU v oblasti životního prostředí na místní úrovni,
- udržitelný rozvoj měst,
- místní Agenda 21.
Hlavními partnery jsou Komise, sítě místních orgánů, víceúčelová městská sdružení, sítě organizací, jako jsou nevládní organizace, vysoké školy a jiní aktéři, organizované na evropské úrovni.
Článek 2
1. Druhy činností způsobilé získat podporu Společenství podle tohoto rámce pro spolupráci jsou vymezeny v příloze.
2. Komise může poskytnout podporu jakékoli síti místních orgánů ve smyslu článku 1, nebo v případě doprovodných opatření zmíněných v části C přílohy ji může poskytnout jiným příjemcům, kteří hodlají rozvíjet tyto druhy činností.
3. Podpora Společenství se vztahuje na činnosti vykonávané v průběhu roku, na který připadá finanční příspěvek nebo v následujících dvou letech.
4. Předběžné rozdělení finanční podpory na různé druhy činností je uvedeno v příloze.
Článek 3
V souladu s postupem podle čl. 11 odst. 2 Komise posoudí předložené návrhy a vybere z nich ty projekty, které mají být financovány v rámci prioritních oblastí uvedených v článku 4.
Článek 4
1. Komise zveřejní v Úředním věstníku Evropských společenství oznámení popisující prioritní oblasti, v jejichž rámci jsou projekty financovány, a stanovující kritéria výběru a udělení podpory a také postupy pro podávání žádostí a pro schvalování.
2. Návrhy projektů, které mají být financovány, se předloží Komisi prostřednictvím sítě místních orgánů ve smyslu článku 1 a návrhy druhů činností uvedených v části C přílohy předloží jiní způsobilí příjemci.
3. Výzva k podávání návrhů projektů podle tohoto rámce pro spolupráci se každoročně zveřejňuje v Úředním věstníku Evropských společenství nejpozději do 31. ledna.
Po posouzení těchto návrhů Komise rozhodne do 31. května, které projekty bude financovat.
Po rozhodnutí o projektech, které mají být financovány se s příjemci odpovědnými za provedení projektu uzavírá smlouva, která vymezuje práva a povinnosti partnerů.
4. Seznam příjemců a projektů financovaných prostřednictvím tohoto rámce pro spolupráci se zveřejní, spolu s uvedením výše přidělené podpory.
Článek 5
Komise zajistí vzájemný soulad, komplementaritu a synergii činností a projektů Společenství, aby se provedl tento rámec pro spolupráci a jiné programy a iniciativy Společenství, zejména iniciativa URBAN uvedená v článku 20 nařízení Rady (ES) č. 1260/1999 ze dne 21. června 1999 o obecných ustanoveních o strukturálních fondech [12].
Projekty financované podle jiných programů a fondů Společenství nejsou způsobilé pro financování podle tohoto rámce pro spolupráci.
Článek 6
1. Tento rámec pro spolupráci začne 1. ledna 2001 a skončí 31. prosince 2004.
Finanční rámec pro provádění tohoto rámce pro spolupráci v období 2001 až 2004 se stanoví na 14 milionů EUR.
Roční položky schválí rozpočtový orgán v mezích finančního výhledu.
2. Finanční podporu ve výši 350000 EUR nebo vyšší je možné obdržet, pouze pokud bylo účetnictví příjemce za předchozí rok ověřeno registrovaným auditorem.
Za období, po které je dotace čerpána, musí být účetnictví rovněž ověřeno registrovaným auditorem.
Finanční podporu nižší než 350000 EUR je možné obdržet, pouze pokud je účetnictví příjemce za předchozí rok dostupné v podobě uznané Komisí a pokud je předloženo v uvedené podobě pro období, po které je dotace čerpána.
Článek 7
Projekty přispívají k dosažení cílů uvedených v článku 1 a jsou vybírány na základě těchto obecných kritérií:
a) příznivý poměr nákladů a přínosů;
b) trvalý multiplikační účinek na evropské úrovni;
c) účinná a vyvážená spolupráce různorodých partnerů projektu při sestavování programu a provádění činností a finanční spoluúčast;
d) podíl na finanční spoluúčasti;
e) přispění k mnohonárodnímu přístupu, zejména k přeshraniční spolupráci v rámci Společenství a případně spolupráce se sousedními zeměmi za hranicemi Společenství;
f) přispění k integrovanému meziodvětvovému přístupu a k udržitelnému rozvoji měst, přičemž se zohlední sociální, hospodářský a environmentální rozměr;
g) stupeň zapojení všech partnerů včetně zástupců občanské společnosti;
h) přispění k posílení a oživení veřejných služeb poskytovaných v obecném zájmu.
Článek 8
Tohoto rámce pro spolupráci se mohou účastnit sítě místních orgánů včetně měst ze zemí střední a východní Evropy, Kypru a Malty, jakož i jiných zemí, které uzavřely se Společenstvím dohodu o přidružení.
Článek 9
1. Pro to, aby byl zaručen úspěch činností prováděných příjemci podpory Společenství, Komise přijme nezbytná opatření, aby:
a) ověřila, že činnosti navržené Komisi řádně proběhly;
b) zabránila nesrovnalostem a zasáhla proti nim;
c) případně vymohla zpět částky, které byly získány neoprávněně.
2. Úředníci a jiní zaměstnanci Komise mohou u činností financovaných na základě tohoto rámce pro spolupráci provádět kontroly přímo na místě, včetně kontrol namátkových, aniž by tím byly dotčeny kontroly, které provádí Účetní dvůr podle článku 248 Smlouvy, nebo kontroly prováděné podle článku 279 písm. c) Smlouvy.
Komise informuje příjemce v předstihu o kontrolách prováděných přímo na místě, nejsou-li dostatečné důvody pro podezření z podvodu nebo nesprávného užití podpory.
3. Po dobu pěti let od uskutečnění poslední platby týkající se dané činnosti bude mít Komise u příjemce finanční podpory k dispozici veškeré podpůrné dokumenty týkající se výdajů na činnost.
Tyto dokumenty je možné uchovat i v elektronické podobě.
Článek 10
1. Komise může snížit, pozastavit nebo vymáhat nazpět částku finanční podpory poskytnutou na základě smlouvy, pokud shledá nesrovnalosti nebo pokud vyjde najevo, že smlouva doznala bez jejího souhlasu změny, která je v rozporu s dohodnutými cíli nebo prováděcími podmínkami.
2. Pokud nebyly dodrženy lhůty nebo pokud je pokrokem učiněným při plnění smlouvy ospravedlněna pouze část z přidělené finanční podpory, požádá Komise příjemce, aby do určité doby podal vysvětlení.
Pokud příjemce nepodá uspokojivé vysvětlení, může Komise zrušit zbývající částku finanční podpory a požadovat okamžité vrácení již zaplacené částky.
Komise se zavazuje, že provede důkladné a neodkladné vyhodnocení těchto vysvětlení.
3. Příjemce předloží Komisi výroční zprávu o dosaženém pokroku u smluv s dobou platnosti delší než jeden rok, jakož i finanční zprávu ke každé smlouvě, a to do šesti měsíců od jejího ukončení.
Komise stanoví formu a obsah těchto zpráv.
Pokud nejsou zprávy předloženy ve stanovené lhůtě, příjemce není nadále způsobilý pro další financování podle tohoto rozhodnutí.
Komise se zavazuje, že vyhodnotí zprávy v přiměřené lhůtě, aby se vyhnula zbytečnému prodlení v platbách.
4. Jakákoli bezdůvodná platba musí být vrácena zpět Komisi.
K částkám, které nebyly vráceny v přiměřené lhůtě, může být připočítán úrok.
Komise stanoví podrobná pravidla pro provádění tohoto odstavce.
Článek 11
1. Komisi je nápomocen poradní výbor.
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 3 a 7 rozhodnutí Rady 1999/468/ES s ohledem na článek 8 zmíněného rozhodnutí.
3. Výbor přijme svůj jednací řád.
Článek 12
Komise vyhodnotí provádění tohoto rámce pro spolupráci a předloží v této věci zprávu Evropskému parlamentu a Radě nejpozději do 31. března 2003.
Článek 13
Toto rozhodnutí se použije od 1. ledna 2001 do 31. prosince 2004.
ROZHODNUTÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADYč. 2455/2001/ES
ze dne 20. listopadu 2001,
kterým se stanoví seznam prioritních látek v oblasti vodní politiky a mění směrnice 2000/60/ES
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 175 odst. 1 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise[1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru[2],
po konzultaci Výboru regionů,
v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy[3],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Směrnice Rady 76/464/EHS ze dne 4. září 1976 o znečišťování některými nebezpečnými látkami vypouštěnými do vodního prostředí Společenství[4] a směrnice přijaté v jejím rámci představují v současné době hlavní nástroj Společenství pro omezování bodového a difúzního vypouštění nebezpečných látek.
(2) Regulační systém Společenství podle směrnice Rady 76/464/EHS se nahrazuje, sjednocuje a dále rozvádí směrnicí 2000/60/ES Evropskéhoparlamentu a Rady ze dne 23. října 2000, kterou se stanoví rámec pro činnost Společenství v oblasti vodní politiky[5].
(3) Podle směrnice 2000/60/ES musí být na úrovni Společenství přijata specifická opatření proti znečišťování vody jednotlivými znečišťujícími látkami nebo skupinami těchto látek, které představují významné riziko pro vodní prostředí nebo jeho prostřednictvím, včetně rizika pro vody využívané k výrobě pitné vody. Taková opatření směřují k postupnému snižování a pro prioritní nebezpečné látky definované v druhé větě čl.
2 odst. 30 směrnice 2000/60/ES k zastavení nebo postupnému odstranění vypouštění, emisí a úniků do 20 let od přijetí těchto opatření na úrovni Společenství s konečným záměrem dosažení cílů příslušných mezinárodních dohod, tj. dosažení koncentrací v mořském prostředí na úrovni hodnot pozadí pro přirozeně se vyskytující látky a koncentrací blízkých nule pro umělé syntetické látky.
S ohledem na přijetí těchto opatření je nutno stanovit, jako přílohu X směrnice 2000/60/ES, seznam prioritních látek včetně prioritních nebezpečných látek. Seznam byl sestaven na základě doporučení uvedených v čl.
16 odst. 5 směrnice 2000/60/ES.
(4) Pro látky, které se vyskytují přirozeně nebo vznikají přírodními procesy, jako je kadmium, rtuť a polyaromatické uhlovodíky (PAH), není úplné odstranění emisí, vypouštění a úniků možné.
Při zpracování příslušných jednotlivých předpisů musí být tato situace vzata náležitě v úvahu a opatření zaměřena na zastavení emisí, vypouštění a úniků do vody těch prioritních nebezpečných látek, které pocházejí z lidských činností.
(5) Směrnice 2000/60/ES zavádí v čl. 16 odst. 2 vědecky založenou metodu pro výběr prioritních látek na základě znalosti jejich rizika pro vodní prostředí nebo jeho prostřednictvím.
(6) Metoda stanovená ve směrnici 2000/60/ES umožňuje jako nejúčelnější volbu užití zjednodušeného postupu hodnocení rizika založeného na vědeckých zásadách, se zvláštním zřetelem na:
- důkazy o skutečném riziku příslušné látky, a zejména její akvatickou toxicitu a na toxicitu pro člověka prostřednictvím vodního prostředí,
- důkazy získané monitorováním o širší kontaminaci životního prostředí a
- jiné prokázané faktory, které mohou indikovat možnost širší kontaminace životního prostředí, jako je výroba, rozsah a způsob používání příslušných látek.
(7) Na tomto základu vytvořila Komise systém stanovení prioritních látek založený na monitorování i modelování (postup COMMPS), který vznikl ve spolupráci s experty zúčastněných stran, zejména s Vědeckým výborem pro toxicitu, ekotoxicitu a životní prostředí, členskými státy, zeměmi EFTA, Evropskou agenturou pro životní prostředí, evropskými obchodními organizacemi včetně těch, které zastupují malé a střední podniky a evropské organizace ochrany životního prostředí.
(8) Komise by měla do postupu COMMPS zahrnout země, které jsou kandidáty členství v Evropské unii, a přednostně ty, přes jejichž území protékají vodní toky, které protékají rovněž přes území členského státu nebo do něj vtékají.
(9) Na základě postupu COMMPS byl sestaven první seznam obsahující 33 prioritních látek nebo skupin látek. Ten byl podroben následné veřejné a transparentní diskusi se zúčastněnými stranami.
(10) Urychlené přijetí tohoto seznamu je žádoucí, aby bylo umožněno včasné a nepřetržité provádění omezování nebezpečných a škodlivých látek na úrovni Společenství, podle strategie stanovené v článku 16 směrnice 2000/60/ES, zejména návrhy na omezení podle čl. 16 odst. 6 a návrhy norem jakosti podle čl. 16 odst. 7, směřující k dosažení cílů uvedené směrnice.
(11) Seznam prioritních látek přijatý na základě tohoto rozhodnutí nahradí seznam látek uvedený ve sdělení Komise Radě ze dne 22. června 1982 o nebezpečných látkách, které by mohly být začleněny do seznamu I směrnice Rady 76/464/EHS[6].
16 odst. 3 směrnice 2000/60/ES vyžaduje určování prioritních nebezpečných látek zvážení výběru látek v příslušných právních předpisech Společenství týkajících se nebezpečných látek nebo v příslušných mezinárodních dohodách.
Nebezpečné látky jsou v uvedené směrnici definovány jako "látky nebo skupiny látek, které jsou toxické, perzistentní a náchylné k bioakumulaci, a další látky nebo skupiny látek, které v obdobné míře vyvolávají znepokojení".
(13) Příslušné mezinárodní dohody zahrnují mimo jiné Úmluvu OSPAR na ochranu mořského prostředí severovýchodního Atlantiku, Úmluvu HELCOM o ochraně mořského prostředí oblasti Baltského moře, barcelonskou Úmluvu o ochraně Středozemního moře před znečišťováním, úmluvy přijaté v rámci Mezinárodní námořní organizace (IMO), Úmluvu UNEP o perzistentních organických znečišťujících látkách a Protokol o perzistentních organických znečišťujících látkách Úmluvy EHK OSN o dálkovém znečišťování ovzduší přesahujícím hranice států.
(14) Výběr prioritních látek a určení prioritních nebezpečných látek směřoval ke zřízení systému omezování emisí, vypouštění a úniků, což přispěje k naplnění cílů a závazků Společenství vycházejících z mezinárodních úmluv o ochraně mořských vod, zvláště k zavádění Strategie pro nebezpečné látky přijaté v roce 1998 na konferenci ministrů OSPAR, konané v rámci Úmluvy o ochraně mořského prostředí severovýchodního Atlantiku podle rozhodnutí Rady 98/249/ES ze dne 7. října 1997[7].
(15) Určení prioritních nebezpečných látek v seznamu prioritních látek by se mělo provést mimo jiné s ohledem na nebezpečné látky, u nichž mezinárodní dohody stanovily postupné odstranění nebo zastavení emisí, vypouštění a úniků; zejména nebezpečné látky, u nichž bylo postupné odstranění dohodnuto na mezinárodních fórech zahrnujících IMO, UNEP nebo EHK-OSN; nebezpečné látky, u nichž úmluva OSPAR stanovila zastavení vypouštění, emisí a úniků, včetně nebezpečných látek určených výběrem OSPAR DYNAMEC I[8] nebo III[9]; nebezpečné látky, které vyvolávají "obdobnou míru znepokojení" jako látky, které jsou perzistentní, toxické a náchylné k bioakumulaci (PTB), jako jsou látky endokrinně škodlivé určené podle Strategie OSPAR a těžké kovy obsažené v Protokolu o těžkých kovech Úmluvy EHK-OSN o dálkovém znečišťování ovzduší přesahujícím hranice států a vybrané pro prioritní opatření podle OSPAR 1998 a 2000, vyvolávající "obdobnou míru znepokojení" jako PTB.
(16) K zefektivnění opatření pro boj proti znečišťování vody musí Komise prosazovat harmonizaci výzkumu a závěrů provedených v rámci úmluvy OSPAR a postupu COMMPS.
(17) Postup COMMPS je navržen jako dynamický nástroj pro výběr prioritních nebezpečných látek, přístupný trvalému vylepšování a vývoji z hlediska přezkoumání a úpravy prvního seznamu prioritních látek nejpozději do čtyř let ode dne vstupu směrnice 2000/60/ES v platnost a nejméně každé čtyři roky poté.
Pro zajištění toho, aby byly všechny potenciální prioritní látky vzaty v úvahu v příštím procesu výběru, je nezbytné, aby žádná látka nebyla systematicky vyloučena, aby byly vzaty v úvahu nejlepší dostupné znalosti a aby všechny chemikálie a pesticidy na trhu EU určené podle OSPAR jako "nebezpečné" byly zahrnuty do procesu výběru.
(18) Účinnost postupu COMMPS je do značné míry omezena dostupností příslušných údajů.
Ukázalo se, že současné právní předpisy Společenství o chemických látkách trpí významným nedostatkem údajů.
Cílů směrnice 2000/60/ES může být plně dosaženo, pouze bude-li revizí právních předpisů Společenství o chemických látkách zajištěna plná dostupnost údajů.
(19) Odkaz na postup COMMPS nevylučuje možnost, že Komise použije metody hodnocení škodlivosti určitých látek, které byly vyvinuty nebo použity při jiných opatřeních proti znečišťování.
(20) V souladu s čl. 1 písm. c) směrnice 2000/60/ES přispějí budoucí revize seznamu prioritních látek podle čl. 16 odst. 4 uvedené směrnice prováděné postupným přidáváním nebezpečných látek na tento seznam k odstranění emisí, vypouštění a úniků všech nebezpečných látek do roku 2020.
(21) V průběhu revize a úpravy seznamu prioritních látek se vezmou přiměřeně v úvahu, kromě dále vyvíjeného postupu COMMPS, výsledky přezkoumání podle směrnice Rady 91/414/EHS ze dne 15. července 1991 o uvádění přípravků na ochranu rostlin na trh[10], nařízení Rady (EHS) č. 793/93 ze dne 23. března 1993 o hodnocení a kontrole rizik existujících látek[11], směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/8/ES ze dne 16. února 1998 o uvádění biocidních přípravků na trh[12] a případně další vědecké informace z přezkoumání stávajících nebo nových směrnic, zvláště v rámci právních předpisů o chemických látkách.
S ohledem na vyvolané náklady musí být zamezeno duplicitě v posuzování látek.
Při úpravách seznamu musí být možno zařadit látku do nižší i vyšší kategorie priority,
PŘIJALY TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
16 odst. 2 a 3 směrnice 2000/60/ES, který zahrnuje seznam látek určených jako prioritní nebezpečné látky.
Tento seznam, jak je uveden v příloze tohoto rozhodnutí, se připojuje ke směrnici 2000/60/ES jako příloha X.
Článek 2
Seznam prioritních látek stanovený tímto rozhodnutím nahrazuje seznam látek uvedený ve sdělení Komise ze dne 22. června 1982.
Článek 3
Pro zajištění posouzení všech potenciálních prioritních látek zajistí Komise a členské státy, aby byly látky a údaje vztahující se k jejich expozici, potřebné pro provedení postupu COMMPS, zpřístupněny.
Článek 4
Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Společný postoj Rady
ze dne 26. února 2001,
kterým se mění společný postoj 2000/696/SZBP o zachování zvláštních omezujících opatření namířených proti panu Miloševićovi a osobám s ním spojeným a zrušuje společný postoj 98/725/SZBP
(2001/155/SZBP)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o Evropské unii, a zejména na čl. 15 této smlouvy,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Společný postoj 2000/696/SZBP [1] zachoval zvláštní omezující opatření namířená proti bývalému prezidentovi Svazové republiky Jugoslávie (SRJ), panu Slobodanu Miloševićovi, a osobám s ním spojeným a zároveň rušil všechny ostatní sankce proti Svazové republice Jugoslávie uvalené od roku 1998.
(2) Ve svých závěrech ze dne 22. ledna 2001 Rada přivítala svobodné a spravedlivé podmínky, za kterých se v prosinci konaly parlamentní volby v Srbsku.
Jejich výsledek potvrzuje odhodlání srbského lidu pokračovat v konsolidaci demokracie v jejich zemi.
(3) Omezující opatření by proto měla být omezena na bývalého prezidenta SRJ pana Slobodana Miloševiće, jeho rodinu a osoby obžalované mezinárodním trestním tribunálem pro bývalou Jugoslávii ("MTTJ").
(4) Společný postoj 2000/696/SZBP by měl být proto změněn.
(5) Společný postoj 98/725/SZBP ze dne 14. prosince 1998 o omezujících opatřeních namířeným proti osobám ve Svazové republice Jugoslávie, jednajícím proti nezávislým médiím [2], by měl být zrušen,
PŘIJALA TENTO SPOLEČNÝ POSTOJ:
Článek 1
Společný postoj 2000/696/SZBP se mění takto:
1. Článek 1 se nahrazuje tímto:
"Článek 1
1. Zákaz vydávání víz uvedený v článku 4 společného postoje 98/240/SZBP a článku 1 společného postoje 1999/318/SZBP se omezuje na bývalého prezidenta Svazové republiky Jugoslávie (SRJ) Slobodana Miloševiće, jeho rodinu a osoby obžalované MTTJ, s bydlištěm v SRJ, určené v příloze.
2. Výjimky lze učinit v případech, kdy je vydání víza nezbytné k tomu, aby se obžalovaný dostavil před MTTJ.
3. Seznam osob určených v příloze se aktualizuje prováděcím rozhodnutím Rady."
2. Příloha se nahrazuje tímto: "
SPOLEČNÝ POSTOJ RADY
ze dne 16. července 2001
o zákazu udělení víza extremistům z Bývalé jugoslávské republiky Makedonie
(2001/542/SZBP)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropské unie, a zejména na článek 15 uvedené smlouvy,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Ve svých závěrech ze dne 11. června 2001 Rada vyjádřila rostoucí obavy nad vážným zhoršením bezpečnostní situace v Bývalé jugoslávské republice Makedonii a odsoudila pokračující teroristické útoky etnických albánských extremistů.
(2) Ve svých závěrech ze dne 25. června 2001 Rada znovu odsoudila všechny formy terorismus v západní oblasti Balkánu a prohlásila, že je i nadále odhodlána zabránit akcím tohoto druhu v podkopávání demokratických procesů, a to i pomocí restriktivních opatření, jako je zákaz udělení víza extremistům.
(3) Extremistům, kteří ohrožují mír a stabilitu v Bývalé jugoslávské republice Makedonii a kteří ohrožují její svrchovanost a územní celistvost, nesmějí být udělena víza.
(4) EU považuje za důležité připojení zemí střední a východní Evropy přidružených k Evropské unii, přidružených zemí Kypru, Malty a Turecka a zemí ESVO, které jsou členy Evropského hospodářského prostoru, za účelem dosažení co největšího účinku tohoto společného postoje,
PŘIJALA TENTO SPOLEČNÝ POSTOJ:
Článek 1
1. Extremistům, kteří ohrožují mír a stabilitu
Společná akce Rady
ze dne 20. července 2001
o zřízení Ústavu Evropské unie pro studium bezpečnosti
(2001/554/SZBP)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o Evropské unii, a zejména na článek l4 uvedené smlouvy,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Dne 10. listopadu 2000 Rada vyjádřila v zásadě souhlas se zřízením Ústavu pro studium bezpečnosti, do něhož budou začleněny odpovídající prvky stávajícího uspořádání Západoevropské unie (ZEU).
(2) Zřízení Ústavu pro studium bezpečnosti v rámci Evropské unie pomůže při provádění společné zahraniční a bezpečnostní politiky (SZBP), a zejména evropské bezpečnostní a obranné politiky (EBOP).
(3) Statut a struktura ústavu by měly odpovídat požadavkům Evropské unie a členských států, umožnit plnění úlohy ústavu v úzké spolupráci s orgány Společenství i s vnitrostátními a mezinárodními institucemi.
(4) Ústav Evropské unie pro studium bezpečnosti by měl mít právní subjektivitu a být zcela vědecky nezávislý, zároveň by ale měl udržovat úzké spojení s Radou a mít patřičně na zřeteli obecnou politickou odpovědnost Evropské unie a jejích orgánů,
PŘIJALA TUTO SPOLEČNOU AKCI:
Článek 1
Zřízení
1. Zřizuje se Ústav Evropské unie pro studium bezpečnosti (UEUSB), dále jen "ústav".
Svou činnost zahájí dne 1. ledna 2002.
2. Sídlo ústavu je v Paříži.
3. Nezbytnou počáteční infrastrukturu zajistí ZEU.
Článek 2
Úloha
Ústav přispívá vědeckým výzkumem a analýzou odpovídajících oblastí k rozvoji SZBP, včetně ESDP.
Za tím účelem mimo jiné vypracovává nebo ad hoc nechává vypracovat zprávy o výzkumu, pořádá semináře, obohacuje transatlantický dialog organizováním akcí podobných akcím Transatlantického fóra ZEU, a udržuje síť výměnných kontaktů s jinými výzkumnými ústavy a továrnami na myšlenky jak uvnitř, tak i mimo Evropskou unii.
Tato síť je pro činnost ústavu využívána v největším možném rozsahu.
Výsledky činnosti ústavu jsou šířeny v největší možné míře, kromě důvěrných informací, na které se vztahuje bezpečnostní nařízení Rady obsažené v rozhodnutí 2001/264/ES [1].
Článek 3
Politický dohled
Politický a bezpečnostní výbor v souladu se svou působností v oblasti SZBP, a zejména ESDP, vykonává politický dohled nad činností ústavu, aniž je dotčena vědecká nezávislost ústavu při výzkumné činnosti a pořádání seminářů.
Článek 4
Právní subjektivita
Ústav má právní subjektivitu nezbytnou pro plnění své úlohy a pro dosažení stanovených cílů.
Každý z členských států podle potřeby přijme opatření, která udělí ústavu takovou způsobilost k právním úkonům, jakou mají právnické osoby podle platných právních předpisů; ústav může zejména nabývat a zcizovat movitý i nemovitý majetek a vystupovat před soudem.
Ústav je neziskovou institucí.
Článek 5
Správní rada
1. Ústav má správní radu, která schvaluje jeho roční a dlouhodobý pracovní program a odpovídající rozpočet.
Správní rada je fórem pro projednávání záležitostí týkajících se provozu a personálu ústavu.
2. Správní radě předsedá generální tajemník/vysoký představitel, nebo, v případě jeho nepřítomnosti, jeho zástupce.
Generální tajemník/vysoký představitel podává Radě zprávu o činnosti správní rady.
3. Správní rada se skládá z jednoho zástupce jmenovaného každým členským státem a jednoho zástupce jmenovaného Komisí.
Každý člen správní rady může být zastoupen nebo doprovázen náhradníkem.
Jmenovací listiny s řádným pověřením členského státu nebo Komise se předávají generálnímu tajemníkovi/vysokému představiteli.
4. Ředitel ústavu nebo jeho zástupce se zpravidla účastní schůzí správní rady.
Schůzí správní rady se může účastnit také generální ředitel vojenského štábu a předseda Vojenského výboru nebo jejich zástupci.
5. Rozhodnutí správní rady jsou přijímána na základě hlasování zástupců členských států kvalifikovanou většinou, přičemž hlasy se váží podle čl. 23 odst. 2 třetího pododstavce Smlouvy, aniž je dotčen čl. 12 odst. 2 této společné akce. Správní rada přijme svůj jednací řád.
6. Správní rada může rozhodnout o vytvoření pracovních skupin ad hoc, nebo stálých výborů, jejichž složení odpovídá složení správní rady a které se zabývají zvláštními tématy nebo záležitostmi v rámci obecné působnosti správní rady a jednají pod jejím dohledem.
V rozhodnutí o vytvoření takových skupin nebo výborů se stanoví jejich působnost, složení a doba trvání.
7. Správní radu svolává předseda alespoň dvakrát ročně a na žádost alespoň jedné třetiny členů.
Článek 6
Ředitel
1. Správní rada jmenuje ředitele ústavu z řad státních příslušníků členských států.
Členské státy odevzdají přihlášky uchazečů generálnímu tajemníkovi/vysokému představiteli, který je předá správní radě.
Ředitel je jmenován na dobu tří let s možností jednoho prodloužení funkčního období o dva roky.
2. Ředitel je příslušný pro přijímání všech ostatních zaměstnanců ústavu.
Členové správní rady jsou předem informováni o jmenování výzkumných pracovníků.
3. Ředitel zajišťuje plnění úkolů ústavu v souladu s článkem 2. Ředitel dále dbá o udržení vysoké úrovně odbornosti a profesionality ústavu, jakož i výkonnosti a účinnosti při plnění jeho úlohy.
Ředitel je také příslušný pro
- vypracování návrhu ročního pracovního programu ústavu a výroční zprávy o činnosti ústavu,
- přípravu práce správní rady, zejména návrhu ročního pracovního programu ústavu,
- běžnou správu ústavu,
- veškeré personální otázky,
- přípravu plánu příjmů a výdajů a plnění rozpočtu ústavu,
- informování Politického a bezpečnostního výboru o ročním pracovním programu,
- zajištění spojení a úzké spolupráce s orgány Společenství, s vnitrostátními a mezinárodními institucemi v příbuzných oblastech.
4. V rámci schváleného pracovního plánu a rozpočtu ústavu má ředitel pravomoc uzavírat smlouvy, najímat zaměstnance schválené rozpočtem a působit jakékoli náklady nezbytné pro provoz ústavu.
5. Ředitel vypracovává výroční zprávu o činnosti ústavu vždy do 31. března následujícího roku.
Zprávu předává správní radě a Radě, které ji postupují Evropskému parlamentu, Komisi a členským státům.
6. Ředitel je odpovědný správní radě.
7. Ředitel je zákonným zástupcem ústavu.
Článek 7
Zaměstnanci
1. Zaměstnanci ústavu sestávají z výzkumných pracovníků a správních pracovníků, pracují na smluvním základě a jsou najímáni z řad státních příslušníků členských států.
Počáteční zaměstnanci jsou najímáni podle potřeby z řad zaměstnanců Ústavu pro studium bezpečnosti ZEU.
2. Výzkumní pracovníci ústavu jsou najímáni na základě spravedlivého a průhledného výběrového řízení podle míry zásluh a vědecké odbornosti v oblasti SZBP, a zejména ESDP.
Článek 8
Předpisy platné pro zaměstnance
Předpisy týkající se zaměstnanců ústavu stanoví Rada na doporučení ředitele.
Článek 9
Vědecká nezávislost
Ředitel a výzkumní pracovníci se těší vědecké nezávislosti při provádění výzkumné a seminární činnosti ústavu.
Článek 10
Pracovní program
Nejpozději 30. listopadu každého roku přijme správní rada na základě návrhu podaného ředitelem ústavu roční pracovní program ústavu pro následující rok.
K opatřením, která mají být podle ročního programu provedena, je přiložen odhad nezbytných výdajů.
Článek 11
Rozpočet
1. Veškeré položky příjmů a výdajů ústavu jsou zahrnuty do odhadů, navrhovaných pro každý rozpočtový rok, který odpovídá kalendářnímu roku, a jsou vykázány v rozpočtu ústavu, který obsahuje seznam zaměstnanců.
2. Příjmy a výdaje vykázané v rozpočtu ústavu musí být vyrovnané.
3. Příjmy ústavu tvoří příspěvky členských států v závislosti na výši HNP.
Se souhlasem ředitele lze pro zvláštní činnosti přijmout další příspěvky z jiných zdrojů.
Článek 12
Rozpočtový proces
1. Každý rok do 30. června sestaví ředitel pro následující rozpočtový rok návrh rozpočtu ústavu zahrnující správní výdaje, provozní výdaje a očekávané příjmy a předá ho správní radě.
Ředitel zašle návrh rozpočtu Radě pro informaci.
2. Každý rok do 15. prosince přijme správní rada rozpočet ústavu jednomyslným rozhodnutím zástupců členských států a přizpůsobí ho různým příspěvkům poskytnutých ústavu a ostatním zdrojům příjmů.
Článek 13
Kontrola rozpočtu
1. Kontrolu závazků a plateb všech výdajů a záznam a vybírání všech příjmů provádí nezávislý finanční kontrolor jmenovaný správní radou.
2. Do 31. března každého roku předá ředitel Radě a správní radě podrobný výčet všech příjmů a výdajů z předchozího rozpočtového roku, včetně zprávy o činnosti ústavu.
3. Správní rada udělí řediteli absolutorium za plnění rozpočtu.
Článek 14
Finanční pravidla
Správní rada vypracuje na návrh ředitele a se souhlasem Rady podrobná finanční pravidla určující zejména postup při sestavování a plnění rozpočtu ústavu.
Článek 15
Výsady a imunity
Výsady a imunity nezbytné pro výkon povinností ústavu, ředitele ústavu a zaměstnanců ústavu jsou stanoveny dohodou mezi členskými státy.
Článek 16
Právní odpovědnost
1. Smluvní odpovědnost ústavu se řídí právem použitelným pro danou smlouvu.
2. Osobní odpovědnost zaměstnanců vůči ústavu se řídí odpovídajícími předpisy, které se týkají zaměstnanců ústavu.
Článek 17
Hostující výzkumní pracovníci
Členské státy a třetí státy mohou se souhlasem ředitele na omezenou dobu vyslat do ústavu hostující výzkumné pracovníky, aby se podíleli na činnosti ústavu v souladu s článkem 2.
Článek 18
Přístup k dokumentům
Správní rada přijme na návrh ředitele do 30. června 2002 pravidla přístupu veřejnosti k dokumentům ústavu, přičemž vezme v úvahu zásady a omezení stanovené nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001 ze dne 30. května o přístupu veřejnosti k dokumentům Evropského parlamentu, Rady a Komise [2].
Článek 19
Přezkum
Generální tajemník/vysoký představitel předloží Radě nejpozději pět let po vstupu společné akce v platnost Radě zprávu o provádění této akce za účelem jejího případného přezkumu.
Článek 20
Přechodná ustanovení
1. První správní rada ústavu bude jmenována a ředitel ustanoven do 31. července 2001.
Ředitel bude pověřen řízením přechodu z pomocného orgánu ZEU na nový subjekt.
2. Ustanovený ředitel předloží návrh rozpočtu na rok 2002 do 15. září 2001.
Správní rada přijme rozpočet do 15. listopadu 2001.
3. Ústav nahradí ZEU coby zaměstnavatel pracovníků, kteří budou ke dni 31. prosince 2001 v pracovním poměru.
Závazky plynoucí ze stávajících pracovních smluv, definované v použitelných aktech, přecházejí na nového zaměstnavatele.
4. Smlouvy, které se netýkají pracovníků, podepsané ZEU jménem Ústavu ZEU pro studium bezpečnosti, také přebírá ústav.
5. Rozpočet výdajů nesených členskými státy je 3,2 milionů EUR na rozpočtový rok 2002.
Článek 21
Tato společná akce vstupuje v platnost dnem přijetí.
Článek 22
Tato společná akce bude zveřejněna
Společná akce Rady
ze dne 20. července 2001
o zřízení satelitního střediska Evropské unie
(2001/555/SZBP)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o Evropské unii, a zejména na článek 14 této smlouvy,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Dne 10. listopadu 2000 Rada vyjádřila v zásadě souhlas se zřízením satelitního střediska v rámci Evropské unie zahrnujícího příslušné části stávajících struktur Západoevropské unie (ZEU).
(2) Zřízení satelitního střediska Evropské unie je nezbytné pro posílení mechanismů včasného varování a sledování krizí v rámci společné zahraniční a bezpečnostní politiky (SZBP), a zejména evropské bezpečnostní a obranné politiky (EBOP).
(3) Postavení a struktura střediska by měly odpovídat požadavkům Evropské unie a členských států a plnění jeho funkcí v úzké spolupráci se Společenstvím, zejména se Společným výzkumným střediskem Komise, a s vnitrostátními a mezinárodními institucemi.
Postavení a struktura by měly být v souladu s Evropskou vesmírnou strategií, která byla schválena Radou dne 16. listopadu 2000.
(4) Satelitní středisko Evropské unie by mělo mít právní subjektivitu, současně by však mělo udržovat úzké spojení s Radou a mít patřičně na zřeteli obecnou politickou odpovědnost Evropské unie a jejích orgánů.
(5) V souladu s článkem 6 Protokolu o postavení Dánska, připojeného ke Smlouvě o Evropské unii a Smlouvě o založení Evropského společenství se Dánsko neúčastní na vypracovávání a provádění těch rozhodnutí a akcí Unie, které mají vliv na obranu.
Toto ustanovení však nevylučuje účast Dánska na civilní činnosti střediska na základě prohlášení Dánska, že je ochotno přispět ke krytí těch nákladů střediska, které nesouvisejí s obranou,
PŘIJALA TUTO SPOLEČNOU AKCI:
Článek 1
Zřízení
1. Zřizuje se satelitní středisko Evropské unie (EUSC) (dále jen "středisko").
Svou činnost zahájí dne 1. ledna 2002.
2. Sídlo střediska je v Torrejón de Ardoz ve Španělsku.
3. Počáteční infrastrukturu střediska zajistí ZEU.
Článek 2
Poslání
1. Středisko podporuje rozhodovací proces Unie v souvislosti se SZBP a zejména s EBOP tím, že v souladu s články 3 a 4 poskytuje materiál, který pochází z analýzy satelitních snímků, a doplňujících údaje, v případě potřeby včetně leteckých snímků.
2. Členský stát nebo Komise může podávat žádosti generálnímu tajemníkovi, vysokému představiteli, který, pokud to umožní kapacita střediska, vydá podle článku 4 středisku pokyny k vyřízení žádosti.
3. Třetí státy, které souhlasily s ustanoveními uvedenými v příloze o připojení k činnosti střediska, mohou také podávat žádosti generálnímu tajemníkovi, vysokému představiteli, který, pokud to umožní kapacita střediska, vydá podle článku 4 středisku pokyny k vyřízení žádosti.
4. Mezinárodní organizace, jako Organizace spojených národů (OSN), Organizace pro bezpečnost a spolupráci v Evropě (OBSE) a Severoatlantická aliance (NATO), mohou také podávat žádosti generálnímu tajemníkovi, vysokému představiteli, který, pokud to umožní kapacita střediska, vydá podle článku 4 středisku pokyny k vyřízení žádosti.
Článek 3
Politický dohled
Politický a bezpečnostní výbor (PBV) vykonává v souladu se svými pravomocemi v oblasti SZBP a zejména za EBOP politický dohled nad činností střediska a vydává pokyny generálnímu tajemníkovi, vysokému představiteli ohledně priorit střediska.
Článek 4
Operační řízení
1. Generální tajemník, vysoký představitel je pověřen operačním řízením střediska, aniž je dotčena odpovědnost správní rady a ředitele střediska stanovená v této společné akci.
2. V rámci plnění úkolů podle tohoto článku podává generální tajemník, vysoký představitel Politickému a bezpečnostnímu výboru v případě potřeby zprávu, nejméně však jednou za šest měsíců.
Článek 5
Produkty střediska
1. Produkty střediska vypracované na základě žádostí v souladu s čl. 2 odst. 1, 3 a 4 jsou v souladu s platnými bezpečnostními předpisy zpřístupněny členským státům, Komisi a žádající straně v generálním sekretariátu Rady. Jsou zpřístupněny třetím státům, které souhlasily s ustanoveními uvedenými v příloze, v souladu s těmito ustanoveními.
2. V zájmu průhlednosti zpřístupní generální tajemník, vysoký představitel všechny žádosti podané v souladu s článkem 2 členským státům a Komisi a třetím státům, které souhlasily s ustanoveními uvedenými v příloze, v souladu s pravidly uvedenými v těchto ustanoveních.
3. Produkty střediska vypracované na základě žádostí, které byly podány v souladu s čl. 2 odst. 2, jsou zpřístupněny členským státům, Komisi nebo třetím státům, které souhlasily s ustanoveními uvedenými v příloze, na základě rozhodnutí žádající strany.
Článek 6
Právní subjektivita
Středisko má právní subjektivitu, která je nezbytná pro plnění jeho funkcí a dosažení jeho cílů.
Každý členský stát přijme opatření, aby středisku udělil způsobilost k právním úkonům, kterou uděluje právnickým osobám podle svých právních předpisů.
Středisko může zejména nabývat a zcizovat movitý a nemovitý majetek a může vystupovat před soudem.
Středisko je neziskovým subjektem.
Článek 7
Správní rada
1. Středisko má správní radu, která schvaluje jeho roční a dlouhodobý pracovní program a odpovídající rozpočet.
Správní rada je místem k projednávání záležitostí týkajících se provozu, personálu a vybavení střediska.
2. Správní radě předsedá generální tajemník, vysoký představitel a v jeho nepřítomnosti jeho zástupce.
Generální tajemník, vysoký představitel podává Radě zprávu o činnosti správní rady.
3. Správní rada se skládá z jednoho zástupce jmenovaného každým členským státem a jednoho zástupce jmenovaného Komisí.
Každý člen rady může být zastupován nebo doprovázen náhradníkem.
Jmenovací listiny, náležitě ověřené příslušným členským státem nebo Komisí, se zasílají generálnímu tajemníkovi, vysokému představiteli.
4. Ředitel střediska nebo jeho zástupce se zpravidla účastní zasedání správní rady.
Generální ředitel Vojenského štábu a předseda Vojenského výboru nebo jejich zástupci se mohou zasedání správní rady také zúčastnit.
5. Rozhodnutí správní rady se přijímají kvalifikovanou většinou hlasů zástupců členských států, přičemž hlasům je přidělena váha v souladu s čl. 23 odst. 2 třetím pododstavcem Smlouvy o Evropské unii, aniž je dotčen čl. 13 odst. 2 této společné akce. Správní rada přijme svůj jednací řád.
6. Správní radu svolává předseda nejméně dvakrát za rok a dále na žádost nejméně jedné třetiny jejích členů.
7. Správní rada může rozhodnout o vytvoření dočasných pracovních skupin nebo stálých výborů ve složení odpovídajícím složení rady, které se pod jejím dohledem zabývají zvláštními tématy nebo záležitostmi v rámci její obecné působnosti.
V rozhodnutí o vytvoření takových skupin nebo výborů se uvádí jejich zmocnění, složení a doba trvání.
Článek 8
Ředitel
1. Ředitele střediska jmenuje správní rada z řad státních příslušníků členských států.
Členské státy předají jména kandidátů generálnímu tajemníkovi, vysokému představiteli, který je zašle správní radě.
Ředitel je jmenován na dobu tří let, s možností prodloužení o dva roky.
2. Po schválení správní radou jmenuje ředitel zástupce ředitele střediska na dobu tří let.
Ředitel je pověřen přijímáním všech ostatních zaměstnanců střediska.
Ředitel zajišťuje plnění úkolů střediska v souladu s článkem 2. Ředitel dále udržuje vysokou odbornost a profesionalitu střediska a výkonnost a účinnost při plnění úkolů.
Pro tento účel přijme ředitel nezbytná opatření, včetně školení personálu a provádění výzkumných a vývojových projektů na podporu poslání střediska.
4. Ředitel je také pověřen
- přípravou práce správní rady, zejména návrhu ročního pracovního programu střediska,
- každodenní správou střediska,
- přípravou výkazu příjmů a výdajů a plnění rozpočtu střediska,
- bezpečnostními hledisky,
- veškerými personálními záležitostmi,
- informováním Politického a bezpečnostního výboru o ročním pracovním programu,
- zajišťováním úzké spolupráce a výměny informací s útvary Komise, jejichž činnost se týká vesmíru, zejména se Společným výzkumným střediskem Komise,
- navázáním kontaktů s jinými vnitrostátními a mezinárodními institucemi v záležitostech vesmíru.
5. V rámci pracovního programu a rozpočtu střediska je ředitel oprávněn uzavírat smlouvy, přijímat personál na místa, pro která existují položky v rozpočtu, a krýt veškeré výdaje nezbytné pro provoz střediska.
6. Ředitel vypracovává výroční zprávu o činnosti střediska do 31. března následujícího roku.
Zpráva se předkládá správní radě a Radě, která ji předá Evropskému parlamentu, Komisi a členským státům.
7. Ředitel odpovídá za svou činnost správní radě.
8. Ředitel vystupuje jako zákonný zástupce střediska.
Článek 9
Zaměstnanci
1. Zaměstnanci střediska, včetně ředitele, se skládají ze smluvně vázaných pracovníků vybraných z co nejširšího počtu uchazečů, kteří jsou státními příslušníky členských států.
První zaměstnanci mohou být podle potřeby vybráni mezi zaměstnanci satelitního střediska ZEU.
2. Zaměstnanci jsou jmenováni ředitelem na základě zásluh prostřednictvím spravedlivého a průhledného výběrového řízení.
3. Předpisy týkající se zaměstnanců střediska přijímá Rada na základě doporučení ředitele.
Článek 10
Bezpečnost
1. Středisko se řídí bezpečnostními předpisy Rady stanovenými v rozhodnutí 2001/264/ES [1].
2. Středisko zajistí odpovídající bezpečnost a rychlost při komunikaci s generálním sekretariátem Rady, včetně Vojenského štábu EU.
Článek 11
Pracovní program
Nejpozději do 30. listopadu každého roku přijme správní rada na základě návrhu ředitele střediska roční pracovní program na příští rok.
K opatřením, která se mají podle ročního programu provést, je připojen odhad nezbytných výdajů.
Článek 12
Rozpočet
1. Veškeré příjmy a výdaje jsou zahrnuty v odhadech navrhovaných pro každý rozpočtový rok, který odpovídá kalendářnímu roku, se zapisují do rozpočtu střediska spolu se seznamem pracovních míst.
2. Příjmy a výdaje rozpočtu střediska musí být vyrovnané.
3. Příjmy střediska tvoří příspěvky členských států, s výjimkou Dánska, ve výši stanovené podle HNP a platby za poskytované služby.
4. Žádosti o analýzu podané členským státem, Komisí, mezinárodními organizacemi nebo třetími státy, které souhlasily s ustanoveními uvedenými v příloze, podléhají poplatkům v souladu se zásadami finančních pravidel podle článku 15.
5. Odchylně od odstavce 4 nepodléhají produkty vypracované na základě žádostí o analýzu podle čl. 2 odst. 2 poplatkům do 31. prosince 2003. Odchylně od čl. 5 odst. 3 jsou produkty vypracované na základě těchto žádostí zpřístupněny všem členským státům, Komisi a na základě rozhodnutí žádající strany i třetím státům, které souhlasí s ustanoveními uvedenými v příloze, a v souladu s těmito ustanoveními.
Článek 13
Rozpočtový proces
1. Každý rok do 30. června sestaví ředitel návrh rozpočtu střediska, který zahrnuje výdaje na správu, provozní výdaje a očekávané příjmy pro následující rozpočtový rok, a předloží jej správní radě.
Ředitel předá Radě návrh rozpočtu pro informaci.
2. Správní rada přijme rozpočet střediska jednomyslným rozhodnutím zástupců členských států do 15. prosince každého roku.
3. Jestliže se při sledování nějaké krize ukáže, že prostředky, které má středisko k dispozici, nestačí k pokrytí poptávky po produktech, může ředitel navrhnout správní radě dodatečný rozpočet.
Článek 14
Kontrola rozpočtu
1. Kontrolu závazků a plateb veškerých výdajů a zjišťování a inkaso veškerých příjmů provádí nezávislý finanční kontrolor jmenovaný správní radou.
2. Nejpozději do 31. března každého roku předloží ředitel správní radě a pro informaci Radě podrobné vyúčtování veškerých příjmů a výdajů za předchozí rozpočtový rok a zprávu o činnosti střediska.
3. Správní rada udělí řediteli absolutorium za plnění rozpočtu.
Článek 15
Finanční pravidla
Správní rada se souhlasem Rady a na návrh ředitele vypracuje podrobná finanční pravidla, která zejména stanoví postup při sestavování a plnění rozpočtu střediska.
Článek 16
Výsady a imunity
Výsady a imunity nezbytné pro plnění úkolů střediska, ředitele střediska a jeho zaměstnanců budou stanoveny v dohodě mezi členskými státy.
Článek 17
Vyslaný personál
1. Po dohodě s ředitelem mohou být do střediska na období ne delší než jeden rok vysláni odborníci z členských států a Komise, aby se seznámili s jeho úkoly.
Uchazeči o vyslání musí být zkušení analytici snímků s odbornou kvalifikací umožňující jim pracovat s digitalizovaným obrazovým materiálem a zapojit se do provozní činnosti střediska.
Pravidla pro vyslání stanoví ředitel střediska.
2. V případě krize může být středisko posíleno odborným personálem, který vyšlou členské státy, Komise nebo generální sekretariát Rady.
Potřebu a délku takového vyslání určuje generální tajemník, vysoký představitel po poradě s ředitelem střediska.
Článek 18
Zákonná odpovědnost
1. Smluvní odpovědnost střediska se řídí právem, kterým se řídí dotyčná smlouva.
2. Osobní odpovědnost zaměstnanců vůči středisku je upravena odpovídajícími předpisy, která se týkají zaměstnanců střediska.
Článek 19
Přístup k dokumentům
Do 30. června 2002 přijme správní rada na návrh ředitele pravidla přístupu veřejnosti k dokumentům střediska s přihlédnutím k zásadám a omezením stanoveným v nařízení Evropského parlamentu a Rady č. 1049/2001 ze dne 30. května 2001 o přístupu veřejnosti k dokumentům Evropského parlamentu, Rady a Komise [2].
Článek 20
Postavení Dánska
Dánský člen správní rady se účastní její práce při plném dodržování článku 6 Protokolu o postavení Dánska, připojeného ke Smlouvě o Evropské unii a Smlouvě o založení Evropského společenství.
Dánsko může v souladu s čl. 2 odst. 2 podávat generálnímu tajemníkovi, vysokému představiteli žádosti, které se netýkají obrany.
Produkty, které vznikají v souvislosti s posláním podle článku 2, budou zpřístupněny Dánsku za stejných podmínek jako jiným členským státům, s výjimkou žádostí, které souvisejí s obranou, podle čl. 2 odst. 2, 3 a 4, a produktů vypracovaných na jejich základě.
Dánsko má právo vyslat personál do střediska v souladu s článkem 17.
Článek 21
Přidružení třetích států
Evropští členové NATO, kteří nejsou členy EU, a jiné státy, které jsou kandidáty přistoupení k Evropské unii, se mohou podílet na činnosti střediska v souladu s ustanoveními uvedenými v příloze.
Článek 22
Přezkum
Generální tajemník, vysoký představitel předloží Radě zprávu o provádění této společné akce nejpozději pět let od jejího vstupu v platnost s cílem jejího možného přezkumu.
Článek 23
Přechodná ustanovení
1. První správní rada bude ustavena a ředitel bude jmenován do 31. července 2001.
Ředitel bude pověřen řízením přeměny z pomocného orgánu ZEU na nový subjekt.
2. Jmenovaný ředitel předloží do 15. září 2001 návrh rozpočtu na rok 2002.
Správní rada přijme rozpočet do 15. listopadu 2001.
3. Středisko převezme funkci ZEU jako zaměstnavatel zaměstnanců, kteří jsou ve službě k 31. prosinci 2001.
Povinnosti vyplývající ze stávajících zaměstnaneckých smluv, jak jsou uvedeny v použitelných aktech, bude plnit nový zaměstnavatel.
4. Smlouvy, které se netýkají zaměstnanců, podepsané ZEU jménem satelitního střediska ZEU, převezme také středisko.
5. Úkoly zadané ZEU až do 31. prosince 2001 budou dokončeny pro žádající stranu bezplatně.
6. Rozpočet výdajů, které ponesou členské státy v rozpočtovém roce 2002, činí 9,3 milionů EUR a zahrnuje i dobrovolný příspěvek Dánska.
Článek 24
Tato společná akce vstupuje v platnost dnem přijetí.
Článek 25
Tato společná akce bude zveřejněna
Společný postoj Rady
ze dne 23. července 2001
o boji proti šíření raketových technologií
(2001/567/SZBP)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropské unie, a zejména na článek 15 této smlouvy,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Evropská rada na svém zasedání v Göteborgu ve dnech 15. a 16. června 2001 přijala prohlášení o zamezení šíření raketových technologií.
(2) Rada ve složení pro obecné záležitosti přijala dne 14. května 2001 závěry o nešíření raketových střel.
(3) Šíření raketových technologií schopných nést zbraně hromadného ničení Unii znepokojuje.
(4) Posílení mezinárodních norem a politických nástrojů k zamezení šíření zbraní hromadného ničení a jejich nosičů má pro Unii, která prosazuje posílení odzbrojení a mnohostranných nástrojů nešíření, prvořadý význam.
(5) Unie vidí naléhavou potřebu celosvětového a mnohostranného přístupu jako doplňku stávajících snah proti šíření raketových technologií.
(6) Unie proto výrazně podporuje návrh Kodexu chování proti šíření raketových technologií (dále jen "kodex"), který byl vypracován členy režimu kontroly raketových technologií (MTCR) a který byl předán všem zemím spolu s pozváním, aby se k tomuto úsilí připojily.
Znění kodexu bude znovu projednáno s ohledem na připomínky obdržené od ostatních zemí.
(7) Kodex je nejkonkrétnější a nejpokročilejší iniciativa v této oblasti, a jako takový má největší šanci dosáhnout v krátké době výsledků.
(8) Kodex bude politicky závazný dokument.
Unie předpokládá, že bude mít pozitivní vliv na další iniciativy, které se vyslovují k šíření raketových technologií.
Unie se domnívá, že by po přijetí tento kodex mohl vzbudit zájem Organizace spojených národů,
ZAUJALA TENTO SPOLEČNÝ POSTOJ:
Článek 1
Cílem Unie je kontrola šíření raketových technologií.
Aby bylo dosaženo tohoto cíle, podporuje Unie všeobecné šíření kodexu.
Článek 2
Unie aktivně podpoří odpovídající mezinárodní vyjednávací proces k dokončení kodexu, který povede k mezinárodní konferenci pro jeho přijetí nejpozději v roce 2002.
Proces, který by měl být založen na kodexu, by měl být otevřený, průhledný a úplný a musí umožnit každému státu, který si přeje kodex podepsat, podílet se rovnoprávně na jeho vypracování.
Článek 3
Unie bude pokračovat v této iniciativě v plné průhlednosti se všemi ostatními zúčastněnými stranami.
Článek 4
Tento společný postoj nabývá účinku dnem přijetí.
Článek 5
Tento společný postoj bude zveřejněn
Společný postoj Rady
ze dne 8. října 2001,
kterým se mění společný postoj 96/184/SZBP k vývozu zbraní do bývalé Jugoslávie a společný postoj 98/240/SZBP o omezujících opatření vůči Svazové republice Jugoslávii
(2001/719/SZBP)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o Evropské unii, a zejména na čl. 15 této smlouvy,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Dne 26. února 1996 Rada přijala společný postoj 96/184/SZBP k vývozu zbraní do bývalé Jugoslávie [1], který byl změněn rozhodnutími 98/498/SZBP [2] a 1999/481/SZBP [3] a společným postojem 2000/722/SZBP [4].
(2) Dne 10. září 2001 přijala Rada bezpečnosti Organizace spojených národů rezoluci 1367 (2001), která ukončila zákaz prodeje nebo dodávek zbraní do Svazové republiky Jugoslávie uvalený rezolucí Rady bezpečnosti Organizace spojených národů 1160 (1998).
Proto je nutno odpovídajícím způsobem změnit společný postoj 96/184/SZBP.
(3) Předpokládá se, že ohledně vývozu zbraní do Svazové republiky Jugoslávie budou členské státy přísně používat Kodex chování Evropské unie pro vývoz zbraní, přijatý dne 8. června 1998.
(4) S ohledem na pokrok dosažený Svazovou republikou Jugoslávie při posilování a demokratizaci politických struktur se stal bezpředmětným zákaz dodávek zařízení, které mohlo být použito pro vnitřní represe nebo terorismus, do Svazové republiky Jugoslávie, stanovený ve společném postoji 98/240/SZBP ze dne 19. března 1998 o omezujících opatřeních vůči Svazové republice Jugoslávii [5].
(5) K uplatnění určitých opatření je nutná akce Společenství,
PŘIJALA TENTO SPOLEČNÝ POSTOJ:
Článek 1
Společný postoj 96/184/SZBP se mění takto:
1. V bodě 2 podbodě i) se zrušují slova "Svazové republice Jugoslávii".
2. V bodě 2 se podbod ii) nahrazuje tímto:
"ii) S výhradou rezoluce Rady bezpečnosti OSN 1021 (1995) a 1244 (1999) se žádosti o vývozní licence do bývalé Svazové jugoslávské republiky Makedonie, do Chorvatska a do Svazové republiky Jugoslávie posuzují jednotlivě.
Toto ustanovení se přijímá pod podmínkou, že členské státy přísně použijí Kodex chování Evropské unie pro vývoz zbraní, přijatý dne 8. června 1998.
Rovněž vezmou v úvahu cíle politiky Evropské unie v regionu, jejichž podstatou je dosažení míru a stabilizace v oblasti a které zahrnují požadavek kontroly zbrojení a snižování počtu zbraní na minimum a opatření k budování důvěry."
Článek 2
Článek 2 společného postoje 98/240/SZBP se zrušuje.
Článek 3
Tento společný postoj nabývá účinku dnem přijetí.
Článek 4
Tento společný postoj bude zveřejněn
Společný postoj Rady
ze dne 29. října 2001
k boji proti nedovolenému obchodu s konfliktními diamanty s cílem přispět k předcházení konfliktům a k jejich řešení
(2001/758/SZBP)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o Evropské unii, a zejména na článek 15 této smlouvy,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Konfliktní diamanty jsou příčinou některých z nejkrvavějších konfliktů v Africe.
Je zřejmé, že musí být přijata opatření s cílem přispět k předcházení konfliktům a jejich řešení.
(2) Dne 11. a 12. května 2000 začal v Kimberley (Jihoafrická republika) stejnojmenný proces, během nějž se nejvýznamnější země vyvážející, zpracovávající a dovážející diamanty sešly se zástupci odvětví diamantového průmyslu a občanské společnosti, aby projednaly a zavedly opatření, která omezí trh s konfliktními diamanty.
(3) V dalších fázích kimberleyského procesu dostal tento cíl postupně podobu mezinárodního systému certifikace surových diamantů, který se opírá o vnitrostátní certifikační systémy a o schválené minimální normy na mezinárodní úrovni.
(4) Dne 29. října 2001 pověřila Rada Komisi jednáním o mezinárodním systému certifikace v rámci závazné mezinárodní smlouvy.
(5) Dne 1. prosince 2000 přijalo Valné shromáždění Organizace spojených národů rezoluci 55/56/2000 o přerušení spojení mezi nedovolenými transakcemi se surovými diamanty a ozbrojeným konfliktem s cílem přispět k předcházení konfliktům a jejich řešení.
Role surových diamantů v konfliktech je na programu 56. zasedání Valného shromáždění.
(6) Rada bezpečnosti Organizace spojených národů rovněž přijala rezoluce 1173 (1998), 1295 (2000), 1306 (2000) a 1304 (2000), v nichž přijala omezující opatření proti povstaleckým hnutím v Sieře Leone a Angole a proti liberijské vládě.
V souladu s těmito rezolucemi přijala omezující opatření rovněž Rada.
(7) V červnu 2001 přijala Evropská rada na zasedání v Göteborgu program předcházení násilným konfliktům, v němž je zejména uvedeno, že boj proti nezákonnému obchodu s diamanty představuje faktor v předcházení konfliktům.
(8) Dne 14. května 2001 přijala Evropská unie společný postoj 2001/374/SZBP o předcházení konfliktům v Africe, jejich zvládání a řešení [1], v němž je zejména uvedeno, že Unie bude spolupracovat při prosazování obecného dodržování embarga v souvislosti s nedovoleným využíváním cenných komodit a obchodováním s nimi,
ZAUJALA TENTO SPOLEČNÝ POSTOJ:
Článek 1
Evropská unie a její členské státy podporují úsilí mezinárodního společenství přerušit spojení mezi konfliktními diamanty a financováním ozbrojených konfliktů a aktivně k němu přispívají.
Článek 2
Evropská unie konstatuje, že Společenství má vést jednání s cílem vytvořit v rámci závazné mezinárodní smlouvy mezinárodní systém certifikace.
Článek 3
Na podporu cíle uvedeného v článku 1 členské státy
- projednají otázku konfliktních diamantů v rámci svých dvoustranných nebo vícestranných vztahů,
- konzultují zejména
Společná akce Rady
ze dne 29. října 2001
o příspěvku Evropské unie k procesu urovnání konfliktu v Jižní Osetii
(2001/759/SZBP)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o Evropské unii, a zejména na článek 14 této smlouvy,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Dne 26. února 2001 vyjádřila Rada svou ochotu hrát aktivnější polickou úlohu v oblasti jižního Kavkazu a hledat další cesty, jak podpořit úsilí o předcházení konfliktům v tomto regionu a o jejich řešení, zejména posílením spolupráce s Organizací pro bezpečnost a spolupráci v Evropě (OBSE).
(2) Pod záštitou OBSE byla jako mechanismus urovnávání konfliktů zřízena společná kontrolní komise (Joint Control Commission, JCC) a odborná skupina.
Společná kontrolní komise se má zabývat současnou situací v zóně konfliktu v Osetii, zejména v oblasti bezpečnosti, a odborná skupina se má zaměřit na přípravu přechodného politického statusu Jižní Osetie.
(3) S cílem urychlit jednání o urovnání konfliktu v Jižní Osetii mají OBSE a dotčené strany (Gruzie, Jižní Osetie, Ruská federace a Severní Osetie) v úmyslu zřídit na podporu činností společné kontrolní komise a odborné skupiny, které představují hlavní nástroje procesu urovnání konfliktu, stálé sekretariáty.
(4) K tomuto účelu se OBSE rozhodla, že na podporu činností sekretariátu společné kontrolní komise, jakož i činností odborné skupiny založí fond pro dobrovolné příspěvky.
(5) Evropská unie má za to, že příspěvek k cílům tohoto fondu by podpořil její vlastní cíle v regionu a společně s úlohou OBSE by posílil její úlohu při urovnávání konfliktu, a s poskytnutím takového příspěvku tudíž souhlasila,
PŘIJALA TUTO SPOLEČNOU AKCI:
Článek 1
1. Evropská unie přispěje k posílení procesu urovnání konfliktu v Jižní Osetii.
2. Za tímto účelem Evropská unie poskytne OBSE příspěvek na zřízení sekretariátů s cílem podpořit činnosti společné kontrolní komise a financovat schůze společné kontrolní komise a odborné skupiny, aby se mohlo zlepšit fungování těchto orgánů pověřených urovnáním konfliktu.
Článek 2
1. Úhrada finanční pomoci stanovené touto společnou akcí závisí na usnesení spolupředsedů společné kontrolní komise o zřízení sekretariátů a o tom, že se v průběhu příštích dvanácti měsíců budou konat minimálně dvě schůze společné kontrolní komise a dvě schůze odborné skupiny.
Kromě toho musí jak Gruzie, tak Jižní Osetie prokazatelně usilovat o dosažení skutečného politického pokroku směřujícího k trvalému a mírovému urovnání sporů, které mezi nimi panují.
Rada pověřuje Komisi prováděním této společné akce, aby bylo dosaženo cíle uvedeného v čl. 1 odst.
2. Komise uzavře s OBSE finanční dohodu o využití příspěvku Evropské unie, který bude mít formu grantu.
Grant pokryje zejména vybavení a zásobování, modernizaci a provozní náklady obou kanceláří po dobu dvanácti měsíců, jakož i cestovní výdaje zástupců Gruzie a Jižní Osetie na schůze společné kontrolní komise a odborné skupiny.
3. Mise OBSE v Gruzii je pověřena zřízením sekretariátů a úhradou cestovních nákladů.
4. Prostřednictvím své delegace v Tbilisi spolupracuje Komise úzce s OBSE, aby mohla sledovat a hodnotit pokrok s cílem zajistit úspěch akce, jakož i řádné využívání grantu k účelům stanoveným v odstavci 2.
5. Komise předává Radě zprávy pod vedením předsednictví, jemuž je nápomocen generální tajemník Rady, vysoký představitel pro SZBP.
Článek 3
1. Finanční referenční částka pro účely uvedené v čl. 1 odst. 2 činí 210000 EUR.
2. Výdaje, které jsou financovány částkou specifikovanou v odstavci 1, jsou spravovány v souladu s postupy a pravidly Evropské unie platnými pro souhrnný rozpočet Evropské unie.
Článek 4
1. Tato společná akce vstupuje v platnost dnem přijetí.
Pozbývá účinku 12 měsíců po uzavření odpovídající dohody o udělení grantu mezi Komisí a OBSE.
2. Tato společná akce bude přezkoumána deset měsíců po dni přijetí.
Článek 5
Tato společná akce bude zveřejněna
Společný postoj Rady
ze dne 6. prosince 2001
o účasti Evropské unie v Organizaci pro energetický rozvoj Korejského poloostrova (KEDO)
(2001/869/SZBP)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropské unie, a zejména na článek 15 této smlouvy,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Na zasedání na Korfu ve dnech 24. a 25. června 1994 zdůraznila Evropská rada zvláštní důležitost dodržování Smlouvy o nešíření jaderných zbraní všemi stranami.
(2) V závěrech ze zasedání v Madridu ve dnech 15. a 16. prosince 1995 zdůraznila Evropská rada důležitost účasti Evropské unie za podmínek, které budou stanoveny, v Organizaci pro energetický rozvoj Korejského poloostrova (KEDO).
(3) Rada přijala závěry dne 26. února 1996.
(4) Evropské společenství pro atomovou energii (Euratom) projednalo obnovení svého vstupu do Organizace pro energetický rozvoj Korejského poloostrova s cílem podpořit cíle této organizace tím, že jí v průběhu pěti let poskytne značné finanční prostředky.
(5) Je třeba upravit způsoby zastoupení Evropské unie ve výkonné radě Organizace pro energetický rozvoj Korejského poloostrova, a v tomto ohledu se Rada a Komise usnesly, že bude-li výkonná rada Organizace pro energetický rozvoj Korejského poloostrova řešit otázku, která nespadá do pravomoci Euratomu, vyjádří postoj k této otázce předsednictví Rady Evropské unie.
(6) Výsledky přezkoumání společné akce 96/195/SZBP [1] potvrdily, že akce Evropské unie značnou měrou přispívá k cíli Evropské unie, totiž najít celkové řešení otázky šíření jaderných zbraní na Korejském poloostrově.
(7) Finanční příspěvek Společenství Organizaci pro energetický rozvoj Korejského poloostrova by měl být pozastaven, jestliže Korejská lidově demokratická republika nesplní řádně své závazky ve věci nešíření jaderných zbraní, přijaté v rámcové dohodě mezi Spojenými státy a Korejskou lidově demokratickou republikou z roku 1994, nebo nedovolí Evropské unii vykonávat dohled nebo provádět vnější pravidelná hodnocení stanovená pro tento účel.
(8) Je vhodné zrušit společnou akci 96/195/SZBP a společný postoj 97/484/SZBP [2] a nahradit je novým společným postojem,
ZAUJALA TENTO SPOLEČNÝ POSTOJ:
Článek 1
Cílem současného společného postoje je přispět k nalezení celkového řešení otázky šíření jaderných zbraní na Korejském poloostrově.
Za tímto účelem a ve shodě s cíli Organizace pro energetický rozvoj Korejského poloostrova se Evropská unie připojuje k této mezinárodní akci, jež má velkou důležitost pro nešíření jaderných zbraní a jadernou bezpečnost.
Článek 2
1. V otázkách, které nespadají do pravomoci Euratomu, a zejména v otázce pozastavení finančního příspěvku v případě, že Korejská lidově demokratická republika nesplní řádně své závazky v oblasti nešíření jaderných zbraní vyplývající z rámcové dohody uzavřené v roce 1994 Spojenými státy a KLDR nebo nedovolí Evropské unii vykonávat dohled či provádět vnější pravidelná hodnocení stanovená pro tento účel, určuje postoj v rámci výkonného výboru Organizace pro energetický rozvoj Korejského poloostrova Rada a vyjadřuje jej předsednictví.
2. Předsednictví je proto úzce zapojeno do činností výkonné rady Organizace pro energetický rozvoj Korejského poloostrova a musí být okamžitě informováno o všech významných otázkách zahraniční politiky a společné bezpečnosti, které mají být projednávány na schůzích výkonné rady.
3. Komise podává pravidelné zprávy Radě a podle potřeby a pod vedením předsednictví, jemuž je nápomocen generální tajemník Rady, vysoký zástupce pro SZBP.
Článek 3
Zrušují se společná akce 96/195/SZBP a společný postoj 97/484/SZBP a nahrazují se tímto společným postojem.
Článek 4
Tento společný postoj vstupuje v platnost dnem přijetí.
Pozbývá účinku dnem 31. prosince 2005.
Článek 5
Tento společný postoj bude zveřejněn
Společný postoj Rady
ze dne 27. prosince 2001
o boji proti terorismu
(2001/930/SZBP)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o Evropské unii, a zejména na články 15 a 34 této smlouvy,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Na svém mimořádném zasedání dne 21. září 2001 Evropská rada prohlásila, že terorismus je skutečnou výzvou pro svět a pro Evropu a že boj proti terorismu bude prioritním cílem Evropské unie.
(2) Dne 28. září 2001 přijala Rada bezpečnosti Organizace spojených národů rezoluci 1373(2001), kterou znovu potvrdila, že teroristické činy jsou hrozbou pro mír a bezpečnost, a stanovila opatření pro boj proti terorismu, a zejména pro boj proti financování terorismu a poskytování útočiště teroristům.
(3) Dne 8. října 2001 Rada potvrdila pevné odhodlání EU a jejích členských států plně se zapojit koordinovaným způsobem do světové koalice proti terorismu pod záštitou Organizace spojených národů.
Rada rovněž znovu vyjádřila pevné rozhodnutí Unie zaútočit v úzké spolupráci se Spojenými státy americkými proti zdrojům, které financují terorismus.
(4) Dne 19. října 2001 Evropská rada prohlásila, že je rozhodnuta bojovat proti terorismu v každé jeho podobě na celém světě a že bude pokračovat ve svém úsilí směřujícím k posílení koalice mezinárodního společenství pro boj proti terorismu v každé jeho podobě a formě, například posílenou spoluprací mezi operativními službami odpovědnými za boj proti terorismu: Europol, Eurojust, zpravodajské služby, policejní síly a justiční orgány.
(5) Provádění některých níže uvedených opatření již bylo zahájeno.
(6) Za těchto mimořádných okolností je k provedení některých z níže uvedených opatření třeba akce Společenství,
PŘIJALA TENTO SPOLEČNÝ POSTOJ:
Článek 1
Cílevědomé poskytování nebo shromažďování finančních prostředků jakýmikoli prostředky, přímo nebo nepřímo, státními příslušníky kteréhokoli členského státu Evropské unie nebo na území kteréhokoli takového státu s úmyslem použít tyto finanční prostředky k provedení teroristických činů nebo s vědomím, že tyto finanční prostředky mají být takto použity, je trestné.
Článek 2
Finanční prostředky a jiný finanční majetek nebo hospodářské zdroje
- osob, které páchají teroristické činy nebo se je pokusí spáchat nebo se účastní takových činů nebo napomáhají jejich spáchání,
- subjektů přímo nebo nepřímo vlastněných nebo kontrolovaných takovými osobami a
- osob a subjektů jednajících jménem nebo podle pokynů takových osob a subjektů,
včetně finančních prostředků pocházejících nebo získaných z majetku přímo nebo nepřímo vlastněného nebo kontrolovaného takovými osobami a s nimi spojenými osobami a subjekty, se zmrazují.
Článek 3
Finanční prostředky, finanční majetek nebo hospodářské zdroje nebo finanční nebo jiné související služby nesmějí být přímo ani nepřímo zpřístupněny ve prospěch
- osob, které páchají teroristické činy nebo se je pokusí spáchat nebo se účastní takových činů nebo napomáhají jejich spáchání,
- subjektů přímo nebo nepřímo vlastněných nebo kontrolovaných takovými osobami a
- osob a subjektů jednajících jménem nebo podle pokynů takových osob.
Článek 4
Přijímají se opatření na potlačení jakékoli formy aktivní nebo pasivní podpory subjektů nebo osob zapojených do teroristických činů, včetně opatření pro potlačení náboru členů teroristických skupin a zamezujících dodávkám zbraní teroristům.
Článek 5
Jsou činěna opatření bránící páchání teroristických činů, například zajištěním včasného varování mezi členskými státy nebo mezi členskými státy a třetími státy pomocí výměny informací.
Článek 6
Těm, kdo financují, plánují, podporují nebo páchají teroristické činy nebo poskytují úkryt pachatelům těchto činů, musí být odepřeno útočiště.
Článek 7
Osobám, které financují, plánují, podporují nebo páchají teroristické činy, je bráněno používat území členských států Evropské unie pro tyto účely proti členským státům nebo třetím státům nebo jejich občanům.
Článek 8
Osoby, které se účastní financování, plánování, přípravy nebo páchání teroristických činů nebo podpory teroristických činů, budou postaveny před soud; takové teroristické činy se považují za závažné trestné činy podle právních předpisů členských států a trest musí náležitě odrážet závažnost takových teroristických činů.
Článek 9
Členské státy si navzájem, jakož i třetím státům v souladu s mezinárodním a vnitrostátním právem poskytují v nejvyšší možné míře pomoc při vyšetřování nebo trestních řízeních v souvislosti s financováním nebo podporou teroristických činů, včetně pomoci při získávání důkazních materiálů, které má v držení některý členský stát nebo některý třetí stát a jež jsou potřebné pro trestní řízení.
Článek 10
Pohybu teroristů nebo teroristických skupin je bráněno účinnými hraničními kontrolami a kontrolami při vydávání dokladů totožnosti a cestovních dokladů a pomocí opatření s cílem zabránit padělání, pozměňování nebo podvodnému užívání dokladů totožnosti a cestovních dokladů.
Rada bere na vědomí záměr Komise předložit v případě potřeby návrhy v této oblasti.
Článek 11
Jsou činěna opatření ke zintenzivnění a urychlení výměny operativních informací, zejména informací o akcích nebo pohybu teroristů nebo teroristických sítí, o padělaných nebo pozměněných cestovních dokladech, obchodu se zbraněmi, výbušninami nebo citlivými materiály, o používání komunikačních technologií teroristickými skupinami a o hrozbě představované vlastnictvím zbraní hromadného ničení teroristickými skupinami.
Článek 12
V souladu s mezinárodním právem a právními předpisy jednotlivých členských států jsou mezi členskými státy nebo mezi členskými státy a třetími státy vyměňovány informace a posílí se spolupráce mezi členskými státy nebo mezi členskými státy a třetími státy v oblasti správních a soudních záležitostí s cílem zabránit páchání teroristických činů.
Článek 13
Posílí se spolupráce mezi členskými státy nebo mezi členskými státy a třetími státy, zejména prostřednictvím dvoustranných a mnohostranných ujednání a dohod, s cílem zabránit teroristickým útokům a potlačovat je a přijmout opatření proti pachatelům teroristických činů.
Článek 14
Členské státy přistoupí co nejdříve k odpovídajícím mezinárodním úmluvám a protokolům týkajícím se terorismu uvedeným v příloze.
Článek 15
Členské státy zvýší spolupráci a plně provádějí odpovídající mezinárodní úmluvy a protokoly týkající se terorismu a rezoluce Rady bezpečnosti Organizace spojených národů 1269(1999) a 1368(2001).
Článek 16
V souladu s odpovídajícími ustanoveními vnitrostátních právních předpisů a mezinárodního práva, včetně mezinárodních norem pro lidská práva, se před udělením právního postavení uprchlíka přijmou vhodná opatření s cílem zjistit, zda žadatel o udělení azylu neplánoval páchání teroristických činů, nenapomáhal jim ani jich neúčastnil.
Rada bere na vědomí úmysl Komise předložit v případě potřeby návrhy v této oblasti.
Článek 17
V souladu s mezinárodním právem jsou činěna opatření k zajištění toho, aby právní postavení uprchlíka nebylo zneužíváno osobami, které páchají teroristické činy, organizují je nebo jim napomáhají, a aby tvrzení o politické motivaci nebyla uznávána jako důvod pro zamítnutí žádostí o vydání domnělých teroristů.
Rada bere na vědomí úmysl Komise předložit v případě potřeby návrhy v této oblasti.
Článek 18
Tento společný postoj nabývá účinku dnem přijetí.
Článek 19
Tento společný postoj bude zveřejněn
Společný postoj Rady
ze dne 27. prosince 2001
o uplatnění zvláštních opatření k boji proti terorismu
(2001/931/SZBP)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o Evropské unii, a zejména na články 15 a 34 této smlouvy,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Na svém mimořádném zasedání dne 21. září 2001 prohlásila Evropská rada, že terorismus je skutečnou výzvou pro svět a pro Evropu a že boj proti terorismu bude prioritním cílem Evropské unie.
(2) Dne 28. září 2001 přijala Rada bezpečnosti Organizace spojených národů rezoluci 1373(2001), ve které stanovila rozsáhlé strategie pro boj proti terorismu, a zejména pro boj proti financování terorismu.
(3) Dne 8. října 2001 Rada znovu vyjádřila pevné odhodlání Unie zaútočit v úzké spolupráci se Spojenými státy americkými proti zdrojům, které financují terorismus.
(4) Dne 26. února 2001 přijala Rada na základě rezoluce Rady bezpečnosti OSN 1333(2000) společný postoj 2001/154/SZBP [1], který mimo jiné stanoví, že mají být zmrazeny finanční prostředky Usámy bin Ládina a osob a subjektů s ním spojených.
Proto se tento společný postoj na tyto osoby, skupiny a subjekty nevztahuje.
(5) Evropská unie by měla přijmout další opatření k provedení rezoluce Rady bezpečnosti OSN 1373(2001).
(6) Členské státy předaly Evropské unii informace potřebné k provedení některých těchto dalších opatření.
(7) K provedení některých z níže uvedených opatření třeba akce Společenství; je nezbytná také činnost členských států, zejména s ohledem na použití určitých forem policejní a justiční spolupráce v trestních věcech,
PŘIJALA TENTO SPOLEČNÝ POSTOJ:
Článek 1
1. Tento společný postoj se v souladu s následujícími články vztahuje na osoby, skupiny a subjekty, které jsou zapojeny do teroristických činů a jejichž seznam je uveden v příloze.
2. Pro účely tohoto společného postoje se "osobami, skupinami a subjekty zapojenými do teroristických činů" rozumějí
- osoby, které páchají teroristické činy nebo se je pokusí spáchat nebo se účastní takových činů nebo napomáhají jejich spáchání,
- osoby a subjekty přímo nebo nepřímo vlastněné nebo kontrolované takovými osobami a osoby, skupiny a subjekty jednající jménem takových osob, skupin a subjektů nebo podle jejich pokynů, včetně prostředků odvozených nebo vytvořených z majetku přímo nebo nepřímo vlastněného nebo kontrolovaného takovými osobami, skupinami a subjekty a osobami, skupinami a subjekty s nimi spojenými.
3. Pro účely tohoto společného postoje se rozumí "teroristickým činem" některé z následujících úmyslných jednání, které může vzhledem ke své povaze nebo souvislostem závažně poškodit zemi nebo mezinárodní organizaci, definované jako trestný čin podle vnitrostátních právních předpisů, bylo-li spácháno s cílem:
i) závažným způsobem zastrašit obyvatelstvo, nebo
ii) protiprávně přinutit vládu nebo mezinárodní organizaci, aby jednala určitým způsobem nebo aby se jednání zdržela, nebo
iii) závažným způsobem destabilizovat či zničit základní politické, ústavní, hospodářské nebo sociální struktury země nebo mezinárodní organizace:
a) útoky ohrožující lidský život s možným následkem smrti;
b) útoky ohrožující tělesnou integritu člověka;
c) únos nebo braní rukojmí;
d) způsobení rozsáhlého poškození vládních nebo veřejných zařízení, dopravního systému, infrastruktury, včetně informačního systému, pevné plošiny na kontinentálním šelfu, veřejného místa nebo soukromého majetku, které může ohrozit lidské životy nebo vyústit ve značné hospodářské ztráty;
e) zmocnění se letadla, lodi nebo jiných prostředků veřejné či nákladní dopravy;
f) výroba, držení, získání, přeprava, dodání nebo užití zbraní, výbušnin nebo zbraní jaderných, biologických nebo chemických, jakož i výzkum a vývoj biologických a chemických zbraní;
g) vypouštění nebezpečných látek, zakládání požárů, vyvolání povodní nebo zavinění výbuchů, jejichž důsledkem je ohrožení lidských životů;
h) narušení nebo přerušení dodávek vody, elektrické energie nebo jiného základního přírodního zdroje, jehož důsledkem je ohrožení lidských životů;
i) výhrůžka některého jednání uvedeného v písmenech a) až h);
j) vedení teroristické skupiny;
k) účast na činnostech teroristické skupiny, například dodáváním informací nebo materiálních zdrojů nebo financováním jejích činností jakýmkoli způsobem s vědomím skutečnosti, že taková účast přispěje k trestné činnosti skupiny.
Pro účely tohoto odstavce se "teroristickou skupinou" rozumí strukturované sdružení více než dvou osob existující po delší dobu, které jedná ve shodě s cílem páchat teroristické činy.
"Strukturovanou skupinou" se rozumí skupina, která není nahodile vytvořena za účelem bezprostředního spáchání teroristického činu, její členové nemusejí mít formálně vymezené úlohy, není nezbytná kontinuita členství ani rozvinutá struktura.
4. Seznam uvedený v příloze je vypracován na základě přesných informací nebo materiálů v příslušném spisu, ze kterých vyplývá, že příslušný orgán přijal na základě závažných a věrohodných důkazů nebo stop rozhodnutí ve vztahu k dotyčným osobám, skupinám a subjektům, které se týká zahájení vyšetřování nebo trestního stíhání za teroristický čin, pokus o spáchání teroristického činu, účast na něm nebo napomáhání k jeho spáchání nebo odsouzení za takové činy.
Do seznamu mohou být zahrnuty osoby, skupiny a subjekty uvedené Radou bezpečnosti Organizace spojených národů jako osoby, skupiny a subjekty spojené s terorismem a proti nimž Rada bezpečnosti OSN nařídila sankce.
Pro účely tohoto odstavce se "příslušným orgánem" rozumí justiční orgán, nebo pokud justiční orgány nemají pravomoc v oblasti, které se týká tento odstavec, rovnocenný příslušný orgán v této oblasti.
5. Rada zajistí, aby jména fyzických nebo právnických osob, skupin nebo subjektů uvedených v příloze byla doprovázena dostatečnými údaji umožňujícími účinnou identifikaci určitých fyzických nebo právnických osob, subjektů nebo organizací, a umožnila tak vyvinění těch, kteří mají stejné nebo podobné jméno.
6. Jména osob a subjektů na seznamu uvedeném v příloze se budou pravidelně, nejméně však jednou za šest měsíců, prověřovat s cílem zjistit, zda trvají důvody pro jejich uvedení v seznamu.
Článek 2
Evropské společenství v mezích pravomocí, které mu byly svěřeny Smlouvou o založení Evropského společenství, nařídí zmrazení finančních prostředků a jiného finančního majetku nebo hospodářských zdrojů osob, skupin a subjektů uvedených v příloze.
Článek 3
Evropské společenství v mezích pravomocí, které mu byly svěřeny Smlouvou o založení Evropského společenství, zajistí, aby finanční prostředky, finanční majetek nebo hospodářské zdroje nebo finanční nebo jiné související služby nebyly přímo ani nepřímo zpřístupněny ve prospěch osob, skupin a subjektů uvedených v příloze.
Článek 4
Členské státy si vzájemně v co nejširší míře pomáhají prostřednictvím policejní a justiční spolupráce v trestních věcech v rámci hlavy VI Smlouvy o Evropské unii při předcházení teroristickým činům a boji proti nim.
Za tímto účelem budou s ohledem na vyšetřování a trestní řízení vedená jejich orgány ve vztahu ke kterékoli z osob, skupin a subjektů uvedených v příloze na žádost plně využívat všech svých pravomocí v souladu s akty Evropské unie a jinými mezinárodními dohodami, ujednáními a smlouvami, které jsou pro členské státy závazné.
Článek 5
Tento společný postoj nabývá účinku dnem přijetí.
Článek 6
Tento společný postoj je průběžně přezkoumáván.
Článek 7
Tento společný postoj bude zveřejněn
Rámcové rozhodnutí Rady
ze dne 15. března 2001
o postavení obětí v trestním řízení
(2001/220/SVV)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o Evropské unii, a zejména na článek 31 a čl. 34 odst. 2 písm. b) této smlouvy,
s ohledem na podnět Portugalské republiky [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) V souladu s akčním plánem Rady a Komise o nejlepších způsobech provádění ustanovení Amsterodamské smlouvy týkajících se vytvoření prostoru svobody, bezpečnosti a práva, zejména s jeho body 19 a 51 c), je třeba do pěti let od vstupu Smlouvy v platnost řešit otázku pomoci obětem prostřednictvím zpracování srovnávací studie režimů odškodňování obětí a zhodnocení možnosti přijmout opatření v rámci Evropské unie.
(2) Komise předložila dne 14. července 1999 Evropskému parlamentu, Radě a Hospodářskému a sociálnímu výboru sdělení nazvané "Oběti trestné činnosti v Evropské unii: úvahy o normách a opatřeních, které je třeba přijmout".
Evropský parlament schválil usnesení týkající se sdělení Komise dne 15. června 2000.
(3) Závěry ze zasedání Evropské rady v Tampere ve dnech 15. a 16. října 1999, a zejména bod 32 stanoví, že by měly být vypracovány minimální normy pro ochranu obětí trestné činnosti, zejména pro přístup obětí ke spravedlnosti a pro jejich právo na náhradu škody, včetně náhrady soudních nákladů.
Kromě toho by měly být vytvořeny vnitrostátní programy pro financování opatření, veřejných i nevládních, na pomoc obětem a jejich ochranu.
(4) Členské státy by měly sblížit své právní a správní předpisy v míře nezbytné k dosažení cíle, jímž je umožnit obětem trestných činů zvýšenou úroveň ochrany nezávisle na členském státě, ve kterém se nacházejí.
(5) Je třeba přihlížet k potřebám obětí a vyhovět jim komplexním a koordinovaným způsobem, aby se zabránilo přijímání dílčích či nesourodých řešení, jež by mohla oběti způsobit druhotné poškození.
(6) Toto rámcové rozhodnutí se proto neomezuje na řešení otázky ochrany zájmů obětí v rámci samotného trestního řízení.
Obsahuje rovněž určitá opatření pro pomoc obětem před trestním řízením a po trestním řízení, jež mohou zmírnit následky trestného činu.
(7) Opatření pro pomoc obětem trestných činů, a zejména ustanovení týkající se odškodnění a mediace, se však netýkají řešení v občanskoprávním řízení.
(8) Je nezbytné sblížit pravidla a praxi týkající se postavení a hlavních práv obětí, se zvláštním zřetelem na respektování důstojnosti obětí, na jejich právo poskytovat a přijímat informace, právo rozumět a být pochopen, právo být chráněn v jednotlivých etapách řízení a právo na přihlédnutí ke znevýhodnění způsobenému bydlištěm v jiném členském státě, než ve kterém byl spáchán trestný čin.
(9) Toto rámcové rozhodnutí nicméně členským státům neukládá povinnost zaručit obětem stejné zacházení jako stranám řízení.
(10) Je důležité zapojení specializovaných služeb a subjektů pro pomoc obětem před trestním řízením, v jeho průběhu a po jeho skončení.
(11) Osobám přicházejícím do styku s oběťmi je nezbytné poskytnout vhodné a dostatečné školení, neboť je to podstatné jak pro oběti, tak pro dosažení cílů trestního řízení.
(12) Je účelné používat stávající propojení v rámci sítě mezi kontaktními místy v členských státech, ať již v rámci soudního systému, nebo pro propojení subjektů pro pomoc obětem,
PŘIJALA TOTO RÁMCOVÉ ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Definice
Pro účely tohoto rámcového rozhodnutí se rozumí:
a) "obětí" fyzická osoba, která utrpěla škodu včetně fyzického či psychického poškození, citovou újmu či hmotnou ztrátu přímo způsobenou jednáním či opomenutím, jež porušuje trestněprávní předpisy členského státu;
b) "subjektem pro pomoc obětem" nevládní subjekt legálně usazený v členském státě, jenž bezplatně a za vhodných podmínek pomáhá obětem trestných činů, a doplňuje tak činnost státu v této oblasti;
c) "trestním řízením" trestní řízení v souladu s platným vnitrostátním právem;
d) "řízením" postup v širokém slova smyslu zahrnující kromě trestního řízení všechny kontakty obětí, které v souvislosti se svými případy naváží s jakýmkoli orgánem, veřejnou službou či subjektem pro pomoc obětem před trestním řízením, v jeho průběhu nebo po jeho skončení;
e) "mediací v trestních věcech" hledání řešení ujednaného mezi obětí a pachatelem trestného činu a zprostředkovaného příslušnou osobou před trestním řízením nebo v jeho průběhu.
Článek 2
Respektování a uznání
1. Každý členský stát zaručí obětem ve svém trestněprávním systému skutečnou a přiměřenou úlohu.
Bude nadále usilovat o to, aby obětem v průběhu řízení zaručil zacházení náležitě respektující jejich osobní důstojnost, a uznává práva a oprávněné zájmy obětí, zejména v rámci trestního řízení.
2. Každý členský stát zajistí, aby s oběťmi, jež jsou zvláště ohrožené, bylo zacházeno zvláštním způsobem, který co nejlépe odpovídá jejich situaci.
Článek 3
Výslechy a dokazování
Každý členský stát zaručí, aby oběti mohly být v průběhu řízení vyslechnuty a mohly poskytovat důkazy.
Každý členský stát přijme vhodná opatření, aby jeho orgány vyslýchaly oběti pouze v míře nezbytné pro účely trestního řízení.
Článek 4
Právo přijímat informace
1. Každý členský stát zaručí, aby oběti zejména od svého prvního kontaktu s orgány činnými v trestním řízení měly přístup k informacím podstatným pro ochranu jejich zájmů, a to všemi vhodnými prostředky a pokud možno v obecně srozumitelných jazycích.
Mezi tyto informace patří alespoň:
a) služby nebo subjekty, na něž se mohou oběti obrátit s žádostí o pomoc;
b) druh pomoci, kterou mohou získat;
c) kde a jak mohou podat trestní oznámení;
d) etapy řízení následující po trestním oznámení a úloha oběti v těchto etapách;
e) jak a za jakých podmínek může oběť získat ochranu;
f) v jakém rozsahu a za jakých podmínek má obět přístup k
i) právnímu poradenství nebo
ii) právní pomoci nebo
iii) jakémukoli jinému druhu poradenství,
pokud na ně má v případech uvedených v bodech i) a ii) právo;
g) požadavky, které upravují nárok oběti na odškodnění;
h) má-li oběť bydliště v jiném státě, jaké jsou zvláštní prostředky, které jsou jí k dispozici pro zajištění ochrany jejích zájmů.
2. Každý členský stát zajistí, aby oběti, jež projeví takové přání, byly informovány o
a) výsledku jejich trestního oznámení;
b) podstatných skutečnostech, jež jim v případě trestního stíhání umožní sledovat průběh trestního řízení s osobou stíhanou za čin, jenž se obětí dotýká, s výjimkou mimořádných případů, kdy by mohlo dojít k narušení řádného průběhu řízení;
c) rozhodnutí soudu.
3. Členské státy přijmou nezbytná opatření, která alespoň v případech, kdy pro oběť existuje nebezpečí, zajišťují, aby bylo možno v okamžiku propuštění osoby stíhané nebo odsouzené za trestný čin, rozhodnout o informování oběti.
4. Pokud členský stát z vlastního podnětu předá informace uvedené v odstavcích 2 a 3, musí oběti zaručit právo na výběr, zda tyto informace přijme nebo odmítne, ledaže je jejich sdělení povinné v rámci daného trestního řízení.
Článek 5
Zajištění komunikace
Každý členský stát přijme nezbytná opatření, aby co nejvíce zmírnil komunikační obtíže týkající se porozumění nebo účasti oběti v postavení svědka nebo strany řízení v důležitých etapách dotyčného trestního řízení, a to způsobem srovnatelným s opatřeními tohoto druhu, která přijímá vůči obviněným.
Článek 6
Zvláštní pomoc obětem
Každý členský stát zajistí, aby oběť měla v odůvodněných případech bezplatný přístup k poradenství uvedenému v čl. 4 odst. 1 písm. f) bodě iii) týkajícímu se její úlohy v řízení a případně též k právní pomoci uvedené v čl. 4 odst. 1 písm. f) bodě ii), pokud by mohla mít postavení strany v trestním řízení.
Článek 7
Náklady obětí v souvislosti s trestním řízením
Každý členský stát v souladu s příslušnými vnitrostátními předpisy nabídne oběti, jež má postavení strany nebo svědka, možnost náhrady nákladů vzniklých v souvislosti s jejich oprávněnou účastí na trestním řízení.
Článek 8
Právo na ochranu
1. Každý členský stát zajistí přiměřenou úroveň ochrany obětem a případně jejich rodinám nebo osobám se stejným postavením jako rodinní příslušníci, zejména pokud jde o jejich bezpečí a ochranu jejich soukromí, domnívají-li se příslušné orgány, že existuje vážné nebezpečí odplaty, nebo pokud existují zjevné důkazy o vážném úmyslu narušit jejich soukromí.
2. Za tímto účelem, a aniž je dotčen odstavec 4, zaručí každý členský stát, aby v případě potřeby mohla být v rámci soudního řízení přijata vhodná opatření na ochranu soukromí a vyobrazení oběti, její rodiny nebo osob se stejným postavením jako rodinní příslušníci.
3. Každý členský stát dále zajistí, aby se zamezilo kontaktům mezi obětí a pachatelem v budově soudu, ledaže to trestní řízení vyžaduje.
Každý členský stát za tímto účelem stanoví ve vhodných případech postupné vytváření oddělených čekáren pro oběti v soudních budovách.
4. Je-li nezbytné chránit oběti, zejména ty nejohroženější, před následky jejich výpovědí při veřejném soudním jednání, zajistí každý členský stát, aby mohly na základě soudního rozhodnutí svědčit za podmínek umožňujících dosažení tohoto cíle, a to všemi vhodnými prostředky slučitelnými s jeho základními právními zásadami.
Článek 9
Právo na odškodnění v rámci trestního řízení
1. Každý členský stát zajistí, aby oběť trestného činu měla nárok na vydání rozhodnutí v přiměřené době o odškodnění pachatelem v rámci trestního řízení, ledaže vnitrostátní právo stanoví pro určité případy, že k odškodnění dojde jiným způsobem.
2. Každý členský stát přijme nezbytná opatření podporující pachatele, aby poskytl oběti přiměřené odškodění.
3. Majetek oběti zajištěný v rámci trestního řízení, který lze vrátit, je oběti neprodleně vrácen zpět, pokud není naléhavě vyžadován pro potřeby trestního řízení.
Článek 10
Mediace v rámci trestního řízení
1. Každý členský stát podporuje mediaci v trestních věcech pro trestné činy, které považuje za vhodné pro tento druh opatření.
2. Každý členský stát zajistí, aby mohla být vzata v úvahu veškerá ujednání mezi obětí a pachatelem dosažená při mediaci v trestních věcech.
Článek 11
Oběti s bydlištěm v jiném členském státě
1. Každý členský stát zajistí, aby jeho příslušné orgány přijaly vhodná opatření pro zmírnění obtíží, jež mohou nastat, má-li oběť bydliště v jiném státu, než ve kterém došlo k trestném činu, zejména pokud jde o průběh řízení.
Za tímto účelem musí být příslušné orgány zejména oprávněné:
- rozhodovat o tom, zda oběť může učinit výpověď bezprostředně po spáchání trestného činu,
- za účelem výslechu oběti s bydlištěm v zahraničí využít v co nejširší míře ustanovení o videokonferencích a telefonních konferencích, obsažená v článcích 10 a 11 Úmluvy o vzájemné pomoci v trestních věcech mezi členskými státy Evropské unie ze dne 29. května 2000 [3].
2. Každý členský stát zajistí, aby oběti trestného činu, ke kterému došlo v jiném členském státu, než ve kterém mají bydliště, mohly podat trestní oznámení u příslušných orgánů státu bydliště, pokud nejsou schopny tak učinit v členském státu, kde byl čin spáchán, nebo pokud si tak nepřály učinit v případě závažného trestného činu.
Neuplatní-li příslušný orgán, u něhož je trestní oznámení podáno, sám svou příslušnost, neprodleně je předá příslušnému orgánu státu, na jehož území byl trestný čin spáchán.
Trestní oznámení je vyřízeno podle vnitrostátního práva státu, v němž byl trestný čin spáchán.
Článek 12
Spolupráce mezi členskými státy
Každý členský stát podporuje, rozvíjí a zlepšuje spolupráci mezi členskými státy zaměřenou na zajištění účinnější ochrany zájmů obětí v rámci trestního řízení, která bude probíhat v rámci sítí přímo souvisejících se soudním systémem nebo která bude mít podobu vazeb mezi subjekty pro pomoc obětem.
Článek 13
Specializované služby a subjekty pro pomoc obětem
1. V rámci řízení podporuje každý členský stát zapojení služeb pro pomoc obětem pověřených organizací úvodního přijetí obětí a následné podpory a pomoci obětem, buď poskytováním speciálně vyškolených osob v rámci svých veřejných služeb, nebo formou uznání a financování subjektů pro pomoc obětem.
2. Každý členský stát podporuje součinnost uvedených osob či subjektů pro pomoc obětem v rámci řízení, zejména při:
a) poskytování informací obětem;
b) pomoci obětem podle jejich bezprostředních potřeb;
c) doprovázení obětí, je-li to nezbytné a možné, v průběhu trestního řízení;
d) pomoci poskytované obětem na jejich žádost po skončení trestního řízení.
Článek 14
Školení osob, které se podílejí na řízení nebo mají jiné kontakty s oběťmi
1. Každý členský stát podporuje prostřednictvím svých veřejných služeb nebo financováním subjektů pro pomoc obětem podněty umožňující osobám, které se podílejí na řízení nebo mají jiné kontakty s oběťmi, získat odpovídající školení zvláště zaměřené na potřeby nejvíce ohrožených skupin.
2. Odstavec 1 se vztahuje zejména na policejní úředníky a právníky.
Článek 15
Praktické podmínky týkající se postavení obětí v průběhu řízení
1. Každý členský stát podporuje v rámci celého řízení, a zejména pak v prostorách orgánů, ve kterých lze zahájit trestní řízení, postupné vytváření podmínek nezbytných pro předcházení druhotnému poškození obětí a pro zamezení vzniku zbytečných tlaků.
Zejména jde o to zaručit obětem řádné úvodní přijetí a vytvořit v dotyčných prostorách vhodné podmínky odpovídající jejich situaci.
2. Pro účely odstavce 1 přihlédne každý členský stát zejména ke stávajícímu vybavení soudů, policejních služeben, veřejných služeb a subjektů pro pomoc obětem.
Článek 16
Územní působnost
Toto rámcové rozhodnutí se vztahuje na Gibraltar.
Článek 17
Provádění
Každý členský stát uvede v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s tímto rámcovým rozhodnutím
- pro článek 10 do 22. března 2006,
- pro články 5 a 6 do 22. března 2004,
- pro ostatní ustanovení do 22. března 2002.
Článek 18
Hodnocení
Ke dnům uvedeným v článku 17 sdělí všechny členské státy generálnímu sekretariátu Rady a Komisi znění předpisů, kterými ve svém vnitrostátním právu provádějí povinnosti, jež pro ně vyplývají z tohoto rámcového rozhodnutí.
Na základě zprávy, kterou vypracuje generální sekretariát podle informací obdržených od členských států a písemné zprávy Komise, ověří Rada ve lhůtě jednoho roku od uvedených dnů, zda členské státy přijaly opatření nezbytná k dosažení souladu s tímto rámcovým rozhodnutím.
Článek 19
Vstup v platnost
Toto rámcové rozhodnutí vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Rámcové rozhodnutí Rady
ze dne 28. května 2001
o potírání podvodů a padělání bezhotovostních platebních prostředků
(2001/413/SVV)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o Evropské unii, a zejména na čl. 34 odst. 2 písm. b) této smlouvy,
s ohledem na podnět Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Podvody a padělání bezhotovostních platebních prostředků se často vyskytují na mezinárodní úrovni.
(2) Práce různých mezinárodních organizací (například Rady Evropy, skupiny G8, OECD, Interpolu a OSN) je důležitá, ale musí být doplněna o opatření Evropské unie.
(3) Rada je toho názoru, že vážnost a rostoucí význam určitých forem podvodů v oblasti bezhotovostních peněžních prostředků vyžadují komplexní řešení.
K činnosti v této oblasti vyzývá doporučení č. 18 akčního plánu pro boj s organizovanou trestnou činností [3], schváleného na zasedání Evropské rady v Amsterodamu ve dnech 16. a 17. června 1997, jakož i bod 46 akčního plánu Rady a Komise o nejlepších způsobech provádění ustanovení Amsterodamské smlouvy o vytvoření prostoru svobody, bezpečnosti a práva [4], schváleného na zasedání Evropské rady ve Vídni ve dnech 11. a 12. prosince 1998.
(4) Jelikož cíle tohoto rámcového rozhodnutí, konkrétně zajistit, aby podvody a padělání týkající se všech forem bezhotovostních platebních prostředků byly pokládány za trestné činy a aby byly ve všech členských státech potírány účinnými, přiměřenými a odrazujícími sankcemi, nemohou být vzhledem k mezinárodnímu rozměru těchto trestných činů dosaženy v dostatečné míře členskými státy, a tudíž mohou být spíše dosaženy na úrovni Unie, smí Unie v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy o založení Evropského společenství přijmout opatření.
V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřesahuje toto rámcové rozhodnutí rámec nezbytný pro dosažení těchto cílů.
(5) Toto rámcové rozhodnutí by mělo společně s jinými nástroji již schválenými Radou, jako jsou společná akce 98/428/SVV o vytvoření Evropské soudní sítě [5], společná akce 98/733/SVV, kterou se stanoví, že účast na zločinném spolčení je v členských státech Evropské unie trestným činem [6], společná akce 98/699/SVV o praní špinavých peněz, identifikaci, sledování, blokování, zadržování a konfiskaci prostředků trestné činnosti a výnosů z ní [7] a rozhodnutí ze dne 29. dubna 1999 o rozšíření působnosti Europolu na boj proti padělání peněz a platebních prostředků [8], napomáhat v boji proti podvodům a padělání týkajícím se bezhotovostních platebních prostředků.
(6) Dne 1. července 1998 předložila Komise Radě sdělení s názvem "Rámec pro opatření pro boj proti podvodům a padělání bezhotovostních platebních prostředků", které hájí politiku Unie zahrnující preventivní i represivní hlediska problému.
(7) Toto sdělení obsahuje návrh společné akce, která je součástí tohoto komplexního přístupu a je východiskem pro toto rámcové rozhodnutí.
(8) Je nezbytné, aby popis různých forem chování, které mají být v souvislosti s podvody a paděláním bezhotovostních platebních prostředků prohlášena za trestná, zahrnoval celou řadu činností, které v této souvislosti společně představují hrozbu organizované trestné činnosti.
(9) Je nezbytné, aby tyto formy chování byly kvalifikovány jako trestné činy ve všech členských státech a aby byly stanoveny účinné, přiměřené a odrazující sankce pro fyzické a právnické osoby, které tyto trestné činy spáchaly nebo za ně nesou odpovědnost.
(10) Záměrem poskytování trestněprávní ochrany v první řadě platebním nástrojům, které jsou opatřeny zvláštní formou ochrany před napodobením nebo zneužitím, je stimulovat hospodářské subjekty, aby poskytovaly tuto ochranu platebním nástrojům, které vydávají, a aby doplňovaly tyto nástroje o další ochranné prvky.
(11) Je nezbytné, aby si členské státy vzájemně v největší možné míře pomáhaly a aby se vzájemně konzultovaly, pokud týž trestný čin spadá do soudní pravomoci více členských států,
PŘIJALA TOTO RÁMCOVÉ ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Definice
Pro účely tohoto rámcového rozhodnutí se rozumí:
a) "platebním nástrojem" hmotný nástroj s výjimkou zákonného platidla (bankovek a mincí), díky němuž může držitel nebo uživatel na základě jeho specifické povahy samostatně nebo ve spojení s jiným (platebním) nástrojem převést peníze nebo peněžní hodnotu, jako jsou například kreditní karty, karty Eurocheque, jiné karty vydané finančními institucemi, cestovní šeky, eurošeky, jiné šeky a směnky, které jsou například provedením, kódováním nebo podpisem chráněny před napodobením nebo podvodným použitím;
b) "právnickou osobou" jakýkoli subjekt, který má toto právní postavení podle příslušných právních předpisů, s výjimkou států nebo jiných veřejnoprávních orgánů při výkonu státní moci a mezinárodních veřejnoprávních organizací.
Článek 2
Trestné činy související s platebními nástroji
Každý členský stát přijme opatření nezbytná k tomu, aby zajistil, že alespoň v souvislosti s kreditními kartami, kartami Eurocheque, jinými kartami vydanými finančními institucemi, cestovními šeky, eurošeky, jinými šeky a směnkami je jako trestný čin kvalifikováno toto úmyslné jednání:
a) krádež nebo jiné neoprávněné přisvojení platebního nástroje;
b) pozměnění či padělání platebního nástroje za účelem podvodného použití;
c) přijetí, získání, přeprava, prodej nebo převod na jinou osobu nebo vlastnictví kradeného či jinak neoprávněně přisvojeného, pozměněného či padělaného platebního nástroje za účelem podvodného použití;
d) podvodné použití kradeného či jinak neoprávněně přisvojeného, pozměněného či padělaného platebního nástroje.
Článek 3
Počítačové trestné činy
Každý členský stát přijme opatření nezbytná k tomu, aby zajistil, že je jako trestný čin kvalifikováno toto úmyslné jednání:
uskutečnění převodu peněz či peněžní hodnoty nebo podnět k jejich převodu, kterým jiné osobě způsobí protiprávní majetkovou ztrátu, s úmyslem zajistit neoprávněný ekonomický prospěch pachateli nebo třetí osobě
- neoprávněným zadáním, pozměněním, vymazáním nebo potlačením počítačových údajů, zejména identifikačních údajů, nebo
- neoprávněným zásahem do počítačového programu či systému.
Článek 4
Trestné činy související se speciálními zařízeními
Každý členský stát přijme opatření nezbytná k tomu, aby zajistil, že je jako trestný čin kvalifikováno toto úmyslné jednání:
neoprávněné vyrobení, přijetí, získání, prodej nebo převod na jinou osobu či držení
- nástrojů, předmětů, počítačových programů a jiných prostředků, které byly upraveny výlučně pro spáchání některého z trestných činů uvedených v čl. 2 písm. b),
- počítačových programů, jejichž účelem je spáchání některého z trestných činů uvedených v článku 3.
Článek 5
Účast, podněcování a pokus
Každý členský stát přijme opatření nezbytná k tomu, aby zajistil, že účast na jednáních uvedených v článcích 2, 3 a 4, podněcování k nim a pokus o jednání uvedená v čl. 2 písm. a), b) a d) a v článku 3 jsou trestné.
Článek 6
Tresty
Každý členský stát přijme opatření nezbytná k tomu, aby zajistil, že za jednání uvedená v článcích 2 až 5 jsou trestána účinnými, přiměřenými a odrazujícími tresty včetně, alespoň v závažných případech, trestu odnětí svobody, které mohou vést k vydání pachatele.
Článek 7
Odpovědnost právnických osob
1. Každý členský stát přijme opatření nezbytná k tomu, aby zajistil, že právnické osoby mohou nést odpovědnost za jednání uvedená v čl. 2 písm. b), c) a d) a v článcích 3 a 4, které v jejich prospěch spáchá osoba jednající samostatně nebo jako člen orgánu této právnické osoby, která v této právnické osobě působí ve vedoucím postavení na základě
- oprávnění zastupovat tuto právnickou osobu nebo
- pravomoci činit rozhodnutí jménem této právnické osoby nebo
- pravomoci vykonávat kontrolu v rámci této právnické osoby,
jakož i za to, že byly do trestného činu zapojeny jako spolupachatelé nebo podněcovatelé.
2. Kromě případů uvedených v odstavci 1 přijme každý členský stát opatření nezbytná k tomu, aby zajistil, že právnická osoba může nést odpovědnost, pokud spáchání trestného činu uvedeného v čl. 2 písm. b), c) a d) a v článcích 3 a 4 ve prospěch právnické osoby osobou jí podřízenou umožnil nedostatečný dohled nebo kontrola vykonávané osobou uvedenou v odstavci 1.
3. Odpovědnost právnické osoby podle odstavců 1 a 2 nevylučuje trestní řízení proti fyzickým osobám, které jsou pachateli, podněcovateli nebo spolupachateli jednání uvedených v čl. 2 písm. b), c) a d) a v článku 3 a 4.
Článek 8
Sankce pro právnické osoby
1. Každý členský stát přijme opatření nezbytná k tomu, aby zajistil, že právnickou osobu odpovědnou podle čl. 7 odst. 1 lze potrestat účinnými, přiměřenými a odrazujícími sankcemi, které zahrnují trestní nebo jiné než trestní pokuty a mohou zahrnovat i jiné sankce, například:
a) vyloučení ze způsobilosti k veřejným výhodám nebo pomoci;
b) dočasný nebo trvalý zákaz výkonu obchodní činnosti;
c) ustavení soudního dohledu;
d) soudní příkaz k likvidaci.
2. Každý členský stát přijme opatření nezbytná k tomu, aby zajistil, že proti právnické osobě odpovědné podle čl. 7 odst. 2 lze použít účinné, přiměřené a odrazující sankce nebo opatření.
Článek 9
Soudní pravomoc
1. Každý členský stát přijme opatření nezbytná, aby zajistil svou soudní pravomoc pro trestné činy uvedené v článcích 2, 3, 4 a 5, pokud jsou spáchány
a) zcela nebo zčásti na jeho území nebo
b) jeho státním příslušníkem za podmínky, že právní předpisy tohoto členského státu mohou vyžadovat, aby toto jednání bylo trestné i v zemi, kde k němu došlo, nebo
c) ve prospěch právnické osoby, která má sídlo na území tohoto členského státu.
2. S výhradou článku 10 může kterýkoli členský stát rozhodnout, že nebude uplatňovat anebo bude uplatňovat jen v určitých případech nebo za určitých okolností pravidlo o soudní pravomoci stanovené
- v odst. 1 písm. b),
- v odst. 1 písm. c).
3. Rozhodne-li se členský stát, že uplatní odstavec 2, uvědomí o tom generální sekretariát Rady a případně sdělí, na jaké případy nebo okolnosti se toto rozhodnutí vztahuje.
Článek 10
Vydávání a trestní stíhání
1. a) Členský stát, který podle svých právních předpisů nevydává své vlastní státní příslušníky, přijme opatření nezbytná k tomu, aby zajistil svou soudní pravomoc pro trestné činy uvedené v článcích 2, 3, 4 a 5, pokud je spáchali jeho státní příslušníci mimo jeho území.
b) Každý členský stát postoupí případ svým příslušným orgánům za účelem případného trestního stíhání, pokud je některý z jeho státních příslušníků podezřelý z toho, že v jiném členském státě spáchal trestný čin zahrnující jednání popsané v článcích 2, 3, 4 nebo 5, a pokud tuto osobu druhému členskému státu nevydá výhradně z důvodu její státní příslušnosti. Za účelem snadnějšího trestního stíhání jsou v souladu s postupy stanovenými v čl.
6 odst. 2 Evropské úmluvy o vydávání ze dne 13. prosince 1957 poskytnuty spisy, informace a věcné důkazy související s daným trestným činem.
Žádající členský stát je o zahájení trestního stíhání a o jeho výsledku uvědoměn.
2. Pro účely tohoto článku se pojem "státní příslušník" členského státu vykládá v souladu s prohlášením tohoto státu podle čl. 6 odst. 1 písm. b) a c) Evropské úmluvy o vydávání.
Článek 11
Spolupráce mezi členskými státy
1. V souladu s příslušnými úmluvami, mnohostrannými nebo dvoustrannými dohodami či ujednáními si jsou členské státy v souvislosti s řízeními týkajícími se trestných činů uvedených v tomto rámcovém rozhodnutí navzájem co nejvíce nápomocny.
2. Pokud má pro trestné činy ve smyslu tohoto rámcového rozhodnutí soudní pravomoc několik členských států, konzultují se tyto státy navzájem, aby koordinovaly svůj postup v zájmu účinnosti trestního stíhání.
Článek 12
Výměna informací
1. Pro účely uplatňování tohoto rámcového rozhodnutí určí členské státy pro výměnu informací a pro jiné styky mezi členskými státy operační kontaktní místa nebo mohou využít stávajících operačních struktur.
2. Každý členský stát sdělí generálnímu sekretariátu Rady a Komisi orgán nebo úřady, které fungují jako kontaktní místa podle odstavce 1.
Generální sekretariát uvědomí o těchto kontaktních místech ostatní členské státy.
Článek 13
Územní působnost
Toto rámcové rozhodnutí se vztahuje na Gibraltar.
Článek 14
Provádění
1. Členské státy uvedou v účinnost opatření nezbytná pro dosažení souladu s tímto rámcovým rozhodnutím do 2. června 2003.
2. Do 2. června 2003 sdělí členské státy generálnímu sekretariátu Rady a Komisi Evropských společenství znění ustanovení, kterými se do jejich vnitrostátních právních předpisů přenášejí povinnosti vyplývající z tohoto rámcového rozhodnutí.
Na základě těchto údajů a písemné zprávy Komise prověří Rada nejpozději do 2. září 2003, do jaké míry dosáhly členské státy souladu s tímto rámcovým rozhodnutím.
Článek 15
Vstup v platnost
Toto rámcové rozhodnutí vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Rámcové rozhodnutí Rady
ze dne 26. června 2001
o praní peněz, identifikaci, vysledování, zmrazení, zajištění a propadnutí nástrojů trestné činnosti a výnosů z ní
(2001/500/SVV)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o Evropské unii, a zejména na čl. 31 písmena a), c), e) a na čl. 34 odst. 2 písm. b) této smlouvy,
s ohledem na podnět Francouzské republiky,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Dne 3. prosince 1998 Rada přijala společnou akci 98/699/SVV o praní peněz, identifikaci, vysledování, zmrazení, zajištění a propadnutí nástrojů trestné činnosti a výnosů z ní [1].
(2) Je třeba vzít v úvahu závěry předsednictví ze zasedání Evropské rady v Tampere ve dnech 15. a 16. října 1999 a závěry předsednictví ze zasedání Evropské rady ve Vídni ve dnech 11. a 12. prosince 1998.
(3) Evropská rada zaznamenala, že závažná trestná činnost má stále větší význam z daňového a celního hlediska, a vyzývá členské státy k poskytování úplné vzájemné právní pomoci při vyšetřování a trestním stíhání závažné hospodářské trestné činnosti.
(4) Evropská rada vyzývá ke sbližování hmotných i procesních trestněprávních předpisů, pokud jde o praní peněz (zejména propadnutí majetku), a dodává, že rozsah trestné činnosti zakládající podstatu hlavních trestných činů v oblasti praní peněz by měl být ve všech členských státech jednotně vymezen a dostatečně široký.
(5) Evropská rada na zasedání v Tampere vyjádřila názor, s ohledem na vnitrostátní trestní právo, že úsilí dohodnout se na společných definicích, znacích skutkových podstat a trestech by mělo být nejprve zaměřeno na omezený počet oblastí zvláštního významu, jako je například finanční trestná činnost.
(6) Evropská rada na uvedeném zasedání shledala, že praní peněz tvoří jádro organizované trestné činnosti a mělo by být vymýceno, kdekoli se objeví.
Evropská rada je rozhodnuta zajistit přijetí konkrétních opatření k vysledování, zmrazení, zajištění a propadnutí výnosů z trestné činnosti.
(7) Členské státy se zavázaly dodržovat zásady Úmluvy Rady Evropy z roku 1990 o praní, vysledování, zajištění a propadnutí výnosů z trestné činnosti (dále jen "úmluva z roku 1990"),
PŘIJALA TOTO RÁMCOVÉ ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Výhrady k úmluvě z roku 1990
Za účelem zvýšit účinnost boje proti organizované trestné činnosti přijmou členské státy nezbytná opatření, aby nebyly činěny ani zachovávány žádné výhrady k těmto článkům úmluvy z roku 1990:
a) k článku 2, pokud lze za trestný čin uložit trest odnětí svobody nebo ochranné opatření omezující svobodu s horní hranicí sazby přesahující jeden rok.
Členské státy však mohou zachovat výhrady k článku 2 úmluvy z roku 1990 ve vztahu k propadnutí výnosů z daňových trestných činů výlučně za účelem umožnit propadnutí těchto výnosů, a to jak vnitrostátně, tak v rámci mezinárodní spolupráce, podle vnitrostátních předpisů, předpisů Společenství a mezinárodních předpisů o vymáhání daňových nedoplatků;
b) k článku 6, pokud se jedná o závažné trestné činy.
Mezi takové trestné činy patří v každém případě trestné činy, za které lze uložit trest odnětí svobody nebo ochranné opatření omezující svobodu s horní hranicí sazby přesahující jeden rok, nebo pokud jde o státy, které mají v právním řádu stanovenou dolní hranici trestní sazby, trestné činy, za které lze uložit trest odnětí svobody nebo ochranné opatření omezující svobodu s dolní hranicí sazby přesahující šest měsíců.
Článek 2
Tresty
Každý členský stát přijme v souladu se svým systémem trestů nezbytná opatření, aby zajistil, že za trestné činy uvedené v čl. 6 odst. 1 písmen a) a b) úmluvy z roku 1990, jak vyplývají z čl. 1 písm. b) tohoto rámcového rozhodnutí, lze uložit trest odnětí svobody s horní hranicí sazby nejméně čtyři roky.
Článek 3
Propadnutí majetku
Každý členský stát přijme nezbytná opatření, aby zajistil, že jeho hmotněprávní a procesní předpisy o propadnutí výnosů z trestné činnosti také umožňují, přinejmenším v případech, kdy tyto výnosy nelze zajistit, propadnutí majetku, jehož hodnota odpovídá hodnotě výnosů, a to jak v řízeních vnitrostátních, tak v řízeních vedených na žádost jiného členského státu, včetně žádostí o výkon cizích rozhodnutí o propadnutí.
Členské státy však mohou vyloučit propadnutí majetku, jehož hodnota odpovídá hodnotě výnosů z trestné činnosti, v případech, kdy by tato hodnota byla nižší než 4000 EUR.
Slova "majetek", "výnosy" a "propadnutí" mají stejný význam jako v článku 1 úmluvy z roku 1990.
Článek 4
Řízení o žádostech o vzájemnou pomoc
Členské státy přijmou nezbytná opatření, aby zajistily, že všem žádostem ostatních členských států, které se vztahují k identifikaci, vysledování, zmrazení, zajištění a propadnutí, bude při jejich vyřizování poskytnuta stejná přednost, jaká se uděluje takovým opatřením ve vnitrostátních řízeních.
Článek 5
Zrušení stávajících ustanovení
Zrušují se články 1, 3, čl. 5 odst. 1 a čl. 8 odst. 2 společné akce 98/699/SVV.
Článek 6
Provádění
1. Členské státy přijmou opatření nezbytná pro dosažení souladu s tímto rámcovým rozhodnutím do 31. prosince 2002.
2. Členské státy sdělí nejpozději do 31. března 2003 generálnímu sekretariátu Rady a Komisi znění předpisů, kterými ve svém vnitrostátním právu provádějí povinnosti, jež pro ně vyplývají z tohoto rámcového rozhodnutí, a případná oznámení vypracovaná na základě čl. 40 odst. 2 úmluvy z roku 1990. Na základě těchto údajů a písemné zprávy Komise ověří Rada nejpozději do 31. prosince 2003, zda členské státy přijaly opatření nezbytná pro dosažení souladu s tímto rámcovým rozhodnutím.
Článek 7
Územní působnost
Toto rámcové rozhodnutí se vztahuje na Gibraltar, jakmile se na něj rozšíří působnost úmluvy z roku 1990.
Článek 8
Vstup v platnost
Toto rámcové rozhodnutí vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Rámcové rozhodnutí Rady
ze dne 6. prosince 2001,
kterým se mění rámcové rozhodnutí 2000/383/SVV o zvýšené ochraně trestními a jinými sankcemi proti padělání ve spojitosti se zaváděním eura
(2001/888/SVV)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o Evropské unii, a zejména na čl. 31 písm. e) a čl. 34 odst. 2 písm. b) této smlouvy,
s ohledem na podnět Švédského království [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Rada přijala dne 29. května 2000 rámcové rozhodnutí 2000/383/SVV o zvýšené ochraně trestními a jinými sankcemi proti padělání ve spojitosti se zaváděním eura [2].
(2) Opatření rámcového rozhodnutí 2000/383/SVV by měla být doplněna ustanovením o uznávání předchozích odsouzení týkajících se trestných činů uvedených ve zmíněném rámcovém rozhodnutí,
PŘIJALA TOTO RÁMCOVÉ ROZHODNUTÍ:
Článek 1
V rámcovém rozhodnutí 2000/383/SVV se vkládá nový článek, který zní:
"Článek 9a
Uznávání předchozích odsouzení Každý členský stát uznává zásadu uznávání předchozích odsouzení za podmínek platných v jeho vnitřním právu a za stejných podmínek uznává pro účely zjištění opakované trestné činnosti pravomocné rozsudky vydané v jiném členském státě za trestné činy uvedené v článcích 3 až 5 tohoto rámcového rozhodnutí nebo trestný čin uvedený v článku 3 úmluvy, bez ohledu na padělanou měnu."
Článek 2
Provedení
1. Členské státy přijmou opatření nezbytná pro dosažení souladu s tímto rámcovým rozhodnutím nejpozději do 31. prosince 2002.
2. Do 31. prosince 2002 sdělí členské státy generálnímu sekretariátu Rady, Komisi Evropských společenství a Evropské centrální bance znění předpisů, kterými ve svém vnitrostátním právu provádějí povinnosti, jež pro ně vyplývají z tohoto rámcového rozhodnutí.
Článek 3
Vstup v platnost
Toto rámcové rozhodnutí vstupuje v platnost dnem zveřejnění
Doporučení Evropského parlamentu a Rady
ze dne 12. února 2001
o evropské spolupráci při hodnocení kvality vzdělávacího systému
(2001/166/ES)
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 149 odst. 4 a čl. 150 odst. 4 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [1],
s ohledem na stanovisko Výboru regionů [2],
v souladu s postupem uvedeným v článku 251 Smlouvy [3],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Je třeba podpořit evropský rozměr ve vzdělávání, neboť je to základní cíl při budování Evropy občanů.
(2) Kvalitní vzdělávání je v souvislosti s učící se společností pro všechny členské státy jedním ze základních cílů základního a středního vzdělávání, včetně vzdělávání odborného.
(3) Kvalita vzdělávacího systému musí být zajištěna na všech úrovních a ve všech oblastech vzdělávání bez ohledu na jakékoliv rozdíly v cílech, metodách a potřebách vzdělávání a bez ohledu na rozlišování škol podle jejich výsledků, kde existuje.
(4) V posledních desetiletích se prostředky věnované na vzdělávání ve všech průmyslových zemích zvýšily.
Vzdělání nejenže obohacuje osobnost, ale je také přínosem k sociální soudržnosti, ke společenské integraci a k řešení problémů zaměstnanosti.
Celoživotní učení je důležitým prostředkem pro zajištění budoucnosti člověka na profesionální i osobní úrovni.
Kvalitní vzdělávání má zásadní význam s ohledem na politiky trhu práce, volný pohyb pracovníků v rámci Společenství a na uznávání diplomů a pedagogických způsobilostí.
(5) Členské státy odpovídají za to, že v rámci svých možností zajistí, aby školní osnovy braly v úvahu vývoj ve společnosti.
(6) Členské státy by měly pomáhat vzdělávacím zařízením plnit vzdělávací a společenské požadavky v novém tisíciletí a udržet krok s vývojem z nich vyplývajícím.
Členské státy by proto měly podporovat vzdělávací zařízení za účelem zlepšení kvality jimi poskytovaných služeb tím, že jim pomohou rozvíjet nové iniciativy k zajištění kvalitní výuky a povzbuzovat jak pohyb osob mezi zeměmi, tak i přenos vědomostí.
(7) V oblasti politik trhu práce a zaměstnanosti přijímá Rada každý rok řadu hlavních směrů zaměstnanosti založených na kvantitativních cílech a ukazatelích.
Bod 7 hlavních směrů zaměstnanosti pro rok 2000 v příloze rozhodnutí 2000/228/ES [4] stanoví, že členské státy "zlepší kvalitu svých školních systémů, aby podstatně snížily počet mladých lidí, kteří předčasně opouští školní systém.
Zvláštní pozornost je třeba věnovat také mladým lidem s potížemi při studiu."
(8) V bodu 8 uvedených hlavních směrů je uveden zvláštní odkaz na rozvoj počítačových znalostí, vybavení škol počítači s příslušenstvím a usnadnění přístupu studentům k internetu do konce roku 2002, což by mělo pozitivní účinek na kvalitu vzdělávání a připravilo mladé lidi pro digitální věk.
(9) Podpora mobility zapsaná v článcích 149 a 150 Smlouvy jako cíl Společenství by měla být povzbuzena kvalitním vzděláváním.
(10) Evropská spolupráce a nadnárodní výměny zkušeností přispějí k vymezení a šíření účinných a přijatelných způsobů hodnocení kvality.
(11) Systémy směřující k zajištění kvality musí zůstat pružné a být schopny se přizpůsobit nové situaci vzniklé změnami ve struktuře a cílech vzdělávacích zařízení s přihlédnutím ke kulturnímu rozměru vzdělávání.
(12) Systémy zajišťující kvalitu jsou různé v jednotlivých členských státech a v jednotlivých vzdělávacích zařízeních v důsledku odlišných velikostí, struktur, finančních okolností, institucionálního charakteru a pedagogického přístupu různých zařízení.
(13) Hodnocení kvality a zejména hodnocení školami samotnými jsou velmi vhodnými nástroji pro boj za snížení počtu nezletilých, kteří předčasně opouštějí školy, a proti sociálnímu vyloučení obecně.
(14) K dosažení cíle kvalitního vzdělávání je k dispozici celá řada prostředků.
Hodnocení kvality je jedním z nich a je cenným přínosem k zajištění a rozvoji vzdělávání na obecných a odborných školách.
Hodnocení kvality vzdělávání musí, mimo jiné, usilovat o posouzení způsobilosti škol přihlédnout k využití stále se rozšiřujících nových informačních technologií.
(15) Vytváření sítě na evropské úrovni orgánů podílejících se na hodnocení kvality vzdělávacího systému je velice důležité.
Stávající sítě, jako je Evropská síť politických činitelů pro hodnocení vzdělávacích systémů vytvořená členskými státy v roce 1995, mohou poskytovat neocenitelnou podporu při provádění tohoto doporučení.
(16) Komise uskutečnila v letech 1994 a 1995 pilotní projekt o hodnocení kvality vysokoškolského vzdělávání.
Doporučení Rady 98/561/ES ze dne 24. září 1998 o evropské spolupráci při zajištění hodnocení kvality vysokoškolského vzdělávání [5] podtrhuje důležitost výměny informací a zkušeností, jakož i spolupráci mezi ostatními členskými státy v oblasti zajištění kvality.
(17) Program Socrates [6] vyzývá Komisi, zejména v akci 6.1, k podpoře výměny informací a zkušeností o záležitostech společného zájmu.
Hodnocení kvality vzdělávacího systému je jedním z prioritních témat uvedené akce.
(18) Od března roku 1996 provedla Komise různé studie a operativní činnosti k přezkoumání otázky hodnocení z různých hledisek s cílem popsat velkou rozmanitost a bohatost přístupů a metodologií hodnocení vzdělávání používaných na různých úrovních.
(19) Komise uskutečnila během školního roku 1997/1998 pilotní projekt na 101 středních školách vyššího a nižšího stupně v zemích účastnících se programu Socrates, což zlepšilo povědomí o otázkách kvality a pomohlo zlepšit kvalitu vzdělávání na těchto školách.
Konečná zpráva z června roku 1999, nazvaná "Hodnocení kvality vzdělávacího systému: evropský pilotní projekt" zdůrazňuje řadu metodologických prvků, které jsou důležité pro úspěšné sebehodnocení;
(20) Ve svých závěrech ze dne 16. prosince 1997 [7] Rada prohlásila, že hodnocení je rovněž důležitým prvkem pro zajištění, případně zlepšení, kvality.
(21) Předsednictvo Rady prohlásilo ve svých závěrech na mimořádném zasedání Evropské rady konaném v Lisabonu ve dnech 23. a 24. března 2000, že evropské vzdělávací systémy se musí přizpůsobit jak potřebám informační společnosti, tak i potřebě zvýšení úrovně zaměstnanosti a zlepšení její kvality.
(22) S ohledem na rozšíření Unie by měly být přistupující země zapojeny do evropské spolupráce na poli hodnocení kvality.
(23) Je nezbytné přihlížet k zásadě subsidiarity a odpovědnosti členských států za organizaci a strukturu jejich vzdělávacích systémů, aby zejména kulturní charakter a vzdělávací tradice každého státu vzkvétaly,
I. DOPORUČUJÍ ČLENSKÝM STÁTŮM,
aby v rámci svých zvláštních hospodářských, sociálních a kulturních podmínek a s přihlédnutím k evropskému rozměru podporovaly zlepšování hodnocení kvality vzdělávacího systému:
1. podporováním, případně zřízením, průhledných systémů hodnocení kvality s těmito cíli:
a) zajistit kvalitní vzdělávání a přitom podpořit sociální začlenění a rovné příležitosti pro dívky i chlapce;
b) zabezpečit kvalitu vzdělávacího systému jako základu pro celoživotní učení;
c) povzbudit sebehodnocení škol jako způsobu vytváření škol, které jsou schopny se z vyváženého sebehodnocení a všech externích hodnocení poučit a zlepšit své vyučovací systémy;
d) použít techniky zaměřené na zlepšení kvality jako prostředku k úspěšnějšímu přizpůsobení rychle a stále se měnícím požadavkům světa;
e) objasnit účel a podmínky pro sebehodnocení škol a zajistit, aby přístup k sebehodnocení byl v souladu s ostatními formami regulace;
f) rozvíjet externí hodnocení za účelem zajištění metodologické podpory sebehodnocení na školách a poskytnutí vnějšího pohledu na školy, který povzbudí proces stálého zlepšování a dbát přitom na to, aby se tato činnost neomezovala na čistě správní kontroly;
2. povzbuzováním a případně podporováním zapojení všech zúčastněných, včetně učitelů, žáků, vedení školy, rodičů a odborníků, do procesu externího hodnocení a sebehodnocení na školách s cílem podpořit spoluodpovědnost za zlepšení škol;
3. podporováním školení o zacházení a používání nástrojů sebehodnocení s těmito cíli:
a) učinit ze sebehodnocení účinný nástroj k posílení schopnosti škol se zlepšovat;
b) zajistit účinné šíření příkladů správného postupu a nových nástrojů v rámci sebehodnocení;
4. podporováním schopnosti škol učit se od sebe navzájem na vnitrostátní a evropské úrovni s těmito cíli:
a) zjišťovat a šířit správné postupy a účinné nástroje, jako jsou ukazatele a jiná měřítka na poli hodnocení kvality vzdělávacího systému;
b) vytvářet sítě mezi školami na všech vhodných úrovních, které se vzájemně podporují a poskytnou vnější podnět hodnotícímu procesu;
5. povzbuzováním spolupráce mezi všemi úřady podílejícími se na hodnocení kvality vzdělávacího systému a podporováním vytváření evropské sítě.
Tato spolupráce by mohla zahrnovat tyto oblasti:
a) výměnu informací a zkušeností, zejména o metodologickém vývoji a příkladech správných postupů, zvláště pak využitím moderních informačních a komunikačních technologií a případně organizováním evropských konferencí, seminářů a pracovních konferencí;
b) shromažďování údajů a vývoj nástrojů, jako jsou ukazatele a jiná měřítka zvláštní důležitosti pro hodnocení kvality na školách;
c) zveřejňování výsledků hodnocení škol v souladu s danými politikami každého členského státu a jeho vzdělávacích zařízení a jejich zpřístupnění úřadům v členských státech;
d) podporování kontaktů mezi odborníky za účelem vybudování evropské odbornosti v této oblasti;
e) využívání výsledků mezinárodních průzkumů k rozvoji hodnocení kvality na školách.
II. VYZÝVAJÍ KOMISI,
1. aby povzbuzovala v úzké spolupráci s členskými státy a na základě stávajících programů Společenství spolupráci uvedenou v bodech 4 a 5 oddílu I a zapojila do ní také příslušné organizace a sdružení s potřebnými zkušenostmi v této oblasti.
Přitom by měla Komise zajistit, aby byly plně využívány zkušenosti získané sítí Eurydice uvedené v akci 6.1 programu Socrates;
2. aby na základě stávajících programů Společenství zřídila databázi pro šíření účinných nástrojů k hodnocení kvality škol.
Tato databáze by měla rovněž obsahovat příklady správného postupu, měla by být přístupná na internetu a mělo by být zajištěno její interaktivní využívání;
3. aby se využívaly zdroje v rámci stávajících programů Společenství, aby byly do těchto programů zahrnuty již získané zkušenosti a aby se rozvíjely stávající sítě;
4. aby provedla, jako první krok, inventarizaci nástrojů a strategií pro hodnocení kvality základního a středního vzdělávání již používaných v různých členských státech.
Po ukončení inventarizace bude Komise pracovat spolu s členskými státy na dalším vhodném postupu.
Evropský parlament, Rada, Hospodářský a sociální výbor a Výbor regionů by měly být o tomto postupu plně a pravidelně informovány;
5. aby na základě příspěvků od členských států předložila Evropskému parlamentu, Radě, Hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů jednou za tři roky podrobnou zprávu o provádění tohoto doporučení;
6. aby na základě těchto zpráv přijala závěry a připravila návrhy.
Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/1/ES
ze dne 22. ledna 2001,
kterou se mění směrnice Rady 70/220/EHS o opatřeních proti znečišťování ovzduší emisemi z motorových vozidel
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 95 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy [3],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Směrnice Rady 70/220/EHS ze dne 20. března 1970 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se opatření proti znečišťování ovzduší emisemi z motorových vozidel [4] je jednou ze zvláštních směrnic týkajících se postupu EHS schvalování typu zavedeného směrnicí Rady 70/156/EHS ze dne 6. února 1970 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu motorových vozidel a jejich přípojných vozidel [5].
(2) Směrnice 70/220/EHS stanoví požadavky pro zkoušení emisí motorových vozidel v oblasti její působnosti.
Z hlediska nejnovějších zkušeností a rychle se vyvíjející techniky palubních diagnostických systémů je tedy vhodné upravit tyto požadavky.
(3) Palubní diagnostika (OBD) je ve vývojově méně pokročilém stadiu pro vozidla se zážehovými motory pracujícími trvale nebo po část doby se zkapalněnými ropnými plyny (LPG) nebo se zemním plynem (NG) a nemůže být požadována u takových nových typů vozidel před rokem 2003.
(4) Směrnice 70/220/EHS by proto měla být změněna,
PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
V příloze I směrnice 70/220/EHS se bod 8.1 nahrazuje tímto:
"8.1 Vozidla se zážehovými motory
8.1.1 Vozidla používající jako palivo benzin
Vozidla kategorie M1 — s výjimkou vozidel, jejichž maximální hmotnost přesahuje 2500 kg — a vozidla kategorie N1 třídy I musí být vybavena od 1. ledna 2000 pro nové typy a od 1. ledna 2001 pro všechny typy palubním diagnostickým systémem pro kontrolu emisí (OBD) podle přílohy XI.
Vozidla kategorie N1 tříd II a III a vozidla kategorie M1, jejichž maximální hmotnost přesahuje 2500 kg, musí být vybavena od 1. ledna 2001 pro nové typy a od 1. ledna 2002 pro všechny typy palubním diagnostickým systémem pro kontrolu emisí (OBD) podle přílohy XI.
8.1.2 Vozidla používající jako palivo zkapalněný ropný plyn a zemní plyn
Vozidla kategorie M1 — s výjimkou vozidel, jejichž maximální hmotnost přesahuje 2500 kg — a vozidla kategorie N1 třídy I, která používají jako palivo trvale nebo po část doby buď zkapalněný ropný plyn, nebo zemní plyn, musí být vybavena od 1. ledna 2003 pro nové typy a od 1. ledna 2004 pro všechny typy palubním diagnostickým systémem pro kontrolu emisí (OBD) podle přílohy XI.
Vozidla kategorie N1 tříd II a III a vozidla kategorie M1, jejichž maximální hmotnost přesahuje 2500 kg, která jsou poháněna trvale nebo po část doby buď zkapalněným ropným plynem, nebo zemním plynem, musí být vybavena od 1. ledna 2006 pro nové typy a od 1. ledna 2007 pro všechny typy palubním diagnostickým systémem pro kontrolu emisí (OBD) podle přílohy XI."
Článek 2
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 6. února 2002.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 3
Tato směrnice vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Směrnice Komise 2001/2/ES
ze dne 4. ledna 2001,
kterou se přizpůsobuje technickému pokroku směrnice Rady 1999/36/ES o přepravitelném tlakovém zařízení
(Text s významem pro EHP)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 1999/36/ES ze dne 29. dubna 1999 o přepravitelném tlakovém zařízení [1], a zejména na článek 14 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Ustanovení čl. 3 odst. 1 směrnice 1999/36/ES stanoví, že nové nádoby a nové cisterny musejí splňovat příslušná ustanovení směrnice Rady 94/55 ze dne 21. listopadu 1994 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se silniční přepravy nebezpečných věcí [2], naposledy pozměněné směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2000/61/ES [3], a směrnice Rady 96/49/ES ze dne 23. července 1996 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se železniční přepravy [4], naposledy pozměněné směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2000/62/ES [5].
(2) Ustanovení Evropské dohody o mezinárodní silniční přepravě nebezpečných věcí (dále jen ADR) a Řádu pro mezinárodní železniční přepravu nebezpečných věcí (dále jen RID) [6] jsou spolu se svými změnami připojena ke směrnicím 94/55/ES a 96/49/ES.
Nová verze ADR a RID vstoupí v platnost dne 1. července 2001.
(3) Příloha V směrnice 1999/36/ES stanoví moduly, podle kterých se má posuzovat shoda nových nádob a nových cisteren.
Tato ustanovení již neodpovídají nové verzi ADR a RID.
V důsledku toho musí být tato příloha změněna.
(4) Změny nezbytné pro úpravu příloh směrnice 1999/36/ES musí být přijaty v souladu s článkem 14 směrnice postupem podle článku 15 uvedené směrnice.
(5) Opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem výboru zřízeného článkem 15 směrnice 1999/36/ES,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Znění přílohy směrnice 1999/36/ES se nahrazuje zněním přílohy k této směrnici.
Článek 2
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. července 2001.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 3
Tato směrnice vstupuje v platnost sedmým dnem po vyhlášení
Směrnice Komise 2001/3/ES
ze dne 8. ledna 2001,
kterou se přizpůsobuje technickému pokroku směrnice Rady 74/150/EHS o schvalování typu kolových zemědělských a lesnických traktorů a směrnice Rady 75/322/EHS o potlačení vysokofrekvenčního rušení způsobovaného kolovými zemědělskými a lesnickými traktory
(Text s významem pro EHP)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 74/150/EHS ze dne 4. března 1974 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu kolových zemědělských a lesnických traktorů [1], naposledy pozměněnou směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2000/25/ES [2], a zejména na článek 11 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Je třeba vyjasnit určité články směrnice 74/150/EHS a uvést její přílohy do souladu s přílohami směrnice Rady 70/156/EHS ze dne 6. února 1970 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu motorových vozidel a jejich přípojných vozidel [3], naposledy pozměněné směrnicí Komise 2000/40/ES [4], a s přílohami směrnice Rady 92/61/EHS ze dne 30. června 1992 o schvalování typu dvoukolových a tříkolových motorových vozidel [5], naposledy pozměněné směrnicí Rady 2000/7/ES [6].
(2) Směrnice Rady 75/322/EHS [7] naposledy pozměněná směrnicí Rady 2000/2/ES [8] obsahuje informační dokument, který je třeba přečíslovat tak, aby bral v úvahu schéma číslování zavedené touto směrnicí.
(3) Směrnice 74/150/EHS a 75/322/EHS je proto třeba změnit.
(4) Opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro přizpůsobování technickému pokroku zřízeného článkem 12 směrnice 74/150/EHS,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 74/150/EHS se mění takto:
1. V čl. 2 písm. b) se slova "zvláštních směrnic" nahrazují slovy "zvláštních směrnic podle seznamu v příloze II".
2. V článku 3 se druhá věta nahrazuje tímto: "K žádosti se přiloží úplný soupis informací nebo informační dokument podle vzorů uvedených v příloze I a dokumenty, které jsou v těchto vzorech uvedeny."
3. V čl. 4 odst. 1 se návětí nahrazuje tímto: "Každý členský stát udělí schválení typu pro každý typ traktoru (podle definice v příloze II spolu s uvedením kategorie, do které patří), který splňuje tyto podmínky:"
4. Přílohy se nahrazují zněním obsaženým v příloze I této směrnice.
Článek 2
Příloha IIA (s výjimkou jejích dodatků) směrnice 75/322/EHS se nahrazuje zněním obsaženým v příloze II této směrnice.
Článek 3
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 30. června 2002.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 4
Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Směrnice Rady 2001/4/ES
ze dne 19. ledna 2001,
kterou se mění, pokud jde o dobu uplatňování minimální základní sazby, šestá směrnice (77/388/EHS) o společném systému daně z přidané hodnoty
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 93 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Ustanovení čl. 12 odst. 3 písm. a) šesté směrnice Rady (77/388/EHS) ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu — Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně [3] (dále jen "šestá směrnice o DPH") stanoví, že Rada rozhodne o výši základní sazby, která bude uplatňována po 31. prosinci 2000.
(2) Ačkoli stávající základní sazba daně z přidané hodnoty platná v jednotlivých členských státech spolu s mechanismem přechodné úpravy zajistily fungování tohoto systému na uspokojivé úrovni, je nicméně nezbytné zabránit tomu, aby zvyšování rozdílů mezi stávajícími základními sazbami DPH platnými v členských státech vedlo ke strukturální nerovnováze ve Společenství a k narušení hospodářské soutěže v některých odvětvích činnosti, přinejmenším po dobu, v níž je zaváděna nová strategie zjednodušení a modernizace stávajících právních předpisů Společenství v oblasti DPH, jak ji uvádí sdělení Komise ze dne 7. června 2000.
(3) Je proto vhodné zachovat současnou minimální základní sazbu 15 % na další období dostatečně dlouhé pro to, aby bylo možné zavést strategii zjednodušení a modernizace,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
V čl. 12 odst. 3 písm. a) šesté směrnice o DPH se první a druhý pododstavec nahrazují tímto:
"3. a) Základní sazbu daně z přidané hodnoty stanoví každý členský stát jako procentní podíl ze základu daně a je stejná pro dodání zboží i pro poskytování služeb.
Od 1. ledna 2001 do 31. prosince 2005 nesmí být tento procentní podíl nižší než 15 %.
Na návrh Komise a po konzultaci s Evropským parlamentem a Hospodářským a sociálním výborem rozhodne Rada jednomyslně o výši základní sazby, která bude uplatňována po 31. prosinci 2005."
Článek 2
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 1. ledna 2001.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi znění ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 3
Tato směrnice vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/5/ES
ze dne 12. února 2001,
kterou se mění směrnice 95/2/ES o potravinářských přídatných látkách jiných než barviva a náhradní sladidla
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 95 této smlouvy,
s ohledem na směrnici Rady 89/107/EHS ze dne 21. prosince 1988 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se potravinářských přídatných látek povolených pro použití v potravinách určených k lidské spotřebě [1], a zejména na čl. 3 odst. 2 a čl. 5 odst. 3 uvedené směrnice,
s ohledem na návrh Komise [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy [4],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 95/2/ES ze dne 20. února 1995 o potravinářských přídatných látkách jiných než barviva a náhradní sladidla [5] stanoví seznam potravinářských přídatných látek, které mohou být používány ve Společenství, a podmínky pro jejich použití.
(2) Od přijetí směrnice 95/2/ES došlo k technickému vývoji v oblasti potravinářských přídatných látek.
(3) Směrnice 95/2/ES by proto měla být změněna.
(4) Potravinářské přídatné látky mohou být povoleny pro použití v potravinách pouze tehdy, pokud vyhovují obecným kritériím stanoveným v příloze II směrnice 89/107/EHS.
(5) Podle čl. 5 odst. 1 směrnice 89/107/EHS může členský stát na svém území povolit použití nové potravinářské přídatné látky na dobu dvou let.
(6) V souladu s požadavky členských států by měly být na úrovni Společenství povoleny tyto potravinářské přídatné látky povolené na vnitrostátní úrovni: propan, butan a isobutan; tyto výrobky by měly být označeny podle směrnice Rady 75/324/EHS ze dne 20. května 1975 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se aerosolových rozprašovačů [6].
(7) Podle článku 6 směrnice 89/107/EHS bylo přijetí předpisů, které mohou mít vliv na lidské zdraví, konzultováno s Vědeckým výborem pro potraviny, zřízeným rozhodnutím Komise 97/579/ES [7],
PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Přílohy směrnice 95/2/ES se mění takto:
1. Příloha I se mění takto:
a) do tabulky se vkládá tato přídatná látka: "E 949 Vodík *",
b) do bodu 3 úvodní poznámky se do znění s vysvětlením symbolu * doplňuje tato látka:
"E 949". 2. V příloze IV
a) se do třetího a čtvrtého sloupce v řádku pro "E 445: Glycerolestery dřevných pryskyřic" doplňuje toto:
_BAR_ _BAR_ Zakalené alkoholické nápoje s obsahem alkoholu méně než 15 % obj. _BAR_ 100 mg/l _BAR_ b) se vkládají tyto řádky, které znějí:
E 944 _BAR_ Propan" _BAR_ 3. V příloze V se první řádek nahrazuje tímto: "E 1520 _BAR_ propylenglykol _BAR_ Barviva, emulgátory, antioxidanty a enzymy (maximálně 1 g/kg v potravině)" _BAR_
Článek 2
1. Členské státy přijmou právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 24. srpna 2002.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tyto předpisy přijaté členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 3
Tato směrnice vstupuje v platnost dnem vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Článek 4
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Komise 2001/6/ES
ze dne 29. ledna 2001,
kterou se potřetí přizpůsobuje technickému pokroku směrnice Rady 96/49/ES o sbližování právních předpisů členských států týkajících se železniční přepravy nebezpečných věcí
(Text s významem pro EHP)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 96/49/ES ze dne 23. července 1996 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se železniční přepravy nebezpečných věcí [1], naposledy pozměněnou směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2000/62/ES [2], a zejména na článek 8 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Příloha A směrnice 96/49/ES obsahuje Řád pro mezinárodní železniční přepravu nebezpečného zboží (RID) ve znění platném od 1. července 1999.
(2) RID je aktualizován každé dva roky a 1. července 2001 vstoupí v platnost pozměněná verze s přechodným obdobím do 31. prosince 2002, s výjimkou nebezpečných věcí třídy 7 (radioaktivní látky), pro něž přechodné období skončí 31. prosince 2001.
(3) Je proto nezbytné změnit přílohy směrnice 96/49/ES.
(4) Opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro přepravu nebezpečných věcí zřízeného článkem 9 směrnice 96/49/ES,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Příloha směrnice 96/49/ES se nahrazuje tímto:
"
SMĚRNICE KOMISE 2001/7/ES
ze dne 29. ledna 2001,
kterou se potřetí přizpůsobuje technickému pokroku směrnice Rady 94/55/ES o sbližování právních předpisů členských států týkajících se silniční přepravy nebezpečných věcí
(Text s významem pro EHP)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 94/55/ES ze dne 21. listopadu 1994 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se silniční přepravy nebezpečných věcí1, naposledy pozměněnou směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2000/61/ES2, a zejména na článek 8 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Přílohy A a B směrnice 94/55/ES obsahují přílohy A a B k Evropské dohodě omezinárodní silniční přepravě nebezpečných věcí (AGRD) ve znění platném k 1. červenci 1999.
(2) AGRD je aktualizována každé dva roky a 1. července 2001 vstoupí v platnost pozměněná verze s přechodným obdobím do 31. prosince 2002, s výjimkou nebezpečných věcí třídy 7 (radioaktivní látky), pro něž přechodné období skončí 31. prosince 2001.
(3) Je proto nezbytné změnit přílohy směrnice 94/55/ES.
(4) Opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro přepravu nebezpečných věcí,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Přílohy směrnice 94/55/ES se mění takto:
1. Příloha A se nahrazuje tímto:
"PŘÍLOHA A
Ustanovení přílohy A k Evropské dohodě o mezinárodní silniční přepravě nebezpečných věcí (AGRD) ve znění platném k 1. červenci 2001 s tím, že slova "smluvní strana" se nahrazují slovy "členský stát"
Pozn.: Úplné znění z roku 2001 přílohy A k AGRD bude zveřejněno ve všech úředních jazycích Společenství, jakmile budou všechna jazyková znění připravena."
2. Příloha B se nahrazuje tímto:
"PŘÍLOHA B
Ustanovení přílohy B k Evropské dohodě o mezinárodní silniční přepravě nebezpečných věcí (AGRD) ve znění platném k 1. červenci 2001 s tím, že slova "smluvní strana" se nahrazují slovy "členský stát"
Pozn.: Úplné znění z roku 2001 přílohy B k AGRD bude zveřejněno ve všech úředních jazycích Společenství, jakmile budou všechna jazyková znění připravena."
Článek 2
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí u nebezpečných věcí třídy 7 nejpozději do 31. prosince 2001 a u nebezpečných věcí ostatních tříd nejpozději do 31. prosince 2002.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo tento odkaz musí být učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi znění vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 3
Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Článek 4
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Komise 2001/8/ES
ze dne 8. února 2001,
kterou se nahrazuje příloha I směrnice Rady 92/109/EHS o výrobě určitých látek používaných k nedovolené výrobě omamných a psychotropních látek a o jejich uvádění na trh
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropských společenství,
s ohledem na směrnici Rady 92/109/EHS ze dne 14. prosince 1992 o výrobě určitých látek používaných k nedovolené výrobě omamných a psychotropních látek a o jejich uvádění na trh [1], ve znění směrnice Komise 93/46/EHS [2], a zejména na čl. 10 odst. 3 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Je nezbytné provést rozhodnutí Komise Organizace spojených národů pro omamné látky přijaté v březnu roku 2000, kterým se do tabulky I v příloze Úmluvy Organizace spojených národů z roku 1988 zařazuje látka norefedrin.
(2) Je nezbytné změnit kategorii 1 v příloze I základní směrnice, aby byla s uvedeným rozhodnutím v souladu.
(3) Tímto zařazením bude pokračovat proces uvádění směrnice do souladu s nařízením Rady (EHS) č. 3677/90 ze dne 13. prosince 1990 o opatřeních, která mají být přijata za účelem zamezení zneužívání určitých látek k nedovolené výrobě omamných a psychotropních látek [3], provedeným a naposledy pozměněným nařízením Komise (EHS) č. 3769/92 [4].
(4) Opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem výboru zřízeného podle článku 10 nařízení (EHS) č. 3677/90,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Příloha I směrnice 92/109/EHS se nahrazuje přílohou této směrnice.
Článek 2
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. března 2001.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 3
Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Směrnice Komise 2001/9/ES
ze dne 12. února 2001,
kterou se přizpůsobuje technickému pokroku směrnice Rady 96/96/ES o sbližování právních předpisů členských států týkajících se technických prohlídek motorových vozidel a jejich přípojných vozidel
(Text s významem pro EHP)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 96/96/ES ze dne 20. prosince 1996 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se technických prohlídek motorových vozidel a jejich přípojných vozidel [1], ve znění směrnice Komise 1999/52/ES [2], a zejména na článek 8 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Programy auto-ropa, které byly zahájeny v roce 1992 za účelem získání analytických podkladů pro stanovení emisí vozidel a norem pro jakost paliva pro rok 2000, a dále k dosažení cílů jakosti ovzduší zvláště snížením množství emisí z provozu na pozemních komunikacích, označily stav údržby motorových vozidel za klíčový faktor, jímž provoz na pozemních komunikacích ovlivňuje jakost ovzduší.
(2) Směrnice 96/96/ES stanoví zkoušky, které je potřebné provést při pravidelných technických prohlídkách k ověření, zda jsou emise z vozidel poháněných jak benzinovým, tak naftovým motorem stále v přijatelných mezích.
(3) Obsah oxidu uhelnatého ve výfukových plynech vozidel poháněných benzinovým motorem a vybavených určitými systémy k následnému zpracování výfukových plynů (norma Euro 1) musí být zkontrolován jak při nízkých, tak při vysokých otáčkách motoru.
(4) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/69/ES ze dne 13. října 1998 o opatřeních proti znečišťování ovzduší emisemi z motorových vozidel a o změně směrnice 70/220/EHS [3] vyžaduje pro automobily poháněné benzinovým motorem a pro lehká užitková vozidla od roku 2000 zavedení palubního diagnostického systému (OBD), který monitoruje správnou funkci systému pro regulaci emisí vozidla v provozu.
Obdobně budou systémy OBD od roku 2003 požadovány pro nová vozidla s naftovým motorem.
(5) Vývoj OBD, který umožňuje monitorování a zaznamenávání závad na vozidle za provozu, by mohl v budoucnu zmenšit rozdíl mezi podmínkami při zkoušce a skutečným provozem.
(6) Tato směrnice odstraňuje potřebu zkoušet vozidla s benzinovým motorem při nízkých volnoběžných otáčkách, a tak snižuje rozsah zkoušky a zároveň zvyšuje přesnost monitorováním funkce systému OBD ve vozidle.
(7) Opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro přizpůsobování směrnice o technických prohlídkách motorových vozidel a jejich přípojných vozidel technickému pokroku, zřízeného článkem 8 směrnice 96/96/ES,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 96/96/ES se mění v souladu s přílohou této směrnice.
Článek 2
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do jednoho roku po vstupu této směrnice v platnost.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 3
Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/10/ES
ze dne 22. května 2001,
kterou se mění směrnice Rady 91/68/EHS, pokud jde o klusavku
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 152 odst. 4 písmeno b) této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
po konzultaci s Výborem regionů,
postupem podle článku 251 Smlouvy [3],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Veterinární podmínky pro uvedení zvířat na trh jsou, pokud jde o klusavku, stanoveny ve směrnici Rady 91/68/EHS ze dne 28. ledna 1991 o veterinárních podmínkách obchodu s ovcemi a kozami uvnitř Společenství [4].
(2) Komise obdržela vědecká stanoviska, zejména od Vědeckého řídícího výboru, k některým aspektům přenosných spongiformních encefalopatií (TSE).
S ohledem na tato stanoviska by se měla přezkoumat pravidla stanovená ve směrnici 91/68/EHS.
(3) Pro veškeré otázky týkající se TSE by se měla stanovit opatření, použitelná zejména na produkci a uvádění na trh živých zvířat a produktů živočišného původu uvedených v čl. 1 odst. 1 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 999/2001 ze dne 22. května 2001 o stanovení pravidel pro prevenci, tlumení a eradikaci některých přenosných spongiformních encefalopatií [5].
(4) Tato směrnice se přímo týká veřejného zdraví a souvisí s fungováním vnitřního trhu. Proto je vhodné brát čl.
152 odst. 4 písmeno b) Smlouvy jako právní východisko k přijetí pravidel pro prevenci a tlumení některých přenosných spongiformních encefalopatií.
(5) Směrnice 91/68/EHS by se proto měla pozměnit,
PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 91/68/EHS se mění takto:
1. v článku 2 se v odstavci 7 slova "uvedená v části I a II přílohy B" nahrazují slovy "uvedená v části I přílohy B";
2. v článku 6 se zrušuje písmeno b);
3. v článku 7 se v odstavci 1 slova "uvedených v příloze B části II a III" nahrazují slovy "uvedených v příloze B části III";
4. v článku 8 se v odstavci 1 slova "uvedených v příloze B části II a III" nahrazují slovy "uvedených v příloze B části III";
5. v příloze B se zrušuje část II.
Článek 2
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 30. června 2001.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Budou tyto předpisy používat od 1. července 2001.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi znění vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Komise o tom uvědomí ostatní členské státy.
Článek 3
Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Směrnice Komise 2001/11/ES
ze dne 14. února 2001,
kterou se přizpůsobuje technickému pokroku směrnice Rady 96/96/ES o sbližování právních předpisů členských států týkajících se technických prohlídek motorových vozidel a jejich přípojných vozidel - zkoušky funkce omezovače rychlosti užitkových vozidel
(Text s významem pro EHP)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 96/96/ES ze dne 20. prosince 1996 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se technických prohlídek motorových vozidel a jejich přípojných vozidel [1], ve znění směrnice Komise 1999/52/ES [2], a zejména na článek 8 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Montáž omezovačů rychlosti na určitá vozidla kategorií M3 a N3 byla nařízena směrnicí Rady 92/6/EHS ze dne 10. února 1992 o montáži a použití omezovačů rychlosti u určitých kategorií motorových vozidel ve Společenství [3] z důvodů bezpečnosti, ochrany životního prostředí a rovných podmínek hospodářské soutěže.
Montáž na vozidla v oblasti působnosti uvedené směrnice vstoupila v platnost dnem 1. ledna 1996.
(2) Směrnice 96/96/ES neobsahuje požadavek na provádění kontroly funkce omezovačů rychlosti, tj. schopnosti zařízení účinně omezovat maximální rychlost vozidla.
(3) Tato pozměňující směrnice vyžaduje, aby příslušné orgány prováděly zkoušky, kterými ověřují, že omezovač rychlosti funguje správně.
(4) V dnešní době existují jednoduché a běžně používané diagnostické systémy, které mohou zkušebny používat ke zkouškám velké většiny omezovačů rychlosti.
U těch vozidel, která není možné zkoušet těmito snadno dostupnými diagnostickými nástroji, potřebují příslušné orgány buď použít vhodné zařízení od výrobce vozidla, nebo stanovit přijetí vhodného osvědčení vydaného výrobcem vozidla nebo jeho zplnomocněným zástupcem.
(5) Pravidelné ověřování správné funkce omezovače rychlosti bude v budoucnu usnadněno u vozidel vybavených novým záznamovým zařízením (digitálním tachografem) podle nařízení Rady (ES) č. 2135/98 ze dne 24. září 1998, kterým se mění nařízení (EHS) č. 3821/85 o záznamovém zařízení v silniční dopravě a směrnice 88/599/EHS o používání nařízení (EHS) č. 3820/84 a (EHS) č. 3821/85 [4]. Nová vozidla budou vybavena tímto zařízením od roku 2003.
(6) Ustanovení této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro přizpůsobování směrnice o technických prohlídkách motorových vozidel a jejich přípojných vozidel technickému pokroku zřízeného podle článku 8 směrnice 96/96/ES,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
V bodě 7.10 přílohy II směrnice 96/96/ES se doplňuje nová odrážka, která zní:
"— pokud je to možné, zkontroluje se, zda rychlost nastavená na omezovači rychlosti odpovídá mezním hodnotám podle článků 2 a 3 směrnice 92/6/EHS a zda omezovač rychlosti zabraňuje vozidlům uvedeným v těchto článcích překročení předem nastavených hodnot."
Článek 2
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do jednoho roku po vstupu této směrnice v platnost.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 3
Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/12/ES
ze dne 26. února 2001,
kterou se mění směrnice Rady 91/440/EHS o rozvoji železnic Společenství
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 71 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
s ohledem na stanovisko Výboru regionů [3],
v souladu s postupem stanoveným v článku 251 [4] Smlouvy, s ohledem na společný návrh schválený dohodovacím výborem dne 22. listopadu 2000,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Směrnice Rady 91/440/EHS ze dne 29. července 1991 o rozvoji železnic Společenství [5] by měla být změněna s přihlédnutím ke zkušenostem s jejím prováděním a s rozvojem v odvětví železniční dopravy od jejího přijetí, za účelem dosažení jejích cílů.
(2) Spravedlivý a nediskriminační přístup k železniční infrastruktuře je třeba zaručit oddělením některých nezbytných funkcí nebo zřízením regulátora železniční dopravy, který vykonává kontrolní a prováděcí funkce, a oddělením výkazů zisků a ztrát a rozvah.
(3) Spravedlivý a nediskriminační přístup k železniční infrastruktuře je třeba zaručit také oddělením funkcí souvisejících s bezpečností nebo zřízením regulátora železniční dopravy, který vykonává kontrolní a prováděcí funkce.
V každém případě je možné zapojit železniční podniky nediskriminační cestou do prosazování a kontroly bezpečnostních norem.
(4) Prodlužování doby platnosti práv přístupu, stejně jako u ostatních způsobů dopravy, má pokračovat za současného zavádění nezbytných doprovodných harmonizačních opatření.
(5) V souladu s cílem plně dotvořit vnitřní trh, který bude zahrnovat zásadu, že služby mohou poskytovat všechny licencované železniční podniky splňující bezpečnostní podmínky, by práva přístupu na přechodnou dobu nejvýše sedmi let měla být prodloužena těm železničním podnikům, které mají licenci pro mezinárodní přepravu věcí po vymezené železniční síti nazvané Transevropská železniční síť nákladní dopravy, včetně přístupu ke službám v konečných železničních stanicích a přístavech.
Po skončení tohoto přechodného období by Transevropská železniční síť nákladní dopravy měla zahrnovat celou evropskou železniční dopravní síť a železničním podnikům by pro mezinárodní přepravu nákladů k ní měla být udělována práva přístupu.
(6) Právo přístupu je zaručeno licencovaným železničním podnikům splňujícím bezpečnostní podmínky a žádajícím o přístup, bez ohledu na druh provozu.
(7) Členské státy mohou poskytovat rozsáhlejší práva přístupu, než je přístup pro železniční podniky provozující mezinárodní kombinovanou dopravu, mezinárodním sdružením provozujícím mezinárodní služby a železničním podnikům provozujícím mezinárodní služby přepravy zboží na Transevropské železniční síti nákladní dopravy.
Využívání těchto rozsáhlejších práv přístupu je možno omezit na železniční podniky licencované v členských státech, kde jsou poskytována podobná práva přístupu, pokud je toto omezení slučitelné se Smlouvou.
(8) V zájmu rozvoje racionálního řízení železniční infrastruktury ve veřejném zájmu by provozovatelé železniční infrastruktury měli mít postavení nezávislé na státu a volnost při řízení jejich vnitřních záležitostí, zatímco členské státy by měly přijmout nezbytná opatření pro rozvoj a bezpečné používání železniční infrastruktury.
(9) V zájmu rozvoje hospodárného provozu služeb osobní a nákladní dopravy a za účelem zajištění průhlednosti financování, včetně všech finančních náhrad nebo podpor vyplacených státem, je nezbytné oddělit účty služeb osobní a nákladní dopravy.
(10) Je třeba provést řadu opatření k lepšímu sledování rozvoje odvětví železniční dopravy a k rozvoji trhu, posoudit účinek přijatých opatření a analyzovat dopad opatření zamýšlených Komisí.
(11) Měly by být zřízeny orgány s dostatečným stupněm nezávislosti pro regulaci hospodářské soutěže na trhu železničních dopravních služeb, kde subjekty vykonávající takovou funkci chybí.
(12) Komise by měla podat zprávu o provádění této směrnice a předložit vhodné návrhy.
(13) Opatření nezbytná k provádění této směrnice by měla být přijímána v souladu s rozhodnutím Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [6].
(14) Jsou třeba zvláštní opatření, která zohlední zvláštní geopolitickou a zeměpisnou situaci některých členských států, a rovněž tak zvláštní organizaci odvětví železniční dopravy v různých členských státech při zajištění celistvosti vnitřního trhu.
(15) V souladu se zásadami subsidiarity a proporcionality stanovenými v článku 5 Smlouvy nemůže být cíle této směrnice, kterým je rozvoj železničních podniků Společenství, dosaženo uspokojivě na úrovni členských států, vzhledem k potřebě zajistit spravedlivé a nediskriminační podmínky pro přístup k železniční infrastruktuře a zároveň přihlížet ke zjevně mezinárodnímu rozměru provozu významných prvků železničních sítí, a proto, vzhledem k potřebě koordinovaného mezinárodního opatření, jich může být lépe dosaženo na úrovni Společenství.
Tato směrnice nepřekračuje rámec toho, co je pro dosažení těchto cílů nezbytné.
(16) Směrnice 91/440/EHS by proto měla být změněna,
PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 91/440/EHS se mění takto:
1. Název oddílu I se nahrazuje tímto: "Oblast působnosti a definice".
2. Článek 1 se zrušuje.
3. V článku 2 se doplňuje nový odstavec, který zní:
"3. Podniky, jejichž činnosti při provozu vlaků jsou omezeny pouze na poskytování služeb kyvadlové dopravy při přepravě silničních vozidel tunelem pod Lamanšským průlivem, jsou vyloučeny z oblasti působnosti této směrnice, vyjma čl. 6 odst. 1, článek 10 a článek 10a."
4. Článek 3 se mění takto:
a) první a druhá odrážka se nahrazují tímto:
"železničním podnikem"; rozumí každý veřejný nebo soukromý podnik licencovaný v souladu s příslušnými právními předpisy Společenství, jehož hlavní činností je železniční přeprava zboží a cestujících, přičemž tento podnik musí zajišťovat trakci; jsou zde rovněž zahrnuty podniky, které pouze poskytují trakci,
"provozovatelem infrastruktury"; rozumí každý subjekt nebo podnik pověřený zejména zřízením a udržováním železniční infrastruktury a případně provozováním řídících a bezpečnostních systémů infrastruktury.
Funkce provozovatele infrastruktury na železniční síti nebo části železniční sítě je možné přidělit různým subjektům nebo podnikům";
b) za čtvrtou odrážku se vkládá nová odrážka, která zní:
"mezinárodní přepravou zboží"; rozumí doprava, při které vlak překročí nejméně jednu hranici členského státu; vlak může být spojen nebo rozdělen a různé jeho části mohou mít různý původ a určení s podmínkou, že všechny vagóny překročí nejméně jednu hranici";
5. Název oddílu II se nahrazuje tímto: "Nezávislost řízení".
6. Článek 4 se nahrazuje tímto:
"Článek 4
1. Členské státy přijmou opatření nezbytná k zajištění nezávislého postavení železničních podniků, pokud jde o vedení, správu, vnitřní řízení a kontrolu správních, hospodářských a účetních záležitostí, v souladu s nímž mají zejména vlastní majetek, rozpočet a účetnictví oddělené od státu.
2. Při dodržování rámce a pravidel pro stanovení poplatků a pro přidělování infrastruktury stanovených členskými státy odpovídá provozovatel infrastruktury za vlastní vedení, správu a vnitřní kontrolu."
7. Článek 6 se nahrazuje tímto:
"Článek 6
1. Členské státy přijmou nezbytná opatření k zajištění toho, aby se vedly a zveřejňovaly výkazy zisků a ztrát a rozvahy odděleně pro poskytování dopravních služeb železničními podniky na jedné straně a na straně druhé pro správu železniční infrastruktury.
Převod veřejných podpor z jedné oblasti do druhé není dovolen.
Tento zákaz se odráží v účetnictví obou oblastí.
2. Členské státy mohou dále stanovit, že se obě tyto oblasti činností vykonávají v organizačně oddělených divizích v rámci stejného podniku nebo že infrastrukturu spravuje zvláštní subjekt.
3. Členské státy přijmou opatření nezbytná k zajištění toho, že funkce, na kterých závisí nestranný a nediskriminační přístup k železniční infrastruktuře uvedené v příloze II jsou svěřeny subjektům nebo podnikům, které samy neprovozují železniční dopravu.
Bez ohledu na organizační struktury musí být tento cíl prokazatelně dosažen.
Členské státy mohou nicméně pověřit železniční podniky nebo jiné subjekty vybíráním poplatků a přenést na ně odpovědnost za správu železniční infrastruktury, včetně investic, údržby a financování.
4. O uplatňování odstavce 3 podává Komise v souladu s článkem 10b zprávu, která má být předložena do 15. března 2006."
8. Článek 7 se nahrazuje tímto:
"Článek 7
1. Členské státy přijmou opatření nezbytná pro rozvoj vnitrostátní železniční infrastruktury, podle potřeby s přihlédnutím k obecným požadavkům Společenství.
2. Členské státy zajistí, aby byly stanoveny bezpečnostní normy a předpisy, aby vozový park a železniční podniky byly vhodným způsobem certifikovány a aby nehody byly vyšetřeny.
Tyto úkoly plní subjekty nebo podniky, které samy neprovozují železniční dopravu a jsou nezávislé na subjektech nebo podnicích, které ji provozují, aby byl zaručen nestranný a nediskriminační přístup k železniční infrastruktuře.
Železniční podniky jsou povinny tyto bezpečnostní normy a předpisy uplatňovat.
Pokud členské státy nesvěří pravomoci a kontrolní funkce nezávislým subjektům, mohou po železničních podnicích požadovat nebo jim umožnit, aby se zapojily do prosazování a kontrolování bezpečnostních norem a předpisů za předpokladu záruky neutrálního a nediskriminačního výkonu těchto funkcí.
3. Členské státy mohou provozovateli infrastruktury za podmínek stanovených v článcích 73, 87 a 88 Smlouvy přidělit také prostředky v přiměřeném poměru k úkolům, velikosti a finanční náročnosti, zejména na úhradu nových investic.
4. V rámci všeobecné státní politiky vypracuje provozovatel dráhy obchodní plán včetně programů týkajících se investic a financování.
Plán má být vypracován tak, aby zaručoval optimální a hospodárné využití a rozvoj železniční infrastruktury při vyrovnaném finančním rozpočtu, a má stanovit prostředky pro dosažení těchto cílů."
9. V článku 9 se odstavec 3 nahrazuje tímto:
"3. Podporu při splácení dluhů podle tohoto článku poskytují členské státy v souladu s články 73, 87 a 88 Smlouvy."
10. V článku 9 se doplňuje nový odstavec, který zní:
"4. V případě železničních podniků jsou výkazy zisků a ztrát a rozvaha nebo roční výkaz aktiv a pasiv vedeny a zveřejňovány pro činnosti spojené s provozováním železniční přepravy zboží.
Finanční prostředky za činnosti související se zajišťováním přepravy cestujících jako úhrady za veřejné služby jsou vykazovány samostatně na příslušných účtech a nesmějí se převádět na činnosti související s poskytováním jiných dopravních služeb nebo s jakoukoli jinou činností."
11. Článek 10 se nahrazuje tímto:
"Článek 10
1. Mezinárodním sdružením jsou poskytována práva přístupu a tranzitu v členských státech, ve kterých jsou usazeny železniční podniky, které je tvoří, a práva tranzitu v dalších členských státech pro mezinárodní dopravní služby mezi členskými státy, ve kterých jsou usazeny železniční podniky, které tvoří uvedená sdružení.
2. Železniční podniky podle článku 2 získávají pro účely využívání dopravních služeb v mezinárodní kombinované přepravě zboží právo přístupu k infrastruktuře ostatních členských států za srovnatelných podmínek.
3. Bez ohledu na druh využívání získávají železniční podniky uvedené v článku 2 za srovnatelných podmínek požadovaný přístup k Transevropské železniční síti nákladní dopravy vymezené v čl. 10a a v příloze I a v každém případě po 15. březnu 2008 přístup k celé železniční dopravní síti, který je potřebný pro provozování služeb mezinárodní přepravy zboží.
4. Na žádost členského státu nebo z vlastního podnětu Komise ve zvláštních případech posoudí uplatňování a prosazování tohoto článku a do dvou měsíců ode dne obdržení takové žádosti po konzultaci s výborem uvedeným v čl. 11a odst. 2 rozhodne, zda dané opatření může nadále zůstat v platnosti. Komise sdělí své rozhodnutí Evropskému parlamentu, Radě a členským státům.
Aniž je dotčen článek 226 Smlouvy, může se každý členský stát ve lhůtě jednoho měsíce proti rozhodnutí Komise odvolat k Radě.
Rada může ve lhůtě jednoho měsíce kvalifikovanou většinou přijmout ve výjimečných případech jiné rozhodnutí.
5. Každý železniční podnik provozující železniční dopravu podle odstavců 1, 2 a 3 uzavře s provozovateli využívané železniční infrastruktury potřebné správní, technické a finanční dohody na základě veřejného nebo soukromého práva s cílem upravit otázky řízení dopravy a dopravní bezpečnosti týkající se této dopravy.
Podmínky těchto dohod nesmějí být diskriminující, případně v souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2001/14/ES ze dne 26. února 2001 o přidělování kapacity železniční infrastruktury, zpoplatnění železniční infrastruktury a o vydávání osvědčení o bezpečnosti [7].
6. Přístup k síti a poskytování služeb v konečných železničních stanicích a přístavech spojených s činnostmi železniční dopravy uvedenými v odstavcích 1, 2 a 3, které slouží nebo mohou sloužit více než jednomu konečnému zákazníkovi, musí být dostupné všem železničním podnikům nediskriminujícím způsobem a požadavky železničních podniků mohou být omezovány pouze v případě, že na trhu existují přijatelné alternativy.
7. Aniž jsou dotčeny předpisy Společenství a vnitrostátní předpisy týkající se hospodářské soutěže a orgánů příslušných pro tuto oblast, sleduje regulační subjekt zřízený podle článku 30 směrnice 2001/14/ES nebo kterýkoli jiný subjekt se stejným stupněm nezávislosti hospodářskou soutěž na trhu železničních dopravních služeb, včetně trhu železniční přepravy zboží.
Tento orgán je zřízen podle pravidel stanovených v čl. 30 odst.
1 uvedené směrnice. Každý žadatel nebo dotčená strana může podat stížnost na tento orgán, pokud se domnívá, že je s ním jednáno nespravedlivě, je diskriminován nebo jinak poškozen.
Na základě stížnosti a případně z vlastního podnětu regulační orgán rozhodne při nejbližší příležitosti o příslušných opatřeních k nápravě nežádoucího vývoje tohoto trhu.
Aby se zajistila vhodná možnost soudní kontroly a náležitá spolupráce mezi vnitrostátními regulačními orgány, použijí se v této souvislosti čl. 30 odst.
8. Podle článku 14, který stanoví vypracování zprávy o uplatňování této směrnice doplněné vhodnými návrhy dalších opatření Společenství pro rozvoj železničního trhu a právního rámce pro něj, a v každém případě za sedm let, tj. po 15. březnu 2008, bude Transevropská železniční síť nákladní dopravy vymezená v článku 10a a v příloze I, poskytující přístup pro mezinárodní přepravu zboží železničními podniky vymezenými v článku 3, rozšířena tak, že bude zahrnovat celou Evropskou železniční dopravní síť.
Železniční podniky budou mít pro mezinárodní přepravu zboží zaručeno právo přístupu a tranzitu na celé síti za spravedlivých podmínek."
12. V oddíle V "Přístup k železniční infrastruktuře" se vkládá nový článek, který zní:
"Článek 10a
1. Transevropská železniční síť nákladní dopravy se skládá z těchto základních prvků:
a) železniční tratě vyznačené na mapách v příloze I;
b) objížďkové tratě, jsou-li třeba, zejména při nedostatku kapacity železniční infrastruktury ve smyslu směrnice 2001/14/ES.
Jsou-li tyto tratě nabízeny, mají zaručovat dodržení celkové doby trvání jízdy pokud je to možné;
c) přístup do konečných stanic, které slouží nebo mohou sloužit více než jednomu konečnému zákazníkovi, a do ostatních míst a zařízení včetně přípojných tratí tam a zpět;
d) přístup do přístavů a z přístavů na dráze uvedených v příloze I, včetně přípojných tratí.
2. Přípojné tratě uvedené v odst. 1 písm. c) a d) zahrnují u každého konce cesty 50 km nebo 20 % délky cesty železničních spojů uvedených v odst. l písm. a), podle toho, co je větší.
Belgie a Lucembursko jako členské státy s poměrně malou nebo zahuštěnou sítí smějí omezit minimální délku přípojných tratí v prvním roce po 15. březnu 2003 na 20 km a do konce druhého roku na 40 km."
13. Za oddíl V "Přístup k železniční infrastruktuře" se vkládá nový oddíl, který zní:
"ODDÍL Va
Kontrolní úkoly Komise
Článek 10b
1. Nejpozději do 15. září 2001 vypracuje Komise nezbytná opatření pro sledování technických a ekonomických podmínek a rozvoje trhu evropské železniční dopravy.
Komise zajistí zpřístupnění vhodných zdrojů, které umožní účinné sledování tohoto odvětví.
2. V této souvislosti Komise zapojí do této činnosti zástupce členských států a příslušných odvětvích včetně uživatelů, aby byli schopni lépe sledovat rozvoj železničního odvětví a vývoj trhu, posuzovat účinek přijatých opatření a analyzovat dopad opatření plánovaných Komisí.
3. Komise sleduje využívání sítě a vývoj rámcových podmínek v odvětví železniční dopravy, zejména stanovení poplatků za použití infrastruktury, přidělování kapacity, bezpečnostní opatření a udělování licencí a stupeň dosažené harmonizace.
Zajišťuje aktivní spolupráci mezi vhodnými regulačními orgány v členských státech.
4. Komise podává zprávu Evropskému parlamentu a Radě o
a) vývoji vnitřního trhu služeb železniční dopravy;
b) rámcových podmínkách;
c) stavu Transevropské železniční sítě nákladní dopravy;
d) využívání práv přístupu;
e) překážkách vyšší účinnosti služeb železniční dopravy;
f) omezeních železniční infrastruktury a
g) potřebě vytvoření právních předpisů."
14. Článek 11 se nahrazuje tímto:
"Článek 11
1. Členské státy mohou předložit Komisi jakékoli otázky týkající se uplatňování této směrnice. Odpovídající rozhodnutí se přijímají poradním postupem stanoveným v čl. 11a odst. 2.
2. Změny nezbytné k úpravě příloh se přijímají regulativním postupem stanoveným v čl. 11a odst. 3."
15. Vkládá se nový článek, který zní:
"Článek 11a
1. Komisi je nápomocen výbor.
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 3 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES s ohledem na článek 8 uvedeného rozhodnutí.
3. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 5 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES s ohledem na článek 8 uvedeného rozhodnutí.
Doba uvedená v čl. 5 odst. 6 rozhodnutí 1999/468/ES je tři měsíce.
4. Výbor přijme svůj jednací řád."
16. Článek 14 se nahrazuje tímto:
"Článek 14
Komise předloží Evropskému parlamentu, Hospodářskému a sociálnímu výboru, Výboru regionů a Radě do 15. března 2005 zprávu o uplatňování této směrnice spolu s vhodnými návrhy na pokračování činnosti Společenství pro rozvoj trhu železniční dopravy a právního rámce pro ni."
17. Vkládá se nový článek, který zní:
"Článek 14a
1. Po dobu pěti let počínaje 15. březnem 2003 tyto členské státy:
- Irsko jako členský stát umístěný na ostrově s železničním spojením pouze s jedním členským státem,
- Spojené království, v případě Severního Irska, ze stejného důvodu a
- Řecko jako členský stát, který nemá žádné přímé železniční spojení s jiným členským státem,
nemusí uplatňovat požadavek týkající se pověření nezávislého subjektu funkcemi určujícími nestranný a nediskriminační přístup k železniční infrastruktuře podle čl. 6 odst. 3 prvního pododstavce a úkoly stanovené v čl. 7 odst. 2 prvním pododstavci, pokud tyto články ukládají členským státům povinnost zřídit nezávislé subjekty, které vykonávají funkce stanovené v uvedených článcích.
2. Pokud však
a) více než jeden železniční podnik licencovaný podle článku 4 směrnice 95/18/ES, nebo v případě Irska a Severního Irska, železniční podnik licencovaný kdekoli jinde podá úřední žádost o povolení provozování konkurenčních železničních služeb v Irsku, Severním Irsku nebo Řecku, do nich nebo z nich, bude o další použitelnosti této odchylky rozhodnuto poradním postupem stanoveným v čl. 11a odst. 2, nebo
b) železniční podnik provozující železniční služby v Irsku, Severním Irsku nebo Řecku, podá úřední žádost o povolení provozování železničních služeb na území jiného členského státu (Irsko, Spojené království v případě Severního Irska, nebo obou, jiného členského státu mimo jejich území), do něj nebo z něj, odchylka stanovená v odstavci 1 se nepoužije.
Do jednoho roku od obdržení buď rozhodnutí podle písmene a) přijatého poradním postupem stanoveným v čl. 11a odst. 2 nebo od podání úřední žádosti podle písmene b) daný členský stát nebo státy (Irsko, Spojené království v případě Severního Irska nebo Řecko) zavedou právní předpisy k provedení článků uvedených v odstavci 1.
3. Odchylku stanovenou v odstavci 1 je možné prodloužit na dobu nejvýše pěti let.
Nejpozději 12 měsíců před vypršením doby platnosti odchylky může členský stát používající tuto odchylku požádat Komisi o její prodloužení. Taková žádost musí být odůvodněná.
Komise ji posoudí a rozhodne poradním postupem stanoveným v čl. 11a odst.
2. Uvedený poradní postup se použije pro jakékoli rozhodnutí týkající se takové žádosti.
Při přijímání tohoto rozhodnutí Komise přihlíží k vývoji geopolitické situace a vývoji trhu železniční dopravy v členském státě, který požádal o prodloužení odchylky, do něj a z něj.
4. Lucembursko jako členský stát s poměrně malou železniční dopravní sítí nemusí do 31. srpna 2004 uplatnit požadavek na přidělení funkcí rozhodných pro nestranný a nediskriminační přístup k železniční infrastruktuře nezávislému subjektu podle čl. 6 odst. 3 prvního pododstavce, pokud ukládá členským státům povinnost zřídit nezávislé subjekty vykonávající úlohy stanovené v tomto článku."
Článek 2
Členské státy přijmou právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 15. března 2003.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 3
Tato směrnice vstupuje v platnost dnem vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Článek 4
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/13/ES
ze dne 26. února 2001,
kterou se mění směrnice Rady 95/18/ES o vydávání licencí železničním podnikům
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 71 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
s ohledem na stanovisko Výboru regionů [3],
v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy [4], s přihlédnutím ke společnému návrhu schválenému dne 22. listopadu 2000 dohodovacím výborem,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Směrnice Rady 91/440/EHS ze dne 29. července 1991 o rozvoji železnic Společenství [5] stanoví v mezinárodní železniční dopravě určitá přístupová práva pro železniční podniky a pro mezinárodní seskupení železničních podniků.
(2) K zabezpečení spolehlivých a přiměřených služeb je nezbytný společný systém vydávání licencí, jenž zajistí, aby všechny železniční podniky vždy splňovaly určité požadavky v souvislosti s bezúhonností a finanční i odbornou způsobilostí, a to v zájmu ochrany zákazníků a třetích osob a nabízely služby s vysokým standardem bezpečnosti.
(3) Aby bylo zajištěno, že se práva přístupu k železniční infrastruktuře uplatňují v celém Společenství jednotně a bez diskriminace, zavedla směrnice Rady 95/18/ES [6] licenci pro železniční podniky poskytující služby uvedené v článku 10 směrnice 91/440/EHS.
Tato licence je povinná pro provozování těchto služeb a platná v celém Společenství.
(4) Jelikož některé členské státy rozšířily přístupová práva nad rámec směrnice 91/440/EHS, jeví se jako nezbytné rozšířením zásad pro vydávání licencí stanovených ve směrnici 95/18/ES na všechny společnosti v tomto odvětví zajistit všem železničním podnikům, které mohou provozovat činnost na tomto trhu, nestranné, průhledné a nediskriminační podmínky.
(5) V zájmu lepšího plnění informačních povinností by členské státy a Komise měly zajistit lepší informovanost všech členských států a Komise.
Podle obvyklé praxe a logického výkladu směrnice 95/18/ES by informace poskytované členskými státy a Komisí měly také zahrnovat informace o vydaných licencích.
(6) Je žádoucí zajistit, aby železniční podniky držící licenci a provozující mezinárodní přepravu zboží dodržovaly použitelné celní a daňové předpisy, zejména předpisy týkající se celního tranzitu.
(7) V souladu se zásadami subsidiarity a proporcionality stanovenými v článku 5 Smlouvy, nelze cílů této směrnice, zejména stanovení všeobecných zásad pro vydávání licencí železničním podnikům a vzájemné uznávání těchto licencí v celém Společenství, plně dosáhnout na úrovni členských států, vzhledem ke zjevně mezinárodní povaze vydávání těchto licencí, a může jich proto být vzhledem k jejich mezinárodním dopadům lépe dosaženo na úrovni Společenství.
Tato směrnice nepřekračuje rámec toho, co je pro dosažení těchto cílů nezbytné.
(8) Směrnice 95/18/ES by proto měla být změněna,
PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 95/18/ES se mění takto:
1. Článek 1 se nahrazuje tímto:
"Článek 1
1. Tato směrnice se vztahuje na kritéria uplatňovaná členskými státy při vydávání, prodlužování nebo změnách licencí pro železniční podniky, které jsou nebo budou usazeny ve Společenství.
2. Členské státy mohou vyloučit z oblasti působnosti této směrnice:
a) podniky provozující pouze osobní železniční dopravu v rámci místní a regionální samostatné železniční dopravní cesty;
b) železniční podniky provozující pouze městskou nebo příměstskou osobní železniční dopravu;
c) železniční podniky, jejichž činnost je omezena na provozování regionální železniční nákladní dopravy, na niž se nevztahují ustanovení směrnice 91/440/EHS;
d) podniky provozující pouze nákladní dopravu v rámci železniční dopravní cesty v soukromém vlastnictví, která je určena pouze pro používání vlastníkem dopravní cesty pro jeho vlastní nákladní dopravu.
3. Tato směrnice se nevztahuje na podniky, jejichž činnost se omezuje na provozování kyvadlové dopravy při přepravě silničních vozidel tunelem pod Lamanšským průlivem."
2. V článku 2 se písmeno a) nahrazuje tímto:
"železničním podnikem". rozumí jakýkoli soukromý nebo veřejný podnik, jehož hlavní činností je železniční přeprava zboží nebo cestujících, přičemž daný podnik musí zajišťovat trakci; jsou zde zahrnuty i podniky, které provozují pouze trakci;".
3. Článek 3 se nahrazuje tímto:
"Článek 3
Každý členský stát určí subjekt příslušný pro vydávání licencí a výkon povinností stanovených touto směrnicí.
Licence vydává subjekt, který sám neprovozuje železniční dopravu a je nezávislý na subjektech nebo podnicích, které tuto dopravu provozují."
4. V článku 4 se doplňuje nový odstavec, který zní:
"5. Licence platí na celém území Společenství."
5. V článku 6 se čtvrtá odrážka nahrazuje tímto:
"— nebyly odsouzeny za závažné nebo opakované neplnění sociálních a pracovněprávních povinností, včetně povinností plynoucích z právních předpisů o bezpečnosti práce a ochraně zdraví při práci a povinností plynoucích z celních předpisů, v případě společnosti žádající o povolení provozovat přeshraniční přepravu zboží podléhajícího celním režimům,".
6. V článku 11 se odstavec 8 nahrazuje tímto:
"8. Pokud orgán vydávající licenci vydá, pozastaví, odebere nebo změní licenci, daný členský stát o tom ihned uvědomí Komisi.
Komise neprodleně uvědomí ostatní členské státy.".
7. Články 12 a 13 se nahrazují tímto:
"Článek 12
1. Kromě požadavků stanovených v této směrnici musí železniční podnik rovněž dodržovat vnitrostátní právní předpisy, které jsou slučitelné s právními předpisy Společenství a jsou uplatňovány nediskriminujícím způsobem, zejména:
a) zvláštní technické a provozní požadavky na železniční služby;
b) bezpečnostní požadavky na zaměstnance, vozový park a vnitřní organizaci podniku;
c) předpisy o zdravotních, bezpečnostních a sociálních podmínkách a o právech pracovníků a zákazníků;
d) požadavky vztahující se na všechny podniky v daném odvětví železniční dopravy určené k tomu, aby jednaly ve prospěch nebo na ochranu cestujících a zákazníků.
2. Železniční podnik se může kdykoli obrátit na Komisi s námitkou neslučitelnosti požadavků vnitrostátních právních předpisů s právními předpisy Společenství a také s pochybností, zda jsou tyto požadavky uplatňovány nediskriminujícím způsobem.
Pokud má Komise za to, že tato směrnice nebyla dodržena, vydá stanovisko týkající se správného výkladu této směrnice, aniž tím je dotčen článek 226 Smlouvy.
Článek 13
Železniční podniky musí dodržovat dohody použitelné v mezinárodní železniční dopravě platné v členských státech, ve kterých provozují činnost.
Rovněž musí dodržovat příslušné celní a daňové předpisy."
Článek 2
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 15. března 2003.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 3
Tato směrnice vstupuje v platnost dnem vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Článek 4
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/14/ES
ze dne 26. února 2001
o přidělování kapacity železniční infrastruktury, zpoplatnění železniční infrastruktury a o vydávání osvědčení o bezpečnosti
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 71 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
s ohledem na stanovisko Výboru regionů [3],
v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy [4] s ohledem na společný návrh schválený dohodovacím výborem dne 22. listopadu 2000,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Větší integrace železničního odvětví Společenství má zásadní význam pro vybudování vnitřního trhu a pro cestu k dosažení trvale udržitelné mobility.
(2) Směrnice Rady 91/440/EHS ze dne 29. července 1991 o rozvoji železnic Společenství [5] stanoví určitá přístupová práva pro železniční podniky a mezinárodní sdružení železničních podniků v mezinárodní železniční dopravě.
Tato práva znamenají možnost používání železniční infrastruktury více uživateli.
(3) Směrnice Rady 95/19/ES ze dne 19. června 1995 o přidělování kapacity železniční infrastruktury a o zpoplatnění infrastruktury [6] stanoví všeobecný rámec pro přidělování kapacity železniční infrastruktury.
(4) Uvedené směrnice nezabránily značné rozmanitosti struktury a úrovní zpoplatnění železniční infrastruktury ani rozmanitosti forem a trvání procesů přidělování kapacit.
(5) K zajištění transparentnosti a nediskriminačního přístupu k železniční infrastruktuře pro všechny železniční podniky by se měly veškeré informace nezbytné k uplatnění práva přístupu zveřejňovat ve zprávě o síti.
(6) Vhodné systémy přidělování kapacit železniční infrastruktury a existence konkurenčních provozovatelů mají za následek větší rovnováhu mezi jednotlivými způsoby dopravy.
(7) Podpora optimálního využívání železniční infrastruktury vede ke snížení nákladů společnosti na dopravu.
(8) Účelná nákladní doprava, zejména přeshraniční doprava, vyžaduje opatření vedoucí k otevření trhu.
(9) Členské státy by měly mít možnost dovolit odběratelům služeb železniční dopravy přímý vstup do procesu přidělování kapacit.
(10) Revitalizace evropských železnic formou rozšířeného přístupu mezinárodní nákladní dopravy do Transevropské sítě železniční nákladní dopravy vyžaduje spravedlivou hospodářskou soutěž mezi železniční a silniční nákladní dopravou, zejména s patřičným ohledem na různé vnější vlivy.
Vhodné systémy zpoplatnění železniční infrastruktury tvoří spolu s odpovídajícími systémy zpoplatnění ostatní dopravní infrastruktury a konkurencí provozovatelů optimální rovnováhu mezi různými způsoby dopravy.
(11) Systémy zpoplatnění a přidělování kapacit by měly všem podnikům umožňovat rovnoprávný a nediskriminační přístup a snažit se co nejlépe odpovídat potřebám všech uživatelů a druhů dopravy řádným a nediskriminačním způsobem.
(12) V rámci stanoveném členskými státy by systémy zpoplatnění a přidělování kapacit měly podněcovat provozovatele infrastruktury k optimalizaci využití jejich infrastruktury.
(13) Železniční podniky by měly od systémů přidělování kapacit obdržet jasné a jednoznačné signály vedoucí k racionálnímu rozhodování.
(14) Aby se přihlíželo k potřebám uživatelů nebo potenciálních uživatelů kapacit železniční infrastruktury při plánování jejich obchodů a k potřebám zákazníků a investorů, je třeba, aby provozovatel infrastruktury zajistil přidělení kapacity infrastruktury způsobem odrážejícím potřebu udržet a zdokonalit spolehlivost služeb.
(15) Je žádoucí pobízet železniční podniky a provozovatele infrastruktury k minimalizaci závad a ke zdokonalování výkonnosti sítě.
(16) Systémy zpoplatnění a přidělování kapacit by měly umožňovat spravedlivou hospodářskou soutěž při poskytování železničních služeb.
(17) Je třeba přihlížet k obchodním požadavkům žadatelů i provozovatelů infrastruktury.
(18) Provozovatelům infrastruktury je třeba při přidělování kapacit železniční infrastruktury ponechat co nejvyšší pružnost, která však musí být slučitelná s uspokojením přiměřených požadavků žadatele.
(19) Proces přidělování kapacit musí bránit nepřiměřenému omezování požadavků ostatních podniků, které jsou nebo mají v úmyslu stát se držiteli práv na používání železniční infrastruktury k rozvoji vlastního podnikání.
(20) Provozovatelům infrastruktury je vhodné ponechat určitý stupeň pružnosti, aby měli možnost účinnějšího využití železniční sítě.
(21) Systémy přidělování kapacit a systémy zpoplatnění mohou případně přihlížet ke skutečnosti, že různé součásti sítě železniční infrastruktury mohly být určeny pro různé hlavní uživatele.
(22) Požadavky na osobní dopravu mohou často být v rozporu s požadavky na nákladní dopravu.
Požadavky na osobní dopravy mohou vést k vytvoření sítě, jejíž výstavba a údržba je nákladnější než výstavba a údržba sítě určené výlučně pro nákladní dopravu.
Zvyšující se rozdíl rychlostí vozového parku pro nákladní dopravu a vozového parku pro osobní dopravu může vést ke stupňování rozporu mezi těmito dvěma druhy dopravy.
(23) Různí uživatelé a typy uživatelů mají často odlišný vliv na kapacitu infrastruktury a potřeby různých služeb je třeba vhodně vyvážit.
(24) Služby provozované na základě smluv s veřejnoprávními subjekty mohou vyžadovat zvláštní pravidla k zajištění jejich přitažlivosti pro uživatele.
(25) Systémy zpoplatnění a přidělování kapacit musí přihlížet k následkům rostoucího vytížení kapacity infrastruktury a k jejich vzácnosti.
(26) Vzhledem k rozdílným časovým rámcům pro plánování typů dopravy je třeba zajistit možnost uspokojení žádostí o kapacitu infrastruktury podaných po sestavení jízdního řádu.
(27) Používání informačních technologií může zvýšit rychlost a odezvu při sestavování jízdního řádu a zlepšit schopnost žadatelů podávat nabídky na kapacitu infrastruktury, jakož i zlepšit schopnost zřízení tras vlaků vedoucích přes více sítí provozovatelů infrastruktury.
(28) Pokud je k uspokojení potřeb uživatelů nezbytná koordinace požadavků na kapacitu, je třeba k zajištění optimálních výsledků železničních podniků vyžadovat kontrolu využití kapacity infrastruktury.
(29) Se zřetelem k monopolnímu postavení provozovatelů infrastruktury je třeba vyžadovat průzkum dostupné kapacity infrastruktury a metod rozšíření této kapacity, pokud proces přidělování kapacit neuspokojuje požadavky uživatelů.
(30) Nedostatek informací o požadavcích ostatních železničních podniků a o omezeních uvnitř systému může železničním podnikům působit potíže při hledání optimalizace jejich požadavků na kapacitu infrastruktury.
(31) Za účelem zvýšení přitažlivosti železnice pro dopravu využívající síť více provozovatelů infrastruktury, zejména v mezinárodní dopravě, je třeba zajistit lepší koordinaci systémů přidělování.
(32) Je třeba minimalizovat narušování hospodářské soutěže, které může vzniknout mezi železničními infrastrukturami nebo mezi různými druhy dopravy v důsledku podstatných rozdílů v zásadách zpoplatnění.
(33) Je žádoucí stanovit složky služeb infrastruktury, které jsou pro provozovatele při poskytování služby nezbytné a které by měly být poskytovány výměnou za minimální poplatky za přístup.
(34) Je žádoucí investovat do železniční infrastruktury, přičemž systémy zpoplatnění za použití infrastruktury by měly poskytovat takové pobídky provozovatelům infrastruktury, aby účelně investovali tam, kde jsou investice ekonomicky výhodné.
(35) Každý systém zpoplatnění vysílá ekonomické signály uživatelům.
Je třeba, aby tyto signály železničním podnikům byly konzistentní a vedly je k racionálním rozhodnutím.
(36) Ke stanovení vhodné a přiměřené úrovně zpoplatnění infrastruktury je třeba, aby provozovatelé infrastruktury hodnotili a účetně zaznamenávali svá aktiva a jasně porozuměli nákladovým faktorům při provozování infrastruktury.
(37) Je žádoucí zajistit, aby se při rozhodování o dopravě přihlíželo ke vnějším nákladům.
(38) Je třeba zajistit, aby poplatky za mezinárodní dopravu byly na úrovni umožňující železnici uspokojovat požadavky trhu.
Proto by zpoplatnění infrastruktury mělo být stanoveno ve výši nákladů skutečně vzniklých provozováním vlakové dopravy.
(39) Celková úroveň krytí nákladů pomocí zpoplatnění infrastruktury ovlivňuje stanovení nezbytné výše příspěvku z veřejných prostředků.
Členské státy mohou vyžadovat různou výši celkového krytí nákladů pomocí poplatků včetně zvýšených poplatků a míry návratnosti, které trh unese při vyvažování pokrytí nákladů s různými konkurenčními způsoby nákladní dopravy.
Nicméně je žádoucí, aby jakýkoli systém zpoplatnění použití infrastruktury umožňoval dopravě takové využití železniční sítě, které pokrývá přinejmenším dodatečně vzniklé náklady.
(40) Železniční infrastruktura je přirozený monopol.
Je proto nezbytné podněcovat provozovatele infrastruktury ke snižování nákladů a k efektivnímu řízení infrastruktury.
(41) Je třeba vzít v úvahu skutečnost, že mnoho let úroveň investic do infrastruktury a technologií neumožňovala vznik podmínek pro skutečný rozvoj železniční dopravy.
Je proto vhodné provést patřičná zdokonalení, zejména v kontextu se zaváděním Transevropské sítě železniční nákladní dopravy, mimo jiné za použití dostupných nástrojů Společenství, aniž jsou dotčeny již stanovené priority.
(42) Slevy povolené železničním podnikům musí odpovídat skutečným úsporám správních nákladů.
Slevy mohou být také použity na podporu účelného využívání železniční infrastruktury.
(43) Je žádoucí, aby byly železničním podnikům a provozovateli infrastruktury poskytnuty pobídky pro minimalizaci závad sítě.
(44) Přidělování kapacity se pojí s náklady provozovatele infrastruktury, jejichž úhrada by měla být požadována.
(45) Jsou nezbytná opatření, která zajistí, aby se od všech železničních podniků licencovaných podle práva Společenství požadovalo, aby se před začátkem působení na území členského státu staly držiteli příslušného osvědčení o bezpečnosti.
Vydání osvědčení o bezpečnosti musí být v souladu s právem Společenství.
(46) Účinné řízení a řádné a nediskriminační využívání železniční infrastruktury si žádají zřízení regulačního subjektu dohlížejícího na uplatňování těchto pravidel Společenství a působícího jako odvolací subjekt, nehledě na možnost soudního přezkoumání.
(47) Vyžadují se specifická opatření beroucí v úvahu specifickou geopolitickou a geografickou situaci některých členských států a specifickou organizaci železničního sektoru v různých členských státech při zajištění integrity vnitřního trhu.
(48) Opatření nezbytná k provádění této směrnice by měla být přijata v souladu s rozhodnutím Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [7].
(49) V souladu se zásadou subsidiarity a zásadou proporcionality podle článku 5 Smlouvy, nemůže být cílů této směrnice, jmenovitě koordinace mechanismů v členských státech, jimiž se řídí přidělování kapacity železniční infrastruktury, zpoplatnění infrastruktury a vydávání osvědčení o bezpečnosti, uspokojivě dosaženo na úrovni členských států vzhledem k potřebě zajistit řádné a nediskriminační podmínky přístupu k infrastruktuře, jakož i s ohledem na zjevně mezinárodní rozměry provozu významných prvků železničních sítí, a proto může být z důvodu potřeby koordinované nadnárodní akce těchto cílů lépe dosaženo na úrovni Společenství.
Tato směrnice nepřekračuje rámec toho, co je k dosažení těchto cílů nezbytné.
(50) Nařízení Rady (EHS) č. 2830/77 ze dne 12. prosince 1977 o opatřeních nezbytných k dosažení srovnatelnosti účetních systémů a ročních účetních závěrek železničních podniků [8], nařízení Rady (EHS) č. 2183/78 ze dne 19. září 1978, kterým se stanoví jednotné zásady pro výpočet nákladů železničních podniků [9], rozhodnutí Rady 82/529/EHS ze dne 19. července 1982 o tvorbě cen v mezinárodní železniční přepravě zboží [10], rozhodnutí Rady 83/418/EHS ze dne 25. července 1983 o obchodní samostatnosti železničních podniků při řízení mezinárodních přepravy cestujících a zavazadel [11] a směrnice 95/19/ES jsou touto směrnicí překonány, a proto by měly být zrušeny,
PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:
KAPITOLA I
ÚVODNÍ USTANOVENÍ
Článek 1
Oblast působnosti
1. Tato směrnice se týká zásad a postupů, které mají být uplatňovány při stanovení a vybírání poplatků za využívání železniční infrastruktury a při přidělování kapacity železniční infrastruktury.
Členské státy zajistí, aby se systémy zpoplatnění a přidělování kapacit železniční infrastruktury řídily zásadami stanovenými v této směrnici, a tak umožní provozovatelům infrastruktury obchodovat s dostupnou kapacitou infrastruktury a zajistit její optimální účelné využití.
2. Tato směrnice se vztahuje na používání železniční infrastruktury pro vnitrostátní a mezinárodní železniční dopravu.
3. Členské státy mohou z oblasti působnosti této směrnice vyjmout
a) nezávislé místní a regionální sítě pro osobní dopravu s použitím železniční infrastruktury;
b) sítě určené pouze pro provozování městské a příměstské osobní dopravy;
c) regionální sítě používané pro regionální nákladní dopravu výhradně železničním podnikem nespadajícím do oblasti působnosti směrnice 91/440/EHS, dokud kapacitu této sítě nepožaduje jiný žadatel;
d) železniční infrastruktury v soukromém vlastnictví sloužící výhradně k využití vlastníkem pro vlastní nákladní dopravu.
4. Z oblasti působnosti této směrnice jsou vyňaty dopravní operace formou kyvadlové dopravy silničních vozidel tunelem pod kanálem La Manche.
Článek 2
Definice
Pro účely této směrnice se
a) "přidělováním" rozumí přidělování kapacit železniční infrastruktury provozovatelem infrastruktury;
b) "žadatelem" rozumí licencovaný železniční podnik nebo mezinárodní seskupení železničních podniků, a v členských státech, které to umožňují, jiné osoby nebo právní subjekty s veřejným nebo obchodním zájmem na získání kapacity infrastruktury, jako například veřejné orgány ve smyslu nařízení Rady (EHS) č. 1191/69 [12] a zasilatelé, dopravci a provozovatelé kombinované dopravy, pro provozování železničních dopravy na jejich území;
c) "přetíženou infrastrukturou" rozumí úsek infrastruktury, ve kterém ani po koordinaci různých požadavků na kapacitu nelze v některých obdobích plně uspokojit požadavky na přidělení kapacity železniční infrastruktury;
d) "plánem na rozšíření kapacity" rozumí opatření nebo řada opatření s časovým rozvrhem jejich provádění navrhovaná ke zmírnění kapacitních omezení vedoucích k prohlášení úseku infrastruktury za "přetíženou infrastrukturu";
e) "koordinací" rozumí proces, kterým se přidělující subjekt a žadatelé pokoušejí řešit situace, kdy žádosti o přidělení kapacity infrastruktury kolidují;
f) "rámcovou dohodou" rozumí právně závazná všeobecná dohoda na základě veřejného nebo soukromého práva stanovící práva a povinnosti žadatele a provozovatele infrastruktury nebo přidělujícího subjektu, pokud jde o kapacitu infrastruktury, která má být přidělena, a poplatky, které mají být uloženy na dobu delší, než jedno období platnosti jízdního řádu;
g) "kapacitou infrastruktury" rozumí možnosti rozvržení požadovaných tras vlaků na úseku železniční infrastruktury v určitém období;
h) "provozovatelem infrastruktury" rozumí subjekt nebo podnik odpovědný zejména za zřízení a provozování železniční infrastruktury.
To může rovněž zahrnovat provozování kontrolních a bezpečnostních systémů infrastruktury.
Funkce provozovatele infrastruktury v síti nebo její části mohou být rozděleny mezi více subjektů nebo podniků;
i) "sítí" rozumí celá železniční infrastruktura vlastněná nebo řízená provozovatelem infrastruktury;
j) "zprávou o síti" rozumí podrobný výklad všeobecných pravidel, lhůt, postupů a kritérií týkajících se systému zpoplatnění a přidělování kapacit. Také obsahuje informace potřebné k podání žádosti o přidělení kapacity infrastruktury;
k) "železničním podnikem" rozumí jakýkoli veřejný nebo soukromý podnik licencovaný v souladu s příslušnými předpisy Společenství, jehož hlavní podnikatelskou činností je železniční přeprava zboží nebo cestujících, přičemž podnik musí zajistit trakci; jsou zde zahrnuty i podniky zajišťující pouze trakci;
l) "trasou vlaku" rozumí kapacita infrastruktury potřebná k tomu, aby určitý vlak projel mezi dvěma místy za určitou dobu;
m) "jízdním řádem" rozumí údaje určující veškerý plánovaný provoz vlaků a vozového parku, který se uskutečňuje v rámci příslušné železniční infrastruktury v době jeho platnosti.
Článek 3
Zpráva o síti
1. Provozovatel infrastruktury po projednání se zúčastněnými stranami vypracuje a zveřejní zprávu o síti, kterou lze koupit za poplatek nepřesahující náklady na její vydání.
2. Zpráva o síti stanoví povahu infrastruktury dostupné železničním podnikům.
Obsahuje informace určující podmínky přístupu k dotyčné železniční infrastruktuře.
Obsah zprávy o síti je stanoven v příloze I.
3. Zpráva o síti se aktualizuje a mění podle potřeby.
4. Zpráva o síti se zveřejní nejpozději čtyři měsíce před konečným termínem pro podání žádostí o přidělení kapacity infrastruktury.
KAPITOLA II
ZPOPLATNĚNÍ INFRASTRUKTURY
Článek 4
Zavedení, stanovení a vybírání poplatků
1. Členské státy stanoví rámec zpoplatnění s ohledem na nezávislost vedení podniků stanovenou v článku 4 směrnice 91/440/EHS.
S výhradou uvedené podmínky nezávislosti vedení podniku mohou členské státy zavést specifická pravidla zpoplatnění nebo delegovat tuto pravomoc na provozovatele infrastruktury.
Stanovení poplatků za použití infrastruktury a vybírání těchto poplatků provádí provozovatel infrastruktury.
2. Pokud provozovatel infrastruktury není z hlediska své právní formy, organizace nebo rozhodovacích pravomocí nezávislý na železničním podniku, vykonává funkce uvedené v této kapitole, kromě výběru poplatků, správce poplatků nezávislý z hlediska své právní formy, organizace a rozhodovacích pravomocí na jakémkoli železničním podniku.
3. Provozovatelé infrastruktury spolupracují v zájmu dosažení účelného provozu služeb železniční dopravy týkajících se více než jedné sítě infrastruktury.
Mají zejména za cíl zajistit optimální konkurenceschopnost mezinárodní železniční nákladní dopravy a zajistit účelné využití Transevropské sítě železniční nákladní dopravy.
Mohou zakládat společné organizace umožňující těchto cílů dosáhnout.
Veškerá spolupráce nebo společná organizace je vázána pravidly stanovenými touto směrnicí.
4. Nejsou-li přijata zvláštní ustanovení podle čl. 8 odst. 2, zajistí provozovatelé infrastruktury, aby byl používaný systém zpoplatnění v rámci celé jejich sítě založen na stejných zásadách.
5. Provozovatelé infrastruktury zajistí, aby používání systému zpoplatnění vedlo k rovnocennému a nediskriminačnímu zpoplatnění různými železničními podniky poskytujícími služby stejné povahy v podobné části trhu a aby poplatky uplatňované ve skutečnosti odpovídaly pravidlům stanoveným ve zprávě o síti.
6. Provozovatel infrastruktury nebo správce poplatků respektuje obchodní tajemství, pokud jde o informace poskytnuté žadatelem.
Článek 5
Služby
1. Železniční podniky mají na nediskriminačním základě nárok na minimální přístupový balík a přístup k dopravní infrastruktuře po železnici podle přílohy II.
Služby uvedené v příloze II bodu 2 jsou poskytovány nediskriminačním způsobem a požadavky železničních podniků lze odmítnout, pouze pokud existují v rámci tržních podmínek přijatelné alternativy.
Nejsou-li služby nabízeny jediným provozovatelem infrastruktury, vynaloží provozovatel infrastruktury s nejdelší dopravní trasou veškeré přijatelné úsilí k usnadnění poskytování těchto služeb.
2. Pokud provozovatel infrastruktury nabízí některé ze služeb uvedených v příloze II bodu 3 jako doplňkové služby, poskytne je každému železničnímu podniku na požádání.
3. Železniční podniky mohou od provozovatele infrastruktury nebo od jiných dodavatelů požadovat další pomocné služby uvedené v příloze II bodu 4.
Provozovatel infrastruktury není povinen tyto služby poskytovat.
Článek 6
Náklady na infrastrukturu a účetnictví
1. Členské státy stanoví přiměřené podmínky, včetně případných záloh, k zajištění toho, aby za běžných obchodních podmínek a za přiměřené období vykazovaly účty provozovatele infrastruktury přinejmenším rovnováhu mezi příjmy z poplatků za infrastrukturu, zisky z ostatních obchodních činností a státními dotacemi na straně jedné a náklady na infrastrukturu na straně druhé.
Aniž je dotčen možný dlouhodobý cíl pokrytí nákladů na infrastrukturu všech druhů dopravy na základě řádné, nediskriminační hospodářské soutěže mezi různými druhy dopravy spotřebitelem, pokud je železniční doprava schopna konkurovat ostatním druhům dopravy, může členský stát v rámci zásad zpoplatnění podle článků 7 a 8 požadovat po provozovateli infrastruktury vyrovnání jeho rozpočtu bez státního příspěvku.
2. S řádným ohledem na bezpečnost a na udržení a zvyšování kvality služeb infrastruktury se provozovatelům infrastruktury poskytují podněty ke snižování nákladů na zajištění infrastruktury a výše poplatků za přístup.
3. Členské státy zajistí provedení odstavce 2 buď smluvním ujednáním mezi příslušným orgánem a provozovatelem infrastruktury na dobu nejméně tří let, v němž se stanoví státní dotace, nebo zavedením vhodných regulačních opatření s přiměřenými pravomocemi.
4. V případě smluvního ujednání se podmínky smlouvy a systém plateb dohodnutých pro poskytování dotace provozovateli infrastruktury dohodnou předem na celé smluvní období.
5. Stanoví se metoda rozdělení nákladů.
Členské státy mohou požadovat její předchozí schválení.
Tato metoda by měla být čas od času upravena podle nejlepších mezinárodních zkušeností.
Článek 7
Zásady zpoplatnění
1. Poplatky za použití železniční infrastruktury se platí provozovateli infrastruktury a používají se k financování jeho činnosti.
2. Členské státy si mohou vyžádat od provozovatele infrastruktury poskytnutí veškerých nezbytných informací o uložených poplatcích.
Provozovatel infrastruktury musí být v tomto ohledu schopen odůvodnit, že poplatky za infrastrukturu skutečně účtované jednotlivým subjektům podle článků 4 až 12 jsou v souladu s metodikou, pravidly a případně i s tarify stanovenými ve zprávě o síti.
3. Aniž jsou dotčeny odstavce 4 a 5 a článek 8, stanoví se poplatky za minimální přístupový balík a přístup k dopravním zařízením po železnici ve výši nákladů přímo vynaložených za provoz železniční dopravy.
4. Poplatek za infrastrukturu může zahrnovat poplatek odrážející vzácnost kapacity určitého úseku infrastruktury během období, kdy je kapacita překročena.
5. Poplatek za infrastrukturu lze upravit s ohledem na náklady působení na životní prostředí provozováním železniční dopravy.
Tato úprava se odstupňuje podle rozsahu účinků.
Účtování nákladů působení na životní prostředí vedoucí ke zvýšení celkového výnosu provozovatele infrastruktury se však povolí pouze, pokud se tyto poplatky uplatňují na srovnatelné úrovni u všech konkurenčních způsobů dopravy.
Pokud chybí srovnání úrovně poplatků za působení na životní prostředí u jiných konkurenčních způsobů dopravy, nesmějí zmíněné úpravy vést k žádné celkové změně výnosů provozovatelů infrastruktury.
Pokud je zavedena srovnatelná úroveň poplatků za zatížení životního prostředí u železniční dopravy i konkurenčních způsobů dopravy vytvářející dodatečné výnosy, záleží využití těchto výnosů na rozhodnutí členských států.
6. Aby nedošlo k nežádoucím nepřiměřeným výkyvům, je možné poplatky stanovené v odstavcích 3, 4 a 5 rozprostřít v rámci železničních dopravy a v čase.
Nicméně relativní výše poplatků za použití infrastruktury odpovídá nákladům na dopravu.
7. Tento článek se netýká zajišťování služeb uvedených v příloze II bodu 2.
Aniž je dotčeno výše uvedené, přihlíží se při stanovení cen za služby podle přílohy II bodu 2 ke konkurenceschopnosti železniční dopravy.
8. V případě, že služby podle přílohy II bodů 3 a 4 jsou jako doplňkové a pomocné nabízeny pouze jedním dodavatelem odpovídá poplatek stanovený za tyto služby ceně za jejich poskytnutí vypočtené na základě skutečné úrovně využití.
9. Lze uložit poplatky za využití kapacity určené na údržbu infrastruktury.
Tyto poplatky nepřekročí čistou ztrátu z výnosů provozovatele infrastruktury, způsobenou výdaji na údržbu.
Článek 8
Výjimky ze zásad zpoplatnění
1. Za účelem dosažení úplné náhrady nákladů vynaložených provozovatelem infrastruktury může členský stát, pokud to trh unese, zvýšit poplatky na základě účinných, transparentních a nediskriminačních zásad, při zaručení optimální konkurenceschopnosti zejména v mezinárodní železniční nákladní dopravě.
Systém zpoplatnění bere ohled na zvýšenou produktivitu dosahovanou železničními podniky.
Úroveň poplatků nicméně nesmí vylučovat využití infrastruktury segmenty trhu, které mohou zaplatit přinejmenším náklady přímo vynaložené na provoz železniční dopravy, navýšené o přiměřený zisk, který trh unese.
2. U budoucích specifických investičních projektů a u projektů dokončených nejdříve 15 let před vstupem této směrnice v platnost, může provozovatel infrastruktury zavést nebo pokračovat v zavádění vyšších poplatků na základě dlouhodobých nákladů těchto projektů, pokud se tím zvýší výkonnost nebo efektivnost nákladů a jinak by nemohly být realizovány.
Toto zpoplatnění může zahrnovat i dohody o podílu na riziku spojeném s novými investicemi.
3. Aby se předcházelo diskriminaci zajistí se, aby každý z daných průměrných nebo marginálních poplatků stanovených provozovatelem infrastruktury pro rovnocenné využívání jeho infrastruktury byl srovnatelný a aby srovnatelné služby ve stejném segmentu trhu podléhaly stejným poplatkům.
Provozovatel infrastruktury prokáže ve zprávě o síti, že systém zpoplatnění vyhovuje těmto požadavkům, do té míry, aby nedošlo k prozrazení důvěrných obchodních informací.
4. Pokud má provozovatel infrastruktury v úmyslu změnit zásadní prvky systému zpoplatnění podle odstavce 1, zveřejní tyto změny nejméně tři měsíce předem.
Článek 9
Slevy
1. Aniž jsou dotčeny články 81, 82, 86 a 87 Smlouvy a bez ohledu na čl. 7 odst. 3 této směrnice musí být každá sleva z poplatků vybíraných za jakoukoli službu provozovatelem infrastruktury od železničního podniku v souladu s kritérii stanovenými v tomto článku.
2. S výjimkou odstavce 3 se slevy omezí na skutečnou výši úspor administrativních nákladů provozovatele infrastruktury.
Při stanovení výše slevy nelze přihlížet k úsporám nákladů již započtených ve vybíraném poplatku.
3. Provozovatelé infrastruktury mohou zavést systémy k dispozici všem uživatelům železniční infrastruktury, pro určité dopravní toky, poskytující časově omezené slevy k podpoře rozvoje nové železniční dopravy nebo slevy k podpoře používání značně nevytížených tratí.
4. Slevy se mohou vztahovat pouze na poplatky vybírané za určitý úsek železniční infrastruktury.
5. Podobné systémy slev se uplatní u podobných služeb.
Článek 10
Systémy kompenzace neuhrazených nákladů na životní prostředí, nákladů při nehodách a nákladů na infrastrukturu
1. Členské státy mohou zavést časově omezené systémy kompenzací za použití železniční infrastruktury za prokazatelně neuhrazené náklady na životní prostředí, náklady při nehodách a náklady na infrastrukturu u konkurenčních druhů dopravy, pokud tyto náklady převýší srovnatelné náklady železniční dopravy.
2. Pokud provozovatel, který obdrží kompenzaci, požívá výlučných práv, musí být kompenzace spojena se srovnatelným přínosem pro uživatele.
3. Použitá metodika a provedené výpočty musí být veřejně k dispozici.
Zejména má být možné prokázat určité neúčtované náklady konkurenční dopravní infrastruktury, kterým se železniční dopravou předešlo, a zajistit poskytování kompenzací podnikům za nediskriminačních podmínek.
4. Členské státy zajistí slučitelnost těchto systémů s články 73, 87 a 88 Smlouvy.
Článek 11
Systém odměňování výkonu
1. Systémy zpoplatnění použití infrastruktury povzbuzují železniční podniky a provozovatele infrastruktury v minimalizaci závad a zvyšování výkonu železniční sítě pomocí systému odměňování výkonu.
Tento systém může zahrnovat pokuty za činnosti narušující provoz sítě, kompenzace pro podniky trpící závadami a odměny za přesáhnutí plánovaného výkonu.
2. Základní zásady systému odměňování výkonu se vztahují na celou síť.
Článek 12
Poplatky za rezervaci kapacity
Provozovatelé infrastruktury mohou vybírat přiměřený poplatek za požadovanou kapacitu, která není využita.
Tento poplatek je pobídkou pro účinné využívání kapacity.
Provozovatel infrastruktury musí být vždy schopen poskytnout jakékoli zúčastněné osobě informace o kapacitě infrastruktury přidělené uživatelským železničním podnikům.
KAPITOLA III
PŘIDĚLOVÁNÍ KAPACITY INFRASTRUKTURY
Článek 13
Práva na kapacitu
1. Dostupnou kapacitu infrastruktury přiděluje provozovatel infrastruktury, přičemž jakmile je žadateli přidělena, nesmí být příjemcem převedena na jiný podnik nebo dopravní službu.
Jakékoli obchodování s kapacitou infrastruktury je zakázáno a má za následek vyloučení z dalšího přidělování kapacity.
Využití kapacity železničním podnikem při výkonu obchodní činnosti žadatele, který není železničním podnikem, se za převod nepovažuje.
2. Právo využívat určitou kapacitu železniční infrastruktury ve formě trasy vlaku je možné poskytnout žadatelům nejvýše na dobu jednoho období platnosti jízdního řádu.
Provozovatel infrastruktury a žadatel mohou uzavřít rámcovou dohodu podle článku 17 o využití kapacity příslušné železniční infrastruktury po dobu delší než je jedno období platnosti jízdního řádu.
3. Práva a povinnosti mezi provozovateli infrastruktury a žadateli, pokud jde o přidělování kapacity, se vymezují smlouvou nebo právními předpisy.
Článek 14
Přidělování kapacit
1. Členské státy mohou stanovit rámec pro přidělování kapacity infrastruktury, při respektování nezávislosti vedení podniku stanovené v článku 4 směrnice 91/440/EHS.
Stanoví se specifická pravidla pro přidělování kapacity.
Provozovatel infrastruktury zajistí provedení přidělení kapacity.
Provozovatel infrastruktury zajistí zejména přidělení kapacity infrastruktury na řádném a nediskriminačním základě a v souladu s právem Společenství.
2. Pokud provozovatel infrastruktury není z hlediska své právní formy, organizace nebo rozhodovacích funkcí nezávislý na železničním podniku, vykonává funkce podle odstavce 1 a popsané v této kapitole přidělující subjekt, jenž je z hlediska své právní formy, organizace a rozhodování na železničním podniku nezávislý.
3. Provozovatelé infrastruktury a přidělující subjekty jsou povinny dodržovat obchodní tajemství týkající se jim poskytnutých informací.
Článek 15
Spolupráce při přidělování kapacity železniční infrastruktury ve více sítích
1. Provozovatelé infrastruktury spolupracují v zájmu účinného vytváření a přidělování kapacity infrastruktury překračující rámec jedné sítě.
Organizují mezinárodní trasy vlaků, zejména v rámci Transevropské železniční sítě nákladní dopravy.
Stanovují postupy nezbytné k tomuto účelu.
Pro tyto postupy platí pravidla ustanovená touto směrnicí.
Postup stanovený za účelem koordinace přidělování kapacity infrastruktury na mezinárodní úrovni sdružuje zástupce provozovatelů veškeré železniční infrastruktury, jejichž rozhodnutí o přidělení se týká více než jednoho dalšího provozovatele infrastruktury.
K těmto postupům se mohou přidružit příslušní zástupci provozovatelů infrastruktury ze zemí vně Společenství.
Komisi je informována a přizvána k účasti jako pozorovatel.
2. Na každém jednání nebo jiné činnosti konané za účelem přidělení kapacity infrastruktury pro vlakovou dopravu napříč sítěmi přijímají rozhodnutí pouze zástupci provozovatelů infrastruktury.
3. Účastníci spolupráce podle odstavce 1 zajistí, aby jejich členství, provozní metody a veškerá kritéria používaná pro hodnocení a přidělování kapacity infrastruktury byly veřejně dostupné.
4. V rámci spolupráce podle odstavce 1 posoudí provozovatelé infrastruktury potřebu a případně navrhují a organizují mezinárodní trasy vlaků tak, aby byl umožněn provoz nákladních vlaků na základě žádosti ad hoc podle článku 23.
Tyto předem plánované mezinárodní trasy vlaků jsou dostupné žadatelům prostřednictvím kteréhokoli ze zúčastněných provozovatelů infrastruktury.
Článek 16
Žadatelé
1. Žádosti o přidělení kapacity infrastruktury mohou podávat železniční podniky a jejich mezinárodní seskupení a na územích členských států, které to dovolují, i ostatní žadatelé splňující definici uvedenou v čl.
2 písm. b). Členské státy mohou rovněž umožnit dalším žadatelům podávat žádosti o přidělení kapacity infrastruktury na svých územích.
2. Provozovatel infrastruktury může stanovit požadavky kladené na žadatele, aby zajistil splnění jeho oprávněných očekávání budoucích zisků a využití infrastruktury.
Tyto požadavky musí být přiměřené, transparentní a nediskriminační.
Požadavky se zveřejní jako součást zásad přidělování ve zprávě o síti a Komise je o nich informována.
3. Požadavky uvedené v odstavci 2 mohou obsahovat pouze poskytování finanční jistoty, která nesmí překročit přiměřenou úroveň úměrnou očekávané úrovni činnosti žadatele, a ujištění o způsobilosti podání vyhovující nabídky na využití kapacity infrastruktury.
Článek 17
Rámcové dohody
1. Aniž jsou dotčeny články 81, 82 a 86 Smlouvy, lze s žadatelem uzavřít rámcovou dohodu.
Rámcová dohoda upřesňuje charakteristiky kapacity infrastruktury vyžadované žadatelem a nabízené žadateli na časové období přesahující jedno období platnosti jízdního řádu.
Rámcová dohoda nespecifikuje trasu vlaku podrobně, ale měla by být projevem snahy vyhovět oprávněným obchodním potřebám žadatele.
Členský stát může požadovat předběžné schválení této rámcové dohody regulačním subjektem zřízeným podle článku 30 této směrnice.
2. Rámcové dohody nesmějí vylučovat využívání příslušné infrastruktury dalšími žadateli nebo jinými dopravními službami.
3. Rámcovou dohodu musí být možné změnit nebo omezit za účelem umožnění lepšího využití železniční infrastruktury.
4. Rámcová dohoda může stanovit pokuty pro případ změny nebo ukončení dohody.
5. Rámcové dohody se v zásadě uzavírají na dobu pěti let.
Provozovatel infrastruktury může ve zvláštních případech souhlasit s kratší nebo delší dobou.
Jakákoli doba delší než pět let je zdůvodněna existencí obchodních smluv, zvláštních investic nebo rizik.
Jakákoli doba delší než deset let je možná pouze výjimečně, zejména v případě rozsáhlých dlouhodobých investic, a zejména pokud se na tyto investice vztahují smluvní závazky.
6. Obecná ustanovení jednotlivých rámcových dohod jsou zpřístupněna všem zúčastněným osobám při dodržení obchodního tajemství.
Článek 18
Časový rozvrh přidělování kapacit
1. Provozovatel infrastruktury se řídí časovým rozvrhem přidělování kapacit stanoveným v příloze III.
2. Provozovatelé infrastruktury se dohodnou s dalšími zúčastněnými provozovateli infrastruktury na mezinárodních trasách vlaků, které mají být zahrnuty v jízdním řádu, před zahájením jednání o návrhu jízdního řádu.
Úpravy se provádějí, pouze pokud jsou naprosto nezbytné.
Článek 19
Žádost
1. Žadatelé mohou na základě veřejného nebo soukromého práva podat provozovateli infrastruktury žádost o uzavření dohody o udělení práv na využívání železniční infrastruktury za poplatek, jak je stanoveno v kapitole II.
2. U žádostí týkající se pravidelného jízdního řádu musí být dodrženy lhůty stanovené v příloze III.
3. Žadatel, který je stranou rámcové dohody, podává žádosti v souladu s touto dohodou.
4. Žadatelé mohou požádat o kapacitu infrastruktury ve více než jedné síti podáním žádosti u jednoho provozovatele infrastruktury.
Tento provozovatel infrastruktury je pak zmocněn jednat jménem žadatele s dalšími zúčastněnými provozovateli infrastruktury.
5. Provozovatelé infrastruktury zajistí, aby o kapacitu infrastruktury ve více než jedné síti mohli žadatelé požádat přímo kterýkoli společný subjekt, který provozovatelé infrastruktury zřídí.
Článek 20
Plánování
1. Provozovatel infrastruktury vyhoví pokud možno všem žádostem o kapacitu infrastruktury, zejména žádostem o trasy vlaků ve více než jedné síti a v nejvyšší možné míře přihlédne ke všem překážkám, kterým žadatelé čelí, včetně ekonomického dopadu na jejich obchodní činnost.
2. Provozovatel infrastruktury může dát v průběhu procesu plánování a koordinace přednost určitým službám, avšak pouze v souladu s články 22 a 24.
3. Provozovatel infrastruktury projedná se zúčastněnými stranami návrh jízdního řádu a umožní jim předkládat stanoviska nejméně po dobu jednoho měsíce.
Mezi zúčastněné strany patří všichni, kteří požádali o kapacitu infrastruktury, a ostatní osoby, které si přejí získat příležitost vyjádřit se k tomu, jak může jízdní řád ovlivnit jejich schopnost provozovat železniční dopravu v období platnosti jízdního řádu.
4. Provozovatel infrastruktury přijme vhodná opatření ke zohlednění všech vyjádřených připomínek.
Článek 21
Koordinační proces
1. Pokud během procesu plánování podle článku 20 provozovatel infrastruktury zjistí rozpor mezi různými požadavky, pokusí se je vyřešit koordinací žádostí tak, aby zajistil co možná nejlepší uspokojení všech požadavků.
2. Pokud vznikne situace vyžadující koordinaci, může provozovatel infrastruktury právo navrhnout v přiměřené míře kapacitu infrastruktury lišící se od požadované.
3. Provozovatel infrastruktury se pokusí formou jednání s příslušnými žadateli dosáhnout vyřešení všech případných rozporů.
4. Zásady pro proces koordinace jsou vymezeny ve zprávě o síti.
Tyto zásady zejména odrážejí obtížnost uspořádání mezinárodních tras vlaků a dopad, jaký může mít změna na ostatní provozovatele infrastruktury.
5. Pokud nelze požadavky na kapacitu železniční infrastruktury uspokojit bez koordinace, pokusí se provozovatel infrastruktury vyhovět všem požadavkům jejich koordinací.
6. Aniž jsou dotčeny existující odvolací postupy a článek 30, je v případě sporů o přidělení kapacity infrastruktury k dispozici systém řešení sporů umožňující okamžité vyřešení těchto sporů.
Pokud se tento systém použije, je rozhodnutí učiněno ve lhůtě deseti pracovních dnů.
Článek 22
Přetížená infrastruktura
1. Pokud po koordinaci požadovaných tras a po jednání s žadateli není možné vyhovět všem žádostem o kapacitu infrastruktury, musí provozovatel infrastruktury neprodleně prohlásit část infrastruktury, kde se tak stalo, za přetíženou.
Totéž prohlásí u infrastruktury, kde je předpoklad, že bude nedostatečnou kapacitou trpět v blízké budoucnosti.
2. Pokud byla infrastruktura prohlášena za přetíženou provede provozovatel infrastruktury analýzu kapacity podle článku 25, kromě případů, kdy je již prováděn plán na rozšíření kapacity podle článku 26.
3. Pokud poplatky podle čl. 7 odst. 4 nebyly dosud vybrány nebo nedosáhly uspokojivých výsledků a infrastruktura byla prohlášena za přetíženou může provozovatel infrastruktury navíc uplatnit přednostní kritéria pro přidělování kapacity infrastruktury.
4. Přednostní kritéria berou ohled na význam dopravních služeb pro společnost ve srovnání s jinými dopravními službami, které budou následně vyloučeny.
Za účelem zajištění rozvoje náležitých dopravních služeb, zejména aby se vyhovělo požadavkům na veřejnou dopravu nebo na podporu rozvoje železniční nákladní dopravy, mohou členské státy přijmout na nediskriminačním základě jakákoli nezbytná opatření, aby byly tyto služby při přidělování kapacity infrastruktury zajištěny přednostně.
Členské státy mohou případně přiznat provozovateli infrastruktury náhradu odpovídající ztrátě z výnosů související s potřebou přidělit danou kapacitu určitým službám podle předchozího pododstavce.
Přitom je třeba zvážit vliv tohoto vyloučení v ostatních členských státech.
5. Význam služeb nákladní dopravy a zejména služeb mezinárodní nákladní dopravy se při stanovení prioritních kritérií přiměřeně zohlední.
6. Postupy a kritéria, které se uplatní při přetížení infrastruktury, musí být stanoveny ve zprávě o síti.
Článek 23
Žádosti ad hoc
1. Provozovatel infrastruktury odpoví na žádosti ad hoc o individuální trasy vlaků co nejdříve, nejpozději však do pěti pracovních dnů.
Poskytované informace o využitelné zbývající kapacitě jsou dostupné všem žadatelům, kteří mají zájem tuto kapacitu využívat.
2. Pokud je to nezbytné, podniknou provozovatelé infrastruktury zhodnocení potřeby rezervní kapacity, kterou je třeba zachovat dostupnou v rámci konečné verze jízdního řádu, aby mohli rychle reagovat na očekávané žádosti ad hoc o kapacitu.
Totéž platí i v případě přetížení infrastruktury.
Článek 24
Specializovaná infrastruktura
1. Aniž je dotčen odstavec 2, považuje se kapacita železniční infrastruktury za dostupnou všem druhům dopravy splňujícím vlastnosti nezbytné pro provoz na trase vlaku.
2. Pokud existují vhodné alternativní trasy, může provozovatel infrastruktury po projednání se zúčastněnými stranami určit některé úseky infrastruktury pro použití specifickými druhy dopravy.
Aniž jsou dotčeny články 81, 82 a 86 Smlouvy, v případě tohoto určení může provozovatel infrastruktury při přidělování kapacity železniční infrastruktury dát přednost tomuto druhu dopravy.
Toto určení není na překážku využití této infrastruktury jinými druhy dopravy, pokud je volná kapacita a pokud vozový park splňuje technické parametry nezbytné pro provoz na trati.
3. Pokud byla infrastruktura určena podle odstavce 2, uvede se její popis ve zprávě o síti.
Článek 25
Analýza kapacity
1. Cílem analýzy kapacity je určit omezení kapacity infrastruktury, které znemožňují vyhovět žádostem o přidělení kapacity, a navrhnout způsob uspokojení dodatečných žádostí.
Analýza zjišťuje důvody přetížení a možnosti přijetí krátkodobých a střednědobých opatření k odlehčení přetížení infrastruktury.
2. Analýza se zabývá infrastrukturou, provozními metodami, povahou různých provozovaných dopravních služeb a vlivem všech těchto faktorů na kapacitu infrastruktury.
Zvažovaná opatření zahrnují zejména přesměrování dopravních služeb, změny v časovém rozvržení dopravních služeb, změny rychlostí a zdokonalení infrastruktury.
3. Analýza kapacity se dokončí do šesti měsíců od zjištění přetížení infrastruktury.
Článek 26
Plán na rozšíření kapacity
1. Provozovatel infrastruktury vypracuje do šesti měsíců od dokončení analýzy kapacity plán na rozšíření kapacity.
2. Plán na rozšíření kapacity je vypracován po jednání s uživateli příslušné přetížené infrastruktury.
Plán určí
a) důvody přetížení;
b) pravděpodobný další vývoj dopravy;
c) omezení v rozvoji infrastruktury;
d) možnosti a náklady rozšíření kapacity, včetně pravděpodobných změn poplatků za přístup.
Plán rovněž na základě analýzy efektivity nákladů možných opatření určí, jaké akce je třeba provést k rozšíření kapacity infrastruktury, včetně časového rozvrhu provádění těchto opatření.
Plán může podléhat předchozímu schválení členským státem.
3. Provozovatel infrastruktury zastaví výběr všech poplatků za příslušnou infrastrukturu podle čl. 7 odst. 4, pokud
a) nevypracoval plán na rozšíření kapacity nebo
b) neplní akční plán určený v plánu na rozšíření kapacity.
Nicméně provozovatel infrastruktury může se souhlasem regulačního subjektu podle článku 30 nadále vybírat poplatky, pokud
a) nemůže být plán na rozšíření kapacity proveden z důvodů, které provozovatel nemůže ovlivnit, nebo
b) dostupné možnosti nejsou ekonomicky nebo finančně životaschopné.
Článek 27
Využití tras vlaků
1. Zejména v případě přetížené infrastruktury žádá provozovatel infrastruktury o vzdání se trasy vlaku využívané za období nejméně jednoho měsíce méně, než činí kvóta stanovená ve zprávě o síti, kromě případů, kdy se jedná o jiné než ekonomické důvody, které provozovatelé nemohou ovlivnit.
2. Provozovatel infrastruktury může ve zprávě o síti uvést podmínky, za nichž lze při stanovení priorit pro proces přidělování přihlédnout k předešlé úrovni využívání tras vlaků.
Článek 28
Kapacita infrastruktury pro pravidelnou údržbu
1. Žádosti o kapacitu infrastruktury k umožnění provedení údržby se předkládají během procesu plánování.
2. Provozovatel infrastruktury věnuje přiměřenou pozornost vlivu vyhrazení kapacity infrastruktury pro plánovanou údržbu trati na žadatele.
Článek 29
Zvláštní opatření pro případ narušení provozu
1. V případě narušení provozu vlaků následkem technického selhání nebo nehody musí provozovatel infrastruktury učinit veškeré nezbytné kroky k obnovení běžného stavu.
K tomu vypracuje provozovatel infrastruktury havarijní plán se seznamem různých veřejnoprávních subjektů, které je třeba uvědomit v případě vážných nehod nebo vážného narušení provozu vlaků.
2. V ohrožení a v případech naprosté nutnosti uzavření infrastruktury kvůli poruše lze odebrat přidělené trasy bez předchozího upozornění, pokud je to nezbytné k opravení systému.
Provozovatel infrastruktury může požadovat, pokud to považuje za nezbytné, aby mu železniční podniky zpřístupnily zdroje, které pokládá za nejvhodnější k nastolení běžného stavu v co nejkratší době.
3. Členské státy mohou požadovat účast železničních podniků na zajišťování prosazování a sledování dodržování bezpečnostních norem a pravidel.
KAPITOLA IV
VŠEOBECNÁ OPATŘENÍ
Článek 30
Regulační subjekt
Aniž je dotčen čl. 21 odst.
6, zřídí členské státy regulační subjekt. Tento subjekt, kterým může být ministerstvo odpovědné za záležitosti dopravy nebo jakýkoli jiný subjekt, je nezávislý, pokud jde o organizaci, rozhodnutí o financování, právní struktury a rozhodování, na jakémkoli provozovateli infrastruktury, správci poplatků, přidělujícím subjektu nebo žadateli.
Subjekt funguje v souladu se zásadami uvedenými v tomto článku, přičemž odvolací a regulační funkce mohou vykonávat oddělené subjekty.
2. Žadatel má právo podat stížnost regulačnímu subjektu, pokud se domnívá, že se s ním nejedná poctivě, že je diskriminován nebo jinak poškozen, a zejména může podat odvolání proti rozhodnutím přijatým provozovatelem infrastruktury nebo případně železničním podnikem, která se týkají
a) zprávy o síti;
b) kritérií v ní obsažených;
c) procesu přidělování a jeho výsledků;
d) systému zpoplatnění;
e) úrovně nebo systému poplatků za infrastrukturu, které jsou nebo mohou být účtovány;
f) osvědčení o bezpečnosti, prosazování a kontroly bezpečnostních norem a pravidel.
3. Regulační subjekt zajistí, aby poplatky stanovené provozovatelem infrastruktury byly v souladu s kapitolou II a byly nediskriminační.
Vyjednávání mezi žadateli a provozovatelem infrastruktury o úrovni poplatků za využití infrastruktury jsou přípustná pouze pod dohledem regulačního subjektu.
Regulační subjekt zasáhne, pokud je pravděpodobné, že jednání jsou v rozporu s touto směrnicí.
4. Regulační subjekt je zmocněn požadovat užitečné informace od provozovatele infrastruktury, žadatelů a jakékoli zúčastněné třetí osoby z příslušného členského státu, přičemž tyto informace mu musí být poskytnuty bez prodlení.
5. Regulační subjekt rozhoduje o všech stížnostech a provádí opatření k nápravě situace nejpozději do dvou měsíců ode dne obdržení veškerých informací.
Aniž je dotčen odstavec 6, jsou rozhodnutí regulačního subjektu závazná pro všechny strany, na něž se rozhodnutí vztahuje.
V případě odvolání proti odmítnutí žádosti o poskytnutí kapacity infrastruktury nebo proti podmínkám nabídky kapacity regulační subjekt buď potvrdí, že žádná změna rozhodnutí provozovatele infrastruktury není žádoucí, nebo si vyžádá změnu tohoto rozhodnutí v souladu s pokyny, které stanoví.
6. Členské státy přijmou nezbytná opatření k zajištění toho, aby rozhodnutí přijatá regulačním subjektem podléhala soudnímu přezkoumání.
Článek 31
Spolupráce regulačních subjektů
Regulační subjekty členských států si vyměňují informace o své práci, zásadách rozhodování a praxi za účelem koordinace svých zásad rozhodování v rámci Společenství.
Komise je v tomto úkolu podpoří.
Článek 32
Osvědčení o bezpečnosti
1. Předpisy upravující osvědčení o bezpečnosti železničních podniků, které jsou nebo budou usazeny ve Společenství, a pro jimi tvořená mezinárodní seskupení musí být v souladu s tímto článkem.
2. Členské státy stanoví na svých územích, aby za účelem zajištění bezpečného provozování železniční dopravy na příslušných trasách předkládaly železniční podniky osvědčení o bezpečnosti stanovící na ně kladené bezpečnostní požadavky.
3. K získání osvědčení o bezpečnosti musí železniční podnik splňovat předpisy vnitrostátního práva slučitelné s právem Společenství a uplatňované nediskriminačním způsobem stanovící technické a provozní požadavky na železniční dopravu a bezpečnostní požadavky na zaměstnance, vozový park a vnitřní organizaci podniku.
Zejména prokáže, že zaměstnanci v provozu a doprovodu vlaků získali nezbytné školení v souladu s dopravními předpisy uplatňovanými provozovatelem infrastruktury a že splňují bezpečnostní požadavky na něj kladené v zájmu provozu vlaku.
Železniční podnik také prokáže, že vozový park tvořící vlaky byl schválen veřejným orgánem nebo provozovatelem infrastruktury a zkontrolován v souladu s provozními pravidly platnými pro používanou infrastrukturu.
Osvědčení o bezpečnosti vydá kterýkoli subjekt určený k tomu členským státem, v němž se používaná infrastruktura nachází.
Článek 33
Odchylky
1. Po dobu pěti let ode dne 15. března 2003 nemusí tyto členské státy:
- Irsko, jako členský stát nacházející se na ostrově s železničním spojením pouze s jedním dalším členským státem,
- Spojené království se zřetelem na Severní Irsko ze stejného důvodu a
- Řecko, jako členský stát, který nemá žádné přímé železniční spojení s žádným jiným členským státem,
uplatňovat požadavky stanovené
a) v článku 3, čl. 4 odst. 2, článku 13, článku 14, článku 17, čl. 21 odst. 4, čl. 21 odst. 6, článku 22, čl. 24 odst. 3, článcích 25 až 28 a článku 30 za podmínky, že proti rozhodnutí o přidělení kapacity infrastruktury nebo zpoplatnění se lze odvolat k nezávislému subjektu, pokud o to železniční podnik písemně požádá, a tento subjekt vydá do dvou měsíců ode dne předložení veškerých užitečných informací rozhodnutí podléhající soudnímu přezkoumání a
b) v článku 32, pokud jde o služby železniční dopravy nespadající do oblasti působnosti článku 10 směrnice 91/440/EHS.
2. Pokud však
a) více než jeden licencovaný železniční podnik podle článku 4 směrnice 95/18/ES nebo v případě Irska a Severního Irska železniční podnik licencovaný jinde, předloží úřední žádost o povolení provozování konkurenční železniční dopravy v Irsku, Severním Irsku nebo Řecka, anebo do těchto zemí nebo z nich,rozhodne se o další použitelnosti této odchylky poradním postupem podle čl. 35 odst. 2, nebo
b) železniční podnik provozující železniční dopravu v Irsku, Severním Irsku nebo Řecku předloží úřední žádost o povolení provozování železniční dopravy na území jiného členského státu, směrem na toto území nebo z něj (v případě Irska nebo Spojeného království se zřetelem na Severní Irsko nebo v případě obou, pokud jde o jiný členský stát mimo jejich území), neplatí odchylky podle odstavce 1.
Do jednoho roku od obdržení rozhodnutí podle písmene a) přijatého poradním postupem podle čl. 35 odst. 2, nebo od podání úřední žádosti podle písmene b) zavede zúčastněný členský stát nebo státy (Irsko, Spojené království se zřetelem na Severní Irsko nebo Řecko) právní předpisy pro provádění článků podle odstavce 1.
3. Odchylku podle odstavce 1 lze prodloužit na období nejvýše pěti let.
Nejpozději 12 měsíců před koncem doby platnosti odchylky může členský stát využívající tuto odchylku podat Komisi žádost o její prodloužení. Žádost musí být odůvodněná.
Komise ji posoudí a rozhodne poradním postupem podle čl. 35 odst.
2. Uvedený poradní postup se použije pro všechna rozhodnutí týkající se těchto žádostí.
Při přijímání rozhodnutí přihlíží Komise k vývoji geopolitické situace a k vývoji na trhu železniční dopravy v členském státu, z členského státu a do členského státu žádajícího o prodloužení odchylky.
4. Lucembursko jako členský stát s relativně malou železniční sítí nemusí do dne 31. srpna 2004 uplatňovat požadavek přidělit nezávislému subjektu funkce rozhodné pro nestranný a nediskriminační přístup k infrastruktuře podle článků 4 a 14, podle kterých jsou členské státy povinny zřídit nezávislé subjekty vykonávající úlohy stanovené v těchto článcích.
KAPITOLA V
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 34
Prováděcí opatření
1. Členské státy mohou předložit Komisi k rozhodnutí jakoukoli otázku týkající se provádění této směrnice. Rozhodnutí se přijímají poradním postupem podle čl. 35 odst. 2.
2. Na žádost členského státu nebo z vlastního podnětu posoudí Komise ve zvláštních případech uplatňování a dodržování ustanovení o zpoplatnění, přidělování kapacit a vydávání osvědčení o bezpečnosti a do dvou měsíců od obdržení této žádosti rozhodne poradním postupem podle čl. 35 odst. 2, zda lze dotyčné opatření dále uplatňovat. Komise sdělí své rozhodnutí Evropskému parlamentu, Radě a členským státům.
Aniž je dotčen článek 226 Smlouvy, může se každý členský stát odvolat proti rozhodnutí Komise k Radě ve lhůtě jednoho měsíce.
Rada může za výjimečných okolností ve lhůtě jednoho měsíce kvalifikovanou většinou přijmout odlišné rozhodnutí.
3. Změny nutné k úpravě příloh se přijímají regulativním postupem podle čl. 35 odst. 3.
Článek 35
Postupy projednávání ve výboru
1. Komisi je nápomocen výbor.
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 3 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES s ohledem na článek 8 zmíněného rozhodnutí.
3. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 5 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES s ohledem na článek 8 zmíněného rozhodnutí.
Doba uvedená v čl. 5 odst. 6 rozhodnutí 1999/468/ES je tři měsíce.
4. Výbor přijme svůj jednací řád.
Článek 36
Zpráva
Komise předloží do 15. března 2005 Evropskému parlamentu a Radě zprávu o provádění této směrnice, doplněnou případně o návrhy pro další činnost Společenství.
Článek 37
Zrušovací ustanovení
Zrušují se nařízení (EHS) č. 2830/77, nařízení (EHS) č. 2183/78, rozhodnutí 82/529/EHS, rozhodnutí 83/418/EHS a směrnice 95/19/ES.
Článek 38
Prováděcí ustanovení
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nutné pro dosažení souladu s touto směrnicí do dne 15. března 2003.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi
Pokud členské státy přijmou taková opatření, musí tato opatření obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu stanoví členské státy.
Článek 39
Vstup v platnost
Tato směrnice vstupuje v platnost dnem vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Článek 40
Určení
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Komise 2001/15/ES
ze dne 15. února 2001
o látkách, které mohou být pro zvláštní výživové účely přidávány do potravin pro zvláštní výživu
(Text s významem pro EHP)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 89/398/EHS ze dne 3. května 1989 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se potravin určených pro zvláštní výživu [1], naposledy pozměněnou směrnicí Evropského parlamentu a Rady 1999/41/ES [2], a zejména na čl. 4 odst. 2 uvedené směrnice,
po konzultaci s Vědeckým výborem pro potraviny,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Některé nutriční látky, jako jsou vitaminy, minerální látky, aminokyseliny a jiné, je možno přidávat do potravin pro zvláštní výživu s cílem zajistit, že budou splněny požadavky na zvláštní výživu osob, pro něž jsou tyto potraviny určeny, nebo s cílem splnit právní požadavky stanovené ve zvláštních směrnicích přijatých podle čl. 4 odst. 1 směrnice 89/398/ES.
(2) Není možné pro účely této směrnice vymezit nutriční látky jako odlišnou skupinu ani sestavit v této fázi vyčerpávající seznam všech kategorií nutričních látek, které mohou být přidávány do potravin pro zvláštní výživu.
(3) Spektrum potravin pro zvláštní výživu je velice široké a rozmanité a technologické procesy používané při jejich výrobě jsou různé.
Z tohoto důvodu by měl být pro kategorie nutričních látek uvedené v této směrnici dostupný co nejširší výběr látek, které lze bezpečně používat při výrobě potravin pro zvláštní výživu.
(4) Výběr látek by se měl zakládat především na jejich bezpečnosti a následně na jejich dostupnosti pro použití člověkem a na jejich organoleptických a technologických vlastnostech.
Zařazení látek do seznamu látek, které mohou být používány při výrobě potravin pro zvláštní výživu, neznamená, že jejich přidávání do těchto potravin je nezbytné nebo žádoucí.
(5) Případy, kdy bylo přidání nutriční látky považováno za nezbytné, již byly upraveny odpovídajícími zvláštními směrnicemi, popřípadě společně s vhodnými podmínkami týkajícími se množství.
(6) V případě neexistence zvláštních pravidel nebo v případě potravin pro zvláštní výživu, na které se zvláštní směrnice nevztahují, by měly být nutriční látky používány s cílem vyrábět výrobky, které jsou v souladu s definicí takových výrobků a které splňují požadavky na zvláštní výživu osob, pro něž jsou určeny.
Dotyčné výrobky musí být také bezpečné při použití podle pokynů výrobce.
(7) Ustanovení týkající se seznamu nutričních látek, které lze používat při výrobě počáteční a pokračovací kojenecké výživy a obilných a ostatních příkrmů pro kojence a malé děti, jsou stanovena ve směrnici Komise 91/321/EHS ze dne 14. května 1991 o počáteční a pokračovací kojenecké výživě [3], naposledy pozměněné směrnicí 1999/50/ES [4], a ve směrnici Komise 96/5/ES [5] ze dne 16. února 1996 o obilných a ostatních příkrmech pro kojence a malé děti, naposledy pozměněné směrnicí 1999/39/ES [6].
Tato ustanovení tedy nemusí být v této směrnici opakována.
(8) Některé nutriční látky mohou být v potravinách používány jako přídatné látky.
V této souvislosti byla nebo budou kritéria pro čistotu přijata na úrovni Společenství v souladu se směrnicí Rady 89/107/EHS ze dne 21. prosince 1988 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se potravinářských přídatných látek povolených pro použití v potravinách určených k lidské spotřebě [7], naposledy pozměněnou směrnicí Evropského parlamentu a Rady 94/34/ES [8].
Tato kritéria pro čistotu by se měla na tyto látky vztahovat bez ohledu na účel jejich použití v potravinách.
(9) Do přijetí kritérií pro čistotu zbylých látek na úrovni Společenství a s cílem zajistit vysokou úroveň ochrany veřejného zdraví by měla být použita obecně přijatelná kritéria pro čistotu doporučená jak mezinárodními organizacemi nebo agenturami, zejména společného výboru odborníků FAO/WHO pro potravinářské přídatné látky (JECFA) a v Evropském lékopisu.
Členským státům by mělo být povoleno zachovat vnitrostátní pravidla, kterými se stanoví přísnější kritéria pro čistotu, aniž jsou dotčena pravidla stanovená ve Smlouvě.
(10) Některé zvláštní živiny nebo jejich deriváty byly určeny za nezbytné pouze pro výrobu některých potravin patřících do skupiny potravin pro zvláštní léčebné účely a jejich případné použití by mělo být omezeno na výrobu těchto výrobků.
(11) Opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro potraviny,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Pro kategorie látek přidávaných pro zvláštní výživové účely do potravin pro zvláštní výživu uvedené v příloze této směrnice mohou být při výrobě potravin pro zvláštní výživu, na které se vztahuje směrnice 89/398/EHS, používány pouze chemické látky uvedené v jednotlivých kategoriích.
Při používání těchto látek musí být dodrženy zvláštní předpisy vztahující se na tyto látky, která mohou být uvedeny ve zvláštních směrnicích podle čl. 4 odst. 1 směrnice 89/398/EHS.
2. Aniž je dotčeno nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 258/97 [9] mohou být jiné látky přidávané pro zvláštní výživové účely, které nenáleží do některé z kategorií uvedených v příloze této směrnice, použity při výrobě potravin pro zvláštní výživu.
3. Používání nutričních látek v potravinách pro zvláštní výživu musí vést k výrobě bezpečných výrobků, které splňují obecně přijímanými vědeckými údaji podložené zvláštní požadavky na výživu osob, pro něž jsou určeny.
4. Příslušné orgány členských států uvedené v článku 9 směrnice 89/398/EHS jsou oprávněny požadovat po výrobci nebo dovozci, aby jim poskytli vědecké práce a údaje, na nichž je založeno použití látek přidávaných podle odstavce 3 do potravin pro zvláštní výživu.
Pokud jsou tyto práce obsaženy v běžně dostupné publikaci, postačí odkaz na tuto publikaci.
Článek 2
1. Na látky uvedené v příloze se vztahují kritéria pro čistotu, která jsou právními předpisy Společenství stanovena pro jejich použití při výrobě potravin pro jiné účely, než na které se vztahuje tato směrnice.
2. Na látky uvedené v příloze, pro které nejsou stanovena právními předpisy Společenství kritéria pro čistotu, se do přijetí odpovídajících předpisů vztahují obecně přijatelná kritéria pro čistotu doporučená mezinárodními subjekty.
Vnitrostátní pravidla stanovující přísnější kritéria pro čistotu mohou být zachována.
Článek 3
Členské státy přijmou a zveřejní právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 31. března 2002.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Budou tyto předpisy používat tak, aby
a) umožnily s účinností od 1. dubna 2002 obchodování s výrobky, které jsou v souladu s touto směrnicí,
b) zakázaly s účinností od 1. dubna 2004 obchodování s výrobky, které nejsou v souladu s touto směrnicí.
Tyto předpisy přijaté členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 4
Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/16/ES
ze dne 19. března 2001
o interoperabilitě transevropského konvenčního železničního systému
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 156 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
s ohledem na stanovisko Výboru regionů [3],
v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy [4],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Za účelem umožnit občanům Unie, hospodářským subjektům a regionálním a místním orgánům plné využití výhod vyplývajících z vytváření prostoru bez vnitřních hranic je na místě zejména podporovat propojení a interoperabilitu vnitrostátních železničních sítí, jakož i přístup k těmto sítím, přičemž musí být prováděna všechna opatření, která se mohou ukázat nezbytnými v oblasti technické normalizace, jak je uvedeno v článku 155 Smlouvy.
(2) Podepsáním protokolu přijatého v Kjótu dne 12. prosince 1997 se Evropská unie zavázala snížit své plynné emise.
Tyto cíle vyžadují upravit vyváženost různých druhů dopravy, a v důsledku toho zvýšit konkurenceschopnost železniční dopravy.
(3) Strategie Rady zaměřená na integraci životního prostředí a udržitelného rozvoje do dopravní politiky Společenství zdůrazňuje potřebu jednat s cílem snížit dopad dopravy na životní prostředí.
(4) Obchodní provoz vlaků v celé transevropské železniční síti vyžaduje zejména dokonalou kompatibilitu vlastností infrastruktury a kolejových vozidel, a také účinné propojení informačních a komunikačních systémů různých provozovatelů infrastruktury a dopravců.
Na této kompatibilitě a propojenosti závisí úroveň výkonnosti, bezpečnost, kvalita služeb a náklady, a tím zejména interoperabilita transevropského konvenčního železničního systému.
(5) K dosažení těchto cílů zavedla Rada počáteční opatření přijetím směrnice 96/48/ES ze dne 23. července 1996 o interoperabilitě transevropského vysokorychlostního železničního systému [5].
(6) Komise v bílé knize z roku 1996 nazvané "Strategie obnovy železnic Společenství" oznámila druhé opatření v odvětví konvenčních železnic, a poté zadala studii o integraci vnitrostátních železničních systémů, jejíž výsledky byly zveřejněny v květnu 1998 s doporučením přijmout směrnici založenou na přístupu přijatém v odvětví vysokorychlostních systémů.
Studie rovněž doporučila, aby spíše než zabývat se všemi překážkami interoperability současně byly problémy řešeny postupně podle pořadí priorit založených na poměru nákladů a výnosů každého z navrhovaných opatření.
Z této studie vyplynulo, že harmonizace užívaných postupů a pravidel a propojení informačních a komunikačních systémů je účinnější než například opatření týkající se průjezdného průřezu infrastruktury.
(7) Ve sdělení Komise o "integraci konvenčních železniční systémů" se doporučuje přijetí této směrnice a odůvodňují se podobnosti a hlavní rozdíly oproti směrnici 96/48/ES.
Hlavní rozdíly spočívají v přizpůsobení zeměpisné oblasti působnosti a v rozšíření technické oblasti působnosti tak, aby byl brán ohled na výsledky výše uvedené studie, a v uplatňování postupného odstraňování překážek interoperability železničního systému, které zahrnuje stanovení pořadí priorit a harmonogramu jejich prosazování.
(8) Z hlediska tohoto postupného přístupu a času, který bude v důsledku toho potřebný k přijetí všech technických specifikací pro interoperabilitu (dále TSI), by měla být učiněna opatření pro zamezení situacím, kdy členské státy přijímají nové vnitrostátní úpravy nebo uskutečňují projekty, které zvyšují různorodost současného systému.
(9) Přijetí postupného přístupu uspokojuje zvláštní požadavky cíle interoperability konvenčního železničního systému charakterizovaného starou vnitrostátní infrastrukturou a kolejovými vozidly vyžadujícími značné investice na přizpůsobení nebo na obnovu, přičemž zvláštní pozornost by měla být věnována tomu, aby železnice nebyly hospodářsky znevýhodněny ve srovnání s jinými druhy dopravy.
(10) Parlament v usnesení ze dne 10. března 1999 o železničním balíčku požádal, aby postupné otevírání železničního odvětví probíhalo souběžně s co nejrychlejšími a nejúčinnějšími technickými harmonizačními opatřeními.
(11) Na zasedání Rady dne 6. října 1999 byla Komise požádána o navržení strategie ke zlepšení interoperability železniční dopravy a ke snížení počtu výskytů úzkých profilů s cílem neprodleně odstranit technické, správní a hospodářské překážky interoperability sítí s tím, že bude zaručena vysoká úroveň bezpečnosti, jakož i vzdělávání a kvalifikace personálu.
(12) Podle směrnice Rady 91/440/EHS ze dne 29. července 1991 o rozvoji železnic Společenství [6] musí mít železniční podniky zvýšený přístup k železničním sítím členských států, z čehož vyplývá požadavek na interoperabilitu infrastruktury, zařízení, kolejových vozidel, systémů řízení a provozu, včetně takové kvalifikace pracovníků a hygienických a bezpečnostních podmínek při práci, které jsou požadovány při provozu a údržbě dotyčných subsystémů a při uplatňování všech TSI.
Harmonizace pracovních podmínek v železničním odvětví však není ani přímým, ani nepřímým cílem této směrnice.
(13) Členské státy odpovídají za dodržování pravidel bezpečnosti, ochrany zdraví a ochrany spotřebitele obecně platných pro železniční sítě při jejich projektování, výstavbě, uvádění do provozu a provozování.
(14) Vnitrostátní předpisy a vnitřní řády železničních společností a technické specifikace uplatňované železničními společnostmi vykazují velké rozdíly, neboť tyto vnitrostátní předpisy a vnitřní řády obsahují technické zvláštnosti příznačné pro průmysl v jednotlivých zemích a předepisují určité rozměry, zařízení a zvláštní vlastnosti.
Tento stav brání zejména tomu, aby vlaky byly běžně schopné jízdy po celém území Společenství.
(15) Tento stav v průběhu několika let vytvořil velmi těsné vazby mezi železničním průmyslem a vnitrostátními železnicemi v jednotlivých zemích na úkor skutečného otevření trhů.
V zájmu posílení konkurenceschopnosti tohoto průmyslu na světové úrovni je třeba, aby evropský trh byl otevřený a konkurenceschopný.
(16) Je tudíž účelné definovat základní požadavky za celé Společenství, které budou platit pro transevropský konvenční železniční systém.
(17) Z hlediska rozsahu a složitosti transevropského konvenčního železničního systému se z praktických důvodů ukázalo nezbytné rozčlenit tento systém do subsystémů.
V zájmu uspokojení základních požadavků musí být pro každý z těchto subsystémů přesně stanoveny základní požadavky a určeny technické specifikace za celé Společenství, zejména s ohledem na prvky a na rozhraní.
(18) Zavedení opatření vztahujících se k interoperabilitě transevropského konvenčního železničního systému nesmí z hlediska nákladů a výnosů nepřípustně ovlivňovat zachování soudržnosti stávající železniční sítě v jednotlivých členských státech, ale musí přitom trvat na dosažení cíle interoperability.
(19) Technické specifikace pro interoperabilitu mají rovněž dopad na podmínky, za kterých uživatelé využívají železniční dopravu, a je proto nezbytné s nimi konzultovat hlediska, která se jich týkají.
(20) Jednotlivým členským státům má být ve zvláštních případech povoleno neuplatňovat určité technické specifikace pro interoperabilitu za předpokladu, že existují postupy zajišťující oprávněnost možných odchylek.
Článek 155 Smlouvy vyžaduje, aby Společenství zohlednilo ve svých opatřeních v oblasti interoperability potenciální hospodářskou životnost projektů.
(21) Vypracování TSI a jejich uplatňování v konvenčním železničním systému by nemělo brzdit technologické inovace, které by měly směřovat ke zvýšení hospodářské výkonnosti.
(22) Výhod interoperability konvenčního železničního systému by mělo být využito zejména v případě nákladní dopravy, aby byly vytvořeny podmínky pro lepší interoperabilitu mezi různými druhy dopravy.
(23) V zájmu vyhovět odpovídajícím předpisům o postupech zadávání zakázek v odvětví železnic, a zejména směrnici 93/38/EHS [7], musí zadavatelé zahrnout technické specifikace do obecných dokladů nebo do smluvních dokumentů týkajících se každé zakázky.
Je nezbytné vytvořit soubor evropských specifikací, na které budou tyto technické specifikace odkazovat.
(24) V zájmu Společenství je, aby existoval mezinárodní systém normalizace schopný vytvářet normy, které jsou skutečně používané mezinárodními obchodními partnery a které vyhovují požadavkům politiky Společenství.
Evropské normalizační subjekty musí proto pokračovat ve své spolupráci s mezinárodními normalizačními subjekty.
(25) Zadavatelé definují dodatečné požadavky jako nezbytné pro doplnění evropských specifikací nebo jiných norem.
Tyto specifikace by měly splňovat základní požadavky harmonizované na úrovni Společenství, jimž musí transevropský konvenční železniční systém vyhovovat.
(26) Postupy upravující posuzování shody nebo vhodnosti pro použití jednotlivých prvků musí být založeny na použití modulů obsažených v rozhodnutí 93/465/EHS [8].
Pokud je to možné, je v zájmu podpory rozvoje daného průmyslu vhodné rozšířit postupy zahrnující systém zabezpečení jakosti.
(27) Shoda prvků je především vázána na oblast jejich použití v zájmu zaručit interoperabilitu systému, a nikoliv jen na jejich volný pohyb na trhu Společenství.
Měla by být posouzena vhodnost pro použití u prvků rozhodujících z hlediska bezpečnosti, dostupnosti nebo hospodárnosti systému.
Není proto nezbytné, aby výrobce opatřil označením CE prvky podléhající ustanovením této směrnice. Na základě posouzení shody nebo vhodnosti pro použití stačí prohlášení výrobce o shodě.
(28) Tím není dotčena povinnost výrobců opatřit označením CE určité konstrukční části, aby osvědčili jejich shodu s ostatními ustanoveními Společenství, která se na tyto konstrukční částí vztahují.
(29) Subsystémy tvořící transevropský konvenční železniční systém musí podléhat postupu ověřování. Toto ověřování musí umožnit orgánům, které jsou odpovědné za povolení uvedení těchto subsystémů do provozu, ujistit se, že ve fázích návrhu, výstavby a uvedení do provozu budou výsledky v souladu s platnými právními, technickými a provozními předpisy.
Toto ověřování musí výrobcům rovněž zajistit, že se mohou spoléhat na rovné zacházení ve všech zemích.
Je proto nezbytné stanovit modul definující zásady a podmínky použitelné pro ES ověřování subsystémů.
(30) Postup ES ověřování má být založen na technických specifikacích pro interoperabilitu.
Na tyto specifikace se vztahuje článek 18 směrnice 93/38/EHS.
Oznámené subjekty odpovědné za přezkoumání postupů posuzování shody nebo vhodnosti prvků pro použití, spolu s postupem posuzování subsystémů, musí co nejúžeji koordinovat svá rozhodnutí, zejména pokud žádné evropské specifikace neexistují.
(31) Tyto specifikace z pověření Komise vypracovává společný orgán zastupující provozovatele infrastruktury, železniční podniky a průmysl.
Zástupci třetích zemí, zejména kandidátských zemí, mohou být od začátku oprávněni účastnit se zasedání společného zastupitelského orgánu jako pozorovatelé.
(32) Směrnice Rady 91/440/EHS požaduje účetně oddělit poskytování dopravních služeb od správy železniční infrastruktury. Ve stejném duchu mají být specializované služby, které provozovatelé železniční infrastruktury jako oznámené subjekty poskytují, členěny takovým způsobem, aby splňovaly kritéria platná pro tento druh subjektu.
Další specializované subjekty mohou být také oznámeny, pokud splňují stejná kritéria.
(33) Opatření nezbytná pro provedení této směrnice by měla být přijata v souladu s rozhodnutím Rady 99/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [9].
(34) Interoperabilita transevropského konvenčního železničního systému je záležitostí celého Společenství.
Členské státy nejsou jednotlivě schopny učinit opatření potřebná k dosažení této interoperability.
V souladu se zásadou subsidiarity nemůže být cílů sledovaných navrhovanými opatřeními dosaženo uspokojivě na úrovni členských států, a proto z důvodu rozsahu či účinků navrhovaných opatření jich může být lépe dosaženo na úrovni Společenství,
PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:
KAPITOLA I
Obecná ustanovení
Článek 1
1. Cílem této směrnice je stanovit podmínky, které je třeba splnit pro dosažení interoperability transevropského konvenčního železničního systému na území Společenství, jak je popsáno v příloze I. Tyto podmínky se týkají projektu, výstavby, uvádění do provozu, modernizace, obnovy, provozu a údržby součástí tohoto systému uvedených do provozu po dni vstupu této směrnice v platnost, jakož i odborné kvalifikace a podmínek ochrany zdraví a bezpečnosti pracovníků, kteří se na provozování tohoto systému podílejí.
2. Sledování tohoto cíle musí vést k definování minimální úrovně technické harmonizace a musí umožnit:
a) usnadnění, zlepšení a rozvoj mezinárodních služeb železniční dopravy v rámci Evropské unie a ve třetích zemích;
b) přispět k postupnému vytváření vnitřního trhu zařízení a služeb pro výstavbu, obnovu, modernizaci a provozování transevropského konvenčního železničního systému;
c) přispět k interoperabilitě transevropského konvenčního železničního systému.
Článek 2
Pro účely této směrnice se:
"transevropským konvenčním železničním systémem" rozumí soustava popsaná v příloze I a sestávající z železničních infrastruktur, které zahrnují tratě a pevná zařízení transevropské dopravní sítě a jsou vybudovány nebo modernizovány pro konvenční železniční dopravu a kombinovanou železniční dopravu, a z kolejových vozidel určených pro provoz na těchto infrastrukturách;
"interoperabilitou" rozumí schopnost transevropského konvenčního železničního systému umožnit bezpečný a nepřerušovaný provoz vlaků dosahujících stanovených úrovní výkonnosti na těchto tratích.
Tato schopnost je založena na všech předpisových, technických a provozních podmínkách, které musí být dodrženy v zájmu splnění základních požadavků;
"subsystémy" rozumí výsledek rozčlenění transevropského konvenčního železničního systému, jak je uvedeno v příloze II.
Tyto subsystémy, pro něž musí být stanoveny základní požadavky, jsou strukturální a funkční;
"prvky interoperability" rozumějí veškeré základní konstrukční části, skupiny konstrukčních částí, podsestavy nebo úplné sestavy zařízení, která jsou nebo mají být v budoucnu zahrnuta do subsystému a na nichž přímo nebo nepřímo závisí interoperabilita transevropského konvenčního železničního systému.
Pojetí "prvku" zahrnuje jak hmotné předměty, tak nehmotné předměty, jako je programové vybavení;
"základními požadavky" rozumějí veškeré podmínky stanovené v příloze III, které transevropský konvenční železniční systém, subsystémy a prvky interoperability, včetně rozhraní, musí splňovat;
"evropskou specifikací" rozumí společná technická specifikace, evropské technické schválení nebo vnitrostátní norma provádějící evropskou normu, jak je stanoveno v čl. 1 bodech 8 až 12 směrnice 93/38/EHS;
"technickými specifikacemi pro interoperabilitu" (dále jen TSI), rozumějí specifikace, které se vztahují na každý subsystém nebo část subsystému tak, aby vyhověl základním požadavkům a zajišťoval interoperabilitu transevropského konvenčního železničního systému;
"společným zastupitelským orgánem" rozumí subjekt sdružující zástupce provozovatelů infrastruktury, železničních podniků a průmyslu, pověřený vypracováním technických specifikací pro interoperabilitu. "Provozovateli infrastruktury" se rozumí ti, kteří jsou uvedeni v článcích 3 a 7 směrnice 91/440/EHS;
"oznámenými subjekty" rozumějí subjekty pověřené posuzováním shody nebo vhodnosti pro použití prvků interoperability nebo posuzováním postupů ES ověřování subsystémů;
"základními parametry" rozumějí všechny předpisové, technické nebo provozní podmínky, které jsou kritické pro interoperabilitu a vyžadují postupem podle čl. 21 odst. 2 rozhodnutí ještě předtím, než společný zastupitelský orgán vypracuje návrh TSI;
"zvláštním případem" rozumí jakákoli část transevropského konvenčního železničního systému, která v TSI vyžaduje zvláštní, buď dočasná nebo definitivní ustanovení vzhledem ke geografickým, topografickým nebo urbanistickým omezením nebo k omezením, která postihují kompatibilitu se stávajícím systémem.
To může zejména zahrnovat železniční tratě a sítě oddělené od zbytku Společenství, průjezdný průřez, rozchod koleje nebo osovou vzdálenost kolejí a kolejová vozidla určená výhradně pro místní nebo regionální použití nebo pro historické účely, jakož i kolejová vozidla pocházející ze třetích zemí nebo určená pro třetí země, pokud tato kolejová vozidla nepřejíždějí hranice mezi dvěma členskými státy;
"modernizací" rozumí každá závažnější úprava subsystému nebo části subsystému, která pro uvedení do provozu vyžaduje nové schválení ve smyslu čl. 14 odst. 1;
"obnovou" rozumí každá závažnější náhrada v subsystému nebo v části subsystému, která pro uvedení do provozu vyžaduje nové schválení ve smyslu čl. 14 odst. 1;
"stávajícím železničním systémem" rozumí soustava sestávající z železničních infrastruktur, které zahrnují tratě a pevná zařízení, stávající železniční sítě, a z kolejových vozidel všech kategorií a původu, které na těchto infrastrukturách jezdí.
Článek 3
1. Tato směrnice se vztahuje na ustanovení týkající se prvků interoperability, rozhraní a postupů u každého subsystému, jakož i podmínek celkové kompatibility transevropského konvenčního železničního systému požadovaných pro dosažení jeho interoperability.
2. Tato směrnice je použitelná, aniž jsou dotčeny jiné související předpisy Společenství.
V případě prvků interoperability, včetně rozhraní, však může splnění základních požadavků této směrnice vyžadovat užití zvláštních evropských specifikací vypracovaných pro tento účel.
Článek 4
1. Transevropský konvenční železniční systém, subsystémy a prvky interoperability, včetně rozhraní, musí vyhovovat odpovídajícím základním požadavkům.
2. Další technické specifikace uvedené v čl. 18 odst. 4 směrnice 93/38/EHS, které jsou nezbytné k doplnění evropských specifikací nebo jiných norem používaných ve Společenství, nesmějí být v rozporu se základními požadavky.
KAPITOLA II
Technické specifikace pro interoperabilitu
Článek 5
1. Pro každý subsystém bude vypracována TSI.
V případě potřeby, zejména pro samostatné řešení kategorií tratí, železničních uzlů nebo kolejových vozidel nebo pro řešení určitých problémů interoperability souvisejících s prioritami, může být pro subsystém vypracováno několik TSI.
V tomto případě se tento článek vztahuje též na část dotyčného subsystému.
2. Subsystémy musí být ve shodě s jednotlivými TSI; tuto shodu je třeba udržovat trvale po dobu používání každého subsystému.
3. V rozsahu nezbytném k dosažení cílů uvedených v článku 1 musí být v každé TSI:
a) uvedena její určená oblast působnosti (část sítě nebo kolejová vozidla podle přílohy I; subsystém nebo část subsystému podle přílohy II);
b) stanoveny základní požadavky kladené na každý dotyčný subsystém a na jeho rozhraní s jinými subsystémy;
c) stanoveny funkční a technické specifikace, kterým musí subsystém a jeho rozhraní s ostatními subsystémy vyhovovat.
V případě potřeby se mohou tyto specifikace lišit podle užívání subsystému, například podle kategorií tratí, železničních uzlů nebo kolejových vozidel uvedených v příloze I;
d) určeny prvky interoperability a rozhraní, které musí být předmětem evropských specifikací, včetně evropských norem, a které jsou nezbytné v zájmu dosažení interoperability transevropského konvenčního železničního systému;
e) v každém zvažovaném případě stanoveny postupy posuzování shody nebo vhodnosti pro použití.
To zahrnuje zejména moduly definované v rozhodnutí 93/456/EHS nebo případně zvláštní postupy, které mají být použity při posuzování shody nebo vhodnosti pro použití prvků interoperability, jakož i při ES ověřování subsystémů;
f) uvedena strategie uplatňování TSI.
Zejména je nezbytné určit fáze, které mají proběhnout, s cílem uskutečnit postupný přechod od současného stavu do konečného stavu, ve kterém bude dodržování TSI obecnou normou;
g) u dotyčných pracovníků uvedena odborná kvalifikace a podmínky ochrany zdraví a bezpečnosti při práci vyžadované pro provoz a údržbu výše uvedeného subsystému, jakož i pro uplatňování TSI.
4. Každá TSI musí být vypracována na základě přezkoušení stávajícího subsystému a musí být uveden cílový subsystém, kterého může být postupně dosaženo během přiměřené lhůty.
Postupné přijímání TSI a dosahování souladu s nimi tudíž napomůže k postupnému dosažení interoperability transevropského konvenčního železničního systému
5. V každém členském státě musí TSI vhodným způsobem zachovávat kompatibilitu stávajícího železničního systému.
S tímto cílem lze ve zvláštních případech pro každý soubor TSI vypracovat ustanovení s ohledem jak na infrastrukturu, tak na kolejová vozidla; zvláštní pozornost je třeba věnovat průjezdnému průřezu, rozchodu koleje, osové vzdálenosti kolejí a drážním vozidlům jedoucím ze třetích zemí nebo s cílovou stanicí ve třetích zemích.
Pro každý zvláštní případ jsou v TSI stanoveny podrobnosti provádění pro prvky TSI, uvedené v odst. 3 písm. c) až g).
6. TSI nebudou překážkou rozhodování členských států o použití infrastruktur pro provoz kolejových vozidel, která nejsou zahrnuta do TSI.
Článek 6
Návrhy TSI vypracovává společný zastupitelský orgán z pověření Komise postupem podle čl. 21 odst.
2. Tyto TSI budou přijaty a revidovány stejným postupem.
Komise je zveřejní v Úředním věstníku Evropských společenství.
Společný zastupitelský orgán je ustaven postupem stanoveným v čl. 21 odst.
2; musí dodržovat pravidla stanovená v příloze VIII. Jestliže společný zastupitelský orgán tato pravidla nedodržuje nebo nemá pravomoc nezbytnou k vypracování konkrétní TSI, ustaví se jiný zplnomocněný orgán stejným postupem.
V tomto případě se musí společný zastupitelský orgán podílet na práci druhého zplnomocněného orgánu.
3. Společný zastupitelský orgán nebo případně dotyčný zplnomocněný orgán odpovídá za vypracování revize a aktualizaci TSI a za vypracování vhodných doporučení pro výbor uvedený v článku 21, aby mohl být zohledněn technický rozvoj nebo sociální požadavky.
4. Každý návrh TSI je vypracován ve dvou fázích.
Společný zastupitelský orgán především určí základní parametry pro danou TSI, jakož i rozhraní s ostatními subsystémy a jakékoli jiné zvláštní případy, které mohou být nezbytné.
Pro každý z těchto parametrů a rozhraní předloží nejvhodnější alternativní řešení spolu s technickým a hospodářským odůvodněním. Rozhodnutí se přijme postupem stanoveným v čl.
21 odst. 2, a je-li to nezbytné, citují se zvláštní případy.
Na základě těchto základních parametrů pak společný zastupitelský orgán vypracuje návrh TSI.
Společný zastupitelský orgán bere případně ohled na technický rozvoj, na práci již vykonanou v oblasti normalizace, na již vytvořené pracovní skupiny a na uznanou výzkumnou práci.
Ke každému návrhu TSI se připojí celkové posouzení předpokládaných nákladů a výnosů z uplatňování TSI; v tomto posouzení musí být uvedeny pravděpodobné důsledky pro všechny provozovatele a hospodářské subjekty.
5. Při vypracování, přijetí a revidování každé TSI (včetně základních parametrů) se musí zohlednit předpokládané náklady a výnosy všech zvažovaných technických řešení spolu s jejich rozhraními tak, aby byla určena a realizována nejvýhodnější řešení.
Členské státy se na tomto posuzování podílejí tím, že poskytují požadované údaje.
6. Výbor uvedený v článku 21 bude pravidelně informován o postupu prací při vypracování TSI.
Během těchto prací může výbor formulovat jakékoliv zadání nebo užitečná doporučení týkající se koncepce TSI a analýzy nákladů a výnosů.
Na požádání členského státu může výbor zejména požadovat prozkoumání alternativních řešení, a uvedení posouzení nákladů a výnosů těchto alternativních řešení ve zprávě připojené k návrhu TSI.
7. Při přijetí každé TSI musí být postupem podle čl. 21 odst. 2 stanoven den jejího vstupu v platnost. Jestliže z důvodu technické kompatibility mají být uvedeny do provozu různé subsystémy současně, musí být dny vstupu v platnost odpovídajících TSI stejné.
8. Při vypracování a revidování TSI musí být brán ohled na stanovisko uživatelů, pokud jde o vlastnosti, které mají přímý vliv na podmínky, za kterých uživatelé tyto subsystémy používají.
Za tímto účelem, v průběhu fází vypracování a revidování TSI, společný zastupitelský orgán nebo případně zplnomocněný orgán konzultuje sdružení a subjekty zastupující uživatele.
Společný zastupitelský orgán nebo případně zplnomocněný orgán připojí k návrhu TSI zprávu o výsledcích této konzultace.
Seznam sdružení a subjektů, které mají být konzultovány, je před přijetím pověření k první TSI finalizován výborem uvedeným v článku 21 a na žádost členského státu nebo Komise může být znovu prozkoumán a aktualizován.
9. Při vypracování a revidování TSI musí být brán ohled na stanovisko sociálních partnerů, pokud jde o podmínky uvedené v čl. 5 odst. 3 písm. g).
Za tímto účelem jsou sociální partneři konzultováni před tím, než je návrh TSI předán k přijetí nebo revizi výboru uvedenému v článku 21.
Sociální partneři jsou konzultováni v rámci výboru pro kolektivní vyjednávání zřízeného v souladu s rozhodnutím Komise 98/500/ES [10].
Sociální partneři vydají své stanovisko do tří měsíců.
Článek 7
V následujících případech a za následujících okolností může členský stát upustit od uplatňování jedné nebo více TSI, včetně těch, které se týkají kolejových vozidel:
a) v případě projektu nové tratě, modernizace stávající tratě nebo v případě jakéhokoli prvku uvedeného v čl. 1 odst. 1, který je v pokročilé fázi vývoje nebo je předmětem průběžně plněné smlouvy v době zveřejnění příslušných TSI;
b) v případě každého projektu obnovy nebo modernizace stávající tratě, kde jsou průjezdný průřez, rozchod koleje, osová vzdálenost kolejí a napájecí elektrické napětí, které jsou uvedeny v těchto TSI, nekompatibilní s parametry stávající tratě;
c) v případě projektu nové tratě nebo projektu obnovy nebo v případě modernizace stávající tratě realizovaného na území dotyčného členského státu, jestliže jeho železniční síť je vnitrostátní nebo je od železniční sítě zbývající části Společenství izolována mořem;
d) v případě každého projektu obnovy, rozšíření nebo modernizace stávající tratě, jestliže by uplatnění těchto TSI ohrozilo hospodářskou životaschopnost projektu nebo kompatibilitu železničního systému v členském státu;
e) jestliže podmínky rychlého obnovení sítě po nehodě nebo přírodní katastrofě ekonomicky nebo technicky nedovolují částečně nebo plně uplatnit příslušnou TSI;
f) v případě drážních vozidel jedoucích ze třetích zemí nebo s cílovou stanicí ve třetích zemích, jejichž rozchod koleje se liší od rozchodu koleje hlavní železniční sítě Společenství.
Ve všech případech dotyčný členský stát předem oznámí Komisi svou zamýšlenou odchylku a zašle jí soubor podkladů vymezujících ty TSI nebo jejich části, které si nepřeje uplatňovat, jakož i odpovídající specifikace, které hodlá uplatňovat. Výbor uvedený v článku 21 provede analýzu opatření zamýšlených členským státem.
V případech podle písmen b), d) a f) přijme Komise rozhodnutí postupem podle čl. 21 odst.
2. V případě potřeby je vydáno doporučení ke specifikacím, které mají být uplatněny.
V případě podle písmene b) nesmí rozhodnutí Komise obsahovat průjezdný průřez a rozchod koleje.
KAPITOLA III
Prvky interoperability
Článek 8
Členský stát přijme veškerá nezbytná opatření, aby prvky interoperability:
a) byly uvedeny na trh pouze v případě, že umožňují dosažení interoperability transevropského konvenčního železničního systému, a přitom vyhovují základním požadavkům;
b) byly určeným způsobem využívány v oblastech jejich použití a byly řádně instalovány a udržovány.
Tato ustanovení nebrání uvedení těchto prvků na trh pro jiná uplatnění.
Článek 9
Členské státy nesmějí na svém území na základě této směrnice zakazovat, omezovat ani bránit uvádění na trh jednotlivých prvků interoperability určených k použití v transevropském konvenčním železničním systému, jestliže tyto prvky vyhovují této směrnici.
Zejména nesmějí požadovat kontroly, které již byly provedeny jako součást postupu ES prohlášení o shodě nebo o vhodnosti pro použití konstrukčních částí uvedených v příloze IV.
Článek 10
1. Členské státy považují prvky interoperability, k nimž existuje ES prohlášení o shodě nebo o vhodnosti pro použití, za vyhovující základním požadavkům uvedeným v této směrnici, které se vůči nim uplatňují.
2. Shoda prvku interoperability s příslušnými základními požadavky a případně jeho vhodnost pro použití je stanovena vzhledem k podmínkám uvedeným v odpovídající TSI, včetně všech odpovídajících evropských specifikací, pokud existují.
3. Odkazy na evropské specifikace se zveřejňují v Úředním věstníku Evropských společenství a uvádějí v příslušné TSI.
Jestliže jsou příslušné evropské specifikace zveřejněny po přijetí TSI, musí být zohledněny, jakmile jsou TSI revidovány.
4. Členské státy zveřejní odkazy na vnitrostátní normy provádějící evropské normy.
5. Pokud jde o období před zveřejněním TSI a pokud žádné evropské specifikace neexistují, oznámí jednotlivé členské státy, aniž je dotčen čl. 20 odst. 5, ostatním členským státům a Komisi seznam norem a technických specifikací používaných při uplatňování základních požadavků. Toto oznámení musí být učiněno nejpozději do 20. března 2002.
6. Pokud v době přijetí TSI ještě neexistuje evropská specifikace a dodržení této specifikace je nezbytnou podmínkou zaručení interoperability, může TSI odkazovat na nejpokročilejší dostupnou verzi návrhu evropské specifikace, které musí odpovídat, nebo zahrne celý tento návrh nebo jeho část.
Článek 11
Jestliže má členský stát nebo Komise za to, že evropské specifikace nevyhovují základním požadavkům, může být rozhodnuto o částečném nebo úplném stažení uvedených specifikací z publikací, v nichž jsou tyto specifikace obsaženy, nebo o jejich změně postupem podle čl. 21 odst. 2, a jde-li o evropské normy, po konzultaci s výborem zřízeným směrnicí 98/34/ES [11].
Článek 12
1. Jestliže členský stát zjistí, že prvek interoperability, k němuž existuje ES prohlášení o shodě nebo o vhodnosti pro použití, uvedený na trh a používaný v souladu se svým určením, pravděpodobně nevyhoví základním požadavkům, pak dotyčný členský stát učiní veškeré kroky nezbytné k omezení oblasti použití tohoto prvku, k zákazu jeho používání nebo k jeho stažení z trhu.
Dotyčný členský stát neprodleně uvědomí Komisi o učiněných opatřeních a uvede důvody svého rozhodnutí, přičemž zejména uvede, zda je nemožnost dosáhnout shody způsobena:
a) nesplněním základních požadavků;
b) nesprávným uplatněním evropských specifikací v případě, že jsou tyto specifikace uplatňovány;
c) neúplností evropských specifikací.
2. Komise konzultuje dotyčné strany co nejdříve.
Jestliže Komise na základě této konzultace určí, že opatření je oprávněné, uvědomí o tom neprodleně členský stát, který k nim podal podnět, a ostatní členské státy.
Jestliže Komise na základě této konzultace určí, že opatření je neodůvodněné, uvědomí o tom neprodleně členský stát, který k nim podal podnět, a výrobce nebo jeho zplnomocněného zástupce usazeného ve Společenství.
Jestliže je rozhodnutí uvedené v odstavci 1 odůvodnitelné nedostatkem v evropských specifikacích, použije se postup definovaný v článku 11.
3. Jestliže prvek interoperability, k němuž bylo vypracováno ES prohlášení o shodě, nevykazuje shodu, přijme příslušný členský stát vhodná opatření vůči tomu, kdo prohlášení vypracoval, a uvědomí o tom Komisi a ostatní členské státy.
4. Komise zajistí, aby členské státy byly trvale informovány o průběhu a výsledcích tohoto postupu.
Článek 13
1. Pro vypracování ES prohlášení o shodě nebo o vhodnosti pro použití prvku interoperability musí výrobce tohoto prvku nebo jeho zplnomocněný zástupce usazený ve Společenství použít ustanovení obsažená v TSI a vztahující se k tomuto prvku.
2. Shoda nebo vhodnost pro použití prvku interoperability musí být posouzena oznámeným subjektem, u kterého výrobce nebo jeho zplnomocněný zástupce usazený ve Společenství podal žádost.
3. Jestliže prvky interoperability podléhají jiným směrnicím Společenství, které zahrnují jiná hlediska, musí v těchto případech ES prohlášení o shodě nebo o vhodnosti pro použití uvádět, že prvky interoperability rovněž splňují požadavky těchto jiných směrnic.
4. Pokud výrobce ani jeho zplnomocněný zástupce usazený ve Společenství neplní povinnosti uvedené v odstavcích 1, 2 a 3, přecházejí tyto povinnosti na každou osobu, která uvádí prvek interoperability na trh.
Pro toho, kdo sestavuje prvky interoperability nebo jejich části různého původu, nebo kdo vyrábí prvky interoperability pro své vlastní použití, platí pro účely této směrnice stejné povinnosti.
5. Aniž je dotčen článek 12,
a) pokaždé, když členský stát zjistí, že ES prohlášení o shodě nebylo řádně vypracováno, je výrobce nebo jeho zplnomocněný zástupce usazený ve Společenství povinen znovu obnovit shodu prvku interoperability a za podmínek stanovených tímto členským státem ukončit porušování shody,
b) jestliže porušování shody přetrvává, učiní členský stát veškerá vhodná opatření vedoucí k omezení nebo zákazu uvádění daného prvku interoperability na trh, nebo musí zajistit, aby byl stažen z trhu v souladu s postupy podle článku 12.
KAPITOLA IV
Subsystémy
Článek 14
1. Každý členský stát povolí uvedení do provozu těch strukturálních subsystémů tvořících transevropský konvenční železniční systém, které jsou umístěny nebo provozovány na jeho území.
Za tímto účelem učiní členské státy veškerá nezbytná opatření, aby tyto subsystémy mohly být uvedeny do provozu jen tehdy, jestliže jsou projektovány, konstruovány a instalovány takovým způsobem, že budou splňovat základní požadavky, které se jich týkají, jakmile budou začleněny do transevropského konvenčního železničního systému.
Zejména musí zkontrolovat kompatibilitu těchto subsystémů se systémem, do kterého budou začleněny.
2. Každý členský stát zkontroluje při uvedení do provozu a následně v pravidelných intervalech, zda jsou tyto subsystémy provozovány a udržovány v souladu se základními požadavky, které se na ně vztahují.
3. V případě obnovy nebo modernizace předloží provozovatel železniční infrastruktury nebo železniční podnik dotyčnému členskému státu dokumentaci popisující projekt.
Členský stát posoudí dokumentaci a s ohledem na prováděcí strategii uvedenou v příslušné TSI rozhodne, zda rozsah prací znamená potřebu nového povolení k uvedení do provozu ve smyslu této směrnice.
Toto povolení k uvedení do provozu je nezbytné vždy tehdy, když může v důsledku zamýšlených prací dojít k ovlivnění úrovně bezpečnosti.
Článek 15
Aniž je dotčen článek 19, nesmějí členské státy na svém území na základě této směrnice zakazovat, omezovat či bránit výstavbě, uvádění do provozu a provozování strukturálních subsystémů tvořících transevropský konvenční železniční systém, jestliže tyto subsystémy vyhovují základním požadavkům.
Zejména nesmějí požadovat kontroly, které již byly provedeny jako součást postupu, který vede k ES prohlášení o ověření, jehož položky jsou uvedeny v příloze V.
Článek 16
1. Členské státy považují za interoperabilní a vyhovující základním požadavkům takové strukturální subsystémy, které tvoří transevropský konvenční železniční systém, k němuž existuje ES prohlášení o ověření.
2. Interoperabilita strukturálního subsystému tvořícího část transevropského konvenčního železničního systému se ověřuje v souladu se základními požadavky pomocí odkazu na TSI, pokud existují.
3. Pokud jde o období před zveřejněním TSI, zašlou členské státy pro každý subsystém ostatním členským státům a Komisi seznam technických předpisů používaných při uplatňování základních požadavků.
Toto oznámení učiní nejpozději do 20. března 2002.
Článek 17
Jestliže se ukáže, že TSI plně nevyhovují základním požadavkům, může být na žádost členského státu nebo z podnětu Komise konzultován výbor uvedený v článku 21.
Článek 18
1. Aby mohlo být vypracováno ES prohlášení o ověření, zařídí zadavatel nebo jeho zplnomocněný zástupce, aby oznámený subjekt zvolený jím pro tento účel použil ES postup ověření podle přílohy VI.
2. Činnost oznámeného subjektu odpovědného za ES ověření subsystému začíná ve fázi projektu a zahrnuje celou dobu výstavby až do fáze přijetí, a to před uvedením subsystému do provozu.
Zahrnuje rovněž ověření rozhraní dotyčného subsystému se systémem, do kterého je začleněn, přičemž se vychází z informací dostupných v odpovídající TSI a v registrech podle článku 24.
3. Oznámený subjekt odpovídá za sestavení souboru technické dokumentace, který má být přiložen k ES prohlášení o ověření.
Soubor technické dokumentace musí obsahovat všechny nezbytné doklady vztahující se k vlastnostem subsystému a případně všechny doklady osvědčující shodu prvků interoperability.
Musí rovněž obsahovat veškeré údaje vztahující se k podmínkám a omezením používání, pokyny pro servis, průběžnou nebo pravidelnou kontrolu, seřizování a údržbu.
Článek 19
1. Jestliže členský stát zjistí, že strukturální subsystém, na který se vztahuje ES prohlášení o ověření s přiloženým souborem technické dokumentace, není plně v souladu s touto směrnicí, a že zejména nevyhovuje základním požadavkům, může požádat o provedení dodatečných kontrol.
2. Členský stát, který podává žádost, uvědomí neprodleně Komisi o všech požadovaných dodatečných kontrolách a o důvodech, které je opravňují. Komise neprodleně zahájí postup podle čl. 21 odst. 2.
KAPITOLA V
Oznámené subjekty
Článek 20
1. Členské státy oznámí Komisi a ostatním členským státům subjekty odpovědné za provádění postupu posuzování shody nebo vhodnosti pro použití podle článku 13 a postupu ověřování podle článku 18, přičemž uvedou oblast příslušnosti každého subjektu a identifikační čísla, která předem získají od Komise.
Komise zveřejní v Úředním věstníku Evropských společenství seznam subjektů, jejich identifikační čísla a oblasti příslušnosti a zajistí, aby byl tento seznam aktualizován.
2. Členské státy musí při posuzování subjektů, které mají být oznámeny, uplatnit kritéria stanovená v příloze VII.
Za subjekty splňující tato kritéria jsou považovány subjekty vyhovující kritériím posuzování stanoveným v příslušných evropských normách.
3. Členský stát odejme schválení subjektu, který již nesplňuje kritéria uvedená v příloze VII.
Neprodleně o tom uvědomí Komisi a ostatní členské státy.
4. Pokud členský stát nebo Komise dospějí k názoru, že subjekt oznámený jiným členským státem již nevyhovuje příslušným kritériím, zabývá se touto záležitostí výbor uvedený v článku 21, který zaujme stanovisko do tří měsíců.
Komise informuje se zřetelem na stanovisko výboru dotyčný členský stát o všech změnách nezbytných k tomu, aby si oznámený subjekt zachoval udělený statut.
5. V případě potřeby se koordinace činnosti oznámených subjektů provádí podle článků 21 a 22.
KAPITOLA VI
Výbor a pracovní program
Článek 21
1. Komisi je nápomocen výbor zřízený článkem 21 směrnice 96/48/ES (dále jen "výbor").
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 5 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES s ohledem na článek 8 zmíněného rozhodnutí.
Doba uvedená v čl. 5 odst. 6 rozhodnutí 1999/468/ES je tři měsíce.
3. Výbor přijme svůj jednací řád.
Článek 22
Jakmile tato směrnice vstoupí v platnost, může výbor projednat jakoukoli záležitost týkající se interoperability transevropského konvenčního železničního systému včetně otázek týkajících se interoperability transevropského železničního systému a železničního systému třetích zemí.
Článek 23
1. Aniž je dotčen postup přijímání pověření podle čl. 6 odst. 1, je pořadí priorit pro schvalování TSI toto:
a) první skupina TSI zahrnuje řízení a zabezpečení, využití telematiky v nákladní dopravě, provoz a řízení dopravy (včetně kvalifikace pracovníků přeshraničních služeb při dodržení kritérií stanovených v přílohách II a III), nákladní vozy a problémy emise hluku vytvářeného kolejovými vozidly a infrastrukturou.
Pokud jde o kolejová vozidla, budou jako první zpracována kolejová vozidla určená pro mezinárodní použití;
b) z hlediska možností Komise a společného zastupitelského orgánu musí být rovněž projednána tato hlediska: využití telematiky v osobní dopravě, údržba se zvláštním ohledem na bezpečnost, osobní vozy, hnací vozidla a lokomotivy, infrastruktura, energie a znečištění ovzduší.
Pokud jde o kolejová vozidla, budou jako první zpracována kolejová vozidla určená pro mezinárodní použití;
c) na žádost Komise, členského státu nebo společného zastupitelského orgánu může postupem podle čl. 21 odst. 2 výbor rozhodnout, aby byla, aniž je dotčeno pořadí priorit stanovených výše, vypracována TSI pro dodatečné hledisko, pokud se týká subsystému zmíněného v příloze II.
2. Postupem podle čl. 21 odst. 2 výbor vypracuje pracovní program dodržující pořadí priorit podle odstavce 1 a pořadí priorit ostatních úkolů, které mu byly svěřeny touto směrnicí.
TSI uvedené v prvním pracovním programu podle odst. 1 písm. a) musí být vypracovány nejpozději do 20. dubna 2004.
3. Pracovní program sestává z těchto fází:
a) ustavení společného zastupitelského orgánu;
b) vypracování typické architektury konvenčního železničního systému na základě návrhu podaného společným zastupitelským orgánem vycházejícího ze seznamu subsystémů (příloha II) s cílem zaručit soudržnost mezi TSI. Tato architektura musí zejména zahrnovat různé prvky tohoto systému a jejich rozhraní a musí působit jako referenční rámec pro definování oblastí použití každé TSI;
c) stanovení vzorové struktury pro vypracování TSI;
d) stanovení metody analýzy nákladů a výnosů řešení předložených v TSI;
e) stanovení pověření potřebných pro vypracování TSI;
f) stanovení základních parametrů pro každou TSI;
g) schválení návrhu normalizačních programů;
h) zvládnutí přechodného období mezi dnem vstupu této směrnice v platnost a zveřejněním TSI, včetně stanovení referenčního systému uvedeného v článku 25.
KAPITOLA VII
Registry infrastruktury a kolejových vozidel
Článek 24
1. Členské státy zajistí zveřejňování a každoroční aktualizaci registrů infrastruktury a registrů kolejových vozidel.
Tyto registry musí uvádět hlavní charakteristické znaky každého subsystému nebo částí dotyčného subsystému (například základní parametry) a jejich vztah k charakteristickým znakům stanoveným použitelnými TSI.
Za tímto účelem musí být v každé TSI přesně uvedeno, jaké informace musí být do registru infrastruktury a do registru kolejových vozidel zařazovány.
2. Kopie těchto registrů se zasílá dotyčným členským státům a společnému zastupitelskému orgánu a musí být zpřístupněna veřejnosti.
KAPITOLA VIII
Přechodná ustanovení
Článek 25
1. Na základě informací oznámených členskými státy podle čl. 10 odst. 5 a čl. 16 odst. 3, technické dokumentace odborných kruhů a znění souvisejících mezinárodních dohod vypracuje společný zastupitelský orgán návrh referenčního systému technických předpisů zajišťujících současný stupeň interoperability transevropského konvenčního železničního systému. Výbor tento návrh posoudí a rozhodne, zda tento návrh může až do přijetí TSI sloužit jako referenční systém.
2. Po přijetí výše uvedeného referenčního systému členské státy uvědomí Komisi o svém úmyslu přijmout jakýkoli vnitrostátní předpis nebo o vypracování jakýchkoli projektů na svém území lišících se od referenčního systému.
KAPITOLA IX
Závěrečná ustanovení
Článek 26
Každé rozhodnutí učiněné na základě této směrnice a týkající se posuzování shody nebo vhodnosti pro použití prvků interoperability, ověření subsystémů tvořících transevropský konvenční železniční systém, a každé rozhodnutí učiněné na základě článků 11, 12, 17 a 19 musí podrobně uvést důvody, na nichž je založeno.
Musí být co nejdříve oznámeno dotyčné straně spolu s uvedením opravných prostředků, které jsou k dispozici podle právních předpisů platných v dotyčných členských státech, a s uvedením lhůt stanovených k podání těchto opravných prostředků.
Článek 27
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 20. dubna 2003, s výjimkou ustanovení zvláštních pro každou TSI, která musí být provedena v souladu s opatřeními zvláštními pro každou TSI.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tyto předpisy přijaté členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 28
Každé dva roky, a poprvé 20. dubna 2005, předloží Komise Evropskému parlamentu a Radě zprávu o pokroku při dosahování interoperability transevropského konvenčního železničního systému.
Tato zpráva musí rovněž obsahovat analýzu případů uvedených v článku 7.
Společný zastupitelský orgán vypracuje a pravidelně aktualizuje nástroj, který je schopný vytvořit na žádost členského státu nebo Komise přehled úrovně interoperability transevropského konvenčního železničního systému.
Tento nástroj musí využívat informací dostupných v registrech uvedených v článku 24.
Článek 29
Tato směrnice vstupuje v platnost dnem vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Článek 30
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/17/ES
ze dne 19. března 2001
o reorganizaci a likvidaci pojišťoven
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 47 odst. 2 a článek 55 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy [3],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) První směrnice Rady 73/239/EHS ze dne 24. července 1973 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se přístupu k činnosti v přímém pojištění jiném než životním a jejího výkonu [4], doplněná směrnicí 92/49/EHS [5], a první směrnice Rady 79/267/EHS ze dne 5. března 1979 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se přístupu k činnosti v přímém životním pojištění a jejího výkonu [6], doplněná směrnicí 92/96/EHS [7], stanoví jednotné povolení, které pojišťovnám vydává dozorčí orgán domovského členského státu.
Toto jednotné povolení umožňuje, aby pojišťovna vykonávala svou činnost ve Společenství v rámci práva usazení nebo volného pohybu služeb bez nutnosti dalšího povolení vydaného hostitelským členským státem a za situace, kdy obezřetnostní dozor vykonávají pouze dozorčí orgány domovského členského státu.
(2) Pojišťovací směrnice, jimiž se stanoví pro pojišťovny vydání jediného povolení v rámci Společenství, neobsahují pravidla o koordinaci v případě likvidace.
Pojišťovny stejně jako ostatní finanční instituce jsou výslovně vyňaty z oblasti působnosti nařízení Rady (ES) č. 1346/2000 ze dne 29. května 2000 o úpadkovém řízení [8].
Je v zájmu řádného fungování vnitřního trhu a ochrany věřitelů, aby byla na úrovni Společenství zavedena koordinovaná pravidla pro likvidační řízení týkající se pojišťoven.
(3) Pravidla pro koordinaci by se měla stanovit také proto, aby reorganizační opatření přijatá příslušným orgánem členského státu z důvodu zachování nebo obnovení zdravé finanční situace pojišťovny a s cílem v co nejširším měřítku předcházet likvidaci byla plně účinná v rámci celého Společenství.
Reorganizační opatření ve smyslu této směrnice jsou taková opatření, kterými jsou dotčena stávající práva jiných osob, než je samotná pojišťovna.
Opatření uvedená v článku 20 směrnice 73/239/EHS a v článku 24 směrnice 79/267/EHS by měla spadat do oblasti působnosti této směrnice za předpokladu, že splňují podmínky uvedené v definici reorganizačních opatření.
(4) Oblast působnosti této směrnice zahrnuje celé Společenství a vztahuje se na pojišťovny ve smyslu směrnic 73/239/EHS a 79/267/EHS, které mají sídlo na území Společenství, a na pobočky pojišťoven nacházející se ve Společenství, přičemž sídlo těchto pojišťoven se nachází ve třetích zemích, a na věřitele s bydlištěm nebo sídlem ve Společenství.
Tato směrnice by neměla upravovat účinky reorganizačních opatření a likvidačních řízení vůči třetím zemím.
(5) Tato směrnice by se měla vztahovat na likvidační řízení bez ohledu na to, zda vznikla na základě platební neschopnosti či nikoli, a bez ohledu na to, zda jsou dobrovolná nebo nucená.
Měla by se vztahovat na hromadná řízení, jak je vymezují právní předpisy domovského členského státu v souladu s článkem 9, u nichž dochází k realizaci aktiv pojišťovny a rozdělení výnosů z prodeje těchto aktiv.
Do oblasti působnosti této směrnice by měla být také zahrnuta likvidační řízení, která nejsou způsobena platební neschopností a která při vyplacení pohledávek z pojištění berou v úvahu pořadí priorit v souladu s článkem 10.
Pohledávky zaměstnanců pojišťovny, které vznikly na základě pracovních smluv a pracovních poměrů, by mělo být možno převést na vnitrostátní záruční systém mezd; s těmito převedenými pohledávkami by se mělo zacházet podle práva domovského členského státu podle zásad této směrnice.
Ustanovení této směrnice by se měla podle potřeby vztahovat na různé případy likvidačních řízení.
(6) Přijetí reorganizačních opatření předem nevylučuje zahájení likvidačního řízení.
Likvidační řízení může být zahájeno v případě, že nebyla přijata reorganizační a opatření, nebo může být zahájeno následně po přijetí těchto opatření a může skončit vyrovnáním nebo jinými obdobnými opatřeními, zejména reorganizačními opatřeními.
(7) Definice pobočky v souladu s existujícími zásadami ve věcech platební neschopnosti by měla zohlednit skutečnost, že právní subjektivitu má výlučně pojišťovna.
Právní předpisy domovského členského státu by měly stanovit způsob, jakým by se při likvidaci pojišťovny mělo naložit s aktivy a pasivy v držení nezávislé osoby, která má stálé oprávnění jednat jako zástupce pojišťovny.
(8) Mělo by se rozlišovat mezi orgány příslušnými pro účely reorganizačních opatření a likvidačních řízení a orgány pro dozor nad pojišťovnami.
Příslušnými orgány mohou být správní nebo soudní orgány podle právních předpisů členského státu.
Záměrem této směrnice není harmonizovat vnitrostátní právní předpisy týkající se rozložení pravomocí mezi těmito orgány.
(9) Tato směrnice si neklade za cíl harmonizovat vnitrostátní právní předpisy týkající se reorganizačních opatření a likvidačních řízení, jejím cílem je však zajištění vzájemného uznání reorganizačních opatření členských států a právních předpisů o likvidaci týkajících se pojišťoven, stejně jako nezbytné spolupráce.
Vzájemné uznávání se v této směrnici uskutečňuje prostřednictvím zásad jednoty, univerzálnosti, koordinace, zveřejňování, rovného zacházení a ochrany věřitelů z pojištění.
(10) Přijímat rozhodnutí o likvidačních řízeních pojišťoven by měly být zmocněny pouze příslušné orgány domovského členského státu (zásada jednoty).
Tato řízení by měla být účinná po celém Společenství a měly by je uznat všechny členské státy.
Do likvidačních řízení by v zásadě měla být zahrnuta veškerá aktiva a pasiva pojišťovny (zásada univerzálnosti).
(11) Právní předpisy domovského členského státu by měly upravovat rozhodnutí o likvidaci pojišťovny, samotné likvidační řízení a jeho účinky, jak hmotněprávní, tak i procesní, na osoby a příslušné právní vztahy, nestanoví-li tato směrnice jinak.
Proto by se obecně všechny podmínky pro zahájení, vedení a ukončení likvidačního řízení měly řídit právem domovského členského státu.
Aby se usnadnilo používání této směrnice, měla by obsahovat nevyčerpávající seznam aspektů, které zejména podléhají obecným pravidlům domovského členského státu.
(12) Dozorčí orgány domovského členského státu a obdobné orgány ostatních členských států by měly být neprodleně informovány o zahájení likvidačního řízení (zásada koordinace).
(13) Je nanejvýš důležité, aby pojištěné osoby, pojistníci, oprávněné osoby a všichni poškození, kteří mají přímé právo žalovat pojišťovnu z pohledávky vzniklé na základě pojišťovacích operací, byli v průběhu likvidačních řízení chráněni.
Tato ochrana by se neměla vztahovat na pohledávky, které nevznikly ze závazků vyplývajících z pojistných smluv nebo pojišťovacích operací, ale na základě občanskoprávní odpovědnosti zástupce při jednáních, za která podle práva rozhodného pro pojistnou smlouvy nebo operaci zástupce sám podle této pojistné smlouvy nebo operace nemusí nést odpovědnost.
Aby se dosáhlo tohoto cíle, měly by členské státy zajistit zvláštní úpravu pro věřitele z pojištění podle jedné ze dvou metod stanovených v této směrnici.
Členské státy mohou buď udělit pohledávkám z pojištění absolutní přednost před všemi jinými pohledávkami ve vztahu k aktivům tvořícím technické rezervy, nebo přiřadit pohledávkám z pojištění zvláštní pořadí, před kterým mají přednost pouze pohledávky z mezd, sociálního zabezpečení, daní a věcně zajištěné pohledávky ve vztahu k souhrnu aktiv pojišťovny.
Ani jedna z metod stanovených v této směrnici nebrání členskému státu, aby zavedl rozlišení pořadí mezi různými třídami pohledávek z pojištění.
(14) Tato směrnice by měla zajistit žádoucí rovnováhu mezi ochranou věřitelů z pojištění a ostatních přednostních věřitelů, kteří jsou chráněni právními předpisy členského státu, a neměla by harmonizovat různé systémy přednostních věřitelů, které existují v členských státech.
(15) Tyto dvě volitelné metody zacházení s pohledávkami z pojištění se považují v podstatě za rovnocenné.
První metoda zajišťuje použití aktiv tvořících technické rezervy k uspokojení pohledávek z pojištění, druhá metoda zajišťuje pohledávkám z pojištění přednostní umístění v pořadí věřitelů nejenom k uspokojení z aktiv tvořících technické rezervy, nýbrž z veškerých aktiv pojišťovny.
(16) Členské státy, které si s cílem chránit věřitele z pojištění vyberou metodu udělení absolutní přednosti pohledávek z pojištění ve vztahu k aktivům tvořícím technické rezervy, by měly požadovat, aby jejich pojišťovny založily a vedly zvláštní evidenci těchto aktiv.
Tato evidence představuje užitečný nástroj pro určení aktiv dotčených těmito pohledávkami.
(17) Aby se posílila rovnocennost obou metod zacházení s pohledávkami z pojištění, měla by tato směrnice členským státům, které uplatňují metodu uvedenou v čl. 10 odst. 1 písm. b), stanovit povinnost požadovat od každé pojišťovny, aby kdykoli a nezávisle na případné likvidaci uspokojila pohledávky, které mohou být podle této metody upřednostněny před pohledávky z pojištění a které jsou evidovány v účetnictví pojišťoven, takovými aktivy, které podle platných pojišťovacích směrnic mohou tvořit technické rezervy.
(18) Domovský členský stát by měl být schopen zajistit, aby v případech, kdy jsou práva věřitelů z pojištění postoupena garančnímu systému vytvořenému v tomto domovském státě, nemohly pohledávky vzniklé na základě tohoto systému využívat úpravy pohledávek z pojištění podle této směrnice.
(19) Součástí zahájení likvidačního řízení by mělo být odnětí povolení k výkonu činnosti, které bylo vydáno pojišťovně, pokud toto povolení nebylo odňato již dříve.
(20) Rozhodnutí zahájit likvidační řízení, které může mít dopad po celém území Společenství na základě zásady univerzálnosti, by mělo být v rámci Společenství odpovídajícím způsobem zveřejněno.
Aby byla zajištěna ochrana zúčastněných osob, mělo by být rozhodnutí zveřejněno v souladu s postupy domovského členského státu a v Úředním věstníku Evropských společenství, a dále i všemi jinými způsoby, o kterých rozhodnou dozorčí orgány ostatních členských států v rámci své územní působnosti.
Kromě zveřejnění rozhodnutí by měli být o tomto rozhodnutí jednotlivě informováni i známí věřitelé se sídlem ve Společenství a tato informace by měla obsahovat přinejmenším skutečnosti blíže určené v této směrnici.
Likvidátoři by měli také pravidelně informovat věřitele o průběhu likvidačního řízení.
(21) Věřitelé by v likvidačním řízení měli mít právo přihlásit pohledávky nebo předložit písemná vysvětlení.
Pohledávky věřitelů s bydlištěm nebo sídlem v členském státě, který není totožný s domovským členským státem, by měly být posuzovány stejným způsobem jako stejné pohledávky v domovském státě bez jakékoli diskriminace na základě státní příslušnosti nebo bydliště (zásada rovného zacházení).
(22) Tato směrnice by se měla vztahovat na reorganizační opatření přijatá příslušným orgánem členského státu podle zásad, které jsou obdobné zásadám vztahujícím se na likvidační řízení.
Zveřejnění těchto reorganizačních opatření by se mělo omezit na případy, kdy v domovském členském státě existuje možnost podání opravného prostředku i pro jiné osoby, než je samotná pojišťovna.
Pokud reorganizační opatření ovlivní výhradně práva akcionářů, společníků nebo zaměstnanců pojišťovny jako takových, měly by příslušné orgány stanovit způsob, jakým by měly být dotčené osoby informovány v souladu s odpovídajícími právními předpisy.
(23) Tato směrnice stanoví koordinovaná pravidla s cílem určit právo rozhodné pro reorganizační opatření a likvidační řízení v souvislosti s pojišťovnami.
Tato směrnice neusiluje o zavedení pravidel mezinárodního práva soukromého pro určování práva rozhodného pro smlouvy a ostatní právní vztahy.
Zejména pak tato směrnice neupravuje, jaké právo má být rozhodné pro existenci smlouvy, pro práva a povinnosti smluvních stran a pro stanovení dluhů.
(24) Obecné pravidlo této směrnice, podle kterého je právem rozhodným pro reorganizační opatření a likvidační řízení právo domovského členského státu, by mělo mít řadu výjimek pro zajištění ochrany důvěry a právní jistoty u některých transakcí v jiných členských státech, než je domovský členský stát.
Tyto výjimky by se měly týkat účinků reorganizačních opatření nebo likvidačních řízení na některé smlouvy a práva, na věcně zajištěná práva třetích osob, na výhrady vlastnictví, na vzájemné započtení pohledávek, na regulované trhy, na právní úkony poškozující věřitele, na nabyvatele — třetí osoby a na probíhající soudní řízení.
(25) Výjimka týkající se účinků reorganizačních opatření a likvidačních řízení na některé smlouvy a práva uvedené v článku 19 by se měla omezit na účinky uvedené v tomto článku a neměla by zahrnovat žádné další otázky vztahující se k reorganizačním opatřením a likvidačním řízením, jako je například přihlašování, ověřování, přijímání a stanovení pořadí pohledávek v souvislosti s těmito smlouvami a právy, jež by měly upravovat právní předpisy domovského členského státu.
(26) Účinky reorganizačních opatření nebo likvidačních řízení na probíhající soudní řízení by se měly řídit právem členských států, v nichž probíhá soudní řízení týkající se majetku nebo práva, jichž byla pojišťovna na základě soudního příkazu zbavena, což představuje výjimku z použití lex concursus.
Účinky těchto opatření a řízení na jednotlivé postupy při výkonu individuálních práv na základě těchto soudních řízení by se měly řídit právem domovského členského státu, v souladu s obecným pravidlem této směrnice.
(27) Všechny osoby, u nichž se požaduje, aby přijímaly nebo sdělovaly informace v rámci sdělovacích postupů uvedených v této směrnici, by měly podléhat povinnosti zachování profesního tajemství, stejně, jak je stanoveno v článku 16 směrnice 92/49/EHS a v článku 15 směrnice 92/96/EHS, s výjimkou soudních orgánů, na které se vztahují zvláštní vnitrostátní právní předpisy.
(28) Výhradně za účelem použití této směrnice pro reorganizační opatření a pro likvidační řízení v případě poboček, které se nacházejí ve Společenství a jsou pobočkami pojišťovny, jejíž sídlo se nachází ve třetí zemi, by měl být domovský stát definován jako členský stát, ve kterém se nachází pobočka, a za dozorčí orgány a příslušné orgány by se měly považovat odpovídající orgány tohoto členského státu.
(29) Má-li pojišťovna se sídlem mimo Společenství pobočky ve více než jednom členském státě, měla by být každá pobočka v rámci použití této směrnice posuzována nezávisle.
V tom případě by měly příslušné orgány, dozorčí orgány, správci a likvidátoři usilovat o koordinaci své činnosti,
PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:
HLAVA I
OBLAST PŮSOBNOSTI A DEFINICE
Článek 1
Oblast působnosti
1. Tato směrnice se vztahuje na reorganizační opatření a likvidační řízení týkající se pojišťoven.
2. Tato směrnice se také vztahuje v rozsahu stanoveném v článku 30 na reorganizační opatření a likvidační řízení týkající se poboček na území Společenství pojišťoven, jejichž sídlo se nachází mimo Společenství.
Článek 2
Definice
Pro účely této směrnice se:
"pojišťovnou" rozumí podnik, kterému bylo vydáno úřední povolení v souladu s článkem 6 směrnice 73/239/EHS nebo článkem 6 směrnice 79/267/EHS;
"pobočkou" rozumí každá trvalá přítomnost pojišťovny, která vykonává pojišťovací činnost na území jiného členského státu, než je její domovský členský stát;
"reorganizačními opatřeními" rozumějí opatření v podobě určité intervence správních nebo soudních orgánů, jejichž účelem je uchovat nebo obnovit zdravou finanční situaci pojišťovny a která mají vliv na již existující práva jiných osob, než je samotná pojišťovna, mimo jiné například opatření zahrnující možnost pozastavení plateb, odložení opatření souvisejících s výkonem rozhodnutí nebo krácení pohledávek;
"likvidačním řízením" rozumí kolektivní řízení, jehož součástí je prodej majetku pojišťovny a rozdělení výnosu z prodeje mezi věřitele, akcionáře nebo společníky, což nevyhnutelně zahrnuje určitou intervenci správních nebo soudních orgánů členského státu, včetně případů, kdy jsou kolektivní řízení ukončena vyrovnáním nebo jiným obdobným opatřením, bez ohledu na to, zda jsou nebo nejsou způsobena platební neschopností či zda jsou dobrovolná nebo povinná;
"domovským členským státem" rozumí členský stát, ve kterém bylo pojišťovně vydáno povolení v souladu s článkem 6 směrnice 73/239/EHS nebo v souladu s článkem 6 směrnice 79/267/EHS;
"hostitelským členským státem" rozumí členský stát jiný než domovský členský stát, ve kterém má pojišťovna pobočku;
"příslušnými orgány" rozumějí správní nebo soudní orgány členského státu příslušné pro provádění reorganizačních opatření nebo likvidačního řízení;
"dozorčími orgány" rozumějí příslušné orgány ve smyslu čl. 1 písm. k) směrnice 92/49/EHS a čl. 1 písm. l) směrnice 92/96/EHS;
"správcem" rozumí každá osoba nebo orgán jmenovaný příslušnými orgány pro účely řízení reorganizačních opatření;
"likvidátorem" rozumí každá osoba nebo orgán jmenovaný příslušnými orgány nebo statutárními orgány pojišťovny pro účely řízení likvidačního řízení;
"pohledávkami z pojištění" rozumějí všechny částky, které pojišťovna dluží pojištěným osobám, pojistníkům, oprávněným osobám nebo jakémukoli poškozenému s přímým právem přihlásit pohledávku proti pojišťovně a které vznikly na základě pojistné smlouvy nebo na základě jakékoli operace uvedené v čl. 1 odst.
2 a 3 směrnice 79/267/EHS v přímém pojištění, včetně částek odložených stranou pro výše uvedené osoby, pokud nejsou dosud známy některé části dluhu. Pojistné, které dluží pojišťovna v důsledku neuzavření nebo zrušení těchto pojistných smluv a operací v souladu s právem rozhodným pro tyto smlouvy nebo operace před zahájením likvidačního řízení, se také považuje za pohledávku z pojištění.
HLAVA II
REORGANIZAČNÍ OPATŘENÍ
Článek 3
Oblast působnosti
Tato hlava se vztahuje na reorganizační opatření definovaná v čl. 2 písm. c).
Článek 4
Přijetí reorganizačních opatření — Rozhodné právo
1. O reorganizačních opatřeních týkajících se pojišťoven, včetně jejich poboček v jiných členských státech, jsou oprávněny rozhodovat pouze příslušné orgány domovského členského státu.
Reorganizační opatření nebrání tomu, aby domovský členský stát zahájil likvidační řízení.
2. Reorganizační opatření se řídí právními předpisy a postupy platnými v domovském členském státě, pokud články 19 až 26 nestanoví jinak.
3. Reorganizační opatření jsou účinná v plném rozsahu v celém Společenství v souladu s právními předpisy domovského členského státu bez nutnosti dalších formalit, a sice i vůči třetím osobám v ostatních členských státech, a to i v případě, že právní předpisy těchto jiných členských států nestanoví tato reorganizační opatření nebo podmiňují jejich používání podmínkami, které nejsou splněny.
4. Reorganizační opatření jsou účinná v celém Společenství od okamžiku nabytí účinnosti v členském státě, kde byla přijata.
Článek 5
Informace poskytované dozorčím orgánům
Příslušné orgány domovského členského státu informují neprodleně dozorčí orgány domovského členského státu o každém reorganizačním opatření, pokud možno ještě před jeho přijetím, nebo ihned poté.
Dozorčí orgány domovského členského státu neprodleně informují dozorčí orgány všech ostatních členských států o rozhodnutí přijmout reorganizační opatření a o možných praktických dopadech těchto opatření.
Článek 6
Zveřejnění
1. V případech, kdy existuje v domovském členském státě možnost podat opravný prostředek proti reorganizačnímu opatření, zveřejní příslušné orgány domovského členského státu, správce nebo oprávněná osoba v domovském členském státě své rozhodnutí o reorganizačním opatření v souladu s podmínky platnými v domovském členském státě a kromě toho při nejbližší možné příležitosti zveřejní v Úředním věstníku Evropských společenství výtah z dokumentu, kterým se stanoví reorganizační opatření.
Dozorčí orgány všech ostatních členských států, které byly informovány o rozhodnutí přijmout reorganizační opatření podle článku 5, mohou zveřejnit toto rozhodnutí na svém území způsobem, který považují za vhodný.
2. V textu zveřejněném podle odstavce 1 se zároveň určí příslušný orgán domovského členského státu, rozhodné právo podle čl. 4 odst. 2 a popřípadě stanovený správce. Text se uveřejní v úředním jazyce nebo v jednom z úředních jazyků členského státu, kde je informace zveřejněna.
3. Reorganizační opatření jsou účinná bez ohledu na ustanovení o zveřejnění, která jsou uvedena v odstavcích 1 a 2, a jsou plně účinná vůči věřitelům, pokud příslušné orgány domovského členského státu nebo právo tohoto státu nestanoví jinak.
4. Jestliže se reorganizační opatření dotýkají výhradně práva akcionářů, společníků nebo zaměstnanců pojišťovny jako takových, tento článek se nepoužije, pokud rozhodné právo vztahující se na tato reorganizační opatření nestanoví jinak.
Příslušné orgány určí způsob, jakým jsou informovány zúčastněné osoby dotčené těmito reorganizačními opatřeními v souladu s odpovídajícími právními předpisy.
Článek 7
Informace určené známým věřitelům a právo přihlásit pohledávky
1. Jestliže právní předpisy domovského členského státu vyžadují pro uznání pohledávky její přihlášení nebo stanoví povinné oznámení reorganizačního opatření věřitelům, kteří mají bydliště, obvyklé místo pobytu nebo sídlo v tomto státě, informují příslušné orgány domovského členského státu nebo správce v souladu s postupy stanovenými v článku 15 a v čl. 17 odst. 1 zároveň i známé věřitele, kteří mají bydliště, obvyklé místo pobytu nebo sídlo v jiném členském státě.
2. Jestliže právní předpisy domovského členského státu stanoví právo věřitelů, kteří mají bydliště, obvyklé místo pobytu nebo sídlo v tomto státě, přihlásit pohledávky nebo předložit vysvětlení ke svým pohledávkám, mají věřitelé, kteří mají bydliště, obvyklé místo pobytu nebo sídlo v jiném členském státě, stejné právo přihlásit pohledávky nebo předložit vysvětlení v souladu s postupy stanovenými v článku 16 a v čl. 17 odst. 2.
HLAVA III
LIKVIDAČNÍ ŘÍZENÍ
Článek 8
Zahájení likvidačního řízení — Informace určené dozorčím orgánům
1. Rozhodnutí zahájit likvidační řízení ve vztahu k pojišťovně, včetně jejích poboček v jiných členských státech, jsou oprávněny přijmout pouze příslušné orgány domovského členského státu.
Toto rozhodnutí mohou přijmout buď za situace, kdy nejsou zavedena reorganizační opatření, nebo následně po jejich přijetí.
2. Rozhodnutí o zahájení likvidačního řízení pojišťovny, včetně jejích poboček v jiných členských státech, přijaté na základě právních předpisů domovského členského státu, je uznáváno bez dalších formalit na území všech ostatních členských států a zde nabývá účinnosti okamžikem nabytí účinnosti v členském státě, ve kterém je řízení zahájeno.
3. Dozorčí orgány domovského členského státu musí být ihned informovány o rozhodnutí zahájit likvidační řízení, pokud možno ještě před tím, než je řízení zahájeno, nebo ihned poté.
Dozorčí orgány domovského členského státu neprodleně informují dozorčí orgány všech ostatních členských států o rozhodnutí zahájit likvidační řízení a o možných praktických dopadech tohoto řízení.
Článek 9
Rozhodné právo
1. Rozhodnutí zahájit likvidační řízení pojišťovny, likvidační řízení a jeho účinky se řídí právními a správními předpisy platnými v jejím domovském členském státě, pokud články 19 až 26 nestanoví jinak.
2. Právo domovského členského státu určuje zejména:
a) majetkové hodnoty, jež tvoří součást majetkové podstaty, a nakládání s majetkovými hodnotami, jež pojišťovna nabude nebo převede po zahájení likvidačního řízení;
b) pravomoci pojišťovny a likvidátora;
c) podmínky, za nichž se může uplatnit započtení vzájemných pohledávek;
d) účinky likvidačního řízení na současné smlouvy, jichž je pojišťovna stranou;
e) účinky likvidačního řízení na soudní řízení vedená jednotlivými věřiteli, s výjimkou probíhajících soudních řízení ve smyslu článku 26;
f) pohledávky, které musí být přihlášeny za majetkovou podstatou pojišťovny, a nakládání s pohledávkami, které vznikly po zahájení likvidačního řízení;
g) předpisy upravující přihlašování, ověřování a zjišťování pohledávek;
h) předpisy upravující rozdělení výnosu z prodeje majetkových hodnot, stanovení pořadí pohledávek a práva věřitelů, jejichž pohledávky byly částečně uspokojeny po zahájení likvidačního řízení na základě věcného práva nebo prostřednictvím započtení;
i) podmínky pro ukončení likvidačního řízení a důsledky ukončení likvidačního řízení, zejména vyrovnáním;
j) práva věřitelů po ukončení likvidačního řízení;
k) určení subjektu, který je povinen hradit náklady a výdaje likvidačního řízení;
l) pravidla týkající se neplatnosti, neúčinnosti a odporovatelnosti právních aktů poškozujících všechny věřitele.
Článek 10
Nakládání s pohledávkami z pojištění
1. Členské státy zajistí, aby pohledávky z pojištění byly nadřazeny všem ostatním pohledávkám uplatňovaným vůči pojišťovně podle jedné nebo obou následujících metod:
a) pohledávky z pojištění ve vztahu k aktivům tvořícím technické rezervy mají absolutní přednost před jakýmikoli jinými pohledávkami za pojišťovnou;
b) pohledávky z pojištění ve vztahu k souhrnu aktiv pojišťovny mají přednost před jinými pohledávkami za pojišťovnou, s možnou výjimkou pouze pro
i) pohledávky zaměstnanců vzniklé na základě pracovních smluv a pracovního poměru,
ii) daňové pohledávky státních orgánů,
iii) pohledávky systémů sociálního zabezpečení,
iv) věcně zajištěné pohledávky za majetkem.
2. Aniž je dotčen odstavec 1, mohou členské státy stanovit, že všechny výdaje nebo jejich část, které vznikly v souvislosti s likvidačním řízením, jak je definují jejich vnitrostátní právní předpisy, mají přednost před pohledávkami z pojištění.
3. Členské státy, které se rozhodnou pro metodu uvedenou v odst. 1 písm. a), vyžadují, aby pojišťovna založila a pravidelně aktualizovala zvláštní evidenci v souladu s ustanoveními uvedenými v příloze.
Článek 11
Převedení práv věřitele na garanční systém
Domovský členský stát může stanovit, že v případech, kdy došlo k převedení práv věřitelů z pojištění na garanční systém založený v uvedeném členském státě, nesmějí pohledávky vyplývající z tohoto systému využívat zvýhodnění uvedené v čl. 10 odst. 1.
Článek 12
Krytí přednostních pohledávek aktivy
Odchylně od článku 18 směrnice 73/239/EHS a článku 21 směrnice 79/267/EHS požadují členské státy, které používají metodu uvedenou v čl. 10 odst. 1 písm. b) této směrnice, aby každá pojišťovna kdykoli a nezávisle na možné likvidaci kryla pohledávky, které mohou být nadřazeny pohledávkám z pojištění podle čl. 10 odst. 1 písm. b) a které pojišťovna zaevidovala ve svém účetnictví, aktivy uvedenými v článku 21 směrnice 92/49/EHS a v článku 21 směrnice 92/96/EHS.
Článek 13
Odnětí povolení
1. Pokud je rozhodnuto o zahájení likvidačního řízení u pojišťovny, odejme se pojišťovně povolení postupem podle článku 22 směrnice 73/239/EHS a článku 26 směrnice 79/267/EHS, pokud toto povolení nebylo odňato již dříve, a ponechá se pouze v rozsahu nutném pro účely odstavce 2.
2. Odnětí povolení podle odstavce 1 nebrání likvidátorovi nebo jiné osobě pověřené příslušnými orgány, aby pokračoval ve výkonu některých činností pojišťovny v rozsahu nezbytném nebo vhodném pro účely likvidace.
Domovský členský stát může stanovit, že se tyto činnosti vykonávají se souhlasem a pod dozorem dozorčích orgánů domovského členského státu.
Článek 14
Zveřejnění
1. Příslušný orgán, likvidátor nebo osoba jmenovaná pro tento účel příslušnými orgány zveřejní rozhodnutí o zahájení likvidačního řízení v souladu s postupy platnými pro zveřejnění stanovenými domovským členským státem a zároveň zveřejní výtah z rozhodnutí o likvidaci v Úředním věstníku Evropských společenství. Dozorčí orgány všech ostatních členských států, které byly informovány o rozhodnutí zahájit likvidační řízení v souladu s čl. 8 odst. 3, mohou zveřejnit toto rozhodnutí v rámci své územní působnosti způsobem, který považují za vhodný.
2. V textu zveřejněného rozhodnutí o zahájení likvidační řízení uvedeného v odstavci 1 se zároveň uvede příslušný orgán domovského členského státu, rozhodné právo a ustanovený likvidátor.
Text se zveřejňuje v úředním jazyce nebo v jednom z úředních jazyků členského státu, kde se informace zveřejňuje.
Článek 15
Informace určené známým věřitelům
1. Po zahájení likvidačního řízení příslušné orgány domovského členského státu, likvidátor nebo osoba jmenovaná pro tento účel příslušnými orgány neprodleně informují písemně a jednotlivě každého známého věřitele, který má bydliště, obvyklé místo pobytu nebo sídlo v jiném členském státě.
2. V oznámení podle odstavce 1 zejména uvedou časové lhůty, postihy stanovené v souvislosti s těmito lhůtami, orgán nebo úřad pověřený přijímat přihlášení pohledávek nebo vysvětlení týkající se pohledávek a ostatní přijatá opatření.
V oznámení zároveň uvedou, zda věřitelé, jejichž pohledávky jsou přednostní nebo věcně zajištěné, musí své pohledávky přihlásit.
V případě pohledávek z pojištění oznámení dále uvedou všeobecné účinky likvidačního řízení na pojistné smlouvy, zejména datum, kdy pojistné smlouvy ztrácejí svou účinnost, a práva a povinnosti pojištěných osob v souvislosti se smlouvou nebo operací.
Článek 16
Právo přihlásit pohledávky
1. Každý věřitel, který má bydliště, obvyklé místo pobytu nebo sídlo v jiném členském státě, než který je domovským členským státem, včetně orgánů veřejné moci, má právo přihlásit pohledávky nebo předložit písemná vysvětlení ke svým pohledávkám.
2. S pohledávkami všech věřitelů, kteří mají bydliště, obvyklé místo pobytu nebo sídlo v jiném členském státě, než který je domovským členským státem, včetně výše uvedených orgánů, se nakládá a jejich pořadí je stanoveno stejným způsobem jako u pohledávek obdobné povahy, pokud by je přihlásili věřitelé, kteří mají bydliště, obvyklé místo pobytu nebo sídlo v domovském členském státě.
3. S výjimkou případů, kdy právo domovského členského státu stanoví jinak, zašle věřitel kopii případných podkladů a uvede povahu pohledávky, datum jejího vzniku, její částku, zda uplatňuje přednostní pořadí, věcné zajištění nebo výhradu vlastnictví a které majetkové hodnoty jsou kryty jeho zajištěním.
Přednost udělenou pohledávkám z pojištění podle článku 10 není nutné uvádět.
Článek 17
Jazyky a forma
1. Informace obsažené v oznámení popsaném v článku 15 se uvádějí v úředním jazyce nebo v jednom z úředních jazyků domovského členského státu.
Pro tento účel se používá formulář s nadpisem "Výzva k přihlášení pohledávky. Dodržte lhůty!" ve všech úředních jazycích Evropské unie, nebo pokud právo domovského členského státu vyžaduje předložení vysvětlení k pohledávkám, nadpisem "Výzva k předložení vysvětlení k pohledávce.
Dodržte lhůty!" ve všech úředních jazycích Evropské unie.
Avšak v případech, kdy má známý věřitel pohledávku z pojištění, se uvedou informace v oznámení zmíněném v článku 15 v úředním jazyce nebo v jednom z úředních jazyků členského státu, kde má věřitel bydliště, obvyklé místo pobytu nebo sídlo.
2. Každý věřitel, který má bydliště, obvyklé místo pobytu nebo sídlo v členském státě, který není totožný s domovským členským státem, může přihlásit svou pohledávku nebo předložit vysvětlení k pohledávce v úředním jazyce nebo v jednom z úředních jazyků tohoto jiného členského státu.
V tom případě je přihláška jeho pohledávky, případně vysvětlení k pohledávce, označena nadpisem "Přihláška pohledávky", případně "Vysvětlení k pohledávce", a je vyhotovena v úředním jazyce nebo v jednom z úředních jazyků domovského členského státu.
Článek 18
Pravidelné informace určené věřitelům
1. Likvidátoři pravidelně vhodným způsobem informují věřitele, zejména o průběhu likvidace.
2. Dozorčí orgány členských států mohou požadovat informace o postupu likvidace od dozorčích orgánů domovského členského státu.
HLAVA IV
SPOLEČNÁ USTANOVENÍ PRO REORGANIZAČNÍ OPATŘENÍ A PRO LIKVIDAČNÍ ŘÍZENÍ
Článek 19
Účinky na některé smlouvy a na některá práva
Odchylně od článků 4 a 9 se účinky přijetí reorganizačních opatření nebo zahájení likvidačního řízení na níže uvedené smlouvy a práva řídí těmito pravidly:
a) pracovní smlouvy a pracovněprávní vztahy se řídí výhradně právem členského státu rozhodným pro pracovní smlouvu nebo pracovněprávní vztah;
b) smlouva, jíž se uděluje právo užívat nebo nabývat nemovitého majetku, se řídí výhradně právem členského státu, na jehož území se nemovitý majetek nachází;
c) práva pojišťovny ve vztahu k nemovitému majetku, lodi nebo letadlu, které podléhají registraci ve veřejném registru, se řídí právem členského státu, v jehož působnosti je tento registr veden.
Článek 20
Věcná práva třetích osob
1. Přijetím reorganizačních opatření nebo zahájením likvidačního řízení nejsou dotčena věcná práva věřitelů nebo třetích osob k hmotnému či nehmotnému, movitému či nemovitému majetku — jak k přesně určeným majetkovým hodnotám, tak k souborům neurčených majetkových hodnot, jejichž složení se postupem doby mění — patřícím pojišťovně, který se v okamžiku přijetí těchto opatření nebo zahájení řízení nachází na území jiného členského státu.
2. Právy uvedenými v odstavci 1 se rozumí především:
a) právo zcizit majetkové hodnoty nebo nechat je zcizit a uspokojit se z výnosu nebo příjmu plynoucího z těchto majetkových hodnot, zejména na základě zástavního práva nebo hypotéky;
b) výhradní právo inkasovat pohledávku, zejména právo zajištěné zástavním právem k pohledávce nebo postoupením pohledávky jako způsobu zajištění;
c) právo požadovat vydání věci od někoho nebo požadovat její vrácení od kohokoli, kdo věc drží nebo užívá proti vůli oprávněné osoby;
d) věcné požívací právo.
3. Právo zapsané ve veřejném registru a účinné vůči třetím osobám, na základě kterého lze získat věcné právo ve smyslu odstavce 1, se staví naroveň věcnému právu.
4. Odstavec 1 nevylučuje žalobu na neplatnost, neúčinnost nebo odporovatelnost právního úkonu podle čl. 9 odst. 2 písm. l).
Článek 21
Výhrada vlastnictví
1. Přijetím reorganizačních opatření nebo zahájením likvidačního řízení proti pojišťovně kupující majetek nejsou dotčena práva prodávajícího, která vyplývají z výhrady vlastnictví, pokud se v okamžiku přijetí těchto opatření nebo zahájení řízení majetek nachází na území jiného členského státu, než ve kterém byla taková opatření či řízení přijata či zahájena.
2. Přijetí reorganizačních opatření nebo zahájení likvidačního řízení proti pojišťovně prodávající věc po dodání věci není důvodem pro odstoupení od prodeje nebo pro ukončení prodeje a nebrání kupujícímu nabýt vlastnictví, pokud se v okamžiku zahájení těchto opatření nebo řízení prodaná věc nachází na území jiného členského státu, než ve kterém byla tato opatření přijata či řízení zahájeno.
3. Odstavce 1 a 2 nevylučují žalobu na neplatnost, neúčinnost nebo odporovatelnost právního úkonu podle čl. 9 odst. 2 písm. l).
Článek 22
Započtení vzájemných pohledávek
1. Zahájením reorganizačních opatření nebo likvidačního řízení není dotčeno právo věřitelů požadovat započtení jejich pohledávek proti pohledávkám pojišťovny, pokud toto započtení povoluje právo rozhodné pro dotyčnou pohledávku pojišťovny.
2. Odstavec 1 nevylučuje žaloby na neplatnost, neúčinnost nebo odporovatelnost právního úkonu podle čl. 9 odst. 2 písm. l).
Článek 23
Regulované trhy
1. Aniž je dotčen článek 20, řídí se účinky reorganizačního opatření nebo zahájení likvidačního řízení na práva a povinnosti osob na regulovaném trhu výhradně rozhodným právem uvedeného trhu.
2. Odstavec 1 nevylučuje žalobu na neplatnost, neúčinnost nebo odporovatelnost právního úkonu podle čl. 9 odst. 2 písm. l), která může být použita pro odložení plateb nebo transakcí podle právních předpisů platných pro tento trh.
Článek 24
Úkony poškozující věřitele
Čl. 9 odst. 2 písm. l) se nepoužije v případě, že osoba, která získala výhodu z právního úkonu poškozujícího všechny věřitele, prokáže, že
a) zmíněný úkon se řídí právem jiného členského státu, než je domovský členský stát, a
b) toto právo nepřipouští v daném případě žádný prostředek napadení tohoto právního úkonu.
Článek 25
Ochrana nabyvatelů-třetích osob
Pokud pojišťovna úkonem ukončeným po přijetí reorganizačního opatření nebo po zahájení likvidačního řízení zcizí za úplatu
a) nemovitý majetek,
b) loď nebo letadlo podléhající registraci ve veřejném registru nebo
c) převoditelné nebo jiné cenné papíry, jejichž existence nebo převod předpokládají zápis do registru nebo na účet stanovený zákonem nebo jež se nacházejí v centrálním depozitním systému, který podléhá právu členského státu,
řídí se platnost tohoto úkonu právem členského státu, na jehož území se nemovitý majetek nachází nebo v jehož působnosti se registr, účet nebo systém vede.
Článek 26
Probíhající soudní řízení
Účinky reorganizačních a opatření nebo likvidačního řízení na probíhající soudní řízení týkající se majetku nebo práva, kterých byla pojišťovna zbavena, se řídí výhradně právem členského státu, ve kterém toto soudní řízení probíhá.
Článek 27
Správci a likvidátoři
1. Jmenování správce nebo likvidátora se dokládá ověřenou kopií originálního rozhodnutí o jeho jmenování nebo jiným potvrzením, které vydaly příslušné orgány domovského členského státu.
Je možné požadovat překlad do úředního jazyka nebo do jednoho z úředních jazyků členského státu, na jehož území správce nebo likvidátor hodlá působit.
Nevyžadují se žádná další úřední ověření ani podobné formality.
2. Správci a likvidátoři jsou oprávněni vykonávat na území všech členských států veškeré pravomoci, k jejichž výkonu jsou oprávněni na území domovského členského státu.
Osoby, které jsou správcům a likvidátorům nápomocny, případně je zastupují, mohou být jmenovány v souladu s právními předpisy domovského členského státu v průběhu reorganizačního opatření nebo likvidačního řízení, především v hostitelských členských státech, aby jim pomohly překonat všechny obtíže, se kterými se věřitelé v hostitelském členském státě setkají.
3. Při výkonu svých pravomocí podle právních předpisů domovského členského státu správce nebo likvidátor dodržuje právní předpisy členských států, na jejichž území hodlá působit, především ve vztahu k postupům při prodeji majetkových hodnot a při informování zaměstnanců.
Tyto pravomoci nesmějí zahrnovat používání donucovacích prostředků ani právo rozhodovat právní řízení nebo spory.
Článek 28
Zápis ve veřejném registru
1. Správce, likvidátor nebo jiný orgán či osoba řádně zmocněná v domovském členském státě může požadovat, aby se reorganizační opatření nebo rozhodnutí zahájit likvidační řízení zapsala do pozemkové knihy, obchodního rejstříku nebo do jiného veřejného registru vedeného v ostatních členských státech.
Pokud však členský stát stanoví povinnost zápisu, jsou orgán nebo osoba uvedené v prvním pododstavci povinny přijmout veškerá opatření nezbytná pro zajištění tohoto zápisu.
2. Náklady na zápis se považují za náklady a výdaje řízení.
Článek 29
Profesní tajemství
Všechny osoby, které mají povinnost přijímat či sdělovat informace v souvislosti se sdělovacími postupy stanovenými v článcích 5, 8 a 30, jsou vázány profesním tajemstvím, jak stanoví článek 16 směrnice 92/49/EHS a článek 15 směrnice 92/96/EHS, s výjimkou soudních orgánů, na které se vztahují platné vnitrostátní předpisy.
Článek 30
Pobočky pojišťoven ze třetích zemí
1. Aniž jsou dotčeny definice uvedené v čl. 2 písm. e), f) a g), rozumí se pro účely použití této směrnice v případech reorganizačních opatření a likvidačních řízení pobočky pojišťovny, jejíž sídlo se nachází mimo území Společenství, přičemž tato pobočka se nachází na území Společenství:
a) "domovským členským státem" členský stát, ve kterém bylo pobočce vydáno povolení podle článku 23 směrnice 73/239/EHS a článku 27 směrnice 79/267/EHS a
b) "dozorčími orgány" a "příslušnými orgány" tyto orgány členského státu, ve kterém byla pobočka povolena.
2. Pokud pojišťovna, jejíž sídlo se nachází mimo Společenství, založila pobočky ve více než jednom členském státě, zachází se s každou takovou pobočkou z hlediska použití této směrnice samostatně.
Příslušné orgány a dozorčí orgány těchto členských států a správci nebo likvidátoři musí usilovat o koordinaci svých činností.
Článek 31
Provedení směrnice
1. Členské státy uvedou v platnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 20. dubna 2003.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním zveřejnění.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Vnitrostátní předpisy přijaté k provedení této směrnice se vztahují pouze na reorganizační opatření nebo likvidační řízení přijatá nebo zahájená po dni uvedeném v odstavci 1.
Reorganizační opatření přijatá nebo likvidační řízení zahájená před tímto dnem se nadále řídí právem, jež se na ně vztahovalo v okamžiku jejich přijetí nebo zahájení.
3. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 32
Vstup v platnost
Tato směrnice vstupuje v platnost dnem vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Článek 33
Určení
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/18/ES
ze dne 12. března 2001
o záměrném uvolňování geneticky modifikovaných organismů do životního prostředí a o zrušení směrnice Rady 90/220/EHS
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 95 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy, s ohledem na společný návrh schválený dohodovacím výborem dne 20. prosince 2000 [3],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Zpráva Komise o přezkoumání směrnice Rady 90/220/EHS ze dne 23. dubna 1990 o záměrném uvolňování geneticky modifikovaných organismů do životního prostředí [4], přijatá dne 10. prosince 1996, vymezila řadu oblastí, které vyžadují zlepšení.
(2) Je potřeba jasně stanovit oblast působnosti směrnice 90/220/EHS a definic v ní obsažených.
(3) Směrnice 90/220/EHS již byla pozměněna.
Touto směrnicí jsou prováděny další změny, a tudíž je z důvodu jasnosti a přehlednosti žádoucí, aby byla příslušná ustanovení přeformulována.
(4) Živé organismy, které jsou ve velkých nebo malých množstvích uvolňovány do životního prostředí pro vědecké účely nebo jako produkty obchodního charakteru, se mohou v tomto prostředí rozmnožovat a překračovat hranice států. Tím může docházet k jejich působení v dalších členských státech a účinky tohoto působení mohou být nevratné.
(5) Ochrana lidského zdraví a životního prostředí vyžaduje, aby byla věnována dostatečná pozornost kontrole rizik spojených se záměrným uvolňováním geneticky modifikovaných organismů do životního prostředí.
(6) Činnost Společenství týkající se životního prostředí by podle Smlouvy měla být založena na zásadě přijímání preventivních opatření.
(7) Je nezbytné sbližovat právní předpisy členských států vztahující se k záměrnému uvolňování geneticky modifikovaných organismů do životního prostředí a zajistit bezpečný vývoj průmyslových produktů, které geneticky modifikované organismy využívají.
(8) Při vypracování této směrnice byla vzata v úvahu zásada předběžné opatrnosti. Je třeba zajistit, aby tato zásada byla uplatněna i při provádění této směrnice.
(9) Je zvláště důležité, aby byly respektovány etické zásady každého jednotlivého členského státu.
Členské státy mohou k těmto etickým zásadám přihlížet při záměrném uvolňování geneticky modifikovaných organismů do životního prostředí nebo při uvádění na trh geneticky modifikovaných organismů nebo produktů, které geneticky modifikované organismy obsahují.
(10) Má-li být právní rámec dostatečný a průhledný, je nezbytné zajistit, aby Komise nebo členské státy během přípravy příslušných opatření konzultovaly veřejnost a aby byla veřejnost informována o opatřeních přijatých během provádění této směrnice.
(11) Uvádění na trh zahrnuje též dovoz.
Produkty, které obsahují geneticky modifikované organismy nebo se z geneticky modifikovaných organismů skládají a na něž se vztahuje tato směrnice, nemohou být do Společenství dovezeny, nevyhovují-li ustanovením směrnice.
(12) Na schválení dovozu geneticky modifikovaných organismů nebo nakládání s geneticky modifikovanými organismy ve velkých množstvích, např. jedná-li se o zemědělské komodity, je nutno pohlížet jako na proces uvádění na trh ve smyslu této směrnice.
(13) Tato směrnice bere náležitě v úvahu mezinárodní zkušenosti na tomto poli a pravidla mezinárodního obchodu a měla by respektovat požadavky Cartagenského protokolu o biologické bezpečnosti k Úmluvě o biologické rozmanitosti.
Komise by měla co nejdříve, nejpozději však do července 2001, předložit současně s ratifikací protokolu vhodné návrhy na jeho provádění.
(14) Regulativní výbor by měl připravit prováděcí pokyny k ustanovením směrnice týkajícím se definice uvádění na trh.
(15) Definice "geneticky modifikovaného organismu" pro účely této směrnice by se neměla vztahovat na lidské bytosti.
(16) Aniž jsou dotčeny vnitrostátní právní předpisy v oblasti odpovědnosti za životní prostředí, potřebují právní předpisy Společenství doplnit o pravidla týkající se odpovědnosti za různé druhy škod na životním prostředí ve všech oblastech Evropské unie. Za tímto účelem se Komise zavázala předložit legislativní návrh předpisu o odpovědnosti za životní prostředí, který by měl být vypracován do konce roku 2001 a bude se týkat i škod souvisejících s geneticky modifikovanými organismy.
(17) Tato směrnice by neměla být uplatňována na organismy získané určitými technikami genetické modifikace, které jsou již dlouho běžně používány a u kterých je dlouhodobě dokumentována bezpečnost.
(18) Je nutno stanovit harmonizované postupy a kritéria, které by případ od případu umožnily hodnotit možná rizika spojená se záměrným uvolňováním geneticky modifikovaných organismů do životního prostředí.
(19) Hodnocení rizik pro životní prostředí případ od případu by mělo být prováděno před každým uvolněním.
V úvahu by též měly být vzaty možné dlouhodobě působící účinky kumulativního charakteru vyplývající z interakce s dalšími geneticky modifikovanými organismy a se životním prostředím.
(20) Je nutno ustanovit společnou metodiku postupu hodnocení rizik pro životní prostředí založenou na nezávislém vědeckém doporučení.
Dále je nezbytné stanovit společné cíle monitorování geneticky modifikovaných organismů po jejich záměrném uvolnění do životního prostředí nebo jejich uvedení na trh jako produktů nebo jako součástí produktů.
Povinnou částí plánu monitorování by mělo být monitorování možných dlouhodobě působících účinků kumulativního charakteru.
(21) Členské státy a Komise by měly zajistit systematický a nezávislý výzkum možných rizik spojených se záměrným uvolňováním geneticky modifikovaných organismů nebo s jejich uváděním na trh.
Zdroje potřebné pro takový výzkum by měly být zajištěny členskými státy a Komisí v souladu s jejich rozpočtovými pravidly a nezávislým výzkumníkům by měl být umožněn přístup ke všem souvisejícím materiálům, při respektování práv duševního vlastnictví.
(22) Při hodnocení rizik geneticky modifikovaných organismů obsahujících geny pro rezistenci k antibiotikům by měla být těmto genům věnována zvláštní pozornost.
(23) Záměrné uvolnění geneticky modifikovaných organismů ve stadiu výzkumu je ve většině případů nezbytným krokem při vývoji nových produktů na bázi geneticky modifikovaných organismů nebo produktů s jejich obsahem.
(24) Zavádění geneticky modifikovaných organismů do životního prostředí by mělo být prováděno v souladu se zásadou postupu "krok za krokem". To znamená, že uzavření by mělo být omezováno postupně a měřítko uvolnění postupně zvětšováno, a to pouze tehdy, jestliže vyhodnocení předcházejících kroků z hlediska ochrany lidského zdraví a životního prostředí další kroky dovoluje.
(25) Žádné geneticky modifikované organismy a produkty s jejich obsahem, které jsou určeny k záměrnému uvolnění, nesmějí být uvedeny na trh, aniž by byly ve výzkumném i vývojovém stadiu podrobeny dostatečným polním zkouškám v takových ekosystémech, které by mohly být jejich použitím ovlivněny.
(26) Provádění této směrnice by mělo probíhat v úzké souvislosti s prováděním dalších příslušných nástrojů, jako je např. směrnice Rady 91/414/EHS ze dne 15. července 1991 o uvádění přípravků na ochranu rostlin na trh [5].
Orgány, které jsou odpovědné za provádění této směrnice a zmíněných nástrojů v rámci Komise a na vnitrostátní úrovni, by měly v tomto kontextu koordinovat svou činnost v nejvyšší možné míře.
(27) Pokud se týká hodnocení rizika pro životní prostředí pro část C, řízení rizik, označování, monitorování, informování veřejnosti a ochranné doložky, měla by tato směrnice poskytovat referenční údaje pro geneticky modifikované organismy a pro produkty s jejich obsahem, které jsou autorizovány jinými právními předpisy Společenství a vyžadují specifické hodnocení rizik pro životní prostředí, které má být provedeno v souladu se zásadami uvedenými v příloze II a na základě informací podrobně specifikovaných v příloze III, aniž jsou dotčeny dodatečné požadavky právních předpisů Společenství zmíněných výše a požadavky týkající se řízení rizik, označování, popřípadě monitorování, informování veřejnosti a ochranné doložky, přinejmenším v míře, která odpovídá požadavkům této směrnice.
Pro dosažení tohoto cíle je za účelem provádění této směrnice nezbytná spolupráce mezi orgány Společenství a členských států, které jsou v této směrnici uvedeny.
(28) Pro uvádění na trh geneticky modifikovaných organismů nebo produktů s jejich obsahem, u nichž se při jejich používání předpokládá záměrné uvolnění organismu nebo organismů do životního prostředí, je nezbytné stanovit autorizační postup Společenství.
(29) Komise byla vyzvána k provedení studie, která by měla vyhodnotit různé způsoby dalšího zlepšení provázanosti a účinnosti tohoto rámcového předpisu, především z hlediska společného autorizačního postupu pro uvádění geneticky modifikovaných organismů na trh Společenství.
(30) Požadavky odvětvových předpisů na monitorování určitého produktu bude možná nutno pozměnit.
(31) Část C této směrnice se netýká produktů, které jsou předmětem nařízení Rady (EHS) č. 2309/93 ze dne 22. července 1993, kterým se stanoví postupy Společenství pro registraci a dozor nad humánními a veterinárními léčivými přípravky a kterým se zakládá Evropská agentura pro hodnocení léčivých přípravků [6], za předpokladu, že hodnocení rizik pro životní prostředí je prováděno způsobem odpovídajícím požadavkům této směrnice.
(32) Zahrnuje-li zamýšlené využití produktu záměrné uvolnění geneticky modifikovaného organismu do životního prostředí, musí kterákoli osoba před uskutečněním záměrného uvolnění geneticky modifikovaného organismu do životního prostředí nebo před uvedením na trh geneticky modifikovaných organismů nebo produktů s jejich obsahem předložit oznámení příslušnému vnitrostátnímu orgánu.
(33) Toto oznámení by mělo obsahovat technickou dokumentaci obsahující úplné hodnocení rizik pro životní prostředí, přiměřenou reakci na požadavky bezpečnosti a mimořádných situací, u produktů i přesný návod a podmínky jejich použití a návrh označování a balení.
(34) Po oznámení by jakékoli záměrné uvolnění mělo být provedeno až po obdržení souhlasu příslušných orgánů.
(35) Oznamovatel by měl mít možnost stáhnout svou dokumentaci v kterémkoli stadiu správního postupu podle této směrnice.
Stažením dokumentace by měl být správní postup ukončen.
(36) Zamítnutím oznámení o uvedení geneticky modifikovaného organismu nebo produktů geneticky modifikované organismy obsahujících na trh příslušným orgánem by nemělo být dotčeno předložení oznámení téhož geneticky modifikovaného organismu jinému příslušnému orgánu.
(37) Na konci doby určené ke zprostředkování by po odstranění všech výhrad mělo být dosaženo dohody.
(38) Zamítnutím oznámení v důsledku potvrzené nepříznivé hodnotící zprávy by neměla být dotčena budoucí rozhodnutí založená na oznámení téhož geneticky modifikovaného organismu předloženém jinému příslušnému orgánu.
(39) V zájmu hladkého fungování této směrnice by členské státy předtím, než využijí ochrannou doložku této směrnice, měly použít různá ustanovení o výměně informací a zkušeností.
(40) Aby bylo zajištěno, že přítomnost geneticky modifikovaných organismů v produktech, které tyto organismy obsahují nebo z nichž sestávají, je dostatečně identifikována, měla by být slova "Tento produkt obsahuje geneticky modifikované organismy" uvedena jasně buď na štítku produktu, nebo v průvodním dokumentu.
(41) Příslušným postupem výboru by se zřetelem k náležitému vývoji na mezinárodním fóru měl být vytvořen systém jednoznačných identifikátorů geneticky modifikovaných organismů.
(42) U geneticky modifikovaných organismů nebo produktů s jejich obsahem, které jsou autorizovány podle části C této směrnice, musí být zajištěna jejich sledovatelnost ve všech stadiích procesu uvádění na trh.
(43) Do této směrnice je nutno zavést povinnost provádění plánu monitorování, aby mohly být sledovány a identifikovány všechny přímé i nepřímé, okamžité, opožděné i nepředvídatelné účinky geneticky modifikovaných organismů a produktů s jejich obsahem na lidské zdraví nebo životní prostředí v období po uvedení na trh.
(44) Členské státy by měly být v souladu se Smlouvou schopny přijmout další opatření pro monitorování a inspekci geneticky modifikovaných organismů a produktů s jejich obsahem, např. prostřednictvím úředních orgánů.
(45) Měly by být zváženy prostředky umožňující kontrolu geneticky modifikovaných organismů a nápravná opatření v případě vážného rizika.
(46) Při přípravě opatření předkládaných regulativnímu výboru by měly být vzaty v úvahu připomínky veřejnosti.
(47) Příslušný orgán by měl udělit souhlas pouze tehdy, jestliže je přesvědčen o bezpečnosti uvolnění pro lidské zdraví a životní prostředí.
(48) Správní postup pro udělování souhlasu s uvedením na trh geneticky modifikovaných organismů a produktů s jejich obsahem by měl být účinnější a průhlednější a doba poprvé uděleného souhlasu by měla být pevně stanovena.
(49) Pro produkty, u nichž byl vydán souhlas s pevně stanovenou dobou platnosti, by v případě obnovování souhlasu měl být využíván zjednodušený postup.
(50) Existující souhlasy udělené podle směrnice 90/220/EHS musí být obnoveny, aby nedocházelo k nesrovnalostem mezi souhlasy udělenými podle zmíněné směrnice a této směrnice a aby byly splněny veškeré podmínky, které souhlas podle této směrnice vyžaduje.
(51) Takové obnovení vyžaduje přechodné období, během kterého zůstávají souhlasy udělené podle směrnice 90/220/EHS v platnosti.
(52) Při obnovování souhlasu by mělo být umožněno přezkoumání všech podmínek původního souhlasu, včetně těch, které se týkají monitorování a časových omezení tohoto souhlasu.
(53) Mělo by být přijato ustanovení umožňující konzultace s vědeckým výborem nebo výbory, zřízenými rozhodnutím Komise 97/579/ES [7], k problémům, které mohou mít dopad na lidské zdraví nebo životní prostředí.
(54) Systém výměny informací uvedených v oznámeních, který zavedla směrnice 90/220/EHS, prokázal svou užitečnost a měl by být zachován.
(55) Je velice důležité pozorně sledovat vývoj a využívání geneticky modifikovaných organismů.
(56) Je-li produkt sestávající z geneticky modifikovaných organismů nebo s jejich obsahem uveden na trh a je-li tento produkt příslušně autorizován podle této směrnice, pak členský stát nesmí zakázat nebo omezit uvedení na trh geneticky modifikovaných organismů nebo produktů s jejich obsahem, které splňují požadavky této směrnice, ani jim bránit.
V případě rizika pro lidské zdraví nebo životní prostředí by měl být využit ochranný postup.
(57) Měl by být zjišťován názor Evropské skupiny pro etiku ve vědě a v nových technologiích, zřízené Komisí, na etická hlediska podstaty záměrného uvolňování nebo uvádění na trh geneticky modifikovaných organismů.
Tyto konzultace by neměly omezit pravomoci členských států v oblasti etiky.
(58) Členské státy by měly mít možnost zjišťovat názor kteréhokoli z jimi zřízených výborů na otázky etických důsledků biotechnologií.
(59) Opatření nezbytná k provádění této směrnice musí být přijata v souladu s rozhodnutím Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999, které stanoví postupy pro výkon prováděcích pravomocí Komise [8].
(60) Výměna informací podle této směrnice by se měla týkat též zkušeností v oblasti etických hledisek.
(61) Z důvodu vyšší účinnosti při provádění ustanovení přijatých podle této směrnice je vhodné požadovat od členských států využívání pokut, a to včetně případů uvolnění nebo uvedení na trh, které nesplňují ustanovení této směrnice, zvláště je-li to výsledkem nedbalosti.
(62) Zpráva, kterou Komise každé tři roky vydá a v níž shrne informace poskytnuté členskými státy, by měla obsahovat samostatnou kapitolu o sociálních a ekonomických výhodách a nevýhodách každé jednotlivé kategorie geneticky modifikovaných organismů autorizovaných pro uvedení na trh, zaměřenou na zájmy zemědělců a spotřebitelů.
(63) Regulativní rámec pro biotechnologie by měl být přezkoumán, aby byly identifikovány možnosti pro zlepšení jeho provázanosti a účinnosti.
Některé postupy bude z hlediska optimalizace účinnosti možná zapotřebí změnit a měly by být zváženy všechny cesty, které mohou vést k tomuto cíli,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
ČÁST A
OBECNÁ USTANOVENÍ
Článek 1
Cíl
Cílem této směrnice je, v souladu se zásadou předběžné opatrnosti, sblížit právní a správní předpisy členských států a chránit lidské zdraví a životní prostředí pro případy:
- záměrného uvolňování geneticky modifikovaných organismů do životního prostředí z důvodů jiných, než je uvádění na trh Společenství,
- uvádění geneticky modifikovaných organismů nebo produktů s jejich obsahem na trh Společenství.
Článek 2
Definice
Pro účely této směrnice se rozumí:
"organismem" biologická entita schopná rozmnožování nebo přenosu genetického materiálu;
"geneticky modifikovaným organismem" a) genetická modifikace se uskuteční přinejmenším při použití technik uvedených v příloze I A části 1;
b) techniky uvedené v příloze I A části 2 nejsou považovány za techniky vedoucí ke genetické modifikaci;
"záměrným uvolněním" úmyslné zavedení geneticky modifikovaného organismu nebo kombinace geneticky modifikovaných organismů do životního prostředí, při němž nejsou použita žádná zvláštní uzavírací opatření k omezení kontaktu a poskytnutí vysoké úrovně bezpečnosti pro veškerou populaci a životní prostředí;
"uvedením na trh" - poskytnutí geneticky modifikovaných organismů pro činnosti spadající do působnosti směrnice Rady 90/219/EHS ze dne 23. dubna 1990 o uzavřeném nakládání s geneticky modifikovanými mikroorganismy [9], včetně sbírek kultur,
- poskytnutí geneticky modifikovaných organismů odlišných od mikroorganismů uvedených v první odrážce, které mají sloužit výlučně pro činnosti, při nichž jsou použita vhodná přísná uzavírací opatření k omezení kontaktu a poskytnutí vysoké úrovně bezpečnosti pro veškerou populaci a životní prostředí, přičemž tato opatření by měla vycházet ze stejných zásad uzavření, jako jsou zásady uvedené ve směrnici 90/219/EHS,
- poskytnutí geneticky modifikovaných organismů, které mají být výlučně použity pro záměrné uvolnění v souladu s požadavky uvedenými v části B této směrnice;
"oznámením" předložení informací vyžadovaných touto směrnicí příslušnému orgánu členského státu;
"oznamovatelem" osoba, která oznámení předkládá;
"produktem" přípravek, který se skládá z geneticky modifikovaného organismu nebo z kombinace geneticky modifikovaných organismů nebo je obsahuje a který je uváděn na trh;
"hodnocením rizika pro životní prostředí" hodnocení rizik pro lidské zdraví a životní prostředí, přímých i nepřímých, okamžitých i časově opožděných, která mohou nastat v důsledku záměrného uvolnění geneticky modifikovaných organismů nebo uvedení geneticky modifikovaných organismů na trh, provedené podle přílohy II.
Článek 3
Výjimky
1. Tato směrnice se nevztahuje na organismy získané technikami genetické modifikace uvedenými v příloze I B.
2. Tato směrnice se nevztahuje na přepravu geneticky modifikovaných organismů po železnici, po silnicích, po vnitrozemských vodních cestách, po moři nebo vzduchem.
Článek 4
Obecné povinnosti
1. Členské státy v souladu se zásadou předběžné opatrnosti zajistí přijetí veškerých vhodných opatření k odvrácení nepříznivých účinků na lidské zdraví a životní prostředí, které mohou nastat v důsledku záměrného uvolnění geneticky modifikovaných organismů nebo jejich uvedení na trh.
Geneticky modifikované organismy mohou být záměrně uvolněny nebo uvedeny na trh pouze postupem uvedeným v části B nebo C.
2. Kterákoli osoba musí před podáním oznámení podle části B nebo C provést hodnocení rizika pro životní prostředí.
Informace nezbytné pro hodnocení rizika pro životní prostředí jsou uvedeny v příloze III.
Členské státy a Komise zajistí, aby geneticky modifikovaným organismům obsahujícím geny s rezistencí vůči antibiotikům používaným k lékařským nebo veterinárním účelům byla při hodnocení rizik pro životní prostředí věnována zvláštní pozornost, aby mohlo být identifikováno a vyloučeno využívání znaků antibiotické rezistence v geneticky modifikovaných organismech, které mohou mít nepříznivý účinek na lidské zdraví a životní prostředí.
Toto vyloučení musí být provedeno do 31. prosince 2004 v případě geneticky modifikovaných organismů uvedených na trh podle části C a do 31. prosince 2008 v případě geneticky modifikovaných organismů autorizovaných podle části B.
3. Členské státy a popřípadě Komise zajistí, aby možné nepříznivé účinky na lidské zdraví a životní prostředí, které se mohou přímo nebo nepřímo vyskytnout v důsledku přenosu genů z geneticky modifikovaných organismů do jiných organismů, byly pečlivě případ od případu vyhodnoceny.
Hodnocení bude provedeno v souladu s přílohou II, přičemž dopady na životní prostředí budou zváženy podle charakteru zaváděného organismu i podle přijímajícího prostředí.
4. Členské státy určí příslušný orgán nebo orgány odpovědné za soulad s požadavky této směrnice.
Příslušný orgán musí přezkoumat oznámení podle části B a části C z hlediska souladu s požadavky této směrnice a z hlediska náležitosti hodnocení vyžadovaného podle odstavce 2.
5. Členské státy zajistí, aby příslušný orgán organizoval inspekce a další vhodná kontrolní opatření k zajištění souladu s touto směrnicí.
Dojde-li k uvolnění nebo k uvedení na trh geneticky modifikovaného organismu či organismů nebo produktů obsahujících geneticky modifikované organismy, kterým nebyla udělena autorizace, zajistí členský stát, aby byla přijata opatření nezbytná k ukončení uvolňování nebo uvádění na trh, k započetí nápravných činností a k uvědomění veřejnosti, Komise a dalších členských států.
6. Členské státy přijmou opatření k zajištění sledovatelnosti ve smyslu požadavků uvedených v příloze IV ve všech stadiích uvádění na trh geneticky modifikovaných organismů autorizovaných podle části C.
ČÁST B
ZÁMĚRNÉ UVOLŇOVÁNÍ GENETICKY MODIFIKOVANÝCH ORGANISMŮ PRO JINÉ ÚČELY, NEŽ JE UVEDENÍ NA TRH
Článek 5
1. Články 6 až 11 nesmějí být využity na lékové substance a léčiva pro lidskou potřebu, které sestávají z geneticky modifikovaných organismů nebo z kombinace geneticky modifikovaných organismů nebo tyto organismy nebo jejich kombinace obsahují, za předpokladu, že jejich záměrné uvolnění pro účely jiné než uvedení na trh je autorizováno právními předpisy Společenství, které vyžadují:
a) specifické hodnocení rizika pro životní prostředí v souladu s přílohou II a na základě informací uvedených v příloze III, aniž jsou dotčeny další požadavky výše zmíněných právních předpisů;
b) jednoznačné udělení souhlasu před uvolněním;
c) plán monitorování vypracovaný v souladu s příslušnými částmi přílohy III, s ohledem na detekci účinků geneticky modifikovaného organismu nebo organismů na lidské zdraví a životní prostředí;
d) vhodným způsobem formulované požadavky týkající se nakládání s novými informacemi, informacemi pro veřejnost, informacemi o výsledcích uvolnění a výměny informací přinejmenším v objemu rovnocenném objemu informací obsažených v této směrnici a v opatřeních, která z této směrnice vyplývají.
2. Hodnocení rizik pro životní prostředí, která zmíněné substance a léčiva představují, se provádí v součinnosti vnitrostátních orgánů a orgánů Společenství uvedených v této směrnici.
3. Postupy zajišťující shodu s požadovaným specifickým hodnocením rizika pro životní prostředí a rovnocennost s ustanoveními této směrnice musí být vyžadovány výše zmíněnými právními předpisy, v kterých musí být uveden odkaz na tuto směrnici.
Článek 6
Standardní autorizační postup
1. Aniž je dotčen článek 5, musí jakákoli osoba, dříve než přikročí k záměrnému uvolnění geneticky modifikovaného organismu nebo kombinace genetických organismů, předložit oznámení příslušnému orgánu členského státu, na jehož území má k uvolnění dojít.
2. Oznámení podle odstavce 1 musí obsahovat:
a) technickou dokumentaci s informacemi uvedenými v příloze III, které jsou nezbytné pro vyhodnocení rizik pro životní prostředí v souvislosti se záměrným uvolněním geneticky modifikovaného organismu nebo kombinace geneticky modifikovaných organismů, především:
i) všeobecné informace, včetně informací o pracovnících a jejich školení;
ii) informace o geneticky modifikovaném organismu nebo organismech;
iii) informace o podmínkách uvolnění a o možném přijímajícím prostředí;
iv) informace o interakcích mezi geneticky modifikovaným organismem nebo organismy a prostředím;
v) plán monitorování v souladu s příslušnými částmi přílohy III, aby bylo možné identifikovat účinky geneticky modifikovaného organismu nebo organismů na lidské zdraví a životní prostředí;
vi) informace o kontrolách, nápravných metodách, nakládání s odpady a plánech pro řešení mimořádných situací;
vii) shrnutí obsahu dokumentace;
b) hodnocení rizik na životní prostředí a závěry vyžadované v příloze II oddílu D, spolu s bibliografickými odkazy a označením použitých metod.
3. Oznamovatel může využít odkazu na údaje nebo výsledky předchozích oznámení předložených jinými oznamovateli, jestliže tyto informace, údaje a výsledky nejsou důvěrné nebo jestliže dotčení oznamovatelé dali již písemné svolení, nebo může poskytnout odpovídající doplňující informace.
4. Příslušný orgán může souhlasit s tím, aby uvolnění stejných geneticky modifikovaných organismů nebo kombinace geneticky modifikovaných organismů na stejném místě nebo na různých místech pro stejný účel a v určitém stanoveném období byla oznámena jediným oznámením.
5. Příslušný orgán zaznamená datum obdržení oznámení a po obdržení a případném zvážení výhrad ostatních členských států, učiněných v souladu s článkem 11, odpoví oznamovateli písemně do 90 dnů od obdržení oznámení buď:
a) sdělením, že oznámení je v souladu s touto směrnicí, a uvolnění tudíž může být provedeno, nebo
b) sdělením, že uvolnění nesplňuje podmínky této směrnice, a oznámení se tudíž zamítá.
6. Pro účely výpočtu devadesátidenní lhůty podle odstavce 5 se neberou v úvahu doby, během nichž příslušný orgán
a) čeká na další informace, které si může od oznamovatele vyžádat, nebo
b) pořádá veřejné dotazování nebo konzultaci v souladu s článkem 9; toto veřejné dotazování nebo konzultace však nesmí prodloužit devadesátidenní lhůtu podle odstavce 5 o více než 30 dnů.
7. Jestliže si příslušný orgán vyžádá další informace, musí zároveň uvést důvody své žádosti.
8. Oznamovatel může uvolnění provést pouze tehdy, obdrží-li písemný souhlas od příslušného orgánu a pouze v souladu se všemi podmínkami, které tento souhlas obsahuje.
9. Členské státy zajistí, aby žádný materiál odvozený od geneticky modifikovaných organismů záměrně uvolněných v souladu s částí B nebyl uveden na trh, pokud to není v souladu s částí C.
Článek 7
Odlišné postupy
1. Jestliže již byla získána dostatečná zkušenost s uvolňováním určitých geneticky modifikovaných organismů do určitého ekosystému a tyto geneticky modifikované organismy splňují kritéria uvedená v příloze V, může příslušný orgán předložit Komisi odůvodněný návrh na uplatnění odlišného postupu pro tento typ geneticky modifikovaného organismu.
2. Komise z vlastního podnětu anebo nejpozději do 30 dnů od obdržení návrhu od příslušného orgánu:
a) předá dále návrh příslušným orgánům, které mohou do 60 dnů předložit námitky, a zároveň
b) zpřístupní návrh veřejnosti, která může do 60 dnů připojit připomínky, a
c) obrátí se na odpovídající vědecký výbor nebo výbory, kterou mohou své stanovisko předložit do 60 dnů.
3. O každém návrhu musí být rozhodnuto postupem podle čl. 30 odst. 2. Toto rozhodnutí stanoví v souladu s přílohou III minimum technických informací, které jsou nezbytné pro vyhodnocení všech předvídatelných rizik spojených s uvolněním, především:
a) informace o geneticky modifikovaném organismu nebo organismech;
b) informace o podmínkách uvolnění a o možném přijímajícím prostředí;
c) informace o interakcích mezi geneticky modifikovaným organismem nebo organismy a prostředím;
d) hodnocení rizik pro životní prostředí.
4. Toto rozhodnutí musí být přijato do 90 dnů ode dne návrhu Komise nebo od obdržení návrhu od příslušných orgánů.
Tato devadesátidenní lhůta nezahrnuje dobu, během níž Komise čeká na námitky příslušných orgánů, připomínky veřejnosti nebo stanovisko vědeckých výborů, jak je uvedeno v odstavci 2.
5. Podle rozhodnutí učiněného ve smyslu odstavců 3 a 4 může oznamovatel provést uvolnění pouze tehdy, jestliže obdržel písemný souhlas příslušného orgánu.
Oznamovatel musí uvolnění provést v souladu se všemi podmínkami, které jsou v tomto souhlasu uvedeny.
Podle rozhodnutí učiněného ve smyslu odstavců 3 a 4 mohou být uvolnění geneticky modifikovaného organismu nebo kombinace geneticky modifikovaných organismů na stejném místě nebo na různých místech pro stejný účel a v určitém stanoveném období oznámeny jediným oznámením.
6. Aniž jsou dotčeny odstavce 1 až 5, zůstává v platnosti rozhodnutí Komise 94/730/ES ze dne 4. listopadu 1994, kterým se zavádějí zjednodušené postupy pro záměrné uvolňování geneticky modifikovaných rostlin do životního prostředí podle čl. 6 odst. 5 směrnice Rady 90/220/EHS [10].
7. Jestliže členský stát na svém území rozhodne o využití nebo nevyužití postupu pro uvolňování geneticky modifikovaných organismů zavedeného rozhodnutím podle odstavců 3 a 4, uvědomí o tom Komisi.
Článek 8
Modifikace a nové informace
1. V případě jakékoli modifikace nebo dojde-li k neúmyslné změně záměrného uvolňování geneticky modifikovaného organismu nebo kombinace geneticky modifikovaných organismů, která by mohla mít následky z hlediska rizik pro lidské zdraví a životní prostředí, musí oznamovatel již po vydání písemného souhlasu příslušnými orgány nebo jestliže se objeví nové informace o takovém riziku v době, kdy je oznámení posuzováno příslušnými orgány členského státu, nebo již po udělení písemného souhlasu, neprodleně:
a) přijmout opatření nezbytná k ochraně lidského zdraví a životního prostředí;
b) uvědomit příslušný orgán předem o jakékoli modifikaci nebo ihned, jakmile se zjistí neúmyslná změna nebo získá nová informace;
c) zrevidovat opatření uvedená v oznámení.
2. Pokud je příslušný orgán podle odstavce 1 seznámen s informacemi, které by mohly mít významné následky vzhledem k rizikům pro lidské zdraví a životní prostředí nebo za podmínek popsaných v odstavci 1, vyhodnotí tento orgán tyto informace a zpřístupní je veřejnosti.
Příslušný orgán může oznamovateli nařídit úpravu podmínek záměrného uvolnění nebo pozastavení nebo zrušení uvolnění; o svých krocích uvědomí veřejnost.
Článek 9
Konzultace s veřejností a informování veřejnosti
1. Aniž jsou dotčena ustanovení článků 7 a 25, musí členské státy konzultovat navrhované záměrné uvolnění s veřejností a popřípadě se zájmovými skupinami.
Pro tyto konzultace stanoví členské státy vhodný rámec, včetně určení rozumné časové lhůty, s cílem dát veřejnosti a zájmovým skupinám možnost vyjádřit stanovisko.
2. Aniž jsou dotčena ustanovení článku 25:
- členské státy zpřístupní veřejnosti informace o všech uvolněních geneticky modifikovaných organismů podle části B uskutečněných na jejich území,
- Komise zpřístupní veřejnosti informace obsažené v systému výměny informací podle článku 11.
Článek 10
Zpráva oznamovatele o provedených uvolněních
Po skončení uvolnění a dále v intervalech uvedených v souhlasu na základě výsledků hodnocení rizik pro životní prostředí zašle oznamovatel příslušnému orgánu výsledek uvolnění z hlediska rizik pro lidské zdraví a životní prostředí, popřípadě se zvláštním odkazem na jakýkoli druh produktu, který zamýšlí oznámit později.
Formát, v němž má být výsledek předložen, bude stanoven postupem podle čl. 30 odst.
Článek 11
Výměna informací mezi příslušnými orgány a Komisí
1. Komise stanoví systém výměny informací obsažených v oznámeních.
Příslušné orgány zašlou Komisi do 30 dnů od přijetí shrnutí obsahu každé oznámení obdržené podle článku 6.
Formát tohoto shrnutí bude stanoven nebo podle potřeby upraven postupem podle čl. 30 odst.
2. Komise nejpozději do 30 dnů předá tato shrnutí ostatním členským státům, které mohou do 30 dnů předložit své námitky buď prostřednictvím Komise, nebo přímo.
Pokud o to požádá, musí členský stát obdržet od příslušného orgánu dotčeného členského státu kopii plného znění oznámení.
3. Příslušné orgány uvědomí Komisi o konečných rozhodnutích podle čl. 6 odst. 5, popřípadě o důvodech zamítnutí oznámení, a o výsledcích uvolnění obdržených v souladu s článkem 10.
4. V případech uvolnění podle článku 7 zašlou členské státy jednou ročně Komisi seznam geneticky modifikovaných organismů, které na jejich území již byly uvolněny, a seznam oznámení, která byla zamítnuta. Komise tyto informace předá příslušným orgánům ostatních členských států.
ČÁST C
UVÁDĚNÍ NA TRH GENETICKY MODIFIKOVANÝCH ORGANISMŮ A PRODUKTŮ S JEJICH OBSAHEM
Článek 12
Odvětvové právní předpisy
1. Články 13 až 24 nesmějí být použity na žádné geneticky modifikované organismy a produkty s jejich obsahem, které byly autorizovány právními předpisy Společenství, jež vyžadují specifické hodnocení vlivu na životní prostředí provedené v souladu se zásadami uvedenými v příloze II a na základě informací specifikovaných v příloze III, aniž jsou dotčeny další požadavky těchto právních předpisů, a jež kladou požadavky na řízení rizik, označování a monitorování, informování veřejnosti a ochrannou doložku v míře přinejmenším rovnocenné této směrnici.
2. Pokud se týká nařízení Rady (EHS) č. 2309/93, nesmějí být články 13 až 24 této směrnice uplatněny na žádné geneticky modifikované organismy a produkty s jejich obsahem, které byly autorizovány podle zmíněného nařízení, za předpokladu, že bylo provedeno hodnocení rizik v souladu se zásadami uvedenými v příloze II této směrnice a na základě informací uvedených v příloze III této směrnice, aniž jsou dotčeny další příslušné požadavky na hodnocení rizik, řízení rizik, označování, monitorování, informování veřejnosti a ochrannou doložku, obsažené v právních předpisech Společenství pro humánní a veterinární léčivé přípravky.
3. Postupy, které zajistí, aby hodnocení rizik, požadavky na řízení rizik, označování, popřípadě monitorování, informování veřejnosti a ochrannou doložku vyhovovaly obsahu této směrnice, jsou stanoveny nařízením Evropského parlamentu a Rady.
Budoucí odvětvové právní předpisy, založené na ustanoveních zmíněného nařízení, musí obsahovat odkaz na tuto směrnici.
Do doby vstupu tohoto nařízení v platnost mohou být veškeré geneticky modifikované organismy a produkty s jejich obsahem, autorizované jinými právními předpisy Společenství, uvedeny na trh jedině tehdy, bude-li jejich uvedení na trh povoleno v souladu s touto směrnicí.
4. V průběhu vyhodnocování žádostí o uvedení na trh geneticky modifikovaných organismů podle odstavce 1 jsou požádány o názor orgány zřízené Společenstvím a členskými státy podle této směrnice za účelem jejího provádění.
Článek 13
Postup oznámení
1. Předtím, než dojde k uvedení na trh geneticky modifikovaného organismu, kombinace geneticky modifikovaných organismů nebo produktu takové organismy obsahujícího musí být předloženo oznámení příslušnému orgánu toho členského státu, v němž má dojít k prvnímu uvedení na trh.
Příslušný orgán potvrdí datum obdržení oznámení a bezprostředně poté předá shrnutí obsahu předložených dokumentů podle odst. 2 písm. h) příslušným orgánům dalších členských států a Komisi.
Příslušný orgán bez prodlení ověří, zda je oznámení v souladu s odstavcem 2 a je-li to nezbytné, vyžádá si od oznamovatele doplňující informace.
Je-li oznámení v souladu s odstavcem 2 a nejpozději tehdy, když zasílá hodnotící zprávu v souladu s čl. 14 odst. 2, zašle příslušný orgán kopii oznámení Komisi, která ji do 30 dnů od obdržení předá příslušným orgánům ostatních členských států.
2. Oznámení musí obsahovat:
a) informace požadované v příloze III a IV. Tyto informace musí vzít v úvahu různorodost míst využití geneticky modifikovaného organismu nebo produktu s jeho obsahem a musí obsahovat informace o údajích a výsledcích, které byly získány z uvolnění uskutečněných ve stadiích výzkumu a vývoje, především z hlediska dopadu těchto uvolnění na lidské zdraví a životní prostředí;
b) hodnocení rizik pro životní prostředí a závěry vyžadované v příloze II oddílu D;
c) podmínky pro uvedení produktu na trh, včetně specifických podmínek užívání a nakládání s produktem;
d) s odkazem na čl. 15 odst. 4 též navrhovanou dobu platnosti souhlasu, která nesmí být delší než deset let;
e) plán monitorování v souladu s přílohou VII, včetně návrhu doby monitorování; doba monitorování se může od navrhované doby platnosti souhlasu lišit;
f) návrh označení, který musí odpovídat požadavkům přílohy IV. Z označení musí být jasně zřejmá přítomnost geneticky modifikovaného organismu.
Slova "Tento produkt obsahuje geneticky modifikované organismy" se musí objevit buď na štítku produktu, nebo v průvodním dokumentu;
g) návrh obalu, který splňuje požadavky přílohy IV;
h) souhrn obsahu technické dokumentace. Formulář souhrnu se stanoví postupem podle čl. 30 odst. 2.
Jestliže na základě jakéhokoli uvolnění oznámeného podle části B nebo na jiném podstatném vědecky podloženém základě oznamovatel usoudí, že uvedení na trh a využití dotčeného geneticky modifikovaného organismu nebo produktu nepředstavuje žádné riziko pro lidské zdraví a životní prostředí, může příslušnému orgánu navrhnout, aby informace podle přílohy IV oddílu B neposkytoval vůbec nebo je poskytl jen částečně.
3. Oznamovatel musí v oznámení uvést informaci o údajích a výsledcích uvolnění téhož geneticky modifikovaného organismu nebo týchž kombinací geneticky modifikovaných organismů dříve nebo současně oznámených nebo uskutečněných stejným oznamovatelem na území Společenství i mimo ně.
4. Oznamovatel se také může odvolat na údaje nebo výsledky oznámení předložených dříve jinými oznamovateli nebo může předložit doplňkové informace, které považuje za vhodné, za předpokladu, že se nejedná o údaje a výsledky utajované nebo jestliže má k dispozici písemné svolení dotčených oznamovatelů.
5. Pro využití geneticky modifikovaného organismu nebo kombinace geneticky modifikovaných organismů k jinému účelu, než jaký je v oznámení uveden, musí být podáno samostatné oznámení.
6. Objeví-li se nové informace týkající se rizik geneticky modifikovaného organismu pro lidské zdraví nebo pro životní prostředí ještě předtím, než je udělen písemný souhlas, musí oznamovatel bezodkladně přijmout nezbytná opatření k ochraně lidského zdraví a životního prostředí a příslušné orgány o tom uvědomit.
Oznamovatel dále musí upravit obsah oznámení a podmínky v něm specifikované.
Článek 14
Hodnotící zpráva
1. Po obdržení a potvrzení oznámení v souladu s čl. 13 odst. 2 zjistí příslušný orgán, zda obsah oznámení odpovídá této směrnici.
2. Do 90 dnů od obdržení oznámení příslušný orgán musí:
- připravit hodnotící zprávu a zaslat ji oznamovateli.
Následným stažením ze strany oznamovatele nesmí být dotčeno žádné další předložení oznámení jiným příslušným orgánům,
- v případě zmíněném v odst. 3 písm. a) zaslat svou zprávu spolu s informacemi podle odstavce 4 a s jakýmikoli dalšími informacemi, ze kterých zpráva vychází, Komisi, která ji do 30 dnů od obdržení předá příslušným orgánům ostatních členských států.
V případě zmíněném v odst. 3 písm. b) zašle příslušný orgán svou zprávu spolu s informacemi podle odstavce 4 a s dalšími informacemi, z nichž tato zpráva vychází, Komisi, ne však dříve než 15 dnů po zaslání zprávy oznamovateli a ne později než 105 dnů po obdržení oznámení.
Komise do 30 dnů po obdržení předá zprávu dále příslušným orgánům ostatních členských států.
3. V hodnotící zprávě musí být uvedeno, zda:
a) dotčený geneticky modifikovaný organismus nebo organismy mají být uvedeny na trh a za jakých podmínek, nebo
b) dotčený geneticky modifikovaný organismus nebo organismy by neměly být uvedeny na trh.
Hodnotící zprávy musí být zpracovány v souladu s pokyny uvedenými v příloze VI.
4. Při výpočtu lhůty 90 dnů podle odstavce 2 se nezapočítává doba, v níž příslušný orgán očekává další informace, které si od oznamovatele může vyžádat.
Příslušný orgán musí uvést důvody své žádosti o další informace.
Článek 15
Standardní postup
1. V případech podle čl. 14 odst. 3 si může příslušný orgán nebo Komise ve lhůtě 60 dnů od rozeslání hodnotící zprávy vyžádat další informace, vznést připomínky nebo předložit odůvodněné výhrady k uvedení dotčeného geneticky modifikovaného organismu nebo organismů na trh.
Připomínky nebo odůvodněné výhrady a námitky musí být předány Komisi, která je bezodkladně poskytne všem příslušným orgánům.
Příslušné orgány a Komise mohou s cílem dosažení dohody projednat všechny sporné body do 105 dnů od rozeslání hodnotící zprávy.
Doba, během níž se čeká na další informace od oznamovatele, se nezapočítává do konečné doby 45 dnů pro dosažení dohody.
V každé žádosti o další informace musí být uvedeny důvody této žádosti.
2. Jestliže v případě podle čl. 14 odst. 3 písm. b) příslušný orgán, který připravil hodnotící zprávu, rozhodne, že geneticky modifikovaný organismus nebo organismy by neměly být uvedeny na trh, musí být oznámení zamítnuto. Rozhodnutí musí obsahovat důvody zamítnutí.
3. Rozhodne-li příslušný orgán, který připravil hodnotící zprávu, že produkt může být uveden na trh, pak jestliže nejsou oznámeny žádné odůvodněné námitky ze strany členských států nebo ze strany Komise do 60 dnů ode dne, kdy byla hodnotící zpráva rozeslána, nebo jestliže byly sporné body odstraněny do 105 dnů podle odstavce 1, udělí příslušný orgán, který připravil hodnotící zprávu, písemný souhlas s uvedením produktu na trh, tento souhlas předá oznamovateli a do 30 dnů o tom uvědomí ostatní členské státy a Komisi.
4. Souhlas může být vydán na dobu nejdéle deseti let počínaje dnem vydání souhlasu.
Pro účely schválení geneticky modifikovaného organismu nebo jeho potomstva, u něhož se předpokládá obchodování pouze s jeho osivem podle příslušných ustanovení Společenství, končí doba prvního uděleného souhlasu nejpozději deset let po dni prvního vkladu první rostlinné odrůdy obsahující geneticky modifikovaný organismus do úředního vnitrostátního katalogu rostlinných odrůd v souladu se směrnicemi Rady 70/457/EHS [11] a 70/458/EHS [12].
V případě reprodukčního materiálu lesních dřevin končí doba prvního uděleného souhlasu nejpozději deset let po dni vkladu základního materiálu obsahujícího geneticky modifikovaný organismus do úředního vnitrostátního registru základních materiálů v souladu se směrnicí Rady 1999/105/ES [13].
Článek 16
Kritéria a informace pro určené geneticky modifikované organismy
1. Příslušný orgán nebo Komise ze svého vlastního podnětu mohou odchylně od článku 13 připravit návrh kritérií a požadavků na informace, které musí být splněny pro oznámení určitých druhů geneticky modifikovaných organismů nebo produktů s jejich obsahem.
2. Tato kritéria a požadavky na informace a jakékoli požadavky týkající se souhrnu obsahu oznámení mohou být přijaty po projednání s příslušným vědeckým výborem nebo výbory postupem podle čl. 30 odst. 2. Tato kritéria a požadavky na informace musí zajistit vysokou úroveň bezpečnosti pro lidské zdraví a životní prostředí a musí vycházet z dostupných vědeckých důkazů týkajících se této bezpečnosti a ze zkušenosti získané během uvolňování srovnatelných geneticky modifikovaných organismů.
Požadavky uvedené v čl. 13 odst. 2 musí být nahrazeny požadavky přijatými podle předchozího odstavce a musí být uplatněny postupy uvedené v čl. 13 odst. 4, 5 a 6 a v článcích 14 a 15.
Dříve, než je pro rozhodnutí o kritériích a požadavcích na informace podle odstavce 1 zahájen postup podle čl. 30 odst.
2, musí Komise návrh zpřístupnit veřejnosti. Veřejnost může do 60 dnů sdělit Komisi své připomínky.
Komise musí veškeré obdržené připomínky spolu s jejich analýzou předat vědeckému výboru zřízenému podle článku 30.
Článek 17
Obnovení souhlasu
1. Odchylně od článků 13, 14 a 15 se uplatní postupy uvedené v odstavcích 2 až 9 pro obnovení:
a) souhlasů udělených podle části C a
b) před 17. říjnem 2006 souhlasů pro uvedení na trh geneticky modifikovaných organismů nebo produktů s jejich obsahem udělených podle směrnice 90/220/EHS před 17. říjnem 2002.
2. Nejpozději devět měsíců před skončením platnosti souhlasu v případě souhlasů podle odst. 1 písm. a) a před 17. říjnem 2006 v případě souhlasů podle odst. 1 písm. b) musí oznamovatel podle tohoto článku předložit příslušnému orgánu, který obdržel původní oznámení, oznámení obsahující:
a) kopii souhlasu k uvedení geneticky modifikovaných organismů na trh;
b) zprávu o výsledcích monitorování prováděného v souladu s článkem 20.
V případě souhlasů podle odst. 1 písm. b) bude tato zpráva předložena tehdy, jestliže bylo monitorování prováděno;
c) veškeré nové informace o rizicích vyplývajících z produktu pro lidské zdraví nebo životní prostředí a
d) popřípadě návrh změn nebo doplnění podmínek původního souhlasu, mezi jiným i podmínek týkajících se budoucího monitorování a časového omezení souhlasu.
Příslušný orgán musí potvrdit datum obdržení oznámení a je-li oznámení v souladu s tímto odstavcem, musí neprodleně předat kopii oznámení a hodnotící zprávy Komisi, která je do 30 dnů od obdržení musí předat dále příslušným orgánům ostatních členských států.
Hodnotící zprávu zašle příslušný orgán také oznamovateli.
3. V hodnotící zprávě musí být uvedeno, zda:
a) geneticky modifikovaný organismus nebo organismy by měly zůstat na trhu a za jakých podmínek, nebo
b) geneticky modifikovaný organismus nebo organismy by neměly zůstat na trhu.
4. Ostatní příslušné orgány nebo Komise si mohou vyžádat další informace, připojit připomínky nebo vznést odůvodněné námitky ve lhůtě 60 dnů ode dne rozeslání hodnotící zprávy.
5. Veškeré připomínky, odůvodněné výhrady a námitky musí být postoupeny Komisi, která je okamžitě rozešle všem příslušným orgánům.
V případě situace podle odst. 3 písm. a) a pokud nejsou ze strany členských států nebo Komise vzneseny žádné odůvodněné námitky do 60 dnů ode dne rozeslání hodnotící zprávy, musí příslušný orgán, který hodnotící zprávu připravil, zaslat oznamovateli konečné rozhodnutí v písemné formě a musí o tom do 30 dnů uvědomit ostatní členské státy a Komisi.
Platnost souhlasu by obecně neměla přesáhnout deset let a může být omezena nebo rozšířena na základě specifických důvodů.
7. Příslušné orgány a Komise mohou s cílem nalezení dohody projednat sporné body během 75 dnů ode dne rozeslání hodnotící zprávy.
8. Jsou-li sporné body vyřešeny ve lhůtě 75 dnů podle odstavce 7, pak příslušný orgán, který zprávu připravil, zašle oznamovateli své konečné rozhodnutí v písemné formě a do 30 dnů o tom uvědomí ostatní členské státy a Komisi.
Platnost souhlasu může být příslušně omezena.
9. Po podání oznámení k obnovení souhlasu v souladu s odstavcem 2 může oznamovatel dále pokračovat v uvádění geneticky modifikovaných organismů na trh za podmínek uvedených v předchozím souhlasu až do té doby, než je přijato konečné rozhodnutí o novém oznámení.
Článek 18
Postup Společenství v případě námitek
1. Jestliže příslušný orgán nebo Komise předloží námitky a naloží s nimi postupem podle článků 15, 17 a 20, musí být do 120 dnů přijato a zveřejněno rozhodnutí postupem podle čl. 30 odst. 2. Toto rozhodnutí musí obsahovat informace uvedené v čl. 19 odst. 3.
Při výpočtu uvedených 120 dnů se nezapočítá doba, během níž Komise očekává další informace, které si může vyžádat od oznamovatele, nebo očekává stanovisko vědeckého výboru, který požádala o projednání v souladu s článkem 28.
Komise uvede důvody jakékoli žádosti o další informace a uvědomí příslušné orgány o vznesení svých požadavků na oznamovatele.
Doba, během níž Komise čeká na stanovisko vědeckého výboru, nesmí být delší než 90 dnů.
Doba, během níž jedná Rada postupem podle čl. 30 odst. 2, se do výše zmíněné lhůty nezapočítává.
2. Je-li přijato kladné rozhodnutí, vydá příslušný orgán, který vypracoval zprávu, písemný souhlas s uvedením na trh geneticky modifikovaného organismu nebo produktu s jeho obsahem, zašle ho oznamovateli a uvědomí o tom ostatní členské státy a Komisi do 30 dnů po zveřejnění nebo oznámení tohoto rozhodnutí.
Článek 19
Souhlas
1. Aniž jsou dotčeny požadavky dalších právních předpisů Společenství a jedině tehdy, jestliže byl již vydán písemný souhlas pro uvedení na trh geneticky modifikovaných organismů nebo produktů s jejich obsahem, může být bez dalšího oznámení produkt používán ve Společenství, jsou-li splněny specifické podmínky pro jeho používání a jsou-li prostředí nebo zeměpisná území vymezená v těchto podmínkách přesně dodržena.
2. Oznamovatel může přikročit k uvedení na trh pouze tehdy, jestliže obdržel písemný souhlas příslušného orgánu v souladu s články 15, 17 a 18, a musí tak učinit za dodržení všech podmínek, které tento souhlas obsahuje.
3. V písemném souhlasu podle článků 15, 17 a 18 musí vždy být zřetelně uvedeno toto:
a) oblast, které se souhlas týká, včetně identity všech geneticky modifikovaných organismů, které mají být uvedeny na trh samostatně nebo v produktech, a jejich jednoznačných identifikátorů;
b) doba platnosti souhlasu;
c) podmínky pro uvedení produktu na trh, včetně veškerých specifických podmínek použití a balení geneticky modifikovaných organismů nebo produktů s jejich obsahem a nakládání s nimi, a podmínky pro ochranu určitých ekosystémů/prostředí nebo zeměpisných oblastí;
d) že aniž je dotčen článek 25, musí oznamovatel na vyžádání poskytnout kontrolní vzorky příslušnému orgánu;
e) požadavky týkající se označování, v souladu s těmi, které jsou uvedeny v příloze IV.
Z označení musí být jasně patrná přítomnost geneticky modifikovaného organismu.
Slova "Tento produkt obsahuje geneticky modifikované organismy" musí být uvedena buď na štítku produktu, nebo v průvodním dokumentu tohoto produktu nebo jiných produktů, které obsahují geneticky modifikovaný organismus nebo organismy;
f) požadavky na monitorování v souladu s přílohou VII, včetně povinností podávat zprávy Komisi a příslušným orgánům, časový plán monitorování a popřípadě povinnosti osoby, která produkt prodává, nebo povinnosti uživatele, mezi jiným u pěstovaných geneticky modifikovaných organismů též i požadavky na vhodnou informaci o jejich umístění.
4. Členské státy přijmou veškerá nezbytná opatření ke zpřístupnění písemného souhlasu a popřípadě rozhodnutí podle článku 18 veřejnosti a k dodržování podmínek specifikovaných v tomto písemném souhlasu a popřípadě v uvedeném rozhodnutí.
Článek 20
Monitorování a nakládání s novými informacemi
1. Po uvedení geneticky modifikovaného organismu nebo produktu s jeho obsahem na trh oznamovatel zajistí, aby monitorování a podávání zpráv o monitorování probíhaly v souladu s podmínkami specifikovanými v souhlasu.
Zprávy o monitorování se předkládají Komisi a příslušným orgánům členských států.
Na základě těchto zpráv, v souladu se souhlasem a v rámci plánu monitorování specifikovaného v souhlasu může příslušný orgán, který obdržel původní oznámení, plán monitorování po prvním monitorovacím období přizpůsobit.
2. Získá-li oznamovatel od uživatelů nebo z jiných zdrojů nové informace o rizicích geneticky modifikovaného organismu nebo organismů pro lidské zdraví nebo životní prostředí již po udělení písemného souhlasu, neprodleně přijme opatření nezbytná k ochraně lidského zdraví a životního prostředí a uvědomí o nich příslušný orgán.
Dále oznamovatel upraví informace a podmínky uvedené v oznámení.
3. Získá-li příslušný orgán informace, které by mohly mít důsledky pro rizika geneticky modifikovaného organismu nebo organismů pro lidské zdraví nebo životní prostředí, nebo za okolností popsaných v odstavci 2, neprodleně předá tyto informace Komisi a příslušným orgánům ostatních členských států, a pokud ještě neudělil písemný souhlas, může případně využít možností čl. 15 odst. 1 nebo čl. 17 odst. 7.
Pokud je taková informace získána až po udělení souhlasu, musí příslušný orgán do 60 dnů od obdržení této nové informace předat Komisi svou hodnotící zprávu, v níž se stanoví, zda a jak musí být pozměněny podmínky souhlasu nebo zda by měl být souhlas odebrán; Komise do 30 dnů od obdržení předá tuto zprávu příslušným orgánům ostatních členských států.
Připomínky nebo odůvodněné námitky proti dalšímu uvedení dotčeného geneticky modifikovaného organismu na trh nebo návrhy na pozměnění podmínek souhlasu musí být do 60 dnů od rozeslání hodnotící zprávy předány Komisi, která je neprodleně předá všem příslušným orgánům.
Příslušné orgány a Komise mohou projednat sporné body s cílem dosažení dohody do 75 dnů ode dne data rozeslání hodnotící zprávy.
Jestliže členské státy ani Komise nepředloží do 60 dnů od rozeslání nové informace žádné odůvodněné námitky nebo jestliže jsou sporné body do 75 dnů projednány, příslušný orgán, který zprávu připravil, doplní souhlas podle návrhu, předá doplněný souhlas oznamovateli a uvědomí o tom do 30 dnů ostatní členské státy a Komisi.
4. Pro zajištění průhlednosti monitorování musí být výsledky monitorování prováděného podle části C veřejně přístupné.
Článek 21
Označování
1. Členské státy přijmou veškerá nezbytná opatření, která zajistí, že označování a balení geneticky modifikovaných organismů nebo produktů s jejich obsahem bude ve všech stadiích procesu uvádění na trh vyhovovat příslušným požadavkům specifikovaným v písemném souhlasu podle čl. 15 odst. 3, čl. 17 odst. 5 a 8, čl. 18 odst. 2 a čl. 19 odst. 3.
2. Pro produkty, v nichž nelze vyloučit náhodné nebo z technického hlediska nevyhnutelné stopy autorizovaných geneticky modifikovaných organismů, může být stanoven práh minimálního výskytu; jestliže jsou hodnoty v produktu nižší, nemusí být tento produkt již označen podle ustanovení odstavce 1. Prahová hodnota se pro jednotlivé produkty stanoví postupem podle čl. 30 odst. 2.
Článek 22
Volný oběh
Aniž je dotčen článek 23, nesmějí členské státy zakázat či omezit uvádění na trh geneticky modifikovaných organismů nebo produktů s jejich obsahem, které vyhovují požadavkům této směrnice, ani tomu nijak bránit.
Článek 23
Ochranná doložka
1. Jestliže členský stát získá na základě nových nebo dodatečných informací, které mohou ovlivnit hodnocení rizik pro životní prostředí, nebo na základě přehodnocení stávajících informací v souvislosti s novými nebo dodatečnými vědeckými poznatky dostatečný podklad pro názor, že geneticky modifikovaný organismus nebo produkt s jeho obsahem, který byl řádně oznámen a kterému již byl udělen písemný souhlas, představuje riziko pro lidské zdraví nebo životní prostředí, může tento členský stát používání nebo prodej tohoto geneticky modifikovaného organismu nebo produktu na svém území dočasně omezit nebo zakázat.
Členský stát zajistí, aby byla v případě vážného rizika použita opatření pro mimořádné situace, jako je odklad nebo ukončení uvádění na trh, a aby byla informována veřejnost.
Členský stát neprodleně uvědomí Komisi a ostatní členské státy o činnostech, které podniknul podle tohoto článku, udá důvody svého rozhodnutí, předloží přezkum hodnocení rizik pro životní prostředí a uvede, zda a jak je zapotřebí pozměnit podmínky souhlasu nebo zda má být souhlas odebrán, popřípadě uvede i nové nebo dodatečné informace, na nichž je jeho rozhodnutí založeno.
2. Rozhodnutí o této věci je třeba přijmout do 60 dnů postupem podle čl. 30 odst. 2. Při výpočtu těchto 60 dnů se nezapočítává doba, po kterou Komise čeká na další informace, jež si může od oznamovatele vyžádat, nebo po kterou očekává stanovisko vědeckého výboru nebo výborů. Doba, během níž Komise očekává stanovisko vědeckého výboru nebo výborů, nesmí překročit 60 dnů.
Do výše uvedených lhůt se nezapočítává doba, po kterou jedná Rada postupem podle čl. 30 odst. 2.
Článek 24
Informování veřejnosti
1. Aniž je dotčen článek 25, zpřístupní Komise veřejnosti neprodleně po obdržení oznámení, v souladu s čl. 13 odst. 1, souhrn podle čl. 13 odst. 2 písm. h). V případě uvedeném v čl. 14 odst. 3 písm. a) zpřístupní Komise veřejnosti také hodnotící zprávy. Veřejnost může své připomínky předložit Komisi do 30 dnů. Komise tyto připomínky neprodleně předá příslušným orgánům.
2. Aniž je dotčen článek 25, musí být veškeré hodnotící zprávy týkající se geneticky modifikovaných organismů nebo produktů s jejich obsahem, pro které byl již vydán písemný souhlas k uvedení na trh nebo pro které byl ve smyslu této směrnice písemný souhlas k uvedení na trh zamítnut, a stanovisko či stanoviska vědeckých výborů, jejichž názor na tuto věc byl vyžádán, zpřístupněny veřejnosti.
U každého produktu musí být jasně specifikován v něm obsažený geneticky modifikovaný organismus nebo organismy a způsob nebo způsoby využití tohoto produktu.
ČÁST D
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 25
Důvěrnost
1. Komise a příslušné orgány neprozradí třetím stranám žádné důvěrné informace, které byly oznámeny nebo vyměněny v rámci působnosti této směrnice, a chrání práva duševního vlastnictví vztahující se k obdrženým údajům.
2. Oznamovatel může v oznámení předkládaném podle této směrnice označit informace, jejichž zveřejnění by mohlo poškodit jeho pozici v rámci hospodářské soutěže, a které by proto měly být považovány za důvěrné.
V takových případech musí být uvedeno ověřitelné odůvodnění.
3. Příslušný orgán po projednání s oznamovatelem rozhodne, která informace bude považována za důvěrnou, a uvědomí o svém rozhodnutí oznamovatele.
4. V žádném případě však nemohou být za důvěrné považovány následující informace, které byly poskytnuty podle článků 6, 7, 8, 13, 17, 20 a 23:
- obecný popis geneticky modifikovaného organismu nebo organismů, jméno a adresa oznamovatele, účel uvolnění, místo uvolnění a zamýšlené využití,
- metody a plány monitorování geneticky modifikovaného organismu nebo organismů a plány řešení mimořádných situací,
- hodnocení rizik pro životní prostředí.
5. Jestliže oznamovatel z jakéhokoli důvodu oznámení stáhne, musí příslušné orgány a Komise nadále zachovávat důvěrnost předložených informací.
Článek 26
Označování geneticky modifikovaných organismů podle čl. 2 odst. 4 druhého pododstavce
1. Z toho důvodu, aby mohly být geneticky modifikované organismy předmětem operací podle čl. 2 odst. 4 druhého pododstavce, musí splnit náležité požadavky na označování v souladu s odpovídajícími oddíly přílohy IV, jejichž smyslem je uvést na štítku nebo v průvodním dokumentu jasné informace o přítomnosti geneticky modifikovaných organismů. Za tímto účelem musí být buď na štítku, nebo v průvodním dokumentu uvedena slova "Tento produkt obsahuje geneticky modifikované organismy".
2. Podmínky pro provádění odstavce 1 musí být postupem podle čl. 30 odst. 2 stanoveny v souladu se stávajícími ustanoveními pro označování podle právních předpisů Společenství, aniž by docházelo ke zdvojování nebo nesrovnalostem. Popřípadě musí být vzata v úvahu i ustanovení týkající se označování, která v souladu s právními předpisy Společenství přijaly členské státy.
Článek 27
Přizpůsobování příloh technickému pokroku
Oddíly C a D přílohy II, přílohy III a IV a oddíl C přílohy VII budou přizpůsobovány technickému pokroku postupem podle čl. 30 odst. 2.
Článek 28
Konzultace s vědeckým výborem nebo výbory
1. Vyskytne-li se ze strany příslušného orgánu nebo Komise námitka v souvislosti s riziky geneticky modifikovaných organismů pro lidské zdraví nebo životní prostředí a je-li s touto námitkou naloženo v souladu s čl. 15 odst. 1, čl. 17 odst. 4, čl. 20 odst. 3 nebo s článkem 23, nebo stanoví-li hodnotící zpráva uvedená v článku 14, že by geneticky modifikovaný organismus neměl být uveden na trh, musí Komise buď z vlastního podnětu, nebo na žádost členského státu projednat tuto námitku s příslušným vědeckým výborem nebo výbory.
2. V rámci této směrnice Komise též může požádat, buď z vlastního podnětu, nebo na žádost členského státu, příslušný vědecký výbor nebo výbory o konzultaci k jakékoli záležitosti, která by mohla mít nepříznivý účinek na lidské zdraví nebo životní prostředí.
3. Odstavec 2 se nevztahuje na správní postupy uvedené v této směrnici.
Článek 29
Konzultace s etickým výborem nebo výbory
1. Aniž jsou dotčeny pravomoci členských států týkající se etických otázek, Komise buď z vlastního podnětu, nebo na žádost Evropského parlamentu nebo Rady požádá o konzultaci kterýkoli z ustavených výborů, např. Evropskou skupinu pro etiku ve vědě a nových technologiích, aby získala jeho názor na etické důsledky biotechnologií z hlediska obecných otázek etiky.
Tato konzultace může být též uskutečněna na žádost členského státu.
2. Tato konzultace se řídí jasnými pravidly otevřenosti, průhlednosti a veřejné dostupnosti.
Její výsledky musí být veřejnosti přístupné.
3. Odstavec 1 se nevztahuje na správní postupy vyžadované touto směrnicí.
Článek 30
Postup výboru
1. Komisi je nápomocen výbor.
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 5 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES s ohledem na článek 8 zmíněného rozhodnutí.
Doba uvedená v čl. 5 odst. 6 rozhodnutí 1999/468/ES je tři měsíce.
3. Výbor přijme svůj jednací řád.
Článek 31
Výměna informací a podávání zpráv
1. Členské státy a Komise si na pravidelných setkáních vyměňují informace o zkušenostech získaných při předcházení rizikům spojených s uvolňováním a uváděním na trh geneticky modifikovaných organismů. Výměna informací se týká i zkušeností získaných při provádění čl. 2 odst. 4 druhého pododstavce, při hodnocení rizik pro životní prostředí, monitorování, konzultacích s veřejností a při informování veřejnosti.
Kde je to nezbytné, vydá výbor zřízený podle čl. 30 odst. 1 pokyny k provádění článku 2 odst. 4 druhého pododstavce.
2. Komise zřídí jeden nebo více registrů, do nichž se ukládají informace o genetických modifikacích geneticky modifikovaných organismů uvedených v bodu A č. 7 přílohy IV. Aniž je dotčen článek 25, tento registr nebo registry obsahují tu část informací, která je přístupná veřejnosti. Podrobnosti provozování registru nebo registrů se stanoví postupem podle čl. 30 odst. 2.
3. Aniž je dotčen odstavec 2 a bod A č. 7 přílohy IV:
a) členské státy zřídí veřejné registry, ve kterých budou zaznamenána místa uvolnění geneticky modifikovaných organismů podle části B;
b) členské státy zřídí též registry pro záznam míst geneticky modifikovaných organismů pěstovaných podle části C, mezi jiným tak, aby možné účinky takových geneticky modifikovaných organismů na životní prostředí mohly být monitorovány v souladu s čl. 19 odst. 3 písm. f) a čl. 20 odst. 1. Aniž jsou dotčena ustanovení článků 19 a 20, zmíněná místa musí:
- být oznámena příslušným orgánům a
- oznámena veřejnosti
způsobem, který příslušné orgány považují za vhodný a který je v souladu s vnitrostátními ustanoveními. 4.
Každé tři roky zašlou členské státy Komisi zprávu o opatřeních přijatých k provádění ustanovení této směrnice. Zpráva musí obsahovat krátké faktické shrnutí zkušenosti s uváděním na trh geneticky modifikovaných organismů nebo produktů s jejich obsahem.
5. Každé tři roky zveřejní Komise souhrn zpráv podle odstavce 4.
6. Poprvé v roce 2003 a potom každé tři roky zašle Komise Evropskému parlamentu a Radě zprávu o zkušenostech, které členské státy získaly v rámci této směrnice s uváděním geneticky modifikovaných organismů na trh.
7. Zároveň s touto zprávou předloží Komise v roce 2003 zvláštní zprávu týkající se činností podle části B a části C, včetně hodnocení:
a) veškerých důsledků, především z hlediska různosti evropských ekosystémů a potřeby doplnění regulativního rámce pro tuto oblast;
b) možností různých cest ke zlepšení celistvosti a účinnosti tohoto rámce, včetně jednotného autorizačního postupu Společenství a úprav postupu Komise při jejím konečném rozhodování;
c) toho, zda byla již získána dostatečná zkušenost z provádění odlišných postupů části B, aby bylo odůvodněno ustanovení těchto postupů o poskytování implicitního souhlasu, a dostatečná zkušenost z provádění části C, aby bylo odůvodněno využívání těchto odlišných postupů, a
d) sociálních a ekonomických důsledků záměrného uvolňování geneticky modifikovaných organismů a uvádění těchto organismů na trh.
8. Každoročně zašle Komise Evropskému parlamentu a Radě zprávu o etických otázkách podle čl. 29 odst. 1; tato zpráva může být popřípadě doplněna návrhem na změny této směrnice.
Článek 32
Provádění Cartagenského protokolu o biologické bezpečnosti
1. Komise byla vyzvána, aby podle možností co nejdříve a nejpozději do července 2001 vypracovala legislativní návrh týkající se podrobností provádění Cartagenského protokolu o biologické bezpečnosti.
Návrh musí doplňovat, a je-li to nezbytné, pozměňovat ustanovení této směrnice.
2. Tento návrh musí obsahovat především vhodná opatření k provádění postupů uvedených v Cartagenském protokolu a v souladu se zmíněným protokolem požadovat od vývozců ze Společenství, aby zajistili splnění všech požadavků postupu pro dosažení dohody na základě postupu předchozího souhlasu, jak stanoví články 7 až 10, 12 a 14 Cartagenského protokolu.
Článek 33
Sankce
Členské státy stanoví sankce za porušení vnitrostátních ustanovení přijatých podle této směrnice.
Tyto sankce musí být účinné, přiměřené a odrazující.
Článek 34
Provedení
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 17. října 2002.
Neprodleně o tom uvědomí Komisi.
2. Přijatá opatření musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
3. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijaly v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 35
Nevyřízené oznámení
1. Oznámení týkající se uvedení na trh geneticky modifikovaných organismů nebo produktů s jejich obsahem obdržené ve smyslu směrnice 90/220/EHS se v případě, že postupy podle uvedené směrnice nejsou ukončeny do 17. října 2002, posuzují podle této směrnice.
2. Do 17. ledna 2003 musí oznamovatelé doplnit oznámení v souladu s touto směrnicí.
Článek 36
Zrušení 1. Směrnice 90/220/EHS se dnem 17. října 2002 zrušuje.
2. Odkazy na zrušenou směrnici se považují za odkazy na tuto směrnici v souladu se srovnávací tabulkou uvedenou v příloze VIII.
Článek 37
Tato směrnice vstupuje v platnost dnem vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Článek 38
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/19/ES
ze dne 14. května 2001,
kterou se mění směrnice Rady 89/48/EHS a 92/51/EHS o obecném systému pro uznávání odborných kvalifikací a směrnice Rady 77/452/EHS, 77/453/EHS, 78/686/EHS, 78/687/EHS, 78/1026/EHS, 78/1027/EHS, 80/154/EHS, 80/155/EHS, 85/384/EHS, 85/432/EHS, 85/433/EHS a 93/16/EHS o povolání zdravotní sestry odpovědné za všeobecnou péči (ošetřovatele odpovědného za všeobecnou péči), zubního lékaře, veterinárního lékaře, porodní asistentky, architekta, farmaceuta a lékaře
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 40 a čl. 47odst. 1, čl. 47 odst. 2 první a třetí větu a článek 55 uvedené smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy [3], ve smyslu společného návrhu schváleného dohodovacím výborem dne 15. ledna 2001,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Dne 16. února 1996 podala Komise Evropskému parlamentu a Radě svou zprávu o uplatňování obecného systému pro uznávání vysokoškolských diplomů, vypracovanou podle článku 13 směrnice Rady 89/48/EHS ze dne 21. prosince 1988 o obecném systému pro uznávání vysokoškolských diplomů vydaných po ukončení nejméně tříletého odborného vzdělávání a přípravy [4]. V této zprávě se Komise zavázala přezkoumat možnost začlenění do uvedené směrnice povinnost vzít při přezkoumávání žádostí o uznání v úvahu praxi získanou po získání diplomu a možnost zavést pojem "regulovaného vzdělávání a odborné přípravy". Komise se též zavázala přezkoumat způsoby, jimiž by mohla být rozvinuta úloha koordinační skupiny zřízené čl. 9 odst. 2 směrnice 89/48/EHS, aby se zajistilo jednotnější uplatňování a výklad uvedené směrnice.
(2) Pojem regulovaného vzdělávání zavedený směrnicí Rady 92/51/EHS ze dne 18. června 1992 o druhém obecném systému pro uznávání odborného vzdělávání a přípravy, kterou se doplňuje směrnice 89/48/EHS [5] (obě směrnice dále jen "směrnice o obecném systému"), by měl být rozšířen i na původní obecný systém a měl by být založen na stejných zásadách s použitím stejných pravidel.
Musí se nechat na jednotlivých členských státech, aby si zvolily způsob, jak vymezit povolání, na které se regulované vzdělávání a odborná příprava vztahuje.
(3) Směrnice o obecném systému umožňují hostitelskému členskému státu za určitých podmínek požadovat po žadateli vyrovnávací opatření, zejména pokud existují podstatné rozdíly mezi teoretickým nebo praktickým vzděláváním a odbornou přípravou, které absolvoval, a tím vyžadovaným v hostitelském členském státě.
Podle článků 39 a 43 Smlouvy, jak jsou vyloženy Soudním dvorem Evropských společenství [6], musí hostitelský členský stát posoudit, není-li odborná praxe dostatečná jako důkaz, že žadatel chybějící znalosti má.
V zájmu jasnosti a právní jistoty osob, které si přejí vykonávat své povolání v jiném členském státě, je žádoucí začlenit do směrnic o obecném systému požadavek, aby hostitelský členský stát musel přezkoumat, zda odborná praxe získaná žadatelem po dosažení kvalifikace nebo kvalifikací zahrnuje výše uvedené oblasti.
(4) Postup koordinace stanovený směrnicemi o obecném systému by měl být zdokonalen a zjednodušen tím, že se koordinační skupině umožní přijímat a zveřejňovat stanoviska k otázkám týkajícím se praktického používání obecného systému, které jí předloží Komise.
(5) Ve sdělení Evropskému parlamentu a Radě o iniciativě SLIM se Komise zavázala předložit návrhy směřující ke zjednodušení aktualizace seznamů kvalifikací vhodných pro automatické uznávání.
Směrnice Rady 93/16/EHS ze dne 5. dubna 1993 o usnadnění volného pohybu lékařů a vzájemného uznávání jejich diplomů, osvědčení a jiných dokladů o dosažené kvalifikaci [7] stanoví jednoduchý postup v případě kvalifikace praktických lékařů.
Zkušenost ukázala, že tento postup skýtá dostatečnou právní jistotu.
Je žádoucí rozšířit jej na doklady o dosažené kvalifikaci zdravotních sester a ošetřovatelů odpovědných za všeobecnou péči, zubních lékařů, veterinárních lékařů, porodních asistentek, farmaceutů a lékařů podle směrnic Rady 77/452/EHS [8], 77/453/EHS [9], 78/686/EHS [10], 78/687/EHS [11], 78/1026/EHS [12], 78/1027/EHS [13], 80/154/EHS [14], 80/155/EHS [15], 85/432/EHS [16], 85/433/EHS [17] a 93/16/EHS (dále jen "oborové směrnice").
(6) Podle judikatury Soudního dvora Evropských společenství se od členských států nevyžaduje, aby uznávaly diplomy, osvědčení a jiné doklady o dosažené kvalifikaci, které nepotvrzují vzdělání získané v jednom z členských států Společenství [18].
Členské státy by však měly přihlédnout k odborné praxi získané dotyčnou osobou v jiném členském státě Společenství [19].
Za těchto podmínek by mělo být v oborových směrnicích přesně stanoveno, že uznávání diplomu, osvědčení nebo jiného dokladu o dosažené kvalifikaci potvrzujícího vzdělání zdravotní sestry a ošetřovatele odpovědné za všeobecnou péči, zubního lékaře, veterinárního lékaře, porodní asistentky, architekta, farmaceuta nebo lékaře získané v třetích zemích a odborné praxe získané dotyčnou osobou v členském státě jiným členským státem tvoří prvky Společenství, které by ostatní členské státy měly posoudit.
(7) Měla by být stanovena lhůta, do které musejí členské státy rozhodnout o žádostech o uznání diplomů, osvědčení a jiných dokladů o dosažené kvalifikaci získaných zdravotními sestrami a ošetřovateli odpovědnými za všeobecnou péči, zubními lékaři, veterinární lékaři, porodními asistentkami, architekty, farmaceuty a lékaři v třetí zemi.
(8) Celoživotní učení se stalo v důsledku rychlého technického a vědeckého pokroku zvlášť důležité v oblasti medicíny.
Je na členských státech, aby rozhodly, jak zajistit vhodnou soustavnou odbornou přípravou po dokončení studia, aby si lékaři udržovali své znalosti na úrovni pokroku dosaženého v medicíně.
Stávající systém vzájemného uznávání odborných kvalifikací zůstává beze změny.
(9) Žadatel musí mít právo na opravný prostředek v rámci vnitrostátního práva, je-li jeho žádost zamítnuta nebo nebylo-li ve stanovené lhůtě vydáno rozhodnutí.
Členské státy musejí uvést své důvody pro taková rozhodnutí přijatá v oblasti uznávání diplomů, osvědčení a jiných dokladů o dosažené kvalifikaci zdravotních sester a ošetřovatelů odpovědných za všeobecnou péči, zubních lékařů, veterinárních lékařů, porodních asistentek, architektů, farmaceutů nebo lékařů.
Pokud se členský stát rozhodne uznat diplom, osvědčení nebo jiný doklad o dosažené kvalifikaci, měl by mít možnost zvolit si, zda uvede nebo neuvede důvody.
(10) V zájmu spravedlnosti by měla být v Itálii přijata přechodná opatření ve prospěch některých zubních lékařů, kteří jsou držiteli diplomů, osvědčení nebo jiných dokladů o dosažené kvalifikaci v oboru lékařství vydaných v Itálii, ale potvrzujících ukončení lékařské přípravy započaté po uplynutí lhůty stanovené v článku 19 směrnice 76/686/EHS.
(11) Článek 15 směrnice 85/384/EHS [20] stanoví odchylku pro přechodné období, které nyní uplynulo. Uvedené ustanovení by mělo být zrušeno.
(12) V článku 24 směrnice 85/384/EHS se musí jasně rozlišit mezi formalitami, jež je třeba splnit v případě usazení, a těmi, jež je třeba splnit v případě poskytování služeb, čímž se zvýší účinnost volného pohybu služeb, pokud jde o architekty.
(13) V zájmu rovného zacházení musí být stanovena přechodná opatření ve prospěch některých držitelů diplomů, osvědčení a jiných dokladů o dosažené kvalifikaci v oboru farmacie vydaných v Itálii po ukončení odborné přípravy, která není plně v souladu se směrnicí 85/432/EHS.
(14) Je žádoucí rozšířit rozsah vzájemného uznávání diplomů, osvědčení a jiných dokladů o dosažené kvalifikaci v oboru farmacie, aby se usnadnil účinný výkon práva usazování mezi Řeckem a ostatními členskými státy.
Proto se musí zrušit odchylka stanovená v článku 3 směrnice 85/433/EHS.
(15) Ve své zprávě o odborné přípravě ve všeobecném lékařství stanovené hlavou IV směrnice 93/16/EHS doporučila Komise, aby požadavky použitelné na rozvolněnou odbornou přípravu v oboru všeobecného lékařství odpovídaly těm použitelným na ostatní lékařské specializace.
(16) Směrnice o obecném systému a oborové směrnice by proto měly být změněny,
PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:
ODDÍL 1
ZMĚNY SMĚRNIC O OBECNÉM SYSTÉMU
Článek 1
Směrnice 89/48/EHS se mění takto:
1. Článek 1 se mění takto:
a) v písmenu a) se druhá odrážka nahrazuje tímto:
"d a) "regulovaným vzděláváním a odbornou přípravou": jakékoli vzdělávání a odborná příprava, které
- jsou přímo zaměřené na výkon určitého povolání a
- zahrnují nejméně tříleté postsekundární studium nebo odpovídající dobu rozvolněného studia na univerzitě, vysoké škole nebo na jiném zařízení rovnocenné úrovně a popřípadě odbornou přípravu, zkušební praxi nebo odbornou praxi požadovanou navíc k postsekundárnímu studiu; struktura a úroveň odborné přípravy, zkušební praxe nebo odborné praxe musí být stanoveny právními nebo správními předpisy daného členského státu nebo sledovány nebo schvalovány k tomu určeným orgánem."
2. V čl. 3 písm. b) se za první pododstavec vkládá nový pododstavec, který zní: "Dvouletá odborná praxe uvedená v prvním pododstavci však nesmí být vyžadována, pokud jeden nebo více dokladů o vzdělání a odborné přípravě, jejichž držitelem je žadatel a jež jsou uvedeny v tomto písmenu, osvědčují ukončení regulovaného vzdělávání."
3. V čl. 4 odst. 1 písm. b) se za první pododstavec vkládá nový pododstavec, který zní: "Má-li hostitelský členský stát v úmyslu vyžadovat od žadatele absolvování adaptačního období nebo složení zkoušky způsobilosti, musí nejdříve ověřit, zda znalosti získané žadatelem v průběhu jeho odborné praxe nejsou takové, že plně nebo zčásti pokrývají podstatné rozdíly uvedené v prvním pododstavci."
4. V článku 6 se doplňují nové odstavce, které znějí: "5. Požaduje-li hostitelský členský stát pro přístup k regulovanému povolání nebo pro jeho výkon důkaz finanční způsobilosti, považuje tento členský stát potvrzení vydaná bankami členského státu původu nebo posledního pobytu ciziho státního příslušníka za rovnocenná potvrzením vydaným na jeho území.
6. Požaduje-li příslušný orgán hostitelského členského státu od svých státních příslušníků, kteří usilují o přístup k regulovanému povolání nebo o jeho výkon, důkaz, že jsou pojištěni proti finančním rizikům vyplývajícím z jejich profesní odpovědnosti, přijme tento stát potvrzení vydaná pojišťovnami ostatních členských států jako rovnocenná potvrzením vydaným na jeho území.
Potvrzení upřesní, že pojišťovatel dodržel právní a správní předpisy platné v hostitelském členském státě týkající se podmínek a rozsahu pojištění.
Potvrzení nesmí být při předložení starší tří měsíců."
5. V čl. 9 odst. 2 druhém pododstavci se první odrážka nahrazuje tímto: "— usnadňovat provádění této směrnice, zejména přijetím a zveřejněním stanovisek k otázkám, které jí byly předloženy Komisí,".
Článek 2
Směrnice 92/51/EHS se mění takto:
1. V čl. 4 odst. 1 písm. b) se za první pododstavec vkládá pododstavec, který zní: "Má-li hostitelský členský stát v úmyslu vyžadovat od žadatele absolvování adaptačního období nebo složení zkoušky způsobilosti, musí nejdříve ověřit, zda znalosti získané žadatelem v průběhu jeho odborné praxe nejsou takové, že plně nebo zčásti pokrývají podstatné rozdíly uvedené v prvním pododstavci."
2. V čl. 5 se za druhý pododstavec vkládá nový pododstavec, který zní: "Má-li hostitelský členský stát v úmyslu vyžadovat od žadatele absolvování adaptačního období nebo složení zkoušky způsobilosti, musí nejdříve ověřit, zda znalosti získané žadatelem v průběhu jeho odborné praxe nejsou takové, že plně nebo zčásti pokrývají podstatné rozdíly mezi diplomem a osvědčením."
3. V čl. 7 písm. a) se za první pododstavec vkládá pododstavec, který zní: "Má-li hostitelský členský stát v úmyslu vyžadovat od žadatele absolvování adaptačního období nebo složení zkoušky způsobilosti, musí nejdříve ověřit, zda znalosti získané žadatelem v průběhu jeho odborné praxe nejsou takové, že plně nebo zčásti pokrývají podstatné rozdíly uvedené v prvním pododstavci."
4. V článku 10 se doplňují nové odstavce, které znějí: "5. Požaduje-li hostitelský členský stát pro přístup k regulovanému povolání nebo pro jeho výkon důkaz finanční způsobilosti, považuje tento členský stát potvrzení vydaná bankami členského státu původu nebo posledního pobytu ciziho státního příslušníka za rovnocenná potvrzením vydaným na jeho území.
6. Požaduje-li příslušný orgán hostitelského členského státu od svých státních příslušníků, kteří usilují o přístup k regulovanému povolání nebo o jeho výkon, důkaz, že jsou pojištěni proti finančním rizikům vyplývajícím z jejich profesní odpovědnosti, přijme tento stát potvrzení vydaná pojišťovnami ostatních členských států jako rovnocenná potvrzením vydaným na jeho území.
Potvrzení upřesní, že pojišťovatel dodržel právní a správní předpisy platné v hostitelském členském státě týkající se podmínek a rozsahu pojištění.
Potvrzení nesmí být při předložení starší tří měsíců."
5. V čl. 13 odst. 2 se první odrážka druhého pododstavce nahrazuje tímto: "— usnadňovat provádění této směrnice, zejména přijetím a zveřejněním stanovisek k otázkám, které jí byly předloženy Komisí,".
6. V článku 15 se doplňuje nový odstavec, který zní: "8. Změny provedené v seznamech oborů vzdělávání a odborné přípravy uvedených v přílohách C a D výše stanoveným postupem jsou bezprostředně použitelné ke dni stanovenému Komisí."
ODDÍL 2
ZMĚNY OBOROVÝCH SMĚRNIC
Oddíl 2.1
Zdravotní sestry odpovědné za všeobecnou péči (ošetřovatelé odpovědní za všeobecnou péči)
Článek 3
Směrnice 77/452/EHS se mění takto:
1. (týká se pouze řeckého znění)
2. V článku 2 se slova "v článku 3" nahrazují slovy "v příloze".
3. Článek 3 se zrušuje.
4. Odkazy na článek 3 se považují za odkazy na přílohu.
5. (týká se pouze řeckého znění)
6. Vkládají se nové články, které znějí: "Článek 18a
Členské státy oznámí Komisi právní a správní předpisy, které přijmou, pokud jde o vydávání diplomů, osvědčení a jiných dokladů o dosažené kvalifikaci v oblasti působnosti této směrnice.
Komise učiní odpovídající sdělení v Úředním věstníku Evropských společenství, kde uvede názvy přijaté členskými státy pro diplomy, osvědčení a jiné doklady o dosažené kvalifikaci a popřípadě pro odpovídající profesní označení.
Článek 18b
Každý členský stát uznává u státních příslušníků členských států, jejichž diplomy, osvědčení a jiné doklady o dosažené kvalifikaci v oblasti působnosti této směrnice neodpovídají názvům vyjmenovaným pro uvedený členský stát v této směrnici, jako dostatečný důkaz diplomy, osvědčení a jiné doklady o dosažené kvalifikaci vydané členskými státy a opatřené osvědčením doplňujícím doklad vydaným příslušnými orgány nebo subjekty.
Toto osvědčení musí potvrzovat, že dotyčné diplomy, osvědčení a jiné doklady o dosažené kvalifikaci byly vydány po ukončení vzdělávání a odborné přípravy, které je v souladu s touto směrnicí, a jsou vydávajícími členskými státy považovány za rovnocenné těm, jejichž názvy jsou vyjmenovány v této směrnici.
Článek 18c
Členské státy posoudí diplomy, osvědčení a jiné doklady o dosažené kvalifikaci v oblasti působnosti této směrnice získané jejich držitelem mimo Evropskou unii, pokud tyto diplomy, osvědčení a jiné doklady o dosažené kvalifikaci byly uznány v členském státě, jakož i odbornou přípravu nebo odbornou praxi získané v členském státě.
Členský stát přijme rozhodnutí do tří měsíců ode dne, kdy žadatel podá svou žádost včetně úplné podpůrné dokumentace.
Článek 18d
Pokud je žádost zamítnuta, musí členské státy řádně odůvodnit rozhodnutí o žádostech o uznání diplomů, osvědčení a jiných dokladů o dosažené kvalifikaci v oblasti působnosti této směrnice.
adatelé mají právo podat opravné prostředky proti těmto rozhodnutím k soudům podle vnitrostátního práva.
Toto právo vzniká též v případě, že rozhodnutí není vydáno ve stanovené lhůtě."
7. Doplňuje se příloha obsažená v příloze I této směrnice.
Článek 4
V čl. 1 odst. 1 směrnice 77/453/EHS se slova "v článku 3 směrnice 77/452/EHS" nahrazují slovy "v příloze směrnice 77/452/EHS".
Oddíl 2.2
Zubní lékaři
Článek 5
Směrnice 78/686/EHS se mění takto:
1. V článku 2 se slova "v článku 3" nahrazují slovy "v příloze A".
2. Článek 3 se zrušuje.
3. Název kapitoly III se nahrazuje tímto: "Diplomy, osvědčení a jiné doklady o dosažené kvalifikaci odborných zubních lékařů".
4. Článek 4 se nahrazuje tímto: "Článek 4
Každý členský stát, jehož právní a správní předpisy upravují tuto oblast, uznává diplomy, osvědčení a jiné doklady o dosažené kvalifikaci odborných zubních lékařů v ortodoncii a ústní chirurgii vydávané státním příslušníkům členských států jinými členskými státy v souladu s články 2 a 3 směrnice 78/687/EHS, které jsou vyjmenované v příloze B, a přiznává těmto dokladům na svém území stejné účinky, jaké mají diplomy, osvědčení a jiné doklady o dosažené kvalifikaci, které sám vydává."
5. Článek 5 se zrušuje.
6. Článek 6 se mění takto:
a) v odstavci 2 se doplňuje nový pododstavec, který zní: "Bere též v úvahu jejich odbornou praxi, další odbornou přípravu a soustavné vzdělávání v oboru zubního lékařství.";
b) odstavec 3 se nahrazuje tímto: "3. Příslušné orgány a subjekty hostitelského členského státu po ověření obsahu a délky odborné přípravy dotyčné osoby na základě předložených diplomů, osvědčení a jiných dokladů o dosažené kvalifikaci a s přihlédnutím k odborné praxi, další odborné přípravě a soustavnému vzdělávání v oboru zubního lékařství, tuto osobu informují o délce další odborné přípravy a o oblastech, které zahrnuje."; c) doplňuje se nový odstavec, který zní:
"4. Členský stát rozhodne do čtyř měsíců ode dne, kdy žadatel podá svou žádost včetně úplné podpůrné dokumentace."
7. V článku 19 se dosavadní dva pododstavce označují jako odstavec 1 a doplňuje se nový odstavec, který zní: "2. Členské státy uznávají diplomy, osvědčení a jiné doklady o dosažené kvalifikaci v lékařství vydané v Itálii osobám, které začaly své univerzitní lékařské vzdělávání mezi 28. lednem 1980 a 31. prosincem 1984, doprovázené osvědčením vydaným příslušnými italskými orgány uvádějícím,
- že dotyčné osoby složily odbornou zkoušku způsobilosti u příslušného italského orgánu, aby prokázaly, že dosáhly takové úrovně znalostí a dovedností jako osoby, které jsou držiteli označení vyjmenovaných pro Itálii v příloze A,
- že dotyčné osoby v Itálii během pěti let před vydáním osvědčení skutečně, v souladu se zákonem a jako hlavní činnost vykonávaly činnost uvedenou v článku 5 směrnice 78/687/EHS po dobu nejméně tří po sobě následujících let,
- a že jsou oprávněny vykonávat nebo skutečně, v souladu se zákonem a jako hlavní činnost vykonávají činnost uvedenou v článku 5 směrnice 78/687/EHS za stejných podmínek jako držitelé označení vyjmenovaných pro Itálii v příloze A této směrnice.
Požadavek skládat zkoušku způsobilosti uvedený v prvním pododstavci lze prominout v případě osob, které úspěšně dokončily nejméně tři roky studia prohlášeného příslušnými orgány za rovnocenné odborné přípravě uvedené v článku 1 směrnice 78/687/EHS."
8. Odkazy na články 3 a 5 se v tomto pořadí považují za odkazy na přílohy A a B.
9. Vkládají se nové články, které znějí: "Článek 23a
Členské státy oznámí Komisi právní a správní předpisy, které přijmou, pokud jde o vydávání diplomů, osvědčení a jiných dokladů o dosažené kvalifikaci v oblasti působnosti této směrnice.
Komise učiní odpovídající sdělení v Úředním věstníku Evropských společenství, kde uvede názvy přijaté členskými státy pro diplomy, osvědčení a jiné doklady o dosažené kvalifikaci a popřípadě pro odpovídající profesní označení.
Článek 23b
Každý členský stát uznává u státních příslušníků členských států, jejichž diplomy, osvědčení a jiné doklady o dosažené kvalifikaci v oblasti působnosti této směrnice neodpovídají názvům vyjmenovaným pro uvedený členský stát v této směrnici, jako dostatečný důkaz diplomy, osvědčení a jiné doklady o dosažené kvalifikaci vydané členskými státy a opatřené osvědčením doplňujícím doklad vydaným příslušnými orgány nebo subjekty.
Toto osvědčení musí potvrzovat, že dotyčné diplomy, osvědčení a jiné doklady o dosažené kvalifikaci byly vydány po ukončení vzdělávání a odborné přípravy, které je v souladu s touto směrnicí, a jsou vydávajícími členskými státy považovány za rovnocenné těm, jejichž názvy jsou vyjmenovány v této směrnici.
Článek 23c
Členské státy posoudí diplomy, osvědčení a jiné doklady o dosažené kvalifikaci v oblasti působnosti této směrnice získané jejich držitelem mimo Evropskou unii, pokud tyto diplomy, osvědčení a jiné doklady o dosažené kvalifikaci byly uznány v členském státě, jakož i odbornou přípravu nebo odbornou praxi získané v členském státě.
Členský stát přijme rozhodnutí do tří měsíců ode dne, kdy žadatel podá svou žádost včetně úplné podpůrné dokumentace.
Článek 23d
Pokud je žádost zamítnuta, musí členské státy řádně odůvodnit rozhodnutí o žádostech o uznání diplomů, osvědčení a jiných dokladů o dosažené kvalifikaci v oblasti působnosti této směrnice.
Žadatelé mají právo podat opravné prostředky proti těmto rozhodnutím k soudům podle vnitrostátního práva.
Toto právo vzniká též v případě, že rozhodnutí není vydáno ve stanovené lhůtě."
10. Doplňují se přílohy A a B obsažené v příloze II této směrnice.
Článek 6
V čl. 1 odst. 1 směrnice 78/687/EHS se slova "v článku 3 dotyčné směrnice" nahrazují slovy "v příloze A dotyčné směrnice".
Oddíl 2.3
Veterinární lékaři
Článek 7
Směrnice 78/1026/EHS se mění takto:
1. V článku 2 se slova "v článku 3" nahrazují slovy "v příloze".
2. Článek 3 se zrušuje.
3. Odkazy na článek 3 se považují za odkazy na přílohu.
4. Vkládají se nové články, které znějí: "Článek 17a
Členské státy oznámí Komisi právní a správní předpisy, které přijmou, pokud jde o vydávání diplomů, osvědčení a jiných dokladů o dosažené kvalifikaci v oblasti působnosti této směrnice.
Komise učiní odpovídající sdělení v Úředním věstníku Evropských společenství, kde uvede názvy přijaté členskými státy pro diplomy, osvědčení a jiné doklady o dosažené kvalifikaci a popřípadě pro odpovídající profesní označení.
Článek 17b
Každý členský stát uznává u státních příslušníků členských států, jejichž diplomy, osvědčení a jiné doklady o dosažené kvalifikaci v oblasti působnosti této směrnice neodpovídají názvům vyjmenovaným pro uvedený členský stát v této směrnici, jako dostatečný důkaz diplomy, osvědčení a jiné doklady o dosažené kvalifikaci vydané členskými státy a opatřené osvědčením doplňujícím doklad vydaným příslušnými orgány nebo subjekty.
Toto osvědčení musí potvrzovat, že dotyčné diplomy, osvědčení a jiné doklady o dosažené kvalifikaci byly vydány po ukončení vzdělávání a odborné přípravy, které je v souladu s touto směrnicí, a jsou vydávajícími členskými státy považovány za rovnocenné těm, jejichž názvy jsou vyjmenovány v této směrnici.
Článek 17c
Členské státy posoudí diplomy, osvědčení a jiné doklady o dosažené kvalifikaci v oblasti působnosti této směrnice získané jejich držitelem mimo Evropskou unii, pokud tyto diplomy, osvědčení a jiné doklady o dosažené kvalifikaci byly uznány v členském státě, jakož i odbornou přípravu nebo odbornou praxi získané v členském státě.
Členský stát přijme rozhodnutí do tří měsíců ode dne, kdy žadatel podá svou žádost včetně úplné podpůrné dokumentace.
Článek 17d
Pokud je žádost zamítnuta, musí členské státy řádně odůvodnit rozhodnutí o žádostech o uznání diplomů, osvědčení a jiných dokladů o dosažené kvalifikaci v oblasti působnosti této směrnice.
Žadatelé mají právo podat opravné prostředky proti těmto rozhodnutím k soudům podle vnitrostátního práva.
Toto právo vzniká též v případě, že rozhodnutí není vydáno ve stanovené lhůtě."
5. Doplňuje se příloha obsažená v příloze III této směrnice.
Článek 8
V čl. 1 odst. 1 směrnice 78/1027/EHS se slova "v článku 3 směrnice 78/1026/EHS" nahrazují slovy "v příloze směrnice 78/1026/EHS".
Oddíl 2.4
Porodní asistentky
Článek 9
Směrnice 80/154/EHS se mění takto:
1. V čl. 2 odst. 1 se slova "v článku 3" nahrazují slovy "v příloze".
2. V čl. 2 odst. 1 čtvrté a páté odrážce se slova: "v článku 3 směrnice 77/452/EHS" nahrazují slovy: "v příloze směrnice 77/452/EHS".
3. Článek 3 se zrušuje.
4. Odkazy na článek 3 se považují za odkazy na přílohu.
5. Vkládají se nové články, které znějí: "Článek 19a
Členské státy oznámí Komisi právní a správní předpisy, které přijmou, pokud jde o vydávání diplomů, osvědčení a jiných dokladů o dosažené kvalifikaci v oblasti působnosti této směrnice.
Komise učiní odpovídající sdělení v Úředním věstníku Evropských společenství, kde uvede názvy přijaté členskými státy pro diplomy, osvědčení a jiné doklady o dosažené kvalifikaci a popřípadě pro odpovídající profesní označení.
Článek 19b
Každý členský stát uznává u státních příslušníků členských států, jejichž diplomy, osvědčení a jiné doklady o dosažené kvalifikaci v oblasti působnosti této směrnice neodpovídají názvům vyjmenovaným pro uvedený členský stát v této směrnici, jako dostatečný důkaz diplomy, osvědčení a jiné doklady o dosažené kvalifikaci vydané členskými státy a opatřené osvědčením doplňujícím doklad vydaným příslušnými orgány nebo subjekty.
Toto osvědčení musí potvrzovat, že dotyčné diplomy, osvědčení a jiné doklady o dosažené kvalifikaci byly vydány po ukončení vzdělávání a odborné přípravy, které je v souladu s touto směrnicí, a jsou vydávajícími členskými státy považovány za rovnocenné těm, jejichž názvy jsou vyjmenovány v této směrnici.
Článek 19c
Členské státy posoudí diplomy, osvědčení a jiné doklady o dosažené kvalifikaci v oblasti působnosti této směrnice získané jejich držitelem mimo Evropskou unii, pokud tyto diplomy, osvědčení a jiné doklady o dosažené kvalifikaci byly uznány v členském státě, jakož i odbornou přípravu nebo odbornou praxi získané v členském státě.
Členský stát přijme rozhodnutí do tří měsíců ode dne, kdy žadatel podá svou žádost včetně úplné podpůrné dokumentace.
Článek 19d
Pokud je žádost zamítnuta, musí členské státy řádně odůvodnit rozhodnutí o žádostech o uznání diplomů, osvědčení a jiných dokladů o dosažené kvalifikaci v oblasti působnosti této směrnice.
Žadatelé mají právo podat opravné prostředky proti těmto rozhodnutím k soudům podle vnitrostátního práva.
Toto právo vzniká též v případě, že rozhodnutí není vydáno ve stanovené lhůtě."
6. Doplňuje se příloha obsažená v příloze IV této směrnice.
Článek 10
Směrnice 80/155/EHS se mění takto:
1. V čl. 1 odst. 1 se slova "v článku 3 dotyčné směrnice" nahrazují slovy "v příloze dotyčné směrnice".
2. V čl. 1 odst. 2 druhé odrážce se slova "v článku 3 směrnice 77/452/EHS" nahrazují slovy "v příloze směrnice 77/452/EHS".
Oddíl 2.5
Architekti
Článek 11
Směrnice 85/384/EHS se mění takto:
1. Vkládají se nové články, které znějí: "Článek 6
Členské státy posoudí diplomy, osvědčení a jiné doklady o dosažené kvalifikaci v oblasti působnosti této směrnice získané jejich držitelem mimo Evropskou unii, pokud tyto diplomy, osvědčení a jiné doklady o dosažené kvalifikaci byly uznány v členském státě, jakož i odbornou přípravu nebo odbornou praxi získané v členském státě.
Členský stát přijme rozhodnutí do tří měsíců ode dne, kdy žadatel podá svou žádost včetně úplné podpůrné dokumentace.
Článek 6a
Pokud je žádost zamítnuta, musí členské státy řádně odůvodnit rozhodnutí o žádostech o uznání diplomů, osvědčení a jiných dokladů o dosažené kvalifikaci v oblasti působnosti této směrnice.
Žadatelé mají právo podat opravné prostředky proti těmto rozhodnutím k soudům podle vnitrostátního práva.
Toto právo vzniká též v případě, že rozhodnutí není vydáno ve stanovené lhůtě."
2. Článek 15 se zrušuje.
3. V čl. 24 odst. 1 se slova "podle článků 17 a 18" nahrazují slovy "podle článků 17 a 18 v případě usazení a podle článku 22 v případě poskytování služeb".
Oddíl 2.6
Farmaceuti
Článek 12
V článku 2 směrnice 85/432/EHS se doplňuje nový bod, který zní: "6. Jako přechodné opatření a odchylně od odstavce 3 a 5 může Itálie, jejíž právní a správní předpisy stanovily odbornou přípravu, která nebyla dána do souladu s požadavky na odbornou přípravu podle tohoto článku ve lhůtě stanovené v článku 5, nadále uplatňovat tyto předpisy na osoby, které svou odbornou přípravu v oboru farmacie započaly před 1. listopadem 1993 a ukončily před 1. listopadem 2003.
Každý hostitelský členský stát je oprávněn požadovat, aby držitelé diplomů, osvědčení a jiných dokladů o dosažené kvalifikaci vydaných v Itálii po ukončení vzdělávání započatého před 1. listopadem 1993 a ukončeného před 1. listopadem 2003 předkládali zároveň se svými diplomy, osvědčeními a jinými doklady o dosažené kvalifikaci osvědčení potvrzující, že v průběhu pěti let před vydáním osvědčení skutečně a řádně vykonávali některou z činností uvedených v čl. 1 odst. 2, pokud je taková činnost v Itálii regulována."
Článek 13
Směrnice 85/433/EHS se mění takto:
1. V článku 1 se slova "v článku 4" nahrazují slovy "v příloze".
2. Článek 3 se zrušuje.
3. Článek 4 se zrušuje.
4. Odkazy na článek 4 se považují za odkazy na přílohu.
5. Vkládají se nové články, které znějí: "Článek 18a
Členské státy oznámí Komisi právní a správní předpisy, které přijmou, pokud jde o vydávání diplomů, osvědčení a jiných dokladů o dosažené kvalifikaci v oblasti působnosti této směrnice.
Komise učiní odpovídající sdělení v Úředním věstníku Evropských společenství, kde uvede názvy přijaté členskými státy pro diplomy, osvědčení a jiné doklady o dosažené kvalifikaci a popřípadě pro odpovídající profesní označení.
Článek 18b
Každý členský stát uznává u státních příslušníků členských států, jejichž diplomy, osvědčení a jiné doklady o dosažené kvalifikaci v oblasti působnosti této směrnice neodpovídají názvům vyjmenovaným pro uvedený členský stát v této směrnici, jako dostatečný důkaz diplomy, osvědčení a jiné doklady o dosažené kvalifikaci vydané členskými státy a opatřené osvědčením doplňujícím doklad vydaným příslušnými orgány nebo subjekty.
Toto osvědčení musí potvrzovat, že dotyčné diplomy, osvědčení a jiné doklady o dosažené kvalifikaci byly vydány po ukončení vzdělávání a odborné přípravy, které je v souladu s touto směrnicí, a jsou vydávajícími členskými státy považovány za rovnocenné těm, jejichž názvy jsou vyjmenovány v této směrnici.
Článek 18c
Členské státy posoudí diplomy, osvědčení a jiné doklady o dosažené kvalifikaci v oblasti působnosti této směrnice získané jejich držitelem mimo Evropskou unii, pokud tyto diplomy, osvědčení a jiné doklady o dosažené kvalifikaci byly uznány v členském státě, jakož i odbornou přípravu nebo odbornou praxi získané v členském státě.
Členský stát přijme rozhodnutí do tří měsíců ode dne, kdy žadatel podá svou žádost včetně úplné podpůrné dokumentace.
Článek 18d
Pokud je žádost zamítnuta, musí členské státy řádně odůvodnit rozhodnutí o žádostech o uznání diplomů, osvědčení a jiných dokladů o dosažené kvalifikaci v oblasti působnosti této směrnice.
Žadatelé mají právo podat opravné prostředky proti těmto rozhodnutím k soudům podle vnitrostátního práva.
Toto právo vzniká též v případě, že rozhodnutí není vydáno ve stanovené lhůtě."
6. Doplňuje se příloha obsažená v příloze V této směrnice.
Oddíl 2.7
Lékaři
Článek 14
Směrnice 93/16/EHS se mění takto:
1. V článku 2 se slova "v článku 3" nahrazují slovy "v příloze A".
2. Článek 3 se zrušuje.
3. Název kapitoly II se nahrazuje tímto: "Diplomy, osvědčení a jiné doklady o dosažené kvalifikaci v odborném lékařství".
4. Článek 4 se nahrazuje tímto: "Článek 4
Každý členský stát, který má v této oblasti právní a správní předpisy, uznává diplomy, osvědčení a jiné doklady o dosažené kvalifikaci v odborném lékařství vydané státním příslušníkům členských států jinými členskými státy v souladu s články 24, 25, 26 a 29, které jsou vyjmenovány v přílohách B a C, a přiznává těmto dokladům na svém území stejné účinky, jaké mají diplomy, osvědčení a jiné doklady o dosažené kvalifikaci, které sám vydává."
5. Článek 5 se nahrazuje tímto: "Článek 5
Diplomy, osvědčení a jiné doklady o dosažené kvalifikaci uvedené v článku 4 vydané příslušnými orgány nebo subjekty vyjmenovanými v příloze B odpovídají pro danou specializovanou odbornou přípravu kvalifikacím uvedeným v příloze C, pokud jde o členské státy, kde taková odborná příprava existuje."
6. Nadpis kapitoly III a články 6 a 7 se zrušují.
7. V článku 8
a) v odstavci 2 se doplňuje nový pododstavec, který zní: "Bere též v úvahu jejich odbornou praxi, další odbornou přípravu a soustavné lékařské vzdělávání.";
b) odstavec 3 se nahrazuje tímto: "3. Příslušné orgány a subjekty hostitelského členského státu, po ověření obsahu a délky odborné přípravy dotyčné osoby na základě předložených diplomů, osvědčení a jiných dokladů o dosažené kvalifikaci a s přihlédnutím k její odborné praxi, další odborné přípravě a soustavnému lékařskému vzdělávání, tuto osobu informují o délce požadované další odborné přípravy a o oblastech, které zahrnuje."; c) doplňuje se nový odstavec, který zní:
"4. Členský stát rozhodne do čtyř měsíců ode dne, kdy žadatel podá svou žádost včetně úplné podpůrné dokumentace."
8. V článku 9 se vkládá nový odstavec, který zní: "2a Členské státy uznávají doklady o dosažené kvalifikaci v odborném lékařství vydávané ve Španělsku lékařům, kteří před 1. lednem 1995 ukončili specializovanou odbornou přípravu, která nevyhovuje základním požadavkům odborné přípravy stanoveným v článcích 24 a 27, pokud je daný doklad doprovázen osvědčením vydaným příslušnými španělskými orgány potvrzujícím skutečnost, že dotyčná osoba složila zkoušku odborné způsobilosti organizovanou v rámci zvláštních regularizačních opatření obsažených v královském dekretu 1497/99, aby se ověřilo, zda dotyčná osoba má úroveň znalostí a odbornou způsobilost srovnatelnou s úrovní znalostí a odbornou způsobilostí lékařů, kteří jsou držiteli označení odborného lékaře, pro Španělsko uvedenou v čl. 5 odst. 3 a v čl. 7 odst. 2."
9. V článku 23 se doplňuje nový odstavec, který zní: "6. Soustavné vzdělávání zajišťuje v souladu s úpravami v jednotlivých členských státech, že osoby, které ukončily studium, udržují své znalosti na úrovni pokroku v lékařství."
10. V čl. 24 odst. 1 se písmeno a) nahrazuje tímto: "a) zahrnuje řádné ukončení a potvrzení šestiletého studia v rámci oboru odborné přípravy podle článku 23, během nějž byly získány potřebné znalosti ve všeobecném lékařství;".
11. Články 26 a 27 se nahrazují tímto: "Článek 26
Členské státy, které mají v této oblasti právní a správní předpisy, zajistí, aby minimální délka specializované odborné přípravy nebyla kratší než délka požadovaná pro každý obor odborné přípravy v příloze C. Tato minimální délka odborné přípravy se mění postupem podle čl. 44a odst.
12. Článek 30 se nahrazuje tímto: "Článek 30
Každý členský stát, který na svém území poskytuje úplnou odbornou přípravu uvedenou v článku 23, zavede zvláštní odbornou přípravu ve všeobecném lékařství splňující alespoň podmínky uvedené v článcích 31 a 32 tak, aby první diplomy, osvědčení nebo jiné doklady o dosažené kvalifikaci osvědčující tuto odbornou přípravu byly vydány nejpozději 1. ledna 2006."
13. V čl. 31 odst. 1 se písmeno b) nahrazuje tímto: "b) jedná se o řádné nejméně tříleté studium vykonávané pod kontrolou příslušných orgánů nebo subjektů."
14. V článku 31 se odstavec 2 nahrazuje tímto: "2. Pokud obor odborné přípravy uvedený v článku 23 zahrnuje i praktickou odbornou přípravu ve schváleném nemocničním zařízení s vhodným vybavením a službami pro všeobecné lékařství anebo v rámci schválené všeobecné lékařské praxe anebo ve schváleném zdravotním středisku, ve kterém lékaři poskytují primární lékařskou péči, může se doba uvedené odborné přípravy započítat do doby stanovené v odst. 1 písm. b), a to nejvýše v délce jednoho roku. Tuto možnost mají jen členské státy, ve kterých je k 1. lednu 2001 délka zvláštní odborné přípravy ve všeobecném lékařství dva roky.
Pokud Komise zjistí, že při uplatňování tohoto odstavce vznikají členskému státu vážné potíže se zřetelem k úrovni odborné přípravy uvedené v odst. 1 písm. b), požádá o stanovisko Výbor vyšších úředníků pro veřejné zdraví, zřízený rozhodnutím Rady 75/365/EHS [21] a uvědomí Evropský parlament a Radu.
Komise předloží popřípadě Evropskému parlamentu a Radě návrhy, jejichž cílem je hlubší koordinace délky zvláštní odborné přípravy ve všeobecném lékařství."
15. V čl. 34 odst. 1 v druhé odrážce se číslo "60 %" nahrazuje číslem "50 %".
16. Odkazy na články 3, 6, 7 a 27 se ve stejném pořadí považují za odkazy na přílohu A, článek 4, článek 5 a článek 26.
17. Vkládají se nové články, které znějí: "Článek 42a
Členské státy oznámí Komisi právní a správní předpisy, které přijmou, pokud jde o vydávání diplomů, osvědčení a jiných dokladů o dosažené kvalifikaci v oblasti působnosti této směrnice.
Komise učiní odpovídající sdělení v Úředním věstníku Evropských společenství, kde uvede názvy přijaté členskými státy pro diplomy, osvědčení a jiné doklady o dosažené kvalifikaci a popřípadě pro odpovídající profesní označení.
Článek 42b
Každý členský stát uznává u státních příslušníků členských států, jejichž diplomy, osvědčení a jiné doklady o dosažené kvalifikaci v oblasti působnosti této směrnice neodpovídají názvům vyjmenovaným pro uvedený členský stát v této směrnici, jako dostatečný důkaz diplomy, osvědčení a jiné doklady o dosažené kvalifikaci vydané členskými státy a opatřené osvědčením doplňujícím doklad vydaným příslušnými orgány nebo subjekty.
Toto osvědčení musí potvrzovat, že dotyčné diplomy, osvědčení a jiné doklady o dosažené kvalifikaci byly vydány po ukončení vzdělávání a odborné přípravy, které je v souladu s touto směrnicí, a jsou vydávajícími členskými státy považovány za rovnocenné těm, jejichž názvy jsou vyjmenovány v této směrnici.
Článek 42c
Členské státy posoudí diplomy, osvědčení a jiné doklady o dosažené kvalifikaci v oblasti působnosti této směrnice získané jejich držitelem mimo Evropskou unii, pokud tyto diplomy, osvědčení a jiné doklady o dosažené kvalifikaci byly uznány v členském státě, jakož i odbornou přípravu nebo odbornou praxi získané v členském státě.
Členský stát přijme rozhodnutí do tří měsíců ode dne, kdy žadatel podá svou žádost včetně úplné podpůrné dokumentace.
Článek 42d
Pokud je žádost zamítnuta, musí členské státy řádně odůvodnit rozhodnutí o žádostech o uznání diplomů, osvědčení a jiných dokladů o dosažené kvalifikaci v oblasti působnosti této směrnice.
Žadatelé mají právo podat opravné prostředky proti těmto rozhodnutím k soudům podle vnitrostátního práva.
Toto právo vzniká též v případě, že rozhodnutí není vydáno ve stanovené lhůtě."
18. Článek 44a se mění takto:
a) (netýká se českého znění);
b) odstavec 2 se zrušuje.
19. Doplňují se přílohy A, B a C obsažené v příloze VI této směrnice.
ODDÍL 3
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 15
Nejpozději do 1. ledna 2008 podá Komise Evropskému parlamentu a Radě zprávu o uplatňování čl. 1 bodů 1 a 2 v členských státech.
Po ukončení všech nezbytných slyšení předloží Komise své závěry týkající se případných změn úpravy uvedené v čl. 1 bodech 1 a 2. Komise případně předloží též návrhy na zlepšení stávající úpravy.
Článek 16
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. ledna 2003.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 17
Tato směrnice vstupuje v platnost dnem vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Článek 18
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/20/ES
ze dne 4. dubna 2001
o sbližování právních a správních předpisů členských států týkajících se uplatňování správné klinické praxe při provádění klinických hodnocení humánních léčivých přípravků
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 95 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy [3],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Směrnice Rady 65/65/EHS ze dne 26. ledna 1965 o sbližování právních a správních předpisů týkajících se hromadně vyráběných léčivých přípravků [4] požaduje, aby byla k žádostem o registraci léčivého přípravku přiložena registrační dokumentace obsahující údaje a dokumentaci týkající se výsledků zkoušek a klinických hodnocení provedených s přípravkem.
Směrnice Rady 75/318/EHS ze dne 20. května 1975 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se analytických, farmakologicko-toxikologických a klinických kritérií a protokolů s ohledem na zkoušení hromadně vyráběných léčivých přípravků [5] stanovuje jednotná pravidla pro sestavení registračních dokumentací včetně jejich úpravy.
(2) Přijaté zásady pro provádění klinických hodnocení na lidech jsou založeny na ochraně lidských práv a lidské důstojnosti s ohledem na využití biologie a medicíny, jak uvádí například verze Helsinské deklarace z roku 1996.
Ochrana subjektu klinického hodnocení je zajištěna posouzením rizika založeném na výsledcích toxikologických zkoušek, které předchází každému klinickému hodnocení, prověřením etickými komisemi a příslušnými orgány členských států a pravidly o ochraně osobních údajů.
(3) Zvláštní ochrana by měla být poskytnuta osobám, které nejsou způsobilé poskytnout právoplatný souhlas s klinickými hodnoceními.
Je úlohou členských států, aby k tomu stanovily odpovídající pravidla.
Takové osoby nesmí být zařazeny do klinických hodnocení, pokud může být dosaženo stejných výsledků s osobami schopnými souhlas poskytnout.
Takové osoby by obvykle měly být zařazeny do klinických hodnocení, pouze jsou-li důvody předpokládat, že by podávání léčivého přípravku přineslo pacientovi přímý prospěch, který by převážil riziko.
Je však nezbytné provádět klinická hodnocení u dětí, aby se zlepšila jim poskytovaná léčba.
Děti představují zranitelnou populační skupinu s vývojovými, fyziologickými a psychologickými odlišnostmi od dospělých, a proto je v jejich zájmu důležitý výzkum týkající se věku a vývoje.
Léčivé přípravky pro děti, včetně vakcín, musí být před širokým používáním vědecky zkoušeny.
Toho lze dosáhnout pouze zajištěním toho, aby byly léčivé přípravky, které mohou mít pro děti významnou klinickou hodnotu, plně prostudovány.
Klinická hodnocení požadovaná pro tento účel by měla být prováděna za podmínek poskytujících nejlepší možnou ochranu subjektům hodnocení.
Je třeba proto stanovit kritéria pro ochranu dětí při klinických hodnoceních.
(4) V případě ostatních osob nezpůsobilých poskytnout souhlas, jako jsou osoby s demencí, psychiatričtí pacienti atd., by měla být pravidla zařazování do klinických hodnocení ještě přísnější.
Léčivé přípravky pro hodnocení mohou být podávány všem takovým jednotlivcům pouze tehdy, jsou-li důvody předpokládat, že přímý prospěch pro pacienta převáží riziko.
Navíc je v takových případech před účastí v jakémkoliv takovém klinickém hodnocení nezbytný písemný souhlas zákonného zástupce pacienta vydaný ve spolupráci s ošetřujícím lékařem.
(5) Pojem zákonného zástupce se vztahuje k platnému vnitrostátnímu právu a může proto zahrnovat fyzické nebo právnické osoby, orgán a/nebo subjekt stanovený vnitrostátním právem.
(6) Aby bylo dosaženo optimální ochrany zdraví, neměly by být prováděny zastaralé nebo opakované zkoušky, ať v rámci Společenství nebo ve třetích zemích.
Mělo by se proto usilovat o harmonizacitechnických požadavků na vývoj léčivých přípravků prostřednictvím vhodných fór, zejména Mezinárodní konference pro harmonizaci.
(7) Pro léčivé přípravky spadající do oblasti působnosti části A přílohy k nařízení Rady (EHS) č. 2309/93 ze dne 22. července 1993, kterým se stanoví postupy Společenství pro registraci a dozor nad humánními a veterinárními léčivými přípravky a zřizuje se Evropská agentura pro hodnocení léčivých přípravků [6], ke kterým patří přípravky určené pro genovou nebo buněčnou terapii, je před tím, než Komise udělí registraci, povinné vědecké hodnocení Evropskou agenturou pro hodnocení léčivých přípravků (dále jen "agentura") ve spolupráci s Výborem pro hromadně vyráběné léčivé přípravky.
V průběhu tohoto hodnocení může uvedený výbor požadovat veškeré informace o výsledcích klinických hodnocení, na nichž je žádost o registraci založena, a tudíž i o způsobu provedení těchto klinických hodnocení, a dokonce může na žadateli o takovou registraci požadovat provedení dalších klinických hodnocení.
Musí být proto stanovena opatření, která umožní agentuře mít k dispozici úplné informace o provedení jakéhokoliv klinického hodnocení takových léčivých přípravků.
(8) Vypracování jediného stanoviska za každý dotčený členský stát zkrátí prodlevu před zahájením hodnocení, aniž by byla ohrožena kvalita života účastníků hodnocení nebo vyloučena možnost jeho zamítnutí v určitých místech.
(9) Členské státy, ve kterých se hodnocení koná, by měly mít k dispozici informace o obsahu, zahájení a ukončení klinického hodnocení a ke stejným informacím by měly mít přístup všechny ostatní členské státy.
Proto by měla být vytvořena evropská databáze, v níž budou tyto informace s patřičným ohledem na pravidla důvěrnosti shromážděny.
(10) Klinická hodnocení jsou komplexní činností obecně trvající jeden nebo více let, obvykle zahrnující mnoho účastníků a několik míst hodnocení, často v různých členských státech.
Současné praxe se v členských státech značně rozcházejí v pravidlech pro zahájení a provádění klinických hodnocení a výrazně se liší i požadavky na jejich provádění.
Výsledkem jsou proto prodlevy a komplikace, které jsou pro účinné provádění takových hodnocení ve Společenství škodlivé.
Je proto nezbytné zjednodušit a harmonizovat správní předpisy pro taková hodnocení zavedením jasného, průhledného postupu a vytvořením podmínek, které přispějí k účinné koordinaci takových klinických hodnocení příslušnými orgány ve Společenství.
(11) Zpravidla by povolení mělo být implicitní, tj. pokud proběhlo v etické komisi hlasování ve prospěch a příslušný orgán nevznesl v dané lhůtě námitky, mělo by být možné zahájit klinické hodnocení.
Ve výjimečných případech vyvolávajících zvláště složité problémy by však mělo být vyžadováno výslovné písemné povolení.
(12) Na hodnocené léčivé přípravky by se měly vztahovat zásady správné výrobní praxe.
(13) Zvláštní ustanovení by měla být stanovena pro označení těchto přípravků.
(14) Jiná než obchodní klinická hodnocení prováděná výzkumníky bez účasti farmaceutického průmyslu mohou být pro dotčené pacienty velmi prospěšná.
Směrnice by proto měla přihlédnout ke zvláštnímu postavení hodnocení, jejichž plánování nevyžaduje zvláštní výrobní a balicí procesy, jsou-li taková hodnocení prováděna s léčivými přípravky registrovanými ve smyslu směrnice 65/65/EHS, vyráběnými nebo dováženými v souladu s ustanoveními směrnic 75/319/EHS a 91/356/EHS, a to na pacientech se stejnými charakteristikami, na které se vztahují indikace uvedené v rozhodnutí o registraci.
Označení na obalu hodnocených léčivých přípravků určených pro klinická hodnocení této povahy by mělo podléhat zjednodušeným ustanovením stanoveným v pokynech pro správou výrobní praxi pro hodnocené přípravky a ve směrnici 91/356/EHS.
(15) Ověřování dodržování standardů správné klinické praxe a nezbytnost podrobit údaje, informace a dokumenty inspekci, aby se potvrdilo, že byly řádně získány, zaznamenány a oznamovány, je pro odůvodnění účasti lidí v klinických hodnoceních zásadní.
(16) Osoba účastnící se klinického hodnocení musí souhlasit s kontrolou osobních informací příslušnými orgány a řádně oprávněnými osobami v průběhu inspekce za předpokladu, že je s takovými osobními informacemi zacházeno jako s přísně důvěrnými a nejsou zpřístupněny veřejnosti.
(17) Tato směrnice se použije, aniž je dotčena směrnice Evropského parlamentu a Rady 95/46/EHS ze dne 24. října 1995 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů [7].
(18) Je také nezbytné upravit sledování nežádoucích účinků, které se vyskytnou během klinických hodnocení, a to s využitím postupů Společenství pro dozor (farmakovigilance) tak, aby se zajistilo okamžité zastavení klinického hodnocení, ve kterém je úroveň rizika nepřijatelná.
(19) Opatření nezbytná pro provedení této směrnice by měla být přijata podle rozhodnutí Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [8],
PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Oblast působnosti
1. Tato směrnice stanoví, zejména s ohledem na uplatňování správné klinické praxe, zvláštní ustanovení pro provádění klinických hodnocení, a to včetně multicentrických hodnocení, léčivých přípravků definovaných v článku 1 směrnice 65/65/EHS na lidských subjektech.
Tato směrnice se nevztahuje na neintervenční hodnocení.
2. Správná klinická praxe je soubor mezinárodně uznávaných etických a vědeckých požadavků na jakost, které musí být dodržovány při navrhování, provádění, zaznamenávání a předkládání zpráv o klinických hodnoceních s účastí lidských subjektů.
Dodržování této správné praxe zaručuje ochranu práv, bezpečnosti a kvality života subjektů hodnocení a věrohodnost výsledků klinického hodnocení.
3. Zásady správné klinické praxe a podrobné pokyny, které jsou s nimi v souladu, se přijmou postupem podle čl. 21 odst. 2 a případně se upraví tak, aby zohledňovaly technický a vědecký pokrok.
Komise tyto podrobné pokyny zveřejní.
4. Veškerá klinická hodnocení, včetně studií biologické dostupnosti a bioekvivalence, se navrhují, provádějí a zprávy o nich se předkládají v souladu se zásadami správné klinické praxe.
Článek 2
Definice
Pro účely této směrnice se rozumí:
a) "klinickým hodnocením": jakékoliv zkoumání prováděné na lidských subjektech za účelem objevit či ověřit klinické, farmakologické a/nebo jiné farmakodynamické účinky jednoho nebo více hodnocených léčivých přípravků a/nebo zjistit nežádoucí účinky jednoho či více hodnocených léčivých přípravků a/nebo studovat absorpci, distribuci, metabolismus a vylučování jednoho nebo více hodnocených léčivých přípravků s cílem přesvědčit se o jeho či jejich bezpečnosti a/nebo účinnosti;
To zahrnuje klinická hodnocení prováděná buď v jednom, či ve více místech, ať již v jednom, nebo více členských státech;
b) "multicentrickým klinickým hodnocením": klinické hodnocení prováděné podle jednoho protokolu, ale ve více než jednom místě, a tedy i více než jedním zkoušejícím, přičemž místa hodnocení se mohou nacházet v jednom členském státu, v několika členských státech a/nebo v členských státech a třetích zemích;
c) "neintervenčním hodnocením": studie, při níž jsou léčivý přípravek či léčivé přípravky předepisovány obvyklým způsobem v souladu s podmínkami registrace.
O přiřazení konkrétní léčebné strategie pacientovi nerozhoduje předem protokol klinického hodnocení, ale je dáno stávající praxí a předepisování léku je zřetelně oddělené od rozhodnutí o zařazení pacienta do studie.
U pacientů se nepoužijí žádné dodatečné diagnostické či monitorovací postupy a pro analýzu shromážděných údajů se použijí epidemiologické metody;
d) "hodnoceným léčivým přípravkem": léková forma účinné látky nebo placeba, která se zkouší či používá pro srovnání v klinickém hodnocení, včetně již registrovaných přípravků, pokud se používají nebo upravují způsobem, který se odlišuje od registrované podoby (jiná forma nebo balení), nebo pokud se používají pro neregistrovanou indikaci nebo za účelem získání dalších informací o registrované podobě;
e) "zadavatelem": osoba, společnost, instituce nebo organizace, která přebírá odpovědnost za zahájení, řízení a/nebo financování klinického hodnocení;
f) "zkoušejícím": lékař nebo osoba vykonávající profesi schválenou v členském státě pro provádění hodnocení na základě požadovaného vědeckého vzdělání a zkušeností s péčí o pacienty.
Zkoušející je odpovědný za provádění klinického hodnocení v místě hodnocení.
Pokud provádí klinické hodnocení tým osob v jednom místě hodnocení, je zkoušejícím vedoucí odpovědný za tým a lze jej nazývat hlavním zkoušejícím;
g) "souborem informací pro zkoušejícího": soubor klinických a neklinických údajů o hodnoceném léčivém přípravku nebo přípravcích, které jsou významné pro studium přípravku nebo přípravků prováděné na lidských subjektech;
h) "protokolem": dokument, který popisuje cíl či cíle, návrh, metodiku, statistické rozvahy a organizaci hodnocení.
Pojem protokol se vztahuje na protokol, jeho následné verze a změny;
i) "subjektem": osoba, která se účastní klinického hodnocení buď jako příjemce hodnoceného léčivého přípravku nebo jako člen kontrolní skupiny;
j) "informovaným souhlasem": rozhodnutí zúčastnit se klinického hodnocení, jež má písemnou formu a je opatřeno datem a podpisem, které je učiněno svobodně po obdržení příslušných informací o povaze, významu, dopadech a rizicích hodnocení, je příslušně dokumentováno a je učiněno osobou způsobilou k jeho udělení nebo, pokud osoba není k udělení informovaného souhlasu způsobilá, jejím zákonným zástupcem; pokud daná osoba není schopna psát, může být ve výjimečných případech v souladu s vnitrostátními právními předpisy udělen ústní souhlas za přítomnosti alespoň jednoho svědka;
k) "etickou komisí": nezávislý orgán členského státu tvořený zdravotnickými pracovníky a osobami bez lékařského vzdělání, jejichž odpovědností je chránit práva, bezpečnost a kvalitu života lidských subjektů účastnících se hodnocení a zaručit veřejnosti takovou ochranu mimo jiné vyjádřením stanoviska k protokolu hodnocení, vhodnosti zkoušejících a přiměřenosti zařízení, k metodám a dokumentům používaným pro informování subjektů hodnocení a k získání jejich informovaného souhlasu;
l) "inspekcí": příslušným orgánem provedené úřední přezkoumání dokumentů, zařízení, záznamů, organizace zabezpečování jakosti a jakýchkoliv dalších prvků souvisejících podle příslušného orgánu s klinickým hodnocením, které se mohou nacházet v místě hodnocení, v zařízení zadavatele a/nebo smluvní výzkumné organizace nebo v jiných zařízeních, které příslušný orgán považuje za vhodné podrobit inspekci;
m) "nežádoucí příhodou": každá nepříznivá změna zdravotního stavu pacienta nebo subjektu klinického hodnocení, jemuž byl podán léčivý přípravek, i když není nezbytně v příčinné souvislosti s touto léčbou;
n) "nežádoucím účinkem": každá nepříznivá a nezamýšlená reakce na hodnocený léčivý přípravek při jakékoliv podané dávce;
o) "závažnou nežádoucí příhodou či závažným nežádoucím účinkem": nežádoucí příhoda či nežádoucí účinek, které při jakékoliv dávce zapříčiní smrt, ohrožují život, vyžadují hospitalizaci nebo prodloužení probíhající hospitalizace, mají za následek trvalé či významné poškození zdraví či pracovní neschopnost, nebo jde o vrozenou anomálii či vrozenou vadu;
p) "neočekávaným nežádoucím účinkem": nežádoucí účinek, jehož povaha či závažnost není v souladu s použitelnými informacemi o přípravku (např. se souborem informací pro zkoušejícího u neregistrovaného hodnoceného přípravku nebo souhrnem údajů o přípravku u registrovaného přípravku).
Článek 3
Ochrana subjektů klinického hodnocení
1. Tato směrnice se použije, aniž jsou dotčena vnitrostátních ustanovení pro ochranu subjektů klinického hodnocení, pokud jsou tato ustanovení komplexnější než ustanovení této směrnice a jsou v souladu s postupy a lhůtami uvedenými v této směrnici.
Členské státy, pokud tak již neučinily, přijmou podrobná pravidla na ochranu osob, které nejsou způsobilé udělit informovaný souhlas, před zneužitím.
2. Klinické hodnocení lze provádět pouze tehdy, pokud zejména:
a) předvídatelná rizika a obtíže jsou vyváženy předpokládanými přínosy pro subjekty hodnocení a pro další současné a budoucí pacienty.
Klinické hodnocení lze zahájit pouze tehdy, pokud etická komise a/nebo příslušný orgán dojdou k závěru, že očekávané přínosy pro léčbu a veřejné zdraví odůvodňují rizika, a může pokračovat pouze tehdy, pokud je dodržování tohoto požadavku neustále sledováno;
b) subjekt hodnocení nebo, jestliže tato osoba není způsobilá informovaný souhlas udělit, jeho zákonný zástupce měl v předchozím pohovoru se zkoušejícím nebo členem zkoušejícího týmu příležitost porozumět cílům, rizikům a obtížím spojeným s hodnocením i podmínkám, za nichž má být hodnocení prováděno, a byl také informován o svém právu kdykoliv od klinického hodnocení odstoupit;
c) jsou zajištěna práva subjektu hodnocení na fyzickou a psychickou nedotknutelnost osobnosti, na soukromí a na ochranu údajů o jeho osobě podle směrnice 95/46/ES;
d) subjekt hodnocení nebo, jestliže tato osoba není způsobilá informovaný souhlas udělit, jeho zákonný zástupce poskytl písemný souhlas poté, co byl informován o povaze, významu, dopadech a rizicích klinického hodnocení; pokud tato osoba není schopna psát, lze ve výjimečných případech v souladu s vnitrostátními právními předpisy poskytnut ústní souhlas za přítomnosti alespoň jednoho svědka;
e) subjekt hodnocení může kdykoliv odstoupit od klinického hodnocení tím, že odvolá svůj informovaný souhlas, aniž by tím došel jakékoliv újmy;
f) existují předpisy týkající se pojištění nebo náhrady škody k pokrytí odpovědnosti zkoušejícího a zadavatele.
3. Za lékařskou péči poskytovanou subjektům hodnocení a za lékařská rozhodnutí přijatá ve vztahu k nim je odpovědný přiměřeně kvalifikovaný lékař nebo případně kvalifikovaný zubní lékař.
4. Subjekt má k dispozici kontaktní místo, kde může získat další informace.
Článek 4
Klinická hodnocení na nezletilých
Kromě dalších příslušných omezení lze provádět klinické hodnocení u nezletilých pouze tehdy, pokud
a) byl získán informovaný souhlas rodičů nebo zákonného zástupce; souhlas musí vyjadřovat předpokládanou vůli nezletilého a lze jej kdykoliv odvolat, aniž by tím nezletilý došel újmy;
b) nezletilý obdržel od pracovníků, kteří mají zkušenosti s prací s nezletilými, informace o hodnocení, jeho rizicích a přínosech, které odpovídají jeho schopnosti věci porozumět;
c) je zkoušejícím, případně hlavním zkoušejícím, vzato v úvahu výslovné přání nezletilého, který je schopen utvořit si názor a posoudit získané informace, odmítnout účast či kdykoliv odstoupit od klinického hodnocení;
d) nejsou poskytovány žádné pobídky či finanční podněty kromě kompenzace;
e) dané klinické hodnocení přináší skupině pacientů přímý přínos a pouze pokud je takový výzkum zásadní pro ověření údajů získaných z klinických hodnocení na osobách způsobilých udělit informovaný souhlas nebo jinými výzkumnými metodami; navíc by se měl takový výzkum vztahovat přímo ke klinickému stavu, jímž dotčený nezletilý trpí, nebo by měl být takové povahy, že jej lze provádět pouze na nezletilých;
f) jsou dodrženy odpovídající vědecké pokyny agentury;
g) klinická hodnocení jsou navržena tak, aby byla minimalizována bolest, nepohodlí, strach a další předvídatelná rizika vztahující se k danému onemocnění a vývojovému stadiu; práh rizika a stupeň zátěže musí být výslovně vymezeny a trvale sledovány;
h) protokol schválila etická komise se zkušenostmi v oblasti dětského lékařství, nebo která klinické, etické a psychosociální otázky z oblasti dětského lékařství konzultovala a
i) zájmy pacienta vždy převažují nad zájmy vědy a společnosti.
Článek 5
Klinická hodnocení na nezpůsobilých dospělých, kteří nejsou schopni udělit právoplatný informovaný souhlas
V případě ostatních osob, které nejsou způsobilé udělit právoplatný informovaný souhlas, se použijí veškeré příslušné požadavky uvedené pro osoby schopné takový souhlas poskytnout.
Kromě těchto požadavků mohou být nezpůsobilí dospělí, kteří neudělili nebo neodmítli udělit informovaný souhlas před počátkem jejich nezpůsobilosti, zařazeni do klinických hodnocení pouze tehdy, pokud
a) byl získán informovaný souhlas zákonného zástupce; souhlas musí vyjadřovat předpokládanou vůli subjektu a lze jej kdykoliv odvolat, aniž by tím subjekt došel újmy;
b) osoba, která není schopna udělit právoplatný informovaný souhlas, obdržela o klinickém hodnocení, jeho rizicích a přínosech informace, které odpovídají její schopnosti věci porozumět;
c) je zkoušejícím, případně hlavním zkoušejícím, vzato v úvahu výslovné přání subjektu, který je schopen utvořit si názor a posoudit získané informace, odmítnout účast či kdykoliv odstoupit od klinického hodnocení;
d) nejsou poskytovány žádné pobídky či finanční podněty kromě kompenzace;
e) je takový výzkum zásadní pro ověření údajů získaných z klinických hodnocení na osobách schopných udělit informovaný souhlas nebo jinými výzkumnými metodami a vztahuje se přímo k život ohrožujícímu či zneschopňujícímu klinickému stavu, kterým dotčený nezpůsobilý dospělý trpí;
f) byla klinická hodnocení navržena tak, aby byla minimalizována bolest, nepohodlí, strach a další předvídatelná rizika vztahující se k danému onemocnění a vývojovému stádiu; práh rizika a stupeň zátěže musí být výslovně vymezeny a trvale sledovány;
g) protokol schválila etická komise se zkušenostmi s danou chorobou a postiženou skupinou pacientů nebo která klinické, etické a psychosociální otázky z oblasti dané choroby a postižené skupiny pacientů konzultovala;
h) zájmy pacienta vždy převažují nad zájmy vědy a společnosti a
i) lze důvodně předpokládat, že podávání léčivého přípravku, který má být zkoušen, bude pro pacienta přínosem, který převáží nad riziky nebo nevyvolá žádná rizika.
Článek 6
Etická komise
1. Pro účely provádění klinických hodnocení přijmou členské státy opatření nezbytná pro ustavení a činnost etických komisí.
2. Etická komise vydá před zahájením klinického hodnocení stanovisko k jakékoliv vyžádané otázce.
3. Při přípravě svého stanoviska etická komise zohlední zejména
a) opodstatnění klinického hodnocení a jeho uspořádání;
b) zda je hodnocení předpokládaných přínosů a rizik podle čl. 3 odst. 2 písm. a) uspokojivé a zda jsou závěry odůvodněné;
c) protokol;
d) vhodnost zkoušejícího a jeho spolupracovníků;
e) soubor informací pro zkoušejícího;
f) kvalitu zařízení;
g) přiměřenost a úplnost předkládané písemné informace a postupu, kterým se bude získávat informovaný souhlas, a odůvodnění výzkumu na osobách nezpůsobilých udělit informovaný souhlas vzhledem ke zvláštním omezením stanoveným v článku 3;
h) ustanovení pro odškodnění či kompenzaci v případě poškození či smrti, které lze přisoudit klinickému hodnocení;
i) jakékoliv pojištění či odškodnění, které má pokrýt odpovědnost zkoušejícího a zadavatele;
j) výši a případně způsob odměňování či kompenzací zkoušejících a subjektů hodnocení a významné prvky každé dohody uzavřené mezi zadavatelem a místem hodnocení;
k) způsob náboru subjektů hodnocení.
4. Bez ohledu na ustanovení tohoto článku může členský stát rozhodnout, že za posouzení záležitostí uvedených v odst. 3 písm. h), i) a j) tohoto článku a za vydání stanoviska k nim je odpovědný příslušný orgán, který určil pro účely článku 9.
Pokud členský stát využije tohoto ustanovení, informuje Komisi, ostatní členské státy a agenturu.
5. Etická komise vydá nejpozději do 60 dnů ode dne přijetí platné žádosti své odůvodněné stanovisko žadateli a příslušnému orgánu daného členského státu.
6. V průběhu posuzování žádosti o stanovisko může etická komise zaslat jednu žádost o doplňující informace k údajům, které již žadatel předložil.
Lhůta stanovená v odstavci 5 se pozastaví až do přijetí doplňujících informací.
7. Prodloužení lhůty 60 dnů podle odstavce 5 není přípustné, s výjimkou klinických hodnocení léčivých přípravků pro genovou terapii či somatickou buněčnou terapii nebo léčivých přípravků obsahujících geneticky modifikované organismy.
V tomto případě se připustí prodloužení o nejvýše 30 dnů. U těchto přípravků lze danou lhůtu 90 dnů prodloužit o dalších 90 dnů v případě konzultací skupiny či výboru podle předpisů a postupů daného členského státu.
V případě xenogenní buněčné terapie není lhůta pro vydání stanoviska omezena.
Článek 7
Jediné stanovisko
U multicentrických klinických hodnocení omezených na území jediného členského státu zavedou členské státy postup, který bez ohledu na počet etických komisí zajistí přijetí jediného stanoviska za daný členský stát.
V případě multicentrických klinických hodnocení prováděných zároveň ve více než jednom členském státě se vydá jediné stanovisko za každý členský stát, jehož se klinické hodnocení týká.
Článek 8
Podrobné pokyny
Komise po konzultaci s členskými státy a zainteresovanými stranami vypracuje a zveřejní podrobné pokyny k formátu žádosti a dokumentaci, která se s žádostí o stanovisko předkládá etické komisi, zejména s ohledem na informace, které jsou poskytovány subjektům, a k přiměřeným zárukám ochrany osobních údajů.
Článek 9
Zahájení klinického hodnocení
1. Členské státy přijmou nezbytná opatření, aby byl dodržen postup popsaný v tomto článku pro zahájení klinického hodnocení.
Zadavatel smí zahájit klinické hodnocení až po vydání kladného stanoviska etickou komisí a pouze pokud mu příslušný orgán daného členského státu nesdělí důvody nepřijatelnosti.
Tyto rozhodovací postupy podle přání zadavatele mohou či nemusí probíhat souběžně.
2. Před zahájením každého klinického hodnocení se požaduje, aby zadavatel podal platnou žádost o povolení příslušnému orgánu členského státu, v němž plánuje provádět klinické hodnocení.
3. Pokud příslušný orgán členského státu sdělí zadavateli důvody nepřijatelnosti, může zadavatel pouze jednou pozměnit obsah žádosti podle odstavce 2 tak, aby zohlednil dané důvody.
Pokud zadavatel odpovídajícím způsobem žádost nezmění, považuje se žádost za zamítnutou a klinické hodnocení nesmí být zahájeno.
4. Posouzení platné žádosti o povolení příslušným orgánem podle odstavce 2 se provede co nejrychleji a nesmí překročit 60 dnů.
Členské státy mohou v rozsahu své odpovědnosti stanovit lhůtu kratší než 60 dnů, pokud je to v souladu se stávající praxí.
Příslušný orgán však může sdělit zadavateli před koncem této lhůty, že neshledal důvody nepřijatelnosti.
Další prodloužení lhůty uvedené v prvním pododstavci není přípustné s výjimkou případů klinických hodnocení léčivých přípravků uvedených v odstavci 6, pro něž se připustí prodloužení nejvýše o 30 dnů.
U těchto přípravků lze danou lhůtu 90 dnů prodloužit o dalších 90 dnů v případě konzultací skupiny či výboru podle předpisů a postupů příslušného členského státu.
V případě xenogenní buněčné terapie není lhůta pro vydání stanoviska omezena.
5. Aniž je dotčen odstavce 6, lze vyžadovat písemné povolení před zahájením klinického hodnocení u klinických hodnocení takových léčivých přípravků, které nejsou registrovány ve smyslu směrnice 65/65/EHS a jsou uvedeny v části A přílohy nařízení (EHS) č. 2309/93, a dalších léčivých přípravků se zvláštními charakteristickými znaky, jako jsou léčivé přípravky, jejichž účinná látka či účinné látky jsou biologickým produktem či biologickými produkty lidského či živočišného původu nebo které obsahují biologické složky lidského či živočišného původu nebo jejichž výroba vyžaduje takové složky.
6. Písemné povolení se vyžaduje před zahájením klinických hodnocení léčivých přípravků pro genovou terapii, somatickou buněčnou terapii, včetně xenogenní buněčné terapie, a všech léčivých přípravků obsahujících geneticky modifikované organismy.
Nesmějí se provádět žádná klinická hodnocení povahy genové terapie, která vedou k modifikaci genetické identity subjektu.
7. Toto povolení se vydá, aniž je dotčeno použití směrnic Rady 90/219/EHS ze dne 23. dubna 1990 o uzavřeném nakládání s geneticky modifikovanými mikroorganismy [9] a 90/220/EHS ze dne 23. dubna 1990 o záměrném uvolňování geneticky modifikovaných organismů do životního prostředí [10].
8. Po konzultaci s členskými státy Komise vytvoří a zveřejní podrobné pokyny k
a) formátu a obsahu žádosti uvedené v odstavci 2, stejně jako k dokumentaci předkládané s uvedenou žádostí, s ohledem na jakost a výrobu hodnoceného léčivého přípravku, veškeré toxikologické a farmakologické zkoušky, protokol a klinické informace o hodnoceném léčivém přípravku, včetně souboru informací pro zkoušejícího;
b) úpravě a obsahu navrhované změny podle čl. 10 písm. a) v souvislosti se zásadními změnami prováděnými v protokolu;
c) oznámení o ukončení klinického hodnocení.
Článek 10
Provádění klinického hodnocení
Provádění klinického hodnocení lze změnit podle dále popsaného postupu:
a) po zahájení klinického hodnocení může zadavatel provádět změny protokolu.
Pokud jsou tyto změny zásadní a je pravděpodobné, že ovlivní bezpečnost subjektů hodnocení nebo že změní výklad vědeckých dokumentů podporujících klinické hodnocení, nebo pokud jsou jinak významné, oznámí zadavatel příslušným orgánům daného členského státu nebo členských států důvody a obsah těchto změn a informuje příslušnou etickou komisi nebo komise podle článku 6 a 9.
6 odst. 3 a v souladu s článkem 7 vydá etická komise stanovisko ve lhůtě nejvýše 35 dnů ode dne přijetí návrhu změn ve správné a náležité formě.
Pokud je toto stanovisko nepříznivé, nesmí zadavatel provést změnu protokolu.
Pokud je stanovisko etické komise příznivé a příslušné orgány členských států nevznesly žádné důvody nepřijatelnosti výše uvedených zásadních změn, pokračuje zadavatel v provádění klinického hodnocení podle změněného protokolu.
Pokud tomu tak není, zadavatel buď zohlední důvody nepřijatelnosti a příslušným způsobem upraví navrhovanou změnu protokolu, nebo navrhovanou změnu stáhne;
b) aniž je dotčeno písmeno a), přijmou zadavatel a zkoušející ve světle okolností, především v případě výskytu jakékoliv nové příhody týkající se provádění klinického hodnocení či vývoje hodnoceného léčivého přípravku, může-li tato nová příhoda ovlivnit bezpečnost subjektů hodnocení, vhodná neodkladná bezpečnostní opatření k ochraně subjektů hodnocení před bezprostředním nebezpečím.
Zadavatel neprodleně informuje příslušné orgány o uvedených nových příhodách a přijatých opatřeních a zároveň zajistí jejich souběžné oznámení etické komisi;
c) do 90 dnů od ukončení klinického hodnocení oznámí zadavatel příslušným orgánům daného členského státu či členských států a etické komisi, že klinické hodnocení skončilo.
Pokud musí být klinické hodnocení ukončeno předčasně, zkracuje se tato lhůta na 15 dnů a důvody se jasně vysvětlí.
Článek 11
Výměna informací
1. Členské státy, na jejichž území se koná klinické hodnocení, zadají do evropské databáze, která je přístupná pouze příslušným orgánům členských států, agentuře a Komisi,
a) výňatky ze žádosti o povolení podle čl. 9 odst. 2;
b) jakékoliv změny žádosti podle čl. 9 odst. 3;
c) jakékoliv změny protokolu podle čl. 10 písm. a);
d) příznivé stanovisko etické komise;
e) oznámení o ukončení klinického hodnocení a
f) odkaz na provedené inspekce k přezkoušení shody se správnou klinickou praxí.
2. Na odůvodněnou žádost kteréhokoliv členského státu, agentury nebo Komise dodá příslušný orgán, jemuž byla žádost o povolení podána, veškeré další informace týkající se daného klinického hodnocení, které nejsou obsaženy v evropské databázi.
3. Po konzultaci s členskými státy Komise vytvoří a zveřejní podrobné pokyny k příslušným údajům, které mají být obsaženy v evropské databázi, kterou provozuje ve spolupráci s agenturou, stejně jako způsoby elektronické výměny údajů.
Takto vytvořené podrobné pokyny musí zajišťovat přísnou důvěrnost údajů.
Článek 12
Pozastavení hodnocení nebo porušení povinností
1. Pokud má členský stát objektivní důvody se domnívat, že podmínky uvedené v žádosti o povolení podle čl. 9 odst. 2 již nejsou plněny nebo má informace vzbuzující pochybnosti o bezpečnosti nebo vědecké platnosti klinického hodnocení, může klinické hodnocení pozastavit či zakázat a uvědomí o tom zadavatele.
S výjimkou případů, kdy hrozí bezprostřední riziko, požádá členský stát předtím, než rozhodne, zadavatele a/nebo zkoušejícího o jejich stanovisko tak, aby bylo doručeno do jednoho týdne.
V tomto případě daný příslušný orgán neprodleně informuje ostatní příslušné orgány, dotčenou etickou komisi, agenturu a Komisi o svém rozhodnutí pozastavit nebo zakázat hodnocení a o důvodech tohoto rozhodnutí.
2. Pokud má příslušný orgán objektivní důvody se domnívat, že zadavatel nebo zkoušející nebo kterákoliv jiná osoba podílející se na provádění klinického hodnocení nadále neplní stanovené povinnosti, neprodleně o tom dotčenou osobu informuje a určí postup, kterým daná osoba musí tento stav napravit.
Příslušný orgán neprodleně informuje o tomto postupu etickou komisi, ostatní příslušné orgány a Komisi.
Článek 13
Výroba a dovoz hodnocených léčivých přípravků
1. Členské státy přijmou veškerá vhodná opatření, aby výroba či dovoz hodnocených léčivých přípravků podléhaly povolení. Za účelem získání povolení musí žadatel, a následně držitel povolení, splňovat alespoň požadavky stanovené postupem podle čl. 21 odst. 2.
2. Členské státy přijmou veškerá vhodná opatření, aby měl držitel povolení podle odstavce 1 trvale a nepřetržitě k dispozici služby alespoň jedné kvalifikované osoby, která je v souladu s podmínkami stanovenými v článku 23 druhé směrnice Rady 75/319/EHS ze dne 20. května 1975 o sbližování právních a správních předpisů týkajících se hromadně vyráběných léčivých přípravků [11] odpovědná zejména za výkon povinností uvedených v odstavci 3 tohoto článku.
3. Členské státy přijmou veškerá vhodná opatření, aby kvalifikovaná osoba uvedená v článku 21 směrnice 75/319/EHS, aniž je dotčen její vztah k výrobci či dovozci, byla v souvislosti s postupy uvedenými v článku 25 zmíněné směrnice odpovědná za zajištění toho, aby
a) v případě hodnocených léčivých přípravků vyrobených v dotčeném členském státě byla každá šarže léčivých přípravků vyrobena a zkontrolována v souladu s požadavky směrnice Komise 91/356/EHS ze dne 13. června 1991, kterou se stanoví zásady a pokyny pro správnou výrobní praxi pro humánní léčivé přípravky [12], s podklady ke specifikacím přípravku a s informacemi oznámenými podle čl. 9 odst. 2 této směrnice;
b) v případě hodnocených léčivých přípravků vyrobených ve třetí zemi byla každá výrobní šarže vyrobena a zkontrolována v souladu s normami správné výrobní praxe alespoň rovnocennými těm, které stanovuje směrnice Komise 91/356/EHS, v souladu s podklady ke specifikacím přípravku, a aby každá výrobní šarže byla zkontrolována v souladu s informacemi oznámenými podle čl. 9 odst. 2 této směrnice;
c) v případě hodnoceného léčivého přípravku, který je srovnávacím přípravkem ze třetí země a který je registrovaný, byla každá výrobní šarže podrobena všem vyžadovaným analýzám, zkouškám a kontrolám nezbytným pro potvrzení její jakosti v souladu s informacemi oznámenými podle čl. 9 odst. 2 této směrnice, pokud nelze získat dokumentaci osvědčující, že každá výrobní šarže byla vyrobena za podmínek alespoň rovnocenných výše uvedeným normám správné výrobní praxe.
Podrobné pokyny k prvkům, které je třeba zohlednit při hodnocení přípravků za účelem propouštění šarží v rámci Společenství, se vytvoří podle pokynů pro správnou výrobní praxi, a zejména podle přílohy 13 těchto pokynů. Takové pokyny se přijmou postupem podle čl.
21 odst. 2 této směrnice a zveřejní se v souladu s článkem 19a směrnice 75/319/EHS.
Pokud jsou plněna ustanovení písmen a), b) nebo c), nemusí být hodnocené léčivé přípravky podrobovány dalším kontrolám, jsou-li dováženy do jiného členského státu společně s osvědčením o propuštění šarže podepsaným kvalifikovanou osobou.
4. Ve všech případech musí kvalifikovaná osoba osvědčit v registru nebo v rovnocenném dokumentu, že každá výrobní šarže odpovídá ustanovením tohoto článku.
Uvedený registr nebo rovnocenný dokument musí být průběžně aktualizován podle prováděných činností a musí zůstat k dispozici zástupcům příslušného orgánu po dobu vymezenou předpisy daného členského státu.
Tato doba nesmí v žádném případě být kratší než pět let.
5. Každá osoba, která v souvislosti s hodnocenými léčivými přípravky vykonává činnosti kvalifikované osoby podle článku 21 směrnice 75/319/EHS v době, kdy se tato směrnice použije v členském státě, v němž se uvedená osoba nachází, avšak nesplňuje podmínky stanovené v článcích 23 a 24 uvedené směrnice, je oprávněna v těchto činnostech v daném členském státě pokračovat.
Článek 14
Označení na obalu
Údaje, které musí být uvedeny alespoň v úředním jazyce či jazycích členského státu na vnějším obalu hodnoceného léčivého přípravku nebo na vnitřním obalu, pokud neexistuje vnější obal, zveřejní Komise v pokynech pro správnou výrobní praxi pro hodnocené léčivé přípravky, přijatých v souladu s článkem 19a směrnice 75/319/EHS.
Tyto pokyny dále stanoví upravená ustanovení týkající se označení na obalu hodnocených léčivých přípravků určených pro klinická hodnocení s následujícími charakteristikami:
- plánování hodnocení nevyžaduje zvláštní postupy výroby či balení,
- hodnocení je prováděno s léčivými přípravky registrovanými ve smyslu směrnice 65/65/EHS v členských státech, kterých se studie týká, a vyráběnými nebo dováženými v souladu s ustanoveními směrnice 75/319/EHS,
- pacienti účastnící se hodnocení vykazují tutéž charakteristiku jako ti, kteří jsou uvedeni v indikaci stanovené ve výše uvedené registraci.
Článek 15
Ověření souladu hodnocených léčivých přípravků se správnou klinickou a výrobní praxí
1. Za účelem ověření souladu s ustanoveními pro správnou klinickou a výrobní praxi jmenují členské státy inspektory, aby prováděli inspekce v místech dotčených prováděním klinického hodnocení, zejména v místě či místech hodnocení, v místě výroby hodnoceného léčivého přípravku, v jakékoliv laboratoři používané pro analýzy při klinickém hodnocení a/nebo v prostorách zadavatele.
Inspekce provádí příslušný orgán daného členského státu, který informuje agenturu; jsou prováděny jménem Společenství a výsledky uznávají všechny ostatní členské státy.
Tyto inspekce koordinuje agentura v rámci svého zmocnění podle nařízení (EHS) č. 2309/93.
Členský stát může v této věci požádat o spolupráci jiný členský stát.
2. Po inspekci se vypracuje zpráva o inspekci.
Musí být dostupná zadavateli, přičemž musí být zajištěna ochrana důvěrných aspektů.
Může být dána k dispozici ostatním členským státům, etické komisi a agentuře, a to na jejich odůvodněnou žádost.
3. Na žádost agentury v rámci jejího zmocnění podle nařízení (EHS) č. 2309/93 nebo na žádost jednoho z dotčených členských států a po konzultaci s dotčenými členskými státy může Komise vyžádat novou inspekci, pokud se při ověřování souladu s touto směrnicí objeví mezi členskými státy odlišnosti.
4. S výhradou případných dohod uzavřených mezi Společenstvím a třetími zeměmi mohou buď Komise na základě přijetí odůvodněné žádosti členského státu či z vlastního podnětu, nebo členský stát navrhnout, aby byly místo hodnocení a/nebo prostory zadavatele a/nebo výrobce usazeného ve třetí zemi podrobeny inspekci.
Inspekci provedou řádně kvalifikovaní inspektoři Společenství.
5. Podrobné pokyny k dokumentaci klinického hodnocení, která tvoří základní dokument o hodnocení, k archivaci, kvalifikaci inspektorů a inspekčním postupům pro ověření souladu daného klinického hodnocení s touto směrnicí, se přijmou a přepracují postupem podle čl. 21 odst. 2.
Článek 16
Oznamování nežádoucích příhod
1. Zkoušející hlásí neprodleně všechny závažné nežádoucí příhody zadavateli, s výjimkou těch, které protokol či soubor informací pro zkoušejícího určují jako příhody nevyžadující neprodlené hlášení.
Po neprodleném hlášení následují podrobné písemné zprávy.
V neprodlených a následných hlášeních jsou subjekty identifikovány pomocí jedinečných číselných kódů, které byly subjektům přiřazeny.
2. Nežádoucí příhody a/nebo laboratorní odchylky vymezené protokolem jako rozhodující pro hodnocení bezpečnosti se zadavateli hlásí podle požadavků na hlášení a ve lhůtě stanovené protokolem.
3. V případě ohlášení úmrtí subjektu zkoušející poskytne zadavateli a etické komisi všechny vyžádané doplňující informace.
4. Zadavatel vede podrobné záznamy o všech nežádoucích příhodách, které mu zkoušející oznámí.
Tyto záznamy se předloží členským státům, na jejichž území se klinické hodnocení provádí, pokud o ně požádají.
Článek 17
Oznamování závažných nežádoucích účinků
1. a) Zadavatel zajistí, aby veškeré důležité informace o podezřeních na závažné neočekávané nežádoucí účinky, které měly za následek smrt nebo ohrožují život, byly zaznamenávány a hlášeny co nejrychleji příslušným orgánům ve všech dotčených členských státech a etické komisi, v každém případě nejpozději do sedmi dnů ode dne, kdy se zadavatel o takovém případě dozví, a aby byly poté důležité doplňující informace sděleny do dalších osmi dnů.
b) Veškerá další podezření na závažné neočekávané nežádoucí účinky se hlásí příslušným orgánům a dotčené etické komisi co nejdříve, nejpozději však do patnácti dnů ode dne, kdy se zadavatel o této skutečnosti poprvé dozví.
c) Každý členský stát zajistí, aby veškerá podezření na závažné neočekávané nežádoucí účinky hodnoceného léčivého přípravku, o kterých se dozví, byla zaznamenána.
d) Zadavatel také informuje ostatní zkoušející.
2. Po dobu trvání klinického hodnocení zadavatel jednou ročně poskytuje členským státům, na jejichž území je klinické hodnocení prováděno, a etické komisi výčet všech podezření na závažné nežádoucí účinky, která se v tomto období vyskytla, a zprávu o bezpečnosti subjektů hodnocení.
3. a) Každý členský stát dohlédne, aby veškerá podezření na závažné neočekávané nežádoucí účinky hodnoceného léčivého přípravku, o kterých se dozví, byla okamžitě zanesena do evropské databáze, k níž mají podle čl. 11 odst. 1 přístup pouze příslušné orgány členských států, agentura a Komise.
b) Agentura zpřístupní informace oznámené zadavatelem příslušným orgánům členských států.
Článek 18
Pokyny ke zprávám
Komise po konzultaci s agenturou, členskými státy a zainteresovanými stranami vytvoří a zveřejní podrobné pokyny ke shromažďování, ověřování a předkládání zpráv o nežádoucích příhodách/účincích, společně s postupy pro dekódování při závažných neočekávaných nežádoucích účincích.
Článek 19
Obecná ustanovení
Touto směrnicí není dotčena občanskoprávní a trestněprávní odpovědnost zadavatele nebo zkoušejícího.
Za tímto účelem musí být zadavatel nebo jeho zákonný zástupce usazený ve Společenství.
Pokud členské státy nestanovily přesné podmínky pro výjimečné okolnosti, poskytne zadavatel hodnocené léčivé přípravky a případně pomůcky používané pro jejich podání zdarma.
Členské státy informují o takových podmínkách Komisi.
Článek 20
Přizpůsobení vědeckému a technickému pokroku
Tato směrnice se přizpůsobí tak, aby zohledňovala vědecký a technický pokrok postupem podle čl. 21 odst. 2.
Článek 21
Postup výboru
1. Komisi je nápomocen Stálý výbor pro humánní léčivé přípravky, zřízený článkem 2b směrnice 75/318/EHS (dále jen "výbor").
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 5 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES s ohledem na článek 8 uvedeného rozhodnutí.
Lhůta uvedená v čl. 5 odst. 6 rozhodnutí 1999/468/ES je tři měsíce.
3. Výbor přijme svůj jednací řád.
Článek 22
Používání
1. Členské státy přijmou a zveřejní právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. května 2003.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Budou tyto předpisy používat nejpozději od 1. května 2004.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi znění vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 23
Vstup v platnost
Tato směrnice vstupuje v platnost dnem vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Článek 24
Určení
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Komise 2001/21/ES
ze dne 5. března 2001,
kterou se mění příloha I směrnice Rady 91/414/EHS o uvádění přípravků na ochranu rostlin na trh za účelem zařazení účinných látek amitrol, dikvat, pyridát a thiabendazol
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 91/414/EHS ze dne 15. července 1991 o uvádění přípravků na ochranu rostlin na trh [1], naposledy pozměněnou směrnicí Komise 2000/80/ES [2], a zejména na čl. 6 odst. 1 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (EHS) č. 3600/92 ze dne 11. prosince 1992 o prováděcích ustanoveních pro první etapu pracovního programu uvedeného v čl. 8 odst. 2 směrnice 91/414/EHS o uvádění přípravků na ochranu rostlin na trh [3], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 2266/2000 [4], stanovilo prováděcí pravidla pro první etapu pracovního programu uvedeného v čl. 8 odst. 2 směrnice 91/414/EHS (dále jen "směrnice"). Na základě tohoto nařízení byl nařízením Komise (ES) č. 933/94 ze dne 27. dubna 1994, kterým se stanoví účinné látky přípravků na ochranu rostlin a jmenují členské státy zpravodajové pro provádění nařízení (EHS) č. 3600/92 [5], naposledy pozměněným nařízením (ES) č. 2230/95 [6], stanoven seznam účinných látek obsažených v přípravcích na ochranu rostlin, které mají být posouzeny s ohledem na jejich možné zařazení do přílohy I směrnice.
(2) Podle čl. 5 odst. 1 směrnice může být účinná látka zařazena do přílohy I na dobu nepřesahující 10 let, pokud lze přepokládat, že použití přípravků na ochranu rostlin obsahujících účinnou látku ani jejich rezidua nebudou mít žádné škodlivé účinky na zdraví lidí nebo zvířat nebo na podzemní vody a ani žádný jiný nepřijatelný vliv na životní prostředí.
(3) Účinky látek amitrol, dikvat, pyridát a thiabendazol na lidské zdraví a životní prostředí byly posuzovány v souladu s ustanoveními nařízení (EHS) č. 3600/92 pro rozsah použití navrhovaný oznamovateli. Podle nařízení (ES) č. 933/94 byla Francie jmenována členským státem zpravodajem pro amitrol, Spojené království pro dikvat a Španělsko pro thiabendazol. Rakousko bylo jmenováno členským státem zpravodajem pro pyridát podle nařízení (ES) č. 491/95 [7], kterým se mění nařízení (EHS) č. 3600/92 a nařízení (ES) č. 933/94, zejména s ohledem na začlenění určených orgánů veřejné moci a výrobců v Rakousku, Finsku a Švédsku do provádění první etapy pracovního programu uvedeného v čl. 8 odst. 2 směrnice. V souladu s čl. 7 odst. 1 písm. c) nařízení (EHS) č. 3600/92 předložily členské státy zpravodajové dne 30. dubna 1996 (amitrol), 2. dubna 1996 (dikvat), 18. listopadu 1996 (pyridát) a 30. dubna 1996 (thiabendazol) Komisi příslušnou hodnotící zprávu.
(4) Hodnotící zprávy byly přezkoumány členskými státy a Komisí v rámci Stálého rostlinolékařského výboru.
Přezkoumání byla dokončena dne 12. prosince 2000 formou zpráv Komise o přezkoumání látek amitrol, dikvat, pyridát a thiabendazol.
Pokud by bylo nutné zprávy o přezkoumání aktualizovat, aby byl zohledněn technický a vědecký rozvoj, bylo by zároveň nutné změnit v souladu s touto směrnicí podmínky pro zařazení dotyčných látek do přílohy I směrnice.
(5) Dokumentační soubor a informace z přezkoumání amitrolu byly také předloženy ke konzultaci Vědeckému výboru pro rostliny.
Ve svém stanovisku ze dne 6. června 2000 [8] výbor potvrdil stanovenou přijatelnou úroveň expozice obsluhy a navrhl doporučení ohledně interpretace dlouhodobých studií na hlodavcích.
Tato doporučení byla vzata v úvahu v opatřeních stanovených touto směrnicí a v příslušné zprávě o přezkoumání.
(6) Dokumentační soubor a informace z přezkoumání dikvatu byly také předloženy ke konzultaci Vědeckému výboru pro rostliny.
Ve svém stanovisku ze dne 5. dubna 2000 [9] výbor navrhl doporučení ohledně interpretace dostupných studií reprodukce ptáků, možných dlouhodobých účinků reziduí vázaných na půdní částice, možného dopadu regulace vodních plevelů na životního prostředí a určitých stránek expozice obsluhy a spotřebitelů.
Výbor předložil svoji interpretaci dostupných studií reprodukce ptáků. Dospěl k závěru, že neexistují žádné známky toho, že rezidua v půdě mají nepřijatelné účinky.
Dále výbor uvedl, že použití dikvatu k regulaci vodních plevelů může představovat vysoké riziko pro necílové vodní organismy a že nejsou k dispozici dostatečné údaje, které by prokázaly, že mohou být použita opatření ke zmírnění rizika.
S ohledem na expozici obsluhy výbor doporučil, aby byla vzata v úvahu opatření k omezování expozice neprofesionálních uživatelů.
Závěrem výbor poznamenal, že nejsou k dispozici dostatečné informace pro úplné posouzení dietární expozice spotřebitelů z použití dikvatu k desikaci drobnozrnných obilovin.
Tato stanoviska byla v této směrnici a v příslušné zprávě o přezkoumání vzata v úvahu.
(7) Dokumentační soubor a informace z přezkoumání pyridátu byly rovněž předloženy ke konzultaci Vědeckému výboru pro rostliny.
Ve svém stanovisku ze dne 6. června 2000 [10] výbor potvrdil platnost přijatelné úrovně expozice obsluhy stanovené Stálým rostlinolékařským výborem.
(8) Dokumentační soubor a informace z přezkoumání thiabendazolu byly rovněž předloženy ke konzultaci Vědeckému výboru pro rostliny.
Ve svém stanovisku ze dne 22. září 2000 [11] výbor potvrdil, že určená použití thiabendazolu na ovoce a brambory po sklizni nepředstavují žádné nepřijatelné riziko pro vodní organismy, pokud jsou použita přiměřená opatření ke zmírnění rizika.
Toto doporučení bylo vzato v úvahu v opatřeních stanovených touto směrnicí a v příslušné zprávě o přezkoumání.
(9) Z různých provedených zkoumání vyplynulo, že přípravky na ochranu rostlin obsahující dotyčné účinné látky obecně mohou splňovat požadavky stanovené v čl. 5 odst.
1 písm. a) a b) směrnice, zejména pokud jde o použití, která byla zkoumána a podrobně popsána ve zprávě o přezkoumání. Je tedy vhodné zařadit dotyčné účinné látky do přílohy I, aby bylo zajištěno, že ve všech členských státech mohou být povolení přípravků na ochranu rostlin obsahujících dotyčné účinné látky udělována podle ustanovení směrnice.
5 odst. 5 směrnice se stanoví, že zařazení účinné látky do přílohy I může být kdykoliv přezkoumáno, vyskytnou-li se pochybnosti o tom, že kritéria pro zařazení jsou stále plněna.
Komise přehodnotí zařazení amitrolu do přílohy I, pokud nebudou předloženy dodatečné informace požadované v bodu 7 zprávy o přezkoumání.
(11) Směrnice stanoví, že po zařazení účinné látky do přílohy I musí členské státy během předepsaného období udělit, změnit nebo odejmout povolení přípravků na ochranu rostlin obsahujících účinnou látku.
Zejména by přípravky na ochranu rostlin neměly být povoleny do doby, než bude na základě dokumentačního souboru splňujícího požadavky v oblasti údajů přihlíženo k podmínkám spojeným se zařazením účinné látky do přílohy I a k jednotným zásadám stanoveným směrnicí.
(12) Před zařazením účinné látky do přílohy I musí být stanoveno přiměřené období umožňující členským státům a zúčastněným stranám připravit se na plnění nových požadavků, které z toho vyplynou.
Kromě toho je nezbytné po zařazení účinné látky poskytnout členským státům přiměřené období k provedení ustanovení směrnice o přípravcích na ochranu rostlin obsahujících amitrol, dikvat, pyridát nebo thiabendazol.
Členské státy musí během tohoto období zejména přezkoumat stávající povolení a popřípadě udělit nová povolení podle ustanovení směrnice.
Delší období by mělo být stanoveno pro předložení a posouzení úplné dokumentace každého přípravku na ochranu rostlin v souladu s jednotnými zásadami uvedenými ve směrnici.
U přípravků na ochranu rostlin obsahujících několik účinných látek může být úplného vyhodnocení na základě jednotných zásad provedeno až tehdy, budou-li všechny dotyčné účinné látky zařazeny do přílohy I směrnice.
(13) Je vhodné stanovit, aby konečné znění zpráv o přezkoumání (s výjimkou důvěrných informací) bylo trvale k dispozici u členských států nebo aby bylo jimi zpřístupněno k nahlédnutí všem zúčastněným stranám.
(14) Zprávy o přezkoumání jsou požadovány proto, aby členské státy správně uplatnily příslušné části jednotných zásad stanovených ve směrnici tam, kde tyto zásady odkazují na zhodnocení údajů předložených za účelem zařazení účinných látek do přílohy I směrnice.
(15) Opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Stálého rostlinolékařského výboru ze dne 12. prosince 2000,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Příloha I směrnice 91/414/EHS se mění v souladu s přílohou této směrnice.
Článek 2
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. července 2002.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Zejména pak v souladu se směrnicí 91/414/EHS k tomuto datu podle potřeby změní nebo odejmou existující povolení přípravků na ochranu rostlin obsahujících účinné látky amitrol, dikvat, pyridát nebo thiabendazol.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Pokud jde o hodnocení a rozhodování podle jednotných zásad uvedených v příloze VI směrnice 91/414/EHS na základě dokumentace splňující požadavky přílohy III, je lhůta pro změnu nebo odnětí povolení přípravků na ochranu rostlin obsahujících amitrol, dikvat, pyridát nebo thiabendazol jako jedinou účinnou látku stanovena do 1. ledna 2006.
3. U přípravků na ochranu rostlin obsahujících amitrol, dikvat, pyridát nebo thiabendazol spolu s další účinnou látkou uvedenou v příloze I směrnice 91/414/EHS uplyne doba pro změnu nebo odnětí povolení po čtyřech letech od vstupu v platnost směrnice, kterou se mění příloha I za účelem zařazení poslední z těchto účinných látek.
4. Členské státy trvale zpřístupní zprávy o přezkoumání amitrolu, dikvatu, pyridátu a thiabendazolu (s výjimkou důvěrných informací ve smyslu článku 14 směrnice 91/414/EHS) všem zúčastněným stranám nebo jim je poskytnou k nahlédnutí na zvláštní žádost.
5. Členské státy informují Komisi, pokud dodatečné informace požadované podle bodu 7 zprávy o přezkoumání amitrolu nebudou předloženy do 1. ledna 2002.
V takovém případě Komise znovu zváží zařazení amitrolu do přílohy I směrnice 91/414/EHS.
Článek 3
Tato směrnice vstupuje v platnost dnem 1. ledna 2002.
Článek 4
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Komise 2001/22/ES
ze dne 8. března 2001,
kterou se stanoví metody odběru vzorků a metody analýzy pro úřední kontrolu dodržování maximálních limitů olova, kadmia, rtuti a 3-MCPD v potravinách
(Text s významem pro EHP)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 85/591/EHS ze dne 20. prosince 1985 o zavedení metod Společenství pro odběr vzorků a analýzu pro sledování potravin určených k lidské spotřebě [1], a zejména na článek 1 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Rady (EHS) č. 315/93 ze dne 8. února 1998, kterým se stanoví postupy Společenství pro kontrolu kontaminujících látek v potravinách [2], stanoví, že pro některé kontaminující látky musí být z důvodu ochrany veřejného zdraví stanoveny maximální limity.
(2) Nařízení Komise (ES) č. 466/2001 ze dne 8. března 2001, kterým se stanoví maximální limity některých kontaminujících látek v potravinách [3], stanoví mimo jiné maximální limity pro olovo, kadmium, rtuť a 3-monochlorpropan-1,2-diol (3-MCPD) v potravinách a odkazuje na předpisy, jež stanoví metody odběru vzorků a metody analýzy, které mají být použity.
(3) Směrnice Rady 89/397/EHS ze dne 14. června 1989 o úředním dozoru nad potravinami [4] stanoví obecné zásady výkonu dozoru nad potravinami.
Směrnice Rady 93/99/EHS ze dne 29. října 1993 o doplňujících opatřeních týkajících se úředního dozoru nad potravinami [5] zavádí systém norem jakosti pro laboratoře pověřené členskými státy úředním dozorem nad potravinami.
(4) Metody odběru vzorků hrají rozhodující roli při získávání reprezentativních výsledků při stanovení množství kontaminujících látek, které mohou být v šarži rozloženy nestejnoměrně.
(5) Ve směrnici 85/591/EHS byla stanovena obecná kritéria pro metody odběru vzorků a metody analýzy, v některých případech je však nezbytné stanovit zvláštní kritéria, aby laboratoře pověřené kontrolou používaly metody analýzy se srovnatelnými pracovními charakteristikami.
(6) Ustanovení týkající se metod odběru vzorků a metod analýzy byla vypracována na základě současných znalostí a mohou být přizpůsobena pokroku ve vědeckých a technických znalostech.
(7) Opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro potraviny,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Členské státy přijmou veškerá nezbytná opatření, aby byly odběry vzorků pro úřední kontrolu množství olova, kadmia, rtuti a 3-MCPD v potravinách prováděny v souladu s metodami popsanými v příloze I této směrnice.
Článek 2
Členské státy přijmou veškerá nezbytná opatření, aby příprava vzorků a metody analýzy použité pro úřední kontrolu množství olova, kadmia, rtuti a 3-MCPD v potravinách splňovala kritéria popsaná v příloze II této směrnice.
Článek 3
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 5. dubna 2003.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 4
Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Směrnice Rady 2001/23/ES
ze dne 12. března 2001
o sbližování právních předpisů členských států týkajících se zachování práv zaměstnanců v případě převodů podniků, závodů nebo částí podniků nebo závodů
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 94 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
Vzhledem k těmto důvodům:
(1) Směrnice Rady 77/187/EHS ze dne 14. února 1977 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se zachování práv zaměstnanců v případě převodu podniků, závodů nebo částí závodů [3] byla zásadně pozměněna [4].
V zájmu přehlednosti a racionality je třeba ji kodifikovat.
(2) Hospodářský vývoj vyvolává na úrovni členských států a na úrovni Společenství změny ve struktuře podniků, ke kterým dochází v důsledku převodů podniků, závodů nebo částí podniků nebo závodů na jiné zaměstnavatele, které vyplývají ze smluvních převodů nebo fúzí.
(3) Je proto nezbytné stanovit opatření na ochranu zaměstnanců pro případ změny zaměstnavatele, zejména zajistit zachování jejich práv.
(4) V členských státech přetrvávají rozdíly v rozsahu ochrany zaměstnanců v této oblasti a je vhodné tyto rozdíly zmenšit.
(5) Charta Společenství základních sociálních práv pracovníků přijatá dne 9. prosince 1989 ("sociální charta") v bodech 7, 17 a 18 zejména uvádí, že: "Dotvoření vnitřního trhu musí vést ke zlepšení životních a pracovních podmínek pracovníků v Evropském společenství.
Zlepšení musí být tam, kde je to nezbytné, spojeno s rozvojem určitých hledisek právní úpravy zaměstnanosti, jako jsou postupy pro hromadné propouštění a postupy v případě konkurzu.
Informování zaměstnanců, projednání se zaměstnanci a jejich účast musí být vhodnými způsoby rozvíjeny s ohledem na zvyklosti platné v jednotlivých členských státech.
Informování zaměstnanců, projednání se zaměstnanci a jejich účast musí být prováděny v přiměřené době, zejména v souvislosti s restrukturalizací podniků nebo s fúzemi podniků, které mají dopad na zaměstnání pracovníků".
(6) V roce 1977 Rada přijala směrnici 77/187/EHS na podporu harmonizace vnitrostátních právních předpisů, které zajišťují zachování práv zaměstnanců a požadují, aby převodci a nabyvatelé informovali zástupce zaměstnanců a jednali s nimi v dostatečném předstihu.
(7) Tato směrnice byla následně pozměněna v souvislosti s působením vnitřního trhu, s tendencemi v právních předpisech členských států ve vztahu k záchraně podniků v hospodářských obtížích, v souvislosti s judikaturou Soudního dvora Evropských společenství, se směrnicí Rady 75/129/EHS ze dne 17. února 1975 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se hromadného propouštění [5] a s právními předpisy již platnými ve většině členských států.
(8) Právní jistota a průhlednost vyžadují vyjasnění významu převodu v souvislosti s judikaturou Soudního dvora.
Toto vyjasnění nemění oblast působnosti směrnice 77/187/EHS tak, jak byla vyložena Soudním dvorem.
(9) Sociální charta uznává právní význam boje proti všem formám diskriminace, zejména diskriminace na základě pohlaví, barvy pleti, rasy, názoru a víry.
(10) Touto směrnicí nesmí být dotčeny povinnosti členských států týkající se lhůt pro provedení směrnic uvedených v příloze I části B,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
KAPITOLA I
Oblast působnosti a definice
Článek 1
1. a) Tato směrnice se vztahuje na veškeré převody podniku, závodu nebo části podniku nebo závodu na jiného zaměstnavatele, které vyplývají ze smluvního převodu nebo sloučení;
b) S výhradou písmene a) a následujících ustanovení tohoto článku se převodem podle této směrnice rozumí převod hospodářské jednotky, která si zachovává svou identitu, považované za organizované seskupení prostředků, jehož cílem je vykonávat hospodářskou činnost jako činnost hlavní nebo doplňkovou;
c) Tato směrnice se vztahuje na veřejné a soukromé podniky vykonávající hospodářskou činnost s cílem dosáhnout zisku nebo bez tohoto cíle.
Správní reorganizace orgánů veřejné správy nebo převod správních funkcí mezi orgány veřejné správy není převodem ve smyslu této směrnice.
2. Tato směrnice se použije, pokud podnik, závod nebo část podniku nebo závodu, které mají být převedeny, spadají do oblasti územní působnosti Smlouvy.
3. Tato směrnice se nevztahuje na námořní lodě.
Článek 2
1. Pro účely této směrnice se:
a) "převodcem" rozumí jakákoli fyzická nebo právnická osoba, která v důsledku převodu podle čl. 1 odst. 1 přestává být zaměstnavatelem ve vztahu k podniku, závodu nebo části podniku nebo závodu;
b) "nabyvatelem" rozumí jakákoli fyzická nebo právnická osoba, která se v důsledku převodu podle čl. 1 odst. 1 stává zaměstnavatelem ve vztahu k podniku, závodu nebo části podniku nebo závodu;
c) "zástupci zaměstnanců" a souvisejícími výrazy rozumí zástupci zaměstnanců podle právních předpisů nebo zvyklostí členských států;
d) "zaměstnancem" rozumí jakákoli osoba, které je v příslušném členském státě poskytována ochrana jako zaměstnanci v souladu s platnými vnitrostátními předpisy o zaměstnávání.
2. Tato směrnice se nedotýká vnitrostátních právních předpisů, pokud jde o vymezení pracovní smlouvy nebo pracovního poměru.
Členské státy však nevyloučí z oblasti působnosti této směrnice pracovní smlouvy nebo pracovní poměry pouze z důvodu
a) počtu hodin vykonané práce nebo práce, která má být vykonána;
b) že se jedná o pracovní poměry upravené pracovní smlouvou na dobu určitou ve smyslu čl. 1 odst. 1 směrnice Rady 91/383/EHS ze dne 25. června 1991, kterou se doplňují opatření pro zlepšení bezpečnosti a ochrany zdraví při práci zaměstnanců v pracovním poměru na dobu určitou nebo v dočasném pracovním poměru [6], nebo
c) že se jedná o dočasné pracovní poměry ve smyslu čl. 1 odst. 2 směrnice 91/383/EHS a převáděný podnik, závod nebo část podniku nebo závodu je podnikem pro dočasnou práci, který je zaměstnavatelem.
KAPITOLA II
Zachování práv zaměstnanců
Článek 3
1. Práva a povinnosti, které pro převodce vyplývají z pracovní smlouvy nebo pracovního poměru platných ke dni převodu, jsou v důsledku převodu převedeny na nabyvatele.
Členské státy mohou stanovit, že převodce a nabyvatel ode dne převodu společně a nerozdílně odpovídají za závazky, které vznikly přede dnem převodu z pracovní smlouvy nebo z pracovního poměru existujících ke dni převodu.
2. Členské státy mohou přijmout vhodná opatření, aby zajistily, že převodce oznámí nabyvateli všechna práva a povinnosti, které na něj budou převedeny v souladu s tímto článkem, pokud tato práva a povinnosti jsou nebo by měly být převodci známy v okamžiku převodu.
Skutečnost, že nabyvatel opomene oznámit nabyvateli některé z těchto práv nebo povinností, nemá vliv na převod tohoto práva nebo této povinnosti ani na práva zaměstnanců vůči nabyvateli nebo převodci související s tímto právem nebo touto povinností.
3. Po převodu nabyvatel zachová pracovní podmínky sjednané v kolektivní smlouvě za stejných podmínek, jaké tato smlouva stanovila pro převodce, až do dne rozvázání kolektivní smlouvy nebo skončení její platnosti nebo do vstupu v platnost nebo nabytí účinnosti jiné kolektivní smlouvy.
Členské státy mohou omezit dobu pro zachování pracovních podmínek, avšak s výhradou, že tato doba nebude kratší než jeden rok.
4. a) Pokud členské státy nestanoví jinak, nevztahují se odstavce 1 a 3 na nároky zaměstnanců na starobní, invalidní nebo pozůstalostní důchody plynoucí ze systémů podnikového nebo mezipodnikového připojištění, existující mimo platné systémy sociálního zabezpečení v členských státech.
b) I v případě, že členské státy v souladu s písmenem a) nestanoví, že se odstavce 1 až 3 vztahují na tato práva, přijmou opatření nezbytná na ochranu zájmů zaměstnanců a osob, které v době převodu v závodě převodce již nebyly zaměstnány, pokud jde o jejich nabyté nebo nabývané nároky na starobní důchod včetně pozůstalostního důchodu plynoucí ze systému důchodového připojištění uvedeného v písmenu a).
Článek 4
1. Převod podniku, závodu nebo části podniku nebo závodu nepředstavuje sám o sobě pro převodce nebo nabyvatele důvod k propouštění.
Toto ustanovení však nebrání propouštění z hospodářských, technických nebo organizačních důvodů, se kterými jsou spojeny změny stavu zaměstnanců.
Členské státy mohou stanovit, že se první pododstavec nevztahuje na určité zvláštní kategorie zaměstnanců, na které se nevztahují právní předpisy nebo zvyklosti členských států týkající se ochrany před propuštěním.
2. Je-li skončena pracovní smlouva nebo rozvázán pracovní poměr v důsledku podstatné změny pracovních podmínek v neprospěch zaměstnance způsobené převodem, je zaměstnavatel považován za osobu, z jejíž strany byly pracovní smlouva nebo pracovní poměr ukončeny.
Článek 5
1. Nestanoví-li členské státy jinak, nevztahují se články 3 a 4 na převod podniku, závodu nebo části podniku nebo závodu, pokud je převodce předmětem konkursního řízení nebo obdobného úpadkového řízení, které bylo zahájeno s cílem likvidace majetku převodce a které probíhá pod dohledem příslušného orgánu veřejné moci (kterým může být správce konkurzní podstaty schválený příslušným orgánem veřejné moci).
2. Použijí-li se články 3 a 4 na převod během úpadkového řízení, které bylo zahájeno vůči převodci (je-li řízení zahájeno s cílem likvidace majetku převodce či nikoli), může členský stát za podmínky, že toto řízení probíhá pod dohledem příslušného orgánem veřejné moci (kterým může být správce konkurzní podstaty určený vnitrostátními právními předpisy), stanovit, že
a) bez ohledu na čl. 3 odst. 1 nejsou závazky převodce vyplývající z pracovní smlouvy nebo pracovního poměru, které vznikly přede dnem převodu nebo před zahájením úpadkového řízení, převedeny na nabyvatele, je-li toto řízení podle právních předpisů členského státu spojeno alespoň s takovou ochranou, jaká je poskytována v situacích uvedených ve směrnici Rady 80/987/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se ochrany zaměstnanců v případě platební neschopnosti zaměstnavatele [7], nebo že
b) nabyvatel, převodce nebo osoba či osoby vykonávající oprávnění převodce na jedné straně a zástupci zaměstnanců na straně druhé se mohou, pokud to stávající právní úprava nebo zvyklosti dovolují, dohodnout na změně pracovních podmínek zaměstnanců s cílem zachovat pracovní příležitosti zajištěním přežití podniku, závodu nebo části podniku nebo závodu.
3. Členský stát může uplatnit odst. 2 písm. b) na jakýkoli převod, pokud je převodce ve stavu vážné hospodářské krize vymezené ve vnitrostátních právních předpisech, za podmínky, že tento stav prohlásí příslušný orgán veřejné moci a podléhá soudnímu dohledu, jestliže tato ustanovení již existují ve vnitrostátních právních předpisech ke dni 17. července 1998.
Komise předloží před 17. červencem 2003 zprávu o účincích tohoto ustanovení a předloží Radě vhodné návrhy.
4. Členské státy přijmou vhodná opatření s cílem zamezit zneužívání úpadkového řízení k tomu, aby zaměstnanci pozbyli práv vyplývajících z této směrnice.
Článek 6
1. Zachová-li si podnik, závod nebo část podniku nebo závodu samostatnost, zůstávají status a funkce zástupců nebo zastoupení zaměstnanců dotčených převodem zachovány ve stejné míře a za stejných podmínek jako přede dnem převodu na základě právních a správních předpisů nebo dohod za předpokladu, že podmínky nezbytné pro vytvoření zastoupení zaměstnanců jsou splněny.
První pododstavec se nepoužije, pokud jsou podle právních a správních předpisů nebo zvyklostí členských států nebo podle dohody se zástupci zaměstnanců splněny podmínky nezbytné pro nové jmenování zástupců zaměstnanců nebo pro znovuvytvoření zastoupení zaměstnanců.
Je-li převodce předmětem konkurzního řízení nebo obdobného úpadkového řízení, které bylo zahájeno s cílem likvidace majetku převodce a probíhá pod dohledem příslušného orgánu veřejné moci (kterým může být správce konkurzní podstaty schválený příslušným orgánem veřejné moci), mohou členské státy přijmout opatření nezbytná k zajištění toho, aby převádění zaměstnanci byli řádně zastoupeni až do nových voleb nebo jmenování zástupců zaměstnanců.
Nezachová-li si podnik, závod nebo část podniku nebo závodu samostatnost, přijmou členské státy opatření nezbytná k zajištění toho, aby převádění zaměstnanci, kteří byli zastoupeni před převodem, byli nadále řádně zastoupeni po dobu nezbytnou pro nové vytvoření nebo jmenování zastoupení zaměstnanců v souladu s vnitrostátními právními předpisy nebo zvyklostmi.
2. Skončí-li funkční období zástupců zaměstnanců dotčených převodem v důsledku tohoto převodu, požívají tito zástupci i nadále ochrany stanovené právními předpisy, nařízeními nebo zvyklostmi členských států.
KAPITOLA III
Informování a projednávání se zaměstnanci
Článek 7
1. Převodce a nabyvatel jsou povinni uvědomit zástupce svých zaměstnanců dotčených převodem o
- stanoveném nebo navrhovaném dni převodu,
- důvodech převodu,
- právních, hospodářských a sociálních důsledcích převodu pro zaměstnance,
- předpokládaných opatřeních vůči zaměstnancům.
Převodce je povinen sdělit tyto informace zástupcům svých zaměstnanců v dostatečném předstihu před provedením převodu.
Nabyvatel je povinen sdělit tyto informace zástupcům svých zaměstnanců v dostatečném předstihu a v každém případě dříve, než jsou tito zaměstnanci přímo dotčeni převodem, pokud jde o jejich podmínky zaměstnání a pracovní podmínky.
2. Pokud převodce nebo nabyvatel předpokládá přijetí opatření vůči svým zaměstnancům, je povinen tato opatření projednat se zástupci zaměstnanců v dostatečném předstihu s cílem dosáhnout dohody.
3. Členské státy, jejichž právní a správní předpisy stanoví pro zástupce zaměstnanců možnost obrátit se na rozhodčí orgán s žádostí o rozhodnutí o opatřeních, která mají být přijata vůči zaměstnancům, mohou omezit povinnosti stanovené v odstavcích 1 a 2 na případy, kdy prováděný převod vyvolá v závodě změnu, která může závažně znevýhodnit velkou část zaměstnanců.
Informování a projednávání se musí vztahovat alespoň na opatření, která mají být přijata vůči zaměstnancům.
K informování a projednávání musí dojít v dostatečném předstihu před provedením změny v závodě uvedené v prvním pododstavci.
4. Povinnosti stanovené v tomto článku platí bez ohledu na skutečnost, zda rozhodnutí o převodu přijal zaměstnavatel nebo podnik, který ho kontroluje.
Při posuzování údajných porušení povinností v oblasti informování a projednávání stanovených touto směrnicí se nepřihlíží k námitce založené na skutečnosti, že podnik, který kontroluje zaměstnavatele, neposkytl informaci.
5. Členské státy mohou omezit povinnosti stanovené v odstavcích 1, 2 a 3 na podniky nebo závody, které z hlediska počtu zaměstnaných zaměstnanců splňují podmínky pro volbu nebo jmenování kolektivního orgánu zastupujícího zaměstnance.
6. Členské státy stanoví, že pokud v podniku nebo závodě nejsou zástupci zaměstnanců z důvodů, které nezávisí na jejich vůli, musí být dotčení zaměstnanci předem informováni o
- stanoveném nebo navrhovaném dni převodu,
- důvodech převodu,
- právních, hospodářských a sociálních důsledcích převodu pro zaměstnance,
- předpokládaných opatřeních vůči zaměstnancům.
KAPITOLA IV
Závěrečná ustanovení
Článek 8
Tato směrnice se nedotýká práva členských států uplatňovat nebo přijímat právní a správní předpisy, které jsou pro zaměstnance příznivější nebo které podporují či povolují uzavírání kolektivních smluv nebo dohod mezi sociálními partnery příznivějších pro zaměstnance.
Článek 9
Členské státy zavedou do svých vnitrostátních právních řádů nezbytná opatření, která umožní všem zaměstnancům a zástupcům zaměstnanců, kteří se považují za poškozené nedodržováním povinností vyplývajících z této směrnice, aby se mohli domáhat svých nároků soudní cestou po případném využití jiných příslušných prostředků.
Článek 10
Komise předloží Radě rozbor účinků této směrnice před 17. červencem 2006.
Navrhne veškeré změny, které se mohou zdát nezbytné.
Článek 11
Členské státy sdělí Komisi znění právních a správních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 12
Zrušuje se směrnice 77/187/EHS ve znění směrnice uvedené v příloze I části A, aniž jsou dotčeny povinnosti členských států týkající se lhůt pro provedení uvedených v příloze I části B.
Odkazy na zrušenou směrnici se považují za odkazy na tuto směrnici v souladu se srovnávací tabulkou obsaženou v příloze II.
Článek 13
Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/24/ES
ze dne 4. dubna 2001
o reorganizaci a likvidaci úvěrových institucí
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 47 odst. 2 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
s ohledem na stanovisko Evropského měnového institutu [3],
v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy [4],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) V souladu s cíli Smlouvy je třeba podporovat harmonický a vyvážený rozvoj hospodářských činností v rámci celého Společenství vyloučením všech překážek svobody usazování a volného pohybu služeb ve Společenství.
(2) Současně s vyloučením těchto překážek je třeba vzít v úvahu situaci, která by mohla nastat, pokud by se úvěrová instituce ocitla v potížích, zejména pokud má tato instituce pobočky v jiných členských státech.
(3) Tato směrnice tvoří součást právního rámce Společenství vytvořeného směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2000/12/ES ze dne 20. března 2000 o přístupu k činnosti úvěrových institucí a jejím výkonu [5] Z uvedené směrnice vyplývá, že po dobu své činnosti tvoří úvěrová instituce a její pobočky jediný subjekt podléhající dozoru příslušných orgánů státu, ve kterém bylo vydáno povolení platné pro celé Společenství.
(4) Opustit tuto jednotu instituce a její pobočky by bylo nežádoucí zejména v případě, kdy je nutné přijmout reorganizační opatření nebo zahájit likvidační řízení.
(5) Přijetí směrnice Evropského parlamentu a Rady 94/19/ES ze dne 30. května 1994 o systémech pojištění vkladů [6], která zavedla zásadu povinného členství úvěrových institucí v systému pojištění vkladů v jejich domovském členském státě, ještě zřetelněji ukazuje potřebu vzájemného uznávání reorganizačních opatření a likvidačních řízení.
(6) Správní nebo soudní orgány domovského členského státu musí mít výhradní pravomoc rozhodovat o reorganizačních opatřeních stanovených právními předpisy a zvyklostmi daného členského státu a provádět tato opatření.
Vzhledem k obtížím při harmonizaci právních předpisů a zvyklostí členských států je nutné u členských států dosáhnout vzájemného uznávání opatření přijatých každým z nich pro obnovení životaschopnosti úvěrové instituce, kterou daný stát povolil.
(7) Je nezbytně nutné zaručit, aby reorganizační opatření přijatá správními nebo soudními orgány domovského členského státu a opatření přijatá osobami nebo orgány, které tyto orgány jmenují k řízení těchto reorganizačních opatření, včetně opatření zahrnujících možnost pozastavení plateb, pozastavení výkonu práv nebo krácení pohledávek, a jakákoli jiná opatření, která by mohla ovlivnit stávající práva třetích osob, byla účinná ve všech členských státech.
(8) Některá opatření, zejména ta, která ovlivňují fungování vnitřní struktury úvěrových institucí nebo práva ředitelů či akcionářů, nemusí spadat do oblasti působnosti této směrnice v otázce účinku ve všech členských státech, pokud je podle pravidel mezinárodního práva soukromého rozhodným právem právo příslušného domovského státu.
(9) Některá opatření, zejména ta, která jsou spojena s pokračujícím plněním podmínek pro povolení, již podléhají vzájemnému uznávání podle směrnice 2000/12/ES, pokud neovlivňují práva třetích osob, které existovaly před jejich přijetím.
(10) Osoby, které se účastní na řízení vnitřních struktur úvěrových institucí, ani členové vedení a akcionáři těchto institucí se pro účely této směrnice nepovažují za třetí osoby.
(11) O provádění reorganizačních opatření je nutné informovat třetí osoby v členských státech, ve kterých jsou umístěny pobočky, pokud by tato opatření mohla bránit uplatnění některých jejich práv.
(12) Zásada rovného zacházení mezi věřiteli, pokud jde o jejich příležitost podniknout nutné kroky, vyžaduje, aby správní nebo soudní orgány domovského členského státu přijaly opatření nezbytná k tomu, aby věřitelé v hostitelském členském státě mohli uplatnit svá práva podniknout uvedené kroky ve stanovené lhůtě.
(13) V případě poboček úvěrových institucí se sídlem mimo Společenství, které se jsou umístěny v různých členských státech, musí existovat koordinace úlohy správních nebo soudních orgánů při reorganizačních opatřeních a likvidačním řízení.
(14) Pokud neexistují reorganizační opatření nebo pokud tato opatření selžou, musí být problémové úvěrové instituce likvidovány.
Pro tyto případy je nutné upravit vzájemné uznávání likvidačních řízení a jejich účinků ve Společenství.
(15) Významná úloha, kterou hrají příslušné orgány domovského členského státu před zahájením likvidačních řízení, může pokračovat v průběhu procesu likvidace tak, aby tato řízení byla prováděna řádně.
(16) Rovné zacházení s věřiteli vyžaduje, aby úvěrová instituce byla likvidována v souladu se zásadami jednoty a univerzality, které vyžadují, aby správní nebo soudní orgány domovského členského státu měly výhradní soudní pravomoc a aby jejich rozhodnutí byla uznávána ve všech ostatních členských státech bez jakýchkoli formalit a vyvolávala tam účinky, které jim přiznává právní řád domovského členského státu, kromě případů, kdy tato směrnice stanoví jinak.
(17) Výjimka týkající se účinků reorganizačních opatření a likvidačních řízení na určité smlouvy a určitá práva se omezuje na tyto účinky a nezahrnuje další otázky týkající se reorganizačních opatření a likvidačních řízení, jako jsou například uplatňování, ověřování, uznávání a řazení pohledávek z těchto smluv a práv a pravidla upravující rozdělení výnosu z prodeje majetku, která upravuje právo domovského členského státu.
(18) Dobrovolná likvidace je možná, není-li úvěrová instituce platebně neschopná.
Správní nebo soudní orgány domovského členského státu přesto mohou v nutných případech rozhodnout o reorganizačním opatření nebo o likvidačním řízení i po zahájení dobrovolné likvidace.
(19) Odnětí povolení k provozování bankovní činnosti je jedním z nezbytných důsledků likvidace úvěrové instituce.
Odnětí by však nemělo bránit tomu, aby určité činnosti instituce pokračovaly, je-li to nutné nebo vhodné pro účely likvidace.
Toto pokračování v činnosti však může v domovském členském státě podléhat souhlasu a dozoru příslušných orgánů tohoto státu.
(20) Poskytování informací jednotlivým známým věřitelům je nezbytné stejně jako zveřejnění, které jim má v nutných případech umožnit, aby ve stanovených lhůtách uplatnili své pohledávky nebo předložili připomínky o svých pohledávkách.
Tento proces by měl proběhnout bez diskriminace věřitelů, kteří mají domicil v jiném členském státě, než je domovský členský stát, z důvodu jejich sídla nebo povahy jejich nároků.
Věřitelé musí být v průběhu celého likvidačního řízení vhodným způsobem pravidelně informováni.
(21) Výhradně pro účely použití této směrnice pro reorganizační opatření a pro likvidační řízení v případě poboček úvěrové instituce se sídlem ve třetí zemi, které jsou umístěny ve Společenství, by se pro vymezení pojmů "domovský členský stát", "příslušné orgány" a "správní nebo soudní orgány" měly použít definice členského státu, ve kterém je daná pobočka umístěna.
(22) Má-li úvěrová instituce se sídlem mimo Společenství pobočky ve více než jednom členském státě, měla by být každá pobočka v rámci použití této směrnice posuzována nezávisle.
V tom případě by měly správní nebo soudní orgány a příslušné orgány, jakož i správci a likvidátoři usilovat o koordinaci své činnosti.
(23) Ačkoli je důležité dodržet zásadu, podle které právo domovského členského státu určuje veškeré účinky reorganizačních opatření nebo likvidačních řízení, jak procesní, tak hmotné, je rovněž nutné mít na paměti, že tyto účinky mohou být v rozporu s předpisy obvykle platnými pro hospodářskou a finanční činnost dané úvěrové instituce a její pobočky v jiných členských státech.
V některých případech představuje odkaz na právo jiného členského státu nevyhnutelnou výjimku ze zásady, podle které má platit právo domovského členského státu.
(24) Tato výjimka je zvláště nutná pro ochranu zaměstnanců, kteří mají pracovní smlouvu s úvěrovou institucí, pro zajištění bezpečnosti transakcí s některými druhy majetku a pro ochranu integrity fungování regulovaných trhů v souladu s právem členského státu, ve kterém jsou finanční nástroje obchodovány.
(25) Transakce prováděné v rámci platebního a zúčtovacího systému upravuje směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/26/ES ze dne 19. května 1998 o neodvolatelnosti zúčtování v platebních systémech a v systémech vypořádání obchodů s cennými papíry [7].
(26) Přijetí této směrnice nezpochybňuje ustanovení směrnice 98/26/ES, podle kterých není úpadkovým řízením ovlivněna právní vymahatelnost příkazů platně vložených do systému nebo na zajištění poskytnuté v souvislosti se systémem.
(27) Některá reorganizační opatření nebo likvidační řízení zahrnují jmenování osoby, která je má řídit.
Uznání této osoby a jejího jmenování a pravomocí ve všech ostatních členských státech je proto nezbytným faktorem při provádění rozhodnutí, která byla přijata v domovském členském státě.
Je však třeba blíže určit meze, ve kterých tato osoba může vykonávat své pravomoci mimo domovský členský stát.
(28) Věřitelé, kteří uzavřeli smlouvy s úvěrovou institucí dříve, než bylo přijato reorganizační opatření nebo než bylo zahájeno likvidační řízení, by měli být chráněni proti právním předpisům domovského členského státu o neplatnosti, odvolatelnosti nebo právní nevymahatelnosti, pokud oprávněný z transakce prokáže, že právo rozhodné pro tuto transakci neobsahuje žádný dostupný prostředek pro napadení dotyčného úkonu.
(29) Důvěra třetích osob-kupujících v obsah rejstříků nebo účtů ohledně určitých aktiv zapsaných v těchto rejstřících nebo účtech a důvěra kupujících nemovitosti by měla být chráněna i poté, co bylo zahájeno likvidační řízení nebo přijato reorganizační opatření.
Jediným způsobem, jak ochránit tuto důvěru, je podřídit platnost koupě právu místa, kde se nemovitost nachází, nebo státu, do jehož působnosti příslušný rejstřík nebo účet spadá.
(30) Vliv reorganizačních opatření nebo likvidačního řízení na probíhající soudní řízení upravují právní předpisy členského státu, ve kterém soudní řízení probíhá, formou výjimky z uplatnění lex concursus.
Vliv těchto opatření a postupů na výkon rozhodnutí, která jsou výsledkem těchto řízení, upravují právní předpisy domovského členského státu v souladu s obecnými pravidly, která stanoví tato směrnice.
(31) Je třeba stanovit, že správní nebo soudní orgány v domovském členském státě musí ihned uvědomit příslušné orgány hostitelského členského státu o přijetí jakéhokoli reorganizačního opatření nebo o zahájení jakéhokoli likvidačního řízení, pokud možno před přijetím tohoto opatření nebo zahájením tohoto řízení nebo případně ihned poté.
(32) Profesní tajemství definované v článku 30 směrnice 2000/12/ES je nezbytnou součástí všech informačních nebo konzultačních postupů.
Z tohoto důvodu by je měly dodržovat všechny správní orgány, které se těchto řízení účastní, zatímco na soudní orgány se v tomto ohledu nadále vztahují příslušné vnitrostátní předpisy,
PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:
HLAVA I
OBLAST PŮSOBNOSTI A DEFINICE
Článek 1
Oblast působnosti
1. Tato směrnice se vztahuje na úvěrové instituce a jejich pobočky zřízené v jiných členských státech než v těch, ve kterých mají sídla, podle definice v čl. 1 bodech 1 a 3 směrnice 2000/12/ES, za podmínek a výjimek stanovených v čl. 2 odst. 3 uvedené směrnice.
2. Ustanovení této směrnice o pobočkách úvěrové instituce se sídlem mimo Společenství se použijí pouze tehdy, pokud má tato instituce pobočky nejméně ve dvou členských státech Společenství.
Článek 2
Definice
Pro účely této směrnice se:
- "domovským členským státem" rozumí domovský členský stát ve smyslu čl. 1 bodu 6 směrnice 2000/12/ES,
- "hostitelským členským státem" rozumí hostitelský členský stát ve smyslu čl. 1 bodu 7 směrnice 2000/12/ES,
- "pobočkou" rozumí pobočka ve smyslu čl. 1 bodu 3 směrnice 2000/12/ES,
- "příslušnými orgány" rozumějí příslušné orgány ve smyslu čl. 1 bodu 4 směrnice 2000/12/ES,
- "správcem" rozumí každá osoba nebo orgán jmenovaný správními nebo soudními orgány, jehož úkolem je řídit reorganizační opatření,
- "správními nebo soudními orgány" se rozumějí správní nebo soudní orgány členských států příslušné pro účely reorganizačních opatření nebo likvidačního řízení,
- "reorganizačními opatřeními" se rozumějí opatření, jejichž účelem je uchovat nebo obnovit zdravou finanční situaci úvěrové instituce a která mohou mít vliv na již existující práva třetích osob, včetně opatření zahrnujících možnost pozastavení plateb, odložení opatření souvisejících s výkonem rozhodnutí nebo krácení pohledávek,
- "likvidátorem" se rozumí každá osoba nebo orgán jmenovaný správními nebo soudními orgány, jehož úkolem je řídit likvidační řízení,
- "likvidačním řízením" se rozumí kolektivní řízení zahájené a sledované správními nebo soudními orgány členského státu, jehož cílem je prodej majetku pod dozorem těchto orgánů, včetně případů, kdy jsou řízení ukončena vyrovnáním nebo jiným obdobným opatřením,
- "regulovaným trhem" se rozumí regulovaný trh ve smyslu čl. 1 bodu 13 směrnice 93/22/EHS,
- "nástroji" se rozumějí všechny nástroje uvedené v oddíle B přílohy směrnice 93/22/EHS.
HLAVA II
REORGANIZAČNÍ OPATŘENÍ
A. Úvěrové instituce se sídlem ve Společenství
Článek 3
Přijetí reorganizačních opatření — Rozhodné právo
1. K provádění jednoho či více reorganizačních opatření v úvěrové instituci, včetně poboček usazených v jiných členských státech, jsou oprávněny pouze správní nebo soudní orgány domovského členského státu.
2. Reorganizační opatření se provádějí v souladu s právními předpisy a postupy platnými v domovském členském státě, pokud tato směrnice nestanoví jinak.
Tato opatření jsou účinná v plném rozsahu v celém Společenství v souladu s právními předpisy tohoto členského státu bez nutnosti dalších formalit, a to i vůči třetím osobám v ostatních členských státech, a to i v případě, že pro ně platné předpisy hostitelského členského státu tato opatření nestanoví nebo podmiňují jejich používání podmínkami, které nejsou splněny.
Reorganizační opatření jsou účinná v celém Společenství od okamžiku nabytí účinnosti v členském státě, kde byla přijata.
Článek 4
Informace pro příslušné orgány hostitelského členského státu
Správní nebo soudní orgány domovského členského státu bez prodlení všemi dostupnými prostředky informují příslušné orgány hostitelského členského státu o svém rozhodnutí přijmout jakékoli reorganizační opatření, včetně praktických dopadů těchto opatření, pokud možno před jeho přijetím nebo ihned poté.
Informace sdělují prostřednictvím příslušných orgánů domovského členského státu.
Článek 5
Informace pro příslušné orgány domovského členského státu
V případě, že správní nebo soudní orgány hostitelského členského státu považují za nutné provést v rámci své územní působnosti jedno nebo více reorganizačních opatření, informují o tom příslušné orgány domovského členského státu.
Informace sdělují prostřednictvím příslušných orgánů hostitelského členského státu.
Článek 6
Zveřejnění
1. Je-li pravděpodobné, že provádění reorganizačních opatření, o kterých bylo rozhodnuto dle čl. 3 odst. 1 a 2, postihne práva třetích osob v hostitelském členském státě, a proti rozhodnutí nařizujícímu opatření lze podat opravný prostředek v domovském členském státě, zveřejní správní nebo soudní orgány domovského členského státu, správce nebo kterákoli osoba zmocněná k tomuto účelu v domovském členském státě výtah z rozhodnutí v Úředním věstníku Evropských společenství a ve dvou celostátních denících v každém hostitelském členském státě, zejména proto, aby bylo usnadněno uplatnění práva na opravný prostředek v řádné lhůtě.
2. Výtah z rozhodnutí uvedený v odstavci 1 je co nejdříve nejvhodnější cestou zaslán Úřadu pro úřední tisky Evropských společenství a dvěma celostátním deníkům v každém hostitelském členském státě.
3. Úřad pro úřední tisky Evropských společenství zveřejní výtah nejpozději do dvanácti dnů od jeho odeslání.
4. Výtah z rozhodnutí, který má být zveřejněn, uvádí v úředním jazyce nebo jazycích dotyčných členských států zejména účel a právní základ přijatého rozhodnutí, lhůty pro podání opravných prostředků, zejména jasně pochopitelné uvedení data uplynutí lhůt, a plnou adresu orgánů nebo soudu příslušných pro projednání opravného prostředku.
5. Reorganizační opatření jsou účinná bez ohledu na opatření předepsaná v odstavcích 1 až 3 a jsou plně účinná vůči věřitelům, pokud správní nebo soudní orgány domovského členského státu nebo právní předpisy tohoto státu upravující toto opatření nestanoví jinak.
Článek 7
Povinnost informovat známé věřitele a právo přihlásit pohledávky
1. Jestliže právní předpisy domovského členského státu vyžadují pro uznání pohledávky její přihlášení nebo stanoví povinné oznámení přijatého opatření věřitelům, kteří mají bydliště, obvyklé místo pobytu nebo sídlo v tomto státě, informují správní nebo soudní orgány domovského členského státu nebo správce v souladu s postupy stanovenými v článku 14 a čl. 17 odst. 1 zároveň i známé věřitele, kteří mají bydliště, obvyklé místo pobytu nebo sídlo v jiných členských státech.
2. Jestliže právní předpisy domovského členského státu stanoví právo věřitelů, kteří mají bydliště, obvyklé místo pobytu nebo sídlo v tomto státě, přihlásit pohledávky nebo předložit připomínky o pohledávkách, mají toto právo rovněž věřitelé, kteří mají kteří mají bydliště, obvyklé místo pobytu nebo sídlo v jiných členských státech, v souladu s postupy stanovenými v článku 16 a čl. 17 odst. 2.
B. Úvěrové instituce se sídlem mimo Společenství
Článek 8
Pobočky úvěrových institucí ze třetích zemí
1. Správní nebo soudní orgány hostitelského členského státu pobočky úvěrové instituce se sídlem mimo Společenství informují neprodleně všemi dostupnými prostředky příslušné orgány ostatních hostitelských členských států, ve kterých úvěrová instituce zřídila pobočky, které jsou uvedeny v seznamu zmíněném v článku 11 směrnice 2000/12/ES zveřejňovaném každoročně v Úředním věstníku Evropských společenství, o svém rozhodnutí přijmout jakékoli reorganizační opatření, včetně možných praktických dopadů tohoto opatření, pokud možno před jeho přijetím nebo ihned poté.
Informace sdělují prostřednictvím příslušných orgánů hostitelského členského státu, jehož správní nebo soudní orgány rozhodují o provádění opatření.
2. Správní nebo soudní orgány uvedené v odstavci 1 usilují o koordinaci své činnosti.
HLAVA III
LIKVIDAČNÍ ŘÍZENÍ
A. Úvěrové instituce se sídlem ve Společenství
Článek 9
Zahájení likvidačního řízení — Informace, které mají být poskytnuty ostatním příslušným orgánům
1. O zahájení likvidačního řízení vůči úvěrové instituci, včetně poboček v jiných členských státech, jsou oprávněny rozhodovat pouze správní nebo soudní orgány domovského členského státu, které za likvidaci odpovídají.
Rozhodnutí o zahájení likvidačního řízení, které přijmou správní nebo soudní orgány domovského členského státu, je bez dalších formalit uznáváno na území všech ostatních členských států a nabývá zde účinnosti okamžikem nabytí účinnosti v členském státě, ve kterém je řízení zahájeno.
2. Správní nebo soudní orgány domovského členského státu informují neprodleně všemi dostupnými prostředky příslušné orgány hostitelského členského státu o svém rozhodnutí zahájit likvidační řízení a o možných praktických dopadech tohoto řízení pokud možno před jeho zahájením nebo ihned poté.
Informace sdělují prostřednictvím příslušných orgánů domovského členského státu.
Článek 10
Rozhodné právo
1. Úvěrová instituce se likviduje v souladu s právními předpisy a postupy platnými v jejím domovském členském státě, pokud tato směrnice nestanoví jinak.
2. Právo domovského členského státu určuje zejména:
a) majetek, který tvoří součást majetkové podstaty, a nakládání s majetkem, které úvěrová instituce nabude po zahájení likvidačního řízení,
b) pravomoci úvěrové instituce a likvidátora,
c) podmínky, za nichž lze uplatnit započtení vzájemných pohledávek,
d) účinky likvidačního řízení na současné smlouvy, jichž je úvěrová instituce stranou,
e) účinky likvidačního řízení na soudní řízení vedená jednotlivými věřiteli, s výjimkou probíhajících soudních řízení ve smyslu článku 32,
f) pohledávky, které musí být přihlášeny za majetkem úvěrové instituce, a nakládání s pohledávkami, které vznikly po zahájení likvidačního řízení,
g) předpisy upravující přihlašování, ověřování a zjišťování pohledávek,
h) předpisy upravující rozdělení výnosu z prodeje majetku, stanovení pořadí pohledávek a práva věřitelů, jejichž pohledávky byly částečně uspokojení po zahájení likvidačního řízení na základě věcného práva nebo prostřednictvím započtení,
i) podmínky pro ukončení likvidačního řízení a důsledky ukončení likvidačního řízení, zejména vyrovnáním,
j) práva věřitelů po ukončení likvidačního řízení,
k) určení subjektu, který je povinen hradit náklady a výdaje likvidačního řízení,
l) pravidla týkající se neplatnosti, neúčinnosti nebo odporovatelnosti právních úkonů poškozujících všechny věřitele.
Článek 11
Konzultace s příslušnými orgány před dobrovolnou likvidací
1. Dříve než řídicí orgány úvěrové instituce přijmou rozhodnutí o dobrovolné likvidaci, konzultují nejvhodnější formou příslušné orgány domovského členského státu.
2. Dobrovolná likvidace úvěrové instituce nevylučuje přijetí reorganizačního opatření nebo zahájení likvidačního řízení.
Článek 12
Odnětí povolení úvěrové instituce
1. Pokud je o zahájení likvidačního řízení úvěrové instituce rozhodnuto v případě, že reorganizační opatření neexistují nebo selhala, odejme se instituci povolení, zejména v souladu s postupem podle čl. 22 odst. 9 směrnice 2000/12/ES.
2. Odnětí povolení podle odstavce 1 nebrání osobě nebo osobám pověřeným likvidací, aby pokračovaly ve výkonu některých činností úvěrové instituce v rozsahu nezbytném nebo vhodném pro účely likvidace.
Domovský členský stát může stanovit, že se tyto činnosti vykonávají se souhlasem a pod dohledem příslušných orgánů tohoto členského státu.
Článek 13
Zveřejnění
Likvidátoři či kterýkoli správní nebo soudní orgán oznamují rozhodnutí o zahájení likvidačního řízení zveřejněním výtahu z tohoto rozhodnutí v Úředním věstníku Evropských společenství a nejméně ve dvou celostátních denících v každém hostitelském členském státě.
Článek 14
Informování známých věřitelů
1. Po zahájení likvidačního řízení informuje správní nebo soudní orgán domovského členského státu nebo likvidátor neprodleně každého známého věřitele, který má bydliště, obvyklé místo pobytu nebo sídlo v jiném členském státě, kromě případů, kdy právní předpisy domovského státu nevyžadují pro uznání pohledávek jejich přihlášení.
2. Tato informace poskytovaná formou zaslaného oznámení uvádí zejména lhůty, sankce spojené s těmito lhůtami, orgán nebo subjekt pověřený přijímat přihlášky pohledávek nebo připomínky o pohledávkách a ostatní přijatá opatření.
V oznámení se zároveň uvede, zda musí věřitelé, jejichž pohledávky jsou přednostní nebo věcně zajištěné, své pohledávky přihlásit.
Článek 15
Splácení závazků
Je-li některý závazek splacen ve prospěch úvěrové instituce, která není právnickou osobou a která se nachází v likvidačním řízení zahájeném v jiném členském státě, a měl být splacen ve prospěch likvidátora v tomto řízení, považuje se tento závazek za vyrovnaný, jestliže osoba, která jej splatila, o zahájení řízení nevěděla.
Je-li tento závazek splacen před zveřejněním podle článku 13, předpokládá se, že osoba, která závazek splatila, o zahájení likvidačního řízení nevěděla, není-li prokázán opak; je-li závazek splacen po zveřejnění podle článku 13, předpokládá se, že osoba, která závazek splatila, o zahájení likvidačního řízení věděla, není-li prokázán opak.
Článek 16
Právo přihlásit pohledávky
1. Každý věřitel, který má bydliště, obvyklé místo pobytu nebo sídlo v členském státě, který není totožný s domovským členským státem, včetně orgánů veřejné moci členských států, má právo přihlásit své pohledávky nebo předložit písemné připomínky o svých pohledávkách.
2. S pohledávkami všech věřitelů, kteří mají bydliště, obvyklé místo pobytu nebo sídlo v členském státě, který není totožný s domovským členským státem, se nakládá a jejich pořadí je stanoveno stejným způsobem jako u pohledávek obdobné povahy, pokud by je přihlásili věřitelé, kteří mají bydliště, obvyklé místo pobytu nebo sídlo v domovském členském státě.
3. S výjimkou případů, kdy právo domovského členského státu stanoví předkládání připomínek o pohledávkách, zašle věřitel kopii případných podkladů, a uvede povahu pohledávky, datum jejího vzniku, její částku, zda se uplatňuje přednostní pořadí, věcné zajištění nebo výhrada vlastnictví a které majetkové hodnoty jsou kryty jeho zajištěním.
Článek 17
Jazyky
1. Informace stanovené v článcích 13 a 14 se poskytují v úředním jazyce nebo v jednom z úředních jazyků domovského členského státu.
K tomuto účelu se používá formulář s nadpisem "Výzva k přihlášení pohledávky.
Dodržte lhůty!" nebo, pokud právo domovského členského státu vyžaduje předložení připomínek o pohledávkách, "Výzva k předložení připomínek o pohledávkách.
Dodržte lhůty!" ve všech úředních jazycích Evropské unie.
2. Každý věřitel, který má bydliště, obvyklé místo pobytu nebo sídlo v členském státě, který není totožný s domovským členským státem, může přihlásit svou pohledávku nebo předložit připomínky o své pohledávce v úředním jazyce nebo v jednom z úředních jazyků tohoto jiného členského státu.
V tomto případě je však přihláška jeho pohledávky, případně připomínky o jeho pohledávce, označena nadpisem "Přihláška pohledávky" nebo "Připomínky o pohledávkách" v úředním jazyce nebo jednom z úředních jazyků domovského členského státu.
Kromě toho může být věřitel povinen poskytnout překlad přihlášky své pohledávky nebo připomínky o svých pohledávkách do tohoto jazyka.
Článek 18
Pravidelné informování věřitelů
Likvidátoři pravidelně vhodným způsobem informují věřitele, a to zejména o průběhu likvidace.
B. Úvěrové instituce se sídlem mimo Společenství
Článek 19
Pobočky úvěrových institucí ze třetích zemí
1. Správní nebo soudní orgány hostitelského členského státu pobočky úvěrové instituce se sídlem mimo Společenství informují neprodleně všemi dostupnými prostředky příslušné orgány ostatních hostitelských členských států, ve kterých úvěrová instituce zřídila pobočky, které jsou uvedeny v seznamu zmíněném v článku 11 směrnice 2000/12/ES zveřejňovaném každoročně v Úředním věstníku Evropských společenství, o svém rozhodnutí zahájit likvidační řízení, včetně možných praktických dopadů tohoto řízení, pokud možno před jeho zahájením nebo ihned poté.
Informace sdělují prostřednictvím příslušných orgánů prvního výše uvedeného hostitelského členského státu.
2. Správní nebo soudní orgány, které rozhodly o zahájení likvidačního řízení u pobočky úvěrové instituce se sídlem mimo Společenství, informují příslušné orgány ostatních hostitelských členských států o tom, že bylo zahájeno likvidační řízení a odňato povolení.
Informace sdělují prostřednictvím příslušných orgánů hostitelského členského státu, který rozhodl o zahájení řízení.
3. Správní nebo soudní orgány uvedené v odstavci 1 usilují o koordinaci své činnosti.
Případní likvidátoři rovněž usilují o koordinaci své činnosti.
HLAVA IV
SPOLEČNÁ USTANOVENÍ PRO REORGANIZAČNÍ OPATŘENÍ A LIKVIDAČNÍ ŘÍZENÍ
Článek 20
Účinky na některé smlouvy a na některá práva
Účinky reorganizačního opatření nebo zahájení likvidačního řízení na
a) pracovní smlouvy a pracovněprávní vztahy se řídí výhradně právem členského státu rozhodným pro pracovní smlouvu,
b) smlouvu, jíž se uděluje právo užívat nebo nabývat nemovitý majetek, se řídí výhradně právem členského státu, na jehož území se nemovitý majetek nachází.
Toto právo určuje, zda se jedná o majetek movitý či nemovitý,
c) práva k nemovitému majetku, lodi nebo letadlu, které podléhají registraci ve veřejném registru, se řídí výhradně právem členského státu, v jehož působnosti je tento registr veden.
Článek 21
Věcná práva třetích osob
1. Přijetím reorganizačních opatření nebo zahájením likvidačního řízení nejsou dotčena věcná práva věřitelů nebo třetích osob k hmotnému nebo nehmotnému movitému nebo nemovitému majetku — jak k přesně určeným majetkovým hodnotám, tak k souborům přesně neurčených majetkových hodnot, jejichž složení se postupem doby mění — patřícímu úvěrové instituci, který se v okamžiku přijetí těchto opatření nebo zahájení řízení nachází na území jiného členského státu.
2. Právy uvedenými v odstavci 1 se rozumí především
a) právo zcizit majetek nebo nechat jej zcizit a uspokojit se z výnosu nebo příjmu plynoucího z tohoto majetku, zejména na základě zástavního práva nebo hypotéky,
b) výhradní právo inkasovat pohledávku, zejména právo zajištěné zástavním právem k pohledávce nebo postoupením pohledávky jako způsobu zajištění,
c) právo požadovat vydání majetkové hodnoty a/nebo její vrácení od kohokoli, kdo majetkovou hodnotu drží nebo užívá proti vůli oprávněné osoby,
d) věcné požívací právo k majetkové hodnotě.
3. Právo zapsané ve veřejném registru a účinné vůči třetím osobám, na základě kterého lze získat věcné právo ve smyslu odstavce 1, se staví na roveň věcnému právu.
4. Odstavec 1 nevylučuje žaloby na neplatnost, neúčinnost nebo odporovatelnost právního úkonu podle čl. 10 odst. 2 bodu 1.
Článek 22
Výhrada vlastnictví
1. Přijetím reorganizačního opatření nebo zahájením likvidačního řízení vůči úvěrové instituci kupující majetkovou hodnotu nejsou dotčena práva prodávajícího, který vyplývají z výhrady vlastnictví, pokud se v době přijetí tohoto opatření nebo zahájení tohoto řízení majetková hodnota nachází na území jiného členského státu, než ve kterém bylo uvedené opatření přijato nebo uvedené řízení zahájeno.
2. Přijetí reorganizačního opatření nebo zahájení likvidačního řízení vůči úvěrové instituci prodávající majetkovou hodnotu po dodání majetkové hodnoty není důvodem pro odstoupení od prodeje po nebo pro ukončení prodeje a nebrání kupujícímu nabýt vlastnictví, pokud se v okamžiku přijetí tohoto opatření nebo zahájení tohoto řízení prodávaná majetkové hodnota nachází na území jiného členského státu, než ve kterém byla tato opatření přijata nebo toto řízení zahájeno.
3. Odstavce 1 a 2 nevylučují žaloby na neplatnost, neúčinnost nebo odporovatelnost právního úkonu podle čl. 10 odst. 2 bodu 1.
Článek 23
Započtení
1. Přijetím reorganizačních opatření nebo zahájením likvidačního řízení není dotčeno právo věřitelů požadovat započtení jejich pohledávek proti pohledávkám úvěrové instituce, pokud toto započtení povoluje právo rozhodné pro dotyčnou pohledávku úvěrové instituce.
2. Odstavec 1 nevylučuje žaloby na neplatnost, neúčinnost nebo odporovatelnost právního úkonu podle čl. 10 odst. 2 bodu 1.
Článek 24
Lex rei sitae
Výkon vlastnického práva nebo jiných práv k nástrojům, jejichž existence nebo převod předpokládají jejich zápis v registru, na účtu nebo v centrálním vkladovém systému, který je veden nebo umístěn v některém členském státě, se řídí právem členského státu, ve kterém je veden nebo umístěn daný registr, účet nebo centrální vkladový systém, ve kterém jsou tato práva zapsána.
Článek 25
Ujednání o nettingu
Ujednání o nettingu se řídí výhradně právem rozhodným pro smlouvu, jíž se řídí tato ujednání.
Článek 26
Ujednání o repo operacích
Aniž je dotčen článek 24, řídí se ujednání o repo operacích výhradně právem rozhodným pro smlouvu, jíž se řídí tato ujednání.
Článek 27
Regulované trhy
Aniž je dotčen článek 24, řídí se transakce prováděné v rámci regulovaného trhu výhradně právem rozhodným pro smlouvu, jíž se řídí tyto transakce.
Článek 28
Prokázání jmenování likvidátorů
1. Jmenování správce nebo likvidátora se dokládá ověřenou kopií originálního rozhodnutí o jeho jmenování nebo jiným potvrzením, které vydal správní nebo soudní orgán domovského členského státu.
Je možné požadovat překlad do úředního jazyka nebo do jednoho z úředních jazyků členského státu, na jehož území správce nebo likvidátor hodlá působit.
Nevyžadují se úřední ověření ani podobné formality.
2. Správci a likvidátoři jsou oprávněni vykonávat na území všech členských států veškeré pravomoci, k jejichž výkonu jsou oprávněni na území domovského členského státu.
Mohou rovněž jmenovat osoby, které jim jsou nápomocny nebo je případně zastupují v průběhu reorganizačního opatření nebo likvidačního řízení, především v hostitelských členských státech, aby překonali případné obtíže, se kterými se věřitelé v hostitelském členském státě setkají.
3. Při výkonu svých pravomocí správce nebo likvidátor dodržuje právní předpisy členských států, na jejichž území hodlá působit, především ve vztahu k postupům při prodeji majetku a informování zaměstnanců.
Tyto pravomoci nesmějí zahrnovat použití donucovacích prostředků ani právo rozhodovat právní řízení nebo spory.
Článek 29
Zápis ve veřejném registru
1. Správce, likvidátor nebo jiný správní nebo soudní orgán domovského členského státu může požadovat, aby se reorganizační opatření nebo rozhodnutí o zahájení likvidačního řízení zapsala do pozemkové knihy, obchodního rejstříku nebo do jiného veřejného registru vedeného v ostatních členských státech.
Každý členský stát však může stanovit povinnost zápisu.
V takovém případě je osoba nebo orgán uvedený v prvním pododstavci povinen přijmout veškerá opatření nezbytná pro zajištění tohoto zápisu.
2. Náklady spojené se zápisem se považují za náklady a výdaje vzniklé v řízení.
Článek 30
Úkony poškozující věřitele
1. Článek 10 se nevztahuje na pravidla pro neplatnost, neúčinnost nebo odporovatelnost právních úkonů, které poškozují všechny věřitele, pokud osoba, v jejíž prospěch byly úkony učiněny, prokáže, že
- se úkon, který poškozuje věřitele jako celek, řídí právem jiného členského státu, než je domovský členský stát a
- toto právo nepřipouští v daném případě žádný prostředek napadení tohoto právního úkonu.
2. Pokud reorganizační opatření, o kterém rozhodl soudní orgán, stanoví pravidla pro neplatnost, napadnutelnost nebo nevymahatelnosti právních úkonů poškozujících všechny věřitele, které byly učiněny před přijetím tohoto opatření, nevztahuje se čl. 3 odst. 2 na případy stanovené v odstavci 1 tohoto článku.
Článek 31
Ochrana třetích osob
Pokud úvěrová instituce úkonem učiněným po přijetí reorganizačního opatření nebo po zahájení likvidačního řízení zcizí za úplatu
- nemovitý majetek,
- loď nebo letadlo podléhající registraci ve veřejném registru nebo
- nástroje, jejichž existence nebo převod předpokládají jejich zápis do registru, na účet nebo do centrálního vkladového systému, který je veden nebo umístěn v některém členském státě, nebo práva k těmto nástrojům,
řídí se platnost tohoto úkonu právem členského státu, na jehož území se nemovitý majetek nachází nebo v jehož působnosti se registr, účet nebo vkladový systém vede.
Článek 32
Probíhající soudní řízení
Účinky reorganizačních opatření nebo likvidačního řízení na probíhající soudní řízení týkající se majetkové hodnoty nebo práva, kterého byla úvěrová instituce zbavena, se řídí výhradně právem členského státu, ve kterém soudní řízení probíhá.
Článek 33
Profesní tajemství
Všechny osoby, které mají povinnost přijímat či sdělovat informace v souvislosti s informačními nebo konzultačními postupy stanovenými v článcích 4, 5, 8, 9, 11 a 19, jsou vázány profesním tajemstvím v souladu s pravidly a podmínkami, které stanoví článek 30 směrnice 2000/12/ES, s výjimkou všech soudních orgánů, na které se vztahují platné vnitrostátní předpisy.
HLAVA V
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 34
Provedení
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 5. května 2004.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Vnitrostátní předpisy přijaté k provedení této směrnice se vztahují pouze na reorganizační opatření přijatá nebo likvidační řízení zahájená po dni uvedeném v prvním pododstavci.
Opatření přijatá nebo řízení zahájená před tímto dnem se řídí právem, jež se na ně vztahovalo v okamžiku jejich přijetí nebo zahájení.
2. Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
3. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 35
Vstup v platnost
Tato směrnice vstupuje v platnost dnem vyhlášení.
Článek 36
Určení
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/25/ES
ze dne 4. dubna 2001
o minimální úrovni výcviku námořníků
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 80 odst. 2 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [1],
s ohledem na stanovisko Výboru regionů,
v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy [2],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Směrnice Rady 94/58/ES ze dne 22. listopadu 1994 o minimální úrovni výcviku námořníků [3] byla podstatně změněna [4].
V zájmu srozumitelnosti a přehlednosti by proto měla být kodifikována.
(2) Opatření přijatá na úrovni Společenství v oblasti námořní bezpečnosti a předcházení znečištění na moři musí být v souladu s mezinárodně dohodnutými pravidly a normami.
(3) Rada v závěrech ze dne 25. ledna 1993 o námořní bezpečnosti a zabránění znečištění ve Společenství vzala na vědomí důležitost lidského prvku v bezpečném provozu lodí.
(4) Rada si v usnesení ze dne 8. června 1993 o společné politice bezpečného moře [5] stanovila za cíl odstranit nedostatečně kvalifikované posádky a položila důraz na činnost Společenství zaměřenou na posílení výcviku a vzdělávání vypracováním společných norem pro minimální úroveň výcviku zaměstnanců vykonávajících důležité funkce, včetně otázky používání společného jazyka na plavidlech Společenství.
(5) Rada v usnesení ze dne 24. března 1997 o nové strategií ke zvýšení konkurenceschopnosti lodní dopravy [6] usilovala o podporu zaměstnanosti námořníků a pozemního personálu Společenství.
Proto Rada souhlasila, že je třeba přijmout opatření napomáhající lodní dopravě Společenství nadále dosahovat vysoké kvality a zlepšovat svou konkurenceschopnost zajištěním pokračujícího vysoce kvalitního výcviku námořníků Společenství všech hodností i pozemního personálu.
(6) Normy výcviku pro vydání průkazů způsobilosti k povolání námořníkům se mezi jednotlivými členskými státy liší.
Tato rozmanitost vnitrostátních právních předpisů v oblasti výcviku, na kterou se vztahuje tato směrnice, nezajišťuje jednotnou úroveň výcviku požadovanou v zájmu námořní bezpečnosti.
(7) Směrnice Rady 89/48/EHS [7] a 92/51/EHS [8] o obecném systému pro uznávání odborného vzdělávání a přípravy se vztahují i na námořní povolání, která upravuje tato směrnice.
Uvedené směrnice pomohou zajistit dodržování povinností stanovených ve Smlouvě určených k odstranění překážek volného pohybu osob a služeb mezi členskými státy.
(8) Vzájemné uznávání diplomů a osvědčení stanovené směrnicemi o obecném systému nezajišťuje vždy jednotnou úroveň výcviku pro všechny námořníky sloužící na plavidlech plujících pod některého vlajkou členského státu.
To je však z hlediska námořní bezpečnosti velmi důležité.
(9) Proto je nezbytné definovat minimální úroveň výcviku pro námořníky ve Společenství.
Je účelné, aby opatření přijatá v této oblasti byla založena na normách výcviku již schválených na mezinárodní úrovni, zejména Úmluvou Mezinárodní námořní organizace (IMO) o normách výcviku, kvalifikace a strážní služby námořníků z roku 1978 (úmluva STCW) ve znění změny z roku 1995; smluvními stranami této úmluvy jsou všechny členské státy.
(10) Členské státy mohou stanovit přísnější normy, než jsou minimální normy stanovené úmluvou STCW a touto směrnicí.
(11) Pravidla úmluvy STCW uvedená v příloze I této směrnice by měla být doplněna povinnými ustanoveními obsaženými v části A předpisu STCW.
Část B předpisu STCW obsahuje doporučené pokyny určené jako pomůcka smluvním stranám úmluvy STCW a osobám účastnícím se provádění, uplatňování nebo výkonu opatření, aby úmluva nabyla plného účinku jednotným způsobem.
(12) Pro zvýšení námořní bezpečnosti a zabránění znečišťování na moři musí být v této směrnici v souladu s úmluvou STCW zavedena ustanovení o minimálních dobách odpočinku pro členy strážní služby.
Tato ustanovení musí být uplatňována, aniž je dotčena směrnice Rady 1999/63/ES ze dne 21. června 1999 o dohodě o úpravě pracovní doby námořníků uzavřené mezi Sdružením provozovatelů námořních lodí Evropského společenství (ECSA) a Federací odborů pracovníků v dopravě v Evropské unii (FST) [9].
(13) Za účelem zvýšení námořní bezpečnosti a zabránění ztrátám na lidských životech a mořskému znečišťování by měla být zlepšena komunikace mezi členy posádek na lodích plujících ve vodách Společenství.
(14) Zaměstnanci na osobních lodích, kteří jsou určení, aby pomáhali cestujícím v případě nouzové situace, musí být schopní se s cestujícími dorozumět.
(15) Posádky sloužící na tankových lodích přepravujících škodlivý nebo znečišťující náklad by měly být schopné účinně zvládat předcházení nehodám a čelení nouzovým situacím.
Je velice důležité, aby mezi velitelem, důstojníky a mužstvem bylo zřízeno řádné spojení vyhovující požadavkům stanoveným v článku 17.
(16) Měla by být přijata opatření zajišťující, aby kvalifikace námořníků s průkazy způsobilosti vydanými třetími zeměmi byla srovnatelná s kvalifikací požadovanou úmluvou STCW.
(17) Za účelem dosažení tohoto cíle by měla být definována společná kritéria pro uznávání zahraničních průkazů způsobilosti ve Společenství.
Zavedení společných kritérií pro uznávání průkazů způsobilosti, které vydaly třetí země, členskými státy musí být založeno na normách pro výcvik a vydávání průkazů způsobilosti dohodnutých v rámci úmluvy STCW.
(18) V zájmu bezpečnosti na moři by členské státy měly uznávat kvalifikace prokazující požadovanou úroveň výcviku pouze tehdy, pokud jsou průkazy způsobilosti o této kvalifikaci vydány smluvními stranami úmluvy STCW nebo jejich jménem, pro něž Výbor pro námořní bezpečnost IMO potvrdil, že plně uplatňovaly a nadále uplatňují normy stanovené úmluvou.
Pro dobu, než bude uvedený výbor schopen provádět toto potvrzování, je nezbytné zavést postup pro předběžné uznávání průkazů způsobilosti.
(19) Je třeba popřípadě kontrolovat zařízení námořního výcviku, výcvikové programy a kurzy.
Proto by měla být stanovena kritéria pro tuto kontrolu.
(20) Měl by být zřízen výbor, který by napomáhal Komisi při plnění úkolů spojených s uznáváním průkazů způsobilosti vydávaných výcvikovými zařízeními nebo správními orgány třetích zemí.
(21) Členské státy jako přístavní orgány musí ve vodách Společenství zvyšovat bezpečnost a napomáhat zabraňování znečišťování tím, že přednostně prohlížejí plavidla plující pod vlajkou třetích zemí, které neratifikovaly úmluvu STCW, čímž zajistí, že s plavidly plujícími pod vlajkou třetích zemí není zacházeno příznivěji.
(22) Je vhodné zahrnout do této směrnice ustanovení o státní přístavní inspekci, v očekávání změny směrnice Rady 95/21/ES ze dne 19. června 1995 o uplatňování mezinárodních norem bezpečnosti lodí, zabránění znečištění a o životních a pracovních podmínkách na lodích, které využívají přístavy Společenství a plují ve výsostných vodách členských států (Státní přístavní inspekce) [10], s cílem převést do uvedené směrnice ustanovení o státní přístavní inspekci, která jsou obsažena v čl. 17 písm. f), článcích 19, 20 a 21 této směrnice.
(23) Je nezbytné stanovit postupy pro přizpůsobování této směrnice změnám v mezinárodních úmluvách a předpisech.
(24) Opatření nezbytná pro provádění této směrnice by měla být přijata v souladu s rozhodnutím Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [11].
(25) S ohledem na zkušenosti získané při uplatňování této směrnice by Rada měla přezkoumat přílohu II na návrh předložený Komisí nejpozději do 25. května 2003.
(26) Do 1. února 2002 by členským státům mělo být povoleno přijímat na své lodě námořníky, kteří mají průkazy způsobilosti vydané v souladu s předpisy platnými před 1. únorem 1997, dnem vstupu v platnost revidované úmluvy STCW, pokud tito námořníci započali svou službu nebo výcvik před 1. srpnem 1998.
(27) Tato směrnice by se neměla dotýkat povinností členských států týkajících se lhůt pro provedení směrnic uvedených v části B přílohy III,
PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Definice
Pro účely této směrnice se rozumí:
1. "velitelem" osoba, která velí lodi;
2. "důstojníkem" člen posádky, jiný než velitel lodi, jmenovaný do této funkce v souladu s vnitrostátními právními předpisy nebo podle kolektivní smlouvy nebo zvyklostí;
3. "palubním důstojníkem" kvalifikovaný důstojník v souladu s kapitolou II přílohy I;
4. "prvním palubním důstojníkem" palubní důstojník, co do hodnosti nejbližší veliteli lodi, na kterého připadne velení lodi v případě nezpůsobilosti velitele lodi;
5. "strojním důstojníkem" důstojník kvalifikovaný v souladu s kapitolou III přílohy I;
6. "prvním strojním důstojníkem" vedoucí strojní důstojník odpovídající za mechanický pohon lodi a za provoz a údržbu mechanického a elektrického zařízení lodi;
7. "druhým strojním důstojníkem" strojní důstojník, co do hodnosti nejbližší prvnímu strojnímu důstojníkovi, na kterého připadá odpovědnost za mechanický pohon lodi v případě nezpůsobilosti prvního strojního důstojníka;
8. "strojním asistentem" osoba, která se účastní výcviku na strojního důstojníka, jmenovaná do této funkce v souladu s vnitrostátními právními předpisy;
9. "radistou" osoba, která má odpovídající průkaz způsobilosti vydaný nebo uznávaný příslušnými orgány podle radiotelekomunikačního řádu definovaného v bodě 18;
10. "členem mužstva" člen posádky lodi jiný než velitel nebo důstojník;
11. "námořní lodí" loď jiná než ty, které se plaví výlučně ve vnitrozemských vodách nebo v chráněných vodách nebo vodách k chráněným vodám přilehlých nebo v oblastech, kde platí přístavní předpisy;
12. "lodí plující pod vlajkou členského státu" loď registrovaná v některém členském státě a plující pod jeho vlajkou v souladu s jeho právními předpisy.
Loď neodpovídající této definici je považována za loď plující pod vlajkou třetí země;
13. "příbřežní plavbou" plavba v blízkosti členského státu tak, jak ji definuje uvedený členský stát;
14. "silou pohonu" celkový nejvyšší trvalý jmenovitý výkon v kilowattech veškerého lodního hlavního pohonného strojního zařízení, uvedený v rejstříkovém listu nebo v jiném úředním dokladu lodi;
15. "ropnou tankovou lodí" loď konstruovaná a užívaná pro hromadnou přepravu ropy nebo ropných produktů;
16. "chemickou tankovou lodí" loď konstruovaná nebo přizpůsobená a užívaná pro hromadnou přepravu jakéhokoli kapalného výrobku uvedeného v kapitole 17 Mezinárodního předpisu o hromadné přepravě chemikálií, ve znění platném ke dni 25. května 1998;
17. "tankovou lodí na zkapalněný plyn" loď konstruovaná nebo přizpůsobená a užívaná pro hromadnou přepravu jakéhokoli zkapalněného plynu nebo jiného výrobku uvedeného v kapitole 19 Mezinárodního předpisu o přepravcích plynu, ve znění platném ke dni 25. května 1998;
18. "radiotelekomunikačním řádem" revidované radiotelekomunikační předpisy přijaté Světovou správní konferencí rádiových komunikací pro mobilní služby, ve znění platném ke dni 25. května;
19. "osobní lodí" námořní loď, která přepravuje více než 12 cestujících;
20. "rybářským plavidlem" plavidlo užívané pro lov ryb nebo jiných mořských živočichů;
21. "úmluvou STCW" Mezinárodní úmluva o normách výcviku, kvalifikace a strážní služby námořníků, která se vztahuje na dotyčné otázky s přihlédnutím k přechodným ustanovením článku VII a pravidla I/15 úmluvy a případně včetně použitelných ustanovení předpisu STCW ve znění platném pro všechna tato ustanovení ke dni 25. května 1998;
22. "radiotelekomunikačními službami" služby zahrnující zejména strážní službu, technickou údržbu a opravy prováděné v souladu s radiotelekomunikačním řádem, Mezinárodní úmluvou o bezpečnosti lidského života na moři z roku 1974, (úmluva SOLAS), ve znění platném ke dni 25. května 1998, a podle uvážení každého členského státu v souladu s příslušnými doporučeními Mezinárodní námořní organizace (IMO);
23. "osobní lodí typu ro-ro" osobní loď s nákladovými prostorami typu ro-ro nebo zvláštními nákladovými prostorami podle definice v úmluvě SOLAS ve znění platném ke dni 25. května 1998;
24. "předpisem STCW" předpis (STCW) o výcviku námořníků, vydávání průkazů způsobilosti a strážní službě námořníků, přijatý usnesením č. 2 konference smluvních stran STCW v roce 1995, ve znění platném ke dni 25. května 1998;
25. "funkcí" výkon souboru úkolů, povinností a odpovědností, vymezených v předpisu STCW, které jsou nezbytné pro provoz lodě, bezpečnost lidského života na moři a ochranu životního prostředí na moři;
26. "společností" vlastník lodě nebo jakýkoli jiný subjekt nebo osoba, jako je správce nebo nájemce lodi, který převzal odpovědnost za provoz lodě od vlastníka lodě, a který při přejímání této odpovědnosti souhlasil převzít všechny úkoly a povinnosti uložené společnosti těmito pravidly;
27. "odpovídajícím průkazem způsobilosti" průkaz vydaný a potvrzený v souladu s touto směrnicí opravňující legitimního držitele, aby během konkrétní plavby na lodi dotyčného typu, nosnosti, výkonu a pohonných prostředků zastával služební postavení a vykonával funkce, které vyžadují úroveň odpovědnosti blíže určenou v tomto průkazu způsobilosti;
28. "námořní službou" služba na lodi, která je určující pro vydání průkazu způsobilosti nebo pro jinou kvalifikaci;
29. "schváleným" schválený členským státem v souladu s touto směrnicí;
30. "třetí zemí" každá země, která není členským státem;
31. "měsícem" kalendářní měsíc nebo 30 dní skládajících se období kratších než jeden měsíc.
Článek 2
Oblast působnosti
Tato směrnice se vztahuje námořníky uvedené v této směrnici sloužící na námořních lodích plujících pod vlajkou členského státu s výjimkou
- válečných lodí, námořních válečných pomocných plavidel nebo ostatních lodí vlastněných nebo provozovaných členským státem a zabývajících se pouze vládními neobchodními službami,
- rybářských plavidel,
- rekreačních jachet, které se nezabývají obchodem,
- dřevěných plavidel primitivní konstrukce.
Článek 3
Výcvik a vydání průkazu způsobilosti
1. Členské státy přijmou nezbytná opatření k zajištění toho, aby námořníci sloužící na lodích uvedených v článku 2 obdrželi výcvik minimálně v souladu s požadavky úmluvy STCW stanovenými v příloze I této směrnice a byli držiteli průkazu způsobilosti ve smyslu článku 4 nebo odpovídajícího průkazů způsobilosti ve smyslu čl. 1 bodu 27.
2. Členské státy přijmou nezbytná opatření k zajištění, aby členové posádky, kteří musí mít průkaz způsobilosti v souladu s pravidlem III/10.4 úmluvy SOLAS byli vycvičeni a měli průkaz způsobilosti v souladu s touto směrnicí.
Článek 4
Průkaz způsobilosti
Průkazem způsobilosti se rozumí platný doklad, bez ohledu na jeho označení, vydaný orgánem členského státu nebo s jeho pověřením a opravňující držitele vykonávat funkce uvedené v dokladu nebo povolené vnitrostátními předpisy.
Článek 5
Průkazy způsobilosti a potvrzení
1. Průkazy způsobilosti jsou vydávány v souladu s článkem 10.
2. Průkazy způsobilosti pro velitele, důstojníky a radisty potvrzují členské státy v souladu s tímto článkem.
3. Průkazy způsobilosti se vyhotovují v úředním jazyku nebo jazycích členského státu, který je vydává.
4. Členské státy mohou, pokud jde o radisty,
a) zahrnout do zkoušky pro vydání průkazu způsobilosti v souladu s radiotelekomunikačními předpisy dodatečné znalosti požadované příslušnými předpisy, nebo
b) vydávat zvláštní osvědčení uvádějící, že držitel má dodatečné znalosti požadované příslušnými předpisy.
5. Podle vlastní úvahy může členský stát začlenit potvrzení do vzoru průkazů způsobilosti, které jsou vydávány podle oddílu A-I/2 předpisu STCW.
V tom případě musí být použitý vzor v souladu se vzorem uvedeným v oddílu A-I/2 odst. 1.
Je-li potvrzení vydáno jinak, musí být použitý vzor potvrzení v souladu se vzorem uvedeným v odstavci 2 uvedeného oddílu.
6. Členský stát, který uznává průkazy způsobilosti postupem stanoveným v čl. 18 odst. 3 písm. a), uvedený průkaz způsobilosti potvrdí na důkaz jeho uznání. Použitý vzor potvrzení musí být v souladu se vzorem uvedeným v oddílu A-I/2 odst. 3 předpisu STCW.
7. Potvrzení uvedená v odstavcích 5 a 6
a) mohou být vydána jako samostatné doklady;
b) mají každé vlastní číslo, s výjimkou potvrzení ověřujících vydání průkazu způsobilosti, která mohou mít stejné číslo jako dotyčný průkaz způsobilosti, pokud je uvedené číslo jedinečné;
c) pozbývají platnosti, jakmile skončí platnost ověřeného průkazu způsobilosti nebo jakmile vydávající členský stát nebo vydávající třetí země průkaz způsobilosti odebere, pozastaví nebo zruší, a v každém případě do pěti let ode dne vydání.
8. Funkce, ve které je držitel průkazů způsobilosti oprávněn sloužit, musí být na vzoru potvrzení vymezena stejnými pojmy, které jsou použity v odpovídajících předpisech dotyčného členského státu týkajících se bezpečného obsazení lodě posádkou.
9. Členský stát může použít vzor odlišný od vzoru uvedeného v oddíle A-I/2 předpisu STCW, pokud jsou v použitém vzoru přinejmenším požadované údaje, které musí být zapsány latinkou a arabskými číslicemi, s přihlédnutím k odchylkám povoleným podle oddílu A-I/2.
10. S výhradou čl. 18 odst. 4 se musí originál každého průkazu způsobilosti požadovaného touto směrnicí nacházet na lodi, na které držitel průkazů způsobilosti slouží.
Článek 6
Požadavky na výcvik
Výcvik požadovaný článkem 3 musí být uskutečňován způsobem, který umožní získat teoretické znalosti a praktické dovednosti stanovené přílohou I, zejména používání záchranného a protipožárního vybavení, a který byl schválen příslušným orgánem nebo subjektem určeným každým členským státem.
Článek 7
Zásady pro příbřežní plavbu
1. Při definování příbřežní plavby nesmějí členské státy námořníkům sloužícím na lodích oprávněných plout pod vlajkou jiného členského státu nebo jiné smluvní strany úmluvy STCW a vykonávajících tyto plavby ukládat přísnější požadavky na výcvik, zkušenosti nebo průkazy způsobilosti, než které jsou ukládány námořníkům sloužícím na lodích oprávněných plout pod jejich vlastní vlajkou.
V žádném případě nesmí členský stát ukládat námořníkům sloužícím na lodích plujících pod vlajkou jiného členského státu nebo jiné smluvní strany úmluvy STCW požadavky, které by překračovaly požadavky této směrnice na lodě nezabývající se příbřežní plavbou.
2. U lodí oprávněných plout pod vlajkou členského státu a pravidelně provozujících příbřežní plavbu u pobřeží jiného členského státu nebo jiné smluvní strany úmluvy STCW musí členský stát, pod jehož vlajkou je loď oprávněna plout, ukládat námořníkům sloužícím na těchto lodích požadavky na výcvik, zkušenosti a průkazy způsobilosti alespoň stejné, jako jsou požadavky členského státu nebo smluvní strany úmluvy STCW, u jejichž pobřeží tato loď pluje, pokud tyto požadavky nepřekračují požadavky této směrnice pro lodě nezabývající se příbřežní plavbou.
Námořníci sloužící na lodi, která rozšiřuje svoji plavbu za to, co je definováno členským státem jako příbřežní plavba, a vplouvá do vod nezahrnutých touto definicí, musí splnit příslušné požadavky této směrnice.
3. Členský stát může lodi, která je oprávněná plout pod jeho vlajkou, poskytnout výhody ustanovení této směrnice o příbřežní plavbě, pokud pravidelně provozuje u pobřeží státu, který není smluvní stranou úmluvy STCW, příbřežní plavbu definovanou uvedeným členským státem.
4. Při rozhodování o definici příbřežní plavby a podmínkách vzdělání a výcviku požadovaných v souladu s odstavci 1, 2 a 3 sdělí členské státy Komisi podrobnosti o přijatých ustanoveních.
Článek 8
Tresty nebo disciplinární opatření
1. Členské státy zavedou postupy a řízení pro nestranné vyšetřování každé ohlášené nezpůsobilosti a jednání nebo opomenutí, kterého se dopustí držitelé průkazů způsobilosti nebo potvrzení vydaných daným členským státem při plnění úkolů podle jejich průkazů způsobilosti a které by mohlo představovat přímé ohrožení bezpečnosti lidského života nebo majetku na moři nebo v mořském prostředí, a pro odnětí, pozastavení a zrušení těchto průkazů způsobilosti z těchto důvodů a pro zabránění podvodu.
2. Každý členský stát stanoví tresty nebo disciplinární opatření pro případy, ve kterých nejsou dodrženy vnitrostátní právní předpisy provádějící tuto směrnici s ohledem na lodi oprávněné plout pod jeho vlajkou nebo námořníky s průkazy způsobilosti řádně vydanými tímto členským státem.
3. Tyto tresty nebo disciplinární opatření se stanoví a použijí, zejména pokud
a) společnost nebo velitel přijmou osobu, která nemá průkaz způsobilosti stanovený touto směrnicí;
b) velitel dovolí, aby jakoukoli funkci nebo službu v jakémkoli postavení, kterou podle této směrnice musí vykonávat osoba s odpovídajícím průkazem způsobilosti, vykonávala osoba, která nemá odpovídající průkaz způsobilosti, platnou výjimku ani dokument požadovaný čl. 18 odst. 4;
c) jakákoli osoba podvodem nebo pomocí padělaných dokladů získá zaměstnání spočívající ve výkonu jakékoli funkce nebo služby v jakémkoli postavení, které podle této směrnice musí vykonávat nebo zastávat osoba mající průkaz způsobilosti nebo výjimku.
4. Členské státy, v jejichž pravomoci se nachází jakákoli společnost nebo jakákoli osoba, o které se lze z jednoznačných důvodů domnívat, že je odpovědná za jakékoli zjevné nedodržení této směrnice určené v odstavci 3 nebo je si tohoto nedodržení vědoma, musí navázat spolupráci s každým členským státem nebo jinou smluvní stranou úmluvy STCW, které je uvědomí o svém úmyslu zahájit řízení v rámci své pravomoci.
Článek 9
Jakostní normy
1. Každý členský stát zajistí, aby
a) veškeré činnosti spojené s výcvikem, posuzováním způsobilosti, vydáváním průkazů způsobilosti, potvrzováním a obnovováním platnosti prováděné nevládními organizacemi nebo subjekty v rámci jejich pravomoci byly trvale sledovány pomocí systémů jakostních norem s cílem zaručit dosahování definovaných cílů včetně těch, které se týkají kvalifikace a zkušeností vyučujících a zkoušejících;
b) byl k dispozici systém jakostních norem, jestliže tyto činnosti provádějí vládní orgány nebo subjekty;
c) cíle v oblasti vzdělávání a výcviku a související požadavky na způsobilost, které je třeba splnit, byly jasně definovány a určovaly úrovně znalostí, porozumění a schopností odpovídající zkouškám a hodnocením požadovaným podle úmluvy STCW.
Cíle a související jakostní normy mohou být určeny samostatně pro různé kurzy a výcvikové programy a musí zahrnovat správu systému vydávání průkazů způsobilosti;
d) oblast uplatňování jakostních norem zahrnovala správu systémů vydávání průkazů způsobilosti, veškeré výcvikové kurzy a programy, zkoušky a hodnocení prováděné orgány každého členského státy nebo subjekty pověřenými členskými státy, a rovněž aby zahrnovaly kvalifikaci a zkušenosti požadované na vyučujících a zkoušejících s ohledem na zásady, systémy, kontroly a vnitřní přezkoumání zajišťování kvality, zavedené v zájmu dosahování stanovených cílů.
2. Členské státy rovněž zajistí, aby nezávislé hodnocení získávání a hodnocení znalostí, porozumění, dovedností a způsobilosti a správy systému vydávání průkazů způsobilosti prováděly nejméně každých pět let kvalifikované osoby, které do dotyčných činností nejsou samy zapojeny, s cílem ověřit, že
a) veškerá vnitřní opatření kontroly a sledování a doplňující opatření jsou v souladu s plánovanými opatřeními a písemně doloženými postupy a účinně napomáhají dosahování definovaných cílů,
b) výsledky každého nezávislého hodnocení jsou dokumentovány a ti, kteří odpovídají za hodnocenou oblast, jsou na ně upozorňováni,
c) k nápravě nedostatků jsou přijímána včasná opatření.
3. Zprávu o hodnocení provedeném podle odstavce 2 sdělí dotyčný členský stát Komisi do šesti měsíců ode dne hodnocení.
Článek 10
Zdravotní požadavky – Vydávání a evidence průkazů způsobilosti
1. Členské státy stanoví požadavky na zdravotní způsobilost námořníků, zejména pokud jde o ostrost zraku a sluchu.
2. Členské státy zajistí, aby průkazy způsobilosti byly vydávány jen kandidátům, kteří vyhovují požadavkům tohoto článku.
3. Každý uchazeč o průkaz způsobilosti musí uspokojivě prokázat
a) svou totožnost;
b) že jeho věk není nižší než věk stanovený v pravidle v příloze I pro získání požadovaného průkazu způsobilosti;
c) že vyhovuje požadavkům na zdravotní způsobilost, které stanoví členský stát, zejména pokud jde o ostrost zraku a sluchu, a má platný doklad ověřující jeho zdravotní způsobilost vydaný řádně kvalifikovaným praktickým lékařem uznaným příslušným orgánem členského státu;
d) že vykonal námořní službu a ukončil každý související povinný výcvik stanovený pravidly v příloze I pro získání požadovaného průkazu způsobilosti;
e) že splňuje požadavky způsobilosti stanovené v pravidlech v příloze I pro postavení, funkce a úrovně, které musí být uvedený v potvrzení průkazu způsobilosti.
4. Každý členský stát se zaváže, že
a) povede rejstřík nebo rejstříky všech průkazů způsobilosti a potvrzení pro velitele a důstojníky a případně pro mužstvo, které jsou vydány, jejichž platnost skončila nebo které byly obnoveny, pozastaveny, zrušeny nebo oznámeny jako ztracené nebo zničené, a všech povolených výjimek;
b) poskytne informace o stavu uvedených průkazů způsobilosti, potvrzení a výjimek ostatním členským státům nebo ostatním smluvním stranám úmluvy STCW, které požadují ověření pravosti a platnosti průkazů způsobilosti, které jim námořníci předložili za účelem jejich uznání nebo k získání zaměstnání na lodi.
Článek 11
Obnovení platnosti průkazů způsobilosti
1. Každý velitel, důstojník nebo radista mající průkaz způsobilosti vydaný nebo uznaný podle kterékoli kapitoly přílohy I kromě kapitoly VI, který slouží na moři nebo má v úmyslu vrátit se na moře po období na pevnině, musí, aby mohl být nadále uznán schopným pro námořní službu, nejméně každých pět let
a) vyhovět požadavkům na zdravotní způsobilost předepsaným článkem 10 a
b) zajistit zachování své odborné způsobilosti v souladu s oddílem A-I/11 předpisu STCW.
2. Každý velitel, důstojník nebo radista musí úspěšně ukončit schválený příslušný výcvik, aby mohl pokračovat v námořní službě na lodích, pro které byly mezinárodně dohodnuty zvláštní požadavky na výcvik.
3. Každý členský stát porovná požadavky způsobilosti, které vyžadoval na uchazečích o průkazy způsobilosti vydané před 1. únorem 2002, s těmi, které jsou pro získání odpovídajících průkazů způsobilosti blíže určeny v části A předpisu STCW, a určí, zda je nezbytné požadovat na držitelích těchto průkazů způsobilosti, aby se podrobili opakovacímu a aktualizačnímu výcviku nebo hodnocení způsobilosti.
Opakovací a aktualizační kurzy musí být schváleny a musí obsahovat změny v příslušných vnitrostátních a mezinárodních předpisech o bezpečnosti lidského života na moři a ochraně mořského prostředí a vzít v úvahu každou případnou aktualizaci dotyčného požadavku způsobilosti.
4. Každý členský stát musí po projednání se zúčastněnými osobami zajistit nebo podnítit zavedení souboru opakovacích a aktualizačních kurzů ve smyslu oddílu A-I/11 předpisu STCW.
5. K aktualizaci znalostí velitelů, důstojníků a radistů zajistí každý členský stát, aby lodím oprávněným plout pod jeho vlajkou bylo dáno k dispozici znění posledních změn vnitrostátních a mezinárodních předpisů o bezpečnosti lidského života na moři a ochraně mořského prostředí.
Článek 12
Použití simulátorů
1. Výkonnostní normy a ostatní ustanovení vymezené v oddílu A-I/12 předpisu STCW a ostatní požadavky části A předpisu STCW týkající se jakéhokoli dotyčného průkazu způsobilosti musí být dodržovány s ohledem na
a) veškerý povinný výcvik na simulátorech,
b) každé hodnocení způsobilosti požadované částí A předpisu STCW, které je prováděno pomocí simulátoru,
c) každé využití simulátoru k prokázání toho, že je nadále zachována odborná způsobilost požadovaná částí A předpisu STCW.
2. Podle úvahy každého členského státu mohou být simulátory instalované nebo uvedené do provozu před 1. únorem 2002 vyňaty z požadavku plného dodržení výkonnostních norem uvedených v odstavci 1.
Článek 13
Odpovědnost společností
1. V souladu s odstavci 2 a 3 činí členské státy společnosti odpovědnými za přidělování námořníků do služby na jejich lodích v souladu s touto směrnicí a požadují, aby každá společnost zajistila, že
a) každý námořník přidělený na jakoukoli loď má odpovídající průkaz způsobilosti v souladu s touto směrnicí a s předpisy členského státu;
b) lodě jsou osazené posádkou v souladu s použitelnými požadavky členského státu na bezpečné obsazení lodě posádkou;
c) dokumentace a údaje týkající se všech námořníků zaměstnaných na jejich lodích jsou vedeny a pohotově přístupné a zahrnují dokumentaci a údaje o jejich zkušenosti, výcviku, zdravotní způsobilosti a způsobilosti pro plnění úkolů, které jim byly přiděleny, aniž by se na tyto dokumenty a údaje omezovaly;
d) po přidělení na jakoukoli jejich loď jsou námořníci seznámeni se svými zvláštními úkoly a s veškerým lodním uspořádáním, zařízením, vybavením a postupy a vlastnostmi lodě týkajícími se jejich běžných úkolů nebo úkolů v případě nouze;
e) plný stav posádky může účinně koordinovat činnosti za nouzových situací a při vykonávání funkcí životně důležitých pro bezpečnost nebo pro zabránění nebo zmírnění znečišťování.
2. Společnosti, velitelé a členové posádky jsou jednotlivě povinni zajistit úplné plnění povinností stanovených v tomto článku a přijímání ostatních nezbytných opatření k zajištění toho, aby každý člen posádky mohl svými znalostmi a informacemi přispívat k bezpečné plavbě lodi.
3. Společnost poskytne veliteli každé lodi, na kterou se vztahuje tato směrnice, písemné pokyny vysvětlující zásady a postupy, které je třeba sledovat k zajištění toho, aby všem námořníkům, kteří jsou na lodi nově zaměstnáni, byla dána přiměřená příležitost seznámit se s vybavením lodi, provozními postupy a ostatním uspořádáním potřebným pro řádný výkon jejich úkolů před tím, než jsou jim tyto úkoly přiděleny.
Tyto zásady a postupy zahrnují
a) poskytnutí přiměřené lhůty, během které má každý nově zaměstnaný námořník příležitost seznámit se
i) se zvláštním vybavením, které bude používat nebo obsluhovat, a
ii) s postupy a předpisy specifickými pro loď v oblasti strážní služby, bezpečnosti, ochrany životního prostředí a nouze, které musí znát, aby mohl řádně vykonávat přidělené úkoly;
b) jmenování zkušeného člena posádky, který odpovídá za to, že každý nově zaměstnaný námořník má možnost získat důležité informace v jazyku, kterému rozumí.
Článek 14
Způsobilost k službě
1. Za účelem zabránění únavě členské státy stanoví a prosadí doby odpočinku pro členy strážní služby a požadují takové uspořádání strážního systému, aby výkonnost členů strážní služby nebyla zhoršována únavou a služby byly organizovány tak, aby členové první strážní služby na začátku plavby a následujících střídajících strážních služeb byli dostatečně odpočinuti a i jinak způsobilí ke službě.
2. Všem osobám, kterým je přidělena služba důstojníka pověřeného strážní službou nebo člena mužstva tvořícího součást strážní služby, musí být povoleno nejméně 10 hodin odpočinku za každých 24 hodin.
3. Hodiny odpočinku nesmějí být rozděleny do více než dvou částí, z nichž jedna musí trvat nejméně šest hodin.
4. Požadavky na doby odpočinku stanovené v odstavcích 1 a 2 nemusí být dodrženy v případě nouze nebo cvičení nebo jiných naléhavých provozních podmínek.
5. Bez ohledu na odstavce 2 a 3 může být minimální doba 10 hodin snížena na nejméně šest za sebou následujících hodin, pokud toto snížení netrvá déle než dva dny a pokud je za každé sedmidenní období poskytnuto nejméně 70 hodin odpočinku.
6. Členské státy vyžadují, aby rozpisy strážní služby byly vyvěšeny na snadno dostupném místě.
Článek 15
Povolování výjimek
1. Je-li to výjimečně nezbytné, mohou příslušné orgány, pokud to podle jejich názoru nezpůsobí ohrožení osob, majetku nebo životního prostředí, povolit výjimku umožňující po určené období nepřevyšující šest měsíců určité osobě převzít úkoly, pro které nemá odpovídající průkazy způsobilosti, pokud se ujistí, že osoba, které je výjimka povolována, je dostatečně kvalifikovaná pro obsazení volného místa bezpečným způsobem; výjimku nelze povolit pro funkci radisty, není-li v příslušném radiotelekomunikačním řádu stanoveno jinak.
Výjimky však nelze udělit veliteli nebo prvnímu strojnímu důstojníkovi, s výjimkou okolností vyšší moci a jen na nejkratší možnou dobu.
2. Každá výjimka pro pracovní místo je povolována pouze osobám s průkazy způsobilosti vyžadovanými k obsazení nejblíže nižšího pracovního místa.
Pokud pro nejblíže nižší místo nejsou vyžadovány průkazy způsobilosti, lze výjimku povolit osobě, jejíž kvalifikace a zkušenosti jsou podle názoru příslušných orgánů zcela rovnocenné požadavkům na pracovní místo, které má být obsazeno; jestliže tato osoba nemá odpovídající průkazy způsobilosti, je povinna složit zkoušku uznávanou příslušnými orgány, aby prokázala, že tato výjimka může být bezpečně povolena.
Navíc musí příslušné orgány zajistit, aby dotyčné pracovní místo bylo co nejdříve obsazeno držitelem odpovídajícího průkazu způsobilosti.
Článek 16
Odpovědnost členských států v oblasti výcviku a hodnocení
1. Členské státy určí orgány nebo subjekty, které
- poskytují výcvik podle článku 3,
- pořádají případně požadované zkoušky nebo na ně dohlížejí,
- vydávají průkazy způsobilosti uvedené v článku 10,
- povolují výjimky podle článku 15.
2. Členské státy zajistí, aby
a) veškerý výcvik a hodnocení námořníků byly
1) sestaveny v souladu s písemnými programy, včetně výukových metod a prostředků, postupů a pedagogického materiálu, které jsou nezbytné pro dosažení předepsaného požadavku na způsobilost, a
2) prováděny, sledovány, hodnoceny a podporovány osobami s kvalifikacemi stanovenými v písmenech d), e) a f);
b) osoby provádějící výcvik nebo hodnocení námořníka během jeho činnosti na lodi tak činily jen tehdy, jestliže tento výcvik nebo hodnocení nepůsobí nepříznivě na běžný provoz lodě a uvedené osoby mohou svůj čas a pozornost věnovat výcviku nebo hodnocení;
c) vyučující, vedoucí výcviku a zkoušející byli příslušně kvalifikovaní pro příslušné druhy a úrovně výcviku nebo hodnocení způsobilosti námořníků na lodi nebo na pevnině;
d) každá osoba provádějící výcvik námořníka během jeho činnosti na lodi nebo na pevnině, který mu umožní získat kvalifikace vyžadované pro vydání průkazů způsobilosti na základě této směrnice,
1. znala výcvikový program a chápala specifické cíle výcviku pro daný druh prováděného výcviku,
2. byla kvalifikovaná pro úkoly, pro které je výcvik prováděn, a
3. pokud provádí výcvik za použití simulátoru,
i) obdržela veškeré pedagogické pokyny pro používání simulátorů a
ii) získala praktickou provozní zkušenost s používáním příslušného druhu simulátoru;
e) každá osoba odpovídající za dohled nad výcvikem námořníka během jeho činnosti, který mu umožní získat kvalifikace vyžadované pro vydání průkazů způsobilosti, plně rozuměla programu výcviku a specifickým cílům každého druhu prováděného výcviku;
f) každá osoba provádějící hodnocení způsobilosti námořníka během jeho činnosti na lodi nebo na pevnině za účelem stanovení, zda má kvalifikace vyžadované pro vydání průkazu způsobilosti,
1. měla příslušnou úroveň znalostí a chápání způsobilostí, které mají být hodnoceny;
2. měla kvalifikace požadované pro úkoly tvořící předmět hodnocení;
3. obdržela příslušné pokyny ohledně metod hodnocení a praxe;
4. získala praktickou zkušenost s hodnocením a
5. při provádění hodnocení za využití simulátoru získala pod dohledem a podle požadavků zkušeného zkoušejícího praktickou zkušenost s hodnocením za využití daného druhu simulátoru;
g) pokud členský stát uznává výcvik, výcvikové zařízení nebo kvalifikaci udělovanou výcvikovým zařízením v rámci svých požadavků na vydání průkazů způsobilosti, pak se oblast působnosti jakostních norem uvedených v článku 9 vztahuje na kvalifikace a zkušenosti vyučujících a zkoušejících. Tyto kvalifikace, zkušenosti a uplatňování jakostních norem musí zahrnovat vhodné pedagogické, výcvikové a hodnotící metody a praxi a musí splňovat všechny použitelné požadavky písmen d), e) a f).
Článek 17
Dorozumívání na lodi
Členské státy musí zajistit, aby
a) aniž jsou dotčena písmena b) a d) byly na všech lodích plujících pod vlajkou členského státu vždy k dispozici prostředky pro ústní dorozumívání mezi všemi členy lodní posádky účinné z hlediska bezpečnosti, zejména jde-li o správné a včasné přijímání a chápání sdělení a pokynů;
b) na všech osobních lodích plujících pod vlajkou členského státu a na všech osobních lodích začínajících nebo končících plavbu v přístavu členského státu byl v zájmu zajištění účinného jednání posádky v bezpečnostních záležitostech zaveden společný pracovní jazyk a zaznamenán v palubním deníku.
Vhodný pracovní jazyk určí společnost nebo případně velitel.
Na každém námořníkovi je požadováno, aby tomuto jazyku rozuměl a případně v něm vydával rozkazy a pokyny a podával hlášení.
Jestliže není pracovní jazyk úředním jazykem členského státu, musí všechny plány a seznamy, které mají být vyvěšeny, obsahovat překlad do pracovního jazyka;
c) na osobních lodích byli členové posádky určení k tomu, aby pomáhali cestujícím v nouzových situacích, aby byli snadno rozpoznatelní a byli schopni se dorozumět způsobem dostačujícím pro tento účel, s přihlédnutím k vhodné a přiměřené kombinaci těchto činitelů:
i) jazyk nebo jazyky odpovídající hlavním národnostem cestujících přepravovaných na příslušné trase;
ii) pravděpodobnost, že schopnost používat základní pojmy anglického jazyka pro základní pokyny může představovat prostředek dorozumívání se s cestujícím, který potřebuje pomoc, ať již cestující nebo člen posádky sdílejí nebo nesdílejí společný jazyk;
iii) možná nutnost dorozumět se během nouzové situace jinými prostředky (například názornou ukázkou, ručními signály nebo upozorněním na umístění pokynů, na místa pro shromažďování, na umístění záchranných prostředků nebo na únikové cesty), pokud slovní dorozumívání není možné;
iv) míra, ve které byly úplné bezpečnostní pokyny poskytnuty cestujícím v rodném jazyku nebo rodných jazycích;
v) jazyky, ve kterých mohou být v případě nouze vysílána nouzová hlášení nebo cvičení, aby byly cestujícím předány nejdůležitější pokyny a aby byla členům posádky usnadněna pomoc, kterou poskytují cestujícím;
d) na ropných tankerech, chemických tankerech a tankerech na zkapalněný plyn plujících pod vlajkou členského státu se velitel, důstojníci a mužstvo byli schopni navzájem dorozumět společným pracovním jazykem nebo společnými pracovními jazyky;
e) mezi lodí a orgány na pobřeží byly dostatečné prostředky pro dorozumívání buď ve společném jazyku, nebo v jazycích těchto orgánů;
f) při provádění státní přístavní inspekce podle směrnice 95/21/ES členské státy rovněž kontrolovaly, zda i lodě plující pal vlajkou jiného než členského státu dodržují tento článek.
Článek 18
Uznávání průkazů způsobilosti
1. Na vzájemné uznávání průkazů způsobilosti mezi členskými státy, jejichž držiteli jsou námořníci, kteří jsou státními příslušníky členských států, se vztahuje článek 4, se vztahují směrnice 89/48/EHS a 92/51/EHS.
2. Na vzájemné uznávání průkazů způsobilosti mezi členskými státy, jejichž držiteli jsou námořníci, kteří nejsou státními příslušníky členských států, uvedené v článku 4, se rovněž vztahují směrnice 89/48/EHS a 92/51/EHS.
3. Námořníkům, kteří nejsou držiteli průkazů způsobilosti uvedených v článku 4, může být povoleno sloužit na lodích plujících pod vlajkou členského státu, pokud rozhodnutí o uznání jejich odpovídajících průkazů způsobilosti bylo přijato tímto postupem:
a) při uznávání prostřednictvím potvrzení odpovídajícího průkazu způsobilosti vydaného třetí zemí členský stát postupuje v souladu s postupy a kritérii stanovenými v příloze II;
b) členské státy oznámí Komisi, která informuje ostatní členské státy, odpovídající průkazy způsobilosti, které uznaly nebo zamýšlejí uznat v souladu s kritérii uvedenými v písmenu a);
c) jestliže je do tří měsíců po tom, co Komise informuje členské státy v souladu s písmenem b), některý členský stát nebo Komise na základě kritérií podle písmene a) vznese námitku, použije Komise postup podle čl. 23 odst. 2. Dotyčný členský stát přijme vhodná opatření k provedení rozhodnutí přijatých postupem podle čl. 23 odst. 2;
d) pokud byl odpovídající průkaz způsobilosti vydaný třetí zemí uznán uvedeným postupem a Výbor pro námořní bezpečnost (MSC) nebyl po dokončení hodnocení schopen zjistit, zda třetí země prokázala, že plně a zcela zavedla ustanovení úmluvy STCW, použije Komise postup uvedený v čl. 23 odst. 2 k přehodnocení uznávání průkazů způsobilosti vydaných výše uvedenou zemí. Dotyčný členský stát přijme vhodná opatření k provedení rozhodnutí přijatých postupem podle čl. 23 odst. 2;
e) Komise vypracuje a aktualizuje seznam vhodných průkazů způsobilosti, které byly uznány uvedeným postupem.
Tento seznam se zveřejní v řadě C Úředního věstníku Evropských společenství.
4. Bez ohledu na čl. 5 odst. 6 může členský stát, vyžadují-li to okolnosti, povolit námořníkovi sloužit v jiné funkci, než je funkce radisty, nestanoví-li radiotelekomunikační řád jinak, po dobu nejvýše tří měsíců na lodi plující pod jeho vlajkou, pokud tento námořník má platný odpovídající průkaz způsobilosti vydaný a potvrzený podle požadavků třetí země, ale dosud nepotvrzený pro uznání dotyčným členským státem tak, aby byl vhodný pro službu na lodi plující pod jeho vlajkou. Vždy musí být snadno k dispozici písemný důkaz o tom, že žádost o potvrzení byla předána příslušným orgánům.
Článek 19
Státní přístavní inspekce
1. S výjimkou typů lodí vyňatých článkem 2 podléhá každá loď nacházející se v přístavech členského státu, bez ohledu na vlajku pod kterou pluje, státní přístavní inspekci prováděné důstojníky řádně oprávněnými uvedeným členským státem k ověřování, zda všichni námořníci sloužící na lodi, kteří musí být držiteli průkazů způsobilosti podle úmluvy STCW, tento průkaz způsobilosti mají nebo jim byla povolena výjimka.
2. Při vykonávání státní přístavní inspekce podle této směrnice zajistí členské státy, aby byla uplatňována všechna příslušná ustanovení a postupy stanovené ve směrnici 95/21/ES.
Článek 20
Kontrolní postupy státní přístavní inspekce
1. Aniž je dotčena směrnice 95/21/ES, omezuje se státní přístavní inspekce na
- ověření, zda každý námořník sloužící na lodi, který musí být držitelem průkazu způsobilosti v souladu s úmluvou STCW, má odpovídající průkaz způsobilosti nebo platné povolení výjimky nebo poskytne písemný důkaz o podání žádosti státu vlajky o potvrzení ověřující uznání,
- ověření, že počty a průkazy způsobilosti námořníků sloužících na lodi jsou v souladu s požadavky úřadů státu vlajky na bezpečné obsazení lodi posádkou.
2. V souladu s částí A předpisu STCW hodnotí schopnost námořníků sloužících na lodi dodržovat normy pro strážní službu stanovené úmluvou STCW, jestliže se lze z jednoznačných důvodů domnívat, že tyto normy nejsou dodržovány, protože se vyskytla některá z těchto skutečností:
- loď se dostala do střetu, najela na dno nebo na mělčinu,
- během plavby, při kotvení nebo při uvázání lodě u přístavní hráze došlo k vypuštění látek, které je podle mezinárodních úmluv nedovolené,
- loď manévrovala nevypočitatelným nebo nebezpečným způsobem, přičemž nebyla dodržována opatření k vedení lodě přijatá IMO nebo nebyly dodržovány bezpečné provozní předpisy a postupy,
- loď je jinak provozována takovým způsobem, který představuje ohrožení osob, majetku nebo životního prostředí,
- průkaz způsobilosti byl získán podvodně nebo držitel průkazu způsobilosti není osoba, které byl průkaz způsobilosti původně vydán,
- loď pluje pod vlajkou země, která neratifikovala úmluvu STCW, nebo má velitele, důstojníka nebo člena mužstva, který je držitelem průkazu způsobilosti vydaného třetí zemí, která neratifikovala úmluvu STCW.
3. Bez ohledu na ověření průkazu způsobilosti může být na základě hodnocení podle odstavce 2 na námořníkovi požadováno, aby prokázal příslušnou způsobilost na místě služby.
Toto prokázání může zahrnovat ověření, že splňuje provozní požadavky v oblasti norem pro strážní službu a že námořníci správně čelí nouzovým situacím s přihlédnutím k jejich úrovni způsobilosti.
Článek 21
Zadržení
Aniž je dotčena směrnice 95/21/ES, pokud úředník provádějící státní přístavní inspekci zjistí, že následující nedostatky představují ohrožení pro osoby, majetek nebo životní prostředí, jsou podle této směrnice jedinými důvody, na jejichž základě může členský stát loď zadržet, že
a) námořníci nejsou držiteli průkazů způsobilosti, nemají odpovídající průkazy způsobilosti, nemají platná povolení výjimek nebo nemohou poskytnout písemný důkaz, že u orgánů státu vlajky byla podána žádost o potvrzení ověřující uznání,
b) nejsou dodrženy použitelné požadavky státu vlajky na bezpečné obsazení lodi posádkou,
c) chybějí navigační systémy nebo technické systémy strážní služby odpovídající požadavkům stanoveným pro loď státem vlajky,
d) na strážní službě chybí osoba kvalifikovaná k obsluze zařízení podstatného pro bezpečnou plavbu, bezpečnou radiokomunikaci nebo zabránění znečištění moří,
e) nelze poskytnout důkaz odborné způsobilosti pro úkoly přidělené námořníkům v zájmu bezpečnosti lodě a zabránění znečištění,
f) nelze zajistit, aby na první strážní službě na počátku plavby a na následujících střídajících strážních službách byly osoby, které jsou dostatečně odpočinuté a i jinak způsobilé pro službu.
Článek 22
Změna
1. Tato směrnice může být měněna postupem podle čl. 23 odst. 2 s cílem uplatnit pro účely této směrnice budoucí změny mezinárodních předpisů uvedených v čl. 1 bodech 16, 17, 18, 23 a 24, které vstoupí v platnost.
2. S ohledem na zkušenosti získané při uplatňování této směrnice a v souladu s podmínkami stanovenými Smlouvou Rada do pěti let rozhodne o možných změnách přílohy II na návrh Komise předložený nejpozději 25. května 2003.
3. Na základě přijetí nových listin nebo protokolů k úmluvě STCW Rada na návrh Komise rozhodne, s ohledem na zákonodárné postupy členských států a rovněž s ohledem na příslušné postupy v rámci IMO, o jednotlivých opatřeních pro ratifikaci těchto nových listin nebo protokolů a zajistí, aby v členských státech byly používány jednotně a souběžně.
Článek 23
Postup výboru
1. Komisi je nápomocen výbor.
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, uplatňují se články 5 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES v souladu s článkem 8 uvedeného rozhodnutí.
Lhůta stanovená v čl. 5 odst. 6 rozhodnutí 1999/468/ES je osm týdnů.
3. Výbor přijme svůj jednací řád.
Článek 24
Přechodná ustanovení
1. Do 1. února 2002 mohou členské státy souladu s předpisy platnými před 1. únorem 1997 nadále vydávat a potvrzovat průkazy způsobilosti pro námořníky, kteří začali schválenou námořnickou službu, schválené vzdělávací a výcvikové programy nebo schválené výcvikové kurzy před 1. srpnem 1998.
2. Do 1. února 2002 mohou členské státy nadále obnovovat a znovu potvrzovat platnost průkazů způsobilosti a potvrzení v souladu s předpisy platnými před 1. únorem 1997.
3. Pokud na základě článku 11 členský stát znovu vydá nebo prodlouží platnost průkazů způsobilosti, které původně vydal podle předpisů platných před 1. únorem 1997, může tento členský stát podle svého uvážení nahradit omezení prostornosti uvedená v původních průkazech způsobilosti takto:
1. slova "hrubá prostornost 200 RT" mohou být nahrazena slovy "hrubá prostornost 500 RT";
2. slova "hrubá prostornost 1600 RT" mohou být nahrazena slovy "hrubá prostornost 3000 RT".
Článek 25
Sankce
Členské státy stanoví systém sankcí za porušení vnitrostátních právních předpisů přijatých na základě článků 1, 3, 5, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 14, 16, 17, čl. 18 odst.
3 a 4, článků 19, 20, 21 a 24 a příloh I a II a přijmou všechna nezbytná opatření k zajištění uplatňování těchto sankcí. Stanovené sankce musí být účinné, přiměřené a odrazující.
Článek 26
Sdělení
Členské státy neprodleně sdělí Komisi znění všech předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Komise o tom uvědomí ostatní členské státy.
Článek 27
Zrušení
1. Zrušuje se směrnice 94/58/ES ve znění směrnice uvedené v příloze III části A, aniž jsou dotčeny povinnosti členských států týkající se lhůt pro provedení uvedených v v příloze III části B.
2. Odkazy na zrušenou směrnici se považují za odkazy na tuto směrnici v souladu se srovnávací tabulkou obsaženou v příloze IV.
Článek 28
Vstup v platnost
Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Článek 29
Určení
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/26/ES
ze dne 7. května 2001,
kterou se mění směrnice Rady 95/50/ES o jednotných postupech kontroly při silniční přepravě nebezpečných věcí
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 71 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
s ohledem na stanovisko Výboru regionů,
v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy [3],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Směrnice Rady 94/55/ES ze dne 21. listopadu 1994 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se silniční přepravy nebezpečných věcí [4] stanovila jednotná pravidla pro přepravu nebezpečných věcí ve Společenství.
(2) Přílohy směrnice Rady 95/50/ES ze dne 6. října 1995 o jednotných postupech kontroly při silniční přepravě nebezpečných věcí [5] souvisejí s přílohami směrnice 94/55/ES.
Přizpůsobení příloh směrnice 94/55/ES vědecko-technickému pokroku může mít vliv na přílohy směrnice 95/50/ES.
(3) Přizpůsobení příloh směrnice 94/55/ES vědecko-technickému pokroku je třeba provést za využití postupu výboru.
(4) Musí být možné rychlé přizpůsobení příloh směrnice 95/50/ES.
Proto by pro směrnici 95/50/ES měl být rovněž zřízen výbor.
(5) Opatření nezbytná pro provedení směrnice 95/50/ES by měla být přijímána v souladu s rozhodnutím Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [6].
(6) Příloha I směrnice 95/50/ES by měla být změněna s ohledem na směrnici Komise 1999/47/ES ze dne 21. května 1999, kterou se podruhé přizpůsobuje technickému pokroku směrnice Rady 94/55/ES o sbližování právních předpisů členských států týkajících se silniční přepravy nebezpečných věcí [7].
(7) Je proto nezbytné změnit směrnici 95/50/ES,
PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 95/50/ES se mění takto:
1. Vkládají se nové články, které znějí: "Článek 9a
Změny nezbytné k přizpůsobení příloh vědecko-technickému pokroku v oblasti působnosti této směrnice, zejména s ohledem na změny směrnice 94/55/ES, se přijímají postupem podle článku 9b.
Článek 9b
1. Komisi je nápomocen Výbor pro přepravu nebezpečných věcí, zřízený článkem 9 směrnice 94/55/ES (dále jen "výbor").
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 5 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES [8] s ohledem na článek 8 zmíněného rozhodnutí.
Doba uvedená v čl. 5 odst. 6 rozhodnutí 1999/468/ES je tři měsíce.
3. Výbor přijme svůj jednací řád."
2. Příloha I se mění takto:
a) v bodě 13 se slova "Celková hmotnost nebezpečných věcí vztažená na dopravní jednotku" nahrazují slovy "Celkové množství nebezpečných věcí vztažené na dopravní jednotku";
b) v bodě 15 se slova "v sestavě nádrží" nahrazují slovy "v bateriovém vozidle";
c) v bodě 32 se slova "Souprava nářadí pro provizorní opravy" nahrazují slovy "Jedna ruční svítilna pro každého člena osádky vozidla";
d) v bodě 34 se slova "Dvě oranžová světla" nahrazují slovy "Dva stojací výstražné prostředky";
e) v bodě 36 se slova "Osobní ochranné pomůcky řidiče" nahrazují slovy "Vhodná výstražná vesta nebo výstražný oděv pro každého člena osádky vozidla".
Článek 2
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 23. prosince 2001.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 3
Tato směrnice vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Směrnice Komise 2001/27/ES
ze dne 10. dubna 2001,
kterou se přizpůsobuje technickému pokroku směrnice Rady 88/77/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se opatření proti emisím plynných znečišťujících látek a znečišťujících částic ze vznětových motorů vozidel a emisím plynných znečišťujících látek ze zážehových motorů vozidel poháněných zemním plynem nebo zkapalněným ropným plynem
(Text s významem pro EHP)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 88/77/EHS ze dne 3. prosince 1987 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se opatření proti emisím plynných znečišťujících látek a znečišťujících částic ze vznětových motorů vozidel a emisím plynných znečišťujících látek ze zážehových motorů vozidel poháněných zemním plynem nebo zkapalněným ropným plynem [1], naposledy pozměněnou směrnicí 1999/96/ES Evropského parlamentu a Rady [2], a zejména na článek 4 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Směrnice 88/77/EHS je jednou ze zvláštních směrnic týkajících se postupu schvalování typu zavedeného směrnicí Rady 70/156/EHS ze dne 6. února 1970 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu motorových vozidel a jejich přípojných vozidel [3], naposledy pozměněnou směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2000/40/ES [4].
(2) Směrnicí 1999/96/ES byly zavedeny nové cykly pro měření emisí a ustanovení, jejichž účelem je zamezit použití odpojovacích zařízení nebo nenormální strategie k regulaci emisí.
Nyní je účelné zpřísnit tyto požadavky a dát správním orgánům nástroj, kterým mohou zjistit, zda za běžných provozních podmínek dochází k používání odpojovacích zařízení nebo nenormálních strategií k regulaci emisí, aby se měnil výkon motoru na úkor regulace emisí.
(3) Uznává se, že vozidla poháněná plynem mohou být reálnou a pro ochranu prostředí příznivou alternativou vozidel se vznětovými motory z hlediska emisí znečišťujících látek.
Některé plynové motory jsou schopny splnit mezní hodnoty emisí stanovené směrnicí 1999/96/ES, avšak z důvodů své konstrukce obtížně splňují kritéria ověření platnosti zkušebního cyklu z hlediska přesnosti odezvy plynového motoru na změny otáček, točivého momentu a výkonu, kterou požaduje Evropská zkouška s neustáleným cyklem (ETC).
Aby nebyly kladeny na plynové motory konstrukční požadavky a byla dodržena zásada svobodné volby konstrukčního řešení, která je zásadní pro systém schvalování typu, a aby byly podpořeny pobídky pro rozvoj trhu s vozidly poháněnými plynem, je účelné povolit, pouze pro plynové motory, změnu statistických kritérií pro ověření platnosti zkoušky pro schválení typu.
V budoucnu by měl být přezkoumán vývoj techniky plynových motorů, aby tato úleva pro plynové motory byla potvrzena nebo změněna.
(4) Referenční paliva potřebná ke zkouškám motorů na zemní plyn by se měla předefinovat, aby se zajistilo, že pokryjí co největší rozsah paliv různých složení, která jsou na trhu, z hlediska faktoru Sλ posunu λ.
Také je nutno revidovat referenční paliva potřebná ke zkoušení motorů na zkapalněný ropný plyn, aby se zajistilo co nejširší pokrytí paliv, která jsou na trhu.
(5) Je účelné provést technické změny stávajících postupů pro měření a odběr vzorků, aby se umožnilo evropské schvalování typu vozidel poháněných ethanolem.
(6) Opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro přizpůsobování technickému pokroku, zřízeného směrnicí 70/156/EHS,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Přílohy směrnice 88/77/EHS se mění v souladu s přílohou této směrnice.
Článek 2
1. Od 1. října 2001 nesmějí členské státy
a) odmítnout udělit ES schválení typu nebo vydat doklad uvedený v čl. 10 odst. 1 poslední odrážce směrnice 70/156/EHS nebo udělit vnitrostátní schválení typu pro typ vozidla poháněného vznětovým motorem nebo plynovým motorem, ani
b) zakázat registraci, prodej, uvedení do provozu nebo užívání nového vozidla tohoto typu, ani
c) odmítnout udělit ES schválení typu pro typ vznětového motoru nebo plynového motoru, ani
d) zakázat prodej nebo užívání nového vznětového motoru nebo plynového motoru,
pokud splňují odpovídající požadavky směrnice 88/77/EHS ve znění této směrnice.
2. Od 1. října 2001 členské státy
a) nesmějí již udělit ES schválení typu nebo vydat doklad uvedený v čl. 10 odst. 1 poslední odrážce směrnice 70/156/EHS a
b) musí odmítnout vnitrostátní schválení typu
pro typy vznětových motorů nebo plynových motorů a pro typy vozidel poháněných vznětovými motory nebo plynovými motory, pokud nesplňují požadavky směrnice 88/77/EHS ve znění této směrnice.
3. Od 1. října 2001 a kromě vozidel a motorů určených k vývozu do třetích zemí a kromě náhradních motorů pro vozidla v provozu členské státy
a) považují prohlášení o shodě doprovázející nová vozidla nebo nové motory podle směrnice 70/156/EHS za neplatná pro účely čl. 7 odst. 1 uvedené směrnice a
b) zakáží registraci, prodej, používání nebo uvedení do provozu nového vozidla a prodej a užívání nového motoru
pro typy vznětových motorů a pro typy vozidel poháněných vznětovým motorem, pokud nesplňují požadavky směrnice 88/77/EHS ve znění této směrnice. 4. Od 1. října 2003 a kromě vozidel a motorů určených k vývozu do třetích zemí a kromě náhradních motorů pro vozidla v provozu členské státy
a) považují prohlášení o shodě doprovázející nová vozidla nebo nové motory podle směrnice 70/156/EHS za neplatná pro účely čl. 7 odst. 1 uvedené směrnice a
b) zakáží registraci, prodej, uvedení do provozu nebo užívání nového vozidla a prodej a užívání nového motoru
pro typy plynových motorů a pro typy vozidel poháněných plynovým motorem, pokud nesplňují požadavky směrnice 88/77/EHS ve znění této směrnice. 5. Členské státy považují splnění požadavků této směrnice za rozšíření schválení typu pouze v případě nového vznětového motoru nebo nového vozidla poháněného vznětovým motorem, a to jen tehdy, bylo-li předtím uděleno schválení typu podle směrnice 88/77/EHS ve znění směrnice 1999/96/ES. Pro tato vozidla se použijí požadavky čl. 2 odst. 3 od 1. dubna 2002.
Článek 3
1. Členské státy přijmou právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 1. října 2001.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Použijí tyto předpisy ode dne 1. října 2001.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 4
Tato směrnice vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Směrnice Komise 2001/28/ES
ze dne 20. dubna 2001,
kterou se mění příloha I směrnice Rady 91/414/EHS o uvádění přípravků na ochranu rostlin na trh za účelem zařazení účinné látky KBR 2738 (fenhexamid)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 91/414/EHS ze dne 15. července 1991 o uvádění přípravků na ochranu rostlin na trh [1], naposledy pozměněnou směrnicí Komise 2001/21/ES [2], a zejména na čl. 6 odst. 1 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) V souladu s čl. 6 odst. 2 směrnice 91/414/EHS (dále jen "směrnice") obdrželo Spojené království dne 8. května 1997 od společnosti Bayer plc ("žadatel") žádost o zařazení účinné látky KBR 2738 (fenhexamid) do přílohy I směrnice.
(2) V souladu s čl. 6 odst. 3 směrnice bylo Komisí v rozhodnutí 98/398/ES [3] potvrzeno, že dokumentace předložená pro KBR 2738 (fenhexamid) v zásadě vyhovuje požadavkům na údaje a informace stanoveným v příloze II a – pro přípravek na ochranu rostlin obsahující dotyčnou účinnou látku – požadavkům stanoveným v příloze III směrnice.
(3) V souladu s čl. 5 odst. 1 směrnice by měla být účinná látka zařazena do přílohy I na dobu nepřesahující 10 let, pokud lze očekávat, že použití přípravků na ochranu rostlin obsahujících účinnou látku ani jejich rezidua nebudou mít škodlivé účinky na zdraví lidí nebo zvířat nebo na podzemní vody a ani jiný nepřijatelný vliv na životní prostředí.
(4) Účinky KBR 2738 (fenhexamid) na lidské zdraví a na životní prostředí byly posouzeny v souladu s čl. 6 odst.
2 a 4 směrnice pro použití navržená žadatelem. Spojené království jako jmenovaný členský stát zpravodaj předložilo dne 15. října 1998 Komisi návrh hodnotící zprávy ohledně této látky.
(5) Hodnotící zpráva byla přezkoumána členskými státy a Komisí v rámci Stálého rostlinolékařského výboru.
Toto přezkoumání bylo dokončeno dne 19. října 2000 formou zprávy Komise o přezkoumání KBR 2738 (fenhexamid).
Pokud by bylo nutné s ohledem na technický a vědecký rozvoj zprávu o přezkoumání aktualizovat, bude rovněž třeba v souladu s touto směrnicí změnit podmínky pro zařazení KBR 2738 (fenhexamid) do přílohy I směrnice.
(6) Dokumentace a informace z přezkoumání byly dne 31. března 2000 předloženy Vědeckému výboru pro rostliny, aby k nim zaujal stanovisko.
Tento výbor zaujal stanovisko dne 20. července 2000 v zápisu ze zasedání (SCP/REPT/021 v konečném znění) [4], v němž se uvádí, že výbor nemá v úmyslu vznést námitky ve věci této účinné látky.
Výbor rovněž poznamenal, že by vnitrostátní povolení měla obsahovat ustanovení týkající se řízení specifických rizik podle přílohy VI [5] směrnice (Jednotné zásady).
(7) Z různých zkoumání, která byla provedena, vyplynulo, že lze očekávat, že přípravky na ochranu rostlin obsahující deltamethrin obecně vyhoví požadavkům stanoveným v čl. 5 odst. 1 písm. a) a b) a v odst. 3 směrnice, zejména pokud jde o použití, která byla zkoumána a podrobně popsána ve zprávě Komise o přezkoumání. Je tedy vhodné zařadit tuto účinnou látku do přílohy I směrnice a zajistit tak, aby ve všech členských státech mohla být povolení přípravků na ochranu rostlin obsahujících tuto látku udělována v souladu s ustanoveními uvedené směrnice.
(8) Po zařazení je nezbytné poskytnout přiměřené období, které členským státům umožní, aby provedly ustanovení této směrnice u přípravků na ochranu rostlin obsahujících KBR 2738 (fenhexamid), a zejména aby v tomto období přezkoumaly stávající dočasná povolení nebo aby nejpozději do konce tohoto období udělily nová povolení v souladu s ustanoveními směrnice.
Delší období může být nutné též u přípravků na ochranu rostlin obsahujících KBR 2738 (fenhexamid) a další účinné látky uvedené v příloze I.
(9) Je vhodné stanovit, aby konečné znění zprávy o přezkoumání (s výjimkou důvěrných informací ve smyslu článku 14 směrnice) bylo členskými státy trvale zpřístupněno nebo poskytnuto k nahlédnutí všem zúčastněným stranám.
(10) Zpráva o přezkoumání je nezbytná k tomu, aby členské státy správně uplatňovaly příslušné části jednotných zásad stanovených v příloze VI směrnice tam, kde tyto zásady odkazují k hodnocení údajů předložených za účelem zařazení účinné látky do přílohy I směrnice.
(11) Opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Stálého rostlinolékařského výboru ze dne 19. října 2000,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Tabulka v příloze I směrnice 91/414/EHS se mění tak, že se do ní zařazuje položka týkající se KBR 2738 (fenhexamid), která je uvedena v příloze této směrnice.
Článek 2
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. srpna 2001.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Pokud jde o hodnocení a rozhodování podle jednotných zásad stanovených v příloze VI směrnice 91/414/EHS na základě dokumentace splňující požadavky přílohy III uvedené směrnice se však období uvedené v prvním odstavci prodlužuje pro stávající dočasná povolení přípravků na ochranu rostlin obsahujících KBR 2738 (fenhexamid) do 1. srpna 2002.
3. U přípravků na ochranu rostlin obsahujících KBR 2738 (fenhexamid) společně s jinou účinnou látkou uvedenou v příloze I směrnice 91/414/EHS se však období uvedené v odstavci 1 prodlužuje tehdy, pokud je v ustanoveních směrnice, kterou se mění příloha I směrnice 91/414/EHS, stanovena delší prováděcí lhůta za účelem zařazení dané účinné látky do přílohy.
4. Členské státy trvale zpřístupní zprávu o přezkoumání KBR 2738 (fenhexamid) (s výjimkou důvěrných informací ve smyslu článku 14 směrnice) k nahlédnutí všem zúčastněným stranám nebo jim ji poskytnou na zvláštní žádost.
Článek 3
Tato směrnice vstupuje v platnost dnem 1. června 2001.
Článek 4
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/29/ES
ze dne 22. května 2001
o harmonizaci určitých aspektů autorského práva a práv s ním souvisejících v informační společnosti
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 47 odst. 2 a články 55 a 95 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy [3],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Smlouva stanoví vytvoření vnitřního trhu a zavedení systému zabraňujícího narušování hospodářské soutěže na vnitřním trhu.
Harmonizace právních předpisů členských států týkajících se autorského práva a práv s ním souvisejících přispívá k dosažení těchto cílů.
(2) Evropská rada, která se sešla na Korfu ve dnech 24. a 25. června 1994, zdůraznila potřebu vytvoření obecného a pružného právního rámce na úrovni Společenství za účelem podpory rozvoje informační společnosti v Evropě.
Tato skutečnost vyžaduje, mimo jiné, existenci vnitřního trhu pro nové výrobky a služby.
Důležité právní předpisy Společenství k zajištění takového právního rámce již byly nebo v brzké době budou přijaty.
Autorské právo a práva s ním související hrají v této souvislosti důležitou úlohu, jelikož ochraňují a podporují vývoj a uvádění nových výrobků a služeb na trh a také vytváření a využívání jejich tvůrčího obsahu.
(3) Navrhovaná harmonizace napomůže uplatňování čtyř svobod vnitřního trhu a je v souladu se základními zásadami právních předpisů, a zejména vlastnictví, včetně duševního vlastnictví, a svobody projevu a veřejného zájmu.
(4) Větší právní jistota a vysoká úroveň ochrany duševního vlastnictví poskytovaná harmonizovaným právním rámcem týkajícím se autorského práva a práv s ním souvisejících podpoří podstatné investice do tvůrčí a inovační činnosti včetně síťové infrastruktury a povede tím k růstu a vyšší konkurenceschopnosti evropského průmyslu, a to jak v oblasti obsahu a informačních technologií, tak obecněji v široké škále průmyslových a kulturních odvětví.
Tato skutečnost zajistí zaměstnanost a podpoří vytváření nových pracovních míst.
(5) Technologický rozvoj znásobil a zpestřil možnosti tvorby, výroby a využívání.
I když není třeba nových způsobů pojetí ochrany duševního vlastnictví, je třeba přizpůsobit a doplnit současné právní předpisy týkající se autorského práva a práv s ním souvisejících tak, aby vhodně reagovaly na hospodářské skutečnosti, například na nové způsoby využívání.
(6) Bez harmonizace na úrovni Společenství by činnost v oblasti právních předpisů zahájená v mnoha členských státech za účelem přizpůsobení těchto předpisů technologickému pokroku mohla vyústit ve značné rozdíly v ochraně a tím v omezení volného pohybu služeb a výrobků zahrnujících duševní vlastnictví nebo na duševním vlastnictví založených, což by vedlo k opětovnému rozčlenění vnitřního trhu a neslučitelnosti právních předpisů.
Dopad takových rozdílů a nejistoty v právních předpisech bude závažnější s dalším rozvojem informační společnosti, který již významně zintenzívnil přeshraniční využívání duševního vlastnictví.
Tento vývoj bude a měl by být nadále zintenzivňován.
Značné rozdíly v právních předpisech a nejistota v ochraně mohou bránit úsporám z rozsahu pro nové výrobky a služby obsahující autorské právo a práva s ním související.
(7) Právní rámec Společenství na ochranu autorského práva a práv s ním souvisejících musí být proto rovněž v nezbytné míře přizpůsoben a doplněn pro hladké fungování vnitřního trhu.
Za tímto účelem je třeba přizpůsobit ty vnitrostátní právní předpisy týkající se autorského práva a práv s ním souvisejících, které se v jednotlivých členských státech výrazně liší nebo které jsou příčinou nejistoty bránící hladkému fungování vnitřního trhu a náležitému rozvoji informační společnosti v Evropě, a je třeba vyloučit, aby členské státy neslučitelným způsobem reagovaly na technologický rozvoj, přičemž není třeba odstranit rozdíly, které fungování vnitřního trhu neovlivňují nepříznivě, nebo jim bránit.
(8) Různé sociální, společenské a kulturní důsledky informační společnosti vyžadují, aby byl brán zřetel na zvláštní rysy obsahu výrobků a služeb.
(9) Jakákoliv harmonizace autorského práva a práv s ním souvisejících musí vycházet z vysoké úrovně ochrany, jelikož taková práva jsou pro duševní výtvory zásadní.
Jejich ochrana napomáhá zajistit udržení a rozvoj tvořivosti v zájmu autorů, výkonných umělců, výrobců, spotřebitelů, kultury, průmyslu a široké veřejnosti.
Duševní vlastnictví bylo proto uznáno za nedílnou součást vlastnictví.
(10) Mají-li autoři nebo výkonní umělci pokračovat ve své tvůrčí a umělecké činnosti, musí dostat za užití svého díla přiměřenou odměnu, stejně jako výrobci, mají-li tuto činnost financovat.
Investice vyžadovaná na produkci výrobků, jako jsou zvukové záznamy, filmy nebo multimediální výrobky, a služeb, jako jsou služby na požádání, jsou značné.
Odpovídající právní ochrana duševního vlastnictví je nezbytná pro zajištění dostupnosti takové odměny a pro možnost uspokojivé návratnosti takové investice.
(11) Nekompromisní a účinný systém ochrany autorského práva a práv s ním souvisejících je jedním z hlavních způsobů zajištění toho, že evropská kulturní tvořivost a produkce získají nezbytné zdroje, a zajištění ochrany nezávislosti a důstojnosti tvůrců a výkonných umělců.
(12) Odpovídající ochrana děl chráněných autorským právem a předmětů chráněných právy s ním souvisejícími je z kulturního hlediska rovněž velmi důležitá.
Článek 151 Smlouvy požaduje, aby Společenství při své činnosti ke kulturním hlediskům přihlíželo.
(13) Nezbytné je společné hledání a důsledné uplatňování technologických prostředků na ochranu děl a jiných předmětů ochrany na evropské úrovni a poskytování nezbytných informací o právech, protože hlavním cílem těchto opatření je uskutečnění zásad a záruk stanovených právními předpisy.
(14) Tato směrnice by ochranou děl a jiných předmětů ochrany měla usilovat o podporu vzdělanosti a kultury, a to při současném povolení výjimek nebo omezení ve veřejném zájmu pro účely vzdělávání a výuky.
(15) Diplomatická konference konaná pod záštitou Světové organizace pro duševní vlastnictví (WIPO) v prosinci roku 1996 vedla k přijetí dvou nových smluv, "Smlouvy WIPO o autorském právu" a "Smlouvy WIPO o výkonech výkonných umělců a zvukových záznamech", které se zabývají ochranou autorů a ochranou výkonných umělců a výrobců zvukových záznamů.
Výše uvedené smlouvy významně aktualizují mezinárodní ochranu autorského práva a práv s ním souvisejících, a to se značným ohledem na takzvanou "digitální agendu", a zdokonalují prostředky pro celosvětový boj s porušováním autorského práva.
Společenství a většina členských států již uvedené smlouvy podepsala a probíhá příprava ratifikace těchto smluv Společenstvím a členskými státy.
Tato směrnice rovněž slouží k provádění mnoha nových mezinárodních závazků.
(16) Odpovědnost za činnost v prostředí sítě se netýká pouze autorského práva a práv s ním souvisejících, ale rovněž jiných oblastí jako je pomluva, klamavá reklama nebo porušování ochranných známek, přičemž touto otázkou se průřezově zabývá směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/31/ES ze dne 8. června 2000 o některých právních aspektech služeb informační společnosti, zejména elektronického obchodu, na vnitřním trhu ("směrnice o elektronickém obchodu") [4], která vyjasňuje a harmonizuje různé právní otázky vztahující se ke službám informační společnosti včetně elektronického obchodu.
Tato směrnice by měla být prováděna souběžně s prováděním směrnice o elektronickém obchodu, jelikož výše uvedená směrnice stanoví harmonizovaný rámec zásad a ustanovení odpovídající mimo jiné významným částem této směrnice.
Touto směrnicí nejsou dotčena ustanovení výše uvedené směrnice týkající se odpovědnosti.
(17) Zejména s ohledem na požadavky vyplývající z digitálního prostředí je nezbytné, aby organizace pro kolektivní správu práv dosáhly vyššího stupně racionalizace a průhlednosti v dodržování pravidel hospodářské soutěže.
(18) Touto směrnicí nejsou dotčena opatření v členských státech týkající se správy práv například rozšířených kolektivních licencí.
(19) Osobnostní práva nositelů práv by měla být vykonávána v souladu s právními předpisy členských států a ustanoveními Bernské úmluvy o ochraně literárních a uměleckých děl, Smlouvou WIPO o autorském právu a Smlouvou WIPO o výkonech výkonných umělců a zvukových záznamech.
Taková osobnostní práva jdou nad rámec působnosti této směrnice.
(20) Tato směrnice je založena na zásadách a pravidlech již stanovených ve směrnicích platných v současné době v této oblasti, zejména ve směrnicích 91/250/EHS [5], 92/100/EHS [6], 93/83/EHS [7], 93/98/EHS [8] a 96/9/ES [9], přičemž tato směrnice uvedené zásady a pravidla rozvíjí a dává je do souvislosti s informační společností.
Není-li v této směrnici stanoveno jinak, neměla by být touto směrnicí dotčena ustanovení výše uvedených směrnic.
(21) Tato směrnice by měla vymezit působnost úkonů, na které se vztahuje právo na rozmnožování, a to s ohledem na různé příjemce.
Toto vymezení by mělo být v souladu s acquis communautaire.
Pro zajištění právní jistoty na vnitřním trhu je třeba širokého vymezení těchto úkonů.
(22) Cíle náležité podpory šíření kultury nesmí být dosaženo za cenu obětování přísné ochrany práv nebo tolerování nedovolené distribuce padělků nebo nedovolených napodobenin.
(23) Tato směrnice by měla pokračovat v harmonizaci práva autora na sdělování veřejnosti.
Tímto právem by se v širokém smyslu mělo rozumět veškeré sdělování veřejnosti nepřítomné v místě, ze kterého sdělování vychází.
Toto právo by mělo zahrnovat jakékoli sdělování nebo přenos díla pro veřejnost po drátě nebo bezdrátově, včetně vysílání.
Toto právo by nemělo zahrnovat žádné jiné úkony.
(24) Je třeba, aby právo na zpřístupnění předmětů ochrany uvedených v čl. 3 odst. 2 veřejnosti bylo chápáno tak, že zahrnuje veškeré úkony zpřístupňování takových předmětů ochrany veřejnosti nepřítomné v místě, ze kterého úkon zpřístupňování vychází, a že nezahrnuje žádné jiné úkony.
(25) Právní nejistota týkající se povahy a úrovně ochrany úkonů spojených s přenosem děl chráněných autorským právem a předmětů ochrany chráněných právy s ním souvisejícími, prováděným na požádání prostřednictvím sítě, by měla být vyřešena zavedením harmonizované ochrany na úrovni Společenství.
Je třeba vysvětlit, že všichni nositelé práv uznaní touto směrnicí by měli mít výlučné právo na zpřístupňování děl chráněných autorským právem nebo jakýchkoliv jiných předmětů ochrany prostřednictvím interaktivního přenosu na požádání veřejnosti.
Takové interaktivní přenosy na požádání se vyznačují tím, že veřejnost má k takovým přenosům přístup z místa a v době, které si zvolí.
(26) Pokud jde o zpřístupňování rozhlasových nebo televizních pořadů vysílacími organizacemi prostřednictvím služeb na požádání, přičemž tyto pořady jako svoji nedílnou součást obsahují hudbu z komerčních hudebních záznamů, musí být s cílem usnadnit vymáhání práv podporováno udělování kolektivních licencí.
(27) Pouhé poskytnutí fyzického zařízení pro umožnění nebo uskutečnění sdělování není samo o sobě sdělováním ve smyslu této směrnice.
(28) Ochrana autorského práva podle této směrnice zahrnuje výlučné právo na kontrolu distribuce díla, které je součástí hmotného předmětu.
Prvním prodejem originálu díla nebo jeho rozmnoženin nositelem autorského práva ve Společenství nebo s jeho souhlasem je vyčerpáno právo na kontrolu dalšího prodeje tohoto předmětu ve Společenství.
Toto právo by nemělo být vyčerpáno ve vztahu k originálu díla nebo k jeho rozmnoženinám prodaným nositelem autorského práva nebo s jeho souhlasem mimo Společenství.
Práva na pronájem a půjčování pro autory byla stanovena ve směrnici 92/100/EHS.
Právem na rozšiřování stanoveným v této směrnici nejsou dotčena ustanovení týkající se práv na pronájem a půjčování uvedená v kapitole I výše uvedené směrnice.
(29) Otázka vyčerpání nevyvstává v případě služeb, a zejména v případě služeb on-line.
Tato skutečnost se rovněž týká hmotné rozmnoženiny díla nebo jiného předmětu ochrany vyrobeného uživatelem takové služby se souhlasem nositele autorského práva.
Otázka vyčerpání proto nevyvstává ani v případě pronájmu a půjčování originálu a rozmnoženin děl nebo jiných předmětů ochrany, které jsou svou povahou službami.
Na rozdíl od CD-ROM nebo CD-I, kde je duševní vlastnictví součástí nosiče, jmenovitě položky zboží, je ve skutečnosti každá on-line služba úkonem, který by měl podléhat schválení, pokud tak autorské právo nebo právo s ním související stanoví.
(30) Aniž jsou dotčeny příslušné vnitrostátní právní předpisy týkající se autorského práva a práv s ním souvisejících, mohou být práva uvedená v této směrnici převedena, postoupena nebo mohou podléhat udělení smluvních licencí.
(31) Mezi různými skupinami nositelů práv stejně jako mezi různými kategoriemi nositelů práv a uživatelů chráněných předmětů ochrany musí být zajištěna přiměřená rovnováha práv a zájmů.
Stávající výjimky a omezení práv stanovené členskými státy je třeba s ohledem na nové elektronické prostředí přehodnotit.
Stávající rozdíly ve výjimkách a omezeních určitých omezených úkonů mají přímé záporné účinky na fungování vnitřního trhu v oblasti autorského práva a práv s ním souvisejících.
Takové rozdíly by se mohly zvýraznit dalším rozvojem mezinárodního užívání děl a rozvojem činností překračujících hranice.
Pro zajištění náležitého fungování vnitřního trhu je třeba takové výjimky a omezení vymezit více harmonickým způsobem.
Míra harmonizace by měla vycházet z dopadu těchto výjimek a omezení na hladké fungování vnitřního trhu.
(32) Tato směrnice stanoví vyčerpávající výčet výjimek a omezení práva na rozmnožování a práva na sdělování veřejnosti.
Některé výjimky nebo omezení jsou použitelné popřípadě pouze u práva na rozmnožování.
To patřičně zohledňuje rozdílné právní tradice v členských státech, přičemž je zároveň zajištěno fungování vnitřního trhu.
Členské státy by měly dospět k jednotnému používání těchto výjimek a omezení, které bude v budoucnu při přezkoumávání prováděcích právních předpisů hodnoceno.
(33) Výlučné právo na rozmnožování by mělo podléhat výjimce, aby byly povoleny určité úkony dočasného rozmnožování, jakými jsou dočasné nebo příležitostné rozmnoženiny, které jsou nedílnou a významnou součástí technologického procesu a jsou prováděny s pouhým účelem umožnit buď účinný přenos v rámci sítě mezi třetími stranami prostřednictvím zprostředkovatele, nebo oprávněné užití díla nebo jiného předmětu ochrany.
Uvedené úkony rozmnožování by samy o sobě neměly mít žádnou vlastní hospodářskou hodnotu.
Pokud uvedené úkony splňují tyto podmínky, měla by tato výjimka zahrnovat úkony umožňující prohlížení (browsing) a úkony ukládání do vyrovnávací paměti (caching) včetně těch úkonů, které umožňují přenosovým systémům účinné fungování, a to za předpokladu, že zprostředkovatel neupravuje informace a jeho činnost není v rozporu s oprávněným užíváním technologie obecně uznávané a užívané průmyslem k získávání údajů o užívání informací.
Užívání se považuje za oprávněné, pokud je k němu nositelem práva uděleno svolení nebo pokud není omezeno právními předpisy.
(34) Členským státům by měla být dána možnost stanovit určité výjimky nebo omezení pro případy jako jsou vzdělávací nebo vědecké účely ve prospěch veřejných institucí, jakými jsou knihovny a archivy, pro účely aktuálního zpravodajství, pro citace, pro užití zdravotně postiženými osobami, pro účely veřejné bezpečnosti a užití ve správních a soudních řízeních.
(35) V určitých případech výjimek nebo omezení by nositelé práv měli získat spravedlivou odměnu jako přiměřenou náhradu za užití jejich chráněných děl nebo jiných předmětů ochrany.
Při určování způsobu, podrobností a možné výše odměny je třeba vzít v úvahu konkrétní okolnosti každého případu.
Při hodnocení těchto okolností by cenným kritériem byla možná újma nositelům práva vyplývající z dotyčného úkonu.
V případech, kdy nositelé práv již získali platbu v jiné formě, například jako součást licenčního poplatku, nemusí přicházet žádná zvláštní nebo samostatná platba v úvahu.
Výše spravedlivé odměny by měla brát ohled na míru využití prostředků technologické ochrany uvedených v této směrnici.
V určitých situacích, kdy je újma způsobená nositeli práva minimální, nesmí vzniknout žádná povinnost platby.
(36) Členské státy mohou stanovit spravedlivou odměnu pro nositele práva rovněž při uplatňování volitelných ustanovení o výjimkách nebo omezeních, která nevyžadují takovou náhradu.
(37) Stávající vnitrostátní systémy týkající se reprografie, pokud existují, nejsou závažnou překážkou vnitřního trhu.
Členským státům by mělo být povoleno stanovit výjimku nebo omezení ve vztahu k reprografii.
(38) Členským státům by mělo být povoleno stanovit výjimku nebo omezení týkající se práva na rozmnožování v případě určitých druhů rozmnožování zvukových, obrazových nebo audiovizuálních materiálů pro osobní užití, pokud jsou tato výjimka nebo omezení doprovázeny spravedlivou odměnou.
Tato výjimka nebo omezení mohou zahrnovat zavedení nebo pokračování systémů odměn jako náhrady za újmu způsobenou nositelům práva.
Ačkoliv rozdíly mezi těmito systémy odměn ovlivňují fungování vnitřního trhu, neměly by mít tyto rozdíly ve vztahu k analogovému soukromému rozmnožování výrazný dopad na rozvoj informační společnosti.
Digitální soukromé rozmnožování má předpoklady k většímu rozšíření a má větší hospodářský dopad.
Je proto potřeba brát patřičný ohled na rozdíly mezi digitálním a analogovým soukromým rozmnožováním a v určitých ohledech je třeba mezi nimi rozlišovat.
(39) Pokud jsou k dispozici účinná opatření pro technologickou ochranu, měly by členské státy při uplatňování výjimky nebo omezení pro soukromé rozmnožování brát patřičný ohled na technologický a hospodářský rozvoj, a to zejména ve vztahu k soukromému digitálnímu rozmnožování a systémům odměn.
Takové výjimky nebo omezení by neměly bránit využívání technologických prostředků ani jejich uplatňování proti obcházení těchto prostředků.
(40) Členské státy mohou stanovit výjimku nebo omezení ve prospěch určitých neziskových organizací, jako jsou veřejně přístupné knihovny a podobné instituce a také archivy.
Tato výjimka nebo omezení by však měly být omezeny na určité zvláštní případy, na které se vztahuje právo na rozmnožování.
Taková výjimka nebo omezení by neměly zahrnovat používání v souvislosti s on-line dodávkou chráněných děl nebo jiných předmětů ochrany.
Touto směrnicí by neměla být dotčena možnost členských států omezit výlučné právo na veřejné půjčování podle článku 5 směrnice 92/100/EHS.
Je proto třeba podporovat zvláštní smlouvy nebo licence, které bez vytváření nerovnováhy upřednostňují takové organizace a účely, kterým slouží.
(41) Při uplatňování výjimky nebo omezení ve vztahu k dočasným záznamům uskutečněným vysílacími organizacemi se vlastním zařízením vysílací organizace rozumí i zařízení osoby jednající jménem nebo v rámci odpovědnosti vysílací organizace.
(42) Při uplatňování výjimky nebo omezení pro nekomerční vzdělávací a vědeckovýzkumné účely včetně dálkového vzdělávání by nekomerční povaha dotyčné činnosti měla být určována touto činností.
Organizační struktura a způsoby financování dotyčného zařízení nejsou v tomto ohledu rozhodujícími faktory.
(43) V každém případě je důležité, aby členské státy přijaly opatření nezbytná k usnadnění přístupu k dílům pro osoby, jejichž postižení je překážkou při užití samotných děl, a aby věnovaly pozornost zejména přístupným formátům.
(44) Uplatňování výjimek a omezení stanovených v této směrnici by mělo být činěno v souladu s mezinárodními závazky.
Takové výjimky a omezení nesmí být uplatňovány způsobem, který se dotýká oprávněných zájmů nositele práv nebo který je v rozporu s běžným způsobem užití jeho díla nebo jiného předmětu ochrany.
Stanovení takových výjimek nebo omezení členskými státy by mělo zejména patřičně odrážet zvýšený hospodářský dopad, který by takové výjimky a omezení mohly mít v souvislosti s novým elektronickým prostředím.
Z tohoto důvodu je možné, že rozsah určitých výjimek nebo omezení bude muset být stále užší, dojde-li na určitá nová užití děl chráněných autorským právem nebo jiných předmětů ochrany.
(45) Výjimky a omezení uvedené v čl. 5 odst. 2, 3 a 4 by však neměly bránit vymezení smluvních vztahů navržených k zajištění spravedlivé odměny pro nositele práv, pokud to povolují vnitrostátní právní předpisy.
(46) Možnost využít zprostředkování by mohla uživatelům a nositelům práv pomoci řešit spory.
Komise by ve spolupráci s členskými státy v rámci kontaktního výboru měla vypracovat studii na posouzení nových právních způsobů řešení sporů týkajících se autorského práva a práv s ním souvisejících.
(47) Technologický rozvoj umožní nositelům práv využívat technologické prostředky určené k zabránění nebo omezení úkonů nepovolených nositeli jakéhokoliv autorského práva, práv s ním souvisejících nebo práva sui generis k databázím.
Existuje však nebezpečí, že za účelem umožnit nebo usnadnit obcházení technické ochrany stanovené těmito opatřeními by mohly být prováděny protiprávní činnosti.
Za účelem zabránit nejednotným právním přístupům, které by mohly bránit fungování vnitřního trhu, je třeba stanovit harmonizovanou právní ochranu před obcházením účinných technologických prostředků a před poskytováním zařízení a výrobků nebo služeb za tímto účelem.
(48) Taková právní ochrana by měla být poskytována ve vztahu k technologickým prostředkům, které účinně omezují úkony nepovolené nositeli jakéhokoliv autorského práva, práv s ním souvisejících nebo práva sui generis k databázím, aniž by se tím bránilo běžné funkci elektronického vybavení a jeho technologickému vývoji.
Taková právní ochrana nezahrnuje žádný závazek k tomu, aby zařízení, výrobky, součástky nebo služby byly navrhovány v souladu s technologickými prostředky, pokud takové zařízení, výrobek, součástka nebo služba nejsou jinak zakázány podle článku 6.
Taková právní ochrana by měla brát v úvahu zásadu proporcionality a neměla by zakazovat ta zařízení nebo činnosti, které mají komerčně důležitý účel nebo užití, jiné než obcházení technologické ochrany.
Tato ochrana by zejména neměla bránit výzkumu kódování.
(49) Právní ochranou technologických prostředků není dotčeno uplatňování jakýchkoliv vnitrostátních právních předpisů, které mohou zakazovat soukromou držbu zařízení, výrobků nebo součástek k obcházení technologických prostředků.
(50) Takovou harmonizovanou právní ochranou nejsou dotčena zvláštní ustanovení o ochraně stanovená směrnicí 91/250/EHS.
Zejména by se neměla vztahovat na ochranu technologických prostředků používaných v souvislosti s počítačovými programy, pro kterou je výše uvedená směrnice výhradně určena.
Taková právní ochrana by neměla mařit rozvoj nebo používání jakýchkoliv způsobů obcházení technologických prostředků nezbytných k provedení úkonů podle čl. 5 odst.
3 nebo článku 6 směrnice 91/250/EHS ani takovému rozvoji bránit. Články 5 a 6 výše uvedené směrnice určují výhradní výjimky z výlučných práv vztahujících se na počítačové programy.
(51) Právní ochranu technologických prostředků lze použít, aniž je dotčen veřejný pořádek uvedený v článku 5 nebo veřejná bezpečnost.
Členské státy by měly podporovat dobrovolná opatření přijatá nositeli práv včetně uzavírání a provádění dohod mezi nositeli práv a jinými dotčenými stranami, aby umožnily dosažení cílů určitých výjimek nebo omezení stanovených ve vnitrostátních právních předpisech v souladu s touto směrnicí.
Pokud v přiměřené době k takovým dobrovolným opatřením nebo dohodám nedojde, je třeba, aby členské státy přijaly vhodná opatření, aby nositelé práv poskytli příjemcům takových výjimek nebo omezení přiměřené prostředky k tomu, aby tito příjemci měli z uvedených výjimek nebo omezení užitek, a to úpravou prováděného technologického prostředku nebo jinými způsoby.
Jakékoliv technologické prostředky používané při provádění takových opatření by však měly požívat právní ochrany, aby se zabránilo zneužívání prostředků přijatých nositeli práv, a to i v rámci dohod nebo v případě opatření přijatých členskými státy.
(52) Při uplatňování výjimky nebo omezení týkajících se soukromého rozmnožování podle čl. 5 odst. 2 písm. b) by členské státy měly taktéž podporovat používání dobrovolných opatření, aby umožnily dosažení cílů takových výjimek nebo omezení. Pokud nejsou taková dobrovolná opatření umožňující rozmnožování pro soukromé užití v přiměřené době přijata, mohou členské státy přijmout opatření umožňující příjemcům dotyčné výjimky nebo omezení tuto výjimku nebo omezení využívat. Dobrovolná opatření přijatá nositeli práv včetně dohod mezi nositeli práv a jinými dotčenými stranami, stejně jako opatření přijatá členskými státy, nebrání nositelům práv v používání technologických prostředků, které jsou v souladu s výjimkami nebo omezeními týkajícími se soukromého rozmnožování uvedenými ve vnitrostátních právních předpisech podle čl. 5 odst. 2 písm. b), a to s ohledem na podmínku týkající se spravedlivé odměny podle výše uvedeného ustanovení a na možné rozlišení mezi různými podmínkami užití podle čl. 5 odst. 5, jakými je kontrola počtu rozmnoženin. Za účelem zabránit zneužívání takových opatření by měly jakékoliv technologické prostředky používané při jejich provádění požívat právní ochrany.
(53) Ochrana technologických prostředků by měla zajistit bezpečné prostředí k poskytování interaktivních služeb na požádání, a to takovým způsobem, aby veřejnost měla přístup k dílům nebo jiným předmětům ochrany z místa a v době, které zvolí.
Pokud jsou takové služby upraveny smluvními opatřeními, neměl by se používat čl. 6 odst.
4 první a druhý pododstavec. Na neinteraktivní formy používání on-line by se nadále měla vztahovat výše uvedená ustanovení.
(54) V mezinárodní normalizaci technických systémů identifikace děl a předmětů ochrany v digitálním formátu bylo dosaženo významného pokroku.
V rozšiřujícím se síťovém prostředí by rozdíly mezi technologickými prostředky mohly vést k neslučitelnosti systémů v rámci Společenství.
Je třeba podporovat slučitelnost a interoperabilitu různých systémů.
Je velmi žádoucí podporovat rozvoj globálních systémů.
(55) Technologický rozvoj usnadní distribuci děl zejména v rámci sítí, z čehož pro nositele práv vyplývá potřeba lepší identifikace díla nebo jiného předmětu ochrany, autora nebo jiného nositele práv a také potřeba poskytnout informace ohledně náležitostí a podmínek užití díla nebo jiných předmětů ochrany, aby se tím usnadnila správa práv s nimi spojených.
Nositelé práv by měli být podporováni v používání označení uvádějících kromě výše uvedených údajů mimo jiné i jejich svolení při distribuci děl prostřednictvím sítí.
(56) Existuje však nebezpečí možných protiprávních činností s účelem odstranit nebo pozměnit elektronické informace o správě autorských práv, připojené k dílu, nebo jinak rozšiřovat, dovážet za účelem rozšiřování, vysílat, sdělovat veřejnosti nebo zpřístupňovat veřejnosti díla nebo jiné předměty ochrany, z nichž byly takové informace bez svolení odstraněny.
Z toho důvodu, aby se předešlo nejednotným právním přístupům, které by mohly bránit fungování vnitřního trhu, je třeba stanovit harmonizovanou právní ochranu před kteroukoliv z těchto činností.
(57) Jakékoliv výše uvedené informační systémy týkající se správy práv zároveň podle způsobu, jakým jsou navrženy, zpracovávají osobní údaje o spotřebitelských zvycích týkajících se předmětů ochrany v případě jednotlivců a umožňují sledování chování on-line.
Tyto technologické prostředky by při své funkci měly zahrnovat ochranu soukromí v souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 95/46/ES ze dne 24. října 1995 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů [10].
(58) Členské státy by měly stanovit účinné sankce a ochranná opatření pro případ porušení práv a povinností stanovených touto směrnicí.
Členské státy by měly přijmout veškerá nezbytná opatření, aby uvedené sankce a ochranná opatření byly uplatňovány.
Sankce takto stanovené by měly být účinné, přiměřené a odrazující a měly by zahrnovat možnost požadovat odškodné a/nebo soudní zákaz a popřípadě žádat o zabavení materiálu porušujícího právo.
(59) Pro činnost porušující právo mohou být zejména v digitálním prostředí v rostoucí míře třetími stranami využívány služby zprostředkovatelů.
V mnoha případech mají takoví zprostředkovatelé nejlepší možnost ukončit takovou činnost porušující právo.
Aniž jsou dotčeny jakékoliv jiné dostupné sankce a ochranná opatření, nositelé práv by z toho důvodu měli mít možnost žádat o soudní zákaz činnosti proti zprostředkovateli, který v rámci sítě pro třetí stranu porušuje práva týkající se chráněného díla nebo jiného předmětu ochrany.
Tato možnost by měla být k dispozici i v případě, že se na úkony prováděné zprostředkovatelem podle článku 5 vztahuje výjimka.
Podmínky a úpravy týkající se takových soudních zákazů by měly být ponechány na vnitrostátních právních předpisech členských států.
(60) Ochranou stanovenou v této směrnici by neměly být dotčeny vnitrostátní právní předpisy nebo právní předpisy Společenství v jiných oblastech, jakými jsou průmyslové vlastnictví, ochrana údajů, podmíněný přístup, přístup k veřejným dokumentům a pravidlo časové posloupnosti využívání ve sdělovacích prostředcích, které se mohou dotknout ochrany autorského práva a práv s ním souvisejících.
(61) Pro dosažení souladu se Smlouvou WIPO o výkonech výkonných umělců a zvukových záznamech je třeba pozměnit směrnice 92/100/EHS a 93/98/EHS,
PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:
KAPITOLA I
CÍL A OBLAST PŮSOBNOSTI
Článek 1
Oblast působnosti
1. Tato směrnice se vztahuje na právní ochranu autorského práva a práv s ním souvisejících v rámci vnitřního trhu, a to se zvláštním zřetelem na informační společnost.
2. S výjimkou případů uvedených v článku 11 nejsou touto směrnicí dotčeny a nijak ovlivněny stávající předpisy Společenství, týkající se:
a) právní ochrany počítačových programů;
b) práva na pronájem, práva na půjčování a určitých práv v oblasti duševního vlastnictví souvisejících s autorským právem;
c) autorského práva a práv s ním souvisejících při družicovém vysílání programů a kabelovém přenosu;
d) doby ochrany autorského práva a určitých práv s ním souvisejících;
e) právní ochrany databází.
KAPITOLA II
PRÁVA A VÝJIMKY Z NICH
Článek 2
Právo na rozmnožování
Členské státy stanoví výlučné právo udělit svolení nebo zakázat přímé nebo nepřímé, dočasné nebo trvalé rozmnožování jakýmikoliv prostředky a v jakékoliv formě, vcelku nebo po částech:
a) pro autory v případě jejich děl;
b) pro výkonné umělce v případě záznamů jejich výkonů;
c) pro výrobce zvukových záznamů v případě jejich zvukových záznamů;
d) pro výrobce prvotních záznamů filmů ve vztahu k originálům a rozmnoženinám jejich filmů;
e) pro vysílací organizace v případě záznamu jejich vysílání, ať už po drátě nebo bezdrátově, včetně vysílání pomocí kabelu nebo družice.
Článek 3
Právo na sdělování děl veřejnosti a právo na zpřístupnění jiných předmětů ochrany veřejnosti
1. Členské státy poskytnou autorům výlučné právo udělit svolení nebo zakázat jakékoliv sdělení jejich děl veřejnosti po drátě nebo bezdrátově včetně zpřístupnění jejich děl veřejnosti takovým způsobem, že každý jednotlivec ze strany veřejnosti má k těmto dílům přístup z místa a v době, které si zvolí.
2. Členské státy stanoví výlučné právo udělit svolení nebo zakázat zpřístupnění veřejnosti po drátě nebo bezdrátově takovým způsobem, že každý jednotlivec ze strany veřejnost má k těmto předmětům ochrany přístup z místa a v době, který si zvolí:
a) pro výkonné umělce v případě záznamů jejich výkonů;
b) pro výrobce zvukových záznamů v případě jejich zvukových záznamů;
c) pro výrobce prvotních záznamů filmů v případě originálu a rozmnoženin jejich filmů;
d) pro vysílací organizace v případě záznamů jejich vysílání, ať už po drátě nebo bezdrátově, včetně vysílání pomocí kabelu nebo družice.
3. Práva uvedená v odstavcích 1 a 2 se nevyčerpají žádným sdělením veřejnosti nebo zpřístupněním veřejnosti podle tohoto článku.
Článek 4
Právo na rozšiřování
1. Členské státy stanoví pro autory u originálů jejich děl nebo jejich rozmnoženin výlučné právo udělit svolení nebo zakázat jakoukoliv formu veřejného rozšiřování prodejem nebo jiným způsobem.
2. Právo na rozšiřování se u originálu nebo rozmnoženin díla ve Společenství nevyčerpá s výjimkou případu, kdy je první prodej nebo jiný převod vlastnictví takového předmětu ve Společenství uskutečněn nositelem práv nebo s jeho souhlasem.
Článek 5
Výjimky a omezení
1. Dočasné úkony rozmnožení uvedené v článku 2, které jsou krátkodobé nebo příležitostné a tvoří nedílnou a podstatnou část technologického procesu a jejichž výhradním účelem je umožnit:
a) přenos v rámci sítě mezi třetími stranami uskutečněný zprostředkovatelem nebo
b) oprávněné užití
díla nebo jiného předmětu ochrany a které nemají žádný samostatný hospodářský význam, jsou vyloučeny z práva na rozmnožování stanoveného v článku 2.
2. Členské státy mohou stanovit výjimky nebo omezení práva na rozmnožování podle článku 2 v těchto případech:
a) u rozmnoženin na papíře nebo jakémkoliv podobném nosiči, přičemž tyto rozmnoženiny vznikly použitím jakékoliv fotografické techniky nebo některým jiným procesem s podobnými účinky, s výjimkou hudebnin, za předpokladu, že nositelé práv získají spravedlivou odměnu;
b) u jakýchkoliv rozmnoženin na jakémkoliv nosiči vytvořených fyzickou osobou pro soukromé užití a pro účely, které nejsou přímo ani nepřímo komerční, a to za podmínky, že nositelé práv získají spravedlivou odměnu, která, pokud jde o dotyčné dílo nebo předmět ochrany, bere ohled na použití nebo nepoužití technologických prostředků uvedených v článku 6;
c) u zvláštních úkonů rozmnožování uskutečněných veřejně přístupnými knihovnami, vzdělávacími zařízeními nebo muzei nebo archivy, které nesledují přímý ani nepřímý hospodářský nebo komerční prospěch;
d) u dočasných záznamů děl vytvořených vysílacími organizacemi jejich vlastními prostředky a pro jejich vlastní vysílání; na základě jejich výlučně dokumentární povahy může být povoleno uchovávání těchto záznamů v úředních archivech;
e) u vysílání uskutečněného sociálními institucemi sledujícími nekomerční cíle, jakými jsou nemocnice nebo věznice, a to za podmínky, že nositelé práv získají spravedlivou odměnu.
3. Členské státy mohou stanovit výjimky nebo omezení práv podle článků 2 a 3 v těchto případech:
a) užití pouze pro ilustrační účel při vyučování nebo při vědeckém výzkumu, pokud je uveden zdroj včetně jména autora, je-li to možné, a to v rozsahu opodstatněném sledovaným nekomerčním účelem;
b) užití ve prospěch osob zdravotně postižených, přičemž toto využití se přímo týká uvedeného postižení a je nekomerční povahy, a to v rozsahu vyžadovaném dotyčným postižením;
c) rozmnožování tiskem, sdělování veřejnosti nebo zpřístupňování zveřejněných článků o aktuálních hospodářských, politických nebo náboženských tématech nebo vysílaných děl nebo jiných předmětů ochrany stejné povahy v případech, kdy takové užití není výslovně vyhrazeno a pokud je uveden zdroj včetně jména autora, nebo užití děl nebo jiných předmětů ochrany ve spojitosti se zpravodajstvím týkajícím se aktuálních událostí, a to v rozsahu opodstatněném informativním účelem a pokud je uveden zdroj včetně jména autora, je-li to možné;
d) citáty pro takové účely, jako je kritika nebo recenze, za předpokladu, že se vztahují k dílu nebo jinému předmětu ochrany, které již byly oprávněným způsobem zpřístupněny veřejnosti, že uvádějí zdroj včetně jména autora, je-li to možné, a že jejich užití je v souladu s poctivými zvyklostmi a v rozsahu vyžadovaném konkrétním účelem;
e) užití pro účely veřejné bezpečnosti nebo pro zajištění náležitého provedení správního, parlamentního nebo soudního řízení nebo zpravodajství o něm;
f) užití politických projevů a úryvků veřejných přednášek nebo podobných děl nebo předmětů ochrany v rozsahu opodstatněném informativním účelem a za předpokladu, že je uveden zdroj včetně jména autora, s výjimkou případů, kdy toto není možné;
g) užití během náboženských úkonů nebo úředních akcí pořádaných orgánem veřejné moci;
h) užití děl jako jsou architektonická díla nebo sochy vytvořené za účelem jejich trvalého umístění na veřejných místech;
i) příležitostné včlenění díla nebo jiného předmětu ochrany do jiného materiálu;
j) užití pro reklamu veřejné výstavy nebo prodeje uměleckých děl, a to v rozsahu nezbytném pro propagaci uvedené akce, s výjimkou jakéhokoliv jiného komerčního užití;
k) užití pro účely karikatury, parodie nebo parafráze či koláže;
l) užití ve spojitosti s názorným předváděním nebo opravou zařízení;
m) užití uměleckého díla ve formě budovy nebo nákresu nebo plánu budovy pro účely rekonstrukce uvedené budovy;
n) užití sdělením nebo zpřístupněním děl nebo jiných předmětů ochrany, které nejsou předmětem prodeje nebo licenčních podmínek, jednotlivcům ze strany veřejnosti pro účely výzkumu nebo soukromého studia, a to prostřednictvím k tomu určených zařízení v prostorách institucí uvedených v odst. 2 písm. c), pokud jsou uvedená díla nebo předměty ochrany součástí sbírek těchto institucí;
o) užití v určitých jiných případech menšího významu, pokud již v rámci vnitrostátních právních předpisů existují výjimky nebo omezení, za předpokladu, že se tyto případy týkají pouze analogových užití a nenarušují volný pohyb zboží a služeb v rámci Společenství, aniž jsou tím dotčeny jiné výjimky a omezení uvedené v tomto článku.
4. Pokud mohou členské státy stanovit výjimku nebo omezení týkající se práva na rozmnožování podle odstavců 2 a 3, mohou podobně stanovit výjimku nebo omezení týkající se práva na rozšiřování uvedeného v článku 4, a to v rozsahu opodstatněném účelem povoleného rozmnožování.
5. Výjimky a omezení stanovené v odstavcích 1, 2, 3 a 4 mohou být použity pouze ve zvláštních případech, které nejsou v rozporu s běžným způsobem užití díla nebo jiného předmětu ochrany a nejsou jimi nepřiměřeně dotčeny oprávněné zájmy nositele práv.
KAPITOLA III
OCHRANA TECHNOLOGICKÝCH PROSTŘEDKŮ A INFORMACE O SPRÁVĚ PRÁV
Článek 6
Povinnosti týkající se technologických prostředků
1. Členské státy stanoví odpovídající právní ochranu před obcházením jakýchkoliv účinných technologických prostředků, které dotyčná osoba provádí s vědomím, že takový cíl sleduje, nebo existují-li o této skutečnosti opodstatněné důkazy.
2. Členské státy stanoví odpovídající právní ochranu před výrobou, dovozem, rozšiřováním, prodejem, pronájmem, reklamou týkající se prodeje nebo pronájmu nebo před držbou zařízení, výrobků nebo součástek nebo před poskytováním služeb pro komerční účely, přičemž tyto služby:
a) jsou nabízeny, inzerovány nebo uváděny na trh pro účely obcházení účinných technologických prostředků nebo
b) mají pouze omezený komerčně významný účel nebo užití jiné, než je obcházení účinných technologických prostředků nebo
c) jsou přednostně určeny, vyrobeny, upraveny nebo prováděny především za účelem umožnit nebo usnadnit obcházení účinných technologických prostředků.
3. Pro účely této směrnice se "technologickými prostředky" rozumí jakákoliv technologie, zařízení nebo součástka, které jsou při své obvyklé funkci určeny k tomu, aby zabraňovaly úkolům nebo omezovaly úkony ve vztahu k dílům nebo jiným předmětům ochrany, ke kterým nebylo uděleno svolení nositele jakýchkoliv autorských práv nebo práv s ním souvisejících stanovených právními předpisy, nebo právem sui generis stanoveným v kapitole III směrnice 96/9/ES.
Technologické prostředky se považují za "účinné" pokud je použití chráněného díla nebo jiného předmětu ochrany kontrolováno nositeli práv uplatněním kontroly přístupu nebo ochranného procesu jako je šifrování, kódování nebo jiná úprava díla nebo jiného předmětu ochrany nebo mechanizmu kontroly rozmnožování, který dosahuje cíle ochrany.
4. Bez ohledu na právní ochranu stanovenou v odstavci 1 učiní členské státy v případě neexistence dobrovolných prostředků použitých nositeli práv, včetně dohod mezi nositeli práv a jinými dotčenými stranami, vhodná opatření, aby nositelé práv zpřístupnili uživateli výjimky nebo omezení stanovené vnitrostátními právními předpisy v souladu s čl. 5 odst. 2 písm. a), c), d) nebo e), odst. 3 písm. a), b) nebo e) prostředky k využívání takové výjimky nebo omezení, a to v rozsahu nezbytném pro využití této výjimky nebo omezení, pokud má takový uživatel k dotyčnému chráněnému dílu nebo předmětu ochrany přístup.
Členský stát rovněž může taková opatření přijmout ve prospěch uživatele výjimky nebo omezení podle čl. 5 odst. 2 písm. b) v případě, že nositelé práv dosud neumožnili rozmnožování pro soukromé užití, a to v rozsahu nezbytném pro využití uvedené výjimky nebo omezení a v souladu s ustanoveními čl. 5 odst. 2 písm. b) a odst. 5, aniž by se tím nositelům práv bránilo v přijetí odpovídajících opatření týkajících se počtu rozmnoženin v souladu s těmito ustanoveními.
Technologické prostředky používané dobrovolně nositeli práv včetně těch, které jsou používány při plnění dobrovolných dohod, a technologické prostředky používané při plnění opatření přijatých členskými státy požívají právní ochrany podle odstavce 1.
První a druhý pododstavec se nevztahují na díla nebo jiné předměty ochrany zpřístupněné veřejnosti za dohodnutých smluvních podmínek takovým způsobem, že každý k nim má přístup z místa a v době, které si zvolí.
Pokud je tento článek uplatňován v souvislosti se směrnicemi 92/100/EHS a 96/9/ES, použije se tento odstavec přiměřeně.
Článek 7
Povinnosti týkající se informací o správě práv
1. Členské státy stanoví odpovídající právní ochranu proti každé osobě, která vědomě bez svolení činí kterýkoliv z těchto úkonů:
a) odstraňování nebo pozměňování jakýchkoliv elektronických informací týkajících se správy práv;
b) rozšiřování, dovoz za účelem rozšiřování, vysílání, sdělování nebo zpřístupňování veřejnosti děl nebo jiných předmětů ochrany chráněných podle této směrnice nebo podle kapitoly III směrnice 96/9/ES, ze kterých byly bez svolení odstraněny nebo na nichž byly bez svolení pozměněny elektronické informace týkající se správy práv,
pokud taková osoba ví nebo má rozumné důvody se domnívat, že takovým jednáním způsobuje, umožňuje, usnadňuje nebo zatajuje porušování jakéhokoliv autorského práva nebo jakýchkoliv práv s ním souvisejících podle právních předpisů nebo práva sui generis uvedeného v kapitole III směrnice 96/9/ES. 2. Pro účely této směrnice se "informacemi o správě práv" rozumí jakékoliv informace určené nositeli práv, které identifikují dílo nebo jiný předmět ochrany uvedený v této směrnici nebo zahrnutý právem sui generis uvedeným v kapitole III směrnice 96/9/ES, autora nebo jakéhokoliv jiného nositele práv, nebo informace o náležitostech a podmínkách užití díla nebo jiného předmětu ochrany a jakákoliv čísla nebo kódy představující takové informace.
První pododstavec se použije, pokud je kterákoliv z těchto informací připojena k rozmnoženině díla nebo jiného předmětu ochrany uvedeného v této směrnici nebo zahrnutého právem sui generis uvedeným v kapitole III směrnice 96/9/ES nebo pokud se taková informace objevuje v souvislosti se sdělováním uvedeného díla nebo jiného předmětu ochrany veřejnosti.
KAPITOLA IV
OBECNÁ USTANOVENÍ
Článek 8
Sankce a ochranné prostředky
1. Členské státy stanoví přiměřené sankce a ochranné prostředky proti porušování práv a povinností stanovených v této směrnici a přijmou veškerá nezbytná opatření, aby tyto sankce a ochranné prostředky byly používány.
Sankce takto stanovené musí být účinné, přiměřené a odrazující.
2. Každý členský stát přijme nezbytná opatření, aby nositelé práv dotčení protiprávním jednáním prováděným na jeho území mohli podat žalobu na náhradu škody a/nebo žádat o soudní zákaz, popřípadě o zabavení jak materiálu porušujícího právo, tak zařízení, výrobků nebo součástek uvedených v čl. 6 odst. 2.
3. Členské státy zajistí, aby nositelé práv měli možnost žádat o soudní zákaz ve vztahu ke zprostředkovatelům, jejichž služby jsou třetí stranou využívány k porušování autorského práva nebo práv s ním souvisejících.
Článek 9
Další používání jiných právních předpisů
Touto směrnicí nejsou dotčena ustanovení týkající se zejména patentových práv, ochranných známek, práv týkajících se průmyslových vzorů, užitných vzorů, topografií polovodičových výrobků, typů písma, podmíněného přístupu, přístupu ke kabelu vysílacích služeb, ochrany národních kulturních památek, požadavků na oprávněné vklady, právních předpisů o restriktivních praktikách a nekalé soutěži, obchodního tajemství, bezpečnosti, utajení, ochrany údajů a soukromí, přístupu k veřejným dokumentům a smluvního práva.
Článek 10
Přechodná ustanovení
1. Ustanovení této směrnice se vztahují na všechna díla a jiné předměty ochrany uvedené v této směrnici, které jsou ke dni 22. prosince 2002 chráněny právními předpisy členských států v oblasti autorského práva a práv s ním souvisejících nebo splňují kritéria pro ochranu podle ustanovení této směrnice nebo podle ustanovení uvedených v čl. 1 odst. 2.
2. Používáním této směrnice nejsou dotčeny smlouvy uzavřené a práva nabytá před 22. prosincem 2002.
Článek 11
Technické úpravy
1. Směrnice 92/100/EHS se mění takto:
a) Článek 7 se zrušuje.
b) V článku 10 se odstavec 3 nahrazuje tímto: "3. Uvedená omezení se vztahují pouze na určité zvláštní případy, které nejsou v rozporu s běžným způsobem užití předmětu ochrany a nejsou nepřiměřeně na újmu oprávněným zájmům nositele práv."
V článku 3 se odstavec 2 směrnice 93/98/EHS nahrazuje tímto: "2.
Práva výrobců zvukových záznamů uplynou za 50 let po pořízení záznamu. Pokud je však zvukový záznam oprávněně vydán v průběhu této doby, uvedená práva uplynou za 50 let ode dne, kdy došlo k prvnímu takovému vydání.
Pokud během doby uvedené v první větě nedojde k žádnému oprávněnému vydání a pokud byl během této doby zvukový záznam oprávněně sdělen veřejnosti, uvedená práva uplynou za 50 let ode dne, kdy došlo k prvnímu takovému sdělení veřejnosti.
Pokud však z důvodu uplynutí ochranné lhůty podle tohoto odstavce před jeho změnou uskutečněnou směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2001/29/ES ze dne 22. května 2001 o harmonizaci určitých aspektů autorského práva a práv s ním souvisejících v informační společnosti [11] nejsou již uvedená práva výrobců zvukových záznamů dne 22. prosince 2002 chráněna, nebude již mít tento odstavec účinek spočívající v obnovení ochrany uvedených práv."
Článek 12
Závěrečná ustanovení
1. Nejpozději 22. prosince 2004 a poté každé tři roky Komise předloží Evropskému parlamentu, Radě a Hospodářskému a sociálnímu výboru zprávu o používání této směrnice, ve které mimo jiné na základě zvláštních informací poskytnutých členskými státy přezkoumá zejména používání článků 5, 6 a 8, a to s ohledem na rozvoj digitálního trhu.
V případě článku 6 přezkoumá Komise zejména tu skutečnost, zda uvedený článek poskytuje dostatečnou úroveň ochrany a zda jsou úkony dovolené právními předpisy nepříznivě ovlivňovány používáním účinných technologických prostředků.
Pokud je to nezbytné, zejména k zajištění fungování vnitřního trhu podle článku 14 Smlouvy, předloží Komise návrhy na změnu této směrnice.
2. Ochranou práv souvisejících s autorským právem podle této směrnice není v žádném případě dotčena ochrana autorského práva.
3. Zřizuje se kontaktní výbor.
Skládá se ze zástupců členských států.
Zasedá z podnětu předsedy nebo na žádost delegace členského státu a předsedá mu zástupce Komise.
4. Úkoly výboru jsou:
a) přezkoumávat dopad této směrnice na fungování vnitřního trhu a upozorňovat na jakékoliv obtíže;
b) organizovat konzultace týkající se veškerých otázek vyplývajících z používání této směrnice;
c) usnadňovat výměnu informací s ohledem na vývoj právních předpisů a judikatury a s ohledem na odpovídající hospodářský, sociální, kulturní a technologický rozvoj;
d) vystupovat jako fórum pro hodnocení digitálního trhu s díly a jinými předměty včetně soukromého rozmnožování a používání technologických prostředků.
Článek 13
Provedení
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 22. prosince 2002.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi znění vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 14
Vstup v platnost
Tato směrnice vstupuje v platnost dnem vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Článek 15
Určení
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Komise 2001/30/ES
ze dne 2. května 2001,
kterou se mění směrnice 96/77/ES, kterou se stanoví specifická kritéria pro čistotu potravinářských přídatných látek jiných než barviva a náhradní sladidla
(Text s významem pro EHP)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 89/107/EHS ze dne 21. prosince 1988 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se potravinářských přídatných látek povolených pro použití v potravinách určených k lidské spotřebě [1], ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 94/34/ES [2], a zejména na čl. 3 odst. 3 písm. a) uvedené směrnice,
po konzultaci s Vědeckým výborem pro potraviny,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Je nezbytné stanovit kritéria pro čistotu pro všechny přídatné látky jiné než barviva a náhradní sladidla, které jsou uvedeny ve směrnici Evropského parlamentu a Rady 95/2/ES ze dne 20. února 1995 o potravinářských přídatných látkách jiných než barviva a náhradní sladidla [3], naposledy pozměněné směrnicí 2001/5/ES [4].
(2) Směrnice Komise 96/77/ES ze dne 2. prosince 1996, kterou se stanoví specifická kritéria pro čistotu potravinářských přídatných látek jiných než barviva a náhradní sladidla [5], naposledy pozměněná směrnicí 2000/63/ES [6], byla stanovena kritéria pro čistotu řady potravinářských přídatných látek.
Tato směrnice by měla být nyní doplněna o kritéria pro čistotu dalších potravinářských přídatných látek uvedených ve směrnici 95/2/ES.
(3) Je nezbytné vzít v úvahu specifikace a analytické techniky pro přídatné látky stanovené v Codex Alimentarius společným výborem odborníků FAO/WHO pro potravinářské přídatné látky (JECFA).
(4) Opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro potraviny,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 96/77/ES se mění takto:
V příloze se doplňuje znění přílohy této směrnice.
Článek 2
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. června 2002.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
3. Výrobky uvedené na trh nebo označené před 1. červnem 2002, které nejsou v souladu s touto směrnicí, mohou být prodávány až do vyčerpání zásob.
Článek 3
Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Směrnice Komise 2001/31/ES
ze dne 8. května 2001,
kterou se přizpůsobuje technickému pokroku směrnice Rady 70/387/EHS o dveřích motorových vozidel a jejich přípojných vozidel
(Text s významem pro EHP)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 70/156/EHS ze dne 6. února 1970 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu motorových vozidel a jejich přípojných vozidel [1], naposledy pozměněnou směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2000/40/ES [2], a zejména na čl. 13 odst. 2 uvedené směrnice,
s ohledem na směrnici Rady 70/387/EHS ze dne 27. července 1970 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se dveří motorových vozidel a jejich přípojných vozidel [3], naposledy pozměněnou směrnicí Komise 98/90/ES [4], a zejména na článek 3 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Směrnice 70/387/EHS je jednou ze zvláštních směrnic týkajících se postupu EHS schvalování typu zavedeného směrnicí Rady 70/156/EHS.
Ustanovení směrnice 70/156/EHS týkající se systémů, konstrukčních částí a samostatných technických celků vozidel se proto vztahují i na směrnici 70/387/EHS.
(2) Směrnice 98/90/ES zavedla konstrukční požadavky na schůdky a držadla kabin, aby se zlepšila bezpečnost osob při vstupu do (výstupu z) kabiny řidiče některých těžkých nákladních vozidel.
(3) Některé konstrukce kabin, které jsou v současné době na trhu, nemohou splnit zvláštní požadavky zavedené směrnicí 98/90/ES, ačkoliv se úroveň jejich bezpečnosti pokládá za rovnocennou.
Je proto nutné dále upřesnit technické požadavky tak, aby umožňovaly takové konstrukce kabin.
(4) Opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro přizpůsobování technickému pokroku, zřízeného směrnicí 70/156/EHS,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Příloha III směrnice 70/387/EHS se mění v souladu s přílohou této směrnice.
Článek 2
1. Od 1. října 2001 nesmějí členské státy z důvodů týkajících se dveří vozidel
- odmítnout udělit ES schválení typu nebo udělit vnitrostátní schválení typu pro určitý typ vozidla ani
- zakázat prodej, registraci nebo uvedení do provozu vozidla,
pokud tento typ nebo toto vozidlo splňují požadavky směrnice 70/387/EHS ve znění této směrnice.
2. Od 1. prosince 2001 členské státy
- nesmějí již udělit ES schválení typu a
- mohou odmítnout udělit vnitrostátní schválení typu
pro nový typ vozidla z důvodů týkajících se dveří vozidla, pokud tyto dveře splňují požadavky směrnice 70/387/EHS ve znění této směrnice.
Článek 3
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 30. září 2001.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 4
Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Směrnice Komise 2001/32/ES
ze dne 8. května 2001,
kterou se uznávají chráněné zóny ve Společenství, v nichž je zdravotní stav rostlin vystaven zvláštnímu ohrožení, a kterou se zrušuje směrnice 92/76/EHS
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 2000/29/ES ze dne 8. května 2000 o ochranných opatřeních proti zavlečení organismů škodlivých rostlinám nebo rostlinným produktům do Společenství a proti jejich rozšiřování na území Společenství [1], a zejména na čl. 2 odst. 1 písm. h) první pododstavec uvedené směrnice,
s ohledem na žádosti Dánska, Řecka, Španělska, Francie, Irska, Itálie, Rakouska, Portugalska, Finska, Švédska a Spojeného království,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Podle ustanovení směrnice 2000/29/ES mohou být definovány "chráněné zóny", v nichž je zdravotní stav rostlin vystaven zvláštnímu ohrožení, a proto je možné jim poskytnout zvláštní ochranu za podmínek slučitelných s vnitřním trhem.
Tyto zóny byly stanoveny ve směrnici Komise 92/76/EHS ze dne 6. října 1992, kterou se uznávají chráněné zóny ve Společenství, v nichž je zdraví rostlin vystaveno zvláštnímu ohrožení [2], naposledy pozměněné směrnicí 2000/23/ES [3].
(2) Od té doby se podstatně změnila rostlinolékařská situace některých těchto zón původně uznaných za chráněné zóny, pokud jde o určité škodlivé organismy.
(3) Z údajů poskytnutých Dánskem vyplývá, že by již nadále neměly být zachovávány chráněné zóny uznané v Dánsku ohledně Bemisia tabaci Genn. (evropské populace) a tomato spotted wilt virus.
(4) Některá ustanovení o ochranných opatřeních v Portugalsku proti Gonipterus scutellatus Gyll. a ve Spojeném království a Irsku proti Pissodes spp. (evropské druhy) by měla být změněna, aby se zohlednilo současné rozšíření těchto organismů v příslušných zemích.
(5) Z údajů poskytnutých Spojeným královstvím a Švédskem vyplývá, že by se mělo změnit dosavadní vymezení příslušných chráněných zón ohledně Dendroctonus micans Kugelan a Leptinotarsa decemlineata Say kvůli reorganizaci místních územních samosprávných celků.
(6) Směrnicí 92/76/EHS byly Rakousko, Irsko a regiony Apulia, Emilia-Romagna, Lombardia a Veneto v Itálii prozatímně uznány za chráněné zóny ohledně Erwinia amylovora (Burr.)
Winsl. et al. na období do 31. března 2001.
(7) Z údajů poskytnutých Irskem vyplývá, že prozatímní uznání chráněných zón v Irsku ohledně Erwinia amylovora (Burr.)
Winsl. et al. by mělo být prodlouženo na další omezené období.
(8) Z údajů poskytnutých Rakouskem a Itálií vyplývá, že některé oblasti v Rakousku a Itálii by neměly být nadále uznány za chráněné zóny ohledně Erwinia amylovora (Burr.) Winsl. et al., zatímco za chráněné zóny ohledně Erwinia amylovora (Burr.)
Winsl. et al. by měly být na další omezené období uznány jiné oblasti.
(9) Z údajů poskytnutých Francií vyplývá, že některé oblasti ve Francii by neměly být nadále uznány za chráněné zóny ohledně Erwinia amylovora (Burr.) Winsl. et al.
(10) Z údajů poskytnutých Spojeným královstvím vyplývá, že prozatímní uznání chráněných zón ve Spojeném království ohledně beet necrotic yellow vein virus by mělo být prodlouženo na další omezené období.
(11) Je proto nezbytné změnit stávající vymezení chráněných zón.
Kvůli přehlednosti by měl být přijat nový seznam těchto zón. Směrnice 92/76/EHS by proto měla být zrušena.
Kvůli přetrvávajícím rostlinolékařským problémům by tato směrnice měla vstoupit v platnost a být provedena co nejdříve.
(12) Opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Stálého rostlinolékařského výboru,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Území Společenství uvedená v příloze se uznávají za "chráněné zóny" ve smyslu čl. 2 odst. 1 písm. h) prvního pododstavce směrnice 2000/29/ES ohledně škodlivých organismů uvedených u jejich jména v příloze.
Pokud jde o písm. b) bod 2, uznávají se uvedené zóny v Irsku, Itálii (Emilia-Romagna: provincie Forlí-Cesena, Parma, Piacenza a Rimini; Lombardia; Trentino-Alto Adige: autonomní provincie Bolzano; Veneto) a v Rakousku (Burgenland, Korutany, Dolní Rakousko, Východní Tyrolsko, Štýrsko, Vídeň) do 31. března 2002.
Pokud jde o písm. d) bod 1, uznávají se uvedené zóny ve Spojeném království do 31. března 2002.
Článek 2
Prodloužení platnosti uznání po dni uvedeném v článku 1 a jakákoli změna seznamu chráněných zón uvedených v článku 1 se provádějí postupem podle článku 18 směrnice 2000/29/ES, přičemž se přihlíží k výsledkům příslušných průzkumů uskutečněných podle podmínek Společenství a kontrolovaných odborníky Komise.
Článek 3
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 21. května 2001.
Použijí je ode dne 22. května 2001. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy sdělí neprodleně Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Komise o nich uvědomí ostatní členské státy.
Článek 4
Směrnice 92/76/EHS se zrušuje s účinkem ke dni 22. května 2001.
Článek 5
Tato směrnice vstupuje v platnost dnem vyhlášení
SMĚRNICE KOMISE 2001/33/ES
ze dne 8. května 2001,
kterou se mění některé přílohy směrnice Rady 2000/29/ES o ochranných opatřeních proti zavlékání organismů škodlivých rostlinám nebo rostlinným produktům do Společenství a proti jejich rozšiřování na území Společenství
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady ze dne 8. května 2000 o ochranných opatřeních proti zavlékání organismů škodlivých rostlinám nebo rostlinným produktům do Společenství a proti jejich rozšiřování na území Společenství[1], a zejména na čl. 14 písm. c) uvedené směrnice,
s ohledem na žádost Dánska, Francie, Irska, Itálie, Rakouska, Portugalska a Spojeného království,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Z údajů poskytnutých Spojeným královstvím a Švédskem vyplývá, že po reorganizaci místní správy je třeba změnit současný popis jednotlivých chráněných zón, ohledně Dendroctonus micans Kugelan a Leptinotarsa decemlineata Say.
(2) Některá ustanovení o chráněných zónách používaná v Dánsku proti Bemisia tabaci Genn. (evropské populace) a "tomato spotted wilt virus",v Portugalsku proti Gonipterus scutellatus Gyll., ve Spojeném království a v Irsku proti Pissodes spp. (evropské druhy) a ve Francii, Itálii a Rakousku proti Erwinia amylovora (Burr.)
Winsl. et al. by měla být změněna s ohledem na současné rozšíření těchto organismů v jednotlivých zemích.
(3) Tyto změny odpovídají žádostem příslušných členských států.
(4) Opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Stálého rostlinolékařského výboru,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Přílohy I a IV směrnice 2000/29/ES se mění v souladu s přílohou této směrnice.
Článek 2
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 21. května 2001.
Budou tyto předpisy používat od 22. května 2001.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Členské státy neprodleně sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Komise o nich uvědomí ostatní členské státy.
Článek 3
Tato směrnice vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/34/ES
ze dne 28. května 2001
o přijetí cenných papírů ke kotování na burze cenných papírů a o informacích, které k nim mají být zveřejněny OBSAH BODY ODŮVODNĚNÍ… HLAVA I: DEFINICE A OBLAST PŮSOBNOSTI… Kapitola I: Definice… Článek 1… Kapitola II: Oblast působnosti…
Článek 2… Článek 3…
Oddíl 8: Dohody s třetími zeměmi…
Oddíl 2: Podmínky týkající se akcií, které jsou předmětem žádosti o přijetí ke kotování… Článek 45… Článek 46… Článek 47… Článek 48… Článek 49… Článek 50… Článek 51…
Článek 52… Oddíl 2: Podmínky týkající se dluhových cenných papírů, které jsou předmětem žádosti o kotování… Článek 53… Článek 54… Článek 55… Článek 56… Článek 57… Oddíl 3: Jiné podmínky… Článek 58… Článek 59…
Oddíl 2: Zacházení s akcionáři…
Kapitola III: Informační povinnost při nabytí a pozbytí podstatného podílu ve společnosti kotované na burze cenných papírů… Oddíl 1: Obecná ustanovení… Článek 85… Článek 86… Článek 87… Článek 88…
v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy [2],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Směrnice Rady 79/279/EHS ze dne 5. března 1979 o koordinaci podmínek pro přijetí cenných papírů ke kotování na burze cenných papírů [3], směrnice Rady 80/390/EHS ze dne 17. března 1980 o koordinaci požadavků na sestavení, kontrolu a šíření prospektů cenných papírů, které mají být zveřejněny pro přijetí cenných papírů ke kotování na burze cenných papírů [4], směrnice Rady 82/121/EHS ze dne 15. února 1982 o informacích, které mají pravidelně uveřejňovat společnosti, jejichž akcie byly přijaty ke kotování na burze cenných papírů [5], a směrnice Rady 88/627/EHS o zveřejňování informací o nabytí nebo pozbytí podstatného podílu v kótované společnosti [6] byly vícekrát podstatně změněny.
Je proto třeba z důvodů srozumitelnosti a přehlednosti přistoupit ke kodifikaci těchto směrnic a spojit je do jediného textu.
(2) Koordinace podmínek pro přijetí cenných papírů ke kotování na burzách cenných papírů se sídlem nebo činných v členských státech zřejmě povede k tomu, že bude stejná ochrana investorů na úrovni Společenství, protože jim v různých členských státech budou nabídnuty stejné záruky. To usnadní jak přijímání cenných papírů z jiných členských států ke kotování, tak kotování téhož cenného papíru na více burzách ve Společenství. Koordinace proto umožní větší prolínání vnitrostátních trhů s cennými papíry, neboť odstraní překážky, které není třeba zachovat z hlediska obezřetnosti, a přispěje k perspektivě vytvoření evropského kapitálového trhu.
(3) Koordinace se proto musí týkat cenných papírů bez ohledu na právní formu jejich emitentů a rovněž cenných papírů vydávaných třetími zeměmi, orgány jejich regionální nebo místní samosprávy a subjekty mezinárodního práva. Tato směrnice se proto vztahuje i na subjekty, na které se nevztahuje čl. 48 druhý pododstavec Smlouvy.
(4) Měla by existovat možnost podat opravný prostředek k soudu proti rozhodnutím příslušných vnitrostátních orgánů z hlediska uplatňování této směrnice, pokud jde o přijetí cenných papírů ke kotování, aniž by tím bylo omezeno volné uvážení těchto orgánů.
(5) V první etapě by koordinace podmínek pro přijetí cenných papírů ke kotování měla být dostatečně pružná, aby bylo možné brát v úvahu stávající rozdíly ve struktuře trhů cenných papírů v členských státech a aby bylo členským státům umožněno přihlížet k zvláštním situacím, se kterými se mohou setkat.
(6) Z tohoto důvodu by měla být koordinace nejprve omezena na stanovení minimálních podmínek pro přijetí cenných papírů ke kotování na burzách cenných papírů se sídlem nebo činných v členských státech, aniž by emitenti měli na kotování právní nárok.
(7) Tato částečná koordinace podmínek pro přijetí cenných papírů ke kotování představuje první krok k budoucímu těsnějšímu sblížení předpisů členských států v této oblasti.
(8) Trh, na kterém podniky působí, byl rozšířen na celé Společenství, a toto rozšíření vyžaduje odpovídající nárůst jejich finančních požadavků a zvětšení kapitálového trhu, na který se musí obracet k uspokojení těchto požadavků.
Přijetí cenných papírů vydaných podniky ke kotování na burzách cenných papírů členských států je důležitým prostředkem přístupu na tyto kapitálové trhy.
Mimo to byla v rámci liberalizace pohybu kapitálu zrušena devizová omezení nákupu cenných papírů, s nimiž se obchoduje na burzách cenných papírů jiných členských států.
(9) Ve většině členských států jsou od podniků nabízejících své cenné papíry veřejnosti buď při jejich vydání, nebo při jejich přijetí ke kotování na burze cenných papírů vyžadovány záruky ochrany zájmů současných a možných budoucích investorů do těchto cenných papírů.
Tyto záruky zahrnují poskytnutí dostatečných a co nejobjektivnějších informací o finanční situaci emitenta a podrobností o cenných papírech, jež jsou předmětem žádosti o přijetí ke kotování.
Tyto informace jsou zpravidla požadovány v podobě zveřejnění prospektu cenného papíru.
(10) Požadované záruky se mezi členskými státy liší jak co do obsahu a formy prospektu cenného papíru, tak co do účinnosti, způsobu a okamžiku kontroly informací v nich obsažených.
Tyto rozdíly nejen ztěžují podnikům přijetí jejich cenných papírů ke kotování na burzách cenných papírů více členských států, ale rovněž brání investorům nacházejícím se v jednom členském státě v nákupu cenných papírů kotovaných na burzách cenných papírů v jiných členských státech, a tím znemožňují financování podniků a investice v celém Společenství.
(11) Tyto rozdíly by měly být odstraněny koordinací právních předpisů, aniž by však musely být zcela sjednoceny, aby byla dosažena dostatečná rovnocennost záruk požadovaných v jednotlivých členských státech k zajištění toho, že současní a možní budoucí držitelé cenných papírů budou informováni dostatečně a co nejobjektivněji.
(12) Koordinace se musí vztahovat na cenné papíry bez ohledu na právní formu emitujícího podniku; proto se tato směrnice vztahuje i na subjekty neuvedené v čl. 48 druhém pododstavci Smlouvy.
(13) Vzájemné uznávání prospektů, které mají být zveřejňovány pro přijetí cenných papírů ke kotování, představuje důležitý krok k vytvoření vnitřního trhu Společenství.
(14) V této souvislosti je nutné určit, které orgány jsou příslušné kontrolovat a schvalovat prospekt, který má být zveřejněn pro přijetí cenných papírů ke kotování, v případě současných žádostí o přijetí ke kotování ve více členských státech.
(15) Článek 21 směrnice Rady 89/298/EHS ze dne 17. dubna 1989 o koordinaci požadavků na sestavení, kontrolu a šíření prospektu, který má být zveřejněn při veřejné nabídce převoditelných cenných papírů [7], který stanoví, že pokud jsou veřejné nabídky činěny současně nebo v krátkém časovém rozmezí ve více členských státech, musí být prospekt pro veřejnou nabídku cenných papírů sestavený a schválený ve smyslu článku 7, 8 nebo 12 uvedené směrnice uznán podle zásady vzájemného uznávání jako prospekt pro veřejnou nabídku cenných papírů také v ostatních dotyčných členských státech.
(16) Je také žádoucí uznat prospekt pro veřejnou nabídku cenných papírů jako prospekt pro přijetí ke kotování, pokud je žádost o přijetí ke kotování na burze cenných papírů podána v krátké době po veřejné nabídce.
(17) Vzájemné uznávání prospektů pro veřejnou nabídku a pro přijetí ke kotování samo o sobě nezaručuje nárok na přijetí cenných papíru ke kotování.
(18) Je účelné rozšířit na základě vzájemnosti uznávání na prospekty pro přijetí cenných papírů ke kotování vydané ve třetích zemích, s nimiž Společenství uzavře dohodu.
(19) Jeví se vhodné umožnit členskému státu, ve kterém byla žádost o přijetí cenných papírů ke kotování podána, aby mohl v některých případech zčásti nebo zcela zprostit povinnosti zveřejňovat prospekty cenných papírů emitenty, jejichž cenné papíry již byly přijaty ke kotování na burze cenných papírů v jiném členském státě.
(20) Přední společnosti s dobrou mezinárodní pověstí, které jsou ve Společenství již delší dobu kotovány, budou mít pravděpodobně na přeshraničním kotování největší zájem.
Tyto společnosti jsou ve většině členských států ve všeobecném povědomí.
Údaje týkající se těchto společností jsou rozšířené a volně dostupné.
(21) Cílem této směrnice je zajistit dostatečnou informovanost investorů.
Proto pokud některá taková společnost požádá o přijetí svých cenných papírů ke kotování v některém hostitelském členském státě, jsou investoři obchodující na trhu v této zemi dostatečně chráněni, obdrží-li pouze souhrnné informace namísto úplného prospektu.
(22) Členské státy mohou stanovit nediskriminační minimální kvantitativní kritéria, jako například současnou tržní kapitalizaci akcií, která musí emitenti splnit, aby se na ně mohla vztahovat případná osvobození stanovená touto směrnicí.
Při zvyšující se integraci trhů s cennými papíry by měly mít příslušné orgány možnost poskytnout podobné podmínky i menším společnostem.
(23) Mnoho burz cenných papírů má sekundární trhy, na nichž se obchoduje s akciemi společností, které nebyly přijaty ke kotování.
V některých případech jsou sekundární trhy regulovány a kontrolovány orgány uznanými státními orgány, které vyžadují v podstatě stejnou průhlednost, jaká je požadována od společností přijatých ke kotování.
Proto by se zásady článku 23 této směrnice mohly rovněž vztahovat na případy, kdy uvedené společnosti žádají o přijetí svých cenných papírů ke kotování.
(24) Za účelem ochrany investorů musí být dokumenty, které mají být zpřístupněny veřejnosti, nejdříve zaslány příslušným orgánům členského státu, ve kterém je podávána žádost o přijetí cenných papírů ke kotování.
Na členském státě je rozhodnout, zda tyto dokumenty jeho příslušné orgány zkontrolují, a případně určit, jakým způsobem je tato kontrola prováděna.
(25) U cenných papírů přijatých ke kotování na burze cenných papírů ochrana investorů vyžaduje, aby dostávali vhodné pravidelné informace po celou dobu, po kterou jsou cenné papíry kotovány na burze cenných papírů.
Koordinace požadavků na tyto pravidelné informace má podobné cíle jako u prospektů, zejména zlepšit ochranu investorů, zajistit rovný přístup k ní, usnadnit kotování cenných papírů na více burzách cenných papírů v rámci Společenství, a tím přispět k vytvoření skutečného kapitálového trhu Společenství a umožnit plnější vzájemné prolínání trhů s cennými papíry.
(26) Podle této směrnice musí kotované společnosti zpřístupnit investorům co nejdříve roční účetní závěrku a výroční zprávu, které poskytují informace o společnosti za celé účetní období.
Směrnice Rady 78/660/EHS [8] harmonizovala právní a správní předpisy členských států o ročních účetních závěrkách některých forem společností.
(27) Společnosti by také měly alespoň jednou v průběhu každého účetní období informovat investory o své činnosti.
Tato směrnice se proto může omezit na koordinaci obsahu a šíření jediné zprávy pokrývající prvních šest měsíců účetního období.
(28) U běžných dluhových cenných papírů není vzhledem k právům, které tyto dluhové cenné papíry udělují svým držitelům, ochrana investorů pomocí zveřejnění pololetní zprávy významná.
Na základě této směrnice mohou být konvertibilní nebo vyměnitelné dluhové cenné papíry a dluhové cenné papíry s opčními listy přijaty ke kotování jen tehdy, jsou-li již příslušné akcie kotovány na téže burze cenných papírů nebo jiném regulovaném, pravidelně provozovaném uznaném otevřeném trhu nebo jsou-li přijímány ke kotování současně.
Členské státy se mohou odchýlit od této zásady pouze tehdy, je-li jejich příslušným úředním orgánům dostatečně doloženo, že držitelé dluhových cenných papírů mají veškeré informace pro vytvoření názoru na hodnotu akcií, ke kterým se tyto dluhové cenné papíry vztahují.
Proto je třeba pravidelné informace koordinovat pouze u společností, jejichž akcie jsou přijaty ke kotování na burze cenných papírů.
(29) Pololetní zpráva musí investorům umožňovat zasvěcené zhodnocení obecného vývoje činnosti obchodní společnosti v období, na které se zpráva vztahuje.
Zpráva však může obsahovat pouze základní údaje o finanční situaci a o celkovém chodu podnikání dané společnosti.
(30) K zabezpečení účinné ochrany investorů a řádného provozu burz cenných papírů se musí předpisy o pravidelných informacích, které mají uveřejňovat společnosti, jejichž akcie jsou přijaty ke kotování na burze cenných papírů ve Společenství, vztahovat nejen na společnosti z členských států, ale i na společnosti z třetích zemí.
(31) Politika dostatečné informovanosti investorů v oblasti cenných papírů může zvýšit jejich ochranu a posílit jejich důvěru vůči trhům cenných papírů, čímž zajistí jejich řádné fungování.
(32) Koordinace této politiky na úrovni Společenství, jíž se tato ochrana stane rovnocennější, může umožnit lepší vzájemné prolínání kapitálových trhů členských států, a tím napomoci vytvoření skutečného evropského kapitálového trhu.
(33) Z tohoto pohledu by měli být investoři informováni o podstatných podílech a změnách těchto podílů v obchodních společnostech Společenství, jejichž akcie jsou přijaty ke kotování na některé burze cenných papírů se sídlem nebo činné ve Společenství.
(34) Měl by být koordinovaně upřesněn obsah tohoto požadavku a prováděcí pravidla k němu.
(35) Společnosti, jejichž akcie jsou přijaty ke kotování na burzách cenných papírů Společenství, mohou informovat veřejnost o změnách podstatných podílů pouze tehdy, jsou-li o těchto změnách samy informovány držiteli těchto podílů.
(36) Většina členských států nestanoví držitelům tuto povinnost, a pokud tuto povinnost stanoví, jsou zde zásadní rozdíly v prováděcích pravidlech.
Proto by tato věc měla být koordinovaně upravena na úrovni Společenství.
(37) Tato směrnice by se neměla dotýkat povinností členských států týkajících se lhůt pro transpozici uvedených v příloze II části B,
PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:
HLAVA I
DEFINICE A OBLAST PŮSOBNOSTI
KAPITOLA I
Definice
Článek 1
Pro účely této směrnice se:
a) "emitenty" rozumějí společnosti, jiné právnické osoby a veškeré podniky, jejichž cenné papíry jsou předmětem žádosti o přijetí ke kotování na burze cenných papírů;
b) "subjekty kolektivního investování jinými než uzavřeného typu" rozumějí podílové fondy a investiční společnosti;
i) jejichž cílem je kolektivní investování kapitálu získaného od veřejnosti, které provozují svou činnost na základě zásady rozložení rizika a
ii) jejichž podílové jednotky jsou na žádost podílníků přímo nebo nepřímo odkoupeny nebo vyplaceny z majetku těchto subjektů.
Za rovnocenné odkupu nebo vyplacení se považuje jednání ze strany těchto subjektů k zajištění toho, aby se hodnota jejich podílových jednotek na burze významně nelišila od jejich čistého obchodního jmění;
c) "investičními společnostmi jinými než uzavřeného typu" rozumějí investiční společnosti;
i) jejichž cílem je kolektivní investování kapitálu získaného od veřejnosti, které provozují svou činnost na základě zásady rozložení rizika a
ii) jejichž akcie jsou na žádost akcionářů zpětně přímo nebo nepřímo odkoupeny nebo vyplaceny z majetku těchto společností.
Za rovnocenné odkupu nebo vyplacení se považuje jednání ze strany těchto společností k zajištění toho, aby se hodnota jejich podílových jednotek na burze významně nelišila od jejich čistého obchodního jmění;
d) "úvěrovou institucí" rozumí podnik, jehož činnost spočívá v přijímání vkladů nebo jiných splatných peněžních prostředků od veřejnosti a poskytování úvěrů na vlastní účet;
e) "podílovými jednotkami" rozumějí cenné papíry vydané subjekty kolektivního investování, které představují práva podílníků na podíl na majetku těchto subjektů;
f) "podílem" rozumějí práva, sekuritizovaná i nesekuritizovaná, která drží určitý podnik na základním kapitálu jiných podniků, aby vytvořil trvalé spojení s těmito podniky a tím přispěl ke své vlastní činnosti;
g) "čistým obratem" rozumí částka získaná z prodeje výrobků a poskytování služeb, které patří mezi obvyklé činnosti podniku, po odečtení prodejních slev a daně z přidané hodnoty a dalších daní přímo souvisejících s obratem;
h) "roční účetní závěrkou" rozumějí rozvaha, výkaz zisků a ztrát a přílohy účetní závěrky.
Tyto dokumenty tvoří jeden celek.
KAPITOLA II
Oblast působnosti
Článek 2
1. Články 5 až 19, 42 až 69 a 78 až 84 se vztahují na cenné papíry, které jsou přijaty ke kotování nebo jsou předmětem žádosti o přijetí ke kotování na burze se sídlem nebo činné v některém členském státě.
2. Členské státy mohou rozhodnout, že tuto směrnici nebudou uplatňovat na
a) podílové jednotky vydané subjekty kolektivního investování jinými než uzavřeného typu;
b) cenné papíry vydané členským státem nebo orgány jeho regionální nebo místní samosprávy.
Článek 3
1. Články 20 až 41 a příloha I se vztahují na cenné papíry, které jsou předmětem žádosti o přijetí ke kotování na burze cenných papírů se sídlem nebo činné v některém členském státě.
2. Ustanovení uvedená v odstavci 1 se nevztahují na
a) podílové jednotky vydané subjekty kolektivního investování jinými než uzavřeného typu;
b) cenné papíry vydané státem nebo orgány jeho regionální nebo místní samosprávy.
Článek 4
1. Články 70 až 77 se vztahují na společnosti, jejichž akcie jsou přijaty ke kotování na burze cenných papírů se sídlem nebo činné v některém členském státě bez ohledu na to, zda se přijetí týká samotných akcií nebo certifikátů je zastupujících, a bez ohledu na datum přijetí.
2. Ustanovení uvedená v odstavci 1 se však nevztahují na investiční společnosti jiné než uzavřeného typu.
3. Členské státy mohou z oblasti působnosti ustanovení uvedených v odstavci 1 vyloučit centrální banky.
HLAVA II
OBECNÁ USTANOVENÍ O KOTOVÁNÍ CENNÝCH PAPÍRŮ
KAPITOLA I
Obecné podmínky pro přijetí
Článek 5
Členské státy zajistí, aby
a) cenné papíry nebyly přijaty ke kotování na burze cenných papírů se sídlem nebo činné na jejich území, pokud nejsou splněny podmínky stanovené touto směrnicí;
b) se na emitenty cenných papírů přijatých k tomuto kotování, bez ohledu na datum přijetí, vztahovaly povinnosti stanovené touto směrnicí.
Článek 6
1. Přijetí cenných papírů ke kotování je vázáno na splnění podmínek stanovených v článcích 42 až 51 pro akcie a v článcích 52 až 63 pro dluhové cenné papíry.
2. Emitenti cenných papírů přijatých ke kotování musí splnit povinnosti stanovené v článcích 64 až 69 pro akcie a v článcích 78 až 84 pro dluhové cenné papíry.
3. Certifikáty zastupující akcie mohou být přijaty ke kotování pouze tehdy, pokud emitent zastoupených akcií splní podmínky stanovené v článcích 42 až 44 a povinnosti stanovené v článcích 64 až 69 a pokud certifikát splňuje podmínky stanovené v článcích 45 až 50.
Článek 7
Členské státy nesmějí přijetí cenných papírů vydaných společnostmi nebo jinými právnickými osobami se sídlem v jiném členském státě ke kotování podmiňovat tím, že tyto cenné papíry již byly přijaty ke kotování na burze cenných papírů se sídlem nebo činné v některém ze členských států.
KAPITOLA II
Přísnější nebo další podmínky a povinnosti
Článek 8
1. S výhradou zákazů stanovených článkem 7 a články 42 až 63 mohou členské státy stanovit pro přijetí cenných papírů ke kotování přísnější podmínky než ty, které stanoví články 42 až 63, nebo další podmínky za předpokladu, že se tyto přísnější a další podmínky vztahují stejně na všechny emitenty nebo na všechny emitenty určité kategorie a že jsou zveřejněny před tím, než je podána žádost o přijetí daných cenných papírů.
2. Členské státy mohou stanovit pro emitenty cenných papírů, které jsou přijaty ke kotování, přísnější povinnosti než ty, které stanoví články 64 až 69 a 78 až 84, nebo další povinnosti za předpokladu, že se tyto přísnější nebo další povinnosti vztahují stejně na všechny emitenty nebo na všechny emitenty určité kategorie.
3. Členské státy mohou za stejných podmínek, jako jsou stanoveny v článku 9, povolit výjimky z přísnějších nebo dalších podmínek a povinností zmíněných v odstavcích 1 a 2.
4. Členské státy mohou, v souladu se svými právními předpisy, požadovat od emitentů cenných papírů přijatých ke kotování, aby veřejnost pravidelně informovali o své finanční situaci a o celkovém chodu jejich podnikání.
KAPITOLA III
Výjimky
Článek 9
Výjimky z podmínek pro přijetí cenných papírů ke kotování, které jsou povoleny v souladu s články 42 až 63, se musí vztahovat stejně na všechny emitenty, pokud jsou okolnosti, které je odůvodňují, stejného druhu.
Článek 10
Členské státy mohou rozhodnout, že nebudou přijetí ke kotování dluhových cenných papírů, které vydávají společnosti a jiné právnické osoby se sídlem v některém členském státě, jež jsou založeny, upraveny nebo spravovány podle zvláštního zákona nebo na základě zvláštního zákona, vázat na splnění podmínek uvedených v článcích 52 až 63 a povinnosti stanovené v čl. 81 odst. 1 a 3, pokud splácení těchto dluhových cenných papírů a platbu úroků z nich zaručuje některý členský stát nebo některý ze států, z nichž se federativní členský stát skládá.
KAPITOLA IV
Pravomoc příslušných vnitrostátních orgánů
Oddíl 1
Rozhodnutí o přijetí cenných papírů ke kotování
Článek 11
1. Příslušné orgány uvedené v článku 105 rozhodují o přijetí cenných papírů ke kotování na burze cenných papírů se sídlem nebo činné na jejich území.
2. Aniž jsou dotčeny jiné pravomoci jim svěřené, mohou příslušné orgány zamítnout žádost o přijetí cenného papíru ke kotování, pokud je podle jejich názoru situace emitenta taková, že by přijetí cenného papíru ke kotování bylo na újmu zájmů investorů.
Článek 12
Odchylně od článku 8 mohou členské státy, avšak pouze v zájmu ochrany investorů, svěřit příslušným orgánům takové pravomoci, aby mohly vázat přijetí cenného papíru ke kotování na splnění zvláštních podmínek, které tyto orgány považují za vhodné a o kterých žadatele výslovně informují.
Článek 13
1. Jsou-li žádosti o přijetí stejného cenného papíru ke kotování na burzách cenných papírů se sídlem nebo činných ve více než jednom členském státě podávány zároveň nebo v krátkém časovém rozmezí nebo je-li žádost o přijetí podávána pro cenný papír, který již je kotován na burze cenných papírů v jiném členském státě, vymění si příslušné orgány mezi sebou tyto informace a učiní potřebná opatření, aby tento postup co nejvíce urychlily a co nejvíce zjednodušily formality a případné další podmínky požadované pro přijetí dotyčného cenného papíru ke kotování.
2. V zájmu usnadnění práce příslušných orgánů musí každá žádost o přijetí cenného papíru ke kotování na burze cenných papírů se sídlem nebo činné ve členském státě obsahovat informaci, zda je podobná žádost podávána nebo byla podána v některém jiném členském státě nebo zda bude podána v blízké budoucnosti.
Článek 14
Příslušné orgány mohou odmítnout přijmout ke kotování cenný papír, který již je kotován v jiném členském státě, pokud emitent neplní povinnosti, které vyplývají z přijetí v tomto jiném členském státě.
Článek 15
Pokud se žádost o přijetí ke kotování vztahuje na certifikáty zastupující akcie, posoudí se žádost pouze tehdy, pokud příslušné orgány zjistí, že emitent certifikátu nabízí dostatečné záruky na ochranu investorů.
Oddíl 2
Informace vyžadované příslušnými orgány
Článek 16
1. Emitent, jehož cenné papíry jsou přijaty ke kotování, musí příslušným orgánům poskytnout veškeré informace, které tyto orgány považují za důležité pro ochranu investorů nebo pro řádné fungování trhu.
2. Pokud to vyžaduje ochrana investorů nebo řádné fungování trhu, mohou příslušné orgány od investora požadovat, aby určité informace zveřejnil ve formě a ve lhůtě, které považují za vhodné.
Pokud emitent těmto požadavkům nevyhoví, mohou příslušné orgány tyto informace zveřejnit samy poté, co obdrží stanovisko emitenta.
Oddíl 3
Opatření v případě, že emitent neplní povinnosti vyplývající z přijetí cenných papírů ke kotování
Článek 17
Pokud emitent neplní povinnosti vyplývající z přijetí cenných papírů ke kotování, mohou příslušné orgány tuto skutečnost zveřejnit, aniž jsou dotčena jiná opatření nebo sankce, které pro tento případ stanoví.
Oddíl 4
Pozastavení a zastavení kotování
Článek 18
1. Příslušné orgány mohou rozhodnout, že pozastaví kotování cenného papíru, pokud je nebo může být dočasně ohroženo řádné fungování trhu nebo pokud to vyžaduje ochrana investorů.
2. Příslušné orgány mohou rozhodnout, že zastaví kotování cenného papíru, pokud je jim dostatečně doloženo, že vzhledem ke zvláštním okolnostem není nadále možné udržet normální pravidelné obchodování s daným cenným papírem.
Oddíl 5
Soudní přezkum v případě zamítnutí přijetí cenných papírů ke kotování nebo zastavení kotování
Článek 19
1. Členské státy zajistí, aby rozhodnutí příslušných orgánů o zamítnutí přijetí cenného papíru ke kotování nebo o zastavení kotování cenného papíru byla přezkoumatelná soudem.
2. Žadateli je rozhodnutí o jeho žádosti o přijetí cenných papírů ke kotování oznámeno do šesti měsíců od obdržení žádosti nebo, pokud si v této době příslušné orgány vyžádají další informace, do šesti měsíců poté, co žadatel tyto informace poskytne.
3. Nevydání rozhodnutí ve lhůtách stanovených v odstavci 2 se považuje rozhodnutí o zamítnutí žádosti.
Toto zamítnutí je přezkoumatelné soudem podle odstavce 1.
HLAVA III
ZVLÁŠTNÍ PODMÍNKY PRO KOTOVÁNÍ CENNÝCH PAPÍRŮ
KAPITOLA I
Zveřejnění prospektu pro přijetí cenných papírů ke kotování
Oddíl 1
Obecná ustanovení
Článek 20
Členské státy zajistí, aby bylo přijetí cenných papírů ke kotování na burze cenných papírů se sídlem nebo činné na jejich území podmíněno zveřejněním informačního dokumentu (dále jen "prospekt") v souladu s kapitolou I hlavy V.
Článek 21
1. Prospekt cenného papíru musí obsahovat údaje, které jsou s ohledem na konkrétní poměry emitenta a cenných papírů, jež jsou předmětem žádosti o přijetí ke kotování, nezbytné k tomu, aby investoři a jejich investiční poradci mohli zasvěceně zhodnotit majetek a závazky, finanční situaci, hospodářský výsledek a finanční vyhlídky emitenta a práva spojená s danými cennými papíry.
2. Členské státy zajistí, aby povinnost uvedenou v odstavci 1 měly osoby odpovědné za prospekt uvedené v příloze v bodě 1.1 programů A a B.
Článek 22
1. Aniž je dotčena povinnost uvedená v článku 21, zajistí členské státy, aby prospekty, s výjimkou možností uvedených v článcích 23 a 24, obsahovaly v co nejsnáze analyzovatelné a srozumitelné podobě alespoň údaje stanovené v programech A, B nebo C v příloze I podle toho, zda se jedná o akcie, dluhové cenné papíry nebo certifikáty zastupující akcie.
2. Ve zvláštních případech uvedených ve článcích 25 až 34 se prospekty sestavují v souladu s údaji uvedenými v těchto článcích se zřetelem k možným výjimkám uvedeným v článcích 23 a 24.
3. Pokud některé body v programech A, B a C neodpovídají činnosti nebo právní formě emitenta, tyto body se přiměřeně upraví a prospekt obsahuje údaje rovnocenné.
Oddíl 2
Částečné nebo plné osvobození od povinnosti zveřejňovat prospekt
Článek 23
Aniž je dotčen čl. 39 odst. 1., mohou členské státy zmocnit orgány příslušné ke kontrole prospektů ve smyslu této směrnice (dále jen "příslušné orgány"), aby emitenty zčásti nebo zcela osvobodily od povinnosti zveřejnit prospekt v těchto případech:
1) pokud cenné papíry, které jsou předmětem žádosti o přijetí ke kotování, jsou
a) cenné papíry, které byly předmětem veřejné emise;
b) cenné papíry, které byly vydány v souvislosti s nabídkou převzetí;
c) cenné papíry, které byly vydány v souvislosti s fúzí zahrnující splynutí s jinou společností nebo vznik nové společnosti, s rozdělením společnosti, s převodem majetku a závazků společnosti nebo jejich části nebo jako protiplnění za nepeněžité vklady;
a pokud byl v průběhu dvanácti měsíců před přijetím cenných papírů ke kotování v témže členském státě zveřejněn dokument, který podle názoru příslušných orgánů obsahuje údaje rovnocenné údajům požadovaným touto směrnicí pro prospekt. Rovněž musí být zveřejněny veškeré významné změny, ke kterým došlo od sestavení uvedeného dokumentu. Dokument musí být zpřístupněn veřejnosti v sídle emitenta a u finančních institucí, které jsou jeho platebními místy, a veškeré významné změny musí být zveřejněny v souladu s čl. 98 odst. 1 a čl. 99 odst. 1;
2) pokud cenné papíry, které jsou předmětem žádosti o přijetí ke kotování, jsou
a) akcie, které již byly bezplatně přiděleny držitelům akcií již kotovaných na téže burze cenných papírů, nebo
b) akcie vyplývající z konverze konvertibilních dluhových cenných papírů nebo akcie vydané po výměně vyměnitelných dluhových cenných papírů, pokud již jsou akcie společnosti, jejíž akcie se vydávají formou konverze či výměny, kotovány na téže burze cenných papírů, nebo
c) akcie vyplývající z výkonu práv udělených opčními listy, pokud již jsou akcie společnosti, jejíž akcie se vydávají držitelům opcí, kotovány na téže burze cenných papírů, anebo
d) akcie vydané náhradou za akcie již kotované na téže burze cenných papírů, pokud emise těchto nových akcií neznamená zvýšení upsaného základního kapitálu společnosti;
a informace uvedené v kapitole 2 seznamu A byly přiměřeně zveřejněny v souladu s čl. 98 odst. 1 a čl. 99 odst. 1;
3) pokud cenné papíry, které jsou předmětem žádosti o přijetí ke kotování, jsou
a) akcie, jejichž buď počet, nebo odhadovaná tržní hodnota, nebo jmenovitá hodnota, anebo, neexistuje-li jmenovitá hodnota, ocenění v účetnictví, činí méně než 10 % počtu nebo odpovídající hodnoty akcií téhož druhu již kotovaných na téže burze cenných papírů;
b) dluhové cenné papíry emitované společnostmi a jinými právnickými osobami z některého členského státu, které
i) při své činnosti využívají státního monopolu a
ii) jsou zřízeny nebo upraveny zvláštním zákonem nebo na základě zvláštního zákona nebo jejichž úvěry jsou bezpodmínečně a neodvolatelně zaručeny členským státem nebo některým státem, z nichž se federativní členský stát skládá;
c) dluhové cenné papíry emitované právnickými osobami z některého členského státu jinými než obchodními společnostmi, které
i) byly zřízeny zvláštním zákonem a
ii) jejich činnost upravuje tento zákon a spočívá výlučně v
- získávání prostředků pod státním dohledem prostřednictvím emise dluhových cenných papírů a
- financování výroby ze získaných zdrojů a zdrojů poskytnutých členským státem a
iii) jejichž dluhové cenné papíry považují vnitrostátní právní předpisy pro účely kotování za dluhové cenné papíry vydané nebo zaručené státem;
d) akcie přidělené zaměstnancům, pokud již byly akcie stejného druhu přijaty ke kotování na téže burze cenných papírů; akcie, které se odlišují pouze ve dni nabytí práva na dividendy, se nepovažují za akcie jiného druhu;
e) cenné papíry již přijaté ke kotování na jiné burze cenných papírů v témže členském státě;
f) akcie vydané členům řídicích orgánů komanditní společnosti na akcie jako protiplnění za částečné nebo úplné vzdání se statutárních práv na zisky společnosti, pokud již byly akcie stejného druhu přijaty ke kotování na téže burze cenných papírů; akcie, které se odlišují pouze ve dni nabytí práva na dividendy, se nepovažují za akcie jiného druhu;
g) dodatečné certifikáty, které zastupují akcie a jsou vydávány výměnou za zastupované akcie, pokud emise těchto nových certifikátů neznamená zvýšení upsaného základního kapitálu společnosti a pokud certifikáty, které zastupují tyto akcie, jsou již kotovány na téže burze cenných papírů;
a pokud
- v případě podle písmene a) emitent dosáhl souladu s požadavky vnitrostátních orgánů na zveřejňování informací na burzách cenných papírů a předložil roční účetní závěrky, výroční zprávy a průběžné zprávy, které tyto orgány považují za dostatečné,
- v případě podle písmene e) byl zveřejněn prospekt cenného papíru v souladu s touto směrnicí,
- ve všech případech uvedených v písmenech a) až g) byly informace o počtu a druhu cenných papírů, které mají být přijaty ke kotování, a okolnosti, za nichž byly tyto cenné papíry vydány, zveřejněny v souladu s čl. 98 odst. 1 a čl. 99 odst. 1.
4) pokud
a) cenné papíry, akcie emitenta nebo certifikáty zastupující tyto akcie již byly přijaty ke kotování v jiném členském státě nejméně tři roky před podáním žádosti o přijetí ke kotování;
b) příslušné orgány jednoho nebo více členských států, v nichž jsou emitentovy cenné papíry přijaty ke kotování, potvrdily způsobem, který příslušné orgány členského státu, v němž je podána žádost o přijetí ke kotování, považují za dostatečný, že emitent v předchozích třech letech nebo po celou dobu kotování, je-li kratší než tři roky, plnil veškeré povinnosti týkající se informování a přijetí ke kotování, které tato směrnice stanoví pro společnosti, jejichž cenné papíry jsou přijaty ke kotování na burze cenných papírů;
c) se následující dokumenty vcelku zveřejní způsobem uvedeným v článku 98 a v čl. 99 odst. 1:
i) dokument obsahující tyto údaje:
- prohlášení o podání žádosti o přijetí cenných papírů ke kotování na burze cenných papírů.
V případě akcií obsahuje prohlášení upřesnění počtu a druhu akcií a souhrnný popis práv s nimi spojených.
V případě certifikátů zastupujících akcie obsahuje prohlášení bližší určení práv spojených se zastupovanými akciemi a údaje o možnosti konverze těchto certifikátů na zastupované akcie a o postupu této konverze.
V případě dluhových cenných papírů obsahuje prohlášení upřesnění jmenovité hodnoty úvěru (není-li tato hodnota pevná, je třeba k tomu vydat prohlášení) a podmínky úvěru; s výjimkou stálých emisí dále emisní a splatnou cenu a jmenovitou úrokovou sazbu (pokud existuje více úrokových sazeb, podmínky jejich změny); v případě konvertibilních a vyměnitelných dluhových cenných papírů, dluhových cenných papírů s opčními listy nebo opčních listů obsahuje prohlášení bližší určení druhu akcií nabídnutých formou konverze, výměny nebo upisování, práv s nimi spojených, podmínky a způsoby konverze, výměny nebo upisování a upřesnění případů, kdy mohou být tyto podmínky změněny,
- podrobnosti o každé významné změně nebo vývoji nastalých ode dne, ke kterému se vztahují dokumenty uvedené v bodech ii) a iii),
- údaje specifické pro trh v zemi, ve které je žádáno o přijetí cenných papírů ke kotování, týkající se zejména systému daně z příjmů, platebních míst emitenta a způsobu, jakým jsou zveřejňována oznámení investorům,
- prohlášení učiněné osobami odpovědnými za údaje poskytnuté podle prvních třech odrážek o tom, že tyto údaje odpovídají skutečnosti a neobsahují žádná opomenutí, která by mohla ovlivnit vypovídací hodnotu dokumentu;
ii) poslední výroční zpráva, poslední auditovaná roční účetní závěrka (sestavuje-li emitent vlastní i konsolidovanou roční účetní závěrku, předloží obě závěrky. Příslušné orgány však mohou emitentovi povolit, aby předložil buď jen vlastní, nebo jen konsolidovanou závěrku, jestliže nepředložená závěrka neobsahuje žádné další významné informace) a emitentova poslední pololetní zpráva za daný rok, pokud již byla zveřejněna;
iii) veškeré prospekty cenných papírů nebo obdobné dokumenty zveřejněné emitentem v průběhu dvanácti měsíců před podáním žádosti o přijetí ke kotování;
iv) následující údaje, pokud nejsou obsaženy v dokumentech uvedených v bodech i), ii) a iii):
- složení správních, řídicích a dozorčích orgánů společnosti a funkce vykonávané jednotlivými členy,
- obecné údaje o základním kapitálu,
- současná situace vycházející z posledních údajů předaných emitentovi podle článků 85 až 97,
- případné zprávy statutárních auditorů k poslední zveřejněné roční závěrce, které vyžadují vnitrostátní právní předpisy členského státu, na jehož území se nachází sídlo emitenta;
d) oznámení, nápisy, plakáty a dokumenty oznamující přijetí cenných papírů ke kotování a uvádějící základní charakteristiky těchto cenných papírů a další dokumenty vztahující se k jejich přijetí ke kotování, které jsou určeny ke zveřejnění emitentem nebo jeho jménem, uvádějí existenci informací uvedených v písmenu c) a oznamují, kde tyto údaje jsou nebo budou zveřejněny způsobem stanoveným v článku 98;
a
e) informace uvedené v písmenu c) a oznámení, nápisy, plakáty a dokumenty uvedené v písmenu d) se před zveřejněním zašlou příslušným orgánům;
5) pokud společnosti, jejichž akcie již byly kotovány po dobu nejméně dvou přecházejících let na sekundárním trhu cenných papírů regulovaném a kontrolovaném úředně uznanými orgány, žádají o přijetí svých cenných papírů ke kotování na burze cenných papírů ve stejném členském státě a informace, které se podle názoru příslušných orgánů v zásadě shodují s informacemi vyžadovanými podle této směrnice, jsou dostupné investorům před dnem, kdy přijetí cenných papírů ke kotování nabude účinnosti.
Oddíl 3
Osvobození od povinnosti zahrnout některé údaje do prospektu
Článek 24
Příslušné orgány mohou povolit neuvedení určitého údaje požadovaného touto směrnicí v prospektu, mají-li za to, že
a) tento údaj má pouze malý význam a neovlivnil by hodnocení majetku a závazků, finanční situace, hospodářského výsledku a finančních vyhlídek emitenta, nebo
b) by zveřejnění tohoto údaje bylo v rozporu s veřejným zájmem nebo by emitenta vážně poškodilo; ve druhém uvedeném případě však nesmí neuvedení údaje uvádět veřejnost v omyl ohledně skutečností a okolností, jejichž znalost je podstatná k hodnocení daných cenných papírů.
Oddíl 4
Obsah prospektu ve zvláštních případech
Článek 25
1. Pokud se žádost o přijetí ke kotování na burze cenných papírů vztahuje na akcie přednostně nabízené akcionářům emitenta a jeho akcie jsou již kotovány na téže burze cenných papírů, mohou příslušné orgány povolit, aby prospekt obsahoval pouze údaje uvedené v programu A v příloze I
a) v kapitole 1;
b) v kapitole 2;
c) v kapitole 3 bodech 3.1.0, 3.1.5, 3.2.0, 3.2.1, 3.2.6, 3.2.7, 3.2.8 a 3.2.9;
d) v kapitole 4 bodech 4.2, 4.4, 4.5, 4.7.1 a 4.7.2;
e) v kapitole 5 bodech 5.1.4 a 5.1.5 a 5.5;
f) v kapitole 6 bodech 6.1, 6.2.0, 6.2.1, 6.2.2. a 6.2.3; a
g) v kapitole 7.
Pokud jsou akcie podle prvního pododstavce zastupované certifikáty, musí prospekt obsahovat, nestanoví-li čl. 33 odst. 2 a 3 jinak, kromě údajů uvedených v prvním pododstavci alespoň údaje uvedené v programu C v příloze I
a) v kapitole 1 bodech 1.1, 1.3, 1.4, 1.6 a 1.8;
b) v kapitole 2.
2. Pokud se žádost o přijetí ke kotování vztahuje na konvertibilní nebo vyměnitelné dluhové cenné papíry nebo dluhové cenné papíry s opčními listy přednostně nabízené akcionářům emitenta a jeho akcie jsou již kotovány na téže burze cenných papírů, mohou příslušné orgány povolit, aby prospekt obsahoval pouze
a) údaje o druhu akcií nabízených formou konverze, výměny nebo upisování a o právech s nimi spojených;
b) údaje uvedené v programu A v příloze I, zmíněné v odst. 1 prvním pododstavci, s výjimkou údajů uvedených v kapitole 2 uvedeného programu;
c) údaje uvedené v kapitole 2 programu B v příloze I;
d) podmínky a postup konverze, výměny a upisování a případy, kdy mohou být tyto podmínky změněny.
3. Pokud je prospekt podle odstavců 1 a 2 zveřejňován v souladu s článkem 98, musí být doplněn o roční účetní závěrku za poslední účetní období.
4. Pokud emitent sestavuje vlastní i konsolidovanou roční účetní závěrku, musí být k prospektu připojeny obě závěrky.
Příslušné orgány však mohou emitentovi povolit, aby k prospektu připojil buď jen vlastní, nebo jen konsolidovanou roční účetní závěrku, jestliže nepřipojená závěrka neobsahuje žádné další významné informace.
Článek 26
1. Pokud se žádost o přijetí ke kotování na burze cenných papírů vztahuje na dluhové cenné papíry, které nejsou konvertibilní, vyměnitelné ani spojené s opčními listy a které vydává podnik, jehož akcie jsou již kotovány na téže burze cenných papírů, mohou příslušné orgány povolit, aby prospekt obsahoval pouze údaje uvedené v programu B v příloze I
a) v kapitole 1;
b) v kapitole 2;
c) v kapitole 3 bodech 3.1.0, 3.1.5, 3.2.0 a 3.2.2;
d) v kapitole 4 bodě 4.3;
e) v kapitole 5 bodech 5.1.2, 5.1.3, 5.1.4 a 5.4;
f) v kapitole 6; a
g) v kapitole 7.
2. Pokud je prospekt podle odstavce 1 zveřejňován v souladu s článkem 98, musí být doplněn o roční účetní závěrku za poslední účetní období.
3. Pokud emitent sestavuje vlastní i konsolidovanou roční účetní závěrku, musí být k prospektu připojeny obě závěrky.
Příslušné orgány však mohou emitentovi povolit, aby k prospektu připojil jen vlastní, nebo jen konsolidovanou roční účetní závěrku, jestliže nepřipojená závěrka neobsahuje žádné další významné informace.
Článek 27
Pokud se žádost o přijetí ke kotování na burze cenných papírů vztahuje na dluhové cenné papíry, jež jsou téměř všechny v důsledku své povahy obvykle nakupovány a s nimiž obchoduje omezený okruh investorů zvlášť informovaných v oblasti investic, mohou příslušné orgány povolit, aby v prospektu některé údaje stanovené v programu B v příloze I nebyly uvedeny nebo byly nahrazeny souhrnnými údaji, jestliže tyto informace nejsou z pohledu těchto investorů významné.
Článek 28
1. Pro přijetí cenných papírů vydávaných finančními institucemi ke kotování na burze cenných papírů musí prospekt obsahovat
a) alespoň údaje uvedené v kapitolách 1, 2, 3, 5 a 6 programů A (u akcií) nebo B (u dluhových cenných papírů) v příloze I;
b) údaje přizpůsobené zvláštní povaze emitenta těchto cenných papírů v souladu s pravidly, která pro tento účel stanovení vnitrostátní právní předpisy nebo příslušné orgány, avšak přinejmenším rovnocenné údajům uvedeným v kapitolách 4 a 7 programů A nebo B v příloze I.
2. Členské státy určí finanční instituce, na které se tento článek vztahuje.
3. Úpravu podle tohoto článku lze použít rovněž na
a) subjekty kolektivního investování, jejichž podílové jednotky nebyly vyňaty z oblasti působnosti této směrnice podle čl. 3 odst. 2 písm. a);
b) finanční společnosti, které nevykonávají jinou činnost než získávání kapitálu za účelem jeho poskytování mateřské společnosti nebo přičleněným podnikům této mateřské společnosti;
c) společnosti, které drží portfolia cenných papírů, licencí či patentů a nevykonávají jinou činnost než správu těchto portfolií.
Článek 29
Pokud se žádost o přijetí ke kotování vztahuje na dluhové cenné papíry emitované průběžně či opakovaně úvěrovými institucemi, které pravidelně zveřejňují své roční účetní závěrky a které jsou v rámci Společenství zřízeny nebo upraveny zvláštním zákonem nebo na základě zvláštního zákona anebo podléhají veřejnému dohledu za účelem ochrany úspor, mohou členské státy povolit, aby prospekt obsahoval pouze
a) údaje uvedené v bodě 1.1 a kapitole 2 programu B v příloze I;
b) údaje o událostech podstatných pro hodnocení daných cenných papírů, pokud se uskutečnily po dni, k němuž byla sestavena poslední zveřejněná roční účetní závěrka.
Tato účetní závěrka musí být zpřístupněna veřejnosti u emitenta nebo u finančních institucí, které jsou jeho platebními místy.
Článek 30
1. Pro přijetí dluhových cenných papírů zaručených právnickou osobou ke kotování na burze cenných papírů musí prospekt obsahovat
a) pokud se týká emitenta, údaje uvedené v programu B v příloze I; a
b) pokud se týká ručitele, údaje uvedené v bodě 1.3 a kapitolách 3 až 7 uvedeného programu.
Je-li emitent nebo ručitel finanční institucí, musí být část prospektu týkající se této finanční instituce sestavena v souladu s článkem 28, aniž je dotčen první pododstavec tohoto odstavce.
2. Je-li emitentem zaručených dluhových cenných papírů finanční společnost ve smyslu čl. 28 odst. 3, musí prospekt obsahovat
a) pokud se týká emitenta, údaje uvedené v kapitolách 1, 2 a 3 a bodech 5.1.0 až 5.1.5 a 6.1 programu B v příloze I;
b) pokud se týká ručitele, údaje uvedené v bodě 1.3 a kapitolách 3 až 7 uvedeného programu.
3. Je-li více ručitelů, musí být stanovené údaje uvedeny pro každého z nich; příslušné orgány však mohou povolit zestručnění těchto údajů, aby byl prospekt srozumitelnější.
4. Záruční smlouva musí být v případech uvedených v odstavcích 1, 2 a 3 zpřístupněna veřejnosti v sídle emitenta a u finančních institucí, které jsou jeho platebními místy.
Opis smlouvy musí být poskytnut každé dotčené osobě na požádání.
Článek 31
1. Pokud se žádost o přijetí ke kotování na burze cenných papírů vztahuje na konvertibilní nebo vyměnitelné dluhové cenné papíry nebo dluhové cenné papíry s opčními listy, musí prospekt obsahovat
a) údaje o druhu akcií nabízených formou konverze, výměny nebo upisování a o právech s nimi spojených;
b) údaje uvedené v bodě 1.3 a kapitolách 3 až 7 programu A v příloze I;
c) údaje uvedené v kapitole 2 programu B v příloze I;
d) podmínky a postup konverze, výměny a upisování a případy, kdy mohou být tyto podmínky změněny.
2. Není-li emitent konvertibilních nebo vyměnitelných dluhových cenných papírů nebo dluhových cenných papírů s opčními listy zároveň emitentem akcií, musí prospekt cenného papíru obsahovat
a) údaje o druhu akcií nabízených formou konverze, výměny nebo upisování a o právech s nimi spojených;
b) pokud se týká emitenta cenných papírů, údaje uvedené v programu B v příloze I;
c) pokud se týká emitenta akcií, údaje uvedené v bodě 1.3 a kapitolách 3 až 7 programu A v příloze I; a
d) podmínky a postup konverze, výměny a upisování a případy, kdy mohou být tyto podmínky změněny.
Je-li však emitentem těchto dluhových cenných papírů finanční společnost ve smyslu čl. 28 odst. 3, musí prospekt obsahovat ve vztahu k této společnosti pouze údaje uvedené v kapitolách 1, 2 a 3 a bodech 5.1.0 až 5.1.5 a 6.1 programu B v příloze I.
Článek 32
1. Pokud se žádost o přijetí ke kotování na burze cenných papírů vztahuje na cenné papíry, které byly vydány v souvislosti s fúzí zahrnující splynutí s jinou společností nebo vznik nové společnosti, s rozdělením společnosti, s převodem majetku a závazků společnosti nebo jejich části, s nabídkou převzetí nebo jako protiplnění za nepeněžité vklady, musí být dokumenty uvádějící podmínky těchto operací a počáteční rozvaha, též vystavená pro forma, jestliže emitent dosud nesestavil svou roční účetní závěrku, zpřístupněny veřejnosti v sídle emitenta a u finančních institucí, které jsou jeho platebními místy, aniž je dotčena povinnost zveřejnit prospekt.
2. Pokud se operace uvedená v odstavci 1 uskutečnila před více než dvěma lety, mohou příslušné orgány emitenta zprostit povinnosti podle uvedeného odstavce.
Článek 33
1. Pokud se žádost o přijetí ke kotování na burze cenných papírů vztahuje na certifikáty zastupující akcie, musí prospekt obsahovat údaje stanovené v programu C v příloze I pro certifikáty a informace stanovené v programu A v příloze I pro zastoupené akcie.
2. Příslušné orgány však mohou zprostit emitenta certifikátů povinnosti zveřejnit podrobnosti o vlastní finanční situaci, je-li emitentem
a) úvěrová instituce členského státu, která je zřízena nebo upravena zvláštním zákonem nebo na základě zvláštního zákona nebo podléhá veřejnému dohledu za účelem ochrany úspor, nebo
b) dceřiná společnost, kterou alespoň z 95 % vlastní úvěrová instituce podle písmene a), za jejíž závazky vůči držitelům certifikátů tato úvěrová instituce bezpodmínečně ručí a která podléhá formálně nebo fakticky témuž dohledu, nebo
c) "administratiekantoor" v Nizozemsku, jehož postavení při úschově zastupovaných cenných papírů upravují zvláštní předpisy příslušných orgánů.
3. V případě certifikátů vydaných organizací pro převod cenných papírů nebo pomocnou institucí zřízenou touto organizací mohou příslušné orgány upustit od zveřejnění údajů uvedených v kapitole 1 programu C v příloze I.
Článek 34
1. Pokud se stát nebo některý ze států, z nichž se federativní stát skládá bezpodmínečně a neodvolatelně zaručí za splácení úvěru a platby úroků u dluhových cenných papírů, které jsou předmětem žádosti o přijetí ke kotování, mohou vnitrostátní právní předpisy nebo příslušné orgány umožnit zestručnění údajů stanovených v kapitolách 3 a 5 programu B v příloze I.
2. Možnost zestručnění podle odstavce 1 lze použít i na společnosti zřízené nebo upravené zvláštním zákonem nebo na základě zvláštního zákona, které jsou oprávněny vybírat poplatky od svých klientů.
Oddíl 5
Kontrola a šíření prospektů
Článek 35
1. Prospekt nesmí být zveřejněn před schválením příslušnými orgány.
2. Příslušné orgány schválí zveřejnění prospektu pouze tehdy, mají-li za to, že prospekt splňuje veškeré požadavky stanovené touto směrnicí.
Článek 36
Příslušné orgány rozhodnou, zda přijmou auditorskou zprávu s výrokem statutárního auditora podle bodu 1.3 programů A a B v příloze I, nebo zda budou případně požadovat další zprávu.
Požadavek na další zprávu musí vyplynout z ověření každého jednotlivého případu.
Na žádost statutárního auditora nebo emitenta jim musí příslušné orgány sdělit důvody tohoto požadavku.
Oddíl 6
Určení příslušného orgánu
Článek 37
Jsou-li pro stejný cenný papír žádosti o přijetí ke kotování na burzách cenných papírů se sídlem nebo činných ve více členských státech, včetně členského státu, v němž má emitent sídlo, podány zároveň nebo v krátkém časovém rozmezí, sestaví se prospekt cenného papíru v souladu s pravidly stanovenými touto směrnicí v členském státě, v němž má emitent sídlo, a schválí jej příslušné orgány tohoto státu; není-li sídlo emitenta v žádném z těchto členských států, musí emitent zvolit jeden z těchto států, podle jehož právních předpisů bude prospekt cenného papíru sestaven a schválen.
Oddíl 7
Vzájemné uznávání
Článek 38
1. Po schválení v souladu s článkem 37 musí být prospekt, případně po překladu, uznán ostatními členskými státy, v nichž byla žádost o přijetí cenného papíru ke kotování podána, aniž je nutné získat schválení příslušných orgánů těchto států a aniž mají tyto státy možnost požadovat, aby byly do prospektu zahrnuty další údaje.
Příslušné orgány však mohou požadovat, aby prospekt cenného papíru zahrnoval údaje specifické pro trh v dané zemi, týkající se zejména systému daně z příjmů, finančních organizací určených jako platební místa emitenta v dané zemi a způsobu, jakým jsou zveřejňována oznámení investorům.
2. Prospekt schválený příslušnými orgány ve smyslu článku 37 musí být uznán v jiném členském státě, ve kterém byla podána žádost o přijetí cenného papíru ke kotování, i v případě, že bylo povoleno částečné osvobození nebo částečná odchylka podle této směrnice, pokud
a) typ částečného osvobození nebo částečné odchylky uznávají právní předpisy daného členského státu;
b) podmínky, na jejichž základě bylo přiznáno částečné osvobození nebo částečná odchylka, existují také v daném členském státě, a neexistují žádné další podmínky týkající se tohoto osvobození nebo odchylky, které by mohly vést příslušný orgán v daném členském státě k jejich odmítnutí.
I v případě, že podmínky uvedené v písmenech a) a b) nejsou splněny, může dotyčný členský stát zmocnit své příslušné orgány, aby uznaly prospekt schválený příslušnými orgány ve smyslu článku 37.
3. Při schvalování prospektu vystaví příslušné orgány ve smyslu článku 37 příslušným orgánům ostatních členských států, ve kterých byla podána žádost o přijetí cenného papíru ke kotování, osvědčení o schválení prospektu.
Pokud bylo podle této směrnice povoleno částečné osvobození nebo částečná odchylka, uvede se tato skutečnost v osvědčení spolu s odůvodněním.
4. Při podání žádosti o přijetí cenného papíru ke kotování předá emitent příslušným orgánům každého z ostatních členských států, v nichž žádá o přijetí ke kotování, návrh prospektu, který má v úmyslu použít tomto státě.
5. Členské státy mohou omezit použití tohoto článku na prospekty těch emitentů, kteří mají sídlo v některém členském státě.
Článek 39
1. Pokud byla podána žádost o přijetí cenných papírů ke kotování v jednom nebo více členských státech a pro cenné papíry byl sestaven prospekt pro veřejnou nabídku, vypracovaný a schválený v libovolném členském státě ve smyslu článku 7, 8 nebo 12 směrnice 89/298/EHS ve lhůtě tří měsíců před podáním žádosti o přijetí cenných papírů ke kotování, uzná se prospekt pro veřejnou nabídku, případně po překladu, jako prospekt pro kotování v jednom nebo více členských státech, ve kterých byla žádost o přijetí cenných papírů ke kotování podána, aniž je nutné získat schválení příslušných orgánů těchto států a aniž mají tyto státy možnost požadovat, aby byly do prospektu zahrnuty další údaje.
Příslušné orgány však mohou požadovat, aby prospekt cenného papíru zahrnoval údaje specifické pro trh v dané zemi, týkající se zejména systému daně z příjmů, finančních organizací určených jako platební místa emitenta v dané zemi a způsobu, jakým jsou zveřejňována oznámení investorům.
2. V případě uvedeném v odstavci 1 tohoto článku se použije čl. 38 odst. 2 až 5.
3. Článek 100 se použije na všechny změny, k nimž dojde v době mezi sestavením prospektu podle odstavce 1 a počátkem kotování na burze cenných papírů.
Článek 40
1. Je-li žádost o přijetí ke kotování týkající se cenných papírů zaručujících právo na okamžitý nebo pozdější podíl na základním kapitálu společnosti podána v jednom nebo více členských státech jiných, než ve kterém má sídlo emitent akcií, na něž tyto cenné papíry poskytují nárok, a akcie tohoto emitenta již byly v uvedeném členském státě přijaty ke kotování na burze cenných papírů, mohou příslušné orgány členského státu, v němž byla žádost podána, o ní rozhodnout až po vyjádření příslušných orgánů členského státu, v němž se nachází sídlo emitenta těchto akcií.
2. Je-li podána žádost o přijetí ke kotování pro cenný papír, který byl již přijat ke kotování na burze cenných papírů v jiném členském státě v době kratší než šest měsíců, spojí se příslušné orgány, jimž je žádost podávána, s příslušnými orgány, které již cenný papír přijaly ke kotování, a v mezích možností osvobodí emitenta těchto cenných papírů od nutnosti sestavit nový prospekt, s výjimkou nezbytné aktualizace, překladu nebo dodatků v souladu s vlastními požadavky daného členského státu.
Oddíl 8
Dohody s třetími zeměmi
Článek 41
Společenství může prostřednictvím dohod sjednaných s jednou nebo více třetími zeměmi podle Smlouvy uznávat na základě vzájemnosti prospekty cenných papírů sestavené a zkontrolované v souladu s právními předpisy třetí země nebo zemí jako vyhovující požadavkům této směrnice, pokud tyto právní předpisy zaručují investorům ochranu rovnocennou ochraně poskytované touto směrnicí, i pokud se tyto předpisy liší od ustanovení této směrnice.
KAPITOLA II
Zvláštní podmínky pro přijetí akcií ke kotování
Oddíl 1
Podmínky týkající se společnosti, jejíž akcie jsou předmětem žádosti o přijetí ke kotování
Článek 42
Právní postavení společnosti musí být v souladu s právními předpisy, které se na ni vztahují, jak pokud jde o její založení, tak pokud jde o její činnost podle stanov.
Článek 43
1. Předpokládaná tržní kapitalizace akcií, které jsou předmětem žádosti o přijetí ke kotování, nebo, není-li ji možné posoudit, vlastní kapitál společnosti, včetně hospodářského výsledku za poslední účetní období, musí činit alespoň jeden milion eur.
2. Členské státy však mohou povolit přijetí cenných papírů ke kotování, i když tato podmínka není splněna, pokud je příslušným orgánům dostatečně doloženo, že se pro tyto akcie vytvoří dostatečný trh.
3. Vyšší předpokládanou tržní kapitalizaci nebo vyšší vlastní kapitál může členský stát vyžadovat pro přijetí cenných papírů ke kotování jen v případě, že v tomto státě existuje jiný regulovaný, pravidelně provozovaný uznaný otevřený trh a požadavky na něj jsou stejné nebo nižší než požadavky uvedené odstavci 1.
4. Podmínka stanovená v odstavci 1 se nevztahuje na přijetí ke kotování další tranše akcií stejného druhu jako ty, které již byly přijaty.
5. Hodnota jednoho milionu EUR vyjádřená v národní měně je zpočátku hodnota jednoho milionu evropských zúčtovacích jednotek ke dni 5. března 1979.
6. Pokud v důsledku změn hodnoty eura vyjádřené v národní měně zůstane tržní kapitalizace vyjádřená v národní měně po dobu jednoho roku alespoň o 10 % vyšší nebo nižší než hodnota jednoho milionu EUR, musí členský stát do dvanácti měsíců po uplynutí této lhůty upravit své právní a správní předpisy tak, aby byly v souladu s odstavcem 1.
Článek 44
Společnost musí v souladu s vnitrostátními právními předpisy zveřejnit nebo předložit své roční účetní závěrky za tři účetní období předcházející podání žádosti o přijetí cenných papírů ke kotování.
Příslušné orgány mohou výjimečně povolit výjimku z této podmínky, pokud je tato výjimka žádoucí v zájmu společnosti nebo investorů a pokud je příslušným orgánům dostatečně doloženo, že investoři mají nezbytné informace, aby si utvořili zasvěcený úsudek o společnosti a akciích, které jsou předmětem žádosti o přijetí ke kotování.
Oddíl 2
Podmínky týkající se akcií, které jsou předmětem žádosti o přijetí ke kotování
Článek 45
Právní postavení akcií musí být v souladu s právními předpisy, které se na ně vztahují.
Článek 46
1. Akcie musí být volně obchodovatelné.
2. Příslušné orgány mohou považovat akcie, které nejsou plně splacené, za volně obchodovatelné, pokud byla učiněna opatření, aby jejich obchodovatelnost nebyla omezena, a pokud je transparentnost transakcí zajištěna odpovídajícím informováním veřejnosti.
3. V případě přijetí ke kotování akcií, jejichž nabytí může podléhat schválení, mohou příslušné orgány povolit odchylku od odstavce 1 pouze tehdy, jestliže použití schvalovací doložky nemůže způsobit narušení trhu.
Článek 47
Pokud přijetí akcií ke kotování předchází veřejná emise, lze první kotování provést až po skončení lhůty, během níž je možné podávat žádosti o upisování.
Článek 48
1. Veřejnosti musí být distribuován dostatečný počet akcií v jednom nebo více členských státech nejpozději v době přijetí akcií ke kotování.
2. Podmínka uvedená v článku 1 se nepoužije, pokud mají-li být akcie distribuovány veřejnosti prostřednictvím burzy cenných papírů.
V takovém případě lze akcie přijmout ke kotování jen tehdy, pokud je příslušným orgánům dostatečně doloženo, že prostřednictvím burzy cenných papírů bude distribuováno dostatečné množství akcií v krátké době.
3. Je-li žádáno o přijetí ke kotování další tranše akcií stejného druhu, mohou příslušné orgány posoudit, zda byl veřejnosti distribuován dostatečný počet akcií ve vztahu ke všem vydaným akciím a nejen ve vztahu k této další tranši.
4. Pokud jsou akcie přijaty ke kotování v jedné nebo více třetích zemích, mohou je příslušné orgány odchylně od odstavce 1 přijmout ke kotování, je-li veřejnosti distribuován dostatečný počet akcií ve třetí zemi nebo zemích, kde jsou kotovány.
5. Akcie se považují za dostatečně distribuované, pokud akcie, které jsou předmětem žádosti o přijetí ke kotování, jsou rozděleny veřejnosti v rozsahu alespoň 25 % upsaného základního kapitálu představovaného tímto druhem akcií anebo pokud vzhledem k vysokému počtu akcií stejného druhu a rozsahu jejich distribuce ve veřejnosti je řádné fungování trhu zajištěno i při nižším procentním podílu.
Článek 49
1. Žádost o přijetí ke kotování se musí vztahovat na všechny již vydané akcie téhož druhu.
2. Členské státy však mohou stanovit, že se tato podmínka nevztahuje na žádosti o přijetí, které se netýkají všech již vydaných akcií téhož druhu, jsou-li akcie tohoto druhu, které nejsou předmětem žádosti o přijetí, součástí balíků akcií určených k udržení kontroly nad společností nebo nejsou po určitou dobu obchodovatelné na základě dohod, za podmínky, že veřejnost je o této situaci informována a že neexistuje žádné nebezpečí, že by tato situace mohla být na újmu držitelů akcií, které jsou předmětem žádosti o přijetí ke kotování.
Článek 50
1. Pro přijetí ke kotování akcií, jež vydávají obchodní společnosti se sídlem v jiném členském státě a které mají listinnou podobu, je nezbytné a dostatečné, aby jejich listinná podoba splňovala normy stanovené v tomto jiném členském státě.
Pokud listinná podoba nesplňuje platné normy ve členském státě, ve kterém je žádáno o přijetí akcií ke kotování, musí příslušné orgány tohoto státu oznámit tuto skutečnost veřejnosti.
2. Listinná podoba akcií, jež vydávají obchodní společnosti se sídlem ve třetí zemi, musí poskytovat dostatečné záruky na ochranu investorů.
Článek 51
Pokud akcie vydané společností se sídlem ve třetí zemi nejsou kotovány v zemi původu ani v zemi, kde je držena jejich hlavní část, smějí být přijaty ke kotování jen tehdy, pokud je příslušným orgánům dostatečně doloženo, že neexistence kotování v zemi původu nebo v zemi, kde je držena jejich hlavní část, nevznikla v důsledku potřeby ochrany investorů.
KAPITOLA III
Zvláštní podmínky pro přijetí ke kotování dluhových cenných papírů vydaných podnikem
Oddíl 1
Podmínky týkající se podniku, jehož dluhové cenné papíry jsou předmětem žádosti o přijetí ke kotování
Článek 52
Právní postavení podniku musí být v souladu s právními předpisy, které se na něj vztahují, jak pokud jde o jeho založení, tak pokud jde o jeho činnost podle stanov.
Oddíl 2
Podmínky týkající se dluhových cenných papírů, které jsou předmětem žádosti o kotování
Článek 53
Právní postavení dluhových cenných papírů musí být v souladu s právními předpisy, které se na ně vztahují.
Článek 54
1. Dluhové cenné papíry musí být volně obchodovatelné.
2. Příslušné orgány mohou považovat dluhové cenné papíry, které nejsou plně splacené, za volně obchodovatelné, pokud byla učiněna opatření, aby jejich obchodovatelnost nebyla omezena, a pokud je transparentnost transakcí zajištěna odpovídajícím informováním veřejnosti.
Článek 55
Pokud přijetí dluhových cenných papírů ke kotování předchází veřejná emise, lze první kotování provést až po skončení lhůty, během níž je možné podávat žádosti o upisování.
Toto ustanovení se nevztahuje na stálé emise dluhových cenných papírů, kdy není stanovena lhůta pro upisování.
Článek 56
Žádost o přijetí ke kotování se musí vztahovat na všechny dluhové cenné papíry téže emise.
Článek 57
1. Pro přijetí ke kotování dluhových cenných papírů, jež vydávají podniky se sídlem v jiném členském státě a které mají listinnou podobu, je nezbytné a dostatečné, aby jejich listinná podoba splňovala normy stanovené v tomto jiném členském státě.
Pokud listinná podoba nesplňuje platné normy ve členském státě, ve kterém je žádáno o přijetí dluhových cenných papírů ke kotování, musí příslušné orgány tohoto státu oznámit tuto skutečnost veřejnosti.
2. Listinná podoba dluhových cenných papírů vydaných pouze v jednom členském státě však musí odpovídat normám platným v tomto členském státě.
3. Listinná podoba dluhových cenných papírů, jež vydávají podniky se sídlem ve třetí zemi, musí poskytovat dostatečné záruky na ochranu investorů.
Oddíl 3
Jiné podmínky
Článek 58
1. Výše úvěru nesmí být menší než 200000 EUR.
Toto ustanovení se nevztahuje na stálé emise, kde není stanovena výše úvěru.
2. Členské státy však mohou povolit přijetí dluhových cenných papírů ke kotování, i když tato podmínka není splněna, pokud je příslušným orgánům dostatečně doloženo, že se pro tyto dluhové cenné papíry vytvoří dostatečný trh.
3. Hodnota 200000 EUR vyjádřená v národní měně je zpočátku hodnota 200000 evropských zúčtovacích jednotek ke dni 5. března 1979.
4. Pokud v důsledku změn hodnoty eura vyjádřené v národní měně zůstane minimální výše úvěru vyjádřená v národní měně po dobu jednoho roku alespoň o 10 % vyšší nebo nižší než hodnota 200000 EUR, musí členský stát do dvanácti měsíců po uplynutí této lhůty upravit své právní a správní předpisy tak, aby byly v souladu s odstavcem 1.
Článek 59
1. Konvertibilní nebo vyměnitelné dluhové cenné papíry a dluhové cenné papíry s opčním listem mohou být přijaty ke kotování pouze tehdy, pokud akcie, ke kterým se vztahují, již byly kotovány na stejné burze nebo na jiném regulovaném, pravidelně provozovaném uznaném otevřeném trhu, nebo jsou přijímány ke kotování zároveň.
2. Členské státy však mohou odchylně od odstavce 1 povolit přijetí ke kotování konvertibilních nebo vyměnitelných dluhových cenných papírů nebo dluhových cenných papírů s opčním listem, pokud je příslušným orgánům dostatečně doloženo, že držitelé mají k dispozici veškeré nezbytné informace, aby si utvořili úsudek o hodnotě akcií, ke kterým se tyto dluhové cenné papíry vztahují.
KAPITOLA IV
Zvláštní podmínky pro přijetí ke kotování dluhových cenných papírů vydaných státem, orgány jeho regionální a místní samosprávy nebo subjekty mezinárodního práva
Článek 60
Dluhové cenné papíry musí být volně obchodovatelné.
Článek 61
Pokud přijetí dluhových cenných papírů ke kotování předchází veřejná emise, lze první kotování provést až po skončení lhůty, během níž je možné podávat žádosti o upisování.
Toto ustanovení se nepoužije, pokud není stanovena lhůta pro upisování.
Článek 62
Žádost o přijetí ke kotování se musí vztahovat na všechny dluhové cenné papíry téže emise.
Článek 63
1. Pro přijetí ke kotování dluhových cenných papírů, jež vydává členský stát nebo orgány jeho regionální nebo místní samosprávy v listinné podobě, je nezbytné a dostatečné, aby jejich listinná podoba splňovala normy stanovené v tomto členském státě.
Pokud listinná podoba nesplňuje platné normy v členském státě, ve kterém je žádáno o přijetí dluhových cenných papírů ke kotování, musí příslušné orgány tohoto státu oznámit tuto skutečnost veřejnosti.
2. Listinná podoba dluhových cenných papírů, jež vydávají třetí země nebo orgány jejich regionální nebo místní samosprávy nebo subjekty mezinárodního práva, musí poskytovat dostatečné záruky na ochranu investorů.
HLAVA IV
POVINNOSTI TÝKAJÍCÍ SE CENNÝCH PAPÍRŮ PŘIJATÝCH KE KOTOVÁNÍ
KAPITOLA I
Povinnosti společnosti, jejích akcie jsou přijaty ke kotování
Oddíl 1
Kotování nově vydaných akcií téhož druhu
Článek 64
Aniž je dotčen čl. 49 odst. 2, je v případě nové veřejné emise akcií stejného druhu jako ty, které již byly přijaty ke kotování, obchodní společnost povinna, nejsou-li tyto nové akcie přijaty ke kotování bez dalšího, žádat o jejich přijetí k témuž kotování buď nejpozději do roka po jejich emisi, nebo v okamžiku, kdy se stanou volně obchodovatelnými.
Oddíl 2
Zacházení s akcionáři
Článek 65
1. Společnost musí zajistit rovné zacházení se všemi akcionáři, kteří jsou ve stejném postavení.
2. Společnost musí zajistit, aby alespoň v každém členském státě, v němž jsou její akcie kotovány, byla k dispozici všechna nezbytná vybavení a informace, aby akcionáři mohli vykonávat svá práva.
Společnost musí zejména
a) informovat akcionáře o konání valných hromad, aby jim dala možnost uplatnit jejich hlasovací právo;
b) zveřejňovat oznámení nebo rozesílat oběžníky o přidělení a výplatě dividend, emisi nových akcií a o jejich přidělování, upisování, zrušení a přeměně;
c) určit jako svého zástupce finanční instituci, u níž mohou akcionáři uplatňovat svá finanční práva, pokud společnost nezajišťuje finanční služby sama.
Oddíl 3
Změny v zakládací listině
Článek 66
1. Společnost, která zamýšlí změnit svou zakládací listinu, musí návrh těchto změn předložit příslušným orgánům členských států, ve kterých jsou její akcie kotovány.
2. Návrh musí být příslušným orgánům předložen nejpozději v okamžiku svolání valné hromady, která má rozhodnout o navržených změnách.
Oddíl 4
Roční účetní závěrka a výroční zpráva
Článek 67
1. Společnost musí co nejdříve zpřístupnit veřejnosti svou poslední roční účetní závěrku a svou poslední výroční zprávu.
2. Pokud společnost sestavuje vlastní i konsolidovanou roční účetní závěrku, musí zpřístupnit veřejnosti obě závěrky.
V tomto případě mohou příslušné orgány společnosti povolit, aby zpřístupnila veřejnosti buď jen vlastní, nebo jen konsolidovanou roční účetní závěrku, jestliže závěrka nezpřístupněná veřejnosti neobsahuje žádné další významné informace.
3. Pokud roční účetní závěrka a výroční zpráva nejsou v souladu se směrnicemi o účetnictví obchodních společností a pokud neposkytují věrný a pravdivý obraz o majetku a závazcích, finanční situaci a hospodářském výsledku společnosti, je nutno předložit podrobnější nebo další informace.
Oddíl 5
Další informace
Článek 68
1. Společnost musí veřejnost co nejdříve informovat o veškerých důležitých nových skutečnostech v její oblasti činnosti, které nejsou známy veřejnosti a které mohou, s ohledem na jejich dopad na majetek a závazky nebo na finanční situaci společnosti nebo na celkový chod jejího podnikání, způsobit podstatné změny kurzů jejích akcií.
Příslušné orgány však mohou společnost této povinnosti zprostit, pokud by zveřejnění určitých informací mohlo ohrozit oprávněné zájmy společnosti.
2. Společnost musí veřejnost neprodleně informovat o všech změnách v právech, která jsou spojena s různými druhy akcií.
3. Společnost musí veřejnost informovat o veškerých změnách ve struktuře (akcionáři a velikosti podílů) podstatných podílů na svém základním kapitálu ve srovnání s dříve zveřejněnými údaji o těchto skutečnostech, jakmile se o těchto změnách dozví.
Zejména společnosti, na které se nevztahují články 85 až 97, jsou povinny informovat veřejnost do devíti kalendářních dnů poté, co se dozvědí, že některá fyzická nebo právnická osoba nabyla nebo pozbyla takový počet akcií, že její podíl přesáhl jednu z mezí uvedených v článku 89 nebo pod ni poklesl.
Oddíl 6
Rovnocennost informací
Článek 69
1. Společnost, jejíž akcie jsou přijaty ke kotování na burzách cenných papírů se sídlem nebo činných v různých členských státech, musí zajistit, aby na trhu na každé takové burze byly k dispozici rovnocenné informace.
2. Společnost, jejíž akcie jsou přijaty ke kotování na burzách cenných papírů se sídlem nebo činných v jednom nebo více členských státech a v jedné nebo více třetích zemích, musí dát k dispozici trhům ve členském státě nebo státech, v němž jsou její akcie kotovány, informace alespoň rovnocenné informacím, které dává k dispozici trhům dané třetí země nebo zemí, pokud tyto informace mohou mít význam pro hodnocení akcií.
Oddíl 7
Informace zveřejňované pravidelně
Článek 70
Členské státy zajistí, aby společnosti uvedené v článku 4 zveřejňovaly pololetní zprávy o své činnosti a hospodářský výsledek za první pololetí každého účetního období.
Článek 71
Pokud jde o pololetní zprávy, mohou členské státy stanovit pro společnosti povinnosti přísnější, než ukládají články 70, 72 až 76, čl. 102 odst. 2 a článek 103, nebo další povinnosti za předpokladu, že se vztahují stejně na všechny společnosti nebo na všechny společnosti určité kategorie.
Oddíl 8
Zveřejňování a obsah pololetní zprávy
Článek 72
1. Pololetní zpráva se zveřejňuje do čtyř měsíců po skončení příslušného pololetí.
2. Ve výjimečných, řádně odůvodněných případech mohou příslušné orgány prodloužit lhůtu k zveřejnění.
Článek 73
1. Pololetní zpráva obsahuje číselné údaje a vysvětlivky k činnosti společnosti a k jejímu hospodářskému výsledku za příslušné pololetí.
2. Číselné údaje předložené ve formě tabulek musí udávat alespoň
a) čistý obrat a
b) hospodářský výsledek před nebo po zdanění.
Tyto výrazy mají stejný význam jako ve směrnicích o účetnictví obchodních společností.
3. Členské státy mohou zmocnit příslušné orgány, aby společnostem výjimečně případ od případu povolily uvádět hospodářský výsledek v podobě číselného odhadu, jsou-li akcie této společnosti přijaty ke kotování na burze cenných papírů pouze v jednom členském státě.
Použití tohoto postupu musí společnost uvést ve své zprávě a nesmí uvádět investory v omyl.
4. Pokud společnost vyplatila nebo hodlá vyplácet zálohy na dividendy, musí číselné údaje obsahovat hospodářský výsledek po zdanění za pololetí a vyplacenou či navrhovanou zálohu na dividendu.
5. Vedle každého číselného údaje musí být uveden údaj za odpovídající období předchozího účetního období.
6. Vysvětlivky musí obsahovat veškeré významné údaje, které umožní investorům zasvěceně zhodnotit vývoj činnosti společnosti a její hospodářský výsledek, spolu s uvedením jakéhokoli zvláštního faktoru, který činnost a hospodářský výsledek během daného období ovlivnil, a musí umožňovat srovnání s odpovídajícím obdobím předchozího účetního období.
Pokud je to možné, musí vysvětlivky uvést také pravděpodobný budoucí vývoj společnosti v běžném účetním období.
7. Neodpovídají-li číselné údaje uvedené v odstavci 2 povaze činnosti společnosti, zajistí příslušné orgány provedení vhodných úprav.
Článek 74
Zveřejňuje-li společnost konsolidovanou roční účetní závěrku, může zveřejnit pololetní zprávu v konsolidované nebo nekonsolidované formě.
Členské státy však mohou příslušné orgány zmocnit, aby v případě, že se domnívají, že nepoužitá forma obsahuje další významné informace, požadovaly po společnosti zveřejnění těchto informací.
Článek 75
Pokud účetní údaje podrobil auditu statutární auditor společnosti, uvede se zpráva tohoto auditora a jeho případné výhrady v plném znění.
Článek 76
1. Nejsou-li některé povinnosti stanovené touto směrnicí přiměřené povaze činnosti nebo stavu společnosti, zajistí příslušné orgány provedení vhodných úprav.
2. Příslušné orgány mohou povolit neuvedení některých údajů požadovaných touto směrnicí v pololetní zprávě, mají-li za to, že šíření těchto informací by bylo v rozporu s veřejným zájmem nebo by mohlo danou společnost vážně poškodit; ve druhém uvedeném případě však nesmí neuvedení údaje uvádět veřejnost v omyl ohledně skutečností a okolností, jejichž znalost je podstatná k hodnocení daných akcií.
Společnost nebo její zástupci odpovídají za přesnost a správnost skutečností, o něž se žádost o výjimku opírá.
3. Odstavce 1 a 2 se vztahují také na přísnější nebo další povinnosti požadované podle článku 71.
4. Pokud společnost řídící se právem třetí země zveřejňuje v této třetí zemi pololetní zprávu, mohou příslušné orgány schválit zveřejnění této zprávy namísto pololetní zprávy podle této směrnice, jsou-li údaje v ní uvedené rovnocenné údajům, které by byly uvedeny podle této směrnice.
Článek 77
Má-li být pololetní zpráva zveřejněna ve více členských státech, vyvinou příslušné orgány těchto členských států odchylně od článku 71 úsilí, aby bylo za jediné znění zprávy přijato znění, které vyhovuje požadavkům členského státu, ve kterém byly akcie přijaty ke kotování poprvé, nebo znění, které se mu co nejvíce přibližuje.
Pokud došlo ke kotování zároveň na více burzách cenných papírů se sídlem nebo činných v různých členských státech, vyvinou příslušné orgány těchto členských států úsilí, aby bylo za jediné znění zprávy přijato znění, které vyhovuje požadavkům členského státu, ve kterém má společnost sídlo; nachází-li se sídlo společnosti ve třetí zemi, vyvinou příslušné orgány dotyčných členských států úsilí, aby bylo přijato jediné znění zprávy.
KAPITOLA II
Povinnosti emitenta, jehož dluhové cenné papíry jsou přijaty ke kotování
Oddíl 1
Dluhové cenné papíry vydané podnikem
Článek 78
1. Podnik musí zajistit rovné zacházení se všemi držiteli dluhových cenných papírů stejné emise, pokud jde o všechna práva spojená s těmito dluhovými cennými papíry.
Pokud jsou činěny v souladu s vnitrostátními právními předpisy, nebrání tato podmínka nabídkám na předčasné splacení některých dluhových cenných papírů, které činí podnik držitelům jako výjimku z emisních podmínek, zejména na základě sociálních hledisek.
2. Podnik musí zajistit, aby alespoň v každém členském státě, v němž jsou jeho dluhové cenné papíry kotovány, byla k dispozici všechna nezbytná vybavení a informace, aby jejich držitelé mohli vykonávat svá práva.
Podnik musí zejména
a) zveřejňovat oznámení nebo rozesílat oběžníky o konání shromáždění držitelů dluhových cenných papírů, výplatě úroků, uplatňování práv na konverzi, výměnu, upisování, zrušení a splacení dluhových cenných papírů;
b) určit jako svého zástupce finanční instituci, u níž mohou držitelé dluhových cenných papírů uplatňovat svá finanční práva, pokud podnik nezajišťuje finanční služby sám.
Článek 79
1. Podnik, který zamýšlí změnit svou zakládací listinu tak, že budou ovlivněna práva držitelů dluhových cenných papírů, musí návrh těchto změn předložit příslušným orgánům členských států, ve kterých jsou jeho dluhové cenné papíry kotovány.
2. Návrh musí být předložen příslušným orgánům nejpozději v okamžiku svolání orgánu, který má rozhodnout o navržených změnách.
Článek 80
1. Podnik musí co nejdříve zpřístupnit veřejnosti svou poslední roční účetní závěrku a svou poslední výroční zprávu, jejichž zveřejnění vyžadují vnitrostátní právní předpisy.
2. Pokud podnik sestavuje vlastní i konsolidovanou roční účetní závěrku, musí je zpřístupnit veřejnosti.
V tomto případě mohou příslušné orgány podniku povolit, aby zpřístupnil veřejnosti buď jen vlastní, nebo jen konsolidovanou roční účetní závěrku, jestliže závěrka nezpřístupněná veřejnosti neobsahuje žádné další významné informace.
3. Pokud roční účetní závěrka a výroční zpráva nejsou v souladu se směrnicemi o účetnictví obchodních společností a pokud neposkytují věrný a pravdivý obraz o majetku a závazcích, finanční situaci a hospodářském výsledku podniku, je nutno předložit podrobnější nebo další informace.
Článek 81
1. Podnik musí veřejnost co nejdříve informovat o veškerých důležitých nových skutečnostech v jeho činnosti, které nejsou známy veřejnosti a které mohou významně ovlivnit jeho schopnost plnit své závazky.
Příslušné orgány však mohou podnik na jeho žádost této povinnosti zprostit, pokud by zveřejnění určitých informací mohlo ohrozit oprávněné zájmy podniku.
2. Podnik musí veřejnost neprodleně informovat o všech změnách v právech držitelů dluhových cenných papírů, která vyplývají zejména ze změn podmínek úvěru nebo úrokových měr.
3. Podnik musí veřejnost informovat o veškerých nových úvěrových emisích, a zejména o všech zárukách s nimi spojených.
4. Jsou-li kotované dluhové cenné papíry konvertibilní nebo vyměnitelné nebo s opčním listem, musí podnik neprodleně informovat veřejnost o všech změnách v právech, která jsou spojena s různými druhy akcií, k nimž se vztahují.
Článek 82
1. Podnik, jehož dluhové cenné papíry jsou kotovány na burzách cenných papírů se sídlem nebo činných v různých členských státech, musí zajistit, aby na trhu na každé burze byly k dispozici rovnocenné informace.
2. Podnik, jehož dluhové cenné papíry jsou kotovány na burzách cenných papírů se sídlem nebo činných v jednom nebo více členských státech a v jedné nebo více třetích zemích, musí dát k dispozici trhům ve členském státě nebo státech, v němž jsou jeho dluhové cenné papíry kotovány, informace alespoň rovnocenné informacím, které dává k dispozici trhům dané třetí země nebo zemí, pokud tyto informace mohou mít význam pro hodnocení dluhových cenných papírů.
Oddíl 2
Dluhové cenné papíry vydané státem, orgány jeho regionální a místní samosprávy nebo subjekty mezinárodního práva
Článek 83
1. Státy, orgány jejich regionální nebo místní samosprávy a subjekty mezinárodního práva musí zajistit rovné zacházení se všemi držiteli dluhových cenných papírů stejné emise, pokud jde o všech na práva spojená s těmito dluhovými cennými papíry.
Pokud jsou činěny v souladu s vnitrostátními právními předpisy, nebrání tato podmínka nabídkám na předčasné splacení některých dluhových cenných papírů, které činí emitent držitelům jako výjimku z emisních podmínek, zejména na základě sociálních hledisek.
2. Státy, orgány jejich regionální nebo místní samosprávy a subjekty mezinárodního práva musí zajistit, aby alespoň v každém členském státě, v němž jsou jejich dluhové cenné papíry kotovány, byla k dispozici všechna nezbytná vybavení a informace, aby držitelé mohli vykonávat svá práva.
Musí zejména
a) zveřejňovat oznámení nebo rozesílat oběžníky o konání shromáždění držitelů dluhových cenných papírů, výplatě úroků a splacení dluhových cenných papírů;
b) určit jako svého zástupce finanční instituci, u níž mohou držitelé dluhových cenných papírů uplatňovat svá finanční práva.
Článek 84
1. Státy, orgány jejich regionální nebo místní samosprávy a subjekty mezinárodního práva, jejichž dluhové cenné papíry jsou kotovány na burzách cenných papírů se sídlem nebo činných v různých členských státech, musí zajistit, aby na trhu na každé burze byly k dispozici rovnocenné informace.
2. Státy, orgány jejich regionální nebo místní samosprávy a subjekty mezinárodního práva, jejichž dluhové cenné papíry jsou kotovány na burzách cenných papírů se sídlem nebo činných v jednom nebo více členských státech a v jedné nebo více třetích zemích, musí dát k dispozici trhům ve členském státě nebo státech, v němž jsou jejich dluhové cenné papíry kotovány, informace alespoň rovnocenné informacím, které dávají k dispozici trhům dotyčné třetí země nebo zemí, pokud tyto informace mohou mít význam pro hodnocení dluhových cenných papírů.
KAPITOLA III
Informační povinnost při nabytí a pozbytí podstatného podílu ve společnosti kotované na burze cenných papírů
Oddíl 1
Obecná ustanovení
Článek 85
1. Členské státy uplatňují tuto kapitolu vůči fyzickým osobám a veřejnoprávním nebo soukromoprávním právnickým osobám, které přímo nebo prostřednictvím třetí osoby nabývají nebo pozbývají podíly splňující kritéria uvedená v čl. 89 odst. 1, čímž dochází ke změně v držení hlasovacích práv v obchodních společnostech řídících se právem daného členského státu, a jejichž akcie jsou přijaty ke kotování na jedné nebo více burzách cenných papírů se sídlem nebo činných v jednom nebo více členských státech.
2. Pokud k nabytí nebo pozbytí podstatného podílu zmíněného v odstavci 1 dojde prostřednictvím certifikátů zastupujících akcie, vztahuje se tato směrnice na držitele těchto certifikátů a nikoli na jejich emitenty.
3. Tato směrnice se nevztahuje na nabytí nebo pozbytí podstatného podílu v subjektech kolektivního investování.
Článek 86
Pro účely této kapitoly se "nabytím podílu" rozumí nejen koupě podílu, ale i jeho získání jakýmkoli jiným způsobem, včetně některým ze způsobů uvedených v článku 92.
Článek 87
1. Pro účely této směrnice se "ovládaným podnikem" rozumí jakýkoli podnik, v němž některá fyzická nebo právnická osoba
a) má většinu hlasovacích práv náležejících akcionářům nebo společníků;
b) má právo jmenovat a odvolávat většinu členů správního, řídicího nebo dozorčího orgánu a současně je akcionářem či společníkem tohoto podniku;
c) je akcionářem nebo společníkem a na základě dohody s ostatními akcionáři nebo společníky podniku sama kontroluje většinu hlasovacích práv náležejících akcionářům nebo společníkům.
2. Pro účely odstavce 1 zahrnují hlasovací, jmenovací a odvolávací práva mateřského podniku též práva všech ovládaných podniků, jakož i práva všech fyzických nebo právnických osob, které jednají vlastním jménem, ale na účet mateřského podniku nebo jiného ovládaného podniku.
Článek 88
Členské státy mohou fyzickým a právnickým osobám a obchodním společnostem uvedeným v čl. 85 odst. 1 uložit přísnější povinnosti, než stanoví tato kapitola, nebo další povinnosti za předpokladu, že se tyto povinnosti vztahují stejně na všechny nabyvatele a pozbyvatele podílů a na všechny společnosti nebo na všechny nabyvatele, pozbyvatele a společnosti určité kategorie.
Oddíl 2
Informování v případě nabytí nebo pozbytí podstatného podílu
Článek 89
1. Pokud fyzická nebo právnická osoba uvedená v čl. 85 odst. 1 nabude nebo pozbude podíl v obchodní společnosti uvedené v čl. 85 odst. 1 a pokud v důsledku tohoto nabytí nebo pozbytí dosáhne podíl hlasovacích práv, která drží tato fyzická nebo právnická osoba, mezí 10 %, 20 %, 1/3, 50 % a 2/3, přesáhne je nebo pod ně poklesne, oznámí tato osoba do sedmi kalendářních dnů dané společnosti a současně příslušnému orgánu nebo orgánům uvedeným v článku 96 procentní podíl hlasovacích práv, která drží po tomto nabytí či pozbytí. Členské státy nejsou povinny uplatňovat
a) meze 20 % a 1/3, pokud používají jedinou mez 25 %;
b) mez 2/3, pokud používají mez 75 %.
Lhůta sedmi kalendářních dnů se počítá od okamžiku, kdy se držitel podstatného podílu dozví o tomto nabytí či pozbytí nebo kdy se vzhledem k okolnostem o tom dozvědět měl a mohl.
Členské státy mohou navíc stanovit, že dané společnosti musí být oznámen i podíl na základním kapitálu, který drží určitá fyzická nebo právnická osoba.
2. Je-li to nutné, určí členské státy vnitrostátními právními předpisy a na jejich základě, jakými způsoby se fyzickým a právnickým osobám uvedeným v čl. 85 odst. 1 oznámí hlasovací práva, ke kterým se přihlíží pro účely odstavce 1.
Článek 90
Členské státy stanoví, že na první valné hromadě obchodní společnosti uvedené v čl. 85 odst. 1, která se koná, pokud jde
o Belgii, od 1. října 1993,
o Dánsko, od 1. října 1991,
o Německo, od 1. dubna 1995,
o Řecko, od 1. října 1992,
o Španělsko, od 15. června 1991,
o Francii, od 1. října 1991,
o Irsko, od 1. listopadu 1991,
o Itálii, od 1. června 1992,
o Lucembursko, od 1. června 1993,
o Nizozemsko, od 1. května 1992,
o Rakousko, od 1. dubna 1995
o Portugalsko, od 1. srpna 1991,
o Finsko, od 1. dubna 1995,
o Švédsko, od 1. dubna 1996
a
o Spojené království, od 18. prosince 1993,
jsou všechny fyzické i právnické osoby uvedené v čl. 85 odst. 1 povinny učinit oznámení dané společnosti a současně příslušnému orgánu či orgánům, jestliže drží alespoň 10 % hlasovacích práv, přičemž upřesní podíl skutečně držených hlasovacích práv, pokud již tato osoba neučinila oznámení podle článku 89.
Do jednoho měsíce od konání této valné hromady musí být veřejnost informována o všech podílech ve výši alespoň 10 % za podmínek uvedených v článku 91.
Článek 91
Obchodní společnost, která obdrží oznámení podle čl. 89 odst. 1 prvního pododstavce, musí sama informovat veřejnost v každém členském státě, ve kterém jsou její akcie přijaty ke kotování na burze cenných papírů, a to co nejdříve, nejpozději však do devíti kalendářních dnů po obdržení oznámení.
Členský stát může stanovit, že informování veřejnosti podle prvního pododstavce nezajišťuje obchodní společnost, ale příslušný orgán, případně ve spolupráci s touto společností.
Oddíl 3
Určení hlasovacích práv
Článek 92
Pro účely určení, zda je fyzická nebo právnická osoba uvedená v čl. 85 odst. 1 povinna učinit oznámení podle čl. 89 odst. 1 a článku 90, se za hlasovací práva držená touto osobou považují
a) hlasovací práva, která drží jiné fyzické nebo právnické osoby vlastním jménem, ale na účet této fyzické nebo právnické osoby;
b) hlasovací práva, která drží podnik ovládaný touto fyzickou nebo právnickou osobou;
c) hlasovací práva, která drží třetí osoba, s níž tato fyzická nebo právnická osoba uzavřela písemnou dohodu, jež je zavazuje provádět prostřednictvím jednotného výkonu hlasovacích práv, která drží, dlouhodobý společný postup vůči vedení dané společnosti;
d) hlasovací práva, která drží třetí osoba na základě písemné dohody uzavřené s touto fyzickou nebo právnickou osobou nebo s podnikem ovládaným touto fyzickou nebo právnickou osobou, podle níž dochází k dočasnému převodu daných hlasovacích práv za úplatu;
e) hlasovací práva spojená s akciemi, které drží tato fyzická nebo právnická osoba a které jsou uloženy jako zástava, pokud osoba držící zástavu nekontroluje tato hlasovací práva a nevyjadřuje svůj úmysl je vykonávat; v takovém případě se považují za její hlasovací práva;
f) hlasovací práva spojená s akciemi, k nimž má tato fyzická nebo právnická osoba užívací právo;
g) hlasovací práva, která je tato fyzická nebo právnická osoba nebo jiná fyzická nebo právnická osoba uvedená v písmenech a) až f) oprávněna získat výhradně z vlastního podnětu na základě formální dohody; v tomto případě se oznámení podle čl. 89 odst. 1 učiní ke dni uzavření dohody;
h) hlasovací práva spojená s akciemi uloženými u této fyzické nebo právnické osoby, která tato fyzická nebo právnická osoba může vykonávat podle svého uvážení, pokud nedostane od držitelů zvláštní pokyny.
Odchylně od čl. 89 odst. 1, jestliže některá fyzická nebo právnická osoba smí ve společnosti vykonávat hlasovací práva uvedená v písmenu h) prvního pododstavce a jestliže tato hlasovací práva spolu s dalšími hlasovacími právy, která tato fyzická nebo právnická osoba v této společnosti drží, dosáhnou některé z mezí uvedených v čl. 89 odst. 1 nebo ji přesáhnou, mohou členské státy stanovit, že zmíněná fyzická nebo právnická osoba je pouze povinna informovat dotyčnou obchodní společnost dvacet jeden kalendářní den před valnou hromadou společnosti.
Oddíl 4
Výjimky a osvobození
Článek 93
Je-li nabyvatel nebo pozbyvatel podstatného podílu, jak jej vymezuje článek 89, členem skupiny podniků, která je podle směrnice Rady 83/349/EHS [9] povinna sestavovat konsolidovanou účetní závěrku, není povinen činit oznámení podle čl. 89 odst. 1 a článku 90, pokud je učinil jeho mateřský podnik nebo, je-li tento mateřský podnik sám dceřiným podnikem, jeho mateřský podnik.
Článek 94
1. Příslušné orgány mohou zprostit profesionální obchodníky s cennými papíry povinnosti činit oznámení podle čl. 89 odst. 1, když nabývají nebo pozbývají podstatný podíl, jak jej vymezuje článek 89, uskutečňují-li toto nabytí či pozbytí ve své funkci profesionálního obchodníka s cennými papíry a nevyužívají-li tohoto nabytí k zásahům do řízení daného podniku.
2. Příslušné orgány vyžadují, aby profesionální obchodníci s cennými papíry uvedení v odstavci 1 byli členy burzy cenných papírů se sídlem nebo činné v některém členském státě nebo burzy cenných papírů, kterou schválil příslušný orgán uvedený v článku 105 anebo na ni dohlíží.
Článek 95
Příslušné orgány mohou výjimečně zprostit obchodní společnosti uvedené v čl. 85 odst. 1 povinnosti informovat veřejnost podle článku 91, pokud mají za to, že by šíření těchto informací bylo v rozporu s veřejným zájmem nebo by vážně poškodilo zájmy této společnosti; ve druhém uvedeném případě však nesmí nezveřejnění informací uvádět veřejnost v omyl ohledně skutečností a okolností, jejichž znalost je podstatná k hodnocení daných cenných papírů.
Oddíl 5
Příslušné orgány
Článek 96
Pro účely této kapitoly se "příslušnými orgány" rozumějí orgány členských států, jejichž právem se řídí obchodní společnosti uvedené v čl. 85 odst. 1.
Oddíl 6
Sankce
Článek 97
Členské státy stanoví vhodné sankce pro případy, kdy fyzické nebo právnické osoby a obchodní společnosti uvedené v čl. 85 odst. 1 nedodržují ustanovení této kapitoly.
HLAVA V
ZVEŘEJŇOVÁNÍ A SDĚLOVÁNÍ INFORMACÍ
KAPITOLA I
Zveřejňování a sdělování prospektu pro přijetí cenných papírů ke kotování na burze cenných papírů
Oddíl 1
Způsoby a lhůty pro zveřejnění prospektu a jeho dodatků
Článek 98
1. Prospekt musí být zveřejněn
a) v podobě inzerátu v jednom nebo více denících šířených celoplošně nebo na značném území členského státu, ve kterém je žádáno o přijetí cenných papírů ke kotování, nebo
b) v podobě brožury, která je zdarma dostupná veřejnosti v sídle jedné nebo více burz cenných papírů, na kterých je žádáno o přijetí ke kotování, v sídle emitenta a u finančních institucí, které jsou jeho platebními místy v členském státě, ve kterém je žádáno o přijetí cenných papírů ke kotování.
2. Dále musí být buď úplný prospekt, nebo oznámení o tom, kde byl prospekt zveřejněn a kde jej může veřejnost získat, inzerován v publikaci určené členským státem, ve kterém je žádáno o přijetí cenných papírů ke kotování.
Článek 99
1. Prospekt cenného papíru musí být zveřejněn v přiměřené lhůtě, kterou stanoví vnitrostátní právní předpis nebo příslušné orgány, před počátkem kotování na burze cenných papírů.
Pokud přijetí cenných papírů ke kotování předchází obchodování s přednostními upisovacími právy, jehož výsledkem jsou operace zaznamenané na burze cenných papírů, musí být prospekt zveřejněn v přiměřené lhůtě, kterou stanoví příslušné orgány, před zahájením tohoto obchodování.
2. Ve výjimečných, řádně odůvodněných případech mohou příslušné orgány povolit zveřejnění prospektu
a) po počátku kotování na burze cenných papírů, pokud se jedná o cenné papíry druhu, který již byl přijat ke kotování na téže burze cenných papírů, vydané jako protiplnění za nepeněžité vklady;
b) po zahájení obchodování s přednostními upisovacími právy.
3. Pokud přijetí dluhových cenných papírů ke kotování probíhá současně s jejich veřejnou emisí a pokud jsou některé z podmínek emise s konečnou platností stanoveny až na poslední chvíli, mohou příslušné orgány požadovat v přiměřené lhůtě pouze zveřejnění prospektu, který neobsahuje údaje o těchto podmínkách, ale uvádí, jakým způsobem budou doplněny.
Dotyčné údaje musí být zveřejněny přede dnem přijetí cenného papíru ke kotování, s výjimkou případů, kdy jsou dluhové cenné papíry emitovány průběžně za pohyblivé ceny.
Článek 100
O každé významné nové skutečnosti, která může mít vliv na hodnocení cenného papíru a která nastala v době mezi sestavením prospektu a počátkem kotování na burze cenných papírů, je třeba vyhotovit dodatek k prospektu, který je kontrolován stejným způsobem jako prospekt a který se zveřejňuje v souladu s postupem stanoveným příslušnými orgány.
Oddíl 2
Sdělování prostředků zveřejnění příslušným orgánům předem
Článek 101
Pokud prospekt byl nebo má být zveřejněn v souladu s články 3 a 20, musí být oznámení, nápisy, plakáty a dokumenty oznamující tuto operaci a uvádějící základní charakteristiky těchto cenných papírů a veškeré další dokumenty vztahující se k jejich přijetí ke kotování, které jsou určeny ke zveřejnění emitentem nebo jeho jménem, nejprve sděleny příslušným orgánům.
Příslušné orgány rozhodnou, zda musí být podrobeny kontrole před zveřejněním.
Zmíněné dokumenty musí uvádět, že prospekt existuje a kde je nebo bude zveřejněn v souladu s článkem 98.
KAPITOLA II
Zveřejňování a sdělování informací po kotování
Článek 102
1. Informace uvedené v článcích 67, 68, 80, 81 a 91, které jsou emitenti cenného papíru přijatého ke kotování v jednom nebo více členských státech povinni zpřístupnit veřejnosti, musí být zveřejněny v jednom nebo více denících šířených celoplošně nebo na značném území daného členského státu nebo členských států nebo musí být zpřístupněny veřejnosti buď písemně na místech, která jsou inzerována v jednom nebo více denících šířených celoplošně nebo na značném území tohoto členského státu nebo členských států anebo zveřejněna jinými rovnocennými prostředky schválenými příslušnými orgány.
Emitenti musí zároveň sdělit informace uvedené v článcích 67, 68, 80 a 81 příslušným orgánům.
2. V členském státě nebo státech, ve kterých jsou akcie přijaty ke kotování, musí být pololetní zpráva uvedená v článku 70 zveřejněna v podobě inzerátu v jednom nebo více denících šířených celoplošně nebo na značném území členského státu nebo členských států nebo v úředním věstníku anebo musí být zpřístupněna veřejnosti v písemné podobě na místech, která jsou inzerována v jednom nebo více denících šířených celoplošně nebo na značném území členského státu nebo členských států anebo zveřejněna jinými rovnocennými prostředky schválenými příslušnými orgány.
Společnost zároveň zašle jedno vyhotovení své pololetní zprávy příslušným orgánům každého členského státu, ve kterém byly její akcie přijaty ke kotování.
Zašle je nejpozději v den, kdy pololetní zprávu poprvé zveřejní v některém členském státě.
KAPITOLA III
Jazyky
Článek 103
Informace uvedené v článcích 67, 68, 80, 81 a 91 a pololetní zpráva uvedená v článku 70 musí být sepsány v úředním jazyce nebo jazycích nebo v jednom z úředních jazyků nebo v jiném jazyce, pokud je v dotyčném členském státě tento úřední jazyk nebo jazyky nebo tento jiný jazyk obvyklý v oblasti financí a přijatelný pro příslušné orgány.
Článek 104
Údaje uvedené v čl. 23 odst. 4 písm. c) a d) se zveřejní v úředním jazyce nebo v jednom z úředních jazyků členského státu, ve kterém je žádáno o přijetí cenných papírů ke kotování, nebo v jiném jazyce, pokud je v daném členském státě tento jazyk obvyklý v oblasti financí a přijatelný pro příslušné orgány a pokud jsou splněny případné další podmínky stanovené těmito orgány.
HLAVA VI
PŘÍSLUŠNÉ ORGÁNY A SPOLUPRÁCE MEZI ČLENSKÝMI STÁTY
Článek 105
1. Členské státy zajišťují uplatňování této směrnice a k tomuto účelu určí jeden nebo více příslušných orgánů.
Uvědomí o tom Komisi a upřesní případné rozdělení pravomocí mezi příslušné orgány.
2. Členské státy zajistí, aby příslušné orgány měly pravomoci nezbytné pro plnění svých úkolů.
3. Tato směrnice nijak nemění odpovědnost příslušných orgánů, jež se i nadále řídí výhradně vnitrostátními právními předpisy.
Článek 106
Příslušné orgány mezi sebou spolupracují, kdykoli je to nezbytné k plnění jejich úkolů, a vyměňují si veškeré informace k tomuto účelu.
Článek 107
1. Členské státy stanoví, že všechny osoby zaměstnané v současnosti nebo v minulosti příslušnými orgány jsou vázány profesním tajemstvím.
To znamená, že důvěrné informace, které získají při plnění svých povinností, nesmějí sdělit žádné osobě ani orgánu, vyjma případy stanovené právními předpisy.
2. Odstavec 1 však nebrání příslušným orgánům různých členských států ve výměně informací podle této směrnice.
Na takto vyměňované informace se vztahuje profesní tajemství, kterým jsou vázány osoby zaměstnané v současnosti nebo v minulosti příslušnými orgány mající přístup k těmto informacím.
3. Aniž jsou dotčeny případy, na které se vztahuje trestní právo, mohou příslušné orgány přijímající podle čl. 106 informace týkající se hlavy III kapitoly I, hlavy V kapitoly I a přílohy I použít tyto informace pouze k výkonu své činnosti nebo v rámci správních opravných prostředků či soudních řízení týkajících se této činnosti.
Příslušný orgán, který podle odstavce 2 obdrží důvěrné informace týkající se hlavy IV kapitoly III, je může použít výhradně k plnění svých úkolů.
HLAVA VII
KONTAKTNÍ VÝBOR
KAPITOLA I
Složení, fungování a úkoly výboru
Článek 108
1. Při Komisi se zřizuje kontaktní výbor (dále jen "výbor").
Výbor se skládá z osob jmenovaných členskými státy a zástupci Komise.
Předsedá mu zástupce Komise.
Funkce sekretariátu vykonává Komise.
Zasedání výboru svolává předseda buď z vlastního podnětu, nebo na žádost delegace některého členského státu.
Výbor přijme svůj jednací řád.
2. Úkolem výboru je
a) pokud jde o podmínky přijetí cenných papírů ke kotování, o podmínky pro sestavování, kontrolu a šíření prospektů, které mají být zveřejněny při přijetí ke kotování, a o informace, které mají pravidelně zveřejňovat obchodní společnosti, jejichž akcie jsou přijaty ke kotování, aniž jsou dotčeny články 226 a 227 Smlouvy, usnadňovat harmonizované uplatňování této směrnice prostřednictvím pravidelných konzultací o všech praktických obtížích vyplývajících z jejího uplatňování, u kterých se výměna názorů považuje za užitečnou;
b) pokud jde o informace, které mají být zveřejňovány při nabytí nebo pozbytí podstatného podílu ve společnosti kotované na burze cenných papírů, umožnit pravidelné konzultace o všech praktických obtížích vyplývajících z uplatňování této směrnice, u kterých se výměna názorů považuje za užitečnou;
c) usnadňovat jednotný postoj mezi členskými státy
i) k přísnějším nebo dalším podmínkám a povinnostem, které členské státy mohou podle článku 8 této směrnice stanovit na vnitrostátní úrovni;
ii) k doplňkům a zlepšením prospektů pro přijetí ke kotování, které požadují nebo doporučují příslušné orgány na vnitrostátní úrovni;
iii) v souladu s čl. 44 odst. 2 písm. g) Smlouvy k přísnějším nebo dalším povinnostech, které mohou ukládat podle článků 71 a 88, s cílem dosáhnout konečného sjednocení povinností ukládaných ve všech členských státech;
d) v případě potřeby poskytovat Komisi rady, pokud jde o dodatky nebo změny, které je třeba učinit v této směrnici, zejména posuzovat možné úpravy článků 71 a 73 s přihlédnutím k pokroku dosaženému ve sjednocování povinností uvedených v písm. c bodě iii), nebo pokud jde o změny, které by se měly provést podle článku 109.
Výbor nemá za úkol hodnotit rozhodnutí přijatá příslušnými orgány v jednotlivých případech.
KAPITOLA II
Úprava částky tržní kapitalizace
Článek 109
1. Za účelem úpravy minimální částky předpokládané tržní kapitalizace stanovené v čl. 43 odst. 1 s ohledem na požadavky hospodářské situace předloží Komise výboru návrh opatření, která mají být přijata.
2. Použijí se články 5 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [10] s ohledem na článek 8 zmíněného rozhodnutí.
3. Doba uvedená v čl. 5 odst. 6 rozhodnutí 1999/468/ES je tři měsíce.
HLAVA VIII
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 110
Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 111
1. Zrušují se směrnice 79/279/EHS, 80/390/EHS, 82/121/EHS a 88/627/EHS ve znění aktů uvedených na seznamu v příloze II části A, aniž jsou dotčeny povinnosti členských států týkající se lhůt pro transpozici uvedených na seznamu v příloze II části B.
2. Odkazy na zrušenou směrnici se považují za odkazy na tuto směrnici v souladu se srovnávací tabulkou obsaženou v příloze III.
Článek 112
Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Článek 113
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Komise 2001/35/ES
ze dne 11. května 2001,
kterou se mění přílohy směrnice Rady 90/642/EHS o stanovení maximálních limitů reziduí pesticidů v některých produktech rostlinného původu, včetně ovoce a zeleniny, a na jejich povrchu
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 90/642/EHS ze dne 27. listopadu 1990 o stanovení maximálních limitů reziduí pesticidů v některých produktech rostlinného původu, včetně ovoce a zeleniny, a na jejich povrchu [1], naposledy pozměněnou směrnicí Komise 2000/82/ES [2], a zejména na článek 7 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Ve směrnici Komise 2000/42/ES [3] se stanoví maximální limity reziduí pro kombinace pesticidů a potravin, které byly ve směrnicích Rady 94/29/ES [4], 94/30/ES [5], 95/38/ES [6], 95/39/ES [7], 96/32/ES [8], 96/33/ES [9] a ve směrnici Komise 98/82/ES [10] ponechány otevřené.
Výše uvedené položky v přílohách směrnic zůstaly "otevřené" nebo byly stanoveny na omezenou dobu, neboť v okamžiku jejich přijetí nebyly k dispozici dostatečné údaje, aby mohly být do 1. července 2000 stanoveny maximální limity reziduí na úrovni Společenství.
Účelem stanovení výše uvedené lhůty bylo poskytnout zúčastněným stranám dostatek času k předložení nezbytných údajů, které by umožnily v odůvodněných případech přijmout na úrovni Společenství maximální limity reziduí vyšší, než je mez stanovitelnosti.
V období před uplynutím lhůty byly dostupné údaje zhodnoceny a v některých případech nebyly shledány za dostatečné, aby odůvodnily stanovení maximálních limitů reziduí vyšších, než je mez stanovitelnosti.
(2) Po vyhlášení směrnice 2000/42/ES obdržela Komise žádosti, podložené dalšími údaji, o přezkoumání maximálních limitů reziduí, které byly pro určité kombinace pesticidu a potraviny stanoveny ve směrnici 2000/42/ES.
Žádosti a údaje byly přezkoumány a pro některé kombinace byly údaje dostatečné, aby odůvodnily stanovení vyšších maximálních limitů reziduí, než je mez stanovitelnosti.
Pro jiné kombinace zůstávají dostupné informace nedostatečné a je vhodné stanovit maximální limity reziduí na úrovni meze stanovitelnosti.
Pro další kombinace jsou v současnosti dostupné informace dostatečné k tomu, aby prokázaly, že stanovení maximálních limitů reziduí vyšších, než je mez stanovitelnosti, může vést k nepřijatelné akutní nebo chronické expozici spotřebitelů.
V těchto případech by maximální limity reziduí měly zůstat stanoveny na úrovni meze stanovitelnosti.
(3) Celoživotní expozice spotřebitelů těmto pesticidům z potravin, které mohou rezidua těchto pesticidů obsahovat v důsledku jejich použití jako přípravků na ochranu rostlin a popřípadě ve veterinární medicíně, byla odhadnuta a zhodnocena v souladu s postupy a praxí používanými v Evropském společenství, přičemž byly zohledněny pokyny vydané Světovou zdravotnickou organizací [11] a bylo vypočteno, že maximální limity reziduí stanovené v této směrnici nevedou k překročení přijatelného denního příjmu.
(4) Akutní expozice spotřebitelů těmto pesticidům prostřednictvím každé z potravin, které mohou rezidua těchto pesticidů obsahovat, byla odhadnuta a zhodnocena v souladu s postupy a praxí používanými v Evropském společenství, přičemž byly zohledněny pokyny vydané Světovou zdravotnickou organizací.
Bylo vypočteno, že maximální limity reziduí stanovené pro otevřené položky v této směrnici nevedou k akutním toxickým účinkům.
(5) Prostřednictvím Světové obchodní organizace budou vedeny konzultace s obchodními partnery Společenství ohledně limitů stanovených v této směrnici a jejich připomínky k těmto limitům budou zohledněny.
(6) Bylo zohledněno stanovisko Vědeckého výboru pro rostliny, zejména rady a doporučení týkající se ochrany spotřebitelů potravinářských produktů ošetřených pesticidy.
Výše uvedená metodika popsaná Světovou zdravotnickou organizací, používaná členskými státy zpravodaji a ověřená a zhodnocená Komisí v rámci Stálého rostlinolékařského výboru, je v souladu s doporučeními Vědeckého výboru pro rostliny [12].
(7) Opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Stálého rostlinolékařského výboru,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Maximálními limity reziduí pesticidů uvedenými v příloze této směrnice se nahrazují limity pro odpovídající pesticidy uvedené v příloze II směrnice 90/642/EHS.
Článek 2
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 30. června 2001.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Budou tyto předpisy používat od 1. července 2001.
Článek 3
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 4
Tato směrnice vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Článek 5
Tato směrnice je určena členským státům.
SMĚRNICE KOMISE 2001/36/ES
ze dne 16. května 2001,
kterou se mění směrnice Rady 91/414/EHS o uvádění přípravků na ochranu rostlin na trh
(Text s významem pro EHP)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 91/414/EHS ze dne 15. července 1991 o uvádění přípravků na ochranu rostlin na trh1, naposledy pozměněnou směrnicí Komise 2001/28/ES2, a zejména na čl. 18 odst. 2 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) V přílohách II B a III B směrnice 91/414/EHS jsou stanoveny požadavky na dokumentaci, kterou předkládá žadatel za účelem zařazení mikroorganismů nebo virů jako účinné látky do přílohy I výše uvedené směrnice a za účelem povolení přípravku na ochranu rostlin na bázi mikroorganismů nebo virů.
(2) Vzhledem k tomu, že je nezbytné v přílohách II B a III B uvést pro žadatele co nejpřesněji všechny podrobnosti o požadovaných informacích, jako jsou okolnosti, podmínky a technické normy, za jakých musí být určité údaje získány; že by tato ustanovení měla být přijata co nejdříve, aby je žadatelé mohli použít při přípravě svých dokumentací.
(3) V některých ohledech je vhodné požadovat jiné údaje u chemických látek a jiné údaje u mikroorganismů, neboť určité požadavky, např. na určité otázky týkající se rozpadu a chování v životním prostředí a reziduí, jsou specifické pro chemické látky, zatímco jiné, jako nakažlivost, jsou specifické pro mikroorganismy.
(4) Nyní je možné upřesnit požadavky na údaje díky zkušenostem získaným během vyhodnocování několika mikroorganismů ve funkci nových účinných látek.
Zvláště v oblastech ochrany zdraví při práci, expozice spotřebitelů a rizika pro životní prostředí došlo k významnějším změnám.
(5) Vědecký výbor pro rostliny vydal stanovisko k zásadám používání mikroorganismů v přípravcích na ochranu rostlin a připomínkoval dřívější návrh požadavků na údaje.
Doporučení výboru uvedená ve stanovisku3 včetně navržených změn v textu návrhu požadavků na údaje byla Komisí vzata v úvahu.
(6) Opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Stálého rostlinolékařského výboru,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Příloha II směrnice 91/414/EHS se mění v souladu s přílohou I této směrnice.
Článek 2
Příloha III směrnice 91/414/EHS se mění v souladu s přílohou II této směrnice.
Článek 3
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. května 2002.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 4
Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Směrnice Evropského parlamentu A Rady 2001/37/ES
ze dne 5. června 2001
o sbližování právních a správních předpisů členských států týkajících se výroby, obchodní úpravy a prodeje tabákových výrobků
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 95 a článek 133 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
s ohledem na stanovisko Výboru regionů [3],
v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy [4], vzhledem ke společnému znění schválenému dohodovacím výborem dne 5. dubna 2001,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Směrnice Rady 89/622/EHS ze dne 13. listopadu 1989 o sbližování právních a správních předpisů členských států, týkajících se označování tabákových výrobků a zákazu prodeje určitých typů tabáku pro orální užití [5], byla podstatně změněna směrnicí Rady 92/41/EHS [6].
Protože je nutné provést další změny uvedené směrnice i směrnice Rady 90/239/EHS ze dne 17. května 1990 o sbližování právních a správních předpisů členských států, týkajících se maximálního obsahu dehtu v cigaretách [7], musí být uvedené směrnice v zájmu jasnosti přepracovány.
(2) Dosud existují podstatné rozdíly v právních a správních předpisech členských států týkajících se výroby, obchodní úpravy a prodeje tabákových výrobků, které brzdí fungování vnitřního trhu.
(3) Tyto překážky je třeba odstranit a za tímto účelem musí být provedeno sblížení pravidel týkajících se výroby, obchodní úpravy a prodeje tabákových výrobků, zároveň je však nutné ponechat členským státům možnost zavést za určitých podmínek takové požadavky, které považují za nezbytné k tomu, aby byla zaručena ochrana zdraví jednotlivců.
95 odst. 3 Smlouvy je třeba považovat za základní požadavek vysokou úroveň ochrany zdraví, bezpečnosti, ochrany životního prostředí a ochrany spotřebitele, přičemž je třeba věnovat pozornost zejména novému vývoji založenému na vědeckých poznatcích; s ohledem na zvláště škodlivé účinky tabáku musí mít ochrana zdraví v tomto kontextu prioritu.
(5) Směrnice 90/239/EHS stanovila s účinkem od 31. prosince 1992 maximální hodnoty obsahu dehtu v cigaretách prodávaných v členských státech.
Kvůli karcinogenním vlastnostem dehtu je nutné dále snížit obsah dehtu v cigaretách.
(6) Směrnice 89/622/EHS stanovila obecné varování, které musí být uvedeno na obalech všech tabákových výrobků, a další varování určené výhradně pro cigarety, a od roku 1992 rozšířila požadavek ohledně dalšího varování týkajícího se jiných tabákových výrobků.
(7) Několik členských států oznámilo, že nebudou-li na úrovni Společenství stanovena opatření určující maximální obsah oxidu uhelnatého v cigaretách, přijmou taková opatření na vnitrostátní úrovni.
Rozdíly v předpisech, které se týkají oxidu uhelnatého, mohou vytvářet překážky obchodu a brzdit hladký chod vnitřního trhu.
Kromě toho bylo prokázáno, že z cigaret vzniká velké množství oxidu uhelnatého, které je nebezpečné lidskému zdraví a může přispívat ke vzniku srdečních onemocnění i jiných nemocí.
(8) Obchodní úprava právního rámce musí zhodnotit důkazy podložená tvrzení o tabákových výrobcích, které byly navrženy nebo uvedeny na trh za účelem "snížení rizika", nebo u nichž uvádějí snížení škodlivosti jejich výrobci.
(9) Existují rozdíly mezi právními a správními předpisy členských států o omezení maximálního obsahu dehtu v cigaretách.
Tyto rozdíly mohou snadno působit překážky obchodu a brzdit fungování vnitřního trhu.
Členské státy a vědecké orgány poukázaly na specifické otázky veřejného zdraví v oblasti, které se týkala již dřívější harmonizační opatření a Komise se těmito otázkami zabývá.
(10) Tyto překážky musí být odpovídajícím způsobem odstraněny a za tímto účelem je nutné, aby uvolňování cigaret k volnému oběhu, prodeji a výrobě bylo podřízeno společným pravidlům nejen pokud jde o dehet, ale také pokud jde o maximální úroveň nikotinu a oxidu uhelnatého.
(11) Tato směrnice bude mít důsledky také pro tabákové výrobky, které se vyvážejí z Evropského společenství.
Režim pro vývoz je součástí společné obchodní politiky. Zdravotní požadavky musí podle čl.
152 odst. 1 Smlouvy a judikatury Soudního dvora Evropských společenství tvořit základní složku ostatních politik Společenství.
Je třeba přijmout další pravidla, která zajistí, aby ustanovení o vnitřním trhu nebyla narušována.
(12) Ustanovení této směrnice se nedotýkají právních předpisů Společenství, jimiž se řídí užívání a označování geneticky modifikovaných organismů.
(13) Mezinárodně použitelné normy pro tabákové výrobky jsou jedním z předmětů jednání o návrhu rámcové úmluvy Světové zdravotnické organizace o tabákové kontrole.
(14) Při měření obsahu dehtu, nikotinu a oxidu uhelnatého v cigaretách je třeba se řídit normami ISO 4387, 10315 a 8454, které jsou jedinými mezinárodně uznávanými normami, přičemž další podpora následného výzkumu a technického pokroku by měly umožnit vyvinout a používat přesnější a spolehlivější metody měření obsahu těchto látek v cigaretách a vyvinout metody měření pro ostatní tabákové výrobky.
(15) Neexistují žádné mezinárodně uznávané normy nebo testy pro stanovení množství a hodnocení obsahu jiných látek v cigaretovém kouři kromě dehtu, nikotinu a oxidu uhelnatého.
Proto je nutné ve spolupráci s Mezinárodní organizací pro normy zavést postup pro vytvoření takových norem.
(16) Ve směrnici 90/239/EHS byla Řecku s ohledem na zvláštní sociálně ekonomické problémy udělena odchylka od lhůt pro použití nejvyššího přípustného obsahu dehtu.
Tato odchylka má být v platnosti po stanovené období.
(17) Použití nejvyšších přípustných hodnot pro dehet, nikotin a oxid uhelnatý u vyvážených cigaret se musí řídit přechodnými ustanoveními, aby bylo poskytnuto více času na změnu údajů o výrobku a aby mohly být zavedeny mezinárodně uznávané normy.
(18) Přechodná období musí být rovněž stanovena ve vztahu k ostatním ustanovením této směrnice, aby se mohly uskutečnit potřebné změny ve výrobě a prodat zásoby, zejména u jiných výrobků než cigaret.
Musí být povoleno nadále používat neodstranitelné štítky, aby se zjednodušilo zavedení požadavků na označování uvedených v této směrnici.
(19) Uvedení varování a uvedení obsahu škodlivých látek, se i nadále v jednotlivých členských státech liší. V důsledku toho mohou být spotřebitelé v jednom členském státu lépe informování o nebezpečích tabákových výrobků než v jiném.
Tyto rozdíly jsou nepřijatelné a mohly by vytvářet překážku obchodu a brzdit fungování vnitřního trhu s tabákovými výrobky, a proto je třeba je odstranit.
Za tímto účelem je nezbytné posílit a vyjasnit stávající právní předpisy a zároveň zajistit vysokou úroveň ochrany zdraví.
(20) Je třeba přijmout opatření, aby byly označeny jednotlivé výrobní série tabákových výrobků tak, aby tyto výrobky bylo možno vyhledat při sledování, jak je plněna tato směrnice.
(21) Je třeba pravidelně hodnotit přímé a nepřímé sociálně ekonomické náklady aktivního a pasivního užívání tabáku a zpřístupňovat tyto údaje veřejnosti v rámci příslušných programů Společenství.
(22) Situace se v jednotlivých členských státech liší ohledně různých složek a přísad při výrobě tabákových výrobků.
Řada členských států nemá ani právní předpisy, ani dobrovolné dohody o těchto látkách.
Několik členských států, ve kterých takové právní předpisy nebo dobrovolné dohody existují, nedostává údaje od výrobců tabáku o množstvích takových složek a přísad obsažených v určitých tabákových výrobcích jednotlivých značek.
Je třeba zavést sbližování opatření v této oblasti, které by vedlo k větší průhlednosti.
(23) Nedostatek informací společně s nedostatkem toxikologických údajů brání příslušným orgánům v členských státech v jakémkoli smysluplném hodnocení toxicity tabákových výrobků a ohrožení zdraví spotřebitelů těmito výrobky.
To není v souladu se závazkem Společenství zajistit vysokou úroveň ochrany lidského zdraví.
(24) Členské státy musí být schopny přijmout přísnější pravidla týkající se tabákových výrobků, která považují za nezbytná pro ochranu veřejného zdraví, pokud tím nejsou dotčeny předpisy této směrnice, a jsou dodržena ustanovení Smlouvy.
(25) Až do doby, než bude sestaven společný seznam složek uvedený v článku 12, mohou členské státy stanovit zákaz používání složek, které mají vliv na zvyšování návykových vlastností tabákových výrobků, protože používání takových složek může narušovat dodržování úrovně nikotinu stanovené v této směrnici.
(26) Je prokázáno, že tabákové výrobky obsahují a při hoření ze sebe uvolňují mnoho škodlivých látek a známých karcinogenů nebezpečných pro lidské zdraví.
V nedávných letech se také prokázalo, že pasivní kouření je nebezpečné zejména pro dosud nenarozené děti a kojence a že může způsobovat nebo zhoršovat dýchací potíže u osob, které kouř vdechují.
Kromě toho je 80 % nových kuřáků ve Společenství mladších 18 let.
Je třeba zajistit co největší průhlednost údajů o výrobku a zajistit, aby bylo vhodným způsobem přihlédnuto k obchodním právům výrobců tabáku i jejich právům duševního vlastnictví.
(27) Používání některých výrazů, jako například "low-tar" (nízký obsah dehtu), "light" (lehké), "ultra-light" (ultralehké), "mild" (jemné), jmen, obrázků a obrazných nebo jiných znaků na obalech může být pro spotřebitele zavádějící a spotřebitel si může myslet, že takové výrobky jsou méně škodlivé, a může zapříčinit změny ve spotřebě.
Množství vdechovaných látek je určováno nejenom obsahem určitých látek ve výrobku před spotřebou, ale také chováním při kouření a stupněm návyku ke kouření.
Tato skutečnost se při používání takových výrazů nebere v úvahu, a může tak narušovat plnění požadavků na označování stanovených v této směrnici.
Aby bylo zajištěno řádné fungování vnitřního trhu a s ohledem na vývoj navrhovaných mezinárodních pravidel, musí být na úrovni Společenství stanoven zákaz takového užívání, přičemž musí být poskytnut dostatek času na zavedení tohoto pravidla.
(28) Směrnice 89/622/EHS zakázala v členských státech prodej určitých typů tabáku pro orální užití.
Článek 151 aktu o přistoupení Rakouska, Finska a Švédska povoluje Švédskému království v tomto ohledu odchylku od ustanovení uvedené směrnice.
(29) Technický a vědecký pokrok v oblasti tabákových výrobků vyžaduje pravidelné přehodnocování ustanovení a používání této směrnice v členských státech.
Za tímto účelem musí být stanoven postup, podle kterého Komise vypracuje pravidelné zprávy podložené vědeckými a technickými údaji.
V této souvislosti je třeba určité údaje zkoumat se zvláštní pozorností.
(30) V souvislosti se stanovením maximálního obsahu škodlivých látek je třeba zvážit, zda na jedné straně je vhodné stanovené obsahy později snížit, a zejména jak, pokud vůbec, jsou tyto obsahy škodlivých látek navzájem spojené, a na druhé straně, zda mají být vytvořeny normy pro výrobky jiné než cigarety, a to zvláště pro tabák na balení cigaret.
(31) Pokud jde o výrobky jiné než cigarety, je třeba na úrovni Společenství vytvořit normy a metody měření a za tímto účelem je třeba požádat Komisi, aby předložila příslušné návrhy.
(32) Pokud jde o ostatní složky včetně přísad, je třeba za účelem pozdější harmonizace zvážit vypracování společného seznamu.
(33) Rozsah vnitřního trhu s tabákovými výrobky a vzrůstající sklon výrobců tabáku soustředit výrobu pro celé Společenství jen do malého počtu výrobních závodů v členských státech vyžadují za účelem dosažení hladkého fungování trhu s tabákovými výrobky legislativní akci spíše na úrovni Společenství než na vnitrostátní úrovni.
(34) Fungování společné organizace trhu se surovým tabákem musí být v roce 2002 předmětem zprávy Komise určené Evropskému parlamentu a Radě [8].
Komise oznámila, že taková zpráva bude zkoumat rovněž otázku začlenění úvah o veřejném zdraví včetně norem stanovených v této směrnici v rámci jiných politik Společenství, jak to vyžaduje článek 152 Smlouvy.
(35) Pro použití této směrnice je třeba stanovit lhůty, které na jedné straně umožní završení při co nejvyšší účinnosti procesu přeměny, zahájeného již směrnicí 90/239/EHS, a na druhé straně umožní spotřebitelům a výrobcům přizpůsobit se výrobkům s nižším obsahem dehtu, nikotinu a oxidu uhelnatého.
(36) Opatření nezbytná pro provádění této směrnice je třeba přijmout v souladu s rozhodnutím Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [9].
(37) Tato směrnice se nedotýká lhůt, během nichž musí členské státy přenést a uplatnit směrnice uvedené v příloze II,
PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Cíl
Cílem této směrnice je sblížit právní a správní předpisy členských států týkající se maximálního obsahu dehtu, nikotinu a oxidu uhelnatého v cigaretách a varování týkající se zdraví a jiných údajů, které musí být uvedeny na jednotlivých baleních tabákových výrobků, spolu s určitými opatřeními, jež se týkají složení a označení tabákových výrobků, přičemž je základem vysoká úroveň ochrany zdraví.
Článek 2
Definice
Pro účely této směrnice:
1. "tabákovými výrobky" se rozumějí výrobky určené ke kouření, šňupání, sání nebo žvýkání, pokud jsou vyrobeny, byť částečně, z tabáku, ať už geneticky upraveného nebo neupraveného;
2. "dehtem" se rozumí surový bezvodý kondenzát kouře, neobsahující nikotin;
3. "nikotinem" se rozumí alkaloidy nikotinu;
4. "tabákem pro orálním užití" se rozumí všechny výrobky určené k užívání ústy kromě těch, které jsou určeny ke kouření nebo žvýkání, vyrobené zcela nebo částečně z tabáku, v prášku nebo ve formě jemnozrnných granulí nebo v jakékoli kombinaci těchto forem — zejména nabízený v jednotlivých sáčkových porcích nebo v porézních sáčcích — nebo ve formě připomínající potravinářský výrobek;
5. "složkou" se rozumí jakákoli látka nebo součást s výjimkou tabákového listu a jiných přírodních nebo nezpracovaných částí tabákové rostliny použitá při výrobě nebo přípravě tabákového výrobku a stále přítomná v konečném výrobku, byť v pozměněné formě, včetně papíru, filtru, inkoustů a lepidel.
Článek 3
Cigarety: maximální obsah dehtu, nikotinu a oxidu uhelnatého
1. Od 1. ledna 2004 nesmí být u cigaret uvedených do volného oběhu, prodávaných nebo vyráběných v členských státech obsah vyšší než:
- 10 mg na cigaretu v případě dehtu;
- 1 mg na cigaretu v případě nikotinu;
- 10 mg na cigaretu v případě oxidu uhelnatého.
2. Pokud jde o cigarety vyrobené v Evropském společenství, avšak vyvážené ze Společenství, mohou členské státy odchylně ode dne uvedeného v odstavci 1 používat limity obsahu škodlivých látek stanovené v tomto článku od 1. ledna 2005, avšak nejpozději tak učiní od 1. ledna 2007.
3. Pro Řeckou republiku se jako dočasná odchylka stanoví datum uplatnění maximálního obsahu dehtu v cigaretách vyrobených a prodávaných na jejím území, jak je uvedeno v odstavci 1, na 1. ledna 2007.
Článek 4
Metody měření
1. Obsah dehtu, nikotinu a oxidu uhelnatého v cigaretách se měří na základě norem ISO 4387 v případě dehtu, 10315 v případě nikotinu a 8454 v případě oxidu uhelnatého.
Přesnost údajů o dehtu a nikotinu na balíčcích se ověřuje podle normy ISO 8243.
2. Zkoušky uvedené v odstavci 1 uskutečňují nebo ověřují zkušební laboratoře schválené a sledované příslušnými orgány členských států.
Členské státy zašlou Komisi seznam schválených laboratoří, ve kterém jsou uvedena kritéria použitá pro schvalování a používané metody sledování, do 30. září 2002 a vždy po jakékoli změně.
3. Členské státy mohou také požádat výrobce nebo dovozce tabáku, aby provedli u jednotlivých značek a typů svých tabákových výrobků jakékoli jiné zkoušky, které mohou být stanoveny příslušnými vnitrostátními orgány za účelem vyhodnocení obsahu jiných látek vznikajících z jejich tabákových výrobků a za účelem hodnocení účinků těchto jiných látek na zdraví, s ohledem mimo jiné na jejich návykovost.
Členské státy mohou také požadovat, aby byly takové zkoušky prováděny nebo ověřovány ve schválených zkušebních laboratořích stanovených v odstavci 2.
4. Výsledky zkoušek uskutečněných v souladu s odstavcem 3 se každoročně předloží příslušným vnitrostátním orgánům.
Členské státy mohou stanovit méně časté sdělování výsledků zkoušek v případech, kdy se údaje o výrobku nezměnily.
Členské státy musí být vyrozuměny o změnách v těchto údajích o výrobku.
Členské státy zajistí šíření informací předložených v souladu s tímto článkem všemi vhodnými prostředky s cílem informovat spotřebitele, přičemž zároveň v případě potřeby přihlédnou ke všem informacím, které jsou předmětem obchodního tajemství.
5. Členské státy každoročně sdělí všechny údaje a informace předložené podle tohoto článku Komisi, která je vezme v úvahu při vypracování zprávy uvedené v článku 11.
Článek 5
Označování
1. Obsah dehtu, nikotinu a oxidu uhelnatého v cigaretách měřený v souladu s článkem 4 se vytiskne na jedné straně balíčku cigaret v úředním jazyce nebo úředních jazycích členského státu, v němž je výrobek uváděn na trh, tak, aby touto informací bylo pokryto nejméně 10 % odpovídajícího povrchu.
Tento procentuální podíl se zvýší na 12 % u členských států se dvěma úředními jazyky a na 15 % u členských států se třemi úředními jazyky.
2. Každé jednotlivé balení tabákových výrobků, kromě tabákových výrobků, které se nekouří a ostatních tabákových výrobků, které neprodukují kouř, musí nést toto varování:
a) obecná varování:
1.
"Kouření zabíjí/Kouření může zabíjet" nebo
2.
"Kouření vážně škodí Vám i lidem ve Vašem okolí."
Výše uvedená obecná varování se obměňují tak, aby byl zaručen jejich pravidelný výskyt.
Varování se vytiskne na nejlépe viditelný povrch jednotlivého balení a na jakýkoli vnější obal, s výjimkou dalších průhledných obalů používaných v maloobchodním prodeji výrobku, a
b) další varování vybrané ze seznamu uvedeného v příloze I.
Výše uvedená další varování se obměňují tak, aby byl zaručen jejich pravidelný výskyt.
Toto varování se vytiskne na jiný nejlépe viditelný povrch jednotlivého balení a na jakýkoli vnější obal, s výjimkou dalších průhledných obalů používaných v maloobchodním prodeji výrobku.
Členské státy mohou rozhodnout o umístění varování na těchto površích tak, aby to vyhovovalo požadavkům daného jazyka.
3. Komise co nejdříve a v každém případě do 31. prosince 2002 přijme v souladu s postupem podle čl. 10 odst. 2 pravidla pro použití barevných fotografií nebo jiných ilustrací k popisu a vysvětlení zdravotních důsledků kouření za účelem zajištění, aby ustanovení vnitřního trhu nebyla narušována.
Pokud členské státy požadují další varování ve formě barevných fotografií nebo jiných ilustrací, musí tyto fotografie a ilustrace odpovídat výše uvedeným pravidlům.
4. Tabákové výrobky pro orální užití v případě, že je jejich prodej povolen podle článku 8, a tabákové výrobky, které neprodukují kouř, musí nést následující varování:
"Tento tabákový výrobek může škodit Vašemu zdraví a je návykový." Varování se vytiskne na nejlépe viditelný povrch jednotlivého balení a na jakýkoli vnější obal, s výjimkou dalších průhledných obalů používaných v maloobchodním prodeji výrobku.
Členské státy mohou rozhodnout o umístění varování na tomto povrchu tak, aby to vyhovovalo požadavkům daného jazyka.
Obecné varování vyžadované podle odst. 2 písm. a) a varování týkající se bezdýmných tabákových výrobků a tabákových výrobků pro orální užití, uvedených v odstavci 4, musí pokrývat nejméně 30 % vnější plochy odpovídajícího povrchu jednotlivého balení tabáku, na kterém je vytištěno.
Tento podíl se zvýší na 32 % u členských států se dvěma úředními jazyky a na 35 % u členských států se třemi úředními jazyky.
Další varování požadované podle odst. 2 písm. b) musí pokrývat nejméně 40 % vnější plochy odpovídajícího povrchu jednotlivého balení tabáku, na kterém je vytištěno.
Tento podíl se zvyšuje na 45 % u členských států se dvěma úředními jazyky a na 50 % u členských států se třemi úředními jazyky.
V případě jednotlivých balení určených pro jiné výrobky než cigarety, jejichž nejlépe viditelný povrch přesahuje 75 cm2, musí však varování uvedená v odstavci 2 pokrývat plochu nejméně 22,5 cm2 na každém povrchu.
Tato plocha se zvýší na 24 cm2 u členských států se dvěma úředními jazyky a na 26,25 cm2 u členských států se třemi úředními jazyky.
6. Text varování a údaje o obsahu vyžadované tímto článkem se vytisknou:
a) černým tučným písmem Helvetica na bílém podkladu.
Členské státy mají právo rozhodnout o bodové velikosti fontu podle požadavků daného jazyka s tím, že velikost fontu uvedená v jejich právním předpise bude taková, aby nápis zabíral co největší část plochy vyhrazené pro požadovaný text;
b) malými písmeny, s výjimkou prvního písmene sdělení a tam, kde to vyžadují mluvnická pravidla;
c) na střed na ploše, na které má být text vytištěn, rovnoběžně s horním okrajem balíčku;
d) v případě výrobků jiných, než jsou výrobky uvedené v odstavci 4, musí být varování lemováno černým okrajem širokým nejméně 3 mm a nejvíce 4 mm, který nebude žádným způsobem narušovat text varování nebo uvedené informace;
e) v úředním jazyce nebo jazycích členského státu, v němž se výrobek umisťuje na trh.
7. Tisk textů, jež vyžaduje tento článek, na kolcích jednotlivých baleních je zakázán.
Texty musí být vytištěné neodstranitelně, nesmazatelné a nesmějí být žádným způsobem skryty, znejasněny nebo narušeny jiným písemným nebo obrazovým údajem nebo otvíráním balíčku.
V případě tabákových výrobků jiných než cigarety mohou být texty připojeny pomocí nálepek, pokud jsou tyto nálepky neodstranitelné.
8. Členské státy mohou stanovit, že varování uvedená v odstavcích 2 a 4 musí být doprovázena odkazem na vydávající orgán uvedený mimo rámeček pro varování.
9. V zájmu identifikace a zpětné zjistitelnosti výrobku musí být tabákový výrobek na jednotlivém balení označen jakýmkoli vhodným způsobem číslem série nebo rovnocenným údajem, který umožní určit místo a dobu výroby.
Technická opatření k uplatnění tohoto ustanovení se přijmou v souladu s postupem stanoveným v článku 10 odst. 2.
Článek 6
Další informace o výrobku
1. Členské státy požádají výrobce a dovozce tabákových výrobků, aby jim předložili seznam všech složek použitých při výrobě tabákových výrobků jednotlivých značek a typů, včetně údajů o jejich množství.
Tento seznam musí doprovázet prohlášení uvádějící důvody pro použití těchto složek v daných tabákových výrobcích.
V prohlášení musí být uvedena jejich funkce a kategorie.
Seznam musí být rovněž doprovázen toxikologickými údaji, které má výrobce nebo dovozce k dispozici, o těchto složkách ve shořelé nebo neshořelé formě, a to zejména s ohledem na jejich vliv na zdraví a mimo jiné s ohledem na jakékoli návykové účinky.
Seznam se sestaví v sestupném pořadí podle hmotnosti každé složky použité ve výrobku.
Informace uvedené v prvním pododstavci se uvádějí ročně a poprvé nejpozději do 31. prosince 2002.
2. Členské státy zajistí šíření poskytnutých informací v souladu s tímto článkem jakýmkoli vhodným způsobem s cílem informovat spotřebitele.
Nicméně je třeba řádně zohlednit ochranu jakýchkoli informací o specifických recepturách, které představují obchodní tajemství.
3. Členské státy zajistí zveřejnění seznamu složek každého výrobku, v němž bude uveden obsah dehtu, nikotinu a oxidu uhelnatého.
4. Členské státy sdělí každoročně všechny údaje a informace poskytnuté v souladu s tímto článkem Komisi, která je zohlední při zpracování zprávy uvedené v článku 11.
Článek 7
Popisy výrobku
S účinkem od 30. září 2003 a aniž je dotčen čl. 5 odst. 1, se nesmějí na obalech tabákových výrobků používat texty, názvy, ochranné známky a obrazné nebo jiné znaky naznačující, že určitý tabákový výrobek je méně škodlivý než jiné.
Článek 8
Tabák pro orální užití
Aniž je dotčen článek 151 aktu o přistoupení Rakouska, Finska a Švédska, zakáží členské státy uvedení tabákových výrobků pro orální užití na trh.
Článek 9
Přizpůsobení
Komise v souladu s postupem stanoveným v čl. 10 odst. 2 přizpůsobí na základě vědeckého a technického pokroku:
a) metody měření stanovené v článku 4 a definice, které s nimi souvisejí;
b) zdravotní varování, jež mají být uváděna na jednotlivých baleních tabákových výrobků, uvedená v příloze I, a četnost obměn zdravotních varování;
c) označení pro účely identifikace a zpětné zjistitelnosti tabákových výrobků.
Článek 10
Právní postup
1. Komisi je nápomocen výbor.
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 5 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES s ohledem na článek 8 zmíněného rozhodnutí.
Doba uvedená v čl. 5 odst. 6 rozhodnutí 1999/468/ES je tři měsíce.
3. Výbor přijme svůj jednací řád.
Článek 11
Zpráva
Nejpozději 31. prosince 2004 a potom každé dva roky předloží Komise Evropskému parlamentu, Radě a Hospodářskému a sociálnímu výboru zprávu o uplatňování této směrnice.
Při sestavování zprávy uvedené v prvním odstavci pomáhají Komisi vědečtí a techničtí odborníci tak, aby byly Komisi dostupné všechny potřebné informace.
Při předložení první zprávy uvede Komise zejména hlediska, které je třeba přezkoumat nebo rozvinout z hlediska vývoje vědeckých a technických poznatků, včetně vývoje mezinárodně dohodnutých pravidel a norem pro výrobky, a věnuje zvláštní pozornost:
- následnému snížení maximálních obsahů uvedených v čl. 3 odst. 1,
- možným spojením mezi těmito obsahy,
- zlepšením zdravotních varování, pokud jde o jejich velikost, umístění a znění,
- novým vědeckým a technickým informacím týkajícím se označování a tisku barevných fotografií nebo jiných ilustrací popisujících a vysvětlujících zdravotní důsledky kouření na balíčcích cigaret,
- metodám, které nejrealističtěji hodnotí a usměrňují toxicitu a škodlivost,
- hodnocení návykových účinků těch složek, které podporují návyk,
- hodnocení tabákových výrobků, které mohou mít schopnost snižovat škodlivost,
- vývoji standardizovaných zkušebních metod pro měření obsahu jednotlivých složek jiných než dehet, nikotin a oxid uhelnatý v cigaretovém kouři,
- toxikologickým údajům, které je nutno požadovat od výrobců, o složkách a způsobu, jakým se mají testovat, aby zdravotnické orgány mohly hodnotit jejich užívání,
- vývoji norem, které se týkají výrobků jiných než cigarety, a to zejména tabáku na balení cigaret.
Zpráva se má také zabývat spojením mezi požadavky ohledně označování, stanovenými v článku 5, a chováním spotřebitele.
Zprávu mají doprovázet jakékoli návrhy na změny této směrnice, které Komise považuje za nezbytné pro její přizpůsobení vývoji v oblasti tabákových výrobků v míře nezbytné pro vytvoření a fungování vnitřního trhu, tak, aby brala v úvahu jakýkoli nový vývoj založený na vědeckých skutečnostech a zlepšeních mezinárodně uznávaných norem pro tyto výrobky.
Článek 12
Společný seznam složek
V rámci první zprávy uvedené v článku 11, nejpozději do 31. prosince 2004, a s ohledem na řádné fungování vnitřního trhu je Komise vyzvána, aby na základě informací poskytnutých podle článku 6 předložila návrh, který stanoví společný seznam složek povolených pro tabákové výrobky a který mimo jiné přihlíží k jejich návykovosti.
Článek 13
Dovoz, prodej a spotřeba tabákových výrobků
1. Členské státy nesmějí z důvodů, které se vztahují k omezení obsahu dehtu, nikotinu nebo oxidu uhelnatého v cigaretách, ke zdravotním varováním a jiným označením nebo jiným požadavkům této směrnice, zakázat nebo omezit dovoz, prodej nebo spotřebu tabákových výrobků, které jsou v souladu s touto směrnici, s výjimkou opatření přijatých pro účely ověření údajů poskytnutých podle článku 4.
2. Tato směrnice nemá vliv na právo členských států zachovat nebo zavést v souladu se Smlouvou přísnější pravidla pro výrobu, dovoz, prodej nebo spotřebu tabákových výrobků, která považují za nezbytná pro ochranu veřejného zdraví, pokud taková pravidla nepoškozují pravidla stanovená v této směrnici.
3. Členské státy mohou zejména stanovit zákaz používání složek, které zvyšují návykové vlastnosti tabákových výrobků, až do vydání společného seznamu složek podle článku 12.
Článek 14
Provádění
1. Aniž je dotčen čl. 15 odst. 1, uvedou členské státy v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 30. září 2002. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Výrobky, které neodpovídají ustanovením této směrnice, se mohou nabízet na trhu jeden rok po dni uvedeném v odstavci 1.
3. Odchylně od odstavce 2 se mohou výrobky jiné než cigarety, které neodpovídají ustanovením této směrnice, nadále nabízet na trhu dva roky po dni uvedeném v odstavci 1.
4. Členské státy sdělí Komisi znění vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 15
Zrušení
Směrnice 89/622/EHS a 90/239/EHS se zrušují, aniž jsou dotčeny závazky členských států, které se týkají lhůt pro provedení a uplatnění směrnic uvedených v příloze II.
Odkazy na zrušené směrnice se považují za odkazy na tuto směrnici v souladu se srovnávací tabulkou obsaženou v příloze III.
Článek 16
Vstup v platnost
Tato směrnice vstupuje v platnost dnem vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Článek 17
Příjemci
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/38/ES
ze dne 5. června 2001,
kterou se mění směrnice Rady 93/7/EHS o navracení kulturních statků neoprávněně vyvezených z území členského státu
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 95 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru,
s ohledem na stanovisko Výboru regionů,
v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy [2],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Zřízení hospodářské a měnové unie a přechod na euro nesou důsledky na poslední pododstavec oddílu B přílohy směrnice Rady 93/7/EHS [3] stanovící hodnoty, vyjádřené v ECU, kulturních statků, na které se směrnice vztahuje.
Uvedený pododstavec stanoví, že datum pro přepočet těchto hodnot do národních měn je 1. leden 1993.
(2) Podle nařízení Rady (ES) č. 1103/97 ze dne 17. června 1997 o některých ustanoveních týkajících se zavedení eura [4] se každý odkaz činěný v právním nástroji na ECU nahradil ode dne 1. ledna 1999 odkazem na euro v poměru jedno euro k jednomu ECU.
Nedojde-li ke změně směrnice 93/7/EHS, a tím i fixního směnného kurzu odpovídajícího kurzu platnému k 1. lednu 1993, budou členské státy, jejichž měnou je euro, pokračovat v používání různých částek přepočtených na základě směnných kurzů z roku 1993 a ne přepočítacích koeficientů neodvolatelně stanovených dne 1. ledna 1999, a tato situace by měla trvat tak dlouho, dokud zůstane pravidlo pro přepočet nedílnou součástí směrnice.
(3) Je proto třeba změnit poslední pododstavec oddílu B přílohy směrnice 93/7/EHS tak, aby ode dne 1. ledna 2002 členské státy, jejichž měnou je euro, přímo používaly hodnoty v eurech stanovené v právních předpisech Společenství.
Pro ostatní členské státy, které budou pokračovat v přepočtu těchto prahů do národních měn, by měl být přijat směnný kurz ke vhodnému dni před 1. lednem 2002 a mělo by být stanoveno, že tyto členské státy provádějí pravidelně automatickou úpravu kurzu, aby vyrovnaly rozdíly ve směnném kurzu mezi národními měnami a eurem.
(4) Bylo zjištěno, že hodnota 0 (nula) v oddílu B přílohy ke směrnici 93/7/EHS, použitelná jako finanční práh pro některé kategorie kulturních statků, by mohla být vykládána tak, že by bylo ohroženo účinné uplatňování směrnice.
Ačkoli tato hodnota 0 (nula) znamená, že statky patřící do dané kategorie bez ohledu na jejich hodnotu, dokonce i když je zanedbatelná nebo nicotná, je nutno považovat za "kulturní statky" ve smyslu směrnice, vyložily ji některé orgány tak, že daný kulturní statek nemá žádnou hodnotu, a proto zbavují tyto kategorie statků ochrany poskytované směrnicí.
(5) Proto, aby v tomto ohledu nedošlo k žádné záměně, by číslice 0 měla být nahrazena jasnějším výrazem, který nezanechává pochybnosti o potřebě ochrany dotyčných statků,
PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
V příloze ke směrnici 93/7/EHS se oddíl B mění takto:
1. Nadpis "HODNOTA: 0 (nula)" se nahrazuje tímto: "HODNOTA:
Bez ohledu na hodnotu."
Poslední pododstavec, týkající se přepočtu hodnot vyjádřených v ECU do národních měn, se nahrazuje tímto: "Pro členské státy, jejichž měnou není euro, se hodnoty v příloze vyjádřené v eurech přepočítávají a vyjadřují v národních měnách podle směnného kurzu k 31. prosinci 2001 zveřejněného v Úředním věstníku Evropských společenství.
Přepočtená hodnota v národních měnách se ode dne 31. prosince 2001 přezkoumává každé dva roky.
Výpočet přepočtené hodnoty se zakládá na průměrné denní hodnotě těchto měn vyjádřené v euru v období 24 měsíců končícím posledním dnem měsíce srpna předcházejícího přezkumu, a tato hodnota nabývá účinku dnem 31. prosince.
Poradní výbor pro kulturní statky přezkoumá na návrh Komise tento způsob výpočtu v zásadě dva roky po prvním použití.
Pro každý přezkum budou hodnoty vyjádřené v eurech a jejich hodnoty přepočtené do národních měn pravidelně zveřejňovány v Úředním věstníku Evropských společenství v prvních dnech měsíce listopadu předcházejícího dni, kterým nabývá výsledek přezkumu účinku."
Článek 2
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do dne 31. prosince 2001.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 3
Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Směrnice Komise 2001/39/ES
ze dne 23. května 2001,
kterou se mění přílohy směrnic Rady 86/362/EHS, 86/363/EHS a 90/642/EHS o stanovení maximálních limitů reziduí pesticidů v obilovinách, v potravinách živočišného původu a v některých produktech rostlinného původu, včetně ovoce a zeleniny, a na jejich povrchu
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 86/362/EHS ze dne 24. července 1986 o stanovení maximálních limitů reziduí pesticidů v obilovinách a na jejich povrchu [1], naposledy pozměněnou směrnicí Komise 2000/82/ES [2], a zejména na článek 10 uvedené směrnice,
s ohledem na směrnici Rady 86/363/EHS ze dne 24. července 1986 o stanovení maximálních limitů reziduí pesticidů v potravinách živočišného původu a na jejich povrchu [3], naposledy pozměněnou směrnicí 2000/82/ES, a zejména na článek 10 uvedené směrnice,
s ohledem na směrnici Rady 90/642/EHS ze dne 27. listopadu 1990 o stanovení maximálních limitů reziduí pesticidů v některých produktech rostlinného původu, včetně ovoce a zeleniny, a na jejich povrchu [4], naposledy pozměněnou směrnicí 2000/82/ES, a zejména na článek 7 uvedené směrnice,
s ohledem na směrnici Rady 91/414/EHS ze dne 15. července 1991 o uvádění přípravků na ochranu rostlin na trh [5], naposledy pozměněnou směrnicí Komise 2001/21/ES [6], a zejména na čl. 4 odst. 1 písm. f) uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Směrnicemi Komise 1999/80/ES [7] a 2000/50/ES [8] byly do přílohy I směrnice 91/414/EHS zařazeny nové účinné látky azimsulfuron pro použití jako preemergentní herbicid v rýži a kalcium-prohexadion pro použití jako regulátor růstu rostlin.
(2) Látky byly zařazeny do přílohy I směrnice 91/414/EHS na základě posouzení předložených informací týkajících se navrhovaných použití.
(3) Před zařazením látek do přílohy I směrnice 91/414/EHS bylo jejich použití dočasně povoleno v některých členských státech v souladu s čl. 8 odst.
1 směrnice. Po zařazení látek do přílohy I tyto členské státy podle článku 4 směrnice povolily řadu přípravků na ochranu rostlin, které tyto látky obsahovaly a stanovily dočasné maximální limity reziduí, jak to požaduje čl.
1 písm. f). Tyto limity a informace, na nichž se zakládají, byly dle požadavků směrnice oznámeny Komisi.
Tyto informace, společně s dostupnými údaji z jiných zdrojů, byly přezkoumány a jsou dostatečné pro stanovení určitých maximálních limitů reziduí.
Jestliže neexistuje žádný maximální limit reziduí na úrovni Společenství ani dočasný maximální limit, stanoví členské státy podle čl. 4 odst.
1 písm. f) směrnice do doby, než bude možno udělit povolení, dočasný vnitrostátní maximální limit reziduí. S ohledem na článek 5 směrnice 86/363/EHS to také platí pro dočasné maximální limity reziduí v živočišných produktech, pokud lze předpokládat použití komodit obsahujících rezidua účinné látky jako krmivo pro zvířata.
(4) Technické a vědecké zhodnocení látek azimsulfuron a kalcium-prohexadion pro účely jejich zařazení do přílohy I směrnice 91/414/EHS bylo uzavřeno dne 2. července 1999 a 16. června 2000 formou hodnotících zpráv Komise o azimsulfuronu a kalcium-prohexadionu.
V těchto zprávách byl přijatelný denní příjem (ADI) pro azimsulfuron stanoven na 0,1 mg/kg tělesné hmotnosti na den a pro kalciumprohexadion na 0,2 mg/kg tělesné hmotnosti na den.
Celoživotní expozice spotřebitelů potravin ošetřených látkami azimsulfuron a kalcium-prohexadion byla odhadnuta a zhodnocena v souladu s postupy a praxí používanými ve Společenství, přičemž byly zohledněny pokyny vydané Světovou zdravotnickou organizací [9] a stanovisko Vědeckého výboru pro rostliny [10].
Bylo vypočteno, že maximální limity reziduí stanovené v této směrnici nevedou k překročení těchto přijatelných denních příjmů.
(5) V průběhu hodnocení a diskuse, které předcházely zařazení látek azimsulfuron kalcium-prohexadion do přílohy I směrnice 91/414/EHS, nebyly zaznamenány žádné akutní toxické účinky vyžadující stanovení akutní referenční dávky.
(6) K zajištění náležité ochrany spotřebitelů před expozicí reziduím v produktech nebo na produktech, pro něž nebylo uděleno žádné povolení, je vhodné stanovit dočasné maximální limity reziduí na úrovni meze stanovitelnosti pro všechny produkty, na něž se vztahují směrnice 86/362/EHS, 86/363/EHS a 90/642/EHS.
Stanovení těchto dočasných maximálních limitů reziduí na úrovni Společenství nebrání tomu, aby členské státy stanovily dočasné maximální limity reziduí pro azimsulfuron a kalcium-prohexadion podle čl. 4 odst.
1 písm. f) směrnice 91/414/EHS a její přílohy VI. Doba čtyř let je považována za dostatečnou pro stanovení většiny dalších použití látek azimsulfuron a kalcium-prohexadion.
Po uplynutí této doby se dočasné maximální limity reziduí stanou konečnými.
(7) Světová obchodní organizace byla informována o opatřeních obsažených v této směrnici a byly zohledněny obdržené připomínky.
Možnost stanovení přípustných odchylek od maximálních limitů reziduí pro dovoz u určitých kombinací pesticidu a plodiny bude Komise zkoumat na základě předložení přijatelných údajů.
(8) Byla zohledněna stanoviska Vědeckého výboru pro rostliny, zejména rady a doporučení týkající se ochrany spotřebitelů potravin ošetřených pesticidy.
(9) Opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Stálého fytosanitárního výboru,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
V části A přílohy II směrnice 86/362/EHS se doplňují tato rezidua pesticidů:
Azimsulfuron _BAR_ 0,02 _BAR_ obiloviny _BAR_
Článek 2
V části B přílohy II směrnice 86/363/EHS se doplňují tato rezidua pesticidů:
Rezidua pesticidů _BAR_ Maximální limity(mg/kg) _BAR_
Článek 3
V příloze II směrnice 90/642/EHS se doplňují sloupce nadepsané "azimsulfuron" a "prohexadion (prohexadion a jeho soli vyjádřené jako prohexadion)" uvedené v příloze této směrnice.
Článek 4
Členské státy přijmou a zveřejní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději 31. prosince 2001.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Budou tyto předpisy používat od 1. ledna 2002.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 5
Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Článek 6
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady 2001/40/ES
ze dne 28. května 2001
o vzájemném uznávání rozhodnutí o vyhoštění státních příslušníků třetích zemí
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 63 odst. 3 této smlouvy,
s ohledem na podnět Francouzské republiky [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Smlouva stanoví, že Rada přijme opatření týkající se přistěhovalecké politiky v oblasti podmínek pro vstup a pobyt, ale také týkající se nedovoleného přistěhovalectví a nedovoleného pobytu.
(2) Evropská rada dne 15. a 16. října 1999 v Tampere znovu potvrdila svou vůli vytvořit prostor svobody, bezpečnosti a práva.
Za tímto účelem je nutné, aby společná evropská azylová a migrační politika měla za cíl jednak rovné zacházení se státními příslušníky třetích zemí a jednak lepší řízení migračních proudů.
(3) Potřeba zajistit větší účinnost při výkonu rozhodnutí o vyhoštění a lepší spolupráci členských států činí nezbytným vzájemné uznávání rozhodnutí o vyhoštění.
(4) Rozhodnutí o vyhoštění státních příslušníků třetích zemí musí být přijímána v souladu se základními právy zaručenými v Evropské úmluvě o ochraně lidských práv a základních svobod ze dne 4. listopadu 1950, a zejména s články 3 a 8 uvedené úmluvy, a v souladu se Ženevskou úmluvou o právním postavení uprchlíků ze dne 28. července 1951 a vycházet z ústavních zásad společných členským státům.
(5) V souladu se zásadou subsidiarity nemůže být cíle navrhované akce, jmenovitě spolupráce mezi členskými státy v oblasti vyhošťování státních příslušníků třetích zemí, dosaženo v dostatečné míře na úrovni členských států, a proto jej, z důvodů jejích účinků, může být lépe dosaženo na úrovni Společenství.
Tato směrnice nepřesahuje rámec toho, co je nezbytné pro dosažení tohoto cíle.
(6) V souladu s článkem 3 Protokolu o postavení Spojeného království a Irska, připojeného ke Smlouvě o Evropské unii a ke Smlouvě o založení Evropského společenství, oznámilo Spojené království dopisem ze dne 18. října 2000 přání účastnit se přijímání a používání této směrnice.
(7) V souladu s článkem 1 a 2 Protokolu o postavení Dánska, připojeného ke Smlouvě o Evropské unii a ke Smlouvě o založení Evropského společenství, se Dánsko neúčastní přijímání této směrnice, a pro něj proto není závazná ani použitelná.
Vzhledem k tomu, že tato směrnice má za cíl další rozvoj schengenského acquis podle hlavy IV Smlouvy o založení Evropského společenství, rozhodne se Dánsko v souladu s článkem 5 výše uvedeného protokolu ve lhůtě šesti měsíců od přijetí této směrnice Radou, zda ji provede ve svém vnitrostátním právu.
(8) Pokud jde o Islandskou republiku a Norské království, představuje tato směrnice rozvoj schengenského acquis ve smyslu dohody uzavřené dne 18. května 1999 mezi Radou Evropské unie a těmito dvěma státy.
Po dokončení postupů stanovených v dohodě se práva a povinnosti vyplývající z této směrnice budou vztahovat také na tyto dva státy a na vztahy mezi těmito dvěma státy a členskými státy Evropského společenství, kterým je tato směrnice určena,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Aniž jsou dotčeny povinnosti vyplývající jednak z článku 23 a jednak článku 96 úmluvy k provedení Schengenské dohody ze dne 14. června 1985, podepsané dne 19. června 1990 v Schengenu (dále jen "Schengenská úmluva"), je účelem této směrnice umožnit uznání rozhodnutí o vyhoštění vydaného příslušným orgánem jednoho členského státu (dále jen "vydávající členský stát") vůči státnímu příslušníkovi třetí země, který se nachází na území jiného členského státu (dále jen "provádějící členský stát").
2. Každé rozhodnutí přijaté podle odstavce 1 se provádí v souladu s použitelnými právními předpisy provádějícího členského státu.
3. Tato směrnice se nevztahuje na rodinné příslušníky občanů Unie, kteří uplatnili své právo volného pohybu.
Článek 2
Pro účely této směrnice se rozumí:
a) "státním příslušníkem třetí země" každý, kdo není státním příslušníkem žádného z členských států;
b) "rozhodnutím o vyhoštění" každé rozhodnutí, které nařizuje vyhoštění, přijaté příslušným správním orgánem vydávajícího členského státu;
c) "výkonným opatřením" každé opatření přijaté provádějícím členským státem za účelem provedení rozhodnutí o vyhoštění.
Článek 3
1. Vyhoštění podle článku 1 zahrnuje tyto případy:
a) státní příslušník třetí země je předmětem rozhodnutí o vyhoštění založeném na závažné a skutečné hrozbě veřejnému pořádku nebo ochraně a bezpečnosti státu, učiněného v těchto případech:
- státního příslušník třetí země byl odsouzen vydávajícím členským státem za trestný čin, za který lze udělit trest odnětí svobody v délce nejméně jednoho roku,
- existence důvodného podezření, že státní příslušník třetí země spáchal závažné trestné činy, nebo existence konkrétních důkazů, že zamýšlí spáchat tyto činy na území některého členského státu.
25 odst. 2 Schengenské úmluvy, pokud má daná osoba povolení k pobytu vydané provádějícím členským státem nebo jiným členským státem, konzultuje provádějící členský stát vydávající členský stát a státem, který vydal toto povolení.
Existence rozhodnutí o vyhoštění přijatého podle tohoto písmene umožňuje zrušit povolení k pobytu, pokud to dovolují vnitrostátní předpisy státu, který povolení vydal;
b) státní příslušník třetí země je předmětem rozhodnutí o vyhoštění založeného na nedodržování vnitrostátních předpisů pro vstup nebo pobyt cizinců.
V obou případech podle písmen a) a b) nemůže být rozhodnutí o vyhoštění vydávajícím členským státem odloženo ani zrušeno.
2. Členské státy musí při uplatňování této směrnice náležitě dbát lidských práv a základních svobod.
3. Použitím této směrnice nejsou dotčena ustanovení Úmluvy o určení státu příslušného pro posuzování žádosti o azyl podané v některém z členských států Evropských společenství (Dublinská úmluva) a dohod mezi členskými státy o zpětném přebírání.
Článek 4
Členské státy se ujistí, že daný státní příslušník třetí země může v souladu s předpisy provádějícího členského státu podat opravný prostředek proti každému opatření uvedenému v čl. 1 odst. 2.
Článek 5
Ochrana osobních údajů a bezpečnost údajů jsou zajištěny v souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 95/46/ES ze dne 24. října 1995 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů [3].
Aniž jsou dotčeny články 101 a 102 Schengenské úmluvy, smějí se složky osobních údajů v rámci této směrnice použít pouze k účelům v této směrnici uvedeným.
Článek 6
Orgány vydávajícího členského státu a provádějícího členského státu využijí při uplatňování této směrnice veškeré vhodné prostředky spolupráce a výměny informací.
Vydávající členský stát dodá provádějícímu členskému státu veškeré dokumenty nezbytné pro doložení trvání vykonatelnosti rozhodnutí nejrychlejším vhodným způsobem, případně v souladu s odpovídajícími ustanoveními příručky SIRENE.
Provádějící členský stát nejprve prověří situaci dotyčné osoby, aby se ujistil, že ani odpovídající mezinárodní prostředky, ani platné vnitrostátní předpisy nejsou v rozporu s výkonem rozhodnutí o vyhoštění.
Po provedení výkonného opatření uvědomí provádějící členský stát vydávající členský stát.
Článek 7
Členské státy si navzájem vyrovnají finanční nerovnosti, které mohou plynout z uplatňování této směrnice, pokud vyhoštění nemůže být vykonáno na náklady daného státního příslušníka nebo příslušníků třetí země.
Aby bylo možno uplatňovat tento článek, přijme Rada na návrh Komise do 2. prosince 2002 vhodná kritéria a praktické postupy.
Tato kritéria a praktické postupy se použijí také k provedení článku 24 Schengenské úmluvy.
Článek 8
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 2. prosince 2002.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při příležitosti jejich úředního vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 9
Tato směrnice vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/41/ES
ze dne 19. června 2001,
kterou se po dvacáté první mění směrnice Rady 76/769/EHS o sbližování právních a správních předpisů členských států týkajících se omezení uvádění na trh a používání některých nebezpečných látek a přípravků, s ohledem na látky klasifikované jako karcinogeny, mutageny a látky toxické pro reprodukci
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 95 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy [3],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Článek 14 Smlouvy stanoví vytvoření prostoru bez vnitřních hranic, v němž je zajištěn volný pohyb zboží, osob, služeb a kapitálu.
(2) Evropský parlament a Rada přijaly dne 29. března 1996 rozhodnutí 646/96/ES, kterým se přijímá akční plán boje proti rakovině v rámci akcí v oblasti veřejného zdraví (1996 až 2000) [4].
(3) Za účelem zlepšení ochrany zdraví a bezpečnosti spotřebitelů se nesmí látky klasifikované jako karcinogeny, mutageny nebo látky toxické pro reprodukci a přípravky, které je obsahují, uvádět na trh pro použití širokou veřejností.
(4) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 94/60/ES ze dne 20. prosince 1994, kterou se po čtrnácté mění směrnice 76/769/EHS [5], stanoví v dodatku, který se týká bodů 29, 30 a 31 přílohy I směrnice 76/769/EHS [6], seznam obsahující látky klasifikované jako karcinogeny, mutageny nebo látky toxické pro reprodukci kategorií 1 nebo 2.
Takové látky a přípravky by neměly být uváděny na trh pro použití širokou veřejností.
(5) Směrnice 94/60/ES uvádí, že Komise předloží Evropskému parlamentu a Radě aktualizovaný návrh seznamu nejpozději do šesti měsíců po zveřejnění přílohy I směrnice Rady 67/548/EHS ze dne 27. června 1967 o klasifikaci, balení a označování nebezpečných látek [7], která byla přizpůsobena technickému pokroku a která obsahuje látky klasifikované jako karcinogeny, mutageny nebo látky toxické pro reprodukci kategorií 1 nebo 2.
(6) Směrnice Komise 97/69/ES ze dne 5. prosince 1997, kterou se po dvacáté třetí přizpůsobuje technickému pokroku směrnice 67/548/EHS, a zejména její příloha I, obsahuje jednu látku nově klasifikovanou jako karcinogen kategorie 2 a směrnice Komise 98/73/ES [8] ze dne 18. září 1998, kterou se po dvacáté čtvrté přizpůsobuje technickému pokroku směrnice 67/548/EHS [9], a zejména její příloha I, obsahuje jednu látku nově klasifikovanou jako karcinogen kategorie 2 a jednu látku nově klasifikovanou jako látku toxickou pro reprodukci kategorie 2.
Tyto látky by měly být zahrnuty do dodatku, který se týká bodů 29 a 31 přílohy I směrnice 76/769/EHS.
(7) Rizika a výhody látek nově klasifikovaných směrnicemi 97/69/ES a 98/73/ES jako karcinogeny kategorie 2 nebo jako látky toxické pro reprodukci kategorie 2 byly vzaty na vědomí.
(8) Touto směrnicí nejsou dotčeny právní předpisy Společenství stanovující minimální požadavky na ochranu pracovníků, které jsou uvedeny ve směrnici Rady 89/391/EHS ze dne 12. června 1989 o zavádění opatření pro zlepšení bezpečnosti a ochrany zdraví zaměstnanců při práci [10] a jednotlivých směrnicích, které z ní vycházejí, zejména směrnici Rady 90/394/EHS ze dne 28. června 1990 o ochraně zaměstnanců před riziky spojenými s expozicí karcinogenům při práci (šestá samostatná směrnice ve smyslu čl. 16 odst. 1 směrnice 89/391/EHS) [11],
PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Dodatek k příloze I směrnice 76/769/EHS se mění takto:
1. V úvodu se vkládá nová poznámka R, která zní:
"Poznámka R:
Klasifikaci látky jako karcinogen není potřeba použít na vlákna, jejichž délkou vážený střední geometrický průměr po odečtení dvojnásobku standardní odchylky je větší než 6 μm."
2. Látky uvedené v příloze této směrnice se doplní na seznam látek uvedený v dodatku k bodům 29 a 31.
Článek 2
1. Členské státy přijmou a zveřejní právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 18. července 2002.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Použijí tyto předpisy ode dne 18. ledna 2003.
2. Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 3
Tato směrnice vstupuje v platnost dnem vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Článek 4
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/42/ES
ze dne 27. června 2001
o posuzování vlivů některých plánů a programů na životní prostředí
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 175 odst. 1 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
s ohledem na stanovisko Výboru regionů [3],
v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy [4] s ohledem na společný návrh schválený dohodovacím výborem dne 21. března 2001,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Článek 174 Smlouvy stanoví, že politika Společenství v oblasti životního prostředí přispívá mimo jiné k udržování, ochraně a zlepšování kvality životního prostředí, ochraně lidského zdraví a k obezřetnému a racionálnímu využívání přírodních zdrojů, a to na zásadě předběžné opatrnosti.
Článek 6 Smlouvy stanoví, že požadavky na ochranu životního prostředí musí být zahrnuty do vymezení politik a činností Společenství, zejména s ohledem na podporu udržitelného rozvoje.
(2) Pátý akční program pro životní prostředí: Směrem k udržitelnosti — program Evropského společenství pro politiku a akci v oblasti životní prostředí a udržitelný rozvoj [5], doplněný rozhodnutím č. 2179/98/ES [6] o jeho přezkoumání, potvrzuje význam posouzení možných vlivů plánů a programů na životní prostředí.
(3) Úmluva o biologické rozmanitosti vyžaduje, aby smluvní strany začlenily, pokud je to možné a vhodné, zachování a udržitelné využívání biologické rozmanitosti do příslušných odvětvových a meziodvětvových plánů a programů.
(4) Posuzování vlivů na životní prostředí je důležitým nástrojem pro zahrnutí úvah o životním prostředí do přípravy a přijetí některých plánů a programů, které mohou mít významný vliv na životní prostředí v členských státech, protože zajišťuje, aby tyto vlivy vyplývající z provádění plánů a programů byly vzaty v úvahu během jejich přípravy a před jejich přijetím.
(5) Přijetí postupů pro posuzování vlivů na životní prostředí na úrovni plánů a programů by mělo přinést prospěch podnikům tím, že jim poskytne soudržnější rámec, ve kterém fungují, zahrnutím příslušných informací o životním prostředí do rozhodování.
Zahrnutí širšího počtu faktorů do rozhodování by mělo přispět k udržitelnějším a účinnějším řešením.
(6) Různé systémy posuzování vlivů na životní prostředí ve členských státech by měly obsahovat řadu společných požadavků na postupy, které jsou nezbytné pro vyšší úroveň ochrany životního prostředí.
(7) Úmluva Evropské hospodářské komise Organizace spojených národů o posuzování vlivů na životní prostředí přesahujících hranice států ze dne 25. února 1991, která se vztahuje jak na členské státy, tak i na ostatní státy, vyzývá smluvní strany úmluvy, aby používaly její zásady také v plánech a programech; na druhém zasedání smluvních stran úmluvy v Sofii dne 26. a 27. února 2001 bylo rozhodnuto připravit právně závazný protokol o strategickém posuzování vlivů na životní prostředí, který by měl doplnit stávající ustanovení o posuzování vlivů na životní prostředí přesahujících hranice států, aby ho bylo možno přijmout při příležitosti páté konference ministrů nazvané "Životní prostředí pro Evropu" na mimořádném zasedání smluvních stran úmluvy stanoveném na květen 2003 v Kyjevě na Ukrajině.
Systémy pro posuzování vlivů plánů a programů na životní prostředí fungující ve Společenství by měly zajistit, aby se konaly vhodné přeshraniční konzultace, jestliže provádění plánu nebo programu připraveného v jednom členském státě může mít významný vliv na životní prostředí jiného členského státu.
Informace o plánech a programech majících významný vliv na životní prostředí jiných států by měly být předávány mezi členskými státy a ostatními státy na základě vzájemnosti a rovnocennosti ve vhodném právním rámci.
(8) v důsledku toho je nutná akce na úrovni Společenství, aby vymezila minimální rámec pro posuzování vlivů na životní prostředí, který by stanovil celkové zásady systému pro posuzování vlivů na životní prostředí, a členským státům přenechal vymezení podrobností s ohledem na zásadu subsidiarity.
Akce Společenství nepřekročí rámec toho, co je nezbytné pro dosažení cílů stanovených Smlouvou;
(9) Tato směrnice se týká postupů, a proto by její požadavky měly být začleněny buď do stávajících postupů v členských státech, nebo zahrnuty do zvlášť vytvořených postupů.
Za účelem vyloučení opakovaného posuzování by členské státy měly vzít případně v úvahu skutečnost, že posuzování bude prováděno na různých úrovních hierarchie plánů a programů.
(10) Všechny plány a programy, které se připravují pro určitý počet odvětví a které stanoví rámec pro budoucí schvalování záměrů uvedených v přílohách I a II směrnice rady 85/337/EHS ze dne 27. června 1985 o posuzování vlivů některých veřejných a soukromých záměrů na životní prostředí [7], a všechny plány a programy, které podle směrnice Rady 92/43/EHS ze dne 21. května 1992 o ochraně přírodních stanovišť, volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin [8] vyžadují posouzení, mohou mít významný vliv na životní prostředí a měly by zpravidla podléhat systematickému posouzení vlivů na životní prostředí.
Stanoví-li využití malých oblastí na místní úrovni nebo představují-li menší změny výše uvedených plánů nebo programů, měly by být posuzovány pouze tehdy, pokud členské státy stanoví, že by mohly mít významný vliv na životní prostředí.
(11) Ostatní plány a programy, které stanoví rámec pro budoucí schvalování záměrů, nemusí mít ve všech případech významný vliv na životní prostředí a měly by být posuzovány pouze tehdy, pokud členské státy stanoví, že by mohly mít takovýto vliv.
(12) Učiní-li členské státy takovéto rozhodnutí, měly by vzít v úvahu příslušná kritéria stanovená touto směrnicí.
(13) Některé plány a programy kvůli svému zvláštnímu charakteru této směrnici nepodléhají.
(14) Je-li touto směrnicí posouzení vyžadováno, měla by být připravena zpráva o vlivech na životní prostředí obsahující příslušné údaje stanovené v této směrnici, která určuje, popisuje a posuzuje možné významné vlivy na životní prostředí při provádění plánu nebo programu a rozumná řešení s přihlédnutím k cílům a zeměpisné oblasti působnosti plánu nebo programu.
Členské státy by měly oznámit Komisi všechna opatření, která přijmou s ohledem na kvalitu zprávy o vlivech na životní prostředí.
(15) Za účelem přispění k průhlednějšímu rozhodování a s cílem zajistit, aby údaje poskytované pro posuzování byly úplné a spolehlivé, je třeba stanovit, aby orgány s příslušnou působností v oblasti životního prostředí a veřejnost byli konzultováni během posuzování plánů a programů a aby byly stanoveny přiměřené lhůty, které ponechávají dostatečný čas na konzultace, včetně vyjádření stanoviska.
(16) Pokud provedení plánu nebo programu připraveného v jednom členském státě může mít významný vliv na životní prostředí jiných členských států, mělo by být stanoveno, aby dotyčné členské státy zahájily konzultace a aby příslušné orgány a veřejnost byly informovány a mohly vyjádřit své stanovisko.
(17) Zpráva o vlivech na životní prostředí a stanoviska příslušných orgánů a veřejnosti a výsledky přeshraničních konzultací by měly být vzaty v úvahu během přípravy plánu nebo programu a před jeho přijetím nebo předáním k legislativnímu postupu.
(18) Členské státy by měly zajistit, aby při přijetí plánu nebo programu byly informovány příslušné orgány a veřejnost a aby jim byly zpřístupněny příslušné údaje.
(19) Vyplývá-li povinnost provést posouzení vlivů na životní prostředí současně z této směrnice a z jiných právních předpisů Společenství, jako je směrnice Rady 79/409/EHS ze dne 2. dubna 1979 o ochraně volně žijících ptáků [9], směrnice 92/43/EHS nebo směrnice 2000/60/ES Evropského parlamentu a Rady ze dne 23. října 2000, kterou se stanoví rámec pro činnost Společenství v oblasti vodní politiky [10], mohou členské státy za účelem zamezení opakovanému posuzování stanovit koordinované nebo společné postupy, které splňují požadavky příslušných právních předpisů Společenství.
(20) První zprávu o uplatňování a účinnosti této směrnice by měla Komise vypracovat pět let po jejím vstupu v platnost a poté každých sedm let.
Za účelem dalšího zahrnutí požadavků na ochranu životního prostředí a s přihlédnutím k získaným zkušenostem by měla být první zpráva případně doprovázena návrhy na změny směrnice, zejména s ohledem na možnost rozšíření její oblasti působnosti na jiné oblasti/odvětví a jiné druhy plánů a programů,
PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Cíle
Cílem směrnice je zajistit vysokou úroveň ochrany životního prostředí a přispět k zahrnutí úvah o životním prostředí do přípravy a přijetí plánů a programů s cílem podporovat udržitelný rozvoj stanovením, aby v souladu s touto směrnicí některé plány a programy, které mohou mít významný vliv na životní prostředí, podléhaly posouzení vlivů na životní prostředí.
Článek 2
Definice
Pro účely této směrnice se:
a) "plány a programy" rozumějí plány a programy včetně těch, které jsou spolufinancovány Evropským společenstvím, a rovněž jejich veškeré změny:
- které podléhají přípravě nebo přijetí orgánem na národní, regionální nebo místní úrovni nebo které připravuje úřad pro legislativní proces tak, aby mohly být přijaty parlamentem nebo vládou, a
- které jsou vyžadovány právními a správními předpisy;
b) "posouzením vlivů na životní prostředí" rozumí příprava zprávy o vlivech na životní prostředí, provádění konzultací, vzetí v úvahu uvedené zprávy a výsledků konzultací při rozhodování a poskytování informací o rozhodnutí v souladu s články 4 až 9;
c) "zprávou o vlivech na životní prostředí" rozumí část dokumentace plánu nebo programu obsahující údaje stanovené v článku 5 a příloze I;
d) "veřejností" rozumí jedna nebo více fyzických nebo právnických osob a v souladu s vnitrostátními právními předpisy nebo zvyklostmi jejich sdružení, organizace nebo skupiny.
Článek 3
Oblast působnosti
1. Posouzení vlivů na životní prostředí se v souladu s články 4 až 9 provádí u plánů a programů uvedených v odstavcích 2 až 4, které mohou mít významný vliv na životní prostředí.
2. S výhradou odstavce 3 se posouzení vlivů na životní prostředí provádí u všech plánů a programů,
a) které se připravují v odvětvích zemědělství, lesnictví, rybolovu, energetiky, průmyslu, dopravy, nakládání s odpady, vodohospodářství, telekomunikací, turistiky, územního plánování nebo využívání půdy a které stanoví rámec pro budoucí schvalování záměrů uvedených v přílohách I a II směrnice 85/337/EHS nebo
b) u kterých je vyžadováno posouzení podle článků 6 a 7 směrnice 92/43/EHS s ohledem na možný vliv na území.
3. Plány a programy uvedené v odstavci 2, které stanoví využití menších oblastí na místní úrovni, a menší změny plánů a programů uvedených v odstavci 2 vyžadují posouzení vlivů na životní prostředí pouze tehdy, stanoví-li členské státy, že mohou mít významný vliv na životní prostředí.
4. Členské státy určí, zda plány a programy neuvedené v odstavci 2, které stanoví rámec pro budoucí schvalování záměrů, mohou mít významný vliv na životní prostředí.
5. Členské státy určí, zda plány nebo programy uvedené v odstavcích 3 a 4 mohou mít významný vliv na životní prostředí buď přezkoumáním jednotlivých případů, nebo stanovením druhů plánů a programů, nebo kombinací obou přístupů.
Za tímto účelem vezmou členské státy ve všech případech v úvahu příslušná kritéria stanovená v příloze II, aby se zajistilo, že se na plány a programy s možným významným vlivem na životní prostředí vztahuje tato směrnice.
6. V případě přezkoumání jednotlivých případů a stanovení druhů plánů a programů v souladu s odstavcem 5 jsou konzultovány orgány uvedené v čl. 6 odst. 3.
7. Členské státy zajistí, aby závěry přijaté na základě odstavce 5 včetně důvodů pro nevyžadování posouzení vlivů na životní prostředí podle článků 4 až 9 byly zpřístupněny veřejnosti.
8. Směrnici nepodléhají tyto plány a programy:
- plány a programy určené výhradně pro účely národní obrany nebo civilní ochrany,
- finanční nebo rozpočtové plány a programy.
9. Tato směrnice se nevztahuje na plány a programy spolufinancované v rámci probíhajících příslušných období programování [11] pro nařízení Rady (ES) č. 1260/1999 [12] a (ES) č. 1257/1999 [13].
Článek 4
Obecné povinnosti
1. Posouzení vlivů na životní prostředí uvedené v článku 3 se provádí během přípravy plánu nebo programu a před jeho přijetím nebo předáním k legislativnímu procesu.
2. Požadavky této směrnice se buď zahrnou do stávajících postupů pro přijímání plánů a programů v členských státech, nebo se začlení do postupů zavedených k dosažení souladu s touto směrnicí.
3. Tvoří-li plány a programy část hierarchie, vezmou členské státy za účelem zamezení opakovaného posuzování v úvahu skutečnost, že posuzování bude v souladu se směrnicí prováděno na různých úrovních hierarchie. Za účelem mimo jiné zamezení opakovaného posuzování uplatňují členské státy čl. 5 odst. 2 a 3.
Článek 5
Zpráva o vlivech na životní prostředí
1. Pokud je podle čl. 3 odst. 1 vyžadováno posouzení vlivů na životní prostředí, vypracuje se zpráva o vlivech na životní prostředí, ve které se určí, popíšou a posoudí možné významné vlivy na životní prostředí vyplývající z provádění plánu nebo programu a rozumná náhradní řešení s přihlédnutím k cílům a zeměpisné oblasti působnosti plánu nebo programu. Informace vyžadované za tímto účelem jsou uvedeny v příloze I.
2. Zpráva o vlivech na životní prostředí vypracovaná podle odstavce 1 obsahuje informace, které lze rozumně vyžadovat, s přihlédnutím ke stávajícím znalostem a metodám posuzování, obsahu a úrovni podrobnosti plánu nebo programu, jeho fázi v procesu rozhodování a k rozsahu, ve kterém lze některé aspekty vhodněji posuzovat na různých úrovních, aby se zabránilo opakovanému posuzování.
3. Příslušné informace o vlivech plánů a programů na životní prostředí, které jsou k dispozici a které byly získány na jiných úrovních rozhodování nebo prostřednictvím jiných právních předpisů Společenství, lze použít k poskytnutí informací uvedených v příloze I.
4. Při rozhodování o oblasti působnosti a úrovni podrobnosti informací, které musí být obsaženy ve zprávě o vlivech na životní prostředí, jsou konzultovány orgány uvedené v čl. 6 odst. 3.
Článek 6
Konzultace
1. Návrh plánu nebo programu a zprávy o vlivech na životní prostředí vypracované v souladu s článkem 5 je zpřístupněn orgánům uvedeným v odstavci 3 tohoto článku a veřejnosti.
2. Orgánům uvedeným v odstavci 3 a veřejnosti uvedené v odstavci 4 je dána včas skutečná příležitost, aby v přiměřené lhůtě vyjádřily své stanovisko k návrhu plánu nebo programu a doprovodné zprávě o vlivech na životní prostředí před přijetím plánu nebo programu nebo před jeho předáním k legislativnímu postupu.
3. Členské státy jmenují orgány, které je třeba konzultovat a kterých se z důvodu jejich zvláštní působnosti v oblasti životního prostředí mohou týkat vlivy na životní prostředí vyplývající z provádění plánů a programů.
4. Pro účely odstavce 2 vymezí členské státy, kdo je veřejností, včetně veřejnosti dotčené nebo pravděpodobně dotčené rozhodováním podle této směrnice nebo zajímající se o toto rozhodování, včetně příslušných nevládních organizací, např. těch, které podporují ochranu životního prostředí, a jiných dotčených organizací.
5. Podrobnosti k informacím a konzultacím s orgány a veřejností stanoví členské státy.
Článek 7
Přeshraniční konzultace
1. Domnívá-li se členský stát, že provedení plánu nebo programu připravovaného pro jeho území může mít významný vliv na životní prostředí jiného členského státu, nebo požaduje-li to členský stát, kterého se to může významně dotýkat, zašle členský stát, na jehož území se plán nebo program vypracovává, před jeho přijetím nebo předáním k legislativnímu procesu, druhému členskému státu kopii návrhu plánu nebo programu a příslušnou zprávu o vlivech na životní prostředí.
2. Obdrží-li členský stát kopii návrhu plánu nebo programu a zprávu o vlivech na životní prostředí podle odstavce 1, sdělí druhému členskému státu, zda si přeje zahájit konzultace před přijetím plánu nebo programu nebo před jeho předáním k legislativnímu procesu, a je-li tomu tak, zahájí dotyčné členské státy konzultace, týkající se možných přeshraničních vlivů na životní prostředí vyplývajících z provádění plánu nebo z programu, a plánovaná opatření ke snížení nebo vyloučení těchto vlivů.
Uskuteční-li se tyto konzultace, dohodnou se dotyčné členské státy na podrobnostech k zajištění, aby orgány uvedené v čl. 6 odst. 3 a veřejnost uvedená v čl. 6 odst. 4 v členském státě, který může být tímto významně dotčen, byly informovány a byla jim dána příležitost zaslat v přiměřené lhůtě své vyjádření.
3. Vyžadují-li se podle tohoto článku konzultace mezi členskými státy, dohodnou se na počátku konzultací na přiměřeném časovém rámci pro trvání konzultací.
Článek 8
Rozhodování
Zpráva o vlivech na životní prostředí vypracovaná podle článku 5, vyjádření podle článku 6 a výsledky přeshraničních konzultací zahájených podle článku 7 se vezmou v úvahu při vypracování plánu nebo programu a před jeho přijetím nebo předáním k legislativnímu procesu.
Článek 9
Informace o rozhodnutí
1. Členské státy zajistí, aby při přijímání plánu nebo programu byly informovány orgány uvedené v čl. 6 odst. 3, veřejnost a členský stát, který je konzultován podle článku 7, a aby jim byly zpřístupněny tyto údaje:
a) přijatý plán nebo program;
b) prohlášení shrnující, jak byly úvahy o životním prostředí začleněny do plánu nebo programu a jak byly v souladu s článkem 8 vzaty v úvahu zpráva o vlivech na životní prostředí vypracovaná podle článku 5, vyjádření podle článku 6 a konzultace zahájené podle článku 7, a důvody pro výběr přijatého plánu nebo programu s ohledem na další projednávaná rozumná řešení a
c) přijatá opatření týkající se monitorování v souladu s článkem 10.
2. Podrobnosti k informacím uvedeným v odstavci 1 stanoví členské státy.
Článek 10
Monitorování
1. Členské státy monitorují významné vlivy plánů a programů na životní prostředí, aby mimo jiné včas zjistily nepředpokládané negativní dopady a aby byly schopny učinit vhodná nápravná opatření.
2. K dosažení souladu s odstavcem 1 lze případně uplatnit stávající opatření v oblasti monitorování, aby se zabránilo opakovanému monitorování.
Článek 11
Vztah k ostatním právním předpisům Společenství
1. Posuzováním vlivů na životní prostředí prováděným podle této směrnice nejsou dotčeny požadavky směrnice 85/337/EHS ani žádné jiné požadavky právních předpisů Společenství.
2. U plánů a programů, u kterých vzniká povinnost provést posouzení vlivů na životní prostředí současně z této směrnice a z jiných právních předpisů Společenství, mohou členské státy stanovit koordinované a společné postupy, které splňují požadavky příslušných právních předpisů Společenství, aby se mimo jiné zabránilo opakovanému posuzování.
3. U plánů a programů spolufinancovaných Evropským společenstvím se provádí posouzení vlivů na životní prostředí podle této směrnice v souladu se zvláštními ustanoveními příslušných právních předpisů Společenství.
Článek 12
Informace, zpráva a přezkum
1. Členské státy a Komise si vymění informace o zkušenostech získaných při uplatňování této směrnice.
2. Členské státy zajistí, aby zprávy o vlivech na životní prostředí byly dostatečně kvalitní, aby vyhověly požadavkům této směrnice, a sdělí Komisi veškerá opatření, která učinily ohledně kvality těchto zpráv.
3. Nejpozději do 21. července 2006 předloží Komise Evropskému parlamentu a Radě první zprávu o uplatňování a účinnosti této směrnice.
Za účelem dalšího zahrnutí požadavků na ochranu životního prostředí v souladu s článkem 6 Smlouvy a s přihlédnutím ke zkušenostem získaným při uplatňování této směrnice v členských státech, přiloží se k této zprávě případně návrhy na změnu této směrnice.
Komise zejména zváží možnost rozšířit oblast působnosti této směrnice na jiné oblasti/odvětví a na jiné druhy plánů a programů.
Nová zpráva se předkládá každých sedm let.
4. Komise včas podá zprávu o vztahu mezi touto směrnicí a nařízeními (ES) č. 1260/1999 a (ES) č. 1257/1999 před uplynutím období programování stanovených uvedenými nařízeními, aby se zajistil souvislý přístup s ohledem na tuto směrnici a následná nařízení Společenství.
Článek 13
Provádění směrnice
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 21. července 2004.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
3. Povinnost uvedená v čl. 4 odst. 1 se použije na plány a programy, u nichž první formální přípravný akt následuje po dni uvedeném v odstavci 1. Plány a programy, u nichž je první formální přípravný akt před tímto dnem a které jsou přijaty nebo předány k legislativnímu procesu více než 24 měsíců poté, podléhají povinnosti uvedené v čl. 4 odst. 1, nerozhodnou-li členské státy v jednotlivém případě, že to není proveditelné, a neinformují-li o svém rozhodnutí veřejnost.
4. Do 21. července 2004 sdělí členské státy Komisi kromě opatření uvedených v odstavci 1 zvláštní informace o druzích plánů a programů, které by v souladu s článkem 3 podléhaly posouzení vlivů na životní prostředí na základě této směrnice.
Komise sdělí tyto informace členským státům.
Informace budou pravidelně aktualizovány.
Článek 14
Vstup v platnost
Tato směrnice vstupuje v platnost dnem vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Článek 15
Určení
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/43/ES
ze dne 27. června 2001,
kterou se mění směrnice Rady 92/23/EHS o pneumatikách pro motorová vozidla a jejich přípojná vozidla a o jejich montáži
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 95 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy [3] s ohledem na společný návrh schválený dohodovacím výborem dne 21. března 2001,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Je třeba přijmout opatření pro zajištění řádného fungování vnitřního trhu.
(2) Směrnice Rady 92/23/EHS ze dne 31. března 1992 o pneumatikách pro motorová vozidla a jejich přípojná vozidla a o jejich montáži [4] je jednou ze zvláštních směrnic týkajících se postupu EHS schvalování typu zavedeného směrnicí Rady 70/156/EHS ze dne 6. února 1970 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu motorových vozidel a jejich přípojných vozidel [5].
Ustanovení směrnice 70/156/EHS týkající se systémů, konstrukčních částí a samostatných technických celků vozidel se proto vztahují i na směrnici 92/23/EHS.
(3) Podle čl. 3 odst. 4 a čl. 4 odst. 3 směrnice 70/156/EHS je zejména nutné, aby byl ke každé zvláštní směrnici připojen informační dokument a certifikát ES schválení typu podle přílohy VI uvedené směrnice, aby schválení typu mohlo být zpracováno výpočetní technikou. Proto musí být změněn certifikát schválení typu uvedený ve směrnici 92/93/ES.
(4) Ustanovení čl. 4 odst. 2 směrnice Rady 92/97/EHS ze dne 10. listopadu 1992, kterou se mění směrnice 70/157/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se přípustné hladiny akustického tlaku a výfukového systému motorových vozidel [6], stanoví že jakákoli další opatření, zaměřená zejména na uvedení požadavků na bezpečnost do souladu s potřebou omezit hluk vznikající ze styku pneumatiky s povrchy vozovek, budou přijata na základě návrhu Komise, ve kterém budou zohledněny studie a výzkum, jež musí být provedeny v souvislosti s tímto zdrojem hluku.
(5) Byla vyvinuta realistická a reprodukovatelná metoda umožňující měření hluku vznikajícího ze styku pneumatik s povrchy vozovek.
Na podkladě této nové metody měření byla vypracována studie pro stanovení číselné hodnoty hladiny akustického tlaku ze styku pneumatika/vozovka vyvolávaný různými typy pneumatik montovanými na různé typy motorových vozidel.
(6) Při stanovení požadavků na emise hluku ze styku pneumatika/vozovka je nutno vycházet ze skutečnosti, že pneumatiky jsou konstruovány se zřetelem na parametry, které se vztahují na bezpečnost a životní prostředí, a že nátlakem na jeden z parametrů může dojít k ovlivnění jiných parametrů.
Rovněž by se mělo při stanovení požadavků na emise hluku ze styku pneumatika/vozovka vycházet ze skutečnosti, že ISO průběžně vypracovává mezinárodní normy, které se vztahují na povrchy vozovek a že EHK OSN průběžně vypracovává mezinárodní předpisy, které se vztahují na požadavky na životnost a bezpečnost pneumatik.
(7) Směrnici 92/23/EHS je proto třeba změnit.
(8) Opatření nezbytná k provedení této směrnice by měla být přijata v souladu s rozhodnutím Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [7],
PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 92/23/EHS se mění takto:
1. Slova "EHS schválení typu konstrukční části" a "EHS schválení typu" se ve všech případech nahrazují slovy "ES schválení typu" v odpovídající gramatické formě.
V článku 1 se první odrážka nahrazuje tímto: "— "pneumatikou". se rozumí každá nová pneumatika, včetně zimní pneumatiky s otvory pro hřeby, která je původním vybavením nebo je náhradní pneumatikou a která je určena pro vozidla, na která se vztahuje směrnice 70/156/EHS.
Tato definice nezahrnuje zimní pneumatiky s hřeby,".
3. Vkládá se nový článek, který zní: "Článek 1a
1. Požadavky stanovené v příloze V se vztahují na pneumatiky určené k první montáži na vozidla poprvé uvedená do provozu dne 1. října 1980 nebo po tomto dni.
2. Požadavky stanovené v příloze V se nevztahují na
a) pneumatiky s kategorií rychlosti menší než 80 km/h,
b) pneumatiky se jmenovitým průměrem ráfku nepřekračujícím 254 mm (nebo s kódem 10) nebo se jmenovitým průměrem ráfku 635 mm nebo přesahujícím tuto hodnotu (s kódem 25),
c) náhradní pneumatiky pro dočasné použití typu T podle definice v bodu 2.3.6 přílohy II,
d) pneumatiky konstruované výlučně pro montáž na vozidla poprvé registrovaná před 1. říjnem 1980."
4. Článek 2 se nahrazuje tímto: "Článek 2
1. Za podmínek stanovených v příloze I udělí členské státy ES schválení typu pro každý typ pneumatiky, který splňuje požadavky stanovené v příloze II, a přidělí mu číslo schválení typu uvedené v příloze I.
2. Za podmínek stanovených v příloze V udělí členské státy ES schválení typu pro každý typ pneumatiky, který splňuje požadavky stanovené v příloze V, a přidělí mu číslo schválení typu uvedené v příloze I.
3. Za podmínek stanovených v příloze III udělí členské státy ES schválení typu pro každé vozidlo z hlediska jeho pneumatik, pokud tyto pneumatiky (popřípadě včetně náhradních pneumatik) splňují požadavky stanovené v příloze II a požadavky týkající se vozidel stanovené v příloze IV, a pro každé takové vozidlo přidělí číslo schválení typu uvedené v příloze III."
5. Seznam příloh a přílohy se mění v souladu s přílohou této směrnice.
6. Vkládá se nový článek, který zní: "Článek 10a
1. Od 4. února 2003 nesmějí členské státy
a) odmítnout udělit ES schválení typu nebo udělit vnitrostátní schválení typu pro typ vozidla nebo pro typ pneumatiky, ani
b) zakázat registraci, prodej nebo uvedení do provozu vozidla nebo zakázat registraci, prodej nebo uvedení do provozu pneumatik
z důvodů týkajících se pneumatik a jejich montáže na nová vozidla, pokud toto vozidlo nebo tyto pneumatiky splňují požadavky této směrnice ve znění směrnice 2001/43/ES [8].
2. Od 4. srpna 2003 již členské státy nesmějí udělit ES schválení typu a mohou odmítnout udělit vnitrostátní schválení pro typy pneumatik, které spadají do oblasti působnosti této směrnice a které nesplňují požadavky této směrnice ve znění směrnice 2001/43/ES.
3. Od 4. února 2004 členské státy nesmějí již udělit ES schválení typu nebo vnitrostátní schválení typu pro typ vozidla z důvodů týkajících se jeho pneumatik a jejich montáže, pokud nejsou splněny požadavky této směrnice ve znění směrnice 2001/43/ES.
4. Od 4. února 2005 členské státy
a) považují prohlášení o shodě doprovázející nová vozidla podle směrnice 70/156/EHS za neplatná pro účely čl. 7 odst. 1 uvedené směrnice, pokud nejsou splněny požadavky této směrnice ve znění směrnice 2001/43/ES, a
b) odmítnou registraci nebo zakáží prodej nebo první uvedení do provozu nových vozidel, která nesplňují požadavky této směrnice ve znění směrnice 2001/43/ES.
5. Od 1. října 2009 se ustanovení této směrnice ve znění směrnice 2001/43/ES použijí pro účely čl. 7 odst. 2 směrnice 70/156/EHS na všechny pneumatiky, na které se tato směrnice vztahuje, s výjimkou pneumatik třídy C1d a C1e, na které se použijí od dnů 1. října 2010 a 1. října 2011."
Článek 2
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 4. srpna 2002. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Použijí tyto předpisy nejpozději ode dne 4. února 2003.
2. Opatření uvedená v odstavci 1 přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
3. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 3
1. Nejpozději do 4. srpna 2003 bude postupem podle čl. 2 odst. 4 přijata změna směrnice 92/23/EHS a zavedena zkouška přilnavosti pneumatik.
2. Na základě zkušeností získaných ze zavedení mezních hodnot pro hluk pneumatik musí Komise do 36 měsíců po vstupu této směrnice v platnost předložit Evropskému parlamentu a Radě zprávu o tom, zda a v jakém rozsahu by technický pokrok bez ohrožení bezpečnosti umožnil zavedení mezních hodnot uvedených v příloze v bodu 4.2.1 ve sloupcích B a C směrnice 92/23/EHS ve znění této směrnice.
Na základě této zprávy navrhne Komise do 12 měsíců změnu směrnice 92/23/EHS z hlediska zavedení opatření týkajících se bezpečnosti, životního prostředí a valivého odporu.
Článek 4
1. Komisi je nápomocen Výbor pro přizpůsobování technickému pokroku, zřízený článkem 13 směrnice 70/156/EHS (dále jen "výbor").
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 5 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES s ohledem na článek 8 zmíněného rozhodnutí.
Doba uvedená v čl. 5 odst. 6 rozhodnutí 1999/468/ES je tři měsíce.
3. Výbor přijme svůj jednací řád.
Článek 5
Tato směrnice vstupuje v platnost dnem vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Článek 6
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady 2001/44/ES
ze dne 15. června 2001,
kterou se mění směrnice 76/308/EHS o vzájemné pomoci při vymáhání pohledávek vyplývajících z operací, které jsou součástí systému financování Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu, zemědělských dávek a cel, daně z přidané hodnoty a některých spotřebních daní
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na články 93 a 94 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Stávající opatření pro vzájemnou pomoc při vymáhání pohledávek stanovená směrnicí 76/308/EHS [4] by měla být upravena tak, aby umožnila lépe čelit ohrožení finančních zájmů Společenství a členských států a ohrožení vnitřního trhu v souvislosti s vývojem podvodů.
(2) V souvislosti s vnitřním trhem je třeba chránit finanční zájmy Společenství a členských států, které jsou stále více ohrožovány podvody, aby se zabezpečila co nejlepší konkurenceschopnost a daňová neutralita vnitřního trhu.
(3) Aby byly lépe zabezpečeny finanční zájmy členských států a neutralita vnitřního trhu, měly by se k oblasti působnosti vzájemné pomoci podle směrnice 76/308/EHS přidat pohledávky, které se týkají některých daní z příjmu a z majetku a daní z pojistného.
(4) Aby bylo možné lépe a účinněji vymáhat pohledávky, u kterých byla podána žádost o vymáhání, měl by být doklad o vymahatelnosti pohledávky v zásadě považován za doklad členského státu, ve kterém má dožádaný orgán sídlo.
(5) Použití vzájemné pomoci při vymáhání se nemůže, s výhradou výjimečných okolností, zakládat na finančním prospěchu nebo na zájmu o dosažené výsledky, avšak členské státy by měly být schopny se dohodnout na úpravě náhrad v případech, kdy je vymáhání zvlášť obtížné.
(6) Opatření nezbytná k provedení této směrnice by měla být přijata podle rozhodnutí Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [5]
(7) Směrnice 76/308/EHS by proto měla být změněna,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 76/308/EHS se mění takto:
1. Název se nahrazuje tímto: "Směrnice Rady 76/308/EHS ze dne 15. března 1976 o vzájemné pomoci při vymáhání pohledávek vyplývajících z některých dávek, cel, daní a jiných opatření"
. 2. Článek 2 se nahrazuje tímto: "Článek 2
Tato směrnice se vztahuje na všechny pohledávky týkající se
a) náhrad, intervencí a dalších opatření, které jsou součástí částečného nebo úplného financování Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu (EZOZF), včetně částek, které mají být vybrány v souvislosti s těmito činnostmi;
b) dávek a jiných poplatků stanovených v rámci společné organizace trhů v odvětví cukru;
c) dovozních cel;
d) vývozních cel;
e) daně z přidané hodnoty;
f) spotřebních daní z
- tabákových výrobků,
- alkoholu a alkoholických nápojů,
- minerálních olejů;
g) daní z příjmu a z majetku;
h) daní z pojistného;
i) úroků, správních pokut, penále a nákladů souvisejících s pohledávkami uvedenými v písmenech a) až h), s výjimkou jakékoli sankce trestní povahy stanovené platnými zákony členského státu, ve kterém má sídlo dožádaný orgán."
3. V článku 3 se doplňují nové odrážky, které znějí:
"— "dovozními cly" rozumějí cla a poplatky s rovnocenným účinkem na dovoz a dovozní poplatky stanovené v rámci společné zemědělské politiky nebo podle zvláštních režimů, které se vztahují na některé zboží, které je výsledkem zpracování zemědělských produktů,
— "daněmi z příjmu a z majetku" rozumějí daně, které jsou vyjmenovány v čl. 1 odst. 3 směrnice 77/799/EHS [6], ve spojení s čl. 1 odst. 4 uvedené směrnice,
— "daněmi z pojistného rozumějí"
Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/45/ES
ze dne 27. června 2001,
kterou se mění směrnice Rady 89/655/EHS o minimálních požadavcích na bezpečnost a ochranu zdraví pro používání pracovního zařízení zaměstnanci při práci (druhá samostatná směrnice ve smyslu čl. 16 odst. 1 směrnice 89/391/EHS)
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 137 odst. 2 této smlouvy,,
s ohledem na návrh Komise předložený po konzultaci s Poradním výborem pro bezpečnost, hygienu a ochranu zdraví při práci [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
po konzultaci s Výborem regionů,
v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy [3],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Ustanovení čl. 137 odst. 2 Smlouvy stanoví, že Rada přijímá směrnice určující minimální požadavky na podporu zlepšování zejména pracovního prostředí a k zabezpečení vyšší úrovně ochrany bezpečnosti a zdraví pracovníků.
(2) Podle uvedeného článku by tyto směrnice neměly ukládat žádná správní, finanční ani právní omezení bránící zakládání a rozvoji malých a středních podniků.
(3) Zlepšení bezpečnosti, hygieny a ochrany zdraví zaměstnanců při práci je cíl, který nesmí být podřízen úvahám ryze ekonomické povahy.
(4) Pro zaručení bezpečnosti a zdraví zaměstnanců je nezbytné dodržování minimálních požadavků určených k zajištění vyšší úrovně bezpečnosti a ochrany zdraví pro používání pracovního zařízení.
(5) Předpisy přijaté na základě čl. 137 odst. 2 Smlouvy nebrání žádnému členskému státu, aby si zachoval nebo zavedl přísnější opatření na ochranu pracovních podmínek slučitelná se Smlouvou.
(6) Práce ve výšce může vystavovat zaměstnance zvlášť závažným rizikům pro jejich zdraví a bezpečnost, zejména rizikům pádů z výšky a dalším vážným pracovním úrazům, které tvoří velkou část všech úrazů, zejména smrtelných úrazů.
(7) Osoby samostatně výdělečně činné a zaměstnavatelé, pokud sami provádějí pracovní činnost a osobně používají pracovní zařízení určené pro vykonávání dočasné práce ve výšce, mohou ohrožovat zdraví a bezpečnost zaměstnanců.
(8) Směrnice Rady 92/57/EHS ze dne 24. června 1992 o minimálních požadavcích na bezpečnost a ochranu zdraví na dočasných nebo mobilních staveništích (osmá samostatná směrnice ve smyslu čl. 16 odst. 1 směrnice 89/391/EHS) [4] ukládá těmto skupinám osob povinnost dodržovat mimo jiné článek 4 a přílohu I směrnice 89/655/EHS [5].
(9) Každý zaměstnavatel, který zamýšlí provádět dočasnou práci ve výšce, musí zvolit zařízení poskytující odpovídající ochranu proti pádům z výšky.
(10) Obvykle kolektivní ochranná opatření pro zabránění pádům poskytují lepší ochranu než osobní ochranná opatření.
Výběr a použití zařízení vhodného pro každé konkrétní místo, aby předcházelo a vyloučilo nebezpečí, by měly být případně doprovázeny zvláštní přípravou a doplňkovým šetřením.
(11) Žebříky, lešení a lana jsou zařízeními nejčastěji používanými při výkonu dočasné práce ve výšce, a bezpečnost a zdraví zaměstnanců vykonávajících tento druh práce proto závisí v podstatné míře na jejich správném použití.
Způsob, kterým mohou zaměstnanci tato zařízení nejbezpečněji použít, proto musí být přesně stanoven.
Z tohoto důvodu je požadováno odpovídající zvláštní školení zaměstnanců.
(12) Tato směrnice je nejvhodnějším prostředkem pro dosažení vytyčených cílů a nepřekračuje to, co je k jejich dosažení nezbytné.
(13) Tato směrnice představuje konkrétní příspěvek k vytvoření sociálního rozměru vnitřního trhu.
(14) Členským státům by měla být dána příležitost využít přechodné období k přihlédnutí ke konkrétním problémům, kterým musí malé a střední podniky čelit,
PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Ve směrnici 89/655/EHS příloze II se doplňuje text obsažený v příloze této směrnice.
Článek 2
1. Členské státy přijmou a zveřejní právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 19. července 2004.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi
Pokud jde o provádění oddílu 4 přílohy, mají členské státy možnost využít nejvýše dvouletého přechodného období ode dne uvedeného v prvním pododstavci, aby vzaly v úvahu různé situace, které mohou vyplynout z praktického uplatňování této směrnice zejména malými a středními podniky.
2. Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
3. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 3
Tato směrnice vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/46/ES
ze dne 23. července 2001,
kterou se mění směrnice Rady 95/53/ES, kterou se stanoví zásady organizace úředních kontrol v oblasti výživy zvířat a směrnice Rady 70/524/EHS, 96/25/ES a 1999/29/ES o výživě zvířat
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 152 odst. 4 písm. b) této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
po konzultaci s Výborem regionů,
v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy [3],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Bezpečnost produktů určených pro výživu zvířat je prvořadá, a proto je třeba zajistit, aby produkty uvedené do oběhu ve Společenství pro účely výživy zvířat byly bezpečné.
Směrnice Rady 95/53/ES ze dne 25. října 1995, kterou se stanoví zásady organizace úředních kontrol v oblasti výživy zvířat [4] přispívá k dosažení tohoto cíle.
(2) Směrnice Rady 74/63/EHS byla zrušena článkem 16 směrnice Rady 1999/29/ES ze dne 22. dubna 1999 o nežádoucích látkách a produktech ve výživě zvířat [5].
Proto je třeba pozměnit odkazy na směrnici 74/63/EHS podle tabulky v příloze IV směrnice 1999/29/ES.
(3) Pokud jde o odkaz na oběh produktů určených k výživě zvířat je třeba harmonizovat definice uvedené ve směrnicích 70/524/EHS [6], 95/53/ES a 96/25/ES [7] pro krmivářské odvětví.
(4) V poslední době došlo dvakrát k závažné kontaminaci produktů určených k výživě zvířat dioxiny.
S ohledem na zkušenosti z těchto kontaminací by měly být zlepšeny postupy v případech, kdy se zjistí, že produkt určený k výživě zvířat představuje vážné nebezpečí pro zdraví lidí nebo zvířat nebo pro životní prostředí nebo že došlo k porušení směrnice 1999/29/ES.
Cílem toho je lépe čelit rizikům, která by snižovala úroveň ochrany zdraví lidí nebo zvířat a životního prostředí zajištěnou předpisy Společenství o výživě zvířat, přičemž tyto zvláštní postupy by neměly být zlehčovány jejich systematickým používáním u nepodstatných problémů.
(5) Kontrola provedená Komisí po kontaminaci krmivového a potravinového řetězce dioxiny ukázala, že členské státy měly potíže se zvládnutím této neobvyklé krize.
Na základě této zkušenosti je třeba přijmout předpisy ukládající členským státům vypracovat pro takové naléhavé případy v krmivářském odvětví pohotovostní operační plány, které zajistí, že vážné nebezpečí v případě produktu určeného k výživě zvířat bude vyřešeno se stejnou účinností v celém Společenství.
(6) Způsobí-li produkty určené k výživě zvířat v jednom nebo více členských státech vážné nebezpečí pro zdraví lidí nebo zvířat anebo pro životní prostředí a nemůže-li dotčený členský stát nebo státy toto nebezpečí uspokojivě zvládnout, je nezbytné, aby Komise mohla přijmout všechna nezbytná bezpečnostní opatření, zejména aby měla oprávnění pozastavit obchod a vývoz produktů určených k výživě zvířat z celého území dotčeného členského státu nebo jeho části anebo stanovit pro dotyčné produkty nebo látky zvláštní podmínky.
(7) Směrnice 1999/29/ES stanoví nejvyšší přípustné hodnoty některých nežádoucích látek a produktů v krmných surovinách a krmivech.
(8) Byl již vytvořen systém, který členským státům umožňuje, aby byly informovány hospodářskými subjekty na všech stupních krmivového výrobního řetězce o některých případech nedodržení předpisů o nežádoucích produktech a látkách.
S ohledem na dosavadní zkušenosti a podobná ustanovení v předpisech Společenství o všeobecné bezpečnosti výrobků by měl být tento systém zlepšen a rozšířen tak, aby byl použitelný na všechny případy, kdy hospodářský subjekt zjistí, že produkt určený k výživě zvířat představuje vážné nebezpečí pro zdraví lidí nebo zvířat anebo pro životní prostředí.
(9) V současnosti existuje povinnost informovat ostatní členské státy a Komisi o zásilkách krmných surovin nebo krmiv, u nichž nejsou dodrženy maximální přípustné limity nežádoucích látek nebo produktů, a které by mohly být odeslány do jiných členských států.
(10) Tento systém rychlé výměny informací je třeba začlenit do směrnice 95/53/ES a stanovit standardní postupy jeho fungování, aby mohl být v budoucnosti použit ve všech případech, kdy produkt ohrožuje lidské zdraví, zdraví zvířat nebo životní prostředí a aby se zlepšil kontrolní systém jako celek.
Pro jednoduchost a účinnost by měl tento systém rovněž platit v případě, kdy členský stát odmítne produkt ze třetí země na základě kontroly při dovozu.
Tyto standardní postupy by měly být po určitých úpravách stejné jako postupy pro výměnu informací v naléhavých případech podle směrnice Rady 92/59/ES ze dne 29. června 1992 o všeobecné bezpečnosti výrobků [8].
(11) Není možné sestavit seznam všech potenciálně nebezpečných kontaminací biologického nebo chemického původu, ke kterým může dojít náhodou nebo na základě nezákonného jednání a kterými může být zasažen produkt používaný ve výživě zvířat.
(12) Je třeba vzít v úvahu rizika vyplývající z chybného označení nebo expedice, přepravy, skladování či zpracování.
(13) Pro zvýšení účinnosti kontrolního systému a příslušných kontrolních opatření by členské státy v případě podezření z kontaminace, která představuje vážné nebezpečí pro lidské zdraví, zdraví zvířat nebo pro životní prostředí, měly být povinny určit povahu a rozsah kontaminace a pokud možno stanovit její původ, aby byla zjištěna další možná kontaminace.
(14) Podle směrnice 95/53/ES předávají členské státy Komisi informace o výsledcích každoročních kontrol, poprvé před 1. dubnem 2000.
Rovněž je stanoveno, že Komise na podkladě těchto zpráv připravuje a předkládá celkovou souhrnnou zprávu o kontrolách prováděných na úrovni Společenství společně s návrhem na koordinovaný kontrolní program na příští rok.
Informace o kontaminaci dotýkající se bezpečnosti produktu používaného ve výživě zvířat zohlední členské státy a Komise při stanovení priorit ročních koordinovaných kontrolních programů.
Veškeré informace o nebezpečí pro lidské zdraví, zdraví zvířat nebo pro životní prostředí, které se vztahují k oběhu a použití produktů určených k výživě zvířat, lze lépe analyzovat, pokud jsou poskytnuty v harmonizované a normalizované formě.
(15) Vzhledem k výše uvedenému by měly být změněny směrnice 95/53/ES, 70/524/EHS, 96/25/ES a 1999/29/ES,
PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice Rady 95/53/ES se mění takto:
1. Čl. 2 odst. 1 se mění takto:
a) V písmenu a) se druhá odrážka nahrazuje tímto: "— směrnice Rady 1999/29/ES ze dne 22. dubna 1999 o nežádoucích látkách a produktech ve výživě zvířat [9]
b) Písmeno e) se nahrazuje tímto: "e) "produktem určeným pro výživu zvířat" nebo "produktem" krmivo nebo jakákoli látka používaná ve výživě zvířat."
c) Písmeno h) se nahrazuje tímto: "h) "uváděním do oběhu"; nebo "oběhem"; držení produktů určených pro výživu zvířat za účelem jejich prodeje, včetně nabízení k prodeji, nebo jakékoli jiné formy převodu na třetí osoby, za úplatu nebo bezplatně, a prodej včetně ostatních forem převodu.";
2. Za článek 4 se vkládá nový článek, který zní: "Článek 4a
1. Členské státy vypracují pohotovostní operační plány, v nichž stanoví bezodkladná opatření pro případ objevení produktu určeného k výživě zvířat, který představuje vážné nebezpečí pro lidské zdraví, zdraví zvířat nebo pro životní prostředí, a určí pravomoce a odpovědnost a způsoby předávání informací.
Členské státy případně tyto plány pozmění, zejména na základě změn v organizaci kontrolních orgánů a získaných zkušeností, včetně zkušeností ze simulovaných cvičení.
2. Členské státy informují Komisi o svých pohotovostních operačních plánech a všech jejich změnách.
3. Komise plány prošetří a případně dotyčným členským státům navrhne změny, které povedou k tomu, aby pohotovostní operační plány členských států poskytovaly rovnocenné záruky účinnosti.
V případně nutnosti může Komise pro dosažení harmonizace pohotovostních operačních plánů vydat v souladu s postupem uvedeným v článku 23 pokyny.";
3. V článku 12 se odstavec 1 nahrazuje tímto: "1. Příslušný orgán členského státu určení může kontrolou provedenou náhodně a nediskriminačním způsobem na místech určení ověřit, zda produkty odpovídají ustanovením čl. 2 odst. 1 písm. a). Členské státy mohou zejména, ale pouze v rozsahu nezbytném pro provádění těchto kontrol na základě vzorků, požadovat na hospodářských subjektech, aby příslušnému orgánu oznámily příchod těchto produktů. Členské státy informují Komisi, pokud využijí této možnosti.";
4. V čl. 13 odst. 1 se druhá odrážka nahrazuje tímto: "— případná detoxikace";
5. V článku 14 se první pododstavec nahrazuje tímto: "V případě, že produkty jsou zničeny, použity pro jiné účely, odeslány zpět do země původu nebo detoxikovány ve smyslu čl. 13 odst. 1, členský stát určení neprodleně naváže kontakt s členským státem odeslání. Členský stát odeslání přijme všechna nezbytná opatření a informuje členský stát určení o povaze a výsledku provedených kontrol, přijatých rozhodnutích a důvodech těchto rozhodnutí.";
6. Za článek 15 se vkládá nový oddíl, který zní: "Oddíl 3a
Ochranná doložka
Článek 15a
1. Objeví-li se v jednom nebo více členských státech v souvislosti s produktem používaným ve výživě zvířat problém, který může představovat vážné nebezpečí pro lidské zdraví, zdraví zvířat nebo pro životní prostředí, a nemůže-li být uspokojivě vyřešen prostřednictvím opatření přijatých dotyčným členským státem nebo členskými státy, Komise přijme postupem podle článku 23a z vlastního podnětu nebo na žádost některého členského státu bezodkladně a v závislosti na vážnosti situace tato opatření:
- pozastaví uvedení do oběhu ve Společenství, použití ve výživě zvířat nebo vývoz do třetích zemí u produktů pocházejících z celého území nebo části dotyčného členského státu nebo členských států anebo z jedné nebo více provozoven na území Společenství nebo
- stanoví zvláštní podmínky pro uvedení do oběhu ve Společenství, použití ve výživě zvířat nebo vývoz do třetích zemí u produktů z celého území nebo části dotyčného členského státu nebo členských států anebo z jedné nebo více provozoven na území Společenství.
2. V naléhavých případech však může Komise po dohodě s dotyčným členským státem nebo členskými státy a po informování ostatních členských států přijmout dočasná opatření podle odstavce 1.
Postupem podle článku 23a předloží tato opatření ve lhůtě deseti pracovních dnů Stálému výboru pro krmiva zřízenému na základě článku 1 rozhodnutí 70/372/EHS [10], který rozhodne o jejich prodloužení, změně nebo zrušení.
Informuje-li členský stát úředně Komisi o potřebě přijetí ochranných opatření a nepoužije-li Komise opatření podle odstavce 1, může členský stát přijmout dočasná ochranná opatření týkající se použití nebo uvedení do oběhu.
Přijme-li členský stát taková opatření, neprodleně o tom informuje ostatní členské státy a Komisi.
Komise ve lhůtě deseti pracovních dnů předloží tuto věc postupem podle článku 23a Stálému výboru pro krmiva, který rozhodne o prodloužení, změně nebo zrušení dočasných ochranných opatření přijatých tímto členským státem.
Článek 15b
Komise informuje Evropský parlament o opatřeních přijatých na základě článků 9a a 15a."
7. Za článek 16 se vkládá nová kapitola, která zní:
"KAPITOLA III A INFORMAČNÍ SYSTÉM O RIZICÍCH Z KRMIV
Článek 16a
Členské státy stanoví, že odpovědné osoby v provozovnách musí bezodkladně informovat příslušné orgány členských států, pokud mají důkazy o tom, že zásilka produktů pro výživu zvířat, kterou dovezli na území Společenství ze třetí země nebo uvedli do oběhu a kterou mají v držení nebo vlastní:
- přesahuje nejvyšší přípustné hodnoty uvedené v příloze II části A směrnice 1999/29/ES, nad kterými již produkt jako takový nesmí být podáván zvířatům ani smíchán s jinými produkty určenými k výživě zvířat nebo
- není v souladu s některým z dalších ustanovení čl. 2 odst. 1 písm. a) uvedené směrnice, a v důsledku toho představuje s ohledem na svůj účel vážné nebezpečí pro lidské zdraví, zdraví zvířat nebo pro životní prostředí.
Odpovědné osoby v provozovnách poskytnou veškeré údaje, které umožňují přesnou identifikaci dotyčného produktu nebo šarže produktů a co nejúplnější popis nebezpečí, které představuje dotyčný produkt nebo produkty, a všechny dostupné údaje umožňující sledování produktu nebo produktů.
Informují rovněž příslušné orgány členských států o opatřeních k zamezení nebezpečí pro lidské zdraví, zdraví zvířat nebo pro životní prostředí a tato opatření specifikují.
Stejnou informační povinnost o rizicích z produktů určených pro výživu zvířat stanoví členské státy pro osoby, které provádějí sledování zdravotního stavu chovů, jako osoby podle článku 10 směrnice Rady 96/23/ES ze dne 29. dubna 1996 o kontrolních opatřeních u některých látek a jejich reziduí v živých zvířatech a živočišných produktech [11], a pro odpovědné osoby v laboratořích, které provádějí analýzy.
Příslušné orgány případně použijí ustanovení článků 8, 11 nebo 13.
Článek 16b
1. Mají-li příslušné orgány členských států k dispozici informace, které na základě dostupných údajů pro posouzení rizika poukazují na to, že šarže produktů pro výživu zvířat představuje vážné nebezpečí pro lidské zdraví, zdraví zvířat nebo pro životní prostředí, ověří přijaté informace a případně zajistí přijetí potřebných opatření, aby zásilka nebyla použita ve výživě zvířat, vydají k zásilce omezení a neprodleně prošetří:
- povahu nebezpečí a případně množství nežádoucích látek,
- možný původ nežádoucích látek nebo nebezpečí,
aby přesněji posoudily riziko.
Posouzení rizika lze případně rozšířit na další šarže téhož produktu nebo na jiné produkty potravinového nebo krmivového řetězce, které by mohly obsahovat nežádoucí látky nebo u kterých by mohlo existovat takové nebezpečí, s uvážením možného přimíšení nežádoucích látek do jiných produktů pro výživu zvířat a možného zatažení nebezpečných produktů do krmivového řetězce.
2. Je-li potvrzena existence vážného nebezpečí v souladu s odstavcem 1, členské státy zajistí, aby konečné určení šarže obsahující nežádoucí látky, včetně možné dekontaminace, dalších způsobů detoxikace produktů, nového zpracování nebo zničení, nemohlo mít škodlivé účinky na lidské zdraví nebo zdraví zvířat nebo na životní prostředí, a je-li možné, že nežádoucí látky nebo riziko přítomnosti těchto látek byly rozšířeny na jiné šarže nebo do potravinového nebo krmivového řetězce, neprodleně označí a podrobí kontrole další šarže produktů, které jsou považovány za nebezpečné, a případně rovněž identifikují živá zvířata krmená nebezpečnými produkty a přijmou opatření podle směrnice 96/23/ES nebo jiných důležitých ustanovení Společenství, která se vztahují ke zdraví zvířat nebo k potravinové nezávadnosti produktů živočišného původu, a zajistí koordinaci mezi příslušnými kontrolními orgány, aby zamezily uvedení nebezpečných produktů do oběhu a zajistily stažení produktů z oběhu.
Článek 16c
1. Zjistí-li členský stát, že produkt určený k výživě zvířat, který byl uveden do oběhu na jeho území a na území jiných členských států, nebo produkt pocházející ze třetí země, který byl dovezen na území Společenství za účelem uvedení do oběhu v jednom nebo více členských státech:
- přesahuje nejvyšší přípustné hodnoty uvedené v příloze II části A směrnice 1999/29/ES, nad kterými již produkt jako takový nesmí být podáván zvířatům ani smíchán s jinými produkty určenými k výživě zvířat, nebo
- není v souladu s některým z dalších ustanovení čl. 2 odst. 1 písm. a) uvedené směrnice, a v důsledku toho představuje s ohledem na svůj účel vážné nebezpečí pro lidské zdraví, zdraví zvířat nebo pro životní prostředí,
uvědomí o tom tento členský stát formou oznámení neprodleně Komisi.
Poskytne dostatečné informace o dotyčných produktech, které umožní jejich identifikaci, zpětné vysledování a podrobení kontrole, případně i o živých zvířatech, která byla těmito produkty krmena, a specifikuje zamýšlená nebo již přijatá ochranná opatření, aby umožnil Komisi náležitě informovat ostatní členské státy.
2. Každý dotčený členský stát neprodleně uvědomí Komisi o všech následných opatřeních přijatých s ohledem na hlášená nebezpečí, včetně informací o skončení rizikové situace.
3. Komise a členské státy zavedou systém rychlé výměny informací a zajistí jeho fungování za podmínek stanovených postupem podle článku 23, aby urychlily přenos a rozšíření oznámení podle odstavce 1 a informací podle čl. 8 odst. 1.
4. Komise informuje Evropský parlament o opatřeních přijatých pro urychlení přenosu a rozšiřování oznámení."
8. V čl. 17 se odstavec 2 nahrazuje tímto: "2. Členské státy stanoví, že úředníci pověření prováděním kontrol jsou vázáni služebním tajemstvím. Tímto ustanovením však nesmí být dotčena možnost rozšiřování informací pro příslušné orgány členských států, které je nezbytné pro zamezení vážného nebezpečí pro lidské zdraví, zdraví zvířat nebo pro životní prostředí.";
9. Článek 17a se nahrazuje tímto: "Článek 17a
1. Aniž je dotčeno ustanovení článku 15, mohou odborníci z Komise v míře nezbytné pro jednotné uplatňování této směrnice provádět kontroly na místě ve spolupráci s příslušnými orgány členských států.
Členský stát, na jehož území je prováděna kontrola, poskytne odborníkům veškerou součinnost potřebnou při provádění jejich povinností.
Komise informuje příslušné orgány, členské státy a Evropský parlament o výsledcích provedených kontrol.
2. Prováděcí ustanovení k tomuto článku, a zejména ta, která upravují spolupráci s vnitrostátními orgány, se stanoví postupem podle článku 23.";
10. Článek 22 se mění takto:
a) V odstavci 2 se doplňuje nová věta, která zní: "Tyto informace se předávají ve formě výroční zprávy podle vzoru vytvořeného v souladu s článkem 23."
b) V odstavci 3 se doplňuje nový pododstavec, který zní: "Celková souhrnná zpráva podle prvního pododstavce se předává Evropskému parlamentu."
Článek 2
V článku 2 směrnice Rady 70/524/EHS se písmeno k) nahrazuje tímto: "k) "uváděním do oběhu" nebo "oběhem": držení produktů určených pro výživu zvířat za účelem prodeje, včetně jejich nabízení k prodeji nebo jakékoli jiné formy převodu na třetí osoby, za úplatu nebo bezplatně, včetně prodeje a ostatních forem převodu."
Článek 3
V článku 2 směrnice Rady 96/25/ES se písmeno b) nahrazuje tímto: "b) "uvádění do oběhu" nebo "oběh": držení produktů určených pro výživu zvířat za účelem prodeje, včetně jejich nabízení k prodeji nebo jakékoli jiné formy převodu na třetí osoby, za úplatu nebo bezplatně, a prodej včetně ostatních forem převodu;"
Článek 4
V článku 12 směrnice Rady 1999/29/ES se zrušují odstavce 3 a 4.
Článek 5
1. Členské státy do 1. září 2002 přijmou a zveřejní právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Budou tyto předpisy používat od 1. května 2003.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 6
Tato směrnice vstupuje v platnost dnem vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Článek 7
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Komise 2001/47/ES
ze dne 25. června 2001,
kterou se mění příloha I směrnice Rady 91/414/EHS o uvádění přípravků na ochranu rostlin na trh za účelem zařazení účinné látky Paecilomyces fumosoroseus (kmen Apopka 97, PFR 97 nebo CG 170, ATCC20874)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 91/414/EHS ze dne 15. července 1991 o uvádění přípravků na ochranu rostlin na trh [1], naposledy pozměněnou směrnicí Komise 2001/28/ES [2], a zejména na čl. 6 odst. 1 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) V souladu s čl. 6 odst. 2 směrnice 91/414/EHS (dále jen "směrnice") obdržela Belgie dne 18. května 1994 od Thermo Trilogy Corporation (dále jen "žadatel") žádost o zařazení účinné látky Paecilomyces fumosoroseus (kmen Apopka 97, PFR 97 nebo CG 170, ATCC20874) do přílohy I směrnice.
(2) Podle čl. 6 odst. 3 směrnice Komise ve svém rozhodnutí 97/164/ES [3] potvrdila, že dokumentace předložená pro Paecilomyces fumosoroseus (kmen Apopka 97, PFR 9 7 nebo CG 170, ATCC20874) v zásadě splňuje požadavky přílohy II na údaje a informace, a pokud jde o přípravek na ochranu rostlin obsahující tuto účinnou látku, i požadavky přílohy III směrnice;
(3) Podle čl. 5 odst. 1 směrnice může být účinná látka zařazena do přílohy I na dobu nepřesahující 10 let, pokud lze přepokládat, že použití přípravků na ochranu rostlin obsahujících účinnou látku ani jejich rezidua nebudou mít žádné škodlivé účinky na zdraví lidí nebo zvířat nebo na podzemní vody a ani žádný jiný nepřijatelný vliv na životní prostředí.
(4) U Paecilomyces fumosoroseus (kmen Apopka 97, PFR 97 nebo CG 170, ATCC20874) byly podle čl. 6 odst.
2 a 4 směrnice u použití navrhovaných žadatelem posouzeny účinky na lidské zdraví a životní prostředí. Belgie, jako jmenovaný členský stát zpravodaj, předložila Komisi návrh hodnotící zprávy o této látce dne 9. prosince 1997.
(5) Návrh hodnotící zprávy byl přezkoumán členskými státy a Komisí v rámci Stálého rostlinolékařského výboru.
Toto přezkoumání bylo dokončeno dne 27. dubna 2001 formou zprávy Komise o přezkoumání Paecilomyces fumosoroseus (kmen Apopka 97, PFR 97 nebo CG 170, ATCC20874).
Pokud by bylo nutné tuto zprávu o přezkoumání aktualizovat, aby byl zohledněn technický a vědecký vývoj, bylo by rovněž nezbytné změnit v souladu s touto směrnicí podmínky pro zařazení Paecilomyces fumosoroseus (kmen Apopka 97, PFR 97 nebo CG 170, ATCC20874) do přílohy I směrnice.
(6) Dokumentační soubor a informace z přezkoumání Paecilomyces fumosoroseus (kmen Apopka 97, PFR 97 nebo CG 170, ATCC20874) byly také předloženy ke konzultaci Vědeckému výboru pro rostliny dne 16. prosince 1999.
Tento výbor vyjádřil své stanovisko dne 30. listopadu 2000 [4].
(7) Z různých provedených zkoumání vyplynulo, že přípravky na ochranu rostlin obsahující dotyčnou účinnou látku obecně mohou splňovat požadavky stanovené v čl. 5 odst. 1 písm. a), b) a odst. 3 směrnice, zejména pokud jde o použití, která byla zkoumána a podrobně popsána ve zprávě Komise o přezkoumání. Je tedy vhodné zařadit dotyčnou účinnou látku do přílohy I, aby bylo zajištěno, že ve všech členských státech mohou být povolení přípravků na ochranu rostlin obsahujících dotyčnou účinnou látku udělována podle ustanovení směrnice.
(8) Po zařazení účinné látky je nezbytné poskytnout členským státům přiměřené období k provedení ustanovení směrnice o přípravcích na ochranu rostlin obsahujících Paecilomyces fumosoroseus (kmen Apopka 97, PFR 97 nebo CG 170, ATCC20874) a zejména k přezkoumání stávajících dočasných povolení nebo k udělení nových povolení v souladu s ustanoveními směrnice, a to nejpozději do konce tohoto období.
Delší období může být vyžadováno také pro přípravky na ochranu rostlin obsahující Paecilomyces fumosoroseus (kmen Apopka 97, PFR 97 nebo CG 170, ATCC20874) a další účinné látky uvedené v příloze I.
(9) Protože musí být ještě přijaty jednotné zásady pro mikroorganismy, je vhodné, aby členské státy při udělování povolení používaly obecná ustanovení článku 4 směrnice.
Je také vhodné poskytnout členským státům přiměřené období k přehodnocení udělených povolení ve světle jednotných zásad po jejich přijetí.
(10) Je vhodné stanovit, aby konečné znění zprávy o přezkoumání (s výjimkou důvěrných informací ve smyslu čl. 14 směrnice) bylo trvale k dispozici u členských států nebo aby jimi bylo zpřístupněno k nahlédnutí všem zúčastněným stranám.
(11) opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Stálého rostlinolékařského výboru ze dne 27. dubna 2001,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Tabulka v příloze I směrnice 91/414/EHS se mění tak, že se do ní zařazuje účinná látka Paecilomyces fumosoroseus (kmen Apopka 97, PFR 97 nebo CG 170, ATCC20874) uvedená v příloze této směrnice.
Článek 2
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 31. prosince 2001.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Pokud jde o přezkoumání stávajících dočasných povolení udělených ve světle zprávy o přezkoumání, tato povolení se odejmou a popřípadě nahradí trvalým povolením do 30. listopadu 2002.
3. Pokud jde o uplatňování jednotných zásad členské státy přezkoumají udělená povolení co nejdříve po jejich přijetí, nejpozději však do 12 měsíců od data přijetí těchto zásad.
4. U přípravků na ochranu rostlin obsahujících Paecilomyces fumosoroseus (kmen Apopka 97, PFR 97 nebo CG 170, ATCC20874) spolu s další účinnou látkou uvedenou v příloze I směrnice 91/414/EHS se však období uvedené v odstavci 1 prodlužuje v případě, že v ustanoveních směrnice, kterou se mění příloha I směrnice 91/414/EHS za účelem zařazení dané účinné látky, je stanovena delší prováděcí lhůta.
5. Členské státy trvale zpřístupní zprávu o přezkoumání Paecilomyces fumosoroseus (kmen Apopka 97, PFR 97 nebo CG 170, ATCC20874) (s výjimkou důvěrných informací ve smyslu článku 14 směrnice) všem zúčastněným stranám nebo jim je poskytnou k nahlédnutí na zvláštní žádost.
Článek 3
Tato směrnice vstupuje v platnost dnem 1. července 2001.
Článek 4
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Komise 2001/48/ES
ze dne 28. června 2001,
kterou se mění přílohy směrnic Rady 86/362/EHS a 90/642/EHS o stanovení maximálních limitů reziduí pesticidů v obilovinách a v některých produktech rostlinného původu, včetně ovoce a zeleniny, a na jejich povrchu
(Text s významem pro EHP)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 86/362/EHS ze dne 24. července 1986 o stanovení maximálních limitů reziduí pesticidů v obilovinách a na jejich povrchu [1], naposledy pozměněnou směrnicí Komise 2001/39/ES [2], a zejména na článek 10 uvedené směrnice,
s ohledem na směrnici Rady 90/642/EHS ze dne 27. listopadu 1990 o stanovení maximálních limitů reziduí pesticidů v některých produktech rostlinného původu, včetně ovoce a zeleniny, a na jejich povrchu [3], naposledy pozměněnou směrnicí 2001/39/ES, a zejména na článek 7 uvedené směrnice,
s ohledem na směrnici Rady 91/414/EHS ze dne 15. července 1991 o uvádění přípravků na ochranu rostlin na trh [4], naposledy pozměněnou směrnicí Komise 2001/47/ES [5], a zejména na čl. 4 odst. 1 písm. f) uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Směrnicemi Komise 98/47/ES [6] a 1999/1/ES [7] byly do přílohy I směrnice 91/414/EHS zařazeny nové účinné látky, azoxystrobin a kresoxim-methyl, pouze pro použití jako fungicidy, aniž však byly upřesněny zvláštní podmínky, které mohou mít vliv na plodiny ošetřené přípravky na ochranu rostlin obsahujícími tyto účinné látky.
(2) Maximální limity reziduí ve všech komoditách spadajících do působnosti směrnic 86/362/EHS a 90/642/EHS a na jejich povrchu byly stanoveny pro rezidua azoxystrobinu ve směrnicích Komise 1999/71/ES [8] a 2000/48/ES [9] a pro rezidua kresoxim-methylu ve směrnici Komise 2000/58/ES [10].
(3) Při stanovení těchto maximálních limitů bylo konstatováno, že s ohledem na nové informace a údaje by tyto limity měly být přehodnocovány a měněny.
Podle směrnic 1999/71/ES, 2000/48/ES a 2000/58/ES by členské státy měly stanovit dočasné vnitrostátní maximální limity reziduí pro jiné obiloviny, ovoce a zeleninu v rámci povolování přípravků na ochranu rostlin obsahujících azoxystrobin a kresoxim-methyl a tyto limity by v souladu s čl. 4 odst.
1 písm. f) směrnice 91/414/EHS měly oznámit Komisi. Pro usnadnění této možnosti byly některé z limitů uvedených ve směrnicích 1999/71/ES a 2000/48/ES a všechny limity uvedené ve směrnici 2000/58/ES stanoveny dočasně, čímž bylo členským státům umožněno udělit další povolení pro nová použití a uvědomit o tom Komisi postupem podle výše uvedeného článku.
V uvedeném článku se stanoví, že existuje-li dočasný maximální limit Společenství a vede-li nové povolené použití k vyšším limitům, stanoví členský stát, který uděluje povolení, dočasný vnitrostátní maximální limit podle čl. 4 odst.
(4) Pro zajištění náležité ochrany spotřebitelů před expozicí reziduím v produktech a na produktech, pro něž nebylo uděleno povolení, bylo považováno za vhodné stanovit při přijímání směrnic 1999/71/ES, 2000/48/ES a 2000/58/ES dočasné maximální limity na úrovni meze stanovitelnosti pro tyto produkty.
Stanovení těchto dočasných maximálních limitů reziduí na úrovni Společenství nebrání členským státům, aby udělily dočasná povolení pro použití azoxystrobinu a/nebo kresoxim-methylu pro tyto produkty podle čl. 4 odst.
(5) Při povolování přípravku na ochranu rostlin musí členské státy uplatňovat jednotné zásady stanovené v příloze VI směrnice 91/414/EHS, a to zejména při posuzování souladu dokumentace předložené žadatelem o povolení s požadavky přílohy III směrnice 91/414/EHS.
V části A oddílu 8 přílohy III směrnice 91/414/EHS se požaduje, aby žadatelé předložili určité informace zejména navržené maximální limity reziduí včetně jejich celkového odůvodnění a odhadu možné a skutečné dietární expozice a expozice jinými cestami.
Podle části B bodu 2.4.2 a části C bodu 2.5 přílohy VI směrnice 91/414/EHS jsou členské státy povinny zhodnotit předložené informace týkající se účinků reziduí na zdraví lidí nebo zvířat a na životní prostředí a při vydání rozhodnutí o povolení zajistit, aby rezidua pocházela z minimálních množství přípravku na ochranu rostlin, která jsou nezbytná pro náležité ošetření v souladu se správnou zemědělskou praxí a která jsou aplikována tak, aby množství reziduí při sklizni, při porážce nebo při skladování bylo co nejmenší.
(6) Byly předloženy nové údaje o použití azoxystrobinu na lilku, paprice, ovsu, chmelu, hrachu (čerstvém nebo sušeném) a o použití kresoxim-methylu na chřestu, jahodách a jiném bobulovém a drobném ovoci.
Po zhodnocení těchto údajů se považuje za vhodné změnit dočasné maximální limity reziduí stanovené pro tyto produkty ve směrnicích 1999/71/ES, 2000/48/ES a 2000/58/ES.
(7) Technické a vědecké zhodnocení látky azoxystrobin pro účely jejího zařazení do přílohy I směrnice 91/414/EHS bylo uzavřeno dne 22. dubna 1998 formou hodnotící zprávy Komise o azoxystrobinu.
V této zprávě byl přijatelný denní příjem (ADI) azoxystrobinu stanoven na 0,1 mg/kg tělesné hmotnosti na den.
Technické a vědecké zhodnocení látky kresoxim-methyl pro účely jejího zařazení do přílohy I směrnice 91/414/EHS bylo uzavřeno dne 16. října 1998 formou hodnotící zprávy Komise o kresoxim-methylu.
V této zprávě byl přijatelný denní příjem (ADI) kresoxim-methylu stanoven na 0,4 mg/kg tělesné hmotnosti na den.
Celoživotní expozice spotřebitelů potravin ošetřených látkami azoxystrobin a kresoxim-methyl byla odhadnuta a zhodnocena v souladu s postupy a praxí používanými v Evropském společenství, přičemž byly zohledněny pokyny publikované Světovou zdravotnickou organizací [11] a bylo vypočteno, že maximální limity reziduí stanovené v této směrnici nevedou k překročení tohoto přijatelného denního příjmu.
(8) V průběhu hodnocení a diskuse, které předcházely zařazení látek azoxystrobin a kresoxim-methyl do přílohy I směrnice 91/414/EHS, nebyly zaznamenány žádné akutní toxické účinky vyžadující stanovení akutní referenční dávky.
(9) Prostřednictvím Světové obchodní organizace byly vedeny s obchodními partnery Společenství konzultace o limitech stanovených v této směrnici a jejich připomínky k těmto limitům byly zohledněny.
Komise prozkoumá na základě předložení přijatelných údajů možnost stanovení přípustné odchylky od maximálních limitů reziduí u určitých kombinací pesticidu a plodiny pro dovoz.
(10) Byly zohledněny rady a doporučení Vědeckého výboru pro rostliny, týkající se zejména ochrany spotřebitelů potravin ošetřených pesticidy.
(11) Opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Stálého fytosanitárního výboru,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
V části A přílohy II směrnice 86/362/EHS se položka týkající se azoxystrobinu doplňuje takto:
"Rezidua pesticidů _BAR_ Maximální limity v mg/kg _BAR_
Článek 2
V příloze II směrnice 90/642/EHS se sloupce označené "azoxystrobin" a "kresoxim-methyl" nahrazují sloupci uvedenými v příloze této směrnice.
Článek 3
Ustanovení čl. 3 odst. 2 směrnice 2000/42/ES, které zní "Maximální limit reziduí pro acefát na broskvích se stanoví na 0,02 (*) mg/kg", je použitelné pro členské státy od 1. prosince 2001.
Článek 4
1. Tato směrnice vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
2. Členské státy přijmou a zveřejní právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději 28. února 2002.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
3. Budou tyto předpisy používat od 1. března 2002.
4. Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 5
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Komise 2001/49/ES
ze dne 28. června 2001,
kterou se mění příloha I směrnice Rady 91/414/EHS o uvádění přípravků na ochranu rostlin na trh za účelem zařazení účinné látky DPX KE 459 (flupyrsulfuron-methyl)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 91/414/EHS ze dne 15. července 1991 o uvádění přípravků na ochranu rostlin na trh [1], naposledy pozměněnou směrnicí Komise 2001/36/ES [2], a zejména na čl. 6 odst. 1 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) V souladu s čl. 6 odst. 2 směrnice 91/414/EHS (dále jen "směrnice") obdržela Francie dne 26. října 1995 od společnosti Du Pont de Nemours SAS (dále jen "žadatel") žádost o zařazení účinné látky DPX KE 459 (flupyrsulfuron-methyl) do přílohy I směrnice.
(2) V souladu s čl. 6 odst. 3 směrnice se v rozhodnutí Komise 97/164/ES [3] stanoví, že dokumentaci předloženou pro flupyrsulfuron-methyl lze považovat v zásadě za splňující požadavky na údaje a informace stanovené v příloze II a pro přípravek na ochranu rostlin obsahující dotyčnou účinnou látku za splňující požadavky stanovené v příloze III směrnice.
6 odst. 2 a 4 Francie, jako členský stát zpravodaj, posoudila účinky látky flupyrsulfuron-methyl na zdraví lidí a zvířat a na životní prostředí pro použití navrhovaná žadatelem.
Dne 2. prosince 1997 Francie předložila Komisi svůj návrh hodnotící zprávy o této látce.
(4) Dokumentační soubor a informace z přezkoumání flupyrsulfuron-methylu byly rovněž předloženy ke konzultaci Vědeckému výboru pro rostliny dne 15. července 1999.
Výbor předložil své stanovisko dne 20. listopadu 2000 [4].
(5) Z různých provedených zkoumání vyplynulo, že přípravky na ochranu rostlin obsahující flupyrsulfuron-methyl obecně mohou splňovat požadavky stanovené v čl. 5 odst.
1 a 3 směrnice, zejména pokud jde o použití, která byla zkoumána a podrobně popsána ve zprávách Komise o přezkoumání. Je proto vhodné zařadit látku do přílohy I směrnice, aby bylo zajištěno, že ve všech členských státech mohou být přípravky na ochranu rostlin obsahující tuto látku povoleny v souladu se směrnicí.
(6) Po zařazení účinné látky je nezbytné poskytnout členským státům přiměřené období k provedení ustanovení této směrnice, a zejména k přezkoumání stávajících dočasných povolení přípravků na ochranu rostlin obsahujících flupyrsulfuron-methyl, která by měla být nahrazena povoleními udělenými v souladu s čl. 4 směrnice 91/414/EHS.
Delší období může být vyžadováno také pro přípravky na ochranu rostlin obsahující flupyrsulfuron-methyl a další účinné látky uvedené v příloze I.
(7) Zpráva o přezkoumání je nezbytná k tomu, aby členské státy správně použily příslušné části jednotných zásad uvedených v příloze VI směrnice, které se vztahují k vyhodnocení údajů předložených za účelem zařazení účinné látky do přílohy I směrnice.
Konečná zpráva o přezkoumání (s výjimkou důvěrných informací ve smyslu článku 14 směrnice) by měla být trvale k dispozici u členských států nebo by jimi měla být zpřístupněna k nahlédnutí všem zúčastněným stranám.
(8) Pokud by zpráva o přezkoumání byla s ohledem na technický a vědecký vývoj aktualizována, měly by být rovněž změněny podmínky pro zařazení flupyrsulfuron-methylu do přílohy I směrnice postupem podle směrnice.
(9) Opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Stálého rostlinolékařského výboru ze dne 27. dubna 2001,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Tabulka v příloze I směrnice 91/414/EHS se mění tak, že se do ní zařazuje účinná látka DPX KE 459 (flupyrsulfuron-methyl) uvedená v příloze této směrnice.
Článek 2
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 31. prosince 2001.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 3
Pokud jde o přezkoumání dočasných povolení udělených na základě zprávy o přezkoumání a o uplatnění jednotných zásad uvedených v příloze VI směrnice 91/414/EHS, budou dočasná povolení odňata a případně nahrazena trvalým povolením do 30. listopadu 2002.
U přípravků na ochranu rostlin obsahujících DPX KE 459 (flupyrsulfuron-methyl) společně s další účinnou látkou dosud nezařazenou do přílohy I se však výše uvedené období prodlužuje v případě, že v ustanoveních směrnice, kterou se mění příloha I směrnice 91/414/EHS za účelem zařazení této další látky, je stanovena delší prováděcí lhůta.
Článek 4
Členské státy trvale zpřístupní zprávu o přezkoumání DPX KE 459 (flupyrsulfuron-methyl) (s výjimkou důvěrných informací ve smyslu článku 14 směrnice) všem zúčastněným stranám nebo jim je poskytnou k nahlédnutí na zvláštní žádost.
Článek 5
Tato směrnice vstupuje v platnost dnem 1. července 2001.
Článek 6
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Komise 2001/50/ES
ze dne 3. července 2001,
kterou se mění směrnice 95/45/ES, kterou se stanoví specifická kritéria pro čistotu týkající se barviv pro použití v potravinách
(Text s významem pro EHP)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 89/107/EHS ze dne 21. prosince 1988 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se potravinářských přídatných látek povolených pro použití v potravinách určených k lidské spotřebě [1], ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 94/34/ES [2], a zejména na čl. 3 odst. 3 písm. a) uvedené směrnice,
po konzultaci s Vědeckým výborem pro potraviny,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 94/36/ES ze dne 30. června 1994 o barvivech pro použití v potravinách [3] uvádí seznam látek, které mohou být použity jako barviva v potravinách.
(2) Směrnice Komise 94/45/ES ze dne 26. července 1995, kterou se stanoví specifická kritéria pro čistotu týkající se barviv pro použití v potravinách [4], ve znění směrnice 1999/75/ES [5], stanoví kritéria pro čistotu barviv uvedených ve směrnici 94/36/ES.
(3) S ohledem na technický pokrok je nezbytné změnit kritéria pro čistotu stanovená ve směrnici 95/45/ES pro směs karotenů (E 160a(i)) a pro β-karoten (E 160a(ii)).
(4) Je nezbytné vzít v úvahu specifikace a analytické techniky pro přídatné látky, které jsou stanoveny v kodexu Codex Alimentarius, které určil společný výbor odborníků FAO/WHO pro potravinářské přídatné látky (JECFA).
(5) Je proto nezbytné změnit směrnici 95/45/ES.
(6) Opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro potraviny,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
V příloze v části B směrnice 95/45/ES se oddíl týkající se směsi karotenů (E 160a(i)) a β-karotenu (E 160a(ii)) nahrazuje zněním přílohy této směrnice.
Článek 2
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 30. června 2002.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tyto předpisy přijaté členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 3
Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Směrnice Rady 2001/51/ES
ze dne 28. června 2001,
kterou se doplňuje článek 26 Úmluvy k provedení Schengenské dohody ze dne 14. června 1985
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 61 písm. a) a čl. 63 odst. 3 písm b) této Smlouvy,
s ohledem na podnět Francouzské republiky [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Aby bylo možné účinně potírat nedovolené přistěhovalectví, je nezbytné, aby všechny členské státy zavedly opatření určující povinnosti dopravců, kteří dopravují cizí státní příslušníky na území členských států.
K zajištění vyšší účinnosti tohoto cíle je dále třeba v co největší možné míře harmonizovat finanční sankce, které členské státy v současné době stanovily pro případ, kdy dopravci poruší povinnosti kontroly, a přihlédnout k rozdílům mezi právními systémy a právními zvyklostmi členských států.
(2) Toto opatření patří k obecným ustanovením zaměřeným na zvládání migračních pohybů a na boj proti nedovolenému přistěhovalectví.
(3) Touto směrnicí nejsou dotčeny závazky vyplývající z Ženevské úmluvy ze dne 28. července 1951 o právním postavení uprchlíků ve znění Newyorského protokolu ze dne 31. ledna 1967.
(4) Svoboda členských států ponechat si nebo zavést doplňující opatření nebo sankce pro dopravce, které jsou uvedené v této směrnici či nikoli, by neměla být dotčena.
(5) Členské státy by měly zajistit, aby se v každém řízení zahájeném proti dopravcům, které může vést k uložení sankcí, mohlo účinně vykonávat právo na obhajobu a právo na opravné prostředky proti uvedeným rozhodnutím.
(6) Tato směrnice rozvíjí schengenské acquis v souladu s protokolem o jeho začlenění do rámce Evropské unie, jak je stanoveno v příloze A rozhodnutí Rady 1999/435/ES ze dne 20. května 1999 o definici schengenského acquis za účelem určení právního základu všech ustanovení nebo rozhodnutí, jež tvoří acquis, v souladu s příslušnými ustanoveními Smlouvy o založení Evropského společenství a Smlouvy o Evropské unii [3].
(7) V souladu s článkem 3 Protokolu o postavení Spojeného království a Irska, který je připojen ke Smlouvě o Evropské unii a ke Smlouvě o založení Evropského společenství, oznámilo Spojené království dopisem ze dne 25. října 2000 své přání účastnit se přijímání a používání této směrnice.
(8) V souladu s článkem 1 zmíněného protokolu se Irsko přijímání této směrnice neúčastní.
Z toho důvodu, a aniž je dotčen článek 4 zmíněného protokolu, se tato směrnice na Irsko nevztahuje.
(9) V souladu s články 1 a 2 Protokolu o postavení Dánska, který je připojen ke Smlouvě o Evropské unii a ke Smlouvě o založení Evropského společenství, se Dánsko přijímání této směrnice neúčastní, a proto pro ně není závazná ani použitelná.
Vzhledem k tomu, že cílem tohoto nástroje je rozvíjet schengenské acquis v souladu s hlavou IV Smlouvy o založení Evropského společenství, rozhodne se Dánsko v souladu s článkem 5 výše uvedeného protokolu ve lhůtě šesti měsíců od přijetí této směrnice Radou, zda ji provede ve svém vnitrostátním právu.
(10) Co se týče Islandské republiky a Norského království, představuje tato směrnice další rozvoj schengenského acquis ve smyslu dohody uzavřené dne 18. května 1999 Radou Evropské unie a těmito dvěma státy o přidružení těchto států k provádění, používání a rozvoji schengenského acquis [4],
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Cílem této směrnice je doplnit článek 26 úmluvy k provedení Schengenské dohody ze dne 14. června 1985, která byla podepsána v Schengenu dne 19. června 1990 [5] (dále jen "Schengenská úmluva"), a upřesnit některé podmínky jeho uplatňování.
Článek 2
Členské státy přijmou nezbytné předpisy, aby zajistily, že se povinnost dopravců vrátit státní příslušníky třetích zemí v souladu s čl. 26 odst. 1 písm. a) Schengenské úmluvy, uplatní rovněž, je-li vstup odmítnut státnímu příslušníkovi třetí země při průjezdu, pokud
a) dopravce, který jej měl dopravit do země určení, jej odmítne dále přepravovat nebo
b) orgány státu určení mu odepřely vstup a poslaly jej zpět do členského státu, kterým projížděl.
Článek 3
Členské státy přijmou nezbytná opatření, aby uložily dopravcům, kteří nejsou schopni zajistit návrat státního příslušníka třetí země, jemuž byl odepřen vstup, povinnost okamžitě nalézt prostředky pro jejich vrácení a nést odpovídající náklady, nebo pokud navrácení nelze provést okamžitě, nést náklady na pobyt a návrat dotčeného státního příslušníka třetí země.
Článek 4
1. Členské státy přijmou nezbytná opatření, aby zajistily, že sankce, které lze uložit dopravcům podle čl. 26 odst. 2 a 3 Schengenské úmluvy, budou odrazující, účinné a přiměřené a že
a) maximální výše možných finančních sankcí, které budou takto stanovené, nebude nižší než 5000eur nebo než odpovídající částka v národní měně při směnném kurzu zveřejněném v Úředním věstníku dne 10. srpna 2001 za každou přepravovanou osobu nebo
b) minimální výše těchto sankcí nebude nižší než 3000eur nebo odpovídající částka v národní měně při směnném kurzu zveřejněném v Úředním věstníku dne 10. srpna 2001 za každou přepravovanou osobu nebo
c) maximální výše pokuty uložené jako úhrnná částka za jednotlivá protiprávní jednání nebude nižší než 500000 eur nebo odpovídající částka v národní měně při směnném kurzu zveřejněném v Úředním věstníku dne 10. srpna 2001 nezávisle na počtu přepravovaných osob.
2. Odstavec 1 se uplatňuje, aniž jsou dotčeny povinnosti členských států, pokud příslušník třetí země žádá o mezinárodní ochranu.
Článek 5
Tato směrnice nebrání členským státům, aby přijaly nebo si ponechaly vůči dopravcům, kteří poruší povinnosti vyplývající z čl. 26 odst. 2 a 3 Schengenské úmluvy a z článku 2 této směrnice, jiná opatření obsahující jiný druh sankcí, jako například zabránění dopravnímu prostředku v odjezdu, zabavení a konfiskace dopravního prostředku nebo dočasné pozastavení oprávnění k výkonu činnosti nebo jeho odejmutí.
Článek 6
Členské státy zajistí, aby jejich právní a správní předpisy stanovily účinné právo na obhajobu a na opravné prostředky pro dopravce, vůči nimž je vedeno řízení za účelem uložení sankcí.
Článek 7
1. Členské státy přijmou opatření nezbytná pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 11. února 2003.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
3. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 8
Tato směrnice vstupuje v platnost třicátým dnem po vyhlášení
Směrnice Komise 2001/52/ES
ze dne 3. července 2001,
kterou se mění směrnice 95/31/ES, kterou se stanoví specifická kritéria pro čistotu náhradních sladidel pro použití v potravinách
(Text s významem pro EHP)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 89/107/EHS ze dne 21. prosince 1988 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se potravinářských přídatných látek povolených pro použití v potravinách určených k lidské spotřebě [1], ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 94/34/ES [2], a zejména na čl. 3 odst. 3 písm. a) uvedené směrnice,
po konzultaci s Vědeckým výborem pro potraviny,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 94/35/ES ze dne 30. června 1994 o náhradních sladidlech pro použití v potravinách [3], ve znění směrnice 96/83/ES [4], uvádí seznam látek, které mohou být použity jako náhradní sladidla v potravinách.
(2) Směrnice Komise 95/31/ES ze dne 5. července 1995, kterou se stanoví specifická kritéria pro čistotu náhradních sladidel pro použití v potravinách [5], naposledy pozměněná směrnicí 2000/51/ES [6], stanoví kritéria pro čistotu náhradních sladidel uvedených ve směrnici 94/35/ES.
(3) Ve světle technického pokroku je nezbytné změnit kritéria pro čistotu stanovená ve směrnici 95/31/ES pro mannitol (E 421) a pro acesulfam K (E 950).
(4) Je nezbytné vzít v úvahu specifikace a analytické techniky pro náhradní sladidla, která jsou stanovena v Codex Alimentarius a která určil společný výbor odborníků FAO/WHO pro potravinářské přídatné látky (JECFA).
(5) Je proto nezbytné změnit směrnici 95/31/ES.
(6) Opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro potraviny,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
V příloze směrnice 95/31/ES se znění týkající se mannitolu (E 421) a acesulfamu K (E 950) nahrazuje zněním uvedeným v příloze této směrnice.
Článek 2
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 30. června 2002.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tyto předpisy přijaté členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 3
Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Směrnice Rady 2001/55/ES
ze dne 20. července 2001
o minimálních normách pro poskytování dočasné ochrany v případě hromadného přílivu vysídlených osob a o opatřeních k zajištění rovnováhy mezi členskými státy při vynakládání úsilí v souvislosti s přijetím těchto osob a s následky z toho plynoucími
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 63 bod 2) písm. a) a b) této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
s ohledem na stanovisko Výboru regionů [4],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Vypracování společné azylové politiky včetně společného evropského systému azylu je nedílnou součástí cíle Evropské unie, jímž je postupné vytváření prostoru svobody, bezpečnosti a práva otevřeného osobám, které pod tlakem okolností oprávněně hledají ochranu v Evropské unii.
(2) Počet případů hromadného přílivu vysídlených osob, které se nemohou vrátit do země původu, v Evropě v posledních letech výrazně vzrostl.
Pro tyto případy může být nezbytné vytvořit mimořádné nástroje pro poskytování okamžité dočasné ochrany těmto osobám.
(3) Členské státy a orgány Společenství vyjádřily svoje znepokojení situací vysídlených osob v závěrech týkajících se osob vysídlených v důsledku konfliktu v bývalé Jugoslávii, které přijali ministři příslušní pro přistěhovalectví na svých zasedáních v Londýně ve dnech 30. listopadu a 1. prosince 1992 a v Kodani ve dnech 1. a 2. června 1993.
(4) Dne 25. září 1995 Rada přijala usnesení o rozdělení nákladů spojenýchsouvislosti s přijetím a dočasným pobytem vysídlených osob [5] a dne 4. března 1996 přijala rozhodnutí 96/198/SVA o pohotovostních a nouzových postupech pro rozdělení nákladů spojených s přijetím a dočasným pobytem vysídlených osob [6].
(5) Akční plán Rady a Komise ze dne 3. prosince 1998 [7] stanoví v souladu s Amsterodamskou smlouvou urychlené přijetí minimálních norem pro poskytování dočasné ochrany vysídleným osobám ze třetích zemí, které se nemohou vrátit do země původu, a opatření k zajištění rovnováhy mezi členskými státy při vynakládání úsilí na přijímání vysídlených osob a na následky z toho plynoucí.
(6) Dne 27. května 1999 Rada přijala závěry týkající se vysídlených osob pocházejících z Kosova.
Tyto závěry vyzývají Komisi a členské státy, aby vyvodily důsledky z reakce na kosovskou krizi a přijaly opatření v souladu se Smlouvou.
(7) Evropská rada na svém zvláštním zasedání v Tampere ve dnech 15. a 16. října 1999 uznala, že je třeba se dohodnout o otázkách poskytování dočasné ochrany vysídleným osobám na základě solidarity mezi členskými státy.
(8) Je proto nezbytné vypracovat minimální normy pro poskytování dočasné ochrany v případě hromadného přílivu vysídlených osob a přijmout opatření k zajištění rovnováhy mezi členskými státy při vynakládání úsilí na přijímání těchto osob a vyrovnávání se s následky z toho plynoucími.
(9) Tyto normy a opatření jsou z důvodů účinnosti, souvislosti a soudržnosti, a zejména proto, aby se předešlo riziku druhotného pohybu osob, vzájemně provázané a na sobě závislé.
Měly by proto tvořit jediný právní dokument.
(10) Tato dočasná ochrana by měla být slučitelná s mezinárodními závazky členských států, pokud jde o uprchlíky.
Zejména nesmí předjímat přiznání právního postavení uprchlíka na základě Ženevské úmluvy ze dne 28. července 1951 o právním postavení uprchlíků ve znění Newyorského protokolu ze dne 31. ledna 1967, ratifikovaných všemi členskými státy.
(11) Ve vztahu k uprchlíkům a jiným osobám, jež potřebují mezinárodní ochranu, by měl být respektován mandát vysokého komisaře Organizace spojených národů pro uprchlíky a měla by být uplatňováno prohlášení č. 17 k článku 63 Smlouvy o založení Evropského společenství, připojeného k závěrečnému aktu Amsterodamské smlouvy, jež stanoví, že otázky azylové politiky by měly být konzultovány s vysokým komisařem Organizace spojených národů pro uprchlíky a s dalšími příslušnými mezinárodními organizacemi.
(12) Z podstaty minimálních norem vyplývá pravomoc členských států v případě hromadného přílivu vysídlených osob zavádět nebo udržovat opatření příznivější pro osoby požívající dočasné ochrany.
(13) Opatření zavedená v rámci této směrnice mají výjimečnou povahu a jejich cílem je řešit hromadný příliv nebo bezprostředně hrozící hromadný příliv osob vysídlených ze třetích zemí, které se nemohou vrátit do země původu, a proto by poskytovaná ochrana měla být pouze dočasná.
(14) Jedná-li se o hromadný příliv vysídlených osob, určí Rada svým rozhodnutím, které je s ohledem na vysídlené osoby, na něž se vztahuje, závazné pro všechny členské státy.
Rovněž by měly být stanoveny podmínky uplynutí doby platnosti takového rozhodnutí.
(15) Měly by být určeny povinnosti členských států, pokud jde o podmínky přijímání a pobytu osob požívajících dočasné ochrany v případě hromadného přílivu vysídlených osob.
Tyto povinnosti by měly být spravedlivé a měly by osobám, jichž se týkají, poskytovat přiměřenou úroveň ochrany.
(16) V přístupu k osobám požívajícím v souladu s touto směrnicí dočasné ochrany jsou členské státy vázány povinnostmi stanovenými v aktech mezinárodního práva, které jsou pro tyto státy závazné a které zakazují diskriminaci.
(17) Členské státy by měly ve spolupráci s Komisí zavádět nezbytná opatření, aby zpracovávání osobních údajů odpovídalo úrovni ochrany vymezené směrnicí Evropského parlamentu a Rady 95/46/ES ze dne 24. října 1995 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů [8].
(18) V souladu s mezinárodními závazky členských států a v souladu se Smlouvou by měla být stanovena pravidla, jimiž se bude řídit přístup k řízení o azylu v rámci dočasné ochrany v případě hromadného přílivu vysídlených osob.
(19) Je třeba stanovit zásady a opatření určující podmínky návratu do země původu a opatření, která by členské státy měly přijmout, pokud jde o osoby, jejichž dočasná ochrana již skončila.
(20) Je třeba přijmout mechanismy solidarity s cílem přispět k udržení rovnováhy mezi členskými státy při vynakládání úsilí v souvislosti s přijetím vysídlených osob v případě hromadného přílivu a na vyrovnávání se s následky z toho plynoucími.
Mechanismus by měl sestávat ze dvou částí. První je finanční a druhá se týká skutečného přijímání osob v členských státech.
(21) Poskytování dočasné ochrany by mělo být doprovázeno správní spoluprací mezi členskými státy a spoluprací s Komisí.
(22) Je nezbytné stanovit kritéria pro vyloučení některých osob z dočasné ochrany v případě hromadného přílivu vysídlených osob.
(23) Jelikož cílů navržené akce, jmenovitě vytvoření minimálních norem pro poskytování dočasné ochrany v případě hromadného přílivu vysídlených osob a opatření k zajištění rovnováhy mezi členskými státy při vynakládání úsilí v souvislosti s přijetím těchto osob a s následky z toho plynoucími, nemůže být uspokojivě dosahováno na úrovni členských států a může jich být, z důvodu rozsahu nebo účinku navržené akce, lépe dosaženo na úrovni Společenství, může Společenství v souladu se zásadou subsidiarity podle článku 5 Smlouvy přijmout určitá opatření.
V souladu se zásadou proporcionality podle uvedeného článku nepřekračuje tato směrnice rámec toho, co je nezbytné pro dosažení těchto cílů.
(24) V souladu s článkem 3 Protokolu o postavení Spojeného království a Irska připojeného ke Smlouvě o Evropské unii a Smlouvě o založení Evropského společenství sdělilo Spojené království dopisem ze dne 27. září 2000 své přání účastnit se na přijímání a používání této směrnice.
(25) Na základě článku 1 uvedeného protokolu se Irsko přijímání této směrnice neúčastní.
Aniž je dotčen článek 4 výše uvedeného protokolu, nevztahuje se proto tato směrnice na Irsko.
(26) Na základě článků 1 a 2 Protokolu o postavení Dánska připojeného ke Smlouvě o Evropské unii a Smlouvě o založení Evropského společenství, se Dánsko přijímání této směrnice neúčastnění, a proto pro ně není závazná ani použitelná,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
KAPITOLA I
Obecná ustanovení
Článek 1
Účelem této směrnice je stanovit minimální normy pro poskytování dočasné ochrany v případě hromadného přílivu vysídlených osob ze třetích zemí, které se nemohou vrátit do země původu, a přispět k rovnováze mezi členskými státy při vynakládání úsilí v souvislosti s přijetím těchto osob a s následky z toho plynoucími.
Článek 2
Pro účely této směrnice se:
a) "dočasnou ochranou" rozumí řízení výjimečné povahy, které v případě hromadného přílivu nebo bezprostředně hrozícího hromadného přílivu vysídlených osob ze třetích zemí, které se nemohou vrátit do země původu, poskytuje okamžitou a dočasnou ochranu těmto osobám, zejména pokud zároveň existuje riziko, že azylový systém nebude schopen vypořádat se s tímto přílivem bez nepříznivých účinků na jeho vlastní účinné fungování a na zájmy těchto osob a dalších osob žádajících o ochranu;
b) "Ženevskou úmluvou" rozumí Úmluva ze dne 28. července 1951 o právním postavení uprchlíků ve znění Newyorského protokolu ze dne 31. ledna 1967;
c) "vysídlenými osobami" rozumějí státní příslušníci třetí země nebo osoby bez státní příslušnosti, které musely opustit zemi či oblast původu nebo byly evakuovány, zejména na výzvu mezinárodních organizací, a nemohou se s ohledem na stávající situaci v zemi vrátit za bezpečných a trvalých podmínek, a na které by se případně mohl vztahovat článek 1 oddíl A Ženevské úmluvy nebo jiné mezinárodní či vnitrostátní akty poskytujících mezinárodní ochranu, zejména
i) osoby, které uprchly z oblastí ozbrojených konfliktů nebo endemického násilí,
ii) osoby, kterým vážně hrozí systematické nebo obecné porušování lidských práv, či osoby, které se staly oběťmi takového porušování lidských práv;
d) "hromadným přílivem" rozumí příchod velkého počtu vysídlených osob pocházejících z určité země nebo zeměpisné oblasti do Společenství bez ohledu na to, zda se jedná o vstup spontánní nebo organizovaný, například v rámci evakuačního programu;
e) "uprchlíky" rozumějí státní příslušníci třetích zemí nebo osoby bez státní příslušnosti ve smyslu článku 1 oddílu A Ženevské úmluvy;
f) "nezletilými osobami bez doprovodu" rozumějí státní příslušníci třetích zemí nebo osoby bez státní příslušnosti mladší osmnácti let, které na území členských států vstoupí bez doprovodu zletilé osoby za ně odpovědné, ať už podle zákona, či zvyklostí, a to po celou dobu, kdy jim takovou osobou není poskytována účinná péče, nebo nezletilé osoby, které zůstanou bez doprovodu poté, co vstoupí na území členských států;
g) "povolením k pobytu" rozumí povolení nebo oprávnění vydané orgány členského státu v podobě požadované právními předpisy daného státu, které státnímu příslušníkovi třetí země nebo osobě bez státní příslušnosti umožňuje pobývat na území tohoto členského státu;
h) "osobou usilující o sloučení rodiny" rozumí státní příslušník třetí země, který požívá v souladu s rozhodnutím přijatým podle článku 5 dočasné ochrany členského státu a který si přeje být sloučen s jedním nebo více rodinnými příslušníky.
Článek 3
1. Dočasná ochrana nepředjímá přiznání právního postavení uprchlíka podle Ženevské úmluvy.
2. Členské státy při poskytování dočasné ochrany náležitě dodržují lidská práva, základní svobody a závazky související se zásadou nenavracení.
3. Zavedení, poskytování a ukončení dočasné ochrany bude předmětem pravidelných konzultací s úřadem vysokého komisaře Organizace spojených národů pro uprchlíky (UNHCR) a dalších příslušných mezinárodních organizací.
4. Tato směrnice se nevztahuje na osoby, které byly přijaty v rámci systémů dočasné ochrany před vstupem této směrnice v platnost.
5. Tato směrnice se nedotýká výsadního práva členských států stanovit nebo zachovávat příznivější podmínky pro osoby požívající dočasné ochrany.
KAPITOLA II
Trvání a poskytování dočasné ochrany
Článek 4
1. Aniž je dotčen článek 6, trvá dočasná ochrana jeden rok. Pokud není ukončena podle čl. 6 odst. 1 písm. b), může být její trvání automaticky prodlouženo o období v délce šesti měsíců, avšak nejdéle o jeden rok.
2. Pokud přetrvávají důvody pro poskytnutí dočasné ochrany, může Rada kvalifikovanou většinou rozhodnout o prodloužení dočasné ochrany až o jeden rok na návrh Komise, která rovněž posoudí jakoukoli žádost členského státu na předložení návrhu Radě.
Článek 5
1. Rada kvalifikovanou většinou rozhodne, zda se jedná o případ hromadného přílivu vysídlených osob na návrh Komise, která rovněž posoudí jakoukoli žádost členského státu na předložení návrhu Radě.
2. Návrh Komise obsahuje alespoň tyto údaje:
a) popis specifických skupin osob, na něž se dočasná ochrana vztahuje;
b) datum začátku poskytování dočasné ochrany;
c) odhadovaný rozsah pohybu vysídlených osob.
3. Rozhodnutí Rady zavádí v souladu s touto směrnicí dočasnou ochranu vysídlených osob, na něž se rozhodnutí vztahuje, ve všech členských státech.
Rozhodnutí obsahuje alespoň tyto údaje:
a) popis specifických skupin osob, na něž se dočasná ochrana vztahuje;
b) datum vstupu v platnost dočasné ochrany;
c) informace získané od členských států o kapacitách pro přijetí osob;
d) informace získané od Komise, UNHCR a dalších příslušných mezinárodních organizací.
4. Rozhodnutí Rady se zakládá na
a) průzkumu situace a rozsahu pohybu vysídlených osob;
b) posouzení vhodnosti nebo nedostatečnosti zavedení dočasné ochrany s ohledem na možnost poskytnutí naléhavé pomoci a na opatření, která je třeba učinit na místě;
c) informacích získaných od členských států, Komise a UNHCR a dalších příslušných mezinárodních organizací.
5. Rada uvědomí o svém rozhodnutí Evropský parlament.
Článek 6
1. Dočasná ochrana bude ukončena
a) po uplynutí nejdelší možné doby trvání, nebo
b) kdykoli, kdy Rada kvalifikovanou většinou rozhodne na návrh Komise, která rovněž posoudí jakoukoli žádost členského státu na předložení návrhu Radě.
2. Rozhodnutí Rady se zakládá na zjištění, že situace v zemi původu umožňuje, s patřičným ohledem na lidská práva, základní svobody a závazky členských států v souvislosti se zásadou nenavracení, bezpečný a trvalý návrat osobám, jimž byla poskytnuta dočasná ochrana.
Rada uvědomí o svém rozhodnutí Evropský parlament.
Článek 7
1. Členské státy mohou rozšířit dočasnou ochranu podle této směrnice i na další kategorie vysídlených osob, na něž se nevztahuje rozhodnutí Rady uvedené v článku 5, pokud jsou vysídleny ze stejných důvodů a ze stejné země nebo oblasti původu.
Tuto skutečnost neprodleně sdělí Radě a Komisi.
2. Články 24, 25 a 26 se nevztahují na případy uvedené v odstavci 1, s výjimkou strukturální podpory, která tvoří součást Evropského fondu pro uprchlíky zřízeného na základě rozhodnutí 2000/596/ES [9], za podmínek stanovených v uvedeném rozhodnutí.
KAPITOLA III
Povinnosti členských států ve vztahu k osobám požívajícím dočasné ochrany
Článek 8
1. Členské státy přijmou opatření nezbytná k zajištění povolení k pobytu osobám požívajícím dočasné ochrany, a to na celé období trvání ochrany.
Za tímto účelem budou vydány potřebné dokumenty nebo jiné rovnocenné doklady.
2. Bez ohledu na dobu platnosti povolení k pobytu uvedených v odstavci 1 nesmějí členské státy osobám požívajícím dočasné ochrany přiznávat méně výhodné podmínky než ty, jež jsou stanoveny v článcích 9 až 16.
3. V případě potřeby členské státy poskytnou osobám, které mají být přijaty na jejich území z důvodu dočasné ochrany, veškeré potřebné prostředky k získání nezbytných víz, včetně víz průjezdních.
Vzhledem k naléhavosti situace je třeba úřední postupy omezit na minimum.
Víza by měla být udělena zdarma či za minimální poplatek.
Článek 9
Členské státy poskytnou osobám požívajícím dočasné ochrany doklad v jazyce, kterému mohou rozumět, v němž jsou zřetelně vyloženy předpisy vztahující se k dočasné ochraně a týkající se těchto osob.
Článek 10
Aby mohlo být účinně uplatňováno rozhodnutí Rady uvedené v článku 5, evidují členské státy osobní údaje uvedené v příloze II písmenu a) ve vztahu k osobám požívajícím na jejich území dočasné ochrany.
Článek 11
Členský stát převezme zpět osobu požívající na jeho území dočasné ochrany, pokud se tato osoba v průběhu doby stanovené rozhodnutím Rady podle článku 5 bez povolení zdržuje na území jiného členského státu nebo se bez povolení snaží na toto území vstoupit.
Na základě dvoustranné dohody členské státy mohou rozhodnout, že tento článek nebudou používat.
Článek 12
Členské státy umožní osobám požívajícím dočasné ochrany, aby po dobu nepřesahující trvání dočasné ochrany vykonávaly zaměstnání nebo samostatnou výdělečnou činnost v souladu s pravidly pro danou profesi, a rovněž aby se zapojily do aktivit jako vzdělávání dospělých, odborná příprava a praxe na pracovišti.
S ohledem na politiku zaměřenou na trh pracovních sil mohou dát členské státy přednost občanům EU a občanům států vázaných Dohodou o evropském hospodářském prostoru, a také státním příslušníkům třetích zemí s povolením k trvalému pobytu na jejich území, kteří pobírají podporu v nezaměstnanosti.
Používají se obecné právní předpisy platné v členských státech, jež se týkají odměňování, přístupu do systému sociálního zabezpečení při vykonávání zaměstnání nebo samostatné výdělečné činnosti a dalších podmínek pro zaměstnávání.
Článek 13
1. Členské státy zajistí osobám požívajícím dočasné ochrany možnost přiměřeného ubytování, nebo v případě potřeby zajistí poskytnutí prostředků k obstarání ubytování.
2. Členské státy zajistí osobám požívajícím dočasné ochrany v případě, že nemají dostatečné prostředky, poskytnutí nezbytné pomoci v podobě sociálních dávek a prostředků na živobytí, jakož i zdravotní péče.
Aniž je dotčen odstavec 4, pomoc nezbytná v souvislosti se zdravotní péčí zahrnuje alespoň péči v akutních případech a základní léčbu onemocnění.
3. Pokud osoby požívající dočasné ochrany vykonávají zaměstnání nebo samostatnou výdělečnou činnost, bere se při určování výše navrhované pomoci ohled na schopnost uspokojit své vlastní potřeby.
4. Členské státy poskytnou nezbytnou zdravotní či jinou péči osobám požívajícím dočasné ochrany, které mají zvláštní potřeby, např. jedná-li se o nezletilé osoby bez doprovodu nebo osoby, které byly obětí týrání, znásilnění nebo jiné závažné formy psychického, fyzického nebo sexuálního násilí.
Článek 14
1. Členské státy umožní osobám mladším 18 let požívajícím dočasné ochrany přístup do vzdělávacího systému za stejných podmínek jako státním příslušníkům hostitelského členského státu.
Členské státy mohou stanovit omezení tohoto přístupu pouze na veřejný vzdělávací systém.
2. Členské státy mohou umožnit zletilým osobám požívajícím dočasné ochrany přístup do všeobecného vzdělávacího systému.
Článek 15
1. Pro účely tohoto článku se v případě, že rodiny existovaly již v zemi původu a byly rozděleny z důvodů souvisejících s hromadným přílivem, rodinnými příslušníky rozumějí tyto osoby:
a) manžel nebo manželka osoby usilující o sloučení rodiny nebo její druh nebo družka, se kterým žije v trvalém vztahu v případě, že platné právní předpisy nebo praxe členského státu přistupují k nesezdaným párům obdobně jako k párům sezdaným v rámci jeho právních předpisů o cizincích; nezletilé svobodné děti osoby usilující o sloučení rodiny nebo nezletilé svobodné děti jejího manžela nebo manželky bez ohledu na to, zda se jedná o manželské, nemanželské či osvojené děti;
b) jiní blízcí příbuzní, kteří v době událostí vedoucích k hromadnému přílivu žili jako rodina a tvořili její součást a kteří byli v dané době na osobě usilující o sloučení rodiny zcela či z větší části závislí.
2. V případě, že rodinní příslušníci požívají odděleně dočasné ochrany v různých členských státech, zajistí jim členské státy sloučení, jestliže odpovídají popisu v odst. 1 písm. a) a jestliže si to přejí. Členské státy mohou rodinným příslušníkům zajistit sloučení, pokud se ujistí, že odpovídají popisu v odst. 1 písm. b), a jestliže členské státy na základě posouzení daného případu rozhodnou, že nesloučení rodiny by vedlo k mimořádnému strádání jednotlivých rodinných příslušníků.
3. Pokud osoba usilující o sloučení rodiny požívá dočasné ochrany v některém z členských států a další rodinný příslušník či příslušníci doposud nejsou na území členského státu, sloučí členský stát, ve kterém osoba usilující o sloučení rodiny požívá dočasné ochrany, tuto osobu s rodinnými příslušníky, kteří potřebují ochranu, jestliže se jedná o rodinné příslušníky, kteří odpovídají popisu v odst. 1 písm. a). Členský stát může osobě usilující o sloučení rodiny zajistit sloučení s těmi rodinnými příslušníky, kteří potřebují ochranu, pokud se ujistí, že odpovídají popisu v odst. 1 písm. b), a jestliže členské státy na základě posouzení daného případu rozhodnou, že by nesloučení rodiny vedlo k mimořádnému strádání jednotlivých rodinných příslušníků.
4. Při uplatňování tohoto článku členské státy zváží především zájmy dítěte.
5. Dotyčné členské státy rozhodnou s ohledem na články 25 a 26, ve kterém členském státě ke sloučení rodiny dojde.
6. Sloučeným rodinným příslušníkům se v rámci dočasné ochrany udělí povolení k pobytu.
Za tímto účelem se vydají potřebné dokumenty nebo jiné rovnocenné doklady.
Následkem přemístění rodinných příslušníků na území jiného členského státu za účelem sloučení rodiny podle odstavce 2 je zrušení platnosti povolení k pobytu vydaných členským státem, který tyto osoby opouštějí, a rovněž ukončení povinností souvisejících s dočasnou ochranou ve vztahu k těmto osobám.
7. Praktické uplatňování tohoto článku může vyžadovat spolupráci s dotčenými mezinárodními organizacemi.
8. Členský stát na žádost jiného členského státu poskytne o osobě, které je poskytována dočasná ochrana, informace uvedené v příloze II nezbytné k vyřízení záležitosti podle tohoto článku.
Článek 16
1. Členské státy co nejdříve zajistí nezletilým osobám bez doprovodu požívajícím dočasné ochrany zastoupení v nezbytných záležitostech prostřednictvím zákonného opatrovníka nebo v případě potřeby organizace odpovídající za péči o nezletilé a za jejich blaho, či jiné vhodné formy zastoupení.
2. Po dobu trvání dočasné ochrany členské státy zajistí umístění nezletilých osob bez doprovodu
a) u zletilých příbuzných;
b) u pěstounské rodiny;
c) v přijímacích střediscích se zvláštními zařízeními pro nezletilé osoby nebo v jiných ubytovacích zařízeních vhodných pro nezletilé;
d) u osoby, která o nezletilou osobu pečovala v době útěku.
Členské státy přijmou opatření nezbytná k umístění nezletilé osoby.
Dohodu s dotčenou zletilou osobou nebo osobami zajistí členské státy.
Na názor dítěte je brán ohled v souladu s věkem a zralostí dítěte.
KAPITOLA IV
Přístup k řízení o azylu v rámci dočasné ochrany
Článek 17
1. Osobám požívajícím dočasné ochrany musí být kdykoli umožněno podat žádost o azyl.
2. Posouzení jakékoli žádosti o azyl nevyřízené před uplynutím doby trvání dočasné ochrany je dokončeno po skončení této doby.
Článek 18
Použijí se kritéria a mechanismy sloužící k určení členského státu příslušného pro posouzení žádosti o azyl.
Členským státem příslušným pro posouzení žádosti o azyl podané osobou požívající dočasné ochrany podle této směrnice je zejména členský stát, který souhlasil s přemístěním dané osoby na své území.
Článek 19
1. Členské státy mohou stanovit, že po dobu vyřizování žádosti nelze požívat dočasné ochrany a zároveň mít právní postavení žadatele o azyl.
2. Pokud po posouzení žádosti o azyl nebylo osobě oprávněné požadovat dočasnou ochranu nebo požívající dočasné ochrany přiznáno právní postavení uprchlíka nebo případně jiný druh ochrany, zajistí členské státy, aniž je dotčen článek 28, aby dané osobě byla poskytnuta nebo nadále byla poskytována dočasná ochrana po zbytek doby trvání dočasné ochrany.
KAPITOLA V
Návrat a opatření po ukončení dočasné ochrany
Článek 20
Aniž jsou dotčeny články 21, 22 a 23, použijí se po skončení dočasné ochrany obecné právní předpisy daného členského státu týkající se ochrany a cizinců.
Článek 21
1. Členské státy přijmou nezbytná opatření umožňující dobrovolný návrat osob požívajících dočasné ochrany nebo osob, jejichž dočasná ochrana skončila.
Členské státy zajistí, aby opatření k dobrovolnému návratu osob požívajících dočasné ochrany umožnila těmto osobám návrat s ohledem na lidskou důstojnost.
Členské státy zajistí, aby rozhodnutí těchto osob vrátit se bylo učiněno s plným vědomím všech skutečností.
Členské státy mohou též zajistit zkušební návštěvy.
2. Po dobu trvání dočasné ochrany vyřídí členské státy na základě okolností přetrvávajících v zemi původu kladně žádosti o návrat do hostitelského členského státu podané osobami, které požívaly dočasné ochrany a uplatnily své právo na dobrovolný návrat.
3. Na konci doby trvání dočasné ochrany mohou členské státy stanovit rozšíření povinností stanovených v kapitole III na osoby, které požívaly dočasné ochrany a které využily program dobrovolného návratu.
Rozšíření platí až do dne návratu.
Článek 22
1. Členské státy přijmou opatření nezbytná k tomu, aby nucený návrat osob, jimž uplynula doba trvání dočasné ochrany a jež nemají nárok na přijetí, proběhl s ohledem na lidskou důstojnost.
2. V případě nuceného návratu členské státy zváží jakékoli závažné humanitární důvody, které by v jednotlivých případech činily návrat nemožným nebo neodůvodněným.
Článek 23
1. Členské státy přijmou potřebná opatření týkající se podmínek pobytu osob, které požívaly dočasné ochrany a u kterých není možné vzhledem k jejich zdravotnímu stavu očekávat, že by mohly cestovat, například pokud by přerušení léčby vedlo k závažným nepříznivým následkům.
Tyto osoby nemohou být vyhoštěny po dobu trvání tohoto stavu.
2. Členské státy mohou povolit rodinám, jejichž děti jsou nezletilé a navštěvují školu v členském státě, aby využily podmínky pobytu umožňující těmto dětem dokončit probíhající období školní docházky.
KAPITOLA VI
Solidarita
Článek 24
Pro opatření stanovená v této směrnici se využije Evropský fond pro uprchlíky zřízený rozhodnutím 2000/596/ES za podmínek stanovených v uvedeném rozhodnutí.
Článek 25
1. Členské státy přijímají osoby oprávněné požadovat dočasnou ochranu v duchu solidarity Společenství.
Vyjádří číselně nebo v obecných rysech, jaká je jejich kapacita pro přijetí těchto osob.
Tyto informace se zařadí do rozhodnutí Rady uvedeného v článku 5.
Po přijetí tohoto rozhodnutí mohou členské státy prostřednictvím oznámení Radě a Komisi oznámit další kapacity pro přijetí.
Tyto informace se bez prodlení předají UNHCR.
2. Dotčené členské státy zajistí ve spolupráci s příslušnými mezinárodními organizacemi, aby oprávněné osoby vymezené v rozhodnutí Rady podle článku 5, které se dosud nenacházejí na území Společenství, vyjádřily svou vůli být přijaty na jeho území.
3. Pokud počet osob oprávněných požadovat dočasnou ochranu překročí v důsledku náhlého a hromadného přílivu kapacitu pro přijetí uvedenou v odstavci 1, posoudí Rada neprodleně situaci a přijme vhodná opatření včetně doporučení, aby daným členským státům byla poskytnuta další pomoc.
Článek 26
1. Po dobu trvání dočasné ochrany členské státy vzájemně spolupracují s ohledem na přemístění bydliště osob požívajících dočasné ochrany, z jednoho členského státu do druhého, s výhradou souhlasu osob, kterých se toto přemístění týká.
2. Členský stát sdělí žádosti o přemístění osob ostatním členským státům a uvědomí Komisi a UNHCR.
Členské státy informují žádající členský stát o kapacitě pro přijetí těchto osob.
3. Členský stát na žádost jiného členského státu poskytne o osobě požívající dočasné ochrany informace stanovené v příloze II nezbytné k vyřízení záležitosti podle tohoto článku.
4. V případě přemístění osoby z jednoho členského státu do druhého končí platnost povolení k pobytu v členském státě, který osoba opouští, a tento členský stát přestane mít ve vztahu k těmto osobám povinnosti související s dočasnou ochranou.
Dočasnou ochranu poskytne daným osobám nový hostitelský členský stát.
5. Členské státy využívají k přemisťování osob požívajících dočasné ochrany mezi členskými státy vzor průkazu uvedený v příloze I.
KAPITOLA VII
Správní spolupráce
Článek 27
1. Za účelem správní spolupráce potřebné k poskytování dočasné ochrany určí členské státy své kontaktní místo, jehož adresu sdělí ostatním členským státům a Komisi.
Členské státy s pomocí Komise přijmou veškerá příslušná opatření k navázání přímé spolupráce a k výměně informací mezi příslušnými orgány.
2. Členské státy si pravidelně bez odkladu předávají údaje o počtu osob požívajících dočasné ochrany a veškeré informace o vnitrostátních právních a správních předpisech souvisejících s poskytováním dočasné ochrany.
KAPITOLA VIII
Zvláštní ustanovení
Článek 28
1. Členské státy mohou vyloučit osobu z poskytnutí dočasné ochrany, pokud
a) existují závažné důvody se domnívat, že
i) tato osoba spáchala zločin proti míru, válečný zločin nebo zločin proti lidskosti, jak jsou definovány v mezinárodních dokumentech vypracovaných za účelem přijetí předpisů týkajících se těchto zločinů;
ii) tato osoba spáchala vážný nepolitický zločin mimo území hostitelského členského státu předtím, než na území tohoto státu byla přijata jako osoba požívající dočasné ochrany.
Závažnost očekávaného trestního postihu se posoudí na základě povahy trestného činu, z něhož je daná osoba podezřelá.
Mimořádně kruté činy mohou být kvalifikovány jako vážné nepolitické zločiny, přestože byly údajně spáchány s politickým cílem.
Toto se vztahuje jak na účastníky trestných činů, tak na jejich návodce;
iii) tato osoba je vinna činy proti cílům a zásadám Spojených národů;
b) existuje důvodné podezření, že by tato osoba mohla ohrozit bezpečnost hostitelského členského státu nebo že vzhledem ke skutečnosti, že byla na základě pravomocného rozsudku odsouzena za mimořádně závažný trestný čin, představuje nebezpečí pro společnost hostitelského členského státu.
2. Důvody pro vyloučení podle odstavce 1 se posuzují pouze na základě osobního jednání dané osoby.
Rozhodnutí a opatření o vyloučení se řídí zásadou přiměřenosti.
KAPITOLA IX
Závěrečná ustanovení
Článek 29
Osoby vyloučené členským státem z poskytnutí dočasné ochrany nebo zajištění sloučení rodiny jsou oprávněny podat v daném členském státě opravný prostředek.
Článek 30
Členské státy stanoví systém sankcí za porušení vnitrostátních předpisů přijatých v souladu s touto směrnicí a přijmou veškerá opatření nezbytná k provádění těchto sankcí.
Tyto sankce musejí být účinné, přiměřené a odrazující.
Článek 31
1. Nejpozději do dvou let ode dne uvedeného v článku 32 podá Komise Evropskému parlamentu a Radě zprávu o uplatňování této směrnice členskými státy a navrhne případné nezbytné dodatky.
Členské státy předají Komisi informace nezbytné pro přípravu této zprávy.
2. Po předložení zprávy uvedené v odstavci 1 předkládá Komise Evropskému parlamentu a Radě zprávu o uplatňování této směrnice členskými státy nejméně každých pět let.
Článek 32
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 31. prosince 2002.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici, nebo musí být takovým odkazem doplněna při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 33
Tato směrnice vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/56/ES
ze dne 27. září 2001
o systémech vytápění pro motorová vozidla a jejich přípojná vozidla, o změně směrnice Rady 70/156/EHS a o zrušení směrnice Rady 78/548/EHS
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 95 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy [3],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Směrnice Rady 78/548/EHS ze dne 12. června 1978 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se systémů vytápění prostoru pro cestující motorových vozidel [4] je jednou ze zvláštních směrnic týkajících se postupu EHS schvalování typu zavedeného směrnicí Rady 70/156/EHS ze dne 6. února 1970 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu motorových vozidel a jejich přípojných vozidel [5].
Ustanovení směrnice 70/156/EHS týkající se systémů, konstrukčních částí a samostatných technických celků se proto vztahují i na směrnici 78/548/EHS.
(2) Podle čl. 3 odst. 4 a čl. 4 odst. 3 směrnice 70/156/EHS je zejména nutné, aby byl ke každé zvláštní směrnici připojen informační dokument obsahující odpovídající body přílohy I a certifikát ES schválení typu podle přílohy VI uvedené směrnice, aby schválení typu mohlo být zpracováno výpočetní technikou.
(3) V souladu s technickým pokrokem se nyní montují do mnoha typů vozidel pro vyhřívání prostoru pro cestující (např. autobusů), nákladového prostoru (např. nákladních automobilů a přípojných vozidel) nebo prostoru pro spaní (např. nákladních automobilů a obytných automobilů) spalovací topení používající jako palivo obvykle naftu, benzin nebo zkapalněný ropný plyn, takže u parkujícího vozidla je teplo zabezpečeno účinně a bez hluku a plynných emisí doprovázejících provoz hnacího motoru.
Z důvodů bezpečnosti je nezbytné rozšířit oblast působnosti, aby zahrnovala požadavky na spalovací topení a na jejich montáž.
Tyto požadavky musí odpovídat nejvyšším standardům odpovídajícím současné technologii.
(4) Je potřebné zajistit schválení typu spalovacího topení jako konstrukční části a schválení typu vozidla, ve kterém je spalovací topení umístěno.
(5) Bude rovněž potřebné rozšířit tuto směrnici o doplňující bezpečnostní požadavky na spalovací topení na zkapalněný ropný plyn (LPG).
(6) Opatření nezbytná k provedení této směrnice by měla být přijata v souladu s rozhodnutím Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [6].
(7) Z důvodů jasnosti je vhodné zrušit směrnici 78/548/EHS a nahradit ji touto směrnicí,
PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Pro účely této směrnice se "vozidlem" rozumí každé vozidlo, na které se vztahuje směrnice 70/156/EHS.
Článek 2
Členské státy nesmějí odmítnout udělit ES schválení typu nebo vnitrostátní schválení typu pro určitý typ vozidla nebo pro určitý typ systému vytápění z důvodů týkajících se systému vytápění prostoru pro cestující nebo nákladového prostoru, pokud tento systém splňuje požadavky stanovené v přílohách.
Článek 3
Členské státy nesmějí odmítnout nebo zakázat prodej, registraci, uvedení do provozu nebo používání vozidla nebo zakázat prodej, registraci, uvedení do provozu nebo užívání systému vytápění z důvodů týkajících se systému vytápění prostoru pro cestující nebo nákladového prostoru, pokud tento systém splňuje požadavky stanovené v přílohách.
Článek 4
1. Od 9. května 2003 nesmějí členské státy z důvodů týkajících se systému vytápění
- odmítnout udělit ES schválení typu nebo udělit vnitrostátní schválení typu pro typ vozidla nebo pro typ systému vytápění, ani
- zakázat prodej, registraci nebo uvedení do provozu vozidla nebo prodej nebo uvedení do provozu systému vytápění,
pokud tento systém vytápění splňuje požadavky této směrnice.
2. Od 9. května 2004 členské státy
- nesmějí již udělit ES schválení typu a
- mohou odmítnout udělit vnitrostátní schválení typu
pro typ vozidla z důvodů týkajících se systémů vytápění nebo pro typ systému vytápění, pokud nejsou splněny požadavky této směrnice.
3. Od 9. května 2005 členské státy
- považují prohlášení o shodě doprovázející nová vozidla podle směrnice 70/156/EHS za neplatná pro účely čl. 7 odst. 1 uvedené směrnice a
- mohou zakázat prodej, registraci nebo uvedení do provozu nového vozidla
z důvodů týkajících se systému vytápění, pokud nejsou splněny požadavky této směrnice.
Tento odstavec se nevztahuje na vozidla vybavená systémy vytápění využívajícími odpadní teplo, v nichž jako médium pro přenos slouží voda.
4. Od 9. května 2005 se pro účely čl. 7 odst. 2 směrnice 70/156/EHS použijí požadavky této směrnice pro spalovací topení jako konstrukční část.
Článek 5
Komise posoudí nejpozději do 9. listopadu 2002 další bezpečnostní požadavky z hlediska systémů vytápění motorových vozidel používající jako palivo zkapalněný ropný plyn (LPG) a případně změní tuto směrnici postupem podle čl. 6 odst. 2.
Článek 6
1. Komisi je nápomocen Výbor pro přizpůsobování technickému pokroku zřízený článkem 13 směrnice 70/156/EHS (dále jen "výbor").
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 5 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES, s ohledem na článek 8 zmíněného rozhodnutí.
Doba uvedená v čl. 5 odst. 6 rozhodnutí 1999/468/ES je tři měsíce.
3. Výbor přijme svůj jednací řád.
Článek 7
Směrnice 70/156/EHS se mění takto:
1. Bod 36 části 1 přílohy IV se nahrazuje tímto:
M1 _BAR_ M2 _BAR_ M3 _BAR_ N1 _BAR_ N2 _BAR_ N3 _BAR_ O1 _BAR_ O2 _BAR_ O3 _BAR_ O4 _BAR_
36. Systémy vytápění _BAR_ 2001/56/ES _BAR_ L 292, 9.11.2001 _BAR_ X _BAR_ X _BAR_ X _BAR_ X _BAR_ X _BAR_ X _BAR_ X _BAR_ X _BAR_ X _BAR_ X" _BAR_
2. Příloha XI se mění takto:
a) bod 36 dodatku 1 se nahrazuje tímto:
36 _BAR_ Systémy vytápění _BAR_ 2001/56/ES _BAR_ I _BAR_ G + P" _BAR_
b) bod 36 dodatku 2 se nahrazuje tímto:
36 _BAR_ Systémy vytápění _BAR_ 2001/56/ES _BAR_ X _BAR_ ."
Článek 8
Směrnice 78/548/EHS se zrušuje s účinkem od 9. května 2004.
Odkazy na směrnici 78/548/EHS se považují za odkazy na tuto směrnici.
Článek 9
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 9. května 2003 a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 10
Tato směrnice vstupuje v platnost dnem vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Článek 11
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Komise 2001/57/ES
ze dne 25. července 2001,
kterou se mění přílohy směrnic Rady 86/362/EHS, 86/363/EHS a 90/642/EHS o stanovení maximálních limitů reziduí pesticidů v obilovinách, v potravinách živočišného původu a v některých produktech rostlinného původu, včetně ovoce a zeleniny, a na jejich povrchu
(Text s významem pro EHP)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 86/362/EHS ze dne 24. července 1986 o stanovení maximálních limitů reziduí pesticidů v obilovinách a na jejich povrchu [1], naposledy pozměněnou směrnicí Komise 2001/48/ES [2], a zejména na článek 10 uvedené směrnice,
s ohledem na směrnici Rady 86/363/EHS ze dne 24. července 1986 o stanovení maximálních limitů reziduí pesticidů v potravinách živočišného původu a na jejich povrchu [3], naposledy pozměněnou směrnicí Komise 2001/39/ES [4], a zejména na článek 10 uvedené směrnice,
s ohledem na směrnici Rady 90/642/EHS ze dne 27. listopadu 1990 o stanovení maximálních limitů reziduí pesticidů v některých produktech rostlinného původu, včetně ovoce a zeleniny, a na jejich povrchu [5], naposledy pozměněnou směrnicí 2001/48/ES, a zejména na článek 7 uvedené směrnice,
s ohledem na směrnici Rady 91/414/EHS ze dne 15. července 1991 o uvádění přípravků na ochranu rostlin na trh [6], naposledy pozměněnou směrnicí Komise 2001/49/ES [7], a zejména na čl. 4 odst. 1 písm. f) uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Směrnicí Komise 2000/10/ES [8] byla do přílohy I směrnice 91/414/EHS zařazena účinná látka fluroxypyr.
Komise dosud nestanovila žádné harmonizované maximální limity reziduí pro tuto účinnou látku.
Harmonizace maximálních limitů reziduí je žádoucí z hlediska veřejného zdraví i obchodu.
(2) Členské státy po zařazení látky do přílohy I povolily podle článku 4 směrnice 91/414/EHS řadu přípravků na ochranu rostlin, které ji obsahují, a stanovily dočasné maximální limity reziduí v souladu s výše uvedeným čl. 4 odst.
1 písm. f). Tato povolení se týkají použití jako herbicidu v sadech nebo jako postemergentního herbicidu v sadech jabloní a olivovníků, v cibuli, v obilovinách, na loukách a pastvinách.
V souladu s požadavky směrnice byly tyto limity a informace, na nichž se zakládají, oznámeny Komisi.
Tyto informace, společně s údaji dostupnými z jiných zdrojů, byly přezkoumány a jsou dostatečné pro stanovení určitých maximálních limitů reziduí.
(3) V článku 5 směrnice 86/363/EHS se požaduje, aby byly dočasné maximální limity reziduí pro živočišné produkty stanovené podle čl. 4 odst. 1 písm. f) směrnice 91/414/EHS uvedeny v příloze II směrnice 86/363/EHS.
(4) Pro účely jejího zařazení do přílohy I směrnice 91/414/EHS bylo technické a vědecké zhodnocení látky fluroxypyr uzavřeno dne 30. listopadu 1999 formou hodnotící zprávy Komise o fluroxypyru.
V této zprávě byl přijatelný denní příjem (ADI) pro fluroxypyr stanoven na 0,8 mg/kg tělesné hmotnosti na den.
Celoživotní expozice spotřebitelů potravin ošetřených látkou fluroxypyr byla odhadnuta a zhodnocena v souladu s postupy a praxí používanými v Evropském společenství, přičemž byly zohledněny pokyny vydané Světovou zdravotnickou organizací [9] a bylo vypočteno, že maximální limity reziduí stanovené v této směrnici nevedou k překročení těchto hodnot přijatelného denního příjmu.
(5) V průběhu hodnocení a diskuse, které předcházely zařazení látky fluroxypyr do přílohy I směrnice 91/414/EHS nebyly zjištěny žádné akutní toxické účinky vyžadující stanovení akutní referenční dávky.
(6) K zajištění náležité ochrany spotřebitelů před expozicí reziduím v produktech nebo na produktech, pro něž nebylo uděleno povolení, je vhodné stanovit pro všechny tyto produkty, na něž se vztahují směrnice 86/362/EHS, 86/363/EHS a 90/642/EHS, dočasné maximální limity reziduí na úrovni meze stanovitelnosti.
Stanovení těchto dočasných maximálních limitů reziduí na úrovni Společenství nebrání členským státům, aby stanovily dočasné maximální limity reziduí pro fluroxypyr podle čl. 4 odst.
(7) Doba čtyř let je považována za dostatečnou pro stanovení hlavních použití látky fluroxypyr.
Po uplynutí této doby by se dočasné maximální limity reziduí měly stát konečnými.
(8) Prostřednictvím Světové obchodní organizace byly vedeny konzultace s obchodními partnery Společenství ohledně limitů stanovených v této směrnici a jejich připomínky k těmto limitům byly zohledněny.
Pro fluroxypyr nejsou v kodexu určeny žádné maximální limity reziduí.
Možnost stanovení odchylných maximálních limitů reziduí pro určité kombinace pesticidu a plodiny, než které jsou uvedeny v této směrnici, Komise prozkoumá na základě předložení přijatelných údajů.
(9) Byla zohledněna stanoviska Vědeckého výboru pro rostliny, zejména rady a doporučení týkající se ochrany spotřebitelů potravin ošetřených pesticidy.
(10) Opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Stálého fytosanitárního výboru,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
V části A přílohy II směrnice 86/362/EHS se doplňují tato rezidua pesticidů:
"Rezidua pesticidů _BAR_ Maximální limity (mg/kg) _BAR_
Článek 2
V části B přílohy II směrnice 86/363/EHS se doplňují tato rezidua pesticidů:
Fluroxypyr _BAR_ 0,5 ex0206 ledvinky _BAR_ 0,05 _BAR_ 0,05 _BAR_
Článek 3
V příloze II směrnice 90/642/EHS se doplňuje sloupec nadepsaný "fluroxypyr, včetně jeho esterů vyjádřených jako fluroxypyr" uvedený v příloze této směrnice.
Článek 4
Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději 28. února 2002.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Budou tyto předpisy používat od 1. března 2002.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 5
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Komise 2001/58/ES
ze dne 27. července 2001,
kterou se podruhé mění směrnice 91/155/EHS, kterou se vymezují a stanoví podrobnosti o systému specifických informací pro nebezpečné přípravky podle článku 14 směrnice Evropského parlamentu a Rady 1999/45/ES a pro nebezpečné látky podle článku 27 směrnice Rady 67/548/EHS (bezpečnostní listy)
(Text s významem pro EHP)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Evropského parlamentu a Rady 1999/45/ES ze dne 31. května 1999 o sbližování právních a správních předpisů členských států týkajících se klasifikace, balení a označování nebezpečných přípravků [1], a zejména na článek 14 uvedené směrnice,
s ohledem na směrnici Rady 67/548/ES ze dne 27. června 1967 o sbližování právních a správních předpisů týkajících se klasifikace, balení a označování nebezpečných látek [2], naposledy pozměněnou směrnicí Komise 2000/33/ES [3], a zejména na článek 27 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Článek 14 směrnice 1999/45/ES stanoví, že osoba odpovědná za uvedení určitých specifikovaných přípravků na trh musí poskytnout bezpečnostní list.
(2) Článek 27 směrnice 67/548/EHS stanoví, že osoba odpovědná za uvedení nebezpečných látek na trh musí rovněž poskytnout bezpečnostní list.
(3) Informace bezpečnostního listu jsou v zásadě určeny profesionálním uživatelům a musí jim umožňovat přijímat příslušná opatření týkající se ochrany zdraví, bezpečnosti a pracovního prostředí.
(4) Bezpečnostní listy nebezpečných látek a určitých přípravků a jejich změny musí být v souladu s ustanoveními směrnice Komise 91/155/EHS [4] naposledy pozměněné směrnicí 93/112/ES [5].
(5) V čl. 14 odst. 2.1 písm. b) směrnice 1999/45/ES se zavádí nový požadavek, aby osoby odpovědné za uvedení přípravků na trh poskytly na požádání profesionálních uživatelů k dispozici bezpečnostní list uvádějící přiměřené informace o přípravcích neklasifikovaných jako nebezpečné ve smyslu článků 5, 6 a 7 směrnice 1999/45/ES, ale obsahujících v individuální koncentraci ≥ 1 % hmot. pro přípravky jiné než plynné a ≥ 0,2 % obj. pro plynné přípravky alespoň jednu látku, která představuje nebezpečí pro zdraví nebo životní prostředí, nebo jednu látku, pro kterou jsou stanoveny expoziční limity Společenství pro pracovní prostředí.
(6) Směrnicí 1999/45/ES se rovněž zavádí požadavek, aby byly přípravky klasifikovány a označovány na základě jejich vlivu na životní prostředí.
(7) Je tedy nezbytné odpovídajícím způsobem změnit směrnici 91/155/EHS do 30. července 2002, jak je stanoveno v čl. 14 odst. 2.3 směrnice 1999/45/ES.
16 odst. 1 směrnice 89/391/EHS [6] jsou zaměstnavatelé povinni zjistit, zda se na pracovišti vyskytují nebezpeční chemičtí činitelé, a musí posoudit všechna rizika pro zdraví a bezpečnost pracovníků vyplývající z přítomnosti těchto chemických činitelů, přičemž musí zohlednit informace poskytnuté dodavatelem prostřednictvím bezpečnostních listů.
Je tedy vhodné v tomto smyslu změnit přílohu směrnice 91/155/EHS.
(9) Nedávná vynucovací opatření a studie v členských státech ukázaly, že mnohé bezpečnostní listy mají špatnou kvalitu a neposkytují uživateli potřebné informace.
Jedním ze způsobů zlepšení kvality bezpečnostních listů je zlepšení pokynů pro zpracovatele bezpečnostních listů uvedených v příloze směrnice 91/155/EHS.
Je tedy vhodné v tomto smyslu změnit přílohu směrnice 91/155/EHS.
Komise a členské státy budou zvažovat další způsoby, jimiž by bylo možné v budoucnu zlepšit kvalitu bezpečnostních listů.
(10) Opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro přizpůsobení technickému pokroku směrnic pro odstranění technických překážek obchodu na úseku nebezpečných látek a přípravků zřízeného článkem 20 směrnice 1999/45/ES,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 91/155/EHS se mění takto:
1. Čl. 1 odst. 1 se nahrazuje tímto: "1. a) Osoba, která odpovídá za uvádění chemické látky nebo přípravku na trh, ať je to výrobce, dovozce, nebo distributor, je povinna poskytnout příjemci, který je profesionálním uživatelem látky nebo přípravku, bezpečnostní list obsahující informace uvedené v článku 3 a v příloze této směrnice, jsou-li látka nebo přípravek klasifikovány jako nebezpečné podle směrnice 67/548/EHS nebo směrnice Evropského parlamentu a Rady 1999/45/ES [7].
b) Každá osoba, která odpovídá za uvádění přípravku na trh, ať je to výrobce, dovozce, nebo distributor, je povinna poskytnout na žádost profesionálního uživatele bezpečnostní list uvádějící odpovídající informace specifikované v článku 3 a v příloze této směrnice o přípravku neklasifikovaném jako nebezpečný ve smyslu článků 5, 6 a 7 směrnice 1999/45/ES, ale obsahujícím v individuální koncentraci ≥ 1 % hmot. pro přípravky jiné než plynné a ≥ 0,2 % obj. pro plynné přípravky alespoň jednu látku, která představuje nebezpečí pro zdraví nebo životní prostředí, nebo jednu látku, pro kterou jsou stanoveny expoziční limity Společenství pro pracovní prostředí."
2. Příloha uvedená v článku 3 se nahrazuje přílohou této směrnice.
Článek 2
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 30. července 2002.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy použijí právní a správní předpisy uvedené v odstavci 1:
a) pro přípravky, na něž se vztahuje směrnice Rady 91/414/EHS [8] o uvádění přípravků na ochranu rostlin na trh nebo směrnice Rady 98/8/ES [9] o uvádění biocidních přípravků na trh, ode dne 30. července 2002;
b) a pro přípravky, na něž se vztahuje směrnice 91/414/EHS nebo směrnice 98/8/ES, ode dne 30. července 2004.
3. Tyto předpisy přijaté členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 3
Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Směrnice Komise 2001/59/ES
ze dne 6. srpna 2001,
kterou se po dvacáté osmé přizpůsobuje technickému pokroku směrnice Rady 67/548/EHS o sbližování právních a správních předpisů týkajících se klasifikace, balení a označování nebezpečných látek
(Text s významem pro EHP)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 67/548/EHS ze dne 27. června 1967 o sbližování právních a správních předpisů týkajících se klasifikace, balení a označování nebezpečných látek [1], naposledy pozměněnou směrnicí Komise 2000/33/ES [2], a zejména na článek 28 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Příloha I směrnice 67/548/EHS obsahuje seznam nebezpečných látek společně s podrobnými údaji o klasifikaci a označování každé látky.
Současné vědecké a technické poznatky ukazují, že by měl být seznam nebezpečných látek ve výše uvedené příloze přizpůsoben technickému pokroku.
Zejména je nezbytné zařadit do tabulky A a B předmluvy k příloze I finské a švédské názvy.
Některé jazykové verze směrnice vyžadují technické změny určitých částí předmluvy k příloze I. Je účelné zveřejnit aktualizovanou a přepracovanou verzi předmluvy k příloze I. Kromě toho musí být aktualizován samotný seznam, aby zahrnoval nové oznámené látky a další existující látky; identifikace, názvy, klasifikace, označování a/nebo koncentrační limity určitých látek by měly být změněny tak, aby odrážely nové technické poznatky; položky pro tři látky by měly být ze seznamu vyňaty, protože se na ně vztahují jiné položky.
(2) Příloha II směrnice 67/548/EHS obsahuje seznam symbolů a označení nebezpečnosti nebezpečných látek a přípravků.
Příloha III směrnice 67/548/EHS obsahuje seznam standardních vět udávajících povahu zvláštních rizik spojených s nebezpečnými látkami a přípravky.
Příloha IV směrnice 67/548/EHS obsahuje seznam standardních vět udávajících bezpečnostní pokyny týkající se nebezpečných látek a přípravků.
Do příloh II, III a IV je nezbytné zařadit finská a švédská znění.
Některé jazykové verze směrnice vyžadují provést technické opravy některých oddílů příloh II, III a IV.
Je účelné zveřejnit aktualizované a přepracované verze příloh II, III a IV.
(3) V článku 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 1999/33/ES [3] bylo Švédsku povoleno požadovat od 1. ledna 1999 do 31. prosince 2000 použití doplňkové R-věty R 340, která není uvedena v příloze III, pro látky klasifikované jako karcinogenní, kategorie 3, namísto R-věty R 40.
Odborníci členských států se shodli na tom, že by mělo být znění R-věty R 40 změněno, aby se vztahovalo na látky klasifikované jako karcinogenní, kategorie 3.
K příloze III by měla být připojena nová R-věta R 68 obsahující původní text R-věty R 40 pro klasifikaci a označování látek uvedených v příloze I a klasifikovaných jako mutagenní, kategorie 3, a zdraví škodlivé.
Odkazy na klasifikaci, označování a koncentrační limity v příloze I, které obsahují větu R 40, by tedy měly být pro tyto látky klasifikované jako mutagenní, kategorie 3, a jako zdraví škodlivé přepracovány.
(4) V příloze V směrnice 67/548/EHS se stanoví metody stanovení fyzikálně-chemických vlastností látek, toxicity a ekotoxicity látek a přípravků.
Je nezbytné tuto přílohu přizpůsobit technickému pokroku.
Je vhodné omezit počet zvířat používaných k experimentálním účelům na minimum v souladu se směrnicí Rady 86/609/EHS [4].
Kapitola B.1 by tedy měla být zrušena, protože jsou dostupné alternativní metody používající méně zvířat.
Měly by být patřičně zohledněny metody uznávané a doporučené příslušnými mezinárodními organizacemi.
Metody pro stanovení subchronické orální toxicity v kapitolách B.26 a B.27 by měly být odpovídajícím způsobem přepracovány a kapitoly C.14 až C.20o toxicitě pro životní prostředí by měly být doplněny do přílohy V. Některé jazykové verze vyžadují provést technické opravy některých oddílů přílohy V.
(5) Příloha VI směrnice 67/548/EHS obsahuje návod pro klasifikaci a označování nebezpečných látek a přípravků.
Je nezbytné tuto přílohu přizpůsobit technickému pokroku.
Některé jazykové verze vyžadují technické opravy specifických oddílů přílohy VI.
Je nezbytné zveřejnit specifické oddíly ve finštině a švédštině.
Je účelné zveřejnit aktualizovanou a přepracovanou verzi přílohy VI, zejména včetně odkazu na směrnici Evropského parlamentu a Rady 1999/45/ES ze dne 31. května 1999 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se klasifikace, balení a označování nebezpečných přípravků [5].
(6) Podle ustanovení směrnice 67/548/EHS by měla být jakákoli nová látka uváděná na trh oznámena příslušným orgánům členských států prostřednictvím oznámení obsahujícího stanovené informace, včetně technické dokumentace.
U nových látek, které jsou připraveny a poté spotřebovány při chemické reakci a které jsou přísně kontrolovány (meziprodukty s omezenou expozicí), je technicky odůvodnitelné a vhodné definovat omezenou sadu zkoušek (RTP).
Současný technický pokrok může zaručit minimální expozici člověka a životního prostředí přísným uzavřením tohoto procesu.
(7) Technická dokumentace by měla obsahovat sadu zkoušek pro meziprodukty s omezenou expozicí, což by poskytlo informace nezbytné pro zhodnocení s nimi spojeného předvídatelného rizika pro člověka a životní prostředí.
V příloze VII by měl být specifikován obsah této technické dokumentace a v příloze VIII by měly být uvedeny podrobné informace o dodatečných zkouškách a studiích, které mohou být požadovány pro meziprodukty s omezenou expozicí uváděné na trh ve větších množstvích.
(8) Může být nezbytné přepracovat kritéria pro oznamování meziproduktů s omezenou expozicí s ohledem na technický pokrok a získané zkušenosti s oznámeními učiněnými podle nových specifických požadavků stanovených v této směrnici.
(9) Opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro přizpůsobení technickému pokroku směrnic pro odstranění technických překážek obchodu na úseku nebezpečných látek a přípravků,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 67/548/EHS se mění takto:
1. Příloha I se mění takto:
a) Do tabulek A a B v předmluvě k příloze I se vkládá finská a švédská nomenklatura.
Některé jazykové verze směrnice budou obsahovat technické opravy některých oddílů předmluvy a tabulek A a B. Předmluva, včetně tabulek A a B, se nahrazuje přílohou 1A této směrnice.
b) Odpovídající položky se nahrazují položkami přílohy 1B této směrnice.
c) Vkládají se položky přílohy 1C této směrnice.
d) Položky uvedené v příloze 1D této směrnicese zrušují.
e) Položky uvedené v příloze 1E této směrnice se mění nahrazením odkazů na klasifikaci "Mut. kat.
3; R 40" odkazem "Mut. kat.
3; R 68" a nahrazením odkazů na označování větou R 40 odkazy na větu R 68.
f) Položky uvedené v příloze 1F této směrnice se mění nahrazením odkazů na klasifikaci "Xn; R 40" odkazem "Xn; R 68" a nahrazením odkazů na označování větou R 40 odkazy na větu R 68.
g) Položka přílohy 1G této směrnice se mění nahrazením odkazů na koncentrační limit "Xn; R 40/20/21/22" odkazem "Xn; R 68/20/21/22".
h) Položka přílohy 1H této směrnice se mění nahrazením odkazů na koncentrační limit "Xn; R 20/21/22–40/20/21/22" odkazem "Xn; R 20/21/22–68/20/21/22".
i) Položky přílohy 1I této směrnice se mění nahrazením odkazů na klasifikaci "Mut. kat.
3; R 40" odkazem "Mut. kat.
3; R 68".
j) Položky přílohy 1J této směrnice se mění nahrazením odkazů na klasifikaci "Mut. kat.
3; R 40" odkazem "Mut. kat.
3; R 68" a přidáním věty R 68 na štítek.
2. Do přílohy II se vkládají švédské a finské verze a technické opravy určitých jazykových verzí.
Příloha II se tedy nahrazuje přílohou 2 této směrnice.
3. Do přílohy III se vkládají švédské a finské verze a technické opravy určitých jazykových verzí.
Příloha III se tedy nahrazuje přílohou 3 této směrnice.
4. Do přílohy IV se vkládají švédské a finské verze a technické opravy určitých jazykových verzí.
Příloha IV se tedy nahrazuje přílohou 4 této směrnice.
5. Příloha V se mění takto:
a) Kapitola B.1 se zrušuje.
b) Nadpis anglické verze kapitoly B13/14 se nahrazuje textem přílohy 5A. (Netýká se českého znění.)
c) Poslední věta francouzské verze bodu 1.4.2.2 kapitoly B.39 se nahrazuje textem v příloze 5B. (Netýká se českého znění.)
d) Rovnice v poslední větě bodu 1.7.1.6 anglické verze kapitoly B.41 se nahrazuje textem v příloze 5C. (Netýká se českého znění.)
e) Zkušební metoda pro zkoušky subchronické orální toxicity na hlodavcích se mění podle přílohy 5D této směrnice, která nahrazuje kapitolu B.26.
f) Zkušební metoda pro zkoušky subchronické orální toxicity na nehlodavcích se mění podle přílohy 5E této směrnice, která nahrazuje kapitolu B.27.
g) Sedm nových zkušebních metod stanovení toxicity pro životní prostředí v příloze 5F této směrnice se vkládá do části C.
6. Do přílohy VI se vkládají švédské a finské verze, technické opravy některých jazykových verzí a další podrobné technické aktualizace.
Příloha VI se tedy nahrazuje přílohou 6 této směrnice.
7. Do přílohy VII. A se vkládá technická dokumentace obsahující sadu zkoušek pro meziprodukty s omezenou expozicí umožňujících získat informace nezbytné pro zhodnocení jejich předvídatelného rizika pro člověka a životní prostředí. Příloha VII. A se tedy mění takto:
a) text přílohy 7A této směrnice se vkládá před oddíl 0 přílohy VII. A;
b) text přílohy 7B této směrnice se vkládá na konec přílohy VII. A.
8. Do přílohy VIII se zařazují dodatečné zkoušky a studie, které mohou být požadovány pro meziprodukty s omezenou expozicí, které jsou uváděny na trh ve větších množstvích.
Příloha VIII se tedy mění takto:
a) text přílohy 8A této směrnice se vkládá mezi části "Stupeň 1" a "Fyzikálně-chemické studie" přílohy VIII;
b) text přílohy 8B této směrnice se vkládá mezi části "Stupeň 2" a "Toxikologické studie" přílohy VIII.
Článek 2
1. Členské státy přijmou a zveřejní právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 30. července 2002.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy budou používat právní a správní předpisy uvedené v odstavci 1:
a) od 30. července 2002 nebo dříve pro nebezpečné látky;
b) od 30. července 2002 nebo dříve pro přípravky, které nespadají do oblasti působnosti směrnice Rady 91/414/EHS [6] nebo směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/8/ES [7];
c) od 30. července 2004 pro přípravky, které spadají do oblasti působnosti směrnice 91/414/EHS nebo směrnice 98/8/ES.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí takový odkaz být učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
3. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice, a srovnávací tabulku mezi ustanoveními této směrnice a přijatými vnitrostátními předpisy.
Článek 3
Tato směrnice vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Směrnice Komise 2001/60/ES
ze dne 7. srpna 2001,
kterou se přizpůsobuje technickému pokroku směrnice Evropského parlamentu a Rady 1999/45/ES o sbližování právních a správních předpisů členských států týkajících se klasifikace, balení a označování nebezpečných přípravků
(Text s významem pro EHP)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Evropského parlamentu a Rady 1999/45/ES ze dne 31. května 1999 o sbližování právních a správních předpisů týkajících se klasifikace, balení a označování nebezpečných přípravků [1], a zejména na článek 20 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Ve směrnici Komise 98/98/ES [2] kterou se po dvacáté páté přizpůsobuje technickému pokroku směrnice Rady 67/548/EHS [3] naposledy pozměněná směrnicí 2000/33/ES [4] se uvádějí nová kritéria a nová R-věta (R 67) pro páry, které mohou způsobit ospalost a závratě. Ustanovení přílohy V směrnice 1999/45/ES by tedy měla být doplněna.
(2) Směrnicí Komise 2001/59/ES [5] se zavádí nové znění R-věty R 40 pro případy, kdy je přiřazena karcinogenům kategorie 3. V důsledku toho bude staré znění R-věty R 40 označováno jako R 68 a bude se nadále používat pro mutageny kategorie 3 a pro určité látky s neletálními nevratnými účinky.
Je tedy nezbytné pozměnit odkazy na větu R 40 v příloze II směrnice 1999/45/ES.
(3) Směrnicí 2001/59/ES se do přílohy VI směrnice 67/548/EHS zavádějí jasnější pokyny pro klasifikaci látek a přípravků s žíravými účinky.
Je tedy nezbytné odpovídajícím způsobem doplnit přílohu II směrnice 1999/45/ES.
(4) Je známo, že cementové přípravky obsahující chrom (VI) mohou za určitých okolností vyvolat alergické reakce.
Je tedy žádoucí doplnit přílohu V směrnice 1999/45/ES o požadavek, aby takové přípravky byly opatřeny štítkem s varováním.
(5) Opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro přizpůsobení technickému pokroku směrnic pro odstranění technických překážek obchodu na úseku nebezpečných látek a přípravků zřízeného článkem 20 směrnice 1999/45/ES,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 1999/45/ES se mění takto:
1. V příloze II části A:
- v bodu 3.3se výraz "R 40" nahrazuje výrazem "R 68",
- v bodu 8.2 se výraz "R 40" nahrazuje výrazem "R 68" při každém výskytu.
2. V příloze II části B:
- v bodu 2.1 (včetně tabulky II) se výraz "R 40" nahrazuje výrazem "R 68" při každém výskytu,
- v bodu 2.2 (včetně tabulky II A) se výraz "R 40" nahrazuje výrazem "R 68" při každém výskytu,
- v bodu 6.1 se výraz "R 40" nahrazuje výrazem "R 68" při druhém výskytu (tj. v souvislosti s kategorií mutagenity 3),
- v tabulce VI se výraz "R 40" nahrazuje výrazem "R 68" ve čtvrtém řádku, ve sloupcích 1 a 3 (tj. v souvislosti s kategorií mutagenity 3),
- v bodu 6.2 se výraz "R 40" nahrazuje výrazem "R 68" ve druhém výskytu (tj. v souvislosti s kategorií mutagenity 3),
- v tabulce VI A se výraz "R 40" nahrazuje výrazem "R 68" ve čtvrtém řádku, sloupci 1 a 3 (tj. v souvislosti s kategorií mutagenity 3).
3. V příloze II části B se v tabulkách IV a IV A doplňuje tato poznámka:
"Poznámka:
Prosté použití konvenční metody na přípravky obsahující látky klasifikované jako žíravé nebo dráždivé může vést k podcenění nebo přecenění rizika, nejsou-li vzaty v úvahu další významné faktory (např. pH přípravku).
Při klasifikaci žíravosti by tedy měly být uváženy pokyny uvedené v bodu 3.2.5 přílohy VI směrnice 67/548/EHS a v druhé a třetí odrážce čl. 6 odst.
Článek 2
V příloze V části B směrnice 1999/45/ES se doplňují nové body 11 a 12 podle přílohy I této směrnice.
Článek 3
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 30. července 2002.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy použijí právní a správní předpisy uvedené v odstavci 1:
a) na přípravky, na něž se nevztahuje směrnice Rady 91/414/EHS [6] o uvádění přípravků na ochranu rostlin na trh nebo směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/8/ES [7] o uvádění biocidních přípravků na trh, od 30. července 2002;
b) a na přípravky na něž se vztahuje směrnice 91/414/EHS nebo směrnice 98/8/ES ode dne 30. července 2004.
3. Tyto předpisy přijaté členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí takový odkaz být učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 4
Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Směrnice Komise 2001/63/ES
ze dne 17. srpna 2001,
kterou se přizpůsobuje technickému pokroku směrnice Evropského parlamentu a Rady 97/68/ES o sbližování právních předpisů členských států týkajících se opatření proti emisím plynných znečišťujících látek a znečišťujících částic ze spalovacích motorů určených pro nesilniční mobilní stroje
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Evropského parlamentu a Rady 97/68/ES ze dne 16. prosince 1997 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se opatření proti emisím plynných znečišťujících látek a znečišťujících částic ze spalovacích motorů určených pro nesilniční mobilní stroje [1], a zejména na článek 14 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Oblast působnosti předpisu Evropské hospodářské komise (EHK) č. 96 o emisích ze vznětových motorů určených k montáži do zemědělských a lesnických traktorů byla rozšířena, aby zahrnula také další druhy nesilničních mobilních strojů.
(2) Evropské společenství je smluvní stranou uvedeného předpisu EHK.
(3) Je nezbytné sjednotit technické požadavky tohoto předpisu s odpovídajícími požadavky směrnice 97/68/ES.
(4) opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro přizpůsobování technickému pokroku zřízeného směrnicí Rady 92/53/EHS [2].
(5) Směrnice 97/68/ES proto musí být změněna,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Přílohy III a IV směrnice 97/68/ES se mění v souladu s přílohou této směrnice.
Článek 2
Tato směrnice neruší platnost žádného schválení typu uděleného podle směrnice 97/68/ES přede dnem uvedeným v článku 3 ani nebrání rozšíření těchto schválení typu podle ustanovení směrnice, podle které byla původně udělena.
Článek 3
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 30. června 2002.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 4
Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Směrnice Rady 2001/64/ES
ze dne 31. srpna 2001,
kterou se mění směrnice 66/401/EHS o uvádění osiva pícnin na trh a směrnice 66/402/EHS o uvádění osiva obilovin na trh
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 37 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Z níže uvedených důvodů je třeba pozměnit směrnici Rady 66/401/EHS ze dne 14. června 1966 o uvádění osiva pícnin na trh [4] a směrnici Rady 66/402/EHS ze dne 14. června 1966 o uvádění osiva obilovin na trh [5].
(2) Rozhodnutí Komise 94/650/EHS [6] uspořádalo dočasný pokus za zvláštních podmínek, jehož účelem bylo zhodnotit, zda uvádění volně loženého osiva na trh pro konečného spotřebitele nebude mít nepříznivý vliv na jakost osiva oproti jakosti dosahované podle stávajícího systému stanoveného směrnicemi 66/401/EHS a 66/402/EHS.
(3) Na základě výsledků dočasného pokusu je vhodné trvale umožnit uvádění volně loženého osiva na trh pro konečného spotřebitele, jsou-li dodrženy zvláštní podmínky, a proto by měly být pozměněny směrnice 66/401/EHS a 66/402/EHS.
(4) Opatření nezbytná k provedení směrnic 66/401/EHS a 66/402/EHS by měla být přijímána v souladu s rozhodnutím Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [7],
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 66/401/EHS se mění takto:
1. Vkládá se nový článek, který zní: "Článek 10d
1. Členské státy mohou odchylně od článků 8, 9 a 10 zjednodušit ustanovení týkající se uzávěru a značení balení v případě, kdy je osivo kategorie "certifikované osivo" prodáváno volně ložené konečnému spotřebiteli.
2. Podmínky pro uplatňování odchylky podle odstavce 1 se stanoví postupem podle čl. 21 odst. 2.
Dokud nebudou tato opatření přijata, použijí se podmínky stanovené v článku 2 rozhodnutí Komise 94/650/ES [8]."
2. Článek 21 se nahrazuje tímto: "Článek 21
1. Komisi je nápomocen Stálý výbor pro osivo a sadbu v zemědělství, zahradnictví a lesnictví zřízený článkem 1 rozhodnutí Rady 66/399/EHS (dále jen "výbor").
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 4 a 7 rozhodnutí Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [*] Úř. věst. L 184, 17.7.1999, s. 23..
Doba uvedená v čl. 4 odst. 3 rozhodnutí 1999/468/ES je jeden měsíc.
3. Výbor přijme svůj jednací řád."
Článek 2
Směrnice 66/402/EHS se mění takto:
1. Vkládá se nový článek, který zní: "Článek 10a
1. Členské státy mohou odchylně od článků 8, 9 a 10 zjednodušit ustanovení týkající se uzávěru a značení balení v případě, kdy je osivo kategorie "certifikované osivo" prodáváno volně ložené konečnému spotřebiteli.
2. Podmínky pro uplatňování odchylky podle odstavce 1 se stanoví postupem podle čl. 21 odst. 2.
Dokud nebudou tato opatření přijata, použijí se podmínky stanovené v článku 2 rozhodnutí Komise 94/650/ES [*] Úř. věst. L 252, 28.9.1994, s. 19. Rozhodnutí naposledy pozměněné rozhodnutím Komise 2000/441/ES (Úř. věst. L 176, 15.7.2000, s. 50).."
2. Článek 21 se nahrazuje tímto: "Článek 21
1. Komisi je nápomocen Stálý výbor pro osivo a sadbu v zemědělství, zahradnictví a lesnictví zřízený článkem 1 rozhodnutí Rady 66/399/EHS (dále jen "výbor").
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 4 a 7 rozhodnutí Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [*] Úř. věst. L 252, 28.9.1994, s. 19. Rozhodnutí naposledy pozměněné rozhodnutím Komise 2000/441/ES (Úř. věst. L 176, 15.7.2000, s. 50)..
Doba uvedená v čl. 4 odst. 3 rozhodnutí 1999/468/ES je jeden měsíc.
3. Výbor přijme svůj jednací řád."
Článek 3
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 1. března 2002.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 4
Tato směrnice vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/65/ES
ze dne 27. září 2001,
kterou se mění směrnice 78/660/EHS, 83/349/EHS a 86/635/EHS, pokud se jedná o pravidla oceňování pro roční účetní závěrky a konsolidované účetní závěrky některých forem společností, bank a ostatních finančních institucí
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 44 odst. 2 písm. g) této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy [3],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Podle článku 32 čtvrté směrnice Rady 78/660/EHS ze dne 25. července 1978 o ročních účetních závěrkách některých forem společností [4] se při oceňování položek vykazovaných v roční účetní závěrce vychází z principu nákladů na pořízení nebo nákladů na výrobu.
(2) Podle článku 33 směrnice 78/660/EHS mohou členské státy povolit nebo nařídit společnostem, aby určitá aktiva nově oceňovaly nebo oceňovaly metodou reprodukční hodnoty nebo aby položky uvedené v roční účetní závěrce oceňovaly jinými metodami, které jsou navrženy tak, aby vzaly v úvahu inflaci.
(3) Podle článku 29 sedmé směrnice Rady 83/349/EHS ze dne 13. června 1983 o konsolidovaných účetních závěrkách [5] se aktiva a pasiva zahrnovaná do konsolidované účetní závěrky oceňují v souladu s články 31 až 42 a 60 směrnice 78/660/EHS.
(4) Podle článku 1 směrnice Rady 86/635/EHS ze dne 8. prosince 1986 o ročních účetních závěrkách a konsolidovaných účetních závěrkách bank a ostatních finančních institucí [6] se aktiva a pasiva oceňují v souladu s články 31 až 42 směrnice 78/660/EHS, nestanoví-li směrnice 86/635/EHS jinak.
(5) Roční účetní závěrky a konsolidované účetní závěrky pojišťoven jsou sestavovány v souladu se směrnicí Rady 91/674/EHS ze dne 19. prosince 1991 o ročních účetních závěrkách a konsolidovaných účetních závěrkách pojišťoven [7].
Změny směrnic 78/660/EHS a 83/349/EHS se netýkají směrnice 91/674/EHS, avšak Komise může předložit obdobné návrhy na změnu uvedené směrnice po konzultaci s příslušným poradním výborem.
(6) Dynamická povaha mezinárodních finančních trhů vedla k širokému využívání nejen tradičních primárních finančních nástrojů, jako jsou akcie a dluhopisy, ale také různých forem derivátových finančních nástrojů, jako jsou futures, opce, forwardové transakce a swapy.
(7) Přední vydavatelé účetních standardů ve světě přecházejí při oceňování těchto finančních nástrojů od stávajícího modelu historických cen k modelu účtování v reálných hodnotách ("fair value").
(8) Sdělení Komise nazvané "Harmonizace účetnictví: nová strategie vůči mezinárodní harmonizaci" vyzvalo Evropskou unii, aby dbala na zachování souladu mezi účetními směrnicemi Společenství a vývojem ve vydávání mezinárodních účetních standardů, zejména v rámci International Accounting Standards Committee (IASC).
(9) K zachování takového souladu mezi mezinárodně uznávanými účetními standardy a směrnicemi 78/660/EHS, 83/349/EHS a 86/635/EHS je nutné tyto směrnice změnit, aby bylo možné oceňovat některá finanční aktiva a pasiva v reálných hodnotách.
To umožní evropským společnostem sestavovat výkazy v souladu se současným mezinárodním vývojem.
(10) Tato změna směrnic 78/660/EHS, 83/349/EHS a 86/635/EHS je v souladu se sdělením Komise Evropskému parlamentu a Radě ze dne 13. června 2000 o strategii Evropské unie v oblasti finančního výkaznictví, které navrhuje, aby společnosti kotované na burze cenných papírů používaly při sestavování konsolidovaných účetních závěrek uznávané mezinárodní účetní standardy.
Účelem této změny je umožnit uplatňování mezinárodního účetního standardu zabývajícího se účtováním a oceňováním finančních nástrojů.
(11) V zájmu srovnatelnosti finančních údajů v celém Společenství je nutné, aby členské státy zavedly u některých finančních nástrojů systém účtování v reálných hodnotách.
Členské státy by měly povolit zavedení takového systému u všech společností nebo jednotlivých typů společností, na které se vztahují směrnice 78/660/EHS, 83/349/EHS a 86/635/EHS, buď pro jejich roční účetní závěrky i pro konsolidované účetní závěrky, nebo pouze pro konsolidované účetní závěrky.
Dále by měly mít členské státy možnost nařídit zavedení takového systému u všech společností nebo jednotlivých druhů společností buď pro roční účetní závěrky i konsolidované účetní závěrky, nebo pouze pro konsolidované účetní závěrky.
(12) Účtování v reálných hodnotách by mělo být možné pouze u těch položek, kde existuje široká mezinárodní shoda o tom, že je vhodné je účtovat v reálných hodnotách.
Současná shoda je taková, že účtování v reálných hodnotách by se nemělo uplatňovat u všech finančních aktiv a pasiv, například ne u většiny finančních aktiv a pasiv vztahujících se k bankovnímu portfoliu ("banking book").
(13) Komentář k účetní závěrce by měl obsahovat určité informace týkající se finančních nástrojů v rozvaze, které byly oceněny reálnou hodnotou.
Výroční zpráva by měla uvádět cíle a postupy společnosti v oblasti řízení rizik ve vztahu k použitým finančním nástrojům.
(14) Derivátové finanční nástroje mohou mít závažný dopad na finanční pozici společností.
Zveřejňování údajů o derivátových finančních nástrojích a jejich reálné hodnotě se považuje za vhodné, i když společnost nepoužívá účtování v reálných hodnotách.
Aby se omezilo administrativní zatížení malých podniků, mělo by být členským státům umožněno malé společnosti od těchto požadavků na zveřejňování osvobodit.
(15) Účetnictví v oblasti finančních nástrojů je rychle se vyvíjející oblastí účetního výkaznictví, která vyžaduje pravidelné přezkoumání Komisí založené na praktických zkušenostech členských států s účtováním v reálných hodnotách,
PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 78/660/EHS se mění takto:
1. Vkládá se nový oddíl, který zní:
"ODDÍL 7a Oceňování reálnou hodnotou
Článek 42a
1. Odchylně od článku 32 členské státy za podmínek stanovených v odstavcích 2 až 4 tohoto článku povolí nebo nařídí u všech společností nebo typů společností oceňování finančních nástrojů včetně derivátů reálnou hodnotou.
Toto povolení nebo povinnost mohou být omezeny na konsolidované účetní závěrky ve smyslu směrnice 83/349/EHS.
2. Pro účely této směrnice se komoditní transakce, které jsou smluvní strany oprávněny vypořádat v hotovosti nebo jiným finančním nástrojem, považují za derivátové finanční nástroje, s výjimkou transakcí, které
a) byly uzavřeny a trvají, aby zajistily předpokládané požadavky společnosti na nákup, prodej nebo použití komodity;
b) byly od svého vzniku určeny k tomuto účelu a
c) mají být vypořádány dodávkou komodity.
3. Odstavec 1 se použije pouze na pasiva, která
a) jsou držena jako část obchodního portfolia nebo
b) jsou derivátovými finančními nástroji.
4. Ocenění podle odstavce 1 se nepoužije
a) na nederivátové finanční nástroje držené do jejich splatnosti;
b) na poskytnuté úvěry a pohledávky vytvořené společností, které nejsou drženy k obchodním účelům, a
c) na účasti v dceřiných podnicích, přidružených podnicích a společných podnicích, na kapitálové nástroje emitované společností, smlouvy o podmíněném protiplnění při podnikové kombinaci a jiné finanční nástroje s takovými zvláštními vlastnostmi, že by měly být podle obecného mínění účtovány odlišně od ostatních finančních nástrojů.
5. Odchylně od článku 32 mohou členské státy u některých aktiv a pasiv, která jsou v rámci systému zajišťovacího účetnictví v reálných hodnotách považována za zajištěné položky, nebo u identifikovaných částí takovýchto aktiv nebo pasiv povolit ocenění specifickou částkou vyžadovanou podle tohoto systému.
Článek 42b
1. Reálná hodnota uvedená v článku 42a se stanoví
a) podle tržní hodnoty u těch finančních nástrojů, pro které lze snadno identifikovat hodnověrný trh.
Nelze-li pro některý nástroj snadno zjistit tržní hodnotu, ale lze ji zjistit pro jeho jednotlivé složky nebo pro podobný nástroj, je možné odvodit tržní hodnotu z tržní hodnoty jednotlivých složek nebo podobného nástroje nebo
b) podle hodnoty vyplývající z obecně uznávaných oceňovacích modelů a technik u těch nástrojů, u kterých nelze snadno identifikovat hodnověrný trh.
Tyto oceňovací modely a techniky musí zajistit přijatelný odhad tržní hodnoty.
2. Finanční nástroje, které nelze spolehlivě ocenit žádnou z metod popsaných v odstavci 1, se oceňují postupem podle článků 34 až 42.
Článek 42c
1. Bez ohledu na čl. 31 odst. 1 písm. c) se v případě oceňování finančního nástroje postupem podle článku 42b zahrnuje změna hodnoty do výsledovky. Tato změna se však zahrne přímo do vlastního kapitálu do fondu z přecenění na reálnou hodnotu, pokud
a) je nástroj, o kterém je účtováno, zajišťovací nástroj v rámci systému zajišťovacího účetnictví, které umožňuje, aby některé nebo veškeré změny hodnoty nebyly uváděny ve výsledovce, nebo
b) se změna hodnoty týká kursového rozdílu vyplývajícího z měnové složky tvořící část čisté investice společnosti v zahraničním subjektu.
2. Členské státy mohou povolit nebo nařídit, aby změna hodnoty realizovatelného finančního aktiva, které není derivátovým finančním nástrojem, byla zahrnuta přímo do vlastního kapitálu do fondu z přecenění na reálnou hodnotu.
3. Fond z přecenění na reálnou hodnotu se upraví, pokud částky v něm uvedené již nejsou nutné k uplatňování odstavců 1 a 2.
Článek 42d
Bylo-li použito ocenění finančních nástrojů reálnou hodnotou, v komentáři k účetním závěrkám se uvedou
a) hlavní předpoklady, na kterých jsou založeny použité oceňovací modely a techniky, pokud byla reálná hodnota stanovena postupem podle čl. 42b odst. 1 písm. b);
b) v členění podle kategorií finančních nástrojů reálná hodnota, změny hodnoty zahrnuté přímo ve výsledovce a změny zahrnuté ve fondu z přecenění na reálnou hodnotu;
c) pro každou třídu derivátovových finančních nástrojů údaje o rozsahu a podstatě nástrojů, včetně hlavních podmínek a okolností, které mohou ovlivnit výši, časový průběh a určitost budoucích peněžních toků, a
d) tabulka s uvedením pohybů ve fondu z přecenění na reálnou hodnotu během účetního období."
2. V čl. 43 odst. 1:
a) se v bodě 10) slova "v článcích 31 a 34 až 42" nahrazují slovy "v článcích 31 a 34 až 42c" a
b) doplňuje se nový bod, který zní: "14) Nebylo-li použito ocenění finančních nástrojů reálnou hodnotou v souladu s oddílem 7a,
a) pro každou třídu derivátových finančních nástrojů:
i) reálnou hodnotu nástrojů, pokud lze tuto hodnotu stanovit některou z metod stanovených v čl. 42b odst. 1;
ii) údaje o rozsahu a podstatě nástroje a
b) pro finanční aktiva uvedená v článku 42a, jejichž zůstatková hodnota převyšuje jejich reálnou hodnotu a u kterých nebyla využita možnost provést úpravu hodnoty postupem podle čl. 35 odst. 1 písm. c) bodu aa),
i) účetní hodnotu a reálnou hodnotu buď jednotlivého aktiva, nebo vhodně stanoveného seskupení těchto jednotlivých aktiv;
ii) důvody, proč nebyla snížena účetní hodnota, včetně podstaty důkazů, které vedly společnost k přesvědčení, že účetní hodnota bude získána zpět."
3. V článku 44 se odst. 1 nahrazuje tímto: "1. Členské státy mohou povolit, aby společnosti uvedené v článku 11 sestavovaly zkrácený komentář ke své účetní závěrce bez údajů požadovaných v čl. 43 odst. 1 bodech 5) až 12) a bodě 14) písm. a). V komentáři k účetní závěrce však musí uvést údaje stanovené v čl. 43 odst. 1 bodě 6) souhrnně pro všechny položky, jichž se to týká."
4. V čl. 46 odst. 2 se doplňuje nové písmeno, které zní: "f) ve vztahu k používání finančních nástrojů u společnosti, má-li to význam pro posouzení jejích aktiv, pasiv, finanční pozice a zisku nebo ztráty,
- cíle a postupy společnosti při řízení finančních rizik, včetně její strategie pro zajištění všech hlavních typů předpokládaných transakcí, u kterých se používá zajišťovací účetnictví, a
- cenová rizika, úvěrová rizika a rizika související s likviditou a peněžními toky, kterým je společnost vystavena."
5. V čl. 59 odst. 2 písm. a) a b) se slova "podle článků 31 až 42" nahrazují slovy "podle oddílu 7 nebo 7a".
6. Vkládá se nový článek, který zní: "Článek 61a
Nejpozději k 1. lednu 2007 přezkoumá Komise články 42a až 42d, čl. 43 odst. 1 body 10) a 14), čl. 44 odst. 1, čl. 46 odst. 2 písm. f) a čl. 59 odst. 2 písm. a) a b) na základě zkušeností získaných při uplatňování těchto ustanovení o účtování v reálných hodnotách a s ohledem na mezinárodní vývoj v oblasti účetnictví, a případně předloží Evropskému parlamentu a Radě návrh na změnu výše uvedených článků."
Článek 2
Směrnice 83/349/EHS se mění takto:
1. V článku 29 se odstavec 1 nahrazuje tímto: "1. Aktiva a pasiva zahrnovaná do konsolidované účetní závěrky se oceňují podle jednotných metod a v souladu s oddíly 7 a 7a a článkem 60 směrnice 78/660/EHS."
2. V článku 34
a) se v bodě 10 slova "v článcích 31 a 34 až 42" nahrazují slovy "v článcích 31 a 34 až 42c" a
b) doplňují se nové body, které znějí: "14. Bylo-li použito ocenění finančních nástrojů reálnou hodnotou v souladu s oddílem 7a směrnice 78/660/EHS,
a) hlavní předpoklady, na kterých jsou založeny oceňovací modely a techniky, pokud byla reálná hodnota stanovena podle čl. 42b odst. 1 písm. b) uvedené směrnice;
b) v členění podle kategorií finančních nástrojů reálná hodnota, změny hodnoty zahrnuté přímo ve výsledovce, jakož i změny zahrnuté ve fondu z přecenění na reálnou hodnotu v souladu s článkem 42c uvedené směrnice;
c) pro každou třídu derivátových finančních nástrojů údaje o rozsahu a podstatě nástrojů, včetně hlavních podmínek a okolností, které mohou ovlivnit výši, časový průběh a určitost budoucích peněžních toků, a
d) tabulku s uvedením pohybů ve fondu z přecenění na reálnou hodnotu během účetního období.
15. Nebylo-li použito ocenění finančních nástrojů reálnou hodnotou v souladu s oddílem 7a směrnice 78/660/EHS,
a) pro každou třídu derivátových finančních nástrojů:
i) reálnou hodnotu nástrojů, pokud lze tuto hodnotu stanovit některou z metod stanovených v čl. 42b odst. 1 uvedené směrnice;
ii) údaje o rozsahu a podstatě nástroje a
b) pro finanční aktiva uvedená v článku 42a zmíněné směrnice, jejichž zůstatková hodnota převyšuje jejich reálnou hodnotu a u kterých nebyla využita možnost provést úpravu hodnoty podle čl. 35 odst. 1 písm. c) bodu aa) uvedené směrnice
i) účetní hodnotu a reálnou hodnotu buď jednotlivého aktiva, nebo vhodně stanoveného seskupení těchto jednotlivých aktiv;
ii) důvody, proč nebyla snížena účetní hodnota, včetně podstaty důkazů, které vedly společnost k přesvědčení, že účetní hodnota bude získána zpět."
3. V čl. 36 odst. 2 se doplňuje nové písmeno, které zní: "e) ve vztahu k používání finančních nástrojů společnostmi, má-li to význam pro posouzení aktiv, pasiv, finanční pozice a zisku nebo ztráty,
- cíle a postupy společností při řízení finančních rizik, včetně jejich strategie pro zajištění všech hlavních typů předpokládaných transakcí, u kterých se používá zajišťovací účetnictví, a
- vystavení cenovým rizikům, úvěrovým rizikům a rizikům souvisejícím s likviditou a peněžními toky."
4. Vkládá se nový článek, který zní: "Článek 50a
Nejpozději k 1. lednu 2007 přezkoumá Komise čl. 29 odst. 1, čl. 34 body 10, 14 a 15 a čl. 36 odst. 2 písm. e) na základě zkušeností získaných při uplatňování těchto ustanovení o účtování v reálných hodnotách a s ohledem na mezinárodní vývoj v oblasti účetnictví, a případně předloží Evropskému parlamentu a Radě návrh na změnu výše uvedených článků."
Článek 3
V článku 1 směrnice 86/635/EHS se odstavec 1 nahrazuje tímto: "1. Nestanoví-li tato směrnice jinak, použijí se na instituce uvedené v článku 2 této směrnice články 2, 3, čl. 4 odst. 1, 3 až 5, články 6, 7, 13, 14, čl. 15 odst. 3 a 4, články 16 až 21, 29 až 35, 37 až 41, čl. 42 první věta, články 42a až 42d, čl. 45 odst. 1, čl. 46 odst. 1 a 2, články 48 až 50, článek 50a, čl. 51 odst. 1, články 56 až 59 a články 61 a 61a směrnice 78/660/EHS. Ustanovení čl. 35 odst. 3, články 36, 37 a čl. 39 odst. 1 až 4 této směrnice se však nepoužijí v případě aktiv a pasiv, která se oceňují v souladu s oddílem 7a směrnice 78/660/EHS."
Článek 4
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 1. ledna 2004.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 5
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/77/ES
ze dne 27. září 2001
o podpoře elektřiny vyrobené z obnovitelných zdrojů energie na vnitřním trhu s elektřinou
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 175 odst. 1 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
s ohledem na stanovisko Výboru regionů [3],
v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy [4],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) V současné době je potenciál využívání obnovitelných zdrojů energie ve Společenství nedostatečný.
Společenství uznává potřebu podporovat obnovitelné zdroje energie jako prioritní opatření, jelikož jejich využívání přispívá k ochraně životního prostředí a k udržitelnému rozvoji.
Kromě toho umožňuje vytvořit lokální zaměstnanost, může mít pozitivní dopad na sociální soudržnost, přispět k bezpečnosti zásobování a umožňuje splnit rychleji cíle z Kjóta.
Proto je nutné zajistit, aby tento potenciál byl lépe využíván v rámci vnitřního trhu s elektřinou.
(2) Podpora elektřiny vyrobené z obnovitelných zdrojů energie je významnou prioritou Společenství, jak se uvádí v bílé knize o obnovitelných zdrojích energie (dále jen "bílá kniha"), z důvodů bezpečnosti a diverzifikace zásobování elektřinou, ochrany životního prostředí a sociální a hospodářské soudržnosti.
Toto schválila Rada ve svém usnesení ze dne 8. června 1998 o obnovitelných zdrojích energie [5] a Evropský parlament ve svém usnesení o bílé knize [6].
(3) Rostoucí využívání elektřiny vyrobené z obnovitelných zdrojů energie představuje důležitou část souboru opatření potřebných ke splnění Kjótského protokolu k Rámcové úmluvě Organizace spojených národů o změně klimatu a souboru politik potřebných ke splnění jiných závazků.
(4) Rada ve svých závěrech ze dne 11. května 1999 a Evropský parlament ve svém usnesení ze dne 17. června 1998 o elektřině z obnovitelných zdrojů energie [7] vyzvaly Komisi, aby předložila konkrétní návrh na rámec Společenství pro přístup elektřiny vyrobené z obnovitelných zdrojů energie na vnitřní trh.
Kromě toho Evropský parlament zdůraznil ve svém usnesení ze dne 30. března 2000 o elektřině z obnovitelných zdrojů energie a o vnitřním trhu s elektřinou [8], že pro dosažení výsledků a cílů Společenství jsou podstatné závazné a náročné cíle v oblasti obnovitelných zdrojů na vnitrostátní úrovni.
(5) Aby bylo ve střednědobém výhledu zajištěno proniknutí elektřiny vyrobené z obnovitelných zdrojů energie na trh, mělo by být od všech členských států vyžadováno, aby stanovily státní směrné cíle pro spotřebu elektřiny vyrobené z obnovitelných zdrojů.
(6) Tyto státní směrné cíle by měly být v souladu se všemi státními závazky, které jsou součástí závazků v rámci změny klimatu přijatých Společenstvím podle Kjótského protokolu.
(7) Komise by měla posoudit, jaký pokrok učinily členské státy směrem k dosažení svých státních směrných cílů a nakolik jsou státní směrné cíle v souladu s globálním směrným cílem dosažení podílu 12 % na hrubé domácí spotřebě elektřiny do roku 2010, přičemž by mělo být zváženo, že směrný cíl 12 % do roku 2010 obsažený v bílé knize za Společenství jako celek poskytuje užitečné vodítko pro zvýšení úsilí na úrovní Společenství a v jednotlivých členských státech a že je třeba mít na zřeteli rozdílné okolnosti v jednotlivých státech.
Je-li to nutné k dosažení těchto cílů, měla by Komise předložit Evropskému parlamentu a Radě návrhy, které mohou zahrnovat závazné cíle.
(8) Využívají-li členské státy jako zdroj energie odpad, musí dodržet současné právní předpisy Společenství o nakládání s odpadem.
Touto směrnicí nejsou dotčeny definice uvedené v příloze 2a a 2b směrnice Rady 75/442/EHS ze dne 15. července 1975 o odpadech [9].
Podpora obnovitelných zdrojů energie by měla být v souladu s cíli Společenství, zejména s ohledem na hierarchii zpracování odpadu.
Proto by nemělo být podporováno spalování netříděného komunálního odpadu v rámci budoucího systému podpory obnovitelných zdrojů energie, pokud by tím byla tato hierarchie narušena.
(9) Definice biomasy použitá v této směrnici nepředjímá použití jiné definice ve vnitrostátních právních předpisech za jiným účelem, než je uvedeno v této směrnici.
(10) Tato směrnice nevyžaduje od členských států, aby uznávaly nákup záruky původu od jiných členských států nebo odpovídající nákup elektřiny jako příspěvek ke splnění svého kvótního závazku.
Aby se však usnadnilo obchodování s elektřinou vyrobenou z obnovitelných zdrojů a aby se zvýšila průhlednost při výběru spotřebitele mezi elektřinou vyrobenou z neobnovitelných zdrojů energie a elektřinou vyrobenou z obnovitelných zdrojů energie, je nutná záruka původu této elektřiny.
Programy záruky původu samy neznamenají nárok na využití vnitrostátních systémů podpory vytvořených v jednotlivých členských státech.
Je důležité, aby byly těmito zárukami původu pokryty všechny formy elektřiny vyrobené z obnovitelných zdrojů energie.
(11) Je důležité jasně rozlišovat mezi zárukami původu a zaměnitelnými zelenými osvědčeními.
(12) Potřeba státní podpory ve prospěch obnovitelných zdrojů energie je uznávána v hlavních směrech Společenství o státní podpoře na ochranu životního prostředí [10], které kromě jiných možností zohledňují potřebu internalizovat vnější náklady na výrobu elektřiny.
Ustanovení Smlouvy, a zejména článků 87 a 88 uvedené smlouvy, se však i nadále vztahují na tuto státní podporu.
(13) Musí být vytvořen legislativní rámec pro trh s obnovitelnými zdroji energie.
(14) Členské státy provozují na vnitrostátní úrovni různé systémy podpory obnovitelných zdrojů energie, včetně zelených osvědčení, investiční pomoci, osvobození od daně nebo snížení daně, vrácení daně a programů přímé cenové podpory.
Důležitým prostředkem k dosažení účelu této směrnice je zaručit řádné fungování těchto systémů, dokud nezačne fungovat rámec Společenství, aby byla zachována důvěra investorů.
(15) Je příliš brzy na rozhodnutí o rámci Společenství týkajícím se programů podpory se zřetelem na omezené zkušenosti s vnitrostátními programy a v současné době poměrně nízký podíl dotované elektřiny vyrobené z obnovitelných zdrojů energie ve Společenství.
(16) Po dostatečném přechodném období je však nutné přizpůsobit programy podpory rozvíjejícímu se vnitřnímu trhu s elektřinou.
Je proto vhodné, aby Komise sledovala situaci a předložila zprávu o zkušenostech získaných při používání vnitrostátních programů.
V případě potřeby by Komise měla na základě závěrů této zprávy vypracovat návrh na rámec Společenství s ohledem na programy podpory elektřiny vyrobené z obnovitelných zdrojů energie.
Uvedený návrh by měl přispět k dosažení státních směrných cílů, být slučitelný se zásadami vnitřního trhu s elektřinou a zohlednit povahu různých obnovitelných zdrojů energie společně s různými technologiemi a zeměpisnými rozdíly.
Měl by rovněž podporovat využívání obnovitelných zdrojů energie účinným způsobem, být jednoduchý a současně co nejúčinnější, zejména pokud jde o náklady, a měl by zahrnovat dostatečná přechodná období v délce nejméně sedmi let, zachovat důvěru investorů a předejít ztraceným nákladům.
Tento rámec by měl umožnit, aby elektřina z obnovitelných zdrojů energie mohla soutěžit s elektřinou vyrobenou z neobnovitelných zdrojů energie a omezit náklady pro spotřebitele a současně střednědobě snížit potřebu veřejné podpory.
(17) Zvýšené pronikání elektřiny vyrobené z obnovitelných zdrojů energie na trh umožní dosáhnout velkých úspor a tím i snížit náklady.
(18) Je důležité využít sílu tržních sil a vnitřního trhu a učinit elektřinu vyrobenou z obnovitelných zdrojů energie konkurenceschopnou a atraktivní pro evropské občany.
(19) Při podpoře vývoje trhu s obnovitelnými zdroji energie je nutné zohlednit pozitivní dopad na regionální a místní možnosti vývoje, vývozní možnosti, sociální soudržnost a možnosti zaměstnání, zejména pokud jde o malé a střední podniky a nezávislé výrobce energie.
(20) Měla by se zohlednit specifická struktura odvětví obnovitelných zdrojů energie, zejména při přezkoumání správních postupů pro získání povolení stavět zařízení vyrábějící elektřinu z obnovitelných zdrojů energie.
(21) Za určitých okolností není možné zajistit úplný přenos a distribuci elektřiny vyrobené z obnovitelných zdrojů energie, aniž by byla dotčena spolehlivost a bezpečnost distribuční soustavy, a proto záruky v tomto ohledu mohou zahrnovat finanční vyrovnání.
(22) Náklady na připojení nových výrobců elektřiny z obnovitelných zdrojů energie by měly být objektivní, průhledné a nediskriminační a měl by se pečlivě zohlednit prospěch, který přinášejí distribuční soustavě usazená výrobní zařízení.
(23) Jelikož obecných cílů navrhované akce nemůže být dosaženo uspokojivě na úrovni členských států, a proto, z důvodu jejího rozsahu a účinků, jich může být lépe dosaženo na úrovni Společenství, může Společenství podle zásady subsidiarity přijmout opatření stanovená v článku 5 Smlouvy.
Jejich podrobné provedení by však mělo být ponecháno členským státům, tedy každému členskému státu by mělo být umožněno, aby si vybral systém, který nejlépe odpovídá jeho zvláštní situaci.
V souladu se zásadou proporcionality, jak je stanoveno v uvedeném článku, nepřekračuje tato směrnice rámec toho, co je k dosažení těchto cílů nezbytné,
PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Účel
Účelem této směrnice je podporovat zvýšení příspěvku obnovitelných zdrojů energie k výrobě elektřiny na vnitřním trhu s elektřinou a vytvořit základnu pro odpovídající budoucí rámec Společenství.
Článek 2
Definice
Pro účely této směrnice se používají tyto definice:
a) "obnovitelnými zdroji energie" se rozumějí obnovitelné nefosilní zdroje energie (vítr, sluneční energie, geotermální energie, energie vln a přílivu, energie vody, biomasa, plyn ze skládek, z čistíren odpadních vod a bioplyny);
b) "biomasou" se rozumí biologicky rozložitelná část výrobků, odpadů a zbytků ze zemědělství (včetně rostlinných a živočišných látek), lesnictví a souvisejících průmyslových odvětví, a rovněž biologicky rozložitelná část průmyslového a komunálního odpadu;
c) "elektřinou vyrobenou z obnovitelných zdrojů energie" se rozumí elektřina vyrobená v zařízeních, která využívají pouze obnovitelné zdroje energie, a část elektřiny vyrobené z obnovitelných zdrojů energie v hybridních zařízeních, která využívají i konvenční zdroje energie, a to včetně obnovitelné elektrické energie používané k doplnění akumulačních systémů, ale s výjimkou elektřiny vyrobené jako výsledek těchto akumulačních systémů;
d) "spotřebou elektřiny" se rozumí výroba elektřiny ve státě, včetně vlastní výroby, s připočtením dovozů a odečtením vývozů (hrubá národní spotřeba elektřiny).
Kromě toho se používají definice uvedené ve směrnici Evropského parlamentu a Rady 96/92/ES ze dne 19. prosince 1996 o společných pravidlech pro vnitřní trh s elektřinou [11].
Článek 3
Státní směrné cíle
1. Členské státy přijmou vhodná opatření na podporu větší spotřeby elektřiny vyrobené z obnovitelných zdrojů energie v souladu se státními směrnými cíli uvedenými v odstavci 2.
Tyto kroky musí být úměrné cíli, kterého má být dosaženo.
2. Nejpozději do 27. října 2002 a poté každých pět let členské státy přijmou a zveřejní zprávu, ve které budou stanoveny státní směrné cíle týkající se budoucí spotřeby elektřiny vyrobené z obnovitelných zdrojů energie vyjádřené jako procentní sazba spotřeby elektřiny na dalších deset let.
Zpráva také uvede opatření, která byla na vnitrostátní úrovni přijata nebo která jsou plánována k dosažení těchto státních směrných cílů.
Při stanovení těchto cílů do roku 2010 členské státy
- zohlední referenční hodnoty uvedené v příloze,
- zajistí, aby byly cíle slučitelné se všemi státními závazky přijatými v rámci závazků týkajících se ochrany klimatu, které Společenství přijalo podle Kjótského protokolu k Rámcové úmluvě Organizace spojených národů o změně klimatu.
3. Členské státy zveřejní poprvé nejpozději do 27. října 2003 a poté každé dva roky zprávu, která zahrnuje analýzu pokroku dosaženého při plnění státních směrných cílů při zohlednění zejména těch klimatických faktorů, které mohou ovlivnit dosažení těchto cílů, a která uvádí, v jakém rozsahu jsou učiněná opatření v souladu se státními závazky k ochraně klimatu.
4. Na základě zpráv členských států uvedených v odstavcích 2 a 3 Komise posoudí, v jaké míře:
- učinily členské státy pokrok směrem k dosažení svých státních směrných cílů,
- jsou státní směrné cíle v souladu s globálním směrným cílem 12 % hrubé národní spotřeby elektřiny v roce 2010 a zejména s 22,1 % podílem elektřiny vyrobené z obnovitelných zdrojů energie na celkové spotřebě elektřiny ve Společenství do roku 2010.
Komise zveřejní své závěry ve zprávě poprvé nejpozději do 27. října 2004 a poté každé dva roky.
Tato zpráva bude případně doprovázena vhodnými návrhy pro Evropský parlament a Radu.
Dojde-li Komise ve své zprávě uvedené ve druhém pododstavci k závěru, že státní směrné cíle pravděpodobně nejsou v souladu s globálním směrným cílem z důvodů, které jsou neopodstatněné nebo z důvodů, které nejsou založeny na nových vědeckotechnických důkazech, uvede v návrzích vhodnou formou státní cíle včetně případných závazných cílů.
Článek 4
Programy podpory
1. Aniž jsou dotčeny články 87 a 88 Smlouvy, vyhodnotí Komise uplatňování systémů užívaných v členských státech, podle nichž výrobce elektřiny dostává přímou nebo nepřímou podporu na základě nařízení vydaných orgány veřejné moci, a jež by mohly mít za následek omezení obchodu, přičemž se má za to, že tyto systémy přispívají k cílům stanoveným v článcích 6 a 174 Smlouvy.
2. Komise nejpozději do 27. října 2005 předloží podrobně dokumentovanou zprávu o zkušenostech získaných při uplatňování a současné existenci různých systémů uvedených v odstavci 1.
Zpráva posoudí úspěch programů podpory uvedených v odstavci 1, včetně účinnosti nákladů, při podpoře spotřeby elektřiny vyrobené z obnovitelných zdrojů elektřiny v souladu s státními směrnými cíli uvedenými v čl. 3 odst.
2. Tato zpráva je případně doprovázena návrhem na rámec Společenství s ohledem na programy podpory pro elektřinu vyrobenou z obnovitelných zdrojů energie.
Návrh na rámec by měl
a) přispět k dosažení státních směrných cílů;
b) být slučitelný se zásadami vnitřního trhu s elektřinou;
c) zohlednit povahu různých obnovitelných zdrojů energie, společně s různými technologiemi a zeměpisnými rozdíly;
d) podporovat využívání obnovitelných zdrojů energie účinným způsobem, být jednoduchý a současně co nejúčinnější, zejména pokud jde o náklady;
e) zahrnovat dostatečná přechodná období pro vnitrostátní programy podpory v délce nejméně sedmi let a zachovat si důvěru investorů.
Článek 5
Záruka původu elektřiny vyrobené z obnovitelných zdrojů energie
1. Členské státy zajistí nejpozději do 27. října 2003, aby mohl být zaručen původ elektřiny vyrobené z obnovitelných zdrojů energie jako takové ve smyslu této směrnice podle objektivních, průhledných a nediskriminačních kritérií stanovených každým členským státem.
Zajistí, aby byla za tímto účelem na žádost vydávána záruka původu.
2. Členské státy mohou jmenovat jeden nebo více příslušných subjektů nezávislých na výrobních a distribučních činnostech, aby dohlížely na vydávání těchto záruk původu.
3. Záruka původu musí
- uvádět zdroj energie, ze kterého byla elektřina vyrobena, datum a místo výroby a v případě vodních elektráren i kapacitu,
- umožňovat výrobcům elektřiny z obnovitelných zdrojů, aby prokázali, že elektřina, kterou prodávají, je vyrobena z obnovitelných zdrojů energie ve smyslu této směrnice.
4. Záruky původu vydávané podle odstavce 2 by měly být vzájemně uznávány členskými státy výlučně jako důkaz bodů uvedených v odstavci 3.
Odmítnutí uznat záruku původu jako takový důkaz, zejména z důvodů souvisejících s prevencí podvodů, musí být založeno na objektivních, průhledných a nediskriminačních kritériích.
V případě odmítnutí uznat záruku původu může Komise donutit stranu, která odmítla záruku uznat, aby ji uznala, zejména s ohledem na objektivní, průhledná a nediskriminační kritéria, na nichž se toto uznání zakládá.
5. Členské státy nebo příslušné subjekty vytvoří vhodné systémy, aby bylo zajištěno, že záruky původu jsou jak přesné, tak spolehlivé, a ve zprávě uvedené v čl. 3 odst. 3 uvedou opatření, která byla přijata k zajištění spolehlivosti systému záruk.
6. Po konzultaci s členskými státy zváží Komise ve zprávě uvedené v článku 8 formu a způsoby, které by mohly členské státy použít pro záruky původu elektřiny vyrobené z obnovitelných zdrojů energie.
V případě potřeby navrhne Komise v tomto ohledu Evropskému parlamentu a Radě přijetí společných pravidel.
Článek 6
Správní postupy
1. Členské státy nebo příslušné subjekty jmenované členskými státy vyhodnotí stávající právní a správní rámec s ohledem na povolovací řízení nebo jiné postupy stanovené v článku 4 směrnice 96/92/ES, které platí pro výrobní zařízení vyrábějící elektřinu z obnovitelných zdrojů energie, za účelem
- snížení regulativních a neregulativních překážek při zvyšování výroby elektřiny z obnovitelných zdrojů energie,
- zjednodušení a urychlení postupů na vhodné správní úrovni a
- zajištění objektivních, průhledných a nediskriminačních pravidel a zohlednění zvláštností různých technologií u obnovitelných zdrojů energie.
2. Členské státy zveřejní nejpozději do 27. října 2003 zprávu o hodnocení podle odstavce 1, případně s uvedením přijatých opatření.
Účelem této zprávy je poskytnout přehled o dosaženém stupni, je-li to vhodné v souvislostech vnitrostátních právních předpisů, zejména při
- koordinaci mezi různými správními orgány s ohledem na lhůty, přijímání a vyřizování žádostí o povolení,
- vypracování případných zásad pro činnosti uvedené v odstavci 1 a proveditelnosti rychlého plánovacího postupu pro výrobce elektřiny z obnovitelných zdrojů energie a
- jmenování subjektů, které jednají jako prostředníci ve sporech mezi orgány zodpovědnými za vydávání povolení a žadateli o toto povolení.
3. Komise posoudí ve zprávě uvedené v článku 8 a na základě zpráv členských států uvedených v odstavci 2 tohoto článku nejlepší praxe se zřetelem na dosažení cílů uvedených v odstavci 1.
Článek 7
Otázky související s distribuční soustavou
1. Aniž je dotčeno zachování spolehlivosti a bezpečnosti distribuční soustavy, přijmou členské státy potřebná opatření k zajištění toho, aby provozovatelé přenosových a distribučních soustav zaručili na svém území přenos a distribuci elektřiny vyrobené z obnovitelných zdrojů energie.
Mohou rovněž stanovit přednostní přístup elektřině vyrobené z obnovitelných zdrojů do distribuční soustavy.
Pokud jde o distribuci elektřiny, dají provozovatelé přenosových soustav přednost výrobním zařízením využívajícím obnovitelné zdroje energie, pokud to provozování vnitrostátního elektrického systému umožňuje.
2. Členské státy zavedou právní rámec nebo požádají provozovatele přenosových a distribučních soustav o vypracování a zveřejnění jejich jednotných pravidel pro hrazení nákladů na technické úpravy, jako je připojení na distribuční soustavu a posílení distribuční soustavy, které jsou nutné pro začlenění nových výrobců dodávajících do propojené distribuční soustavy elektřinu vyrobenou z obnovitelných zdrojů.
Tato pravidla musí být založena na objektivních, průhledných a nediskriminačních kritériích, která zohledňují zejména všechny náklady a výhody související s připojením těchto výrobců na distribuční soustavu.
V těchto pravidlech mohou být uvedeny různé typy připojení.
3. Členské státy mohou případně vyžadovat od provozovatelů přenosových a distribučních soustav, aby hradili zčásti nebo zcela náklady uvedené v odstavci 2.
4. Od provozovatelů přenosových a distribučních soustav se vyžaduje, aby poskytli každému novému výrobci, který se chce připojit, komplexní a podrobný odhad nákladů souvisejících s připojením.
Členské státy mohou povolit výrobcům elektřiny z obnovitelných zdrojů energie, kteří se chtějí připojit na soustavu, aby vypsali veřejnou soutěž na práce související s připojením.
5. Členské státy zavedou právní rámec nebo požádají provozovatele přenosových a distribučních soustav o vypracování a zveřejnění jejich jednotných pravidel pro rozdělení nákladů na zařízení soustavy, jako je připojení na distribuční soustavu a posílení distribuční soustavy, mezi všechny výrobce, kteří je využívají.
Rozdělení nákladů musí být zajištěno systémem, který je založen na objektivních, průhledných a nediskriminačních kritériích zohledňujících prospěch, který mají z připojení dříve i později připojení výrobci a rovněž provozovatelé přenosových a distribučních soustav.
6. Členské státy zajistí, aby započtení poplatků za přenos a distribuci nediskriminovalo elektřinu z obnovitelných zdrojů energie, včetně zejména elektřiny z obnovitelných zdrojů energie, vyrobené v okrajových oblastech, například ostrovních regionech a regionech s nízkou hustotou obyvatelstva.
Členské státy případně zavedou právní rámec nebo požádají provozovatele přenosových a distribučních soustav o zajištění toho, aby poplatky za přenos a distribuci elektřiny ze zařízení, která využívají obnovitelné zdroje, odrážely realizovatelné nákladové výhody vyplývající z připojení zařízení na soustavu.
Tyto nákladové výhody mohou vzniknout z přímého užití nízkonapěťové distribuční soustavy.
7. Členské státy posoudí ve zprávě uvedené v čl. 6 odst. 2 opatření, která mají být přijata, aby se usnadnil přístup elektřiny vyrobené z obnovitelných zdrojů do distribuční soustavy. Tato zpráva mimo jiné přezkoumá proveditelnost zavedení dvousměrného měření.
Článek 8
Souhrnná zpráva
Na základě zpráv členských států podle čl. 3 odst. 3 a čl. 6 odst. 2 předloží Komise Evropskému parlamentu a Radě nejpozději do 31. prosince 2005 a poté každých pět let přehlednou zprávu o provádění této směrnice.
Tato zpráva
- posoudí pokrok, který byl učiněn při zohlednění vnějších nákladů na elektřinu vyrobenou z neobnovitelných zdrojů energie, a dopad veřejné podpory poskytnuté na výrobu elektřiny,
- zohlední možnost členských států splnit státní směrné cíle stanovené v čl. 3 odst. 2, globální směrný cíl uvedený v čl. 3 odst. 4 a diskriminaci u různých zdrojů energie.
Komise případně předloží Evropskému parlamentu a Radě společně se zprávou další návrhy.
Článek 9
Provedení
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 27. října 2003.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 10
Vstup v platnost
Tato směrnice vstupuje v platnost dnem vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Článek 11
Určení
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Komise 2001/78/ES
ze dne 13. září 2001,
kterou se mění příloha IV směrnice Rady 93/36/EHS, přílohy IV, V a VI směrnice Rady 93/37/EHS, přílohy III a IV směrnice Rady 92/50/EHS ve znění směrnice 97/52/ES, a přílohy XII až XV, XVII a XVIII směrnice Rady 93/38/EHS ve znění směrnice 98/4/ES
(Směrnice o použití jednotných formulářů při zveřejňování vyhlášení veřejné zakázky)
(Text s významem pro EHP)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 92/50/EHS ze dne 18. června 1992 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na služby [1] ve znění směrnice 97/52/ES [2], a zejména na článek 22 uvedené směrnice, směrnici Rady 93/36/EHS ze dne 14. června 1993 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na dodávky [3] ve znění směrnice 97/52/ES, a zejména na článek 14 uvedené směrnice, směrnici Rady 93/37/EHS ze 14. června 1993 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na stavební práce [4] ve znění směrnice 97/52/ES, a zejména na čl. 35 odst. 2 uvedené směrnice, a na směrnici Rady 93/38/EHS ze dne 14. června 1993 o postupech při zadávání zakázek subjekty působícími v odvětví vodního hospodářství, energetiky, dopravy a telekomunikací [5] ve znění směrnice 98/4/ES [6], a zejména na čl. 39 odst. 2 a čl. 40 odst. 2 a 3 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Směrnice 92/50/EHS, 93/36/EHS, 93/37/EHS a 93/38/EHS stanoví, že zakázky, na které se vztahují, musí být zveřejněny v Úředním věstníku Evropských společenství, a uvádějí, jaké informace musí vyhlášení obsahovat; tyto směrnice rovněž stanoví vzory, podle kterých musí být vyhlášení vypracována; tato povinnost vyplývá z čl. 9 odst. 4 směrnice 93/36/EHS, čl. 11 odst. 6 směrnice 93/37/EHS, čl. 17 odst. 1 směrnice 92/50/EHS a čl. 21 odst. 1 a 4, čl. 22 odst. 2 a čl. 24 odst. 1 směrnice 93/38/EHS.
(2) Komise přijala dne 24. října 1991 doporučení (91/561/EHS) [7] a dne 30. prosince 1992 sdělení [8]; doporučuje se proto použití určitých vzorových vyhlášení zakázek na dodávky a stavební práce.
Tyto vzory jsou odlišné od vzorových vyhlášení uvedených v přílohách uvedených směrnic.
(3) Vzory stanovené v uvedených směrnicích je nyní třeba pozměnit tak, aby přispěly ke zjednodušení provádění pravidel týkajících se zveřejňování, a zároveň je přizpůsobit elektronickým prostředkům vyvíjeným v rámci informačního systému pro veřejné zakázky (SIMAP), který zavedla Komise ve spolupráci s členskými státy.
Navíc používání standardních formulářů a možné používání společného slovníku pro veřejné zakázky (CPV) přispěje k větší průhlednosti na trhu.
Pro zpřehlednění je vhodné nahradit výše uvedené přílohy standardním formulářem.
(4) Opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem jak Poradního výboru pro veřejné zakázky, tak Poradního výboru pro zakázky v odvětví telekomunikací,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Příloha IV směrnice 93/36/EHS se nahrazuje přílohou I této směrnice.
2. Přílohy IV, V a VI směrnice 93/37/EHS se nahrazují zněním příloh II, III a IV této směrnice.
3. Přílohy III a IV směrnice 92/50/EHS se nahrazují přílohami V a VI této směrnice.
4. Přílohy XII až XV, XVII a XVIII směrnice 93/38/EHS se nahrazují přílohami VII až XII této směrnice.
Článek 2
1. Členské státy přijmou opatření nezbytná pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. května 2002.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Opatření uvedená v článku 1 přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 3
Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Směrnice Komise 2001/79/ES
ze dne 17. září 2001,
kterou se mění směrnice Rady 87/153/EHS, kterou se stanoví hlavní zásady pro vyhodnocování doplňkových látek ve výživě zvířat
(Text s významem pro EHP)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 70/524/EHS ze dne 23. listopadu 1970 o doplňkových látkách v krmivech1, naposledy pozměněnou směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2001/46/ES2, a zejména na článek 5 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) v důsledku vývoje vědeckotechnických poznatků by směrnice Rady 87/153/EHS ze dne 16. února 1987, kterou se stanoví hlavní zásady pro vyhodnocování doplňkových látek v krmivech3, naposledy pozměněná směrnicí 95/11/ES4, měla být změněna;
(2) je zjevné, že vzrůstající převaha bakterií rezistentních vůči antibiotikům se do značné míry dotýká veřejného zdraví.
Rezistence způsobená užíváním antibiotik jako doplňkových látek v krmivech přispívá k celkové resistenci.
Hlavní zásady pro doplňkové látky jiné než mikroorganismy a enzymy by tedy měly být doplněny o požadavek, aby dokumentace obsahovala posouzení rizika selekce a/nebo přenosu rezistence na antibiotika a jakékoliv persistence nebo zvýšeného uvolňování enteropatogenů, aby byla zajištěna bezpečnost užití těchto doplňkových látek.
Pro tento účel je třeba stanovit, jaké údaje jsou nezbytné k posouzení rizika a jaká metodologie má být přitom použita;
(3) tyto hlavní zásady je třeba doplnit o kritéria pro posouzení rizik pro spotřebitele, jež by mohla vyplývat z konzumace potravin obsahujících rezidua doplňkových látek nebo jejich metabolity.
Na základě studií o reziduích by měly být případně stanoveny maximální limity reziduí (MLR) a ochranné lhůty;
(4) dopad doplňkových látek v krmivech na životní prostředí je významný, jelikož doplňkové látky se obvykle užívají po dlouhou dobu. Proto by výše uvedené hlavní zásady měly být doplněny kritérii pro posouzení rizika škodlivého účinku buď doplňkové látky samotné nebo produktů z ní odvozených na životní prostředí, ať už přímo nebo vyloučených zvířaty do životního prostředí.
Pro určení tohoto dopadu se musí přijmout postupné kroky, založené na první a druhé fázi studií;
(5) hlavní zásady musí být doplněny o požadavek co nejobsáhlejších informací o možné míře vystavení pracovníků a uživatelů působení doplňkových látek.
Toto vystavení by mělo být vyhodnoceno, aby mohla být přijata vhodná opatření;
(6) důvěra v kvalitu a objektivitu dokumentace by se zvýšila, pokud by tato dokumentace byla doplněna o kritickou analýzu provedenou nezávislou osobou, která je uznávaným znalcem v dotyčné oblasti.
V hlavních zásadách by měly vymezeny body, na které se má tato zpráva zaměřit;
(7) zkušenost ukázala, že hlavní zásady musí být doplněny specifičtějšími kritérii týkajícími se zkoušek účinnosti;
(8) čl. 9b odst. 1 směrnice Rady 70/524/EHS stanoví, že doplňkovým látkám uvedeným v čl. 2 bodě aaa) této směrnice se nejprve uděluje povolení na dobu deseti let a poté může držitel povolení požádat o jeho prodloužení na dobu dalších deseti let. Je nutné stanovit hlavní zásady týkající se informací, které musí být obsaženy v takové žádosti o prodloužení a v průvodní dokumentaci;
9c odst. 3 směrnice Rady 70/524/EHS stanoví, že po uplynutí desetileté lhůty od prvního povolení látky, mohou být výsledky celkového nebo částečného hodnocení údajů a informací obsažených v dokumentaci předložené za účelem prvního povolení použity ve prospěch jiných osob žádajících o povolení k uvádění této látku do oběhu.
Proto je nutné stanovit hlavní zásady týkající se informací, které musí být přesto uvedeny v žádosti a v průvodní dokumentaci;
(10) je třeba přihlížet k vědeckotechnických poznatkům;
(11) z důvodu větší přehlednosti je vhodné rozlišovat hlavní zásady, které se vztahují na jiné doplňkové látky než mikroorganismy a enzymy, a na ty, které se vztahují na mikroorganismy a enzymy;
(12) tyto hlavní zásady byly stanoveny na základě zprávy Vědeckého výboru pro výživu zvířat o přezkoumání hlavních zásad pro vyhodnocování doplňkových látek ve výživě zvířat (přijata dne 22. října 1999);
(13) opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro krmiva,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Příloha směrnice 87/153/EHS se mění takto:
Za název se vkládá znění uvedené v příloze této směrnice.
Článek 2
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. ledna 2002.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 3
Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/80/ES
ze dne 23. října 2001
o omezení emisí některých znečišťujících látek do ovzduší z velkých spalovacích zařízení
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 175 odst. 1 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
po konzultaci s Výborem regionů,
v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy [3],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Směrnice Rady 88/609/EHS ze dne 24. listopadu 1988 o omezení emisí některých znečišťujících látek z velkých spalovacích zařízení do ovzduší [4] přispěla ke snížení a regulaci emisí do atmosféry z velkých spalovacích zařízení; měla by být v zájmu vyjasnění přepracována.
(2) Pátý akční program pro životní prostředí [5] si klade za cíl s ohledem na kvalitu ovzduší nikdy nepřekročit kritickou zátěž a kritickou úroveň některých acidifikujících znečišťujících látek, jako je oxid siřičitý (SO2) a oxidy dusíku (NOx), aby mohli být všichni lidé účinně chráněni proti známým zdravotním rizikům způsobeným znečištěním ovzduší.
(3) Všechny členské státy podepsaly Göteborgský protokol (UNECE) ze dne 1. prosince 1999 k úmluvě Evropské hospodářské komise Organizace spojených národů o dálkovém znečišťování ovzduší přesahujícím hranice států z roku 1979 k omezování acidifikace, eutrofizace a přízemního ozonu, který obsahuje mimo jiné i závazek omezit emise oxidu siřičitého a oxidů dusíku.
(4) Komise zveřejnila sdělení o strategii Společenství v boji proti acidifikaci, ve kterém se konstatuje, že nedílnou součástí této strategie je revize směrnice 88/609/EHS s dlouhodobým cílem omezit emise oxidu siřičitého a oxidů dusíku natolik, aby se depozice a koncentrace snížily pod kritickou zátěž a kritickou úroveň.
(5) V souladu se zásadou subsidiarity, jak je stanovena v článku 5 Smlouvy, nelze cíle snížení acidifikujících emisí z velkých spalovacích zařízení uspokojivě dosáhnout, jednají-li členské státy samostatně, neboť tento nekoordinovaný postup neposkytuje záruky dosažení požadovaných cílů.
Vzhledem k nutnosti snížit objem acidifikujících emisí na území celého Společenství je účinnější přijmout opatření na úrovni Společenství.
(6) K emisím oxidu siřičitého a oxidů dusíku ve Společenství výraznou měrou přispívají stávající velká spalovací zařízení, a tyto emise je nezbytné snížit.
Proto je nutné upravit přístup k odlišným charakteristikám odvětví velkých spalovacích zařízení v členských státech.
(7) Směrnice Rady 96/61/ES ze dne 24. září 1996 o integrované prevenci a omezování znečištění [6] stanoví integrovaný přístup k prevenci a omezování znečištění, ve kterém jsou souhrnně zváženy všechny stránky vlivu zařízení na životní prostředí; do působnosti této směrnice patří spalovací zařízení se jmenovitým tepelným příkonem vyšším než 50 MW. Podle čl.
15 odst. 3 uvedené směrnice zveřejní Komise každé tři roky soupis hlavních emisí a jejich zařízení, vypracovaný na základě údajů poskytnutých členskými státy.
Podle článku 18 uvedené směrnice, na návrh Komise a v souladu s postupy určenými Smlouvou stanoví Rada mezní hodnoty emisí, které vyžadují opatření na úrovni Společenství, zejména na základě výměny informací podle článku 16 uvedené směrnice.
(8) Dodržování mezních hodnot emisí stanovených v této směrnici by se mělo považovat za nutnou, avšak nikoli postačující podmínku pro dosažení souladu s požadavky směrnice 96/61/ES, pokud jde o využití nejlepších dostupných technik.
Takový soulad může zahrnovat i přísnější mezní hodnoty emisí, mezní hodnoty emisí pro další látky a média a další příslušné podmínky.
(9) Průmyslové zkušenosti se zaváděním technik ke snižování znečišťujících emisí z velkých spalovacích zařízení byly získávány po dobu 15 let.
(10) Protokol o těžkých kovech k Úmluvě EHK OSN o dálkovém znečišťování přesahujícím hranice států doporučuje přijmout opatření ke snížení množství těžkých kovů emitovaných některými zařízeními.
Je známo, že snížením emisí prachu pomocí zařízení na odlučování prachu se sníží emise těžkých kovů vázaných na tyto částice.
(11) Důležitou součást odvětví velkých spalovacích zařízení představují zařízení na výrobu elektřiny.
(12) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 96/92/ES ze dne 19. prosince 1996 o společných pravidlech pro vnitřní trh s elektrickou energií [7] by měla mít mimo jiné vliv na rozdělování nových výrobních kapacit mezi nově příchozí subjekty do odvětví.
(13) Společenství se zavazuje snížit emise oxidu uhličitého.
Pokud je to proveditelné, je kombinovaná výroba tepla a elektřiny cennou možností k výraznému zvýšení celkové účinnosti využití paliv.
(14) Výrazně se zvyšuje využití zemního plynu při výrobě elektřiny a tento trend bude pravděpodobně pokračovat, zejména prostřednictvím využití plynových turbín.
(15) S ohledem na zvyšování výroby energie z biomasy vzniká pro toto palivo oprávněná potřeba zvláštních emisních norem.
(16) Rozhodnutí Rady ze dne 24. února 1997 o strategii Společenství pro nakládání s odpady [8] zdůrazňuje potřebu podpory opětného využití odpadu a stanoví, že pro provoz zařízení ke spalování odpadu by za účelem zajištění vysoké úrovně ochrany životního prostředí měly platit příslušné emisní normy.
(17) V průmyslu byly získány zkušenosti s využitím technik a zařízení pro měření hlavních znečišťujících látek emitovaných velkými spalovacími zařízeními.
Evropský výbor pro normalizaci (CEN) zahájil činnost k vytvoření rámce, který zajistí dosažení srovnatelných výsledků měření ve Společenství a bude zárukou vysoké úrovně kvality těchto měření.
(18) Je nezbytné zlepšit znalosti o emisích hlavních znečišťujících látek z velkých spalovacích zařízení.
Aby se zachytila skutečně typická úroveň znečištění způsobeného zařízením, měly by se informace o nich doplnit poznatky o spotřebě energie.
(19) Tato směrnice se nedotýká lhůt, ve kterých musí členské státy provést směrnici 88/609/EHS ve svých právních předpisech,
PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Tato směrnice se vztahuje na spalovací zařízení, jejichž jmenovitý tepelný příkon je 50 MW nebo vyšší bez ohledu na typ použitého paliva (tuhé, kapalné nebo plynné).
Článek 2
Pro účely této směrnice se:
1. "emisemi" rozumí uvolňování látek ze spalovacího zařízení do ovzduší;
2. "odpadními plyny" rozumějí plyny obsahující tuhé, kapalné nebo plynné emise; jejich objemový průtok se vyjadřuje v metrech krychlových za hodinu při standardní teplotě (273 K) a tlaku (101,3 kPa) po korekci na obsah vodní páry a udává se jako "Nm3 h-1";
3. "mezní hodnotou emisí" rozumí přípustné množství látky obsažené v odpadních plynech ze spalovacího zařízení, které smí být vypuštěno do ovzduší v daném časovém období. Vypočítá se jako poměr hmotnosti příslušné látky k objemu odpadních plynů vyjádřený v mg/Nm3 za předpokladu, že objemový obsah kyslíku v odpadním plynu je 3 % u kapalných a plynných paliv, 6 % u tuhých paliv a 15 % u plynových turbín;
4. "stupněm odsíření" rozumí poměr množství síry odloučené v místě spalovacího zařízení v daném časovém úseku k množství síry obsaženému v palivu, které bylo do spalovacího zařízení přivedeno a použito ve stejném časovém úseku;
5. "provozovatelem" rozumí fyzická nebo právnická osoba, která provozuje spalovací zařízení, nebo která má k tomuto zařízení rozhodující ekonomickou pravomoc nebo na ni byla tato pravomoc převedena;
6. "palivem" rozumí jakýkoli tuhý, kapalný nebo plynný spalitelný materiál používaný ke spalování ve spalovacím zařízení s výjimkou odpadu, na který se vztahuje směrnice Rady 89/369/EHS ze dne 8. června 1989 o předcházení znečišťování ovzduší z nových spaloven komunálního odpadu [9], směrnice Rady 89/429/EHS ze dne 21. června 1989 o snížení znečišťování ovzduší ze stávajících spaloven komunálního odpadu [10] a směrnice Rady 94/67/ES ze dne 16. prosince 1994 o spalování nebezpečných odpadů [11] nebo jakýkoli následný akt Společenství, kterým se zrušuje nebo nahrazuje jedna nebo více z uvedených směrnic;
7. "spalovacím zařízením" rozumí jakékoli technické zařízení, v němž se paliva oxidují za účelem využití takto vyrobeného tepla.
Tato směrnice se vztahuje pouze na spalovací zařízení určená k výrobě energie s výjimkou těch, která bezprostředně využívají produkty spalování ve výrobním procesu.
Tato směrnice se nevztahuje na následující spalovací zařízení, zejména:
a) zařízení, ve kterých se produkty spalování používají k přímému ohřevu, sušení nebo jakémukoli jinému zpracování předmětů nebo materiálů, např. ohřívací pece a pece pro tepelnou úpravu;
b) zařízení k dospalování, tj. technické zařízení určené k čištění odpadních plynů spalováním, které není provozováno jako nezávislé spalovací zařízení;
c) zařízení k regeneraci katalyzátorů pro katalytické štěpení;
d) zařízení pro přeměnu sirovodíku na síru;
e) reaktory používané v chemickém průmyslu;
f) koksárenské baterie;
g) kaupery;
h) jakékoli technické zařízení používané k pohonu vozidla, lodě nebo letadla;
i) plynové turbíny používané na těžebních plošinách;
j) plynové turbíny, pro které bylo vydáno povolení před 27. listopadem 2002 nebo na které se podle názoru příslušného orgánu vztahuje povinnost žádat o povolení před 27. listopadem 2002, pokud se zařízení uvede do provozu nejpozději do 27. listopadu 2003, aniž je dotčen čl. 7 odst. 1 a příloha VIII části A a B.
Na zařízení vybavená naftovými, benzinovými a plynovými motory se tato směrnice nevztahuje.
Kde jsou umístěna dvě nebo více samostatných nových zařízení tak, že s přihlédnutím k technickým a ekonomickým faktorům by jejich odpadní plyny, po posouzení příslušným orgánem, mohly být odváděny společným komínem, považuje se propojení utvořené v těchto zařízeních za jediné zařízení;
8. "zařízením ke spalování více druhů paliv" rozumí spalovací zařízení, v němž se mohou současně nebo střídavě spalovat dva nebo více druhů paliv;
9. "novým zařízením" rozumí jakékoli spalovací zařízení, pro které bylo původní stavební povolení nebo v případě nedostatku takového postupu původní povolení k provozu uděleno dne 1. července 1987 nebo později;
10. "stávajícím zařízením" rozumí zařízení ke spalování paliv, pro které bylo původní stavební povolení nebo v případě nedostatku takového postupu původní povolení k provozu vydáno před 1. červencem 1987;
11. "biomasou" rozumějí produkty, které sestávají zcela nebo z části z rostlinného materiálu pocházejícího ze zemědělství nebo lesnictví a které lze použít jako palivo za účelem získání jeho energetického obsahu, a dále následující odpad použitý jako palivo:
a) rostlinný odpad ze zemědělství nebo lesnictví;
b) rostlinný odpad z potravinářského průmyslu, pokud se znovu využije vyrobené teplo;
c) rostlinný odpad z výroby čerstvé vlákniny a z výroby papíru z buničiny, pokud se spoluspaluje v místě výroby a vzniklé teplo se využije;
d) korkový odpad;
e) dřevný odpad s výjimkou dřevného odpadu, který může obsahovat halogenované organické sloučeniny nebo těžké kovy v důsledku ošetření látkami na ochranu dřeva nebo nátěrovými hmotami, včetně dřevného odpadu ze stavebnictví a z demolic;
12. "plynovou turbínou" rozumí jakýkoli rotující stroj, který přeměňuje tepelnou energii v mechanickou práci a který se skládá především z kompresoru, tepelného zařízení, ve kterém se palivo oxiduje za účelem ohřátí pracovní kapaliny, a turbíny;
13. "vzdálenými oblastmi" rozumějí francouzské zámořské departementy, portugalské Azory a Madeira a španělské Kanárské ostrovy.
Článek 3
1. Členské státy vypracují nejpozději do 1. července 1990 příslušné programy postupného snižování celkových ročních emisí ze stávajících zařízení.
Tyto programy musí obsahovat harmonogramy a prováděcí postupy.
2. V souladu s programy uvedenými v odstavci 1 budou členské státy pokračovat, aby vyhověly emisním stropům a odpovídajícímu procentuálnímu snížení stanovenému pro oxid siřičitý v příloze I sloupcích 1 až 6 a pro oxidy dusíku v příloze II sloupcích 1 až 4, a to ve lhůtách upřesněných v těchto přílohách, dokud se neprovedou ustanovení článku 4, která se vztahují na stávající zařízení.
3. Členské státy v průběhu uskutečňování programů rovněž stanoví celkové roční emise podle přílohy VIII části C.
4. Pokud nastane podstatná a nečekaná změna v poptávce po energii nebo v dostupnosti některých paliv nebo některých výrobních zařízení, která by znamenala vážné technické potíže při uskutečňování programu vypracovaného členským státem podle odstavce 1, Komise na žádost dotyčného členského státu a s přihlédnutím k údajům uvedeným v žádosti rozhodne o úpravě emisních stropů nebo lhůt stanovených v přílohách I a II a sdělí své rozhodnutí Radě a členským státům.
Každý členský stát může do tří měsíců předložit rozhodnutí Komise Radě k přezkoumání.
Rada může do tří měsíců přijmout kvalifikovanou většinou jiné rozhodnutí.
Článek 4
1. Aniž je dotčen článek 17, přijmou členské státy vhodná opatření, aby zajistily, že všechna stavební povolení nebo v případě nedostatku takového postupu všechna povolení k provozu nových zařízení, na která se podle názoru příslušného orgánu vztahuje povinnost žádat o povolení před 27. listopadem 2002 za předpokladu, že zařízení bude uvedeno do provozu nejpozději do 27. listopadu 2003, budou obsahovat podmínky týkající se dodržování mezních hodnot emisí pro oxid siřičitý, oxidy dusíku a tuhé znečišťující látky, stanovených v části A příloh III až VII.
2. Členské státy přijmou vhodná opatření, aby zajistily, že všechna stavební povolení pro zařízení nebo v případě nedostatku takového postupu všechna povolení k provozu nových zařízení jiných než ta, na která se vztahuje odstavec 1, budou obsahovat podmínky týkající se dodržování mezních hodnot emisí pro oxid siřičitý, oxidy dusíku a tuhé znečišťující látky, stanovených v části B příloh III až VII.
3. Aniž je dotčena směrnice 96/61/ES a směrnice Rady 96/62/ES ze dne 27. září 1996 o posuzování a řízení kvality vnějšího ovzduší [12], dosáhnou členské státy nejpozději do 1. ledna 2008 výrazného snížení emisí:
a) přijetím vhodných opatření zajišťujících, aby všechna povolení k provozu stávajících zařízení obsahovala podmínky týkající se dodržování mezních hodnot emisí stanovených pro nová zařízení podle odstavce 1, nebo
b) zajištěním, aby se stávající zařízení stala součástí národního plánu snižování emisí uvedeného v odstavci 6,
a podle potřeby uplatněním článků 5, 6, 8 a 9.
4. Aniž je dotčena směrnice 96/61/ES a 96/62/ES, mohou být stávající zařízení osvobozena od povinnosti dodržovat mezní hodnoty emisí uvedené v odstavci 3 a nepodléhat začlenění do národního plánu snižování emisí za těchto podmínek:
a) provozovatel stávajícího zařízení se v písemném prohlášení podaném příslušnému orgánu nejpozději dne 30. června 2004 zaváže, že počínaje 1. lednem 2008 a konče nejpozději 31. prosincem 2015 nebude provozovat zařízení více než 20000 hodin;
b) provozovatel předloží každý rok příslušnému orgánu písemný záznam o využitém a nevyužitém čase ve vymezené zbývající provozní životnosti zařízení.
5. Členské státy mohou požadovat soulad s mezními hodnotami emisí a lhůtami pro jejich zavedení, které jsou přísnější než ty, které jsou stanovené v odstavcích 1, 2, 3 a 4 a v článku 11. Mohou začlenit další znečišťující látky a mohou uložit dodatečné požadavky nebo přizpůsobit zařízení technickému pokroku.
6. Aniž je dotčena tato směrnice a směrnice 96/61/ES a s ohledem na náklady a přínosy jakožto i své povinnosti vyplývající ze směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/81/ES ze dne 23. října 2001 o národních emisních stropech pro některé látky znečišťující ovzduší [13] a směrnice 96/62/ES, mohou členské státy definovat a uskutečnit národní plán snižování emisí pro stávající zařízení s ohledem mimo jiné na dosažení souladu se stropy stanovenými v přílohách I a II.
Národní plán snižování emisí sníží celkové roční emise oxidů dusíku (NOx), oxidu siřičitého (SO2) a tuhých znečišťujících látek ze stávajících zařízení na úroveň, které by bylo dosaženo uplatněním mezních hodnot emisí uvedených v odstavci 3 na stávající zařízení v provozu v roce 2000 (včetně stávajících zařízení, která v roce 2000 procházejí obnovou schválenou příslušným orgánem, aby splnila požadované omezení emisí podle vnitrostátních právních předpisů) na základě skutečné roční provozní doby každého zařízení, použitého paliva a tepelného příkonu v průměru za posledních pět let provozu až do roku 2000 včetně.
V důsledku uzavření zařízení začleněného do národního plánu snižování emisí nesmí dojít ke zvýšení celkových ročních emisí zbývajících zařízení, která jsou součástí tohoto plánu.
V rámci národního plánu snižování emisí nesmí za žádných okolností dojít k osvobození zařízení od povinnosti dodržovat ustanovení příslušných právních předpisů Společenství, mimo jiné včetně směrnice 96/61/ES.
Pro národního plány snižování emisí se uplatní tyto podmínky:
a) plán začlení cíle a k nim se vztahující cílové hodnoty, opatření a harmonogramy pro dosažení těchto cílů a cílových hodnot a mechanismus monitorování;
b) členské státy sdělí Komisi své národní plány snižování emisí nejpozději do 27. listopadu 2003;
c) do šesti měsíců od sdělení podle písmene b) zhodnotí Komise, zda plán splňuje požadavky tohoto odstavce či nikoli.
Jestliže má Komise za to, že tomu tak není, sdělí to členskému státu a během následujících tří měsíců členský stát oznámí veškerá opatření, která přijal, aby zajistil plnění požadavků tohoto odstavce;
d) Komise nejpozději do 27. listopadu 2002 vypracuje pokyny, aby napomohla členským státům při přípravě jejich plánů.
7. Komise s ohledem na vývoj směřující k ochraně lidského zdraví a dosažení cílů ochrany životního prostředí ve Společenství v oblasti acidifikace a kvality ovzduší podle směrnice 96/62/ES předloží nejpozději dne 31. prosince 2004 Evropskému parlamentu a Radě zprávu, ve které zhodnotí:
a) potřebu dalších opatření;
b) množství těžkých kovů emitovaných velkými spalovacími zařízeními;
c) účinnost vynaložených nákladů a náklady a výhody dalšího snižování emisí v odvětví spalovacích zařízení v členských státech v porovnání s ostatními odvětvími;
d) technickou a ekonomickou proveditelnost takového snižování emisí;
e) dopady, jak norem platných pro odvětví velkých spalovacích zařízení včetně předpisů pro domácí tuhá paliva, tak stavu konkurence na trhu s energií, na životní prostředí a vnitřní trh;
f) veškeré národní plány na snižování emisí poskytnuté členskými státy v souladu s odstavcem 6.
Komise zahrne do své zprávy příslušný návrh na možné konečné termíny nebo nižší mezní hodnoty pro odchylku uvedenou v 2. poznámce pod čarou přílohy VI A.
8. Zpráva vztahující se k odstavci 7 se případně doplní příslušnými návrhy se zřetelem ke směrnici 96/61/ES.
Článek 5
Odchylně od přílohy III:
1. Pro zařízení o jmenovitém tepelném příkonu 400 MW nebo vyšším, jež nejsou v provozu více než následující počet hodin ročně (klouzavý průměr za pět let),
- do 31. prosince 2015: 2000 hodin,
- od 1. ledna 2016: 1500 hodin,
Toto ustanovení se neuplatní na nová zařízení, u nichž je povolení uděleno podle čl. 4 odst. 2.
2. Španělské království smí do 31. prosince 1999 povolovat provoz nových elektráren o jmenovitém tepelném příkonu 500 MW nebo vyšším, spalujících domácí nebo dovážená tuhá paliva, které jsou uváděny do provozu do konce roku 2005 a splňují tyto požadavky:
a) v případě dovážených tuhých paliv mezní hodnotu emisí pro oxid siřičitý 800 mg/Nm3;
b) v případě tuhých paliv tuzemského původu stupeň odsíření alespoň 60 %,
a to za předpokladu, že celková schválená kapacita takového zařízení, na něž se tato výjimka vztahuje, nepřekročí:
- 2000 MW u zařízení spalujících tuhá paliva tuzemského původu,
- buď 7500 MW u zařízení spalujících dovážená tuhá paliva, nebo 50 % veškeré nové kapacity všech zařízení spalujících tuhá paliva povolených do 31. prosince 1999 podle toho, která hodnota je nižší.
Článek 6
4 odst. 2, nebo zařízení, na která se vztahuje článek 10, členské státy zajistí, aby byla prozkoumána technická a ekonomická proveditelnost kombinované výroby tepla a elektřiny.
Jestliže se tato možnost s ohledem na situaci na trhu a v rozvodné síti potvrdí jako reálná, budou se podle toho zařízení navrhovat.
Článek 7
1. Členské státy zajistí, aby licence nebo povolení uvedená v článku 4 obsahovala opatření pro případ, kdy dojde ke špatné funkci nebo poruše čisticího zařízení.
V případě poruchy požádá příslušný orgán zejména provozovatele, aby omezil nebo zastavil provoz zařízení, nedojde-li do 24 hodin k obnovení normálního provozu, nebo aby provozoval zařízení na nízkoemisní paliva.
Příslušný orgán musí být v každém případě informován do 48 hodin.
Celková délka provozu bez čisticího zařízení nesmí za žádných okolností v libovolném dvanáctiměsíčním období překročit 120 hodin.
Příslušný orgán může povolit výjimky nad limity 24 hodin a 120 hodin v případech, kde podle jeho názoru:
a) převažuje potřeba zachovat dodávku energie nebo
b) by zařízení s poruchou bylo nahrazeno po omezené období jiným zařízením, které by způsobilo celkové zvýšení emisí.
2. Příslušný orgán může dočasně pozastavit povinnost dodržovat mezní hodnoty emisí pro oxid siřičitý stanovené v článku 4 u takového zařízení, které dosud běžně používá palivo s nízkým obsahem síry, a to na dobu až šesti měsíců, pokud provozovatel nemůže tyto mezní hodnoty plnit z důvodu přerušení dodávky paliva s nízkým obsahem síry, které je způsobeno vážným nedostatkem tohoto paliva.
Komise bude o takovém případě neprodleně informována.
3. Příslušný orgán může dočasně zrušit povinnost dodržovat mezní hodnoty emisí podle článku 4 v případech, že zařízení, které běžně používá pouze plynné palivo a které by jinak muselo být vybaveno zařízením na čištění odpadních plynů, je nuceno výjimečně a na dobu nepřesahující 10 dnů, pokud nepřevažuje potřeba zachovat dodávku energie, používat jiná paliva z důvodu náhlého přerušení dodávky plynu.
Příslušný orgán musí být o každém konkrétním případu neprodleně informován ihned po jeho vzniku.
Členské státy o případech uvedených v tomto odstavci okamžitě uvědomí Komisi.
Článek 8
1. U zařízení s komplexní jednotkou spalování používající současně dva nebo více druhů paliv stanoví příslušný orgán při udělování povolení uvedených v čl. 4 odst. 1 nebo 2 a u zařízení, na která se vztahuje čl. 4 odst. 3 a článek 10, mezní hodnoty emisí takto:
a) za prvé přiřazením mezní hodnoty emisí odpovídající každému jednotlivému palivu a znečišťující látce v závislosti na jmenovitém tepelném příkonu spalovacího zařízení, jak je uvedeno v přílohách III až VII;
b) za druhé určením vážené mezní hodnoty emisí jednotlivých druhů paliv, a to tak, že jednotlivé mezní hodnoty emisí se vynásobí tepelným příkonem každého paliva a tento součin se vydělí součtem tepelných příkonů dodaných všemi palivy;
c) za třetí sečtením vážených mezních hodnot pro jednotlivá paliva.
2. U jednotek spalujících více druhů paliv, ve kterých se používají zbytky z destilace a zpracování ropy samostatně nebo s jinými druhy paliv pro vlastní spotřebu, platí bez ohledu na ustanovení odstavce 1 předpisy pro palivo s nejvyšší mezní hodnotou emisí (určující palivo), pokud během provozu spalovacího zařízení činí podíl, jímž přispívá toto palivo k souhrnu tepelných příkonů dodaných všemi palivy alespoň 50 %.
Je-li podíl určujícího paliva nižší než 50 %, stanoví se mezní hodnota emisí na základě poměrného podílu tepelného příkonu zabezpečeného jednotlivými palivy na součtu tepelných příkonů všech paliv takto:
a) za prvé, přiřazením mezní hodnoty emisí odpovídající každému jednotlivému palivu a odpovídající znečišťující látce v závislosti na jmenovitém tepelném příkonu spalovacího zařízení, jak je uvedeno v přílohách III až VII;
b) za druhé se vypočte mezní hodnota emisí pro určující palivo (palivo s nejvyšší mezní hodnotou emisí podle příloh III až VII a v případě dvou druhů paliv se stejnou mezní hodnotou emisí, palivo s vyšším tepelným příkonem); tato hodnota se získá vynásobením mezní hodnoty emisí příslušného paliva uvedené v přílohách III až VII dvěma a od tohoto součinu se odečte mezní hodnota emisí paliva s nejnižší mezní hodnotou emisí;
c) za třetí se určí vážené mezní hodnoty emisí pro jednotlivá paliva, které se získají vynásobením vypočtené mezní hodnoty emisí paliva tepelným příkonem určujícího paliva a další jednotlivé mezní hodnoty emisí se vynásobí tepelným příkonem dodaným každým palivem a výsledek násobení se podělí součtem tepelných příkonů dodaných všemi palivy;
d) za čtvrté se vážené mezní hodnoty emisí pro jednotlivá paliva sečtou.
3. Jako alternativu k odstavci 2 lze použít následující průměrné mezní hodnoty emisí pro oxid siřičitý (bez ohledu na použitou kombinaci paliv):
a) pro zařízení uvedená v čl. 4 odst. 1 a 3: 1000 mg/Nm3 průměrně pro všechna taková zařízení v rámci rafinérie;
b) u nových zařízení uvedených v čl. 4 odst. 2: v průměru 600 mg/Nm3 pro všechna taková zařízení v rámci rafinérie s výjimkou plynových turbín.
Příslušné orgány zajistí, aby použití tohoto ustanovení nevedlo ke zvýšení emisí ze stávajících zařízení.
4. Při vydávání povolení uvedeného v čl. 4 odst. 1 a 2 a v případě zařízení, na která se vztahují čl. 4 odst. 3 a článek 10, se u zařízení s komplexní spalovací jednotkou, což znamená alternativní využití dvou nebo více druhů paliv, použijí mezní hodnoty emisí stanovené v přílohách III až VII odpovídající každému použitému palivu.
Článek 9
Odpadní plyny ze spalovacích zařízení jsou řízeným způsobem vypouštěny komínem.
V povolení podle článku 4 a povoleních pro spalovací zařízení, na která se vztahuje článek 10, se stanoví podmínky vypouštění odpadních plynů.
Příslušný orgán zejména zajistí, aby výška komínu byla vypočítána tak, aby se chránilo lidské zdraví a životní prostředí.
Článek 10
Dojde-li k rozšíření spalovacího zařízení alespoň o 50 MW, uplatní se mezní hodnoty emisí stanovené v části B příloh III až VII pro novou část zařízení a budou vázány na tepelnou kapacitu celého zařízení.
Toto ustanovení se neuplatní v případech uvedených v čl. 8 odst.
Jestliže provozovatel spalovacího zařízení plánuje změnu podle čl. 2 odst. 10 písm. b) a čl. 12 odst. 2 směrnice 96/61/ES, uplatní se pro oxid siřičitý, oxidy dusíku a tuhé znečišťující látky mezní hodnoty emisí uvedené v části B příloh III až VII.
Článek 11
V případě výstavby spalovacích zařízení, která budou mít pravděpodobně značné dopady na životní prostředí v jiném členském státě, musí členské státy poskytnout veškeré příslušné informace a uskutečnit konzultace v souladu s článkem 7 směrnice Rady 85/337/EHS ze dne 27. června 1985 o posuzování vlivů některých veřejných a soukromých záměrů na životní prostředí [14].
Článek 12
Členské státy přijmou nezbytná opatření, aby zajistily monitorování emisí ze spalovacích zařízení, na která se vztahuje tato směrnice, a všech dalších hodnot požadovaných pro provádění směrnice, a to v souladu s přílohou VIII částí A. Členské státy mohou požadovat, aby se takové monitorování provádělo na náklady provozovatele.
Článek 13
Členské státy přijmou příslušná opatření zajišťující, aby provozovatel v přiměřených lhůtách uvědomil příslušné orgány o výsledcích nepřetržitého měření, o kontrole měřicích přístrojů, o jednotlivých měřeních a o všech dalších měřeních prováděných za účelem posouzení souladu s touto směrnicí.
Článek 14
1. V případě nepřetržitého měření se mezní hodnoty emisí stanovené v části A příloh III až VII považují za splněné, pokud vyhodnocení výsledků z hodin provozu v příslušném kalendářním roce ukáže, že
a) žádná z kalendářních měsíčních středních hodnot nepřekračuje mezní hodnotu emisí a
b) v případě:
i) oxidu siřičitého a tuhých znečišťujících látek nepřekračuje 97 % všech osmačtyřicetihodinových středních hodnot 110 % hodnotu mezní hodnoty emisí,
ii) oxidů dusíku nepřekračuje 95 % všech osmačtyřicetihodinových středních hodnot 110 % mezní hodnotu emisí.
K obdobím podle článku 7 a k době potřebné pro uvedení zařízení do provozu a pro jeho odstavení z provozu se nepřihlíží.
2. V případě, kdy se požadují pouze jednorázová měření nebo jiné vhodné postupy stanovení, se mezní hodnoty emisí uvedené v přílohách III až VII považují za splněné, pokud výsledky každé série měření nebo jiných definovaných postupů a postupů stanovených podle předpisů příslušnými orgány nepřekročí mezní hodnoty emisí.
3. V případech uvedených v čl. 5 odst. 2 se stupeň odsíření považuje za splněný, jestliže vyhodnocení výsledků měření provedených podle přílohy VIII části A bodu 3 ukáže, že všechny kalendářní měsíční střední hodnoty nebo všechny klouzavé měsíční střední hodnoty dosahují požadovaných stupňů odsíření.
K obdobím podle článku 7 a rovněž k obdobím uvádění zařízení do provozu a při jeho odstavování z provozu se nepřihlíží.
4. U nových zařízení, kde se uděluje povolení podle čl. 4 odst. 2, se mezní hodnoty emisí pro dobu provozu v rámci kalendářního roku považují za splněné, jestliže:
a) žádná platná denní průměrná hodnota nepřekročí odpovídající číselné údaje uvedené v části B příloh III až VII a
b) 95 % všech platných hodinových průměrných hodnot za rok nepřekročí 200 % příslušných číselných údajů uvedených v části B příloh III až VII.
"Platné průměrné hodnoty" se stanoví podle části A bodu 6 přílohy VIII.
K obdobím podle článku 7 a k době uvádění zařízení do provozu a při jeho odstavování z provozu se nepřihlíží.
Článek 15
1. Členské státy nejpozději do 31. prosince 1990 uvědomí Komisi o programech vypracovaných v souladu s čl. 3 odst. 1.
Nejpozději do jednoho roku po ukončení jednotlivých fází snižování emisí ze stávajících zařízení předloží členské státy Komisi souhrnnou zprávu o výsledcích uskutečňování programů.
Uprostřed každé fáze se rovněž vyžaduje dílčí zpráva.
2. Zprávy uvedené v odstavci 1 poskytnou celkový přehled o:
a) všech spalovacích zařízeních, na něž se vztahuje tato směrnice;
b) emisích oxidu siřičitého a oxidech dusíku vyjádřených v tunách za rok a jako koncentrace těchto látek v odpadních plynech;
c) přijatých nebo plánovaných opatřeních ke snížení těchto emisí a o přechodu na jiné palivo;
d) již provedených nebo plánovaných změnách pracovního postupu;
e) již provedeném nebo plánovaném definitivním ukončení provozu spalovacích zařízení;
f) mezních hodnotách emisí případně předepsaných v programech pro stávající zařízení.
Při zjišťování ročních emisí a koncentrací znečišťujících látek v odpadních plynech se členské státy řídí ustanoveními článků 12, 13 a 14.
3. Členské státy, které použijí článek 5 nebo poznámky v příloze III nebo poznámky v příloze VI části A, o tom každoročně předloží Komisi zprávu.
Článek 16
Členské státy stanoví sankce za porušení vnitrostátních předpisů přijatých podle této směrnice.
Sankce musí být účinné, přiměřené a odrazující.
Článek 17
1. Zrušuje se směrnice 88/609/EHS s účinkem ode dne 27. listopadu 2002, aniž je dotčen odstavec 2 a povinnosti členských států týkající se lhůt pro transpozici a provedení této směrnice uvedené v příloze IX této směrnice.
2. V případě nových zařízení povolených před 27. listopadem 2002, jak stanoví čl. 4 odst. 1 této směrnice, zůstávají v platnosti, čl. 4 odst. 1, čl. 5 odst. 2, článek 6, čl. 15 odst. 3, přílohy III, VI a VIII a část A bod 2 přílohy IX směrnice 88/609/EHS, naposledy pozměněné směrnicí 94/66/ES, a to do 1. ledna 2008, a poté se zrušují.
3. Odkazy na směrnici 88/609/EHS se považují za odkazy na tuto směrnici a platí v souladu se srovnávací tabulkou uvedenou v příloze X této směrnice.
Článek 18
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 27. listopadu 2002.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Pro stávající zařízení a pro nová zařízení, u kterých je povolení uděleno podle čl. 4 odst. 1, se od 27. listopadu 2004 uplatní ustanovení části A bodu 2 přílohy VIII.
3. Členské státy sdělí Komisi znění vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 19
Tato směrnice vstupuje v platnost dnem vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Článek 20
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Evropského parlamentu a Rady č. 2001/81/ES
ze dne 23. října 2001
o národních emisních stropech pro některé látky znečisťující ovzduší
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 175 odst. 1 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
s ohledem na stanovisko Výboru regionů [3],
v souladu s postupem podle článku 251 Smlouvy [4], z hlediska společného textu schváleného dohodovacím výborem dne 2. srpna 2001,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Celkový přístup a strategie Pátého akčního programu pro životní prostředí byly dne 1. února 1993 schváleny usnesením Rady a zástupců členských států, zasedajících v Radě k programu Společenství o politice a činnosti týkající se životního prostředí a udržitelného rozvoje [5], a to stanoví jako cíl nepřekračovat ve Společenství kritické zátěže a úrovně acidifikace.
Program požaduje, aby všichni lidé byli účinně chráněni před zdravotními riziky ze znečištění ovzduší a aby přípustné úrovně znečištění zohledňovaly ochranu životního prostředí.
Tento program také vyžaduje, aby se směrné hodnoty Světové zdravotnické organizace (WHO) staly na úrovni Společenství závazné.
(2) Členské státy podepsaly Göteborský protokol (UNECE) ze dne 1. 12. 1999 k Úmluvě EHK OSN o dálkovém znečišťování ovzduší přesahujícím hranice států pro omezování acidifikace, eutrofizace a přízemního ozonu.
(3) Rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady č. 2179/98/ES ze dne 24. září 1998 o přezkoumání programu politiky a opatření Evropského společenství v oblasti životního prostředí a udržitelného rozvoje nazvaného "Směrem k udržitelnému rozvoji" [6] stanovilo, že je třeba věnovat zvláštní pozornost vypracování a provádění určité strategie, která má za cíl zajistit, aby kritické zátěže z expozice acidifikujícím, eutrofizujícím a fotochemickým látkám znečišťujícím ovzduší nebyly překračovány.
(4) Směrnice Rady 92/72/EHS ze dne 21. září 1992 o znečišťování ovzduší ozonem [7] žádá Komisi, aby Radě předložila zprávu o hodnocení fotochemického znečištění ve Společenství, doplněnou všemi návrhy, které Komise považuje za vhodné ve vztahu k řízení znečišťování ovzduší přízemním ozonem a případně snižování emisí prekurzorů ozonu.
(5) Významné oblasti Společenství jsou vystaveny depozicím acidifikujících a eutrofizujících látek na úrovních, jež mají pro životní prostředí nepříznivé účinky.
Směrné hodnoty WHO pro ochranu lidského zdraví a vegetace před fotochemickým znečištěním se ve všech členských státech výrazně překračují.
(6) Je tedy třeba překračování kritických zátěží postupně odstranit a směrné úrovně respektovat.
(7) V současnosti není technicky možné splnit dlouhodobé cíle omezení nepříznivých účinků acidifikace a expozici lidí a životního prostředí přízemnímu ozonu snížit na směrné hodnoty stanovené WHO.
Je proto nezbytné stanovit pro acidifikaci a znečištění přízemním ozonem prozatímní cíle ochrany životního prostředí, na nichž je nutné založit nezbytná opatření pro snížení takového znečištění.
(8) Je třeba, aby prozatímní cíle ochrany životního prostředí a opatření k jejich splnění braly v úvahu technickou uskutečnitelnost a související náklady a přínosy.
Je třeba, aby taková opatření zajistila, že každá provedená akce bude pro Společenství jako celek rentabilní, a brala v úvahu, že je potřebné, aby žádnému jednotlivému členskému státu nevznikly nadměrné náklady.
(9) Znečišťování přesahující hranice států negativně přispívá k acidifikaci, eutrofizaci půdy a tvorbě přízemního ozonu, jejichž zmírnění vyžaduje koordinovanou činnost na úrovni Společenství.
(10) Snižování emisí znečišťujících látek, které způsobují acidifikaci a expozici přízemnímu ozonu, také obvykle snižuje eutrofizaci půdy.
(11) Rentabilním způsobem, jak splnit dílčí cíle ochrany životního prostředí, je soustava národních stropů pro emise oxidu siřičitého, oxidů dusíku, těkavých organických látek a amoniaku, stanovených pro každý členský stát.
Takové emisní stropy umožní Společenství a členským státům pružnost při určování způsobu, jak je splnit.
(12) Je třeba, aby členské státy byly odpovědné za provádění opatření pro dosažení souladu s národními emisními stropy.
Pokrok v plnění emisních stropů bude nutné hodnotit.
Je proto třeba vypracovat národní programy snižování emisí a podávat o nich Komisi zprávy; je třeba, aby obsahovaly informace o přijatých nebo předpokládaných opatřeních, jimiž se mají emisní stropy splnit.
(13) V souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy, a zejména s uvážením zásady předběžné opatrnosti a z důvodu přeshraniční povahy znečišťování nemohou členské státy dostatečně plnit cíl této směrnice, jmenovitě omezení emisí znečišťujících látek způsobujících acidifikaci a eutrofizaci a prekurzorů ozonu, avšak může být lépe plněn Společenstvím; v souladu se zásadou proporcionality nezachází tato směrnice dále, než je pro tento účel nezbytné.
(14) Je třeba provádět včasné přezkoumání pokroku, který členské státy učinily směrem k emisním stropům, i přezkoumání rozsahu, v němž se uplatněním stropů pravděpodobně splní dílčí cíle ochrany životního prostředí za Společenství jako celek.
Je třeba, aby takové přezkoumání zohlednilo také vědecký a technický pokrok, vývoj právních předpisů Společenství a snižování emisí vně Společenství, se zvláštním zřetelem k pokroku dosaženému mimo jiné v kandidátských zemích.
Je třeba, aby při tomto přezkoumání Komise podnikla další šetření nákladů a přínosů emisních stropů, včetně jejich rentability, marginálních nákladů a přínosů a sociálně-ekonomického dopadu a jakéhokoli dopadu na schopnost konkurence.
Je také třeba, aby toto přezkoumání vzalo v úvahu omezení působnosti této směrnice.
(15) Je třeba, aby Komise pro tento účel vypracovala zprávu pro Evropský parlament a Radu, a pokud to bude považovat za nezbytné, navrhla vhodné změny této směrnice s uvážením účinků všech příslušných právních předpisů Společenství, jež mimo jiné stanoví mezní hodnoty emisí a pro významné zdroje emisí normy pro produkty, i mezinárodní předpisy o emisích z lodí a letadel.
(16) Námořní doprava velkou měrou negativně přispívá k emisím oxidu siřičitého a oxidů dusíku a také ke koncentracím a depozicím látek znečišťujících ovzduší ve Společenství. Proto je třeba takovéto emise snížit. Ustanovení čl. 7 odst. 3 směrnice Rady 1999/32/ES ze dne 26. dubna 1999 o snižování obsahu síry v některých kapalných palivech a o změně směrnice 93/12/EHS [8] požaduje, aby Komise uvážila, která opatření lze přijmout pro snížení příspěvku k acidifikaci ze spalování paliv používaných v námořní dopravě, jiných, než specifikuje čl. 2 odst. 3 uvedené směrnice.
(17) Je třeba, aby se členské státy snažily co nejdříve ratifikovat přílohu VI Mezinárodní úmluvy o zabránění znečišťování z lodí (MARPOL).
(18) V důsledku přeshraniční povahy acidifikace a znečištění ozonem je třeba, aby Komise pokračovala dále v průzkumu potřeby vypracovat harmonizovaná opatření Společenství, aniž je dotčen článek 18 směrnice Rady 96/61/ES ze dne 24. září 1996 o integrované prevenci a omezování znečištění [9], s cílem vyhnout se narušení hospodářské soutěže a s uvážením rovnováhy mezi přínosy a náklady akce.
(19) Ustanovení této směrnice je třeba uplatňovat, aniž jsou dotčeny právní předpisy Společenství, které upravují emise těchto znečisťujících látek ze specifických zdrojů a ustanovení směrnice Rady 96/61/ES týkající se mezních hodnot emisí a používání nejlepších dostupných technik.
(20) Emisní inventury jsou nezbytné pro monitorování pokroku směrem k souladu s emisními stropy a musí být počítány podle mezinárodně dohodnutých metod a pravidelně hlášeny Komisi a Evropské agentuře pro životní prostředí.
(21) Je třeba, aby členské státy stanovily pravidla pro sankce za porušení této směrnice a zajistily, že budou prováděny.
Je třeba, aby tyto sankce byly účinné, přiměřené a odrazující.
(22) Opatření nezbytná pro provádění této směrnice je třeba přijímat v souladu s rozhodnutím Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [10].
(23) Je třeba, aby Komise a členské státy spolupracovaly na mezinárodní úrovni s úmyslem dosáhnout cílů této směrnice,
PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Cíl
Cílem této směrnice je omezit emise acidifikujících a eutrofizujících znečišťujících látek a prekurzorů ozonu za účelem zlepšení ochrany životního prostředí a lidského zdraví ve Společenství před ohrožením nepříznivými účinky acidifikace, eutrofizace půdy a přízemního ozonu a přiblížit se k dlouhodobým cílům nepřekračovat kritické úrovně a zátěže a účinně chránit všechny lidi před známými zdravotními riziky ze znečištění ovzduší, a to stanovením národních emisních stropů, kdy se roky 2010 a 2020 berou jako směrné, a pomocí postupných revizí podle článků 4 a 10.
Článek 2
Oblast působnosti
Tato směrnice se vztahuje na emise všech látek znečisťujících ovzduší, uvedených v článku 4, které vznikají jako výsledek lidské činnosti, ze všech zdrojů na území členských států a jejich výhradních ekonomických zón.
Tato směrnice se nevztahuje na:
a) emise z mezinárodní námořní dopravy;
b) emise z letadel mimo přistávací a vzletový cyklus;
c) emise z Kanárských ostrovů, pro Španělsko;
d) emise ze zámořských departementů, pro Francii;
e) emise z Madeiry a Azor, pro Portugalsko.
Článek 3
Pro účely této směrnice se:
a) výrazem "AOT 40" rozumí úhrnná hodnota rozdílu mezi hodinovými koncentracemi přízemního ozonu převyšujícími 80 μg/m3 (= 40 ppb) a hodnotou 80 μg/m3 během hodin denního světla naakumulovaná v každém roce od května do července;
b) výrazem "AOT 60" rozumí úhrnná hodnota rozdílu mezi hodinovými koncentracemi přízemního ozonu převyšujícími 120 μg/m3 (= 60 ppb) a hodnotou 120 μg/m3 během hodin denního světla, naakumulovaná za celý rok;
c) "kritickou zátěží" rozumí kvantitativní odhad expozice jedné nebo více znečišťujícím látkám, pod níž podle současných znalostí nedochází k významným nepříznivým účinkům na určené citlivé prvky životního prostředí;
d) "kritickou úrovní" rozumí taková koncentrace znečišťujících látek v ovzduší, nad níž může podle současných znalostí docházet k přímým nepříznivým účinkům na receptory, jako jsou lidé, rostliny, ekosystémy nebo materiály;
e) "emisí" rozumí uvolňování látky z nějakého bodového nebo difuzního zdroje do ovzduší;
f) "buňkou sítě" rozumí čtverec o rozměrech 150 x 150 kilometrů, což je úroveň rozlišení používaná při mapování kritických zátěží v evropském měřítku i při monitorování emisí a depozic látek znečišťujících ovzduší podle Programu spolupráce pro monitorování a vyhodnocování dálkového přenosu látek znečisťujících ovzduší v Evropě (EMEP);
g) "přistávacím a vzletovým cyklem" rozumí cyklus představovaný v každém provozním režimu těmito časy: přibližování 4,0 minuty; pojíždění a chod naprázdno na zemi 26,0 minut, start 0,7 minut; stoupání 2,2 minuty;
h) "národním emisním stropem" rozumí maximální množství látky v kilotunách, které může členský stát emitovat za kalendářní rok;
i) "oxidy dusíku" a "NOx" rozumějí oxid dusnatý a oxid dusičitý vyjádřené jako oxid dusičitý;
j) "přízemním ozonem" rozumí ozon v nejnižší části troposféry;
f) "těkavými organickými sloučeninami" a "VOC" rozumějí všechny organické sloučeniny s výjimkou methanu, jež vznikají lidskou činností a jsou schopné reakcemi s oxidy dusíku za přítomnosti slunečního světla tvořit fotochemické oxidanty.
Článek 4
Národní emisní stropy
1. Nejpozději do roku 2010 omezí členské státy své roční emise znečisťujících látek oxidu siřičitého (SO2), oxidů dusíku (NOx), těkavých organických sloučenin (VOC) a amoniaku (NH3) na množství, jež nepřekročí emisní stropy uvedené v příloze I, přičemž vezmou v úvahu všechny úpravy provedené opatřeními, která Společenství přijme po zprávách uvedených v článku 9.
2. Členské státy zajistí, aby emisní stropy stanovené v příloze I nebyly v žádném roce po roce 2010 překročeny.
Článek 5
Dočasné environmentální cíle
Národní emisní stropy z přílohy I mají za účel splnit ve Společenství jako celku do roku 2010 tyto dočasné cíle ochrany životního prostředí:
a) Acidifikace
Území, kde jsou překročeny kritické zátěže, se musí v porovnání se situací v roce 1990 zmenšit nejméně o 50 procent (v každé buňce sítě).
b) Expozice přízemnímu ozonu související s ohrožením zdraví
Zátěž přízemním ozonem přesahující kritickou úroveň pro lidské zdraví (AOT 60 = 0) se musí v porovnání se situací roku 1990 snížit o dvě třetiny ve všech buňkách sítě.
Kromě toho zátěž přízemním ozonem nesmí v žádné buňce sítě překročit absolutní mezní hodnotu 2,9 ppm.h.
c) Expozice přízemnímu ozonu související s vegetací
Zátěž přízemním ozonem přesahující kritickou úroveň pro plodiny a polopřírodní vegetaci (AOT 40 = 3 ppm.h) se musí v porovnání se situací roku 1990 snížit o jednu třetinu ve všech buňkách sítě.
Kromě toho zátěž přízemním ozonem nesmí překročit absolutní mezní hodnotu 10 ppm.h vyjádřenou jako překročení kritické úrovně 3 ppm.h v každé buňce sítě.
Článek 6
Národní programy
1. Členské státy vypracují nejpozději do 1. října 2002 programy pro postupné snižování národních emisí znečišťujících látek uvedených v článku 4 s cílem splnit nejpozději do roku 2010 alespoň národní emisní stropy stanovené v příloze I.
2. Národní programy musí obsahovat informace o přijaté a předpokládané politice a opatřeních a číselně vyjádřené odhady účinku této politiky a opatření na emise znečišťujících látek v roce 2010.
Významné změny, které se očekávají v geografickém rozdělení národních emisí, se musí vyznačit.
3. Do 1. října 2006 musí členské státy podle potřeby aktualizovat a zrevidovat národní programy.
4. Členské státy zpřístupní veřejnosti a příslušným organizacím, jako jsou ekologické organizace, programy vypracované v souladu s odstavci 1, 2 a 3.
Informace zpřístupněné veřejnosti a organizacím podle tohoto odstavce musí být jasné, srozumitelné a snadno dostupné.
Článek 7
Emisní inventury a prognózy
1. Členské státy zpracují a každoročně aktualizují národní emisní inventury a emisní prognózy pro rok 2010 pro znečisťující látky uvedené v článku 4.
2. Členské státy zavedou své emisní inventury a prognózy užívající metody předepsané v příloze III.
3. Komise s pomocí Evropské agentury pro životní prostředí, ve spolupráci s členskými státy a na základě informací, které od nich obdrží, ustanoví inventury a prognózy pro znečisťující látky uvedené v článku 4.
Tyto inventury a prognózy musí být veřejně přístupné.
4. Každá aktualizace metod, které je nutno používat podle přílohy III, musí být provedena postupem podle čl. 13 odst. 2.
Článek 8
Zprávy členských států
1. Nejpozději do 31. prosince každého roku oznámí členské státy Komisi a Evropské agentuře pro životní prostředí své emisní inventury a emisní prognózy pro rok 2010 ustanovené podle článku 7.
Oznámí své konečné emisní inventury za předminulý rok a předběžné emisní inventury za minulý rok.
Emisní prognózy obsahují informace, které umožní kvantitativní pochopení klíčových sociálně-ekonomických předpokladů použitých při jejich vypracování.
2. Nejpozději do 31. prosince 2002 uvědomí členské státy Komisi o programech vypracovaných podle čl. 6 odst. 1 a 2.
Nejpozději do 31. prosince 2006 uvědomí členské státy Komisi o aktualizovaných programech vypracovaných podle čl. 6 odst. 3.
3. Komise rozešle obdržené národní programy ostatním členským státům do měsíce po jejich přijetí.
4. Komise postupem podle čl. 13 odst. 2 zavede opatření, aby zajistila shodné a průhledné oznamování národních programů.
Článek 9
Zprávy Komise
1. V letech 2004 a 2008 podá Komise Evropskému parlamentu a Radě zprávu o postupu při zavádění národních emisních stropů uvedených v příloze I a o rozsahu, v němž budou do roku 2010 pravděpodobně splněny dočasné cíle ochrany životního prostředí stanovené v článku 5 a v němž mohou být do roku 2020 splněny dlouhodobé cíle stanovené v článku 1.
Zprávy musí obsahovat ekonomické hodnocení, včetně efektivnosti nákladů, přínosů, hodnocení marginálních nákladů a přínosů a sociálně-ekonomický dopad zavedení národních emisních stropů na jednotlivé členské státy a odvětví.
Musí také obsahovat přezkoumání omezení působnosti této směrnice, jak ji definuje článek 2, a hodnocení rozsahu, v němž může být nutné další snižování emisí, aby byly splněny dočasné cíle ochrany životního prostředí, stanovené v článku 5.
Musí brát v úvahu zprávy vypracované členskými státy podle čl. 8 odst.
a) každý nový právní předpis Společenství, který může být přijat a stanoví mezní hodnoty emisí a pro příslušné zdroje emisí normy pro produkty;
b) vývoj nejlepších dostupných technik v rámci výměny informací podle článku 16 směrnice 96/61/ES;
c) cíle snižování emisí pro rok 2008 pro emise oxidu siřičitého a oxidů dusíku ze stávajících velkých spalovacích zdrojů, které členské státy oznamují podle směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/80/ES ze dne 23. října 2001 o omezení emisí některých znečišťujících látek do ovzduší z velkých spalovacích zdrojů [11];
d) snížení emisí a závazky ke snižování emisí třetích zemí se zvláštním zaměřením na opatření, která mají přijmout přistupující kandidátské země, a možnosti dalšího snižování emisí v sousedních oblastech Společenství;
e) všechny nové právní předpisy Společenství a mezinárodní právní předpisy týkající se emisí z lodí a letadel;
f) rozvoj dopravy a každá další akce pro omezování emisí z dopravy;
g) vývoj v oblasti zemědělství, nové plány na chov dobytka a zlepšení metod snižování emisí v zemědělském odvětví;
h) všechny větší změny na trhu dodávek energie v členském státě a nové předpovědi, které odrážejí akce provedené členskými státy, aby vyhověly svým mezinárodním závazkům v souvislosti se změnou klimatu;
i) posouzení současných a předpokládaných překročení kritických zátěží a směrných hodnot WHO pro přízemní ozon;
j) možnost určení navrhovaného dočasného cíle pro snížení eutrofizace půdy;
k) nové technické a vědecké údaje, včetně posouzení nejistot týkajících se:
i) národních emisních inventur;
ii) vstupních referenčních údajů;
iii) vědomostí o přeshraničním přenosu a depozici znečisťujících látek;
iv) kritických zátěží a úrovní;
v) použitého modelu;
a stanovení výsledné nejistoty v národních emisních stropech požadovaných pro splnění dočasných cílů ochrany životního prostředí zmíněných v článku 5;
l) zda u kteréhokoli jednotlivého členského státu existuje potřeba vyhnout se nadměrným nákladům;
m) porovnání modelových výpočtů se sledováním acidifikace, eutrofizace a přízemního ozonu s cílem zlepšování modelů;
n) případně možné využívání příslušných ekonomických nástrojů.
2. V roce 2012 Komise podá Evropskému parlamentu a Radě zprávu o souladu se stropy z přílohy I a o pokroku, pokud jde o dočasné environmentální cíle z článku 5 a dlouhodobé cíle stanovené v článku 1. Její zpráva vezme v úvahu zprávy vypracované členskými státy podle čl. 8 odst. 1 a 2 a záležitosti uvedené pod odst. 1 písm. a) až n).
Článek 10
Přezkoumání
1. Zprávy zmíněné v článku 9 musí brát v úvahu faktory uvedené v čl. 9 odst. 1. Z hlediska těchto faktorů, pokroku směrem k dosažení emisních stropů do roku 2010, technického a vědeckého pokroku a situace ohledně pokroku směrem k dosažení dočasných cílů této směrnice a dlouhodobých cílů nepřekračování kritických zátěží a úrovní a směrnic pro čistotu ovzduší WHO pro ozon, musí Komise při přípravě každé zprávy provést přezkoumání této směrnice.
2. V přezkoumání, které je nutno dokončit v roce 2004, bude provedeno hodnocení orientačních emisních stropů pro Společenství jako celku stanovených v příloze II.
Hodnocení těchto orientačních stropů musí být během analýzy předmětem zvažování dalších rentabilních akcí, které mohou být podniknuty ke snížení emisí všech významných znečišťujících látek s cílem dosažení dočasných cílů ochrany životního prostředí stanovených v článku 5 pro Společenství jako celek do roku 2010.
3. Všechna přezkoumání musí zahrnovat další průzkum odhadovaných nákladů a přínosů národních emisních stropů vypočítaných podle nejnovějších modelů a využívajících nejlepších dostupných údajů k dosažení nejmenší možné nejistoty s uvážením pokroku v rozšiřování Evropské unie a předností alternativních metod z hlediska faktorů uvedených v článku 9.
4. Aniž je dotčen článek 18 směrnice 96/61/ES, s cílem vyhnout se narušení hospodářské soutěže a se zohledněním vyváženosti přínosů a nákladů akce musí Komise dále zkoumat potřebu vypracovat harmonizovaná opatření Společenství pro nejvýznamnější hospodářská odvětví a produkty, jež přispívají k acidifikaci, eutrofizaci a tvorbě přízemního ozonu.
5. Pokud je to vhodné, doprovází zprávy zmiňované v článku 9 návrhy na:
a) úpravy národních stropů podle přílohy I za účelem splnění dočasných cílů ochrany životního prostředí uvedených v článku 5 a/nebo úpravy dočasných cílů ochrany životního prostředí;
b) možná další snížení emisí za účelem splnění dlouhodobých cílů této směrnice, nejlépe do roku 2020;
c) opatření k zajištění dodržování uvedených stropů.
Článek 11
Spolupráce s třetími zeměmi
Pro podporu dosažení cílů stanovených v článku 1, aniž je dotčen článek 300 Smlouvy, rozvíjejí Komise a členské státy dvoustrannou a mnohostrannou spolupráci se třetími zeměmi a příslušnými mezinárodními organizacemi, jako jsou Evropská hospodářská komise Organizace spojených národů (EHK OSN), Mezinárodní námořní organizace (IMO) a Mezinárodní organizace pro civilní letectví (ICAO), včetně spolupráce formou výměny informací, v technickém a vědeckém výzkumu a vývoji a s cílem zdokonalování základny pro usnadnění snižování emisí.
Článek 12
Zprávy o emisích z lodí a letadel
1. Do konce roku 2002 Komise podá Evropskému parlamentu a Radě zprávu o rozsahu, v němž emise z mezinárodní námořní dopravy přispívají k acidifikaci, eutrofizaci a tvorbě přízemního ozonu ve Společenství.
2. Do konce roku 2004 Komise podá Evropskému parlamentu a Radě zprávu o rozsahu, v němž emise z letadel mimo přistávací a vzletový cyklus přispívají k acidifikaci, eutrofizaci a tvorbě přízemního ozonu ve Společenství.
3. Každá zpráva upřesní program opatření, který by mohl být přijat na mezinárodní úrovni a úrovni Společenství ke snižování emisí z dotyčného odvětví jako základ pro další úvahu Evropského parlamentu a Rady.
Článek 13
Výbor
1. Komisi je nápomocen výbor zřízený článkem 12 směrnice 96/62/ES (dále jen "výbor").
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 4 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES s ohledem na článek 8 zmíněného rozhodnutí.
Doba uvedená v čl. 4 odst. 3 rozhodnutí 1999/468/ES je tři měsíce.
3. Výbor přijme svůj jednací řád.
Článek 14
Sankce
Členské státy stanoví sankce za porušení vnitrostátních předpisů přijatých podle této směrnice.
Sankce musí být účinné, přiměřené a odrazující.
Článek 15
Provedení
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 27. listopadu 2002.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 16
Vstup v platnost
Tato směrnice vstupuje v platnost dnem vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Článek 17
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/82/ES
ze dne 6. listopadu 2001
o kodexu Společenství týkajícím se veterinárních léčivých přípravků
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 95 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [1],
v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy [2],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Směrnice Rady 81/851/EHS ze dne 28. září 1981 o sbližování právních předpisů týkajících se veterinárních léčivých přípravků [3], směrnice Rady 81/852/EHS ze dne 28. září 1981 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se analytických, farmakologicko-toxikologických a klinických kritérií a protokolů s ohledem na zkoušení veterinárních léčivých přípravků [4], směrnice Rady 90/677/EHS ze dne 13. prosince 1990, kterou se rozšiřuje oblast působnosti směrnice 81/851/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se veterinárních léčivých přípravků a kterou se stanoví doplňující ustanovení pro imunologické veterinární léčivé přípravky [5] a směrnice Rady 92/74/EHS ze dne 22. září 1992, kterou se rozšiřuje oblast působnosti směrnice 81/851/EHS o sbližování právních a správních předpisů týkajících se veterinárních léčivých přípravků a kterou se stanoví doplňující ustanovení pro homeopatické veterinární léčivé přípravky [6], byly často a podstatným způsobem měněny; v zájmu srozumitelnosti a přehlednosti by proto uvedené směrnice měly být kodifikovány jejich sloučením do jediného textu.
(2) Hlavním cílem jakýchkoliv pravidel pro výrobu a distribuci veterinárních léčivých přípravků musí být ochrana veřejného zdraví.
(3) Tohoto cíle však musí být dosaženo prostředky, které nebudou bránit rozvoji farmaceutického průmyslu nebo obchodu s léčivými přípravky ve Společenství.
(4) Pokud v členských státech již platí určitá ustanovení právních a správních předpisů týkající se veterinárních léčivých přípravků, liší se v hlavních zásadách. To brání obchodování s léčivými přípravky ve Společenství, a tím přímo ovlivňuje fungování vnitřního trhu.
(5) Takové překážky musí být proto odstraněny; za tímto účelem je nezbytné sbližovat dané předpisy.
(6) S ohledem na veřejné zdraví a volný pohyb veterinárních léčivých přípravků je nezbytné, aby příslušné orgány měly k dispozici veškeré přínosné informace o registrovaných veterinárních léčivých přípravcích ve formě schválených souhrnů údajů o přípravcích.
(7) S výjimkou léčivých přípravků, jejichž registrace probíhá centralizovaným postupem Společenství zavedeným nařízením Rady (EHS) č. 2309/93 ze dne 22. července 1993, kterým se stanoví postupy Společenství pro registraci a dozor nad humánními a veterinárními léčivými přípravky a zřizuje se Evropská agentura pro hodnocení léčivých přípravků [7], by měla být registrace udělená příslušným orgánem v jednom členském státě uznávána příslušnými orgány jiných členských států, pokud nejsou závažné důvody se domnívat, že registrace daného veterinárního léčivého přípravku může představovat riziko pro zdraví lidí nebo zvířat nebo pro životní prostředí.
V případě neshody mezi členskými státy o jakosti, bezpečnosti nebo účinnosti léčivého přípravku by mělo být provedeno vědecké hodnocení záležitosti na úrovni Společenství, které povede k jednotnému rozhodnutí o sporném bodu, závaznému pro dotčené členské státy.
Toto rozhodnutí by mělo být přijato rychlým postupem zajišťujícím úzkou spolupráci Komise a členských států.
(8) Za tímto účelem by měl být zřízen Výbor pro veterinární léčivé přípravky připojený k Evropské agentuře pro hodnocení léčivých přípravků zřízené výše uvedeným nařízením Rady (EHS) č. 2309/93.
(9) Tato směrnice představuje pouze jeden stupeň k dosažení cíle, kterým je volný pohyb veterinárních léčivých přípravků. Avšak na základě zkušeností získaných zejména ve výše uvedeném Výboru pro veterinární léčivé přípravky se mohou ukázat jako nutná další opatření k odstranění zbývajících překážek volného pohybu.
(10) Medikovaná krmiva nespadají do působnosti této směrnice. Za účelem ochrany veřejného zdraví a z ekonomických důvodů je však nezbytné zakázat používání neregistrovaných léčivých přípravků při výrobě medikovaných krmiv.
(11) Koncepty neškodnosti a léčebného účinku mohou být posouzeny pouze v jejich vzájemném vztahu a mají pouze relativní význam, který závisí na pokroku vědeckých znalostí a na použití, ke kterému je léčivý přípravek určen.
Údaje a dokumenty, které žádost o registraci provázejí, musí prokázat, že možná rizika jsou převážena přínosy ohledně účinku.
Pokud se to neprokáže, musí být žádost zamítnuta.
(12) Registrace musí být zamítnuta, pokud léčivý přípravek nemá léčebný účinek nebo pokud nejsou k dispozici dostatečné důkazy o tomto účinku. Koncept léčebného účinku musí být chápán jako účinek, který uvádějí výrobci.
(13) Taková registrace musí být dále zamítnuta, pokud navrhovaná ochranná lhůta není dostatečně dlouhá, aby odstranila zdravotní rizika spojená s rezidui.
(14) Před udělením registrace imunologickému veterinárnímu léčivému přípravku musí výrobce prokázat jeho schopnost dosahovat shody mezi jednotlivými šaržemi.
(15) Příslušné orgány by měly mít rovněž právo zakázat používání imunologického veterinárního léčivého přípravku, pokud by imunitní odpověď ošetřených zvířat nebyla v souladu s vnitrostátním programem nebo programem Společenství pro diagnostiku, likvidaci nebo tlumení nákazy zvířat.
(16) Především je nutné uživatelům homeopatických léčivých přípravků poskytnout zcela jasné označení jejich homeopatického charakteru a dostatečné záruky jejich jakosti a bezpečnosti.
(17) Pravidla týkající se výroby, kontroly a inspekce homeopatických veterinárních léčivých přípravků musí být harmonizována, aby se v celém Společenství zajistil oběh bezpečných a jakostních léčivých přípravků.
(18) S ohledem na zvláštní vlastnosti těchto homeopatických veterinárních léčivých přípravků, jako je velmi nízký obsah účinných složek, které obsahují, a obtížnost použití konvenčních statistických metod u těchto přípravků při klinickém hodnocení, je žádoucí stanovit zvláštní, zjednodušený registrační postup pro ty tradiční homeopatické léčivé přípravky, které jsou uváděny na trh bez léčebných indikací v lékové formě a dávkování, které pro zvíře nepředstavují riziko.
(19) Na homeopatické veterinární léčivé přípravky uváděné na trh s léčebnými indikacemi nebo ve formě, která může představovat riziko, jež však musí být vyváženo předpokládaným léčebným účinkem, se musí vztahovat obvyklá pravidla pro registraci veterinárních léčivých přípravků.
Členské státy by měly mít možnost používat zvláštní pravidla pro hodnocení výsledků zkoušek a studií určených ke zjištění bezpečnosti a účinnosti těchto léčivých přípravků pro zvířata chovaná v zájmových chovech a pro exotické druhy zvířat za předpokladu, že je oznámí Komisi.
(20) V zájmu lepší ochrany zdraví lidí a zvířat a odstranění zbytečného duplicitního úsilí při posuzování žádosti o registraci by měly členské státy systematicky připravovat zprávy o hodnocení každého veterinárního léčivého přípravku, který zaregistrují, a na žádost si je vyměňovat.
Dále by měl členský stát mít možnost pozastavit posuzování žádosti o registraci, která je současně aktivně projednávána v jiném členském státě, s cílem uznat rozhodnutí druhého členského státu.
(21) Za účelem usnadnění pohybu veterinárních léčivých přípravků a zamezení opakování kontrol provedených v jednom členském státě jiným členským státem by měly být stanoveny minimální požadavky na výrobu a dovoz ze třetích zemí a na udělování příslušných povolení.
(22) Jakost veterinárních léčivých přípravků vyrobených ve Společenství by měla být zajištěna vyžadováním souladu se zásadami správné výrobní praxe pro léčivé přípravky, bez ohledu na konečné místo určení léčivých přípravků.
(23) Rovněž by měla být přijata opatření zajišťující, aby distributoři veterinárních léčivých přípravků byli členskými státy povoleni a aby uchovávali dostatečné záznamy.
(24) Standardy a protokoly pro provádění zkoušek a hodnocení veterinárních léčivých přípravků jsou účinnými prostředky kontroly těchto přípravků, a tím i ochrany veřejného zdraví a mohou usnadnit pohyb těchto přípravků stanovením jednotných pravidel pro zkoušky a sestavení registrační dokumentace, čímž umožňují příslušným orgánům, aby dospěly ke svým rozhodnutím na základě jednotných zkoušek a s poukazem na jednotná kritéria, a napomáhají tak odstraňovat rozdíly v hodnocení.
(25) Je vhodné přesněji vymezit případy, ve kterých nemusí být k získání registrace veterinárního léčivého přípravku, který je v zásadě podobný inovačnímu přípravku, předkládány výsledky farmakologických a toxikologických zkoušek nebo klinických hodnocení, přičemž je třeba zajistit, aby inovační podniky nebyly znevýhodněny.
Je však veřejným zájmem neopakovat zkoušky prováděné na zvířatech, pokud to není naléhavě potřebné.
(26) Po vytvoření vnitřního trhu může být upuštěno od zvláštních kontrol zaručujících jakost veterinárních léčivých přípravků dovážených ze třetích zemí pouze v případě, že byla Společenstvím učiněna taková opatření, kterými je zajištěno, že se ve vyvážející zemi provádějí nezbytné kontroly.
(27) K zajištění stálé bezpečnosti používaných veterinárních léčivých přípravků je nezbytné zajistit, aby byly farmakovigilanční systémy Společenství průběžně přizpůsobovány vědeckému a technickému pokroku.
(28) Z důvodu ochrany veřejného zdraví by měly být shromažďovány a vyhodnocovány údaje o nežádoucích účincích u osob, které souvisejí s použitím veterinárních léčiv.
(29) Farmakovigilanční systémy by měly zohledňovat dostupné údaje o nedostatečné účinnosti.
(30) Shromažďování informací o nežádoucích účincích v důsledku nesprávného použití, prověřování platnosti ochranné lhůty a o možných problémech pro životní prostředí může navíc přispět ke zlepšení pravidelného dohledu nad správného používáním veterinárních léčivých přípravků.
(31) Je nezbytné zohlednit změny vyplývající z mezinárodní harmonizace definic, terminologie a technologického rozvoje v oblasti farmakovigilance.
(32) Zvýšené využívání elektronických sdělovacích prostředků pro informace o nežádoucích účincích veterinárních léčivých přípravků uváděných na trh ve Společenství by mělo umožnit zřízení jediného místa pro hlášení nežádoucích účinků a současně zajistit, aby tyto informace byly k dispozici příslušným orgánům ve všech členských státech.
(33) Je zájmem Společenství zajistit, aby veterinární farmakovigilanční systémy centralizovaně registrovaných přípravků a přípravků registrovaných jinými postupy byly konzistentní.
(34) Držitelé rozhodnutí o registraci by navíc měli být odpovědni za průběžnou, aktivně zajišťovanou farmakovigilanci veterinárních léčivých přípravků, které uvádí na trh.
(35) Opatření nezbytná pro provedení této směrnice musí být přijata v souladu s rozhodnutím Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [8].
(36) Za účelem zlepšení ochrany veřejného zdraví je nezbytné stanovit, že potraviny pro lidskou spotřebu nesmí být získávány ze zvířat, která byla zařazena do klinického hodnocení veterinárních léčivých přípravků, ledaže byl pro rezidua daného veterinárního léčivého přípravku stanoven maximální limit reziduí podle nařízení Rady (EHS) č. 2377/90 ze dne 26. června 1990, kterým se stanoví postup pro stanovení maximálních limitů reziduí veterinárních léčivých přípravků v potravinách živočišného původu [9].
(37) Komise by měla být zmocněna přijímat nezbytné změny, které jsou nezbytné k přizpůsobení přílohy I vědeckému a technickému pokroku.
(38) Touto směrnicí by neměly být dotčeny povinnosti členských států týkající se lhůt pro provedení směrnic uvedených v části B přílohy II,
PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:
HLAVA I
DEFINICE
Článek 1
Pro účely této směrnice se rozumí:
Hromadně vyráběným léčivým přípravkem : Jakýkoliv předem vyrobený léčivý přípravek uváděný na trh pod zvláštním názvem a ve zvláštním obalu. Veterinárním léčivým přípravkem :
Jakákoliv látka nebo kombinace látek určená k léčení nebo předcházení nemoci u zvířat.
Za veterinární léčivý přípravek se rovněž považuje jakákoliv látka nebo kombinace látek, které lze podat zvířatům za účelem stanovení lékařské diagnózy nebo k obnově, úpravě či ovlivnění fyziologických funkcí u zvířat.
Předem zhotoveným veterinárním léčivým přípravkem : Jakýkoliv předem vyrobený veterinární léčivý přípravek, který neodpovídá definici hromadně vyráběných léčivých přípravků a který je uváděn do oběhu v lékové formě, která může být použita bez dalších úprav.
Látkou - lidský, např.
lidská krev a přípravky z lidské krve,
- zvířecí, např.
mikroorganismy, celí živočichové, části orgánů, živočišné sekrety, toxiny, extrakty, přípravky z krve,
- rostlinný, např.
mikroorganismy, rostliny, části rostlin, rostlinné sekrety, extrakty,
- chemický, např.
prvky, přírodní chemické látky a chemické sloučeniny získané chemickou přeměnou nebo syntézou.
Premixem pro medikovaná krmiva : Jakýkoli veterinární léčivý přípravek zhotovený předem za účelem následné výroby medikovaných krmiv.
Medikovanými krmivy : Jakákoliv směs veterinárního léčivého přípravku nebo veterinárních léčivých přípravků a krmiva nebo krmiv, které jsou zhotoveny za účelem uvedení na trh a určeny ke zkrmení zvířat bez dalších úprav, z důvodu jejich léčebných nebo preventivních vlastností nebo dalších vlastností léčivého přípravku podle bodu 2.
Veterinárním imunologickým léčivým přípravkem : Veterinární léčivý přípravek podávaný zvířatům za účelem navození aktivní nebo pasivní imunity nebo za účelem diagnostikování stavu imunity.
Homeopatickým veterinárním léčivým přípravkem : Jakýkoliv veterinární léčivý přípravek zhotovený z produktů, látek nebo směsí, nazývaných základní homeopatické látky, podle homeopatického výrobního postupu popsaného Evropským lékopisem nebo, není-li v něm uveden, některým lékopisem úředně používaným v současné době v členských státech.
Homeopatický přípravek může také obsahovat více složek.
Ochrannou lhůtou : Období, které musí uplynout mezi posledním podáním veterinárního léčivého přípravku zvířatům za běžných podmínek použití a získáním potravin z těchto zvířat, aby bylo zajištěno, že tyto potraviny neobsahují rezidua v množstvích přesahujících maximální limity stanovené v nařízení (EHS) č. 2377/90.
Nežádoucím účinkem : Odezva, která je nepříznivá a nezamýšlená a která se dostaví po dávkách běžně užívaných u zvířat k profylaxi, stanovení diagnózy nebo léčbě onemocnění či k ovlivnění fyziologických funkcí.
Nežádoucím účinkem u člověka : Odezva, která je nepříznivá a nezamýšlená a která se objeví u člověka po jeho vystavení veterinárnímu léčivu.
Závažným nežádoucím účinkem : Nežádoucí účinek, který má za následek smrt, ohrožuje život, vede k významnému poškození zdraví či invaliditě, jde o vrozenou anomálií či vrozenou vadu u potomků, nebo který má za následek trvalé nebo prodloužené příznaky u léčených zvířat.
Neočekávaným nežádoucím účinkem : Nežádoucí účinek, jehož povaha, závažnost nebo důsledek nejsou v souladu se souhrnem údajů o přípravku.
Pravidelně aktualizovanými zprávami o bezpečnosti : Pravidelné zprávy obsahující záznamy podle článku 75.
Poregistrační studií bezpečnosti : Farmakoepidemiologická studie nebo klinické hodnocení prováděné v souladu s rozhodnutím o registraci a za účelem stanovení nebo vyšetření bezpečnostního rizika ve vztahu k registrovanému veterinárnímu léčivému přípravku.
Používáním mimo rozsah rozhodnutí o registraci : Používání veterinárního léčivého přípravku, které není v souladu se souhrnem údajů o přípravku, včetně nesprávného použití nebo závažného zneužití přípravku.
Distribucí veterinárních léčivých přípravků - dodávek veterinárních léčivých přípravků samotným výrobcem,
- maloobchodních dodávek veterinárních léčivých přípravků osobami, které jsou oprávněny provádět tyto dodávky v souladu s článkem 66.
Agenturou : Evropská agentura pro hodnocení léčivých přípravků založená nařízením (EHS) č. 2309/93.
Rizikem pro zdraví lidí, zvířat nebo pro životní prostředí : Jakékoliv riziko související s jakostí, bezpečností a účinností veterinárního léčivého přípravku.
HLAVA II
OBLAST PŮSOBNOSTI
Článek 2
Ustanovení této směrnice se vztahují na pro veterinární léčivé přípravky určené k uvedení na trh kromě jiného ve formě léčivých přípravků, předem zhotovených veterinárních léčivých přípravků nebo premixů pro medikovaná krmiva.
Článek 3
Tato směrnice se nevztahuje na
1. medikovaná krmiva definovaná směrnicí Rady č. 90/167/EHS, ze dne 26. března 1990, kterou se stanoví podmínky pro přípravu, uvádění na trh a používání medikovaných krmiv ve Společenství [10];
medikovaná krmiva však mohou být zhotovena pouze z premixů, které jsou registrovány podle této směrnice;
2. inaktivované imunologické veterinární léčivé přípravky, které jsou vyrobeny z patogenů a antigenů získaných ze zvířete nebo zvířat v jednom hospodářství a které jsou použity pro léčbu tohoto zvířete nebo těchto zvířat v tomto hospodářství a ve stejné lokalitě;
3. léčivé přípravky připravené v lékárně v souladu s předpisem pro jednotlivé zvíře (běžně známý jako individuálně připravený léčivý přípravek);
4. léčivé přípravky připravené v lékárně v souladu s lékopisnými předpisy, které jsou určené k přímému výdeji konečnému uživateli (běžně známý jako hromadně připravený léčivý přípravek);
5. veterinární léčivé přípravky založené na radioaktivních izotopech;
6. doplňkové látky upravené směrnicí Rady č. 70/524/EHS ze dne 23. listopadu 1970, o doplňkových látkách v krmivech [11], pokud jsou začleňovány do krmiv pro zvířata a doplňkových krmiv pro zvířata v souladu s uvedenou směrnicí.
Článek 4
1. Členské státy mohou stanovit, že se tato směrnice nepoužije na veterinární imunologické léčivé přípravky, které nejsou inaktivované a které jsou vyrobeny z patogenů a antigenů získaných ze zvířete nebo zvířat v jednom hospodářství a které jsou použity pro léčbu tohoto zvířete nebo zvířat v tomto hospodářství a ve stejné lokalitě.
2. Členské státy mohou na svém území povolit s ohledem na veterinární léčivé přípravky určené výlučně pro akvarijní ryby, okrasné ptáky, poštovní holuby, terarijní zvířata a malé hlodavce výjimky z ustanovení článků 5, 7 a 8 za předpokladu, že takové přípravky neobsahují látky, jejichž používání vyžaduje veterinární kontrolu, a že jsou přijata veškerá opatření, aby bylo zabráněno nepovolenému používání těchto přípravků pro další zvířata.
HLAVA III
UVÁDĚNÍ NA TRH
KAPITOLA 1
Registrace
Článek 5
Žádný veterinární léčivý přípravek nesmí být uveden na trh v členském státě, aniž by příslušný orgán daného členského státu vydal rozhodnutí o registraci v souladu s touto směrnicí nebo aniž by byla udělena registrace v souladu s nařízením (EHS) č. 2309/93.
Článek 6
Aby mohl být veterinární léčivý přípravek předmětem registrace s cílem jeho podávání zvířatům určeným k produkci potravin, musí být účinné látky, které obsahuje, uvedeny v přílohách I, II nebo III nařízení (EHS) č. 2377/90.
Článek 7
Pokud to vyžaduje zdravotní situace, může členský stát povolit uvedení na trh nebo podávání zvířatům takových veterinárních léčivých přípravků, které byly registrovány jiným členským státem v souladu s touto směrnicí.
Článek 8
V případě závažných epidemických onemocnění mohou členské státy předběžně povolit použití imunologického veterinárního léčivého přípravku bez jeho registrace, pokud není k dispozici žádný jiný vhodný léčivý přípravek a Komise byla podrobně informována o podmínkách použití.
Článek 9
Zvířatům nesmí být podávány žádné veterinární léčivé přípravky, pokud nebyly registrovány, s výjimkou zkoušek veterinárních léčivých přípravků podle v čl. 12 odst. 3 písm. j), které byly přijaty příslušnými vnitrostátními orgány po jejich oznámení nebo schválení v souladu s platnými vnitrostátními předpisy.
Článek 10
1. Pokud není pro dané onemocnění registrovaný žádný léčivý přípravek, mohou členské státy výjimečně, zejména z důvodu zamezení nepřijatelného utrpení dotčených zvířat, povolit, aby byl zvířeti nebo malému počtu zvířat v konkrétním hospodářství veterinárním lékařem, nebo na jeho přímou odpovědnost, podán:
a) veterinární léčivý přípravek registrovaný v daném členském státě podle této směrnice nebo podle nařízení (EHS) č. 2309/93 pro použití u jiného druhu zvířat nebo pro jiné onemocnění u stejného druhu zvířat nebo
b) neexistuje-li žádný přípravek uvedený v bodu a), léčivý přípravek registrovaný v daném členském státě pro použití u lidí v souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2001/83/ES ze dne 6. listopadu 2001 o kodexu Společenství týkajícím se humánních léčivých přípravků [12] nebo v souladu s nařízením (EHS) č. 2309/93 nebo
c) neexistuje-li žádný přípravek uvedený v bodu b), v rámci právních předpisů daného členského státu veterinární léčivý přípravek zhotovený výjimečně osobou, která je k tomu oprávněna podle vnitrostátních právních předpisů a v souladu s veterinárním předpisem.
Pro účely tohoto odstavce zahrnují slova "zvířeti nebo malému počtu zvířat v konkrétním hospodářství" rovněž zvířata chovaná v zájmových chovech a volněji i minoritní nebo exotické druhy zvířat, která nejsou určena k produkci potravin.
2. Odstavec 1 se použije za předpokladu, že léčivý přípravek, pokud je podáván zvířatům určeným k produkci potravin, obsahuje pouze látky, které mohou být obsaženy ve veterinárním léčivém přípravku registrovaném pro tato zvířata v daném členském státě, a že v případě zvířat určených k produkci potravin stanoví příslušný veterinární lékař přiměřenou ochrannou lhůtu.
Pokud není pro použitý léčivý přípravek uvedena pro daný druh zvířat ochranná lhůta, nesmí být ochranná lhůta kratší než 7 dnů _BAR_ pro vejce, _BAR_ 7 dnů _BAR_ pro mléko, _BAR_ 28 dnů _BAR_ pro maso drůbeže a savců, včetně tuku a drobů, _BAR_
500 stupňodnů _BAR_ pro maso ryb. _BAR_
Pokud jde o homeopatické veterinární léčivé přípravky obsahující účinné látky v koncentraci nejvýše jedna ku milionu, snižuje se ochranná lhůta uvedená v prvním a druhém pododstavci na nulu.
Článek 11
Pokud veterinární lékař využije ustanovení článku 10, uchová podrobné záznamy o datu vyšetření zvířat, podrobnostech o chovateli, počtu ošetřených zvířat, diagnóze, předepsaném léčivém přípravku, podaných dávkách, délce trvání léčby, doporučené ochranné lhůtě a ponechá tyto záznamy k dispozici pro inspekci příslušných orgánů po dobu nejméně tří let.
Tento požadavek mohou členské státy rozšířit i na zvířata, která nejsou určena k produkci potravin.
Článek 12
1. Pro získání registrace veterinárního léčivého přípravku, která nepodléhá postupu stanovenému nařízením (EHS) č. 2309/93, se příslušnému orgánu daného členského státu předloží žádost.
2. Registrace může být udělena pouze žadateli usazenému ve Společenství.
3. K žádosti se přiloží následující údaje a dokumenty v souladu s přílohou 1:
a) jméno nebo firma a adresa nebo sídlo osoby odpovědné za uvedení přípravku na trh a, liší-li se, výrobce nebo výrobců, a místa nebo míst výroby;
b) název veterinárního léčivého přípravku (obchodní název, nechráněný název, s ochrannou známkou či bez ní nebo se jménem výrobce, nebo odborný název nebo vzorec, s ochrannou známkou či bez ní nebo se jménem výrobce);
c) kvalitativní a kvantitativní údaje o všech složkách veterinárního léčivého přípravku s využitím obvyklé terminologie, ale bez chemických vzorců, a s uvedením mezinárodního nechráněného názvu doporučeného Světovou zdravotnickou organizací, pokud takový název existuje;
d) popis způsobu výroby;
e) léčebné indikace, kontraindikace a nežádoucí účinky;
f) dávkování pro jednotlivé druhy zvířat, pro které je veterinární léčivý přípravek určen, léková forma přípravku, způsob a cesta podání a předpokládaná doba použitelnosti;
g) případně důvody pro jakákoliv preventivní a bezpečnostní opatření, která je třeba přijmout při skladování přípravku, jeho podávání zvířatům a likvidaci odpadu pocházejícího z přípravku, společně s uvedením možných rizik, které léčivý přípravek může představovat pro životní prostředí a zdraví lidí, zvířat nebo rostlin;
h) uvedení ochranné lhůty.
Pokud je to nezbytné, žadatel navrhne a odůvodní hladinu reziduí, kterou je možno přijmout v potravinách bez rizika pro spotřebitele, včetně rutinních metod analýzy, které mohou pro sledování reziduí využívat příslušné orgány;
i) popis kontrolních metod použitých výrobcem (kvalitativní a kvantitativní analýzy složek a konečného přípravku, zvláštní zkoušky, např. zkoušky na sterilitu, zkouška na pyrogenní látky, na přítomnost těžkých kovů, zkoušky stability, biologické zkoušky a zkoušky toxicity, zkoušky provedené ve stadiu meziproduktu výrobního procesu);
j) výsledky
- fyzikálně-chemických, biologických či mikrobiologických zkoušek,
- toxikologických a farmakologických zkoušek,
- klinických hodnocení;
k) souhrn údajů o přípravku podle článku 14, jeden nebo více vzorků nebo návrhů obalu, ve kterém bude veterinární léčivý přípravek uváděn na trh, společně s příbalovou informací;
l) doklad o tom, že výrobce má ve své vlastní zemi povolení k výrobě veterinárních léčivých přípravků;
m) kopie rozhodnutí o registraci příslušného veterinárního léčivého přípravku získaného v jiném členském státě nebo ve třetí zemi, společně se seznamem těch členských států, v nichž je žádost o registraci, předložená v souladu s touto směrnicí, posuzována. Kopie souhrnu údajů o přípravku navrženého žadatelem v souladu s článkem 14 nebo schváleného příslušným orgánem členského státu podle článku 25 a kopie navrhované příbalové informace, podrobnosti o jakémkoli rozhodnutí o zamítnutí registrace ve Společenství nebo ve třetí zemi a důvody pro takové rozhodnutí.
Tyto informace musí být pravidelně aktualizovány;
n) v případě léčivých přípravků obsahujících nové účinné látky, které nejsou uvedeny v přílohách I, II nebo III nařízení (EHS) č. 2377/90, kopie dokumentů předložených Komisi v souladu s přílohou uvedeného nařízení.
Článek 13
1. Odchylně od čl. 12 odst. 3 bodu j) a aniž je dotčena právní ochrana průmyslového a obchodního vlastnictví:
a) žadatel není povinen předložit výsledky toxikologických a farmakologických zkoušek nebo klinických hodnocení, pokud může prokázat, že
i) veterinární léčivý přípravek je v zásadě podobný léčivému přípravku registrovanému v členském státě, kterého se žádost týká, a že držitel rozhodnutí o registraci vydal souhlas s použitím toxikologických, farmakologických a/nebo klinických údajů obsažených v dokumentaci původního veterinárního léčivého přípravku pro účely posouzení dané žádosti nebo
ii) složka či složky veterinárního léčivého přípravku mají dobře zavedené léčebné použití s uznanou účinností a přijatelnou úrovní bezpečnosti, a to prostřednictvím podrobných vědeckých bibliografických podkladů nebo
iii) veterinární léčivý přípravek je v zásadě podobný léčivému přípravku, který byl registrován v rámci Společenství v souladu s platnými předpisy Společenství po dobu nejméně 6 let a je uváděn na trh v členském státě, ve kterém je předkládána žádost; tato doba se prodlužuje na 10 let, jde-li o léčivé přípravky vyrobené špičkovou technologií registrované postupem podle čl. 2 odst.
5 směrnice Rady 87/22/EHS [13]. Navíc může také členský stát jednotným rozhodnutím prodloužit tuto dobu na 10 let pro všechny léčivé přípravky, které jsou na trhu na jeho území, pokud to považuje v zájmu veřejného zdraví za nezbytné.
Členské státy nemusí uplatňovat šestiletou lhůtu po dni uplynutí patentové ochrany původního léčivého přípravku;
b) v případě nových veterinárních léčivých přípravků obsahujících známé složky, které dosud nebyly v kombinaci použity pro léčebné účely, musí být předloženy výsledky toxikologických a farmakologických zkoušek a klinických hodnocení týkajících se dané kombinace, ale není nutné předkládat údaje týkající se každé jednotlivé složky.
2. Příloha I se použije obdobně, pokud se podle odst. 1 písm. a) bodu ii) předkládají podrobné vědecké bibliografické podklady.
Článek 14
Souhrn údajů o přípravku obsahuje tyto informace:
1. název veterinárního léčivého přípravku;
2. kvalitativní a kvantitativní složení, pokud jde o účinné látky a pomocné látky, jejichž znalost je podstatná pro správné podávání léčivého přípravku; použije se mezinárodní nechráněný název doporučený Světovou zdravotnickou organizací, pokud takový název existuje, nebo případně obvyklý nechráněný název nebo chemický popis;
3. lékovou formu;
4. farmakologické vlastnosti a v případě, že jsou pro léčebné účely užitečné, též údaje o farmakokinetice;
5. klinické údaje:
5.1 cílové druhy,
5.2 indikace pro použití, s uvedením cílových druhů,
5.3 kontraindikace,
5.4 nežádoucí účinky (četnost a závažnost),
5.5 zvláštní upozornění pro používání,
5.6 používání v průběhu březosti a laktace,
5.7 interakce s jinými léky a další formy interakce,
5.8 dávkování a způsob podání,
5.9 předávkování (příznaky, postupy v naléhavých případech, antidota) (je-li to nezbytné),
5.10 zvláštní upozornění pro jednotlivé cílové druhy,
5.11 ochranné lhůty,
5.12 zvláštní opatření pro osobu, která podává léčivý přípravek zvířatům;
6. farmaceutické údaje:
6.1 hlavní neslučitelnosti,
6.2 doba použitelnosti, v případě potřeby po rekonstituci léčivého přípravku nebo po prvním otevření vnitřního obalu,
6.3 zvláštní opatření při skladování,
6.4 druh a obsah vnitřního obalu,
6.5 v případě potřeby zvláštní opatření pro odstraňování nepoužitých léčivých přípravků nebo odpadu, který pochází z takových léčivých přípravků;
7. jméno nebo firma a adresa nebo sídlo držitele rozhodnutí o registraci,
Článek 15
1. Členské státy přijmou veškerá vhodná opatření, kterými zajistí, aby byly dokumenty a údaje uvedené v čl. 12 odst. 3 písm. h), i), j) a v čl. 13 odst. 1 před předložením příslušným orgánům sestaveny odborníky s nezbytnou technickou nebo odbornou kvalifikací.
Tyto dokumenty a údaje musí být těmito odborníky podepsány.
2. Úlohou odborníků podle jejich příslušné kvalifikace je:
a) provádět úkoly v rámci své specializace (analýza, farmakologie a podobné experimentální vědy, klinické hodnocení), a objektivně popisovat získané výsledky (kvalitativně a kvantitativně);
b) popisovat svá pozorování v souladu s přílohou I a uvádět zejména
i) v případě analytiků, zda léčivý přípravek odpovídá uvedenému složení, a uvést odůvodnění kontrolních metod použitých výrobcem;
ii) v případě farmakologů a příslušně kvalifikovaných specialistů
- toxicitu léčivého přípravku a pozorované farmakologické vlastnosti,
- zda po podání veterinárního léčivého přípravku za běžných podmínek použití a při dodržení doporučené ochranné lhůty neobsahují potraviny získané z ošetřených zvířat rezidua, která by mohla představovat riziko pro zdraví spotřebitele;
iii) v případě klinických lékařů, zda u zvířat ošetřených léčivým přípravkem zjistili účinky odpovídající údajům předloženým výrobcem podle článku 12 a čl. 13 odst. 1, zda je léčivý přípravek dobře snášen, jaké dávkování doporučují a jaké jsou případné kontraindikace a nežádoucí účinky;
c) případně uvádět důvody pro využití bibliografických podkladů podle čl. 13 odst. 1 písm. a) bodu ii).
3. Podrobné zprávy odborníků jsou součástí podkladů, které žadatel překládá příslušným orgánům.
Ke každé zprávě se přiloží krátký životopis odborníka.
KAPITOLA 2
Zvláštní ustanovení použitelná pro homeopatické veterinární léčivé přípravky
Článek 16
1. Členské státy zajistí, aby byly homeopatické veterinární léčivé přípravky, vyrobené a uváděné na trh ve Společenství, povoleny nebo registrovány v souladu s čl. 17 odst. 1 a 2 a články 18 a 19. Každý členský stát vezme patřičně v úvahu povolení a registrace udělené již dříve jiným členským státem.
2. Členský stát může upustit od zavedení zvláštního zjednodušeného postupu pro registrování homeopatických veterinárních léčivých přípravků podle čl. 17 odst. 1 a 2. Členský stát o tom uvědomí Komisi. Daný členský stát nejpozději do 31. prosince 1995 povolí na svém území používání homeopatických veterinárních léčivých přípravků registrovaných jinými členskými státy v souladu s čl. 17 odst. 1 a 2 a článkem 18.
Článek 17
1. Prostřednictvím zvláštního zjednodušeného registračního postupu mohou být povoleny pouze homeopatické veterinární léčivé přípravky, které splňují veškeré následující podmínky:
- jsou určeny pro podání zvířatům chovaným v zájmových chovech nebo exotickým druhům zvířat, která nejsou určena k produkci potravin,
- jsou podávány cestou popsanou v Evropském lékopise, nebo není-li zde uvedena, v lékopisech v dané době úředně používaných v členských státech,
- v označení na obalu veterinárního léčivého přípravku ani v žádné informaci, která se ho týká, není uvedena žádné zvláštní léčebná indikace,
- dostatečný stupeň ředění zaručuje bezpečnost léčivého přípravku; zejména nesmí léčivý přípravek obsahovat více než jeden díl matečné tinktury v 10000 dílech nebo více než jednu setinu nejnižší dávky používané při alopatii s ohledem na účinné látky, jejichž přítomnost v alopatickém léčivém přípravku má za následek povinnost předložit veterinární předpis.
Současně s povolením členské státy určí klasifikaci pro výdej léčivého přípravku.
2. Kritéria a pravidla pro postup stanovená v kapitole 3, s výjimkou článku 25, se použijí obdobně na zvláštní zjednodušený registrační postup pro homeopatické veterinární léčivé přípravky podle odstavce 1, s výjimkou důkazu léčebné účinnosti.
3. Důkaz léčebné účinnosti se nevyžaduje u homeopatických veterinárních léčivých přípravků registrovaných podle odstavce 1 tohoto článku nebo případně povolených v souladu s čl. 16 odst. 2.
Článek 18
Žádost o zvláštní zjednodušený registrační postup se může týkat řady léčivých přípravků odvozených od téže základní homeopatické látky nebo látek.
S žádostí se předkládají následující dokumenty, aby se doložila zejména farmaceutická jakost a shoda mezi jednotlivými šaržemi daného přípravku:
- vědecký název nebo jiný název základní homeopatické látky nebo látek uvedený v lékopise, spolu s uvedením různých cest podání, lékových forem a stupňů ředění, jež mají být povoleny,
- dokumentace popisující, jak je/jsou základní homeopatická látka nebo látky získávána/y a kontrolována/y, a odůvodňující její/jejich homeopatickou povahu na základě příslušných bibliografických podkladů; v případě homeopatických veterinárních léčivých přípravků obsahujících biologické látky popis přijatých opatření k zajištění nepřítomnosti patogenů,
- výrobní a kontrolní dokumentace pro každou lékovou formu a popis způsobu ředění a potenciace,
- povolení výroby pro daný léčivý přípravek,
- kopie všech povolení nebo rozhodnutí o registraci získaných pro tentýž léčivý přípravek v jiných členských státech,
- jeden nebo více vzorků nebo návrhů vnějšího a vnitřního obalu léčivých přípravků, které mají být povoleny,
- údaje týkající se stability léčivého přípravku.
Článek 19
1. Homeopatické veterinární léčivé přípravky jiné než ty, které jsou uvedeny v čl. 17, odst. 1, se registrují v souladu s články 12 až 15 a kapitolou 3.
2. Členský stát může na svém území v souladu se zásadami a charakteristikami homeopatie, jak je v daném členském státě prováděna, zavést nebo zachovat zvláštní pravidla pro farmakologické a toxikologické zkoušky a klinická hodnocení homeopatických veterinárních léčivých přípravků, jež jsou určeny pro zvířata chovaná v zájmových chovech a pro exotické druhy zvířat, která nejsou určena k produkci potravin, na něž se nevztahuje čl. 17 odst 1.
V tomto případě daný členský stát oznámí platná zvláštní pravidla Komisi.
Článek 20
Tato kapitola se nevztahuje na imunologické homeopatické veterinární léčivé přípravky.
Ustanovení hlav VI a VII se použijí pro homeopatické veterinární léčivé přípravky.
KAPITOLA 3
Postup registrace
Článek 21
1. Členské státy přijmou veškerá vhodná opatření, aby bylo řízení o registraci veterinárního léčivého přípravku ukončeno do 210 dnů ode dne předložení platné žádosti.
2. Pokud členský stát zjistí, že žádost o registraci daného veterinárního léčivého přípravku je již aktivně hodnocena v jiném členském státě, může se tento členský stát rozhodnout pozastavit podrobné hodnocení žádosti za účelem vyčkání zprávy o hodnocení připravené druhým členským státem v souladu s čl. 25 odst. 4.
Daný členský stát informuje druhý členský stát a žadatele o svém rozhodnutí pozastavit podrobné hodnocení dané žádosti.
Jakmile druhý členský stát ukončí hodnocení žádosti a vydá rozhodnutí, zašle kopii své zprávy o hodnocení danému členskému státu.
Článek 22
Je-li členský stát v souladu s čl. 12 odst. 3 písm. m) informován, že jiný členský stát zaregistroval veterinární léčivý přípravek, který je předmětem žádosti o registraci v daném členském státě, požádá neprodleně orgány členského státu, který registraci udělil, aby mu předložily zprávu o hodnocení podle čl. 25 odst. 4.
Daný členský stát do 90 dnů od obdržení zprávy o hodnocení buď uzná rozhodnutí prvního členského státu a souhrn údajů o přípravku, jak jím byl schválen, nebo, pokud má za to, že jsou důvody se domnívat, že registrace daného veterinárního léčivého přípravku může představovat riziko pro zdraví lidí nebo zvířat nebo pro životní prostředí, uplatní postupy stanovené v článcích 33 až 38.
Článek 23
Při hodnocení žádosti předložené podle článku 12 a čl. 13 odst. 1 příslušné orgány členských států
1. ověří, zda jsou podklady předložené na podporu žádosti v souladu s článkem 12 a čl. 13 odst. 1 a na základě zpráv odborníků podle čl. 15 odst. 2 a 3 se ujistí, zda jsou splněny podmínky pro vydání rozhodnutí o registraci léčivých přípravků;
2. mohou předložit léčivý přípravek, jeho výchozí suroviny a v případě potřeby jeho meziprodukty nebo jiné složky ke zkoušení státní laboratoří nebo laboratoří určenou k takovému účelu, aby se ujistily, že jsou kontrolní metody použité výrobcem a popsané v údajích přiložených k žádosti podle čl. 12 odst. 3 písm. i) dostatečné;
3. případně mohou požadovat, aby žadatel doplnil údaje přiložené k žádosti s ohledem na body uvedené v článku 12 a čl. 13 odst.
1. Pokud příslušné orgány využijí této možnosti, lhůty stanovené v článku 21 se pozastaví, dokud nejsou předloženy požadované doplňující informace.
Obdobně se tyto lhůty pozastaví na dobu povolenou případně žadateli pro poskytnutí ústního nebo písemného vysvětlení;
4. mohou požadovat, aby žadatel předložil látky v množstvích nezbytných k ověření analytické detekční metody navrhované žadatelem podle čl. 12 odst. 3 písm. h) a k zavedení těchto metod jako součásti rutinních kontrol ke zjišťování přítomnosti reziduí dotčených veterinárních léčivých přípravků.
Článek 24
Členské státy provedou veškerá vhodná opatření, aby
a) příslušné orgány ověřily, že výrobci a dovozci veterinárních léčivých přípravků pocházejících ze třetích zemí jsou schopni je vyrábět v souladu s údaji předloženými podle čl. 12 odst. 3 písm. d) a/nebo provádět kontroly podle metod popsaných v údajích přiložených k žádosti podle čl. 12 odst. 3 písm. i);
b) příslušné orgány mohly povolit výrobcům a dovozcům přípravků pocházejících ze třetích zemí, aby v odůvodněných případech zadali provedení určitých stupňů výroby a/nebo některé z kontrol uvedených v písmenu a) třetí straně; v takových případech příslušné orgány ověří rovněž dotčené zařízení.
Článek 25
1. Při vydání rozhodnutí o registraci příslušné orgány daného členského státu informují držitele rozhodnutí o registraci o jimi schváleném souhrnu údajů o přípravku.
2. Příslušné orgány přijmou veškerá potřebná opatření, aby byly informace uvedené v souhrnu v souladu s informacemi přijatými při vydání rozhodnutí o registraci nebo následně.
3. Příslušné orgány zašlou agentuře kopii rozhodnutí o registraci společně se souhrnem údajů o přípravku.
4. Příslušné orgány vypracují zprávu o hodnocení a poznámky k registrační dokumentaci s ohledem na výsledky analytických a farmakologicko-toxikologických zkoušek a klinických hodnocení daného veterinárního léčivého přípravku.
Zpráva o hodnocení se aktualizuje, kdykoliv se stane dostupnou nová informace důležitá pro hodnocení jakosti, bezpečnosti nebo účinnosti daného veterinárního léčivého přípravku.
Článek 26
1. V rozhodnutí o registraci se může od držitele vyžadovat, aby na vnitřním nebo vnějším obalu a v příbalové informaci, je-li požadována, uvedl další údaje nezbytné pro bezpečnost nebo ochranu zdraví, včetně veškerých zvláštních opatření týkajících se používání a všech dalších varování vyplývajících z klinických hodnocení a farmakologických zkoušek podle čl. 12 odst. 3 písm. j) a čl. 13 odst. 1 nebo ze zkušeností získaných při používání veterinárního léčivého přípravku po jeho uvedení na trh.
2. V rozhodnutí o registraci může být dále uložen požadavek přidat do veterinárního léčivého přípravku látku, podle které lze přípravek identifikovat.
3. Za výjimečných okolností a po konzultaci se žadatelem může být vydáno rozhodnutí o registraci podmíněné každoročním přezkoumáním a splněním určitých zvláštních povinností, včetně:
- provedení dalších studií po udělení registrace,
- oznamování nežádoucích účinků léčivého přípravku.
Tato výjimečná rozhodnutí mohou být přijata pouze z objektivních a ověřitelných důvodů.
Článek 27
1. Po vydání rozhodnutí o registraci přihlíží držitel rozhodnutí o registraci s ohledem na metody výroby a metody kontroly uvedené v čl. 12 odst. 3 písm. d) a i) k technickému a vědeckému pokroku a zavádí veškeré změny, které mohou být požadovány, aby bylo možné veterinární léčivý přípravek vyrábět a kontrolovat obecně uznávanými vědeckými metodami.
Tyto změny podléhají schválení příslušným orgánem daného členského státu.
2. Na základě žádosti příslušných orgánů držitel rozhodnutí o registraci dále přezkoumá analytické detekční metody uvedené v čl. 12 odst. 3 písm. h) a navrhne změny, které se ukáží jako nezbytné pro zohlednění vědeckého a technického pokroku.
3. Držitel rozhodnutí o registraci neprodleně informuje příslušné orgány o veškerých nových informacích, které by mohly mít za následek změnu údajů a dokumentů uvedených v čl. 12 a čl. 13 odst. 1 nebo schváleného souhrnu údajů o přípravku. Zejména neprodleně informuje příslušné orgány o veškerých zákazech nebo omezeních uložených příslušnými orgány kterékoli země, ve které je veterinární léčivý přípravek uváděn na trh, a o všech závažných neočekávaných nežádoucích účincích, které se vyskytnou u dotčených zvířat nebo lidí.
4. Držitel rozhodnutí o registraci vede záznamy o všech nežádoucích účincích pozorovaných u zvířat nebo lidí.
Takto pořízené záznamy uchovává po dobu nejméně pěti let a musí být na žádost k dispozici příslušným orgánům.
5. Držitel rozhodnutí o registraci neprodleně informuje příslušné orgány za účelem registrace o veškerých změnách, které navrhuje učinit v údajích a dokumentech podle článku 12 a čl. 13 odst. 1.
Článek 28
Registrace platí pět let a prodlužuje se na pětiletá období na žádost držitele, která se podává nejméně tři měsíce před uplynutím platnosti, a po posouzení dokumentace, kterou se aktualizují informace předložené v předcházejícím období.
Článek 29
Registrace nemá vliv na občanskoprávní a trestněprávní odpovědnost výrobce a případně držitele rozhodnutí o registraci.
Článek 30
Registrace se zamítne, jestliže se po ověření údajů a dokumentů uvedených v článku 12 a čl. 13 odst. 1 prokáže, že
a) veterinární léčivý přípravek je za podmínek použití stanovených v době podání žádosti o registraci škodlivý nebo
b) nemá léčebnou účinnost či jeho léčebná účinnost není žadatelem dostatečně doložena pro druh zvířete, které má být ošetřováno, nebo
c) jeho kvalitativní a kvantitativní složení neodpovídá deklarovanému nebo
d) ochranná lhůta doporučená žadatelem není dostatečně dlouhá, aby potraviny získané z ošetřených zvířat neobsahovaly rezidua, která by mohla představovat riziko pro zdraví spotřebitele, nebo tato lhůta není dostatečně podložena nebo
e) veterinární léčivý přípravek je nabízen k prodeji pro použití zakázané podle jiných předpisů Společenství.
Až do přijetí pravidel Společenství však mohou příslušné orgány zamítnout registraci veterinárního léčivého přípravku, pokud je takový krok nezbytný pro ochranu veřejného zdraví, spotřebitele nebo zdraví zvířat.
Registrace se rovněž zamítne, jestliže dokumenty předložené s žádostí příslušným orgánům nejsou v souladu s článkem 12, čl. 13 odst. 1 a článkem 15.
KAPITOLA 4
Vzájemné uznávání registrací
Článek 31
1. Aby se usnadnilo přijímání společných rozhodnutí členských států o registraci veterinárních léčivých přípravků na základě vědeckých kritérií jakosti, bezpečnosti a účinnosti, a dosáhlo se tím volného pohybu veterinárních léčivých přípravků v rámci Společenství, zřizuje se Výbor pro veterinární léčivé přípravky, dále jen "výbor".
Výbor je součástí agentury.
2. Mimo další úkoly, které výboru ukládá právo Společenství, přezkoumává výbor veškeré otázky týkající se udělení, změny, pozastavení nebo zrušení registrace, které mu jsou předloženy v souladu s touto směrnicí.
Výbor dále přezkoumává veškeré otázky týkající se zkoušení veterinárních léčivých přípravků.
3. Výbor přijme svůj jednací řád.
Článek 32
1. Před podáním žádosti o uznání registrace informuje držitel rozhodnutí o registraci členský stát, který udělil registraci, na níž je žádost založena (dále jen "referenční členský stát"), že se podává žádost v souladu s touto směrnicí, a uvědomí ho o jakýchkoliv dodatcích k původní registrační dokumentaci; uvedený členský stát může vyzvat žadatele k poskytnutí všech nezbytných údajů a dokumentů, které mu umožní zkontrolovat, že jsou registrační dokumentace totožné.
Navíc držitel rozhodnutí o registraci požádá referenční členský stát, aby připravil zprávu o hodnocení daného veterinárního léčivého přípravku nebo aby, jestliže je to nutné, aktualizoval existující zprávu o hodnocení.
Daný členský stát připraví nebo aktualizuje zprávu o hodnocení do 90 dnů od obdržení žádosti.
Ve stejné době, kdy se předkládá žádost podle odstavce 2, předá referenční členský stát zprávu o hodnocení členskému státu nebo členským státům, jichž se žádost týká.
Aby držitel rozhodnutí o registraci získal podle postupů uvedených v této kapitole v jednom nebo více členských státech uznání rozhodnutí o registraci vydaného členským státem, předloží příslušným orgánům daného členského státu nebo členských států žádost společně s informacemi a údaji podle článku 12, čl. 13 odst.
1 a článků 14 a 25. Potvrdí, že registrační dokumentace je totožná s dokumentací přijatou referenčním členským státem, nebo upozorní na jakékoliv doplňky nebo dodatky, které může dokumentace obsahovat.
V druhém případě potvrdí, že jím navržený souhrn údajů o přípravku podle článku 14 je totožný se souhrnem přijatým referenčním členským státem podle článku 25.
Navíc potvrdí, že jsou všechny registrační dokumentace předložené v rámci postupu totožné.
3. Držitel rozhodnutí o registraci oznámí tuto žádost agentuře, informuje ji o dotčených členských státech a o datech předložení žádosti a pošle jí kopii rozhodnutí o registraci vydaného referenčním členským státem.
Agentuře pošle také kopie všech rozhodnutí o registraci daného veterinárního léčivého přípravku případně vydaných jinými členskými státy a uvede, zda je v současné době žádost o registraci posuzována v některém členském státě.
4. Kromě výjimečného případu uvedeného v čl. 33 odst. 1 uzná každý členský stát registraci udělenou referenčním členským státem do 90 dnů od obdržení žádosti a zprávy o hodnocení. Informuje o tom referenční členský stát, ostatní členské státy, jichž se žádost týká, agenturu a držitele rozhodnutí o registraci.
Článek 33
1. Pokud má členský stát za to, že jsou důvody se domnívat, že registrace daného veterinárního léčivého přípravku může představovat riziko pro zdraví lidí nebo zvířat nebo pro životní prostředí, neprodleně informuje žadatele, referenční členský stát, všechny ostatní členské státy, jichž se žádost týká, a agenturu.
Členský stát podrobně uvede své důvody a označí, jaké opatření může být potřebné k nápravě nedostatků žádosti.
2. Všechny zúčastněné členské státy maximálně usilují o dosažení dohody o opatřeních, která je třeba přijmout s ohledem na žádost.
Poskytnou žadateli příležitost oznámit jeho hledisko ústně nebo písemně. Pokud však členské státy nedosáhnou dohody ve lhůtě uvedené v čl.
32 odst. 4, předloží neprodleně záležitost agentuře, aby věc postoupila výboru k uplatnění postupu stanoveného v článku 36.
3. Dané členské státy poskytnou výboru ve lhůtě uvedené v čl. 32 odst. 4 podrobné vyjádření k bodům, ve kterých nebyly schopny dosáhnout dohody, a důvody své neshody. Kopie této informace se poskytne žadateli.
4. Jakmile je žadatel informován, že byla záležitost předložena výboru, neprodleně předá výboru kopii informací a údajů uvedených v čl. 32 odst. 2.
Článek 34
Jestliže bylo v souladu s článkem 12, čl. 13 odst. 1 a článkem 14 předloženo několik žádostí o registraci určitého veterinárního léčivého přípravku a členské státy přijaly rozdílná rozhodnutí o registraci tohoto veterinárního léčivého přípravku či o jejím pozastavení nebo zrušení, členský stát, Komise nebo držitel rozhodnutí o registraci mohou předložit záležitost výboru k uplatnění postupu stanoveného v článku 36.
Daný členský stát, držitel rozhodnutí o registraci nebo Komise jasně vymezí otázku, která se předloží výboru k přezkoumání, a případně o tom informují držitele.
Členské státy a držitel rozhodnutí o registraci předají výboru všechny dostupné informace týkající se dané záležitosti.
Článek 35
Členské státy nebo Komise nebo žadatel či držitel rozhodnutí o registraci mohou ve zvláštních případech, které se týkají zájmů Společenství, předložit záležitost výboru k uplatnění postupu stanoveného v článku 36 před rozhodnutím o žádosti o registraci nebo rozhodnutím o pozastavení či zrušení registrace nebo o jakékoliv jiné změně registrace, která se zdá nutná zejména s přihlédnutím k informacím shromážděným podle hlavy VII.
Daný členský stát nebo Komise jasně vymezí otázku, která se předloží výboru k přezkoumání, a informují držitele rozhodnutí o registraci.
Členské státy a držitel rozhodnutí o registraci předají výboru všechny dostupné informace týkající se dané záležitosti.
Článek 36
1. Odkazuje-li se na postup popsaný v tomto článku, výbor přezkoumá danou záležitost a vydá odůvodněné stanovisko do 90 dnů ode dne, kdy mu byla záležitost předložena.
V případech předložených výboru v souladu s články 34 a 35 však může být tato lhůta prodloužena o 90 dnů.
V naléhavém případě může výbor na návrh svého předsedy souhlasit s uložením kratší lhůty.
2. K přezkoumání záležitosti může výbor jmenovat jednoho ze svých členů zpravodajem.
Výbor může také určit jednotlivé odborníky k poradám o zvláštních otázkách.
Při jmenování odborníků definuje výbor jejich úkoly a určí lhůtu pro splnění těchto úkolů.
3. V případech uvedených v článcích 33 a 34 výbor poskytne před vydáním svého stanoviska držiteli rozhodnutí o registraci příležitost podat písemně nebo ústně vysvětlení.
V případě uvedeném v článku 35 může být držitel rozhodnutí o registraci vyzván, aby se ústně či písemně vyjádřil.
Výbor může, považuje-li to za vhodné, přizvat jakoukoliv jinou osobu, aby mu poskytla informace o projednávané záležitosti.
Výbor může pozastavit lhůtu uvedenou v odstavci 1, aby držitel rozhodnutí o registraci mohl připravit vysvětlení.
4. Agentura neprodleně informuje držitele rozhodnutí o registraci, pokud výbor dojde ke stanovisku, že
- žádost nesplňuje kritéria pro registraci, nebo
- souhrn údajů o přípravku navržený žadatelem podle článku 14 by měl být změněn, nebo
- registrace by měla být udělena podmíněně s ohledem na podmínky, které jsou považovány za podstatné pro bezpečné a účinné použití veterinárního léčivého přípravku včetně farmakovigilance, nebo
- registrace by měla být pozastavena, změněna nebo zrušena.
Do 15 dnů od obdržení stanoviska může držitel rozhodnutí o registraci písemně oznámit agentuře svůj úmysl se odvolat.
V takovém případě předá agentuře podrobné odůvodnění odvolání do 60 dnů od obdržení stanoviska.
Do 60 dnů od obdržení odůvodnění odvolání výbor zváží, má-li být jeho stanovisko změněno, a závěry přijaté ve věci odvolání se připojí ke zprávě o hodnocení uvedené v odstavci 5.
5. Do 30 dnů od přijetí konečného stanoviska výboru předá agentura toto stanovisko členským státům, Komisi a držiteli rozhodnutí o registraci společně se zprávou popisující hodnocení veterinárního léčivého přípravku a uvádějící důvody pro závěry výboru.
V případě stanoviska ve prospěch udělení nebo zachování registrace daného léčivého přípravku se ke stanovisku přiloží následující dokumenty:
a) návrh souhrnu údajů o přípravku podle článku 14; v tomto souhrnu se případně zohlední rozdíly ve veterinárních podmínkách v členských státech;
b) jakékoliv podmínky ovlivňující registraci ve smyslu odstavce 4.
Článek 37
Do 30 dnů od obdržení stanoviska připraví Komise s přihlédnutím k právním předpisům Společenství návrh rozhodnutí k dané žádosti.
V případě návrhu rozhodnutí, který předpokládá udělení registrace, se přiloží dokumenty uvedené v čl. 36 odst. 5 písm. a) a b).
Pokud výjimečně návrh rozhodnutí není v souladu se stanoviskem agentury, Komise rovněž přiloží podrobné vysvětlení důvodů rozdílů.
Návrh rozhodnutí se předá členským státům a žadateli.
Článek 38
1. Konečné rozhodnutí o žádosti se přijme postupem stanoveným v čl. 89 odst. 2.
2. Jednací řád stálého výboru zřízeného čl. 89 odst. 1 se upraví tak, aby bylo přihlédnuto k úkolům, které jsou mu přiděleny v této kapitole.
Tyto úpravy zahrnují:
- s výjimkou případů uvedených ve třetím pododstavci článku 37 se stanovisko stálého výboru vydá písemně,
- každý členský stát je oprávněn nejméně do 28 dnů předat Komisi písemné připomínky k návrhu rozhodnutí,
- každý členský stát může písemně požádat, aby byl návrh rozhodnutí projednán stálým výborem, přičemž podrobně uvede své důvody.
Pokud písemné připomínky členského státu podle názoru Komise vyvolávají důležité nové otázky vědecké nebo technické povahy, kterými se stanovisko agentury nezabývalo, pozastaví předseda postup a vrátí agentuře k dalšímu zvážení.
Prováděcí opatření pro tento odstavec přijme Komise postupem podle čl. 89 odst. 2.
3. Rozhodnutí podle odstavce 1 se oznámí členským státům, kterých se věc týká, a držiteli rozhodnutí o registraci.
Členské státy buď udělí, nebo zruší registraci či provedou změnu v registraci, jak je třeba pro dosažení souladu s rozhodnutím, do 30 dnů od jeho oznámení.
Informují o tom Komisi a agenturu.
Článek 39
1. Jakákoliv žádost držitele rozhodnutí o registraci o změnu registrace, která byla udělena podle ustanovení této kapitoly, se předloží všem členským státům, které daný veterinární léčivý přípravek dříve zaregistrovaly.
Komise přijme po poradě s agenturou vhodná opatření pro hodnocení změn registrace.
Tato opatření zahrnou oznamovací systém nebo správní postupy pro malé změny a přesně vymezí pojem "malá změna".
Tato opatření přijme Komise formou prováděcího nařízení postupem podle čl. 89 odst. 2.
2. Postup uvedený v článcích 36, 37 a 38 se použije obdobně pro změny registrace v případě arbitráže předložené Komisi.
Článek 40
1. Pokud se členský stát domnívá, že pro ochranu zdraví lidí nebo zvířat nebo životního prostředí je nutná změna registrace udělené v souladu s ustanoveními této kapitoly, nebo že je nutné pozastavení či zrušení registrace, předloží tento členský stát neprodleně záležitost agentuře k uplatnění postupů stanovených v článcích 36, 37 a 38.
2. Aniž jsou dotčena ustanovení článku 35, může členský stát ve výjimečných případech, kdy je pro ochranu zdraví lidí nebo zvířat nebo životního prostředí nezbytné rychlé opatření, až do přijetí konečného rozhodnutí pozastavit uvádění na trh a používání daného veterinárního léčivého přípravku na svém území.
Nejpozději následující pracovní den informuje Komisi a ostatní členské státy o důvodech svého jednání.
Článek 41
Články 39 a 40 se použijí obdobně na veterinární léčivé přípravky zaregistrované členskými státy před 1. lednem 1995 na základě stanoviska výboru vydaného podle článku 4 směrnice 87/22/EHS.
Článek 42
1. Agentura zveřejní výroční zprávu o uplatňování postupů uvedených v této kapitole a předá tuto zprávu pro informaci Evropskému parlamentu a Radě.
2. Před 1. lednem 2001 Komise zveřejní podrobnou zprávu o uplatňování postupů uvedených v této kapitole a navrhne případné změny potřebné pro zlepšení těchto postupů.
Rada rozhodne za podmínek stanovených Smlouvou o návrhu Komise do jednoho roku od jeho předložení.
Článek 43
Ustanovení článků 31 až 38 se nevztahují na homeopatické veterinární léčivé přípravky uvedené v čl. 19 odst. 2.
HLAVA IV
VÝROBA A DOVOZ
Článek 44
1. Členské státy přijmou veškerá vhodná opatření, aby výroba veterinárních léčivých přípravků na jejich území podléhala povolení.
Toto povolení výroby se vyžaduje i pro veterinární léčivé přípravky určené pro vývoz.
2. Povolení uvedené v odstavci 1 se vyžaduje jak pro úplnou, tak pro dílčí výrobu a pro různé postupy přebalování, balení nebo úpravy balení.
Toto povolení se však nepožaduje pro přípravu, přebalování, změny v balení nebo pro úpravu balení, pokud jsou tyto postupy prováděny pouze za účelem výdeje lékárníky v lékárnách vydávajících léčivé přípravky nebo osobami, kterým bylo v členských státech právními předpisy povoleno takové postupy provádět.
3. Povolení uvedené v odstavci 1 se rovněž požaduje pro dovoz do členského státu ze třetích zemí; tato hlava a článek 83 se na takový dovoz použijí stejně jako na výrobu.
Členské státy přijmou veškerá vhodná opatření, aby byla k veterinárním léčivým přípravkům, které se dostávají na jejich území ze třetí země a jsou určeny pro jiný členský stát, přiložena kopie povolení uvedeného v odstavci 1.
Článek 45
Aby žadatel získal povolení výroby, musí splnit alespoň tyto požadavky:
a) specifikovat veterinární léčivé přípravky a lékové formy, které mají být vyráběny nebo dováženy, a také místo, kde mají být vyráběny a/nebo kontrolovány;
b) mít k dispozici pro výrobu nebo dovoz výše uvedených veterinárních léčivých přípravků vhodné a dostatečné prostory, technické vybavení a kontrolní zařízení vyhovující požadavkům právních předpisů, které daný členský stát stanoví jak pro výrobu a kontrolu, tak pro skladování přípravků v souladu s článkem 24;
c) mít k dispozici služby alespoň jedné kvalifikované osoby ve smyslu článku 52.
Žadatel ve své žádosti uvede údaje dokládající splnění výše uvedených požadavků.
Článek 46
1. Příslušný orgán členského státu nevydá povolení výroby, dokud se prostřednictvím šetření provedeného svými zástupci nepřesvědčí o správnosti údajů poskytnutých podle článku 45.
2. Za účelem zajištění souladu s požadavky uvedenými v článku 45 může být povolení podmíněno splněním určitých závazků uložených buď při udělení povolení, nebo později.
3. Povolení platí pouze pro prostory uvedené v žádosti a pro veterinární léčivé přípravky a lékové formy uvedené v téže žádosti.
Článek 47
Členské státy přijmou veškerá vhodná opatření, aby doba potřebná k udělení povolení výroby nepřekročila 90 dnů ode dne, kdy příslušný orgán obdržel žádost.
Článek 48
Jestliže držitel povolení výroby žádá o změnu kteréhokoliv z údajů uvedených v čl. 45 odst.
1 písm. a) a b), doba potřebná pro vyřízení tohoto požadavku nesmí překročit 30 dnů. Ve výjimečných případech může být tato lhůta prodloužena na 90 dnů.
Článek 49
Příslušný orgán členského státu může od žadatele vyžadovat další informace týkající se údajů předložených podle článku 45 a kvalifikované osoby uvedené v článku 52; pokud příslušný orgán využije tohoto práva, lhůty uvedené v článcích 47 a 48 se pozastaví, dokud nejsou dodány požadované doplňující údaje.
Článek 50
Držitel povolení výroby je povinen alespoň
a) mít k dispozici pracovníky, kteří splňují požadavky právních předpisů platných v daném členském státě týkající se výroby a kontrol;
b) zacházet s registrovanými veterinárními léčivými přípravky jen v souladu s právními předpisy daných členských států;
c) předem oznámit příslušnému orgánu jakékoliv zamýšlené změny kteréhokoliv z údajů předložených podle článku 45; příslušný orgán musí být v každém případě okamžitě informován, pokud je kvalifikovaná osoba uvedená v článku 52 neočekávaně nahrazena;
d) umožnit zástupcům příslušného orgánu daného členského státu kdykoli přístup do svých prostor;
e) umožnit kvalifikované osobě uvedené v článku 52 vykonávat své povinnosti, například jí dát k dispozici veškerá potřebná zařízení;
f) dodržovat zásady a pokyny pro správnou výrobní praxi pro veterinární léčivé přípravky, jak je stanovuje právo Společenství;
g) uchovávat podrobné záznamy o veškerých jím dodávaných veterinárních léčivých přípravcích, včetně vzorků, v souladu s právními předpisy zemí, pro které jsou přípravky určeny.
Ohledně každé transakce, ať jde o transakci prováděnou za úplatu či nikoliv, se zaznamenávají alespoň tyto informace:
- datum,
- název veterinárního léčivého přípravku,
- dodané množství,
- jméno a adresa příjemce,
- číslo šarže.
Tyto záznamy se uchovávají k dispozici pro účely inspekce příslušnými orgány po dobu nejméně tří let.
Článek 51
Zásady a pokyny pro správnou výrobní praxi pro veterinární léčivé přípravky podle čl. 50 písm. f) se přijmou formou směrnice postupem podle čl. 89 odst. 2.
Podrobné pokyny v souladu s uvedenými zásadami Komise zveřejní a v případě potřeby pozmění tak, aby bylo přihlédnuto k vědeckému a technickému pokroku.
Článek 52
1. Členské státy přijmou veškerá vhodná opatření, aby měl držitel povolení výroby trvale a nepřetržitě k dispozici služby nejméně jedné kvalifikované osoby, která splňuje podmínky stanovené v článku 53 a která je odpovědná zejména za plnění povinností vymezených v článku 55.
2. Jestliže držitel povolení splňuje osobně podmínky stanovené v článku 53, může převzít odpovědnost podle odstavce 1 sám.
Článek 53
1. Členské státy zajistí, aby kvalifikovaná osoba uvedená v článku 52 splňovala minimální podmínky kvalifikace stanovené v odstavcích 2 a 3.
2. Kvalifikovaná osoba musí být držitelem diplomu, osvědčení nebo jiného dokladu o dosažené kvalifikaci udělovaného při ukončení vysokoškolského studia nebo studia uznaného daným členským státem za rovnocenné, zahrnujícího alespoň čtyři roky teoretické a praktické výuky v jednom z následujících vědních oborů: farmacie, lékařství, veterinární lékařství, chemie, farmaceutická chemie a technologie, biologie.
Minimální doba trvání vysokoškolského studia může však být tři a půl roku, pokud po studiu následuje období teoretického a praktického výcviku trvajícího alespoň jeden rok a zahrnujícího výcvikové období alespoň šesti měsíců v lékárně otevřené pro veřejnost, ukončeného zkouškou na vysokoškolské úrovni.
Pokud v členském státě existují současně dvě vysokoškolská studia nebo dvě studia státem uznaná za rovnocenná a pokud jedno z nich trvá čtyři roky a druhé tři roky, splňuje podmínku trvání uvedenou ve druhém pododstavci i tříleté studium vedoucí k diplomu, osvědčení nebo jinému dokladu o dosažení kvalifikace udělovanému při ukončení vysokoškolského studia nebo studia uznaného za rovnocenné, pokud jsou diplomy, osvědčení nebo jiné doklady o dosažení kvalifikace udělované při ukončení obou studií uznávány daným státem za rovnocenné.
Studium musí zahrnovat teoretickou a praktickou výuku alespoň těchto základních předmětů:
- aplikovaná fyzika,
- obecná a anorganická chemie,
- organická chemie,
- analytická chemie,
- farmaceutická chemie včetně analýzy léčivých přípravků,
- obecná a aplikovaná biochemie (lékařská),
- fyziologie,
- mikrobiologie,
- farmakologie,
- farmaceutická technologie,
- toxikologie,
- farmakognosie (výuka složení a účinků přírodních účinných látek rostlinného a živočišného původu).
Výuka těchto předmětů by měla být natolik vyvážená, aby umožnila dané osobě plnit povinnosti uvedené v článku 55.
Pokud některé diplomy, osvědčení nebo jiné doklady o dosažení kvalifikace uvedené v prvním pododstavci nesplňují kritéria stanovená v tomto odstavci, příslušný orgán členského státu se ujistí, že daná osoba prokazuje, že má v daných předmětech znalosti požadované pro výrobu a kontrolu veterinárních léčivých přípravků.
3. Kvalifikovaná osoba musí mít alespoň dvouletou praktickou zkušenost v jednom nebo více podnicích, které mají povolení výroby léčivých přípravků, v oboru kvalitativní analýzy léčivých přípravků, kvantitativní analýzy účinných látek a zkoušení a kontrol nezbytných k zajištění jakosti veterinárních léčivých přípravků.
Délka praktické zkušenosti může být zkrácena o jeden rok, pokud vysokoškolské studium trvá alespoň pět let, a o rok a půl, pokud studium trvá alespoň šest let.
Článek 54
1. Osoba vykonávající v členském státě činnosti osoby uvedené v článku 52 v době, kdy začala být používána směrnice 81/851/EHS, je oprávněna pokračovat v daném státě ve vykonávání těchto činností, aniž by splňovala ustanovení článku 53.
2. Držitel diplomu, osvědčení nebo jiného dokladu o dosažení kvalifikace udělovaného při ukončení vysokoškolského studia nebo studia uznaného daným členským státem za rovnocenné ve vědním oboru, který mu umožňuje vykonávat činnost osoby uvedené v článku 52 v souladu s právními předpisy daného státu, může, jestliže zahájil studium před 9. říjnem 1981, být považován za způsobilého vykonávat v daném státě povinnosti osoby uvedené v článku 52 za předpokladu, že před 9. říjnem 1991 vykonával alespoň po dobu dvou let v jednom nebo více podnicích, kterým bylo uděleno povolení výroby, následující činnosti: dozor při výrobě a/nebo kvalitativní a kvantitativní analýzy účinných látek a zkoušení a kontroly nezbytné k zajištění jakosti léčivých přípravků, a to pod přímým dohledem osoby uvedené v článku 52.
Jestliže daná osoba získala praktické zkušenosti uvedené v prvním pododstavci před 9. říjnem 1971, požaduje se, aby bezprostředně před vykonáváním těchto činností ukončila další jednoletou praktickou zkušenost v souladu s podmínkami uvedenými v prvním pododstavci.
Článek 55
1. Členské státy přijmou veškerá vhodná opatření, aby kvalifikovaná osoba uvedená v článku 52, aniž je dotčen její vztah k držiteli povolení výroby, byla v souvislosti s postupy uvedenými v článku 56 odpovědná za zabezpečení toho, aby
a) v případě veterinárních léčivých přípravků vyráběných v daném členském státě byla každá šarže veterinárních léčivých přípravků vyrobena a kontrolována v souladu s právními předpisy platnými v daném členském státě a v souladu s požadavky registrace;
b) v případě veterinárních léčivých přípravků pocházejících ze třetích zemí byla každá výrobní šarže podrobena v dovážejícím členském státě úplné kvalitativní analýze, kvantitativní analýze alespoň všech účinných látek a jakýmkoli dalším zkouškám nebo kontrolám nezbytným k zajištění jakosti veterinárních léčivých přípravků v souladu s požadavky registrace.
Šarže veterinárních léčivých přípravků, které byly podrobeny takovýmto kontrolám v členském státě, jsou při uvedení na trh v jiném členském státě osvobozeny od kontrol, pokud jsou k nim připojeny protokoly o kontrole podepsané kvalifikovanou osobou.
2. Pokud byla v případě veterinárních léčivých přípravků dovážených ze třetí země Společenstvím učiněna s vyvážející zemí příslušná ujednání zaručující, že výrobce léčivého přípravku uplatňuje standardy správné výrobní praxe, které jsou přinejmenším rovnocenné standardům stanoveným Společenstvím, a že kontroly uvedené v odst. 1 písm. b) jsou prováděny ve vyvážející zemi, může být kvalifikovaná osoba zproštěna odpovědnosti za provedení takových kontrol.
3. Ve všech případech, a zejména, jsou-li veterinární léčivé přípravky propouštěny k prodeji, osvědčí kvalifikovaná osoba v registru nebo v rovnocenném dokumentu stanoveném k tomuto účelu, že každá výrobní šarže odpovídá ustanovením tohoto článku; uvedený registr nebo rovnocenný dokument se průběžně aktualizuje podle prováděných činností a je k dispozici zástupcům příslušného orgánu po dobu stanovenou předpisy daného členského státu, v každém případě nejméně po dobu pěti let.
Článek 56
Členské státy zajistí plnění povinností kvalifikovaných osob uvedených v článku 52 buď prostřednictvím odpovídajících správních opatření nebo tím, že takové osoby podřídí profesnímu kodexu.
Členské státy mohou stanovit, že se funkce takové osoby v případě zahájení správního nebo disciplinárního řízení proti ní pro zanedbání jejích povinností pozastavuje.
Článek 57
Ustanovení této hlavy jsou použitelná také pro homeopatické léčivé přípravky.
HLAVA V
OZNAČENÍ NA OBALU A PŘÍBALOVÁ INFORMACE
Článek 58
1. Následující údaje, které musí být v souladu s údaji a dokumenty předloženými podle článku 12 a čl. 13 odst. 1 a které musí být schváleny příslušným orgánem, musí být uvedeny čitelně na vnitřních a vnějších obalech léčivých přípravků:
a) název veterinárního léčivého přípravku, kterým může být obchodní název nebo nechráněný název ve spojení s ochrannou známkou nebo jménem výrobce, nebo odborný název nebo vzorec ve spojení s ochranou známkou nebo jménem výrobce.
Pokud je zvláštní název léčivého přípravku obsahujícího pouze jednu účinnou látku obchodním názvem, musí být tento název čitelně doplněn mezinárodním nechráněným názvem doporučeným Světovou zdravotnickou organizací, pokud takový název existuje, nebo pokud takový název neexistuje, obvyklým nechráněným názvem;
b) kvalitativně a kvantitativně vyjádřený obsah účinných látek v jednotce dávky nebo podle podávané formy v daném objemu či hmotnosti, za použití mezinárodních nechráněných názvů doporučených Světovou zdravotnickou organizací, pokud takové názvy existují, nebo pokud takové názvy neexistují, obvyklými nechráněnými názvy;
c) číslo výrobní šarže;
d) číslo registrace;
e) jméno nebo firma a adresa nebo sídlo držitele rozhodnutí o registraci a výrobce, pokud se liší;
f) druh zvířat, pro která je veterinární léčivý přípravek určen; způsob a cesta podání;
g) v případě veterinárních léčivých přípravků podávaných zvířatům určeným k produkci potravin ochranná lhůta, a to i pokud je rovna nule;
h) srozumitelně uvedené datum ukončení použitelnosti;
i) v případě potřeby zvláštní opatření pro skladování;
j) v případě potřeby zvláštní opatření pro odstraňování nepoužitých léčivých přípravků nebo odpadu z léčivých přípravků;
k) v případě potřeby údaje, které musí být uvedeny podle čl. 26 odst. 1;
l) slova "pouze pro léčbu zvířat".
2. Léková forma a obsah vyjádřený jako hmotnost, objem nebo počet dávek může být uveden pouze na vnějším obalu.
3. Na údaje uvedené v odst. 1 písm. b) se, pokud jde o kvalitativní a kvantitativní složení veterinárních léčivých přípravků s ohledem na účinné látky, vztahují ustanovení přílohy 1 části 1 oddílu A.
4. Údaje uvedené v odst. 1 písm. f) až l) se na vnějším a vnitřním obalu léčivých přípravků uvádějí v jazyce nebo jazycích země, ve které jsou uváděny na trh.
Článek 59
1. Jedná-li se o ampule, uvádějí se údaje uvedené v čl. 58 odst. 1 na vnějším obalu. Na vnitřních obalech se nezbytně uvedou pouze následující údaje:
- název veterinárního léčivého přípravku,
- množství účinných látek,
- cesta podání,
- číslo výrobní šarže,
- datum použitelnosti,
- slova "pouze pro léčbu zvířat".
2. V případě malých jednodávkových vnitřních obalů, jiných než ampule, na kterých není možné uvést údaje uvedené v odstavci 1, se požadavky čl. 58 odst. 1, 2 a 3 vztahují pouze na vnější obal.
3. Údaje uvedené v odst. 1 třetí a šesté odrážce se na vnějším a vnitřním obalu léčivých přípravků uvádějí v jazyce nebo jazycích země, ve které jsou uváděny na trh.
Článek 60
Pokud vnější obal neexistuje, uvedou se všechny údaje, které mají být na takovém obalu podle článků 58 a 59, na vnitřním obalu.
Článek 61
1. Balení každého veterinárního léčivého přípravku musí povinně obsahovat příbalovou informaci, pokud nejsou všechny informace požadované v tomto článku uvedené přímo na vnějším nebo vnitřním obalu.
Členské státy přijmou veškerá vhodná opatření, aby se příbalová informace vztahovala výlučně k veterinárnímu léčivému přípravku, ke kterému je přiložena.
Příbalová informace musí být v úředním jazyce nebo úředních jazycích členského státu, ve kterém je léčivý přípravek uváděn na trh.
2. Příbalová informace obsahuje alespoň následující informace, které musí být v souladu s údaji a dokumenty předloženými podle článku 12 a čl. 13 odst. 1 a musí být schváleny příslušnými orgány:
a) jméno nebo firma a adresa nebo sídlo držitele rozhodnutí o registraci a výrobce, pokud se liší;
b) název veterinárního léčivého přípravku a uvedení jeho účinných látek vyjádřených kvalitativně a kvantitativně.
Pokud existují, použijí se vždy mezinárodní nechráněné názvy doporučené Světovou zdravotnickou organizací;
c) léčebné indikace;
d) kontraindikace a nežádoucí účinky, pokud jsou tyto údaje nutné pro použití veterinárního léčivého přípravku;
e) druh zvířat, pro které je veterinární léčivý přípravek určen, dávkování u jednotlivých druhů, způsob a cesta podání a informace o správném podávání, pokud jsou potřeba;
f) u veterinárních léčivých přípravků podávaných zvířatům určeným k produkci potravin ochranná lhůta, a to i pokud je rovna nule;
g) v případě potřeby zvláštní opatření pro skladování;
h) v případě potřeby údaje, které musejí být uvedeny podle čl. 26 odst. 1;
i) v případě potřeby zvláštní opatření pro odstraňování nepoužitých léčivých přípravků nebo odpadu z léčivých přípravků.
3. Údaje podle odstavce 2 musí být uvedeny v jazyce nebo v jazycích země, ve které je přípravek uváděn na trh.
Ostatní informace se od těchto údajů zřetelně oddělí.
Článek 62
Pokud nejsou ustanovení této hlavy dodržována a výzva doručená dotčené osobě zůstane bez účinku, mohou příslušné orgány členských států pozastavit nebo zrušit registraci.
Článek 63
Ustanoveními této hlavy nejsou dotčeny požadavky členských států týkající se podmínek pro dodávky veřejnosti, uvádění cen na veterinárních léčivých přípravcích a práv průmyslového vlastnictví.
Článek 64
1. Homeopatické veterinární léčivé přípravky se, aniž je dotčen odstavec 2, označují v souladu s ustanoveními této hlavy a na obalu se jasně a čitelně označují slovy "homeopatický veterinární léčivý přípravek".
2. Kromě zřetelného uvedení slov "homeopatický veterinární léčivý přípravek bez schválené léčebné indikace" se v označení na obalu a případně v příbalové informaci léčivých přípravků podle čl. 17 odst. 1 uvedou následující, a žádné další, informace:
- vědecký název základní látky nebo základních látek, za kterým následuje stupeň ředění s užitím symbolů lékopisu použitého v souladu s čl. 1 odst. 8,
- jméno a adresa držitele rozhodnutí o registraci, případně výrobce,
- způsob podání a v případě nutnosti cesta podání,
- srozumitelně uvedené datum ukončení použitelnosti (měsíc, rok),
- léková forma,
- obsah prodejního balení,
- v případě potřeby zvláštní opatření pro skladování,
- cílové druhy zvířat,
- zvláštní upozornění, pokud je pro léčivý přípravek nezbytné,
- číslo výrobní šarže,
- číslo registrace.
HLAVA VI
VLASTNĚNÍ, DISTRIBUCE A VÝDEJ VETERINÁRÍCH LÉČIVÝCH PŘÍPRAVKŮ
Článek 65
1. Členské státy přijmou veškerá vhodná opatření, aby distribuce veterinárních léčivých přípravků podléhala držení povolení a aby doba nutná pro vydání tohoto povolení nepřekročila 90 dnů ode dne, kdy příslušný orgán obdržel žádost.
Členské státy mohou vyloučit dodávky malých množství veterinárních léčivých přípravků od jednoho maloobchodního dodavatele druhému z oblasti působnosti definice distribuce.
2. K získání povolení distribuce musí mít žadatel technicky způsobilé pracovníky a vhodné a dostatečné prostory splňující požadavky stanovené v příslušném členském státě pro skladování veterinárních léčivých přípravků a zacházení s nimi.
3. Držitel povolení distribuce musí mít povinnost uchovávat podrobné záznamy. O každé operaci s obdrženými nebo odeslanými léčivými přípravky se zaznamenávají alespoň tyto informace:
a) datum;
b) přesná identifikace veterinárního léčivého přípravku;
c) číslo výrobní šarže, datum použitelnosti;
d) obdržené nebo odeslané množství;
e) jméno a adresa dodavatele nebo příjemce.
Nejméně jedenkrát ročně se provede podrobná kontrola ke srovnání obdržených a odeslaných dodávek léčivých přípravků se zásobami, které jsou aktuálně na skladě, a zaznamenají se veškeré nesrovnalosti.
Tyto záznamy se uchovají k dispozici příslušným orgánům pro účely inspekce po dobu nejméně tří let.
4. Členské státy přijmou veškerá vhodná opatření, aby distributoři dodávali veterinární léčivé přípravky pouze osobám, které mají povolení provozovat maloobchodní činnosti v souladu s článkem 66, nebo jiným osobám, které jsou v souladu s právními předpisy oprávněny od distributorů veterinární léčivé přípravky získávat.
Článek 66
1. Členské státy přijmou veškerá vhodná opatření, aby maloobchodní dodávky veterinárních léčivých přípravků byly prováděny pouze osobami, které jsou oprávněny takové operace provádět na základě právních předpisů příslušného členského státu.
2. Veškeré osoby oprávněné podle odstavce 1 prodávat veterinární léčivé přípravky musí mít povinnost uchovávat podrobné záznamy.
U každé příjmové nebo výdejní operace se zaznamenávají tyto informace:
a) datum;
b) přesná identifikace veterinárního léčivého přípravku;
c) číslo výrobní šarže;
d) obdržené nebo odeslané množství;
e) jméno a adresa dodavatele nebo příjemce;
f) případně jméno a adresa veterinárního lékaře vystavujícího předpis a kopie předpisu.
Nejméně jedenkrát ročně se provede podrobné kontrola ke srovnání obdržených a odeslaných dodávek léčivých přípravků se zásobami, které jsou aktuálně na skladě, a zaznamenají se veškeré nesrovnalosti.
Tyto záznamy se uchovají k dispozici příslušným orgánům pro účely inspekce po dobu nejméně tří let.
3. Členské státy mohou omezit rozsah požadavků na podrobné záznamy podle odstavce 2.
Tyto požadavky se však vždy použijí v případě veterinárních léčivých přípravků pro podání zvířatům určeným k produkci potravin, jejichž výdej je vázán na veterinární předpis nebo v jejichž případě musí být dodržena ochranná lhůta.
4. Nejpozději 1. ledna 1992 sdělí členské státy Komisi seznam veterinárních léčivých přípravků, které jsou dostupné bez předpisu.
Poté, co vezme v úvahu sdělení členských států, Komise posoudí, zda by měla být navržena vhodná opatření pro sestavení seznamu takovýchto veterinárních léčivých přípravků na úrovni Společenství.
Článek 67
Aniž jsou dotčeny přísnější předpisy Společenství nebo vnitrostátní předpisy, které se týkají výdeje veterinárních léčivých přípravků, a v zájmu ochrany zdraví lidí a zvířat se předpis vyžaduje pro výdej následujících veterinárních léčivých přípravků veřejnosti:
a) přípravků, jejichž dodávky nebo používání podléhají úředním omezením, jako jsou
- omezení vyplývající z provádění příslušných úmluv Organizace spojených národů o omamných a psychotropních látkách,
- omezení používání veterinárních léčivých přípravků vyplývající z právních předpisů Společenství;
b) přípravků, u nichž musí veterinární lékař přijímat zvláštní opatření, aby se vyvaroval zbytečného rizika pro
- cílové druhy,
- osoby podávající přípravek zvířeti,
- spotřebitele potravin získaných z léčených zvířat,
- životní prostředí;
c) přípravků určených pro léčbu patologických procesů, které vyžadují přesné předchozí stanovení diagnózy nebo jejichž použití může vyvolat účinky, které znesnadňují následná diagnostická nebo léčebná opatření nebo jsou jejich překážkou;
d) individuálně připravených léčivých přípravků určených pro zvířata.
Kromě toho se předpis vyžaduje pro nové veterinární léčivé přípravky obsahující účinnou látku, která byla registrována pro použití ve veterinárním léčivém přípravku po dobu méně než pěti let, pokud se s ohledem na informace a údaje předložené žadatelem nebo zkušenosti získané s praktickým používáním veterinárního léčivého přípravku příslušné orgány dostatečně neujistí, že se neuplatňuje žádné z kritérií uvedených v prvním pododstavci písmenech a) až d).
Článek 68
1. Členské státy přijmou veškerá nezbytná opatření, aby veterinární léčivé přípravky nebo látky, které mohou být použity jako veterinární léčivé přípravky a mají anabolické, protinfekční, protiparazitární, protizánětlivé, hormonální nebo psychotropní vlastnosti, vlastnily nebo kontrolovaly pouze osoby, které jsou k tomu oprávněny podle platných vnitrostátních právních předpisů.
2. Členské státy vedou seznam výrobců a osob zajišťujících obchodní operace, které jsou oprávněny vlastnit účinné látky, které mohou být použity pro výrobu veterinárních léčivých přípravků a mají vlastnosti uvedené v odstavci 1.
Tyto osoby vedou podrobné záznamy o všech operacích s látkami, které mohou být použity pro výrobu veterinárních léčivých přípravků, a uchovávají tyto záznamy k dispozici příslušným orgánům pro účely inspekce po dobu nejméně tří let.
3. Veškeré změny v seznamu látek uvedených v odstavci 1 se přijímají postupem podle čl. 89 odst. 2.
Článek 69
Členské státy zajistí, aby majitelé nebo chovatelé zvířat určených k produkci potravin mohli předložit důkaz o nákupu, držení a podávání veterinárních léčivých přípravků obsahujících látky uvedené v článku 68. Členské státy mohou rozšířit tuto povinnost na další veterinární léčivé přípravky.
Členské státy mohou zejména požadovat uchovávání záznamů poskytujících alespoň následující informace:
a) datum;
b) název veterinárního léčivého přípravku;
c) množství;
d) jméno a adresu dodavatele léčivého přípravku;
e) identifikaci ošetřených zvířat.
Článek 70
Aniž jsou dotčeny články 9 a 67, členské státy zajistí, aby veterinární lékaři poskytující služby v jiném členském státě mohli mít u sebe a mohli podávat zvířatům malá množství, jež nepřekračují denní potřebu, předem zhotovených veterinárních léčivých přípravků, kromě imunologických veterinárních léčivých přípravků, neregistrovaných v členském státě, ve kterém službu vykonává (dále jen hostitelský členský stát), a to při splnění těchto podmínek:
a) registrace podle článků 5, 7 a 8 byla udělena příslušnými orgány členského státu, ve kterém je veterinární lékař usazen;
b) veterinární lékař převáží veterinární léčivé přípravky v původním obalu výrobce;
c) veterinární léčivé přípravky určené k podání zvířatům určeným k produkci potravin mají shodné kvalitativní a kvantitativní složení účinných látek jako léčivé přípravky registrované podle článků 5, 7 a 8 v hostitelském členském státě;
d) veterinární lékař poskytující služby v jiném členském státě se seznámí se správnou veterinární praxí uplatňovanou v tomto členském státě a zajistí, aby byla dodržena ochranná lhůta uvedená v označení na obalu daného veterinárního léčivého přípravku, ledaže lze odůvodněně očekávat, že ví o tom, že ke splnění správné veterinární praxe by měla být stanovena delší ochranná lhůta;
e) veterinární lékař neposkytne veterinární léčivý přípravek majiteli nebo chovateli zvířat ošetřovaných v hostitelském členském státě, pokud to není na základě pravidel hostitelského členského státu přípustné.
V takovém případě smí nicméně přípravek poskytnout pouze pro zvířata, která jsou v jeho péči, a pouze v minimálních množstvích nezbytných k dokončení léčby dotčených zvířat;
f) veterinární lékař vede podrobné záznamy o ošetřovaných zvířatech, stanovené diagnóze, podávaných veterinárních léčivých přípravcích, podávané dávce, délce trvání léčby a použité ochranné lhůtě.
Tyto záznamy uchová k dispozici příslušným orgánům hostitelského členského státu pro účely inspekce po dobu nejméně tří let.
g) převažující typ a množství veterinárních léčivých přípravků, které má veterinární lékař u sebe, obecně nepřesahuje denní potřebu podle správné veterinární praxe.
Článek 71
1. Pokud neexistují zvláštní právní předpisy Společenství o používání imunologických veterinárních léčivých přípravků pro likvidaci a tlumení nákaz zvířat, může členský stát v souladu se svými vnitrostátními právními předpisy zakázat výrobu, dovoz, vlastnictví, prodej, dodávání a/nebo používání imunologických veterinárních léčivých přípravků na celém svém území nebo jeho části, pokud je zjištěno, že
a) podávání přípravku zvířatům ovlivní provádění vnitrostátního programu pro diagnostiku, tlumení nebo likvidaci nákaz zvířat nebo způsobí obtíže při osvědčování nepřítomnosti kontaminace v živých zvířatech nebo v potravinách nebo dalších produktech získaných z léčených zvířat;
b) onemocnění, vůči němuž má přípravek navodit imunitu, se v zásadě na daném území nevyskytuje.
2. Příslušné orgány členských států informují Komisi o všech případech použití odstavce 1.
HLAVA VII
FARMAKOVIGILANCE
Článek 72
1. Členské státy učiní veškerá vhodná opatření, aby podpořily hlášení podezření na nežádoucí účinky veterinárních léčivých přípravků příslušným orgánům.
2. Členské státy mohou uložit praktickým veterinárním lékařům a dalším zdravotnickým pracovníkům zvláštní povinnosti týkající se hlášení podezření na závažné nebo neočekávané nežádoucí účinky a na nežádoucí účinky u člověka, zejména je-li takové hlášení podmínkou registrace.
Článek 73
K tomu, aby zajistily přijímání příslušných regulačních rozhodnutí týkajících se veterinárních léčivých přípravků registrovaných ve Společenství s ohledem na informace získané o podezřeních na nežádoucí účinky veterinárních léčivých přípravků za běžných podmínek používání, vytvoří členské státy systém veterinární farmakovigilance.
Tento systém se využije ke shromažďování informací užitečných pro dozor nad veterinárními léčivými přípravky se zvláštním zřetelem k nežádoucím účinkům, které se mohou objevit u zvířat a u člověka v souvislosti s použitím veterinárních léčivých přípravků, a k vědeckému vyhodnocování takových informací.
Takové informace se porovnávají s údaji o objemu prodaných a předepsaných veterinárních léčivých přípravků.
V rámci tohoto systému se také vezmou v úvahu všechny dostupné informace o chybějícím očekávaném účinku, používání mimo rozsah rozhodnutí o registraci, sledování dostatečnosti ochranné lhůty a o možných problémech pro životní prostředí, které vznikají v důsledku použití přípravku, které jsou vykládány v souladu s pokyny Komise uvedenými v čl. 77 odst. 1 a které mohou mít vliv na hodnocení jeho prospěšnosti a rizik.
Článek 74
Držitel rozhodnutí o registraci musí mít trvale a nepřetržitě k dispozici příslušně kvalifikovanou osobu odpovědnou za farmakovigilanci.
Tato kvalifikovaná osoba je odpovědná za
a) vytvoření a udržování systému, který zajistí, aby informace o všech podezřeních na nežádoucí účinky hlášené zaměstnancům společnosti, včetně jejích obchodních zástupců, shromažďovány a porovnávány tak, aby byly dostupné alespoň na jednom místě ve Společenství;
b) vypracování zpráv podle článku 75 pro příslušné orgány v takové formě, která může být stanovena těmito orgány v souladu s pokynem uvedeným v čl. 77 odst. 1;
c) zajištění toho, aby byla úplně a rychle zodpovězena každá žádost příslušných orgánů o poskytnutí doplňujících informací nezbytných pro hodnocení prospěšnosti a rizik veterinárního léčivého přípravku, včetně poskytnutí informace o objemu prodeje nebo předepisování daného veterinárního léčivého přípravku;
d) poskytování jakýchkoli dalších informací významných pro hodnocení prospěšnosti a rizik veterinárního léčivého přípravku příslušným orgánům, včetně příslušných informací o poregistračních studiích bezpečnosti.
Článek 75
1. Držitel rozhodnutí o registraci vede podrobné záznamy o všech podezřeních na nežádoucí účinky, které se vyskytnou ve Společenství nebo ve třetí zemi.
2. Držitel rozhodnutí o registraci zaznamenává a hlásí všechna podezření na závažné nežádoucí účinky a na nežádoucí účinky u člověka, které souvisejí s použitím veterinárního léčivého přípravku a o kterých lze odůvodněně předpokládat, že mu jsou známy, nebo na ně byl upozorněn, neprodleně příslušnému orgánu členského státu, na jehož území případ nastal, a to nejpozději do 15 kalendářních dnů od obdržení informace.
3. Držitel rozhodnutí o registraci zajistí, aby všechna podezření na závažné a neočekávané nežádoucí účinky a nežádoucí účinky u člověka, která se vyskytnou na území třetí země, byla neprodleně hlášena podle pokynu uvedeného v čl. 77 odst. 1 tak, aby byla dostupná agentuře a příslušným orgánům členských států, kde je léčivý přípravek registrován, a to nejpozději do 15 kalendářních dnů od obdržení informace.
4. V případě veterinárních léčivých přípravků, které byly posouzeny v rámci působnosti směrnice 87/22/EHS nebo pro něž bylo použito postupů vzájemného uznávání podle článků 21 a 22 a čl. 32 odst. 4 této směrnice, a veterinárních léčivých přípravků, u kterých bylo využito postupů podle článků 36, 37 a 38 této směrnice, držitel rozhodnutí o registraci dále zajistí, aby všechna podezření na závažné nežádoucí účinky vyskytující se ve Společenství byla hlášena ve formátu a ve lhůtách dohodnutých s referenčním členským státem nebo s příslušným orgánem zastupujícím referenční členský stát takovým způsobem, aby byla referenčnímu členskému státu dostupná.
5. Pokud nebyly jako podmínka udělení registrace stanoveny jiné požadavky, předkládají se záznamy o všech nežádoucích účincích příslušným orgánům ve formě pravidelně aktualizované zprávy o bezpečnosti, buď neprodleně na vyžádání nebo pravidelně, a to po šesti měsících v prvních dvou letech po registraci, jednou ročně v následujících dvou letech a při prvním prodloužení registrace.
Poté se předkládají pravidelně aktualizované zprávy o bezpečnosti v pětiletých intervalech společně s žádostí o prodloužení registrace.
Pravidelně aktualizované zprávy o bezpečnosti obsahují vědecké vyhodnocení prospěšnosti a rizik veterinárních léčivých přípravků.
6. Po udělení registrace může držitel rozhodnutí o registraci požadovat změnu lhůt uvedených v tomto článku podle postupu stanoveného nařízením Komise (ES) č. 541/95. [14]
Článek 76
1. Agentura ve spolupráci s členskými státy a Komisí vytvoří síť pro zpracování údajů k usnadnění výměny farmakovigilančních informací týkajících se léčivých přípravků uváděných na trh ve Společenství.
2. S využitím sítě uvedené v odstavci 1 členské státy zajistí, aby byly zprávy o podezřeních na závažné nežádoucí účinky a nežádoucí účinky u člověka, které se vyskytly na jejich území, v souladu s pokynem uvedeným v čl. 77 odst.1 neprodleně poskytnuty agentuře a ostatním členským státům, a to nejpozději do 15 kalendářních dnů od jejich oznámení.
3. Členské státy zajistí, aby byly zprávy o podezřeních na závažné nežádoucí účinky a nežádoucí účinky u člověka, které se vyskytly na jejich území, neprodleně poskytnuty držiteli rozhodnutí o registraci, a to nejpozději do 15 kalendářních dnů od jejich oznámení.
Článek 77
1. Pro usnadnění výměny informací o farmakovigilanci v rámci Společenství vypracuje Komise po konzultaci s agenturou, členskými státy a zainteresovanými stranami pokyn o shromažďování, ověřování a předkládání zpráv o nežádoucích účincích, včetně technických požadavků na elektronickou výměnu informací z oblasti veterinární farmakovigilance v souladu s mezinárodně uznanou terminologií.
Tento pokyn se zveřejní ve svazku 9 Pravidel pro léčivé přípravky v Evropském společenství a zohlední mezinárodní harmonizaci provedenou v oblasti farmakovigilance.
2. Držitel rozhodnutí o registraci a příslušné orgány se pro výkladu definic uvedených v čl. 1 bodech 10 až 16 a zásad popsaných v této hlavě odkazují na pokyn uvedený v odstavci 1.
Článek 78
1. Považuje-li členský stát v důsledku vyhodnocení veterinárních farmakovigilančních údajů za potřebné pozastavit, zrušit či změnit registraci za účelem omezení indikace nebo dostupnosti, úpravy dávkování, doplnění kontraindikace nebo doplnění nového bezpečnostního opatření, neprodleně informuje agenturu, ostatní členské státy a držitele rozhodnutí o registraci.
2. V naléhavém případě může daný členský stát pozastavit registraci veterinárního léčivého přípravku za předpokladu, že agentura, Komise a ostatní členské státy jsou o tom informovány nejpozději následující pracovní den.
Článek 79
Jakékoliv změny, které mohou být nezbytné k aktualizaci ustanovení článků 72 až 78, aby bylo přihlédnuto k vědeckému a technickému pokroku, se přijmou v souladu s postupem podle čl. 89 odst. 2.
HLAVA VIII
DOZOR A SANKCE
Článek 80
1. Příslušný orgán daného členského státu zajistí opakovanými inspekcemi, aby byly dodržovány právní předpisy pro veterinární léčivé přípravky.
Takové inspekce provádějí pověření zástupci příslušného orgánu, kteří jsou zmocněni
a) provádět inspekce výrobních nebo obchodních zařízení a laboratoří pověřených držitelem povolení výroby prováděním kontroly podle článku 24;
b) odebírat vzorky;
c) prověřovat veškeré dokumenty týkající se předmětu inspekce, s výhradou ustanovení platných v členských státech k 9. říjnu 1981, která omezují toto zmocnění s ohledem na údaje o způsobu výroby.
2. Členské státy přijmou veškerá vhodná opatření, aby výrobní postupy používané při výrobě imunologických veterinárních léčivých přípravků byly řádně validovány a aby bylo dosaženo shody mezi jednotlivými šaržemi.
3. Po každé inspekci podle odstavce 1 podají úředníci zastupující příslušný orgán zprávu, zda výrobce dodržuje zásady a pokyny pro správnou výrobní praxi stanovené v článku 51.
Obsah takových zpráv se sdělí výrobci, u kterého inspekce proběhla.
Článek 81
1. Členské státy přijmou veškerá vhodná opatření, aby držitel rozhodnutí o registraci, a případně držitel povolení výroby, podali důkaz o kontrolách provedených u veterinárního léčivého přípravku a/nebo jeho složek a o kontrolách provedených při výrobě ve stadiu meziproduktu v souladu s metodami uvedenými pro účely registrace.
2. Za účelem provedení odstavce 1 mohou členské státy požadovat, aby držitel rozhodnutí o registraci imunologických veterinárních léčivých přípravků předložil příslušným orgánům kopie všech protokolů o kontrole podepsaných kvalifikovanou osobou v souladu s článkem 55.
Držitel rozhodnutí o registraci imunologických veterinárních léčivých přípravků zajistí, aby byl nejméně do dne ukončení použitelnosti uchováván dostatečný počet reprezentativních vzorků z každé šarže veterinárních léčivých přípravků a na vyžádání vzorky příslušným orgánům rychle poskytne.
Článek 82
1. Členský stát může požadovat, pokud to považuje za nezbytné, aby držitel rozhodnutí o registraci imunologických přípravků před jejich uvedením do oběhu předkládal vzorky z šarží nerozplněných přípravků a/nebo léčivých přípravků ke zkoušení státní laboratoří nebo jinou schválenou laboratoří.
V případě šarže vyrobené v jiném členském státě přezkoušené příslušným orgánem tohoto členského státu, o které zmíněný orgán prohlásil, že je v souladu s vnitrostátními specifikacemi, lze takovou kontrolu provést až poté, co byly posouzeny kontrolní záznamy dané šarže a byla informována Komise, a pokud to rozdíly ve veterinárních podmínkách mezi těmito dvěma členskými státy odůvodňují.
2. S výjimkou případů, kdy je Komise informována, že je k dokončení analýz nutná delší doba, členské státy zajistí, aby bylo každé takové přezkoušení dokončeno do 60 dnů od obdržení vzorků.
Držiteli rozhodnutí o registraci se výsledky sdělí ve stejné lhůtě.
3. Do 1. ledna 1992 oznámí členské státy Komisi imunologické veterinární léčivé přípravky, které podléhají před uvedením na trh povinné úřední kontrole.
Článek 83
1. Příslušné orgány členských států pozastaví nebo zruší registraci, pokud se prokáže, že
a) veterinární léčivý přípravek je za běžných podmínek použití, udaných při podání žádosti o registraci nebo následně, škodlivý;
b) veterinární léčivý přípravek nemá u druhů zvířat, pro jejichž léčbu je určen, léčebný účinek;
c) jeho kvalitativní nebo kvantitativní složení neodpovídá deklarovanému;
d) doporučená ochranná lhůta není dostatečná, aby zajistila, že potraviny získané z léčených zvířat neobsahují rezidua, která by mohla představovat riziko pro zdraví spotřebitele;
e) veterinární léčivý přípravek je nabízen k prodeji pro použití, které je zakázáno jinými předpisy Společenství.
Až do přijetí předpisů Společenství však mohou příslušné orgány zamítnout registraci veterinárního léčivého přípravku, pokud je takový krok nezbytný k ochraně veřejného zdraví, zdraví spotřebitele nebo zvířat;
f) informace uvedené v dokumentech přiložených k žádosti podle článku 12, čl. 13, odst. 1 a článku 27 jsou nesprávné;
g) kontrolní zkoušky podle čl. 81 odst. 1 nebyly provedeny;
h) povinnost uvedená v čl. 26 odst. 2 nebyla splněna.
2. Registrace může být pozastavena nebo zrušena, pokud se prokáže, že
a) údaje přeložené s žádostí podle článku 12 a čl. 13 odst. 1 nebyly změněny v souladu s čl. 27 odst. 1 a 5;
b) jakékoliv nové informace podle čl. 27 odst. 3 nebyly sděleny příslušným orgánům.
Článek 84
1. Aniž je dotčen článek 83, přijmou členské státy veškerá nezbytná opatření, aby byl zakázán výdej veterinárního léčivého přípravku a daný léčivý přípravek byl stažen z trhu, jestliže
a) se prokáže, že veterinární léčivý přípravek je za běžných podmínek použití, udaných při podání žádosti o registraci nebo následně, podle čl. 27 odst. 5, škodlivý;
b) veterinární léčivý přípravek nemá u druhů zvířat, pro jejichž léčbu je určen, léčebný účinek;
c) jeho kvalitativní nebo kvantitativní složení neodpovídá deklarovanému;
d) doporučená ochranná lhůta není dostatečná, aby zajistila, že potraviny získané z léčených zvířat neobsahují rezidua, která by mohla představovat riziko pro zdraví spotřebitele;
e) nebyly provedeny kontrolní zkoušky podle čl. 81 odst. 1 nebo nebyly splněny jakékoliv další požadavky nebo povinnosti vztahující se k udělení povolení výroby podle čl. 44 odst. 1.
2. Příslušný orgán může omezit zákaz výdeje přípravku nebo jeho stažení z trhu na ty šarže, které jsou předmětem sporu.
Článek 85
1. Příslušný orgán členského státu pozastaví nebo zruší povolení výroby pro kategorii přípravků nebo všechny přípravky, jestliže některý z požadavků stanovených v článku 45 již není nadále plněn.
2. Kromě opatření uvedených v článku 84 může příslušný orgán členského státu pozastavit výrobu nebo dovoz veterinárních léčivých přípravků pocházejících ze třetích zemí nebo pozastavit či zrušit povolení výroby pro kategorii přípravků nebo všechny přípravky, pokud nejsou dodržena ustanovení týkající se výroby nebo dovozu ze třetích zemí.
Článek 86
Ustanovení této hlavy se vztahují na homeopatické veterinární léčivé přípravky.
Článek 87
Členské státy přijmou příslušná opatření, kterými podpoří oznamování veškerých nežádoucích účinků veterinárních léčivých přípravků příslušným orgánům veterinárními lékaři a dalšími dotčenými odbornými pracovníky.
HLAVA IX
STÁLÝ VÝBOR
Článek 88
Jakékoliv změny nezbytné k přizpůsobení přílohy 1 tak, aby bylo přihlédnuto k vědeckému a technickému pokroku, se přijmou postupem podle čl. 89 odst. 2.
Článek 89
1. Komisi je nápomocen Stálý výbor pro veterinární léčivé přípravky pro přizpůsobení směrnic o odstraňování technických překážek obchodu v odvětví veterinárních léčivých přípravků technickému pokroku (dále jen "stálý výbor").
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 5 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES s ohledem na článek 8 uvedeného rozhodnutí.
Lhůta uvedená v čl. 5 odst. 6 rozhodnutí 1999/468/ES je tři měsíce.
3. Stálý výbor přijme svůj jednací řád.
HLAVA X
OBECNÁ USTANOVENÍ
Článek 90
Členské státy učiní veškerá vhodná opatření, kterými zajistí, aby si dané příslušné orgány navzájem sdělily příslušné informace týkající se zejména plnění požadavků stanovených pro povolení výroby nebo registraci.
Na základě odůvodněné žádosti členské státy sdělí neprodleně příslušnému orgánu jiného členského státu zprávy uvedené v čl. 80 odst.
3. Jestliže členský stát, který zprávy obdržel, po jejich posouzení usoudí, že nemůže přijmout závěry příslušných orgánů členského státu, ve kterém byla zpráva vypracována, informuje příslušné orgány o svých důvodech a může si vyžádat další informace.
Dotyčné členské státy se vynasnaží, aby dosáhly dohody.
V případě závažných názorových rozdílů, je-li to nezbytné, informuje jeden z dotyčných členských států Komisi.
Článek 91
1. Každý členský stát učiní veškerá vhodná opatření, aby byla rozhodnutí o registraci, zamítnutí nebo zrušení registrace, zrušení rozhodnutí o zamítnutí nebo zrušení registrace, zákazu výdeje nebo stažení přípravku z trhu, společně s důvody, na nichž jsou taková rozhodnutí založena, neprodleně oznámena agentuře.
2. Držitel rozhodnutí o registraci je povinen neprodleně oznámit daným členským státům každé opatření, které přijal, aby pozastavil uvádění veterinárního léčivého přípravku na trh nebo stáhl veterinární léčivý přípravek z trhu, společně s důvody pro toto opatření, pokud se týká účinnosti veterinárního léčivého přípravku nebo ochrany veřejného zdraví.
Členské státy zajistí, aby byla tato informace oznámena agentuře.
3. Členské státy zajistí, aby byly příslušné informace o opatření přijatém podle odstavců 1 a 2, které se může dotýkat ochrany veřejného zdraví ve třetích zemích, neprodleně oznámeny příslušným mezinárodním organizacím a kopie zaslána agentuře.
Článek 92
Členské státy si navzájem sdělí veškeré informace nezbytné pro zaručení jakosti a bezpečnosti homeopatických veterinárních léčivých přípravků vyrobených a uváděných na trh ve Společenství, a zejména informace uvedené v článcích 90 a 91.
Článek 93
1. Na žádost výrobce nebo vývozce veterinárních léčivých přípravků nebo orgánů dovážející třetí země členské státy osvědčí, že výrobce je držitelem povolení výroby.
Při vydávání takových osvědčení dodrží členské státy následující podmínky:
a) přihlédnou k platným správním opatřením Světové zdravotnické organizace;
b) v případě veterinárních léčivých přípravků určených pro vývoz, které jsou již registrovány na jejich území, poskytnou souhrn údajů o přípravku schválený podle článku 25 nebo, pokud není k dispozici, rovnocenný dokument.
2. Není-li výrobce držitelem rozhodnutí o registraci, předloží orgánům odpovědným za vydání osvědčení uvedeného v odstavci 1 prohlášení s vysvětlením, proč není rozhodnutí o registraci k dispozici.
Článek 94
Všechna rozhodnutí uvedená v této směrnici, která jsou přijímána příslušným orgánem členského státu, mohou být přijata pouze na základě důvodů stanovených touto směrnicí a uvedou se v nich podrobně důvody, na nichž jsou založena.
Takové rozhodnutí se oznámí dotyčné straně společně s informacemi o opravných prostředcích, které má k dispozici podle platných právních předpisů, a o lhůtě k použití takových prostředků.
Rozhodnutí o registraci a rozhodnutí o zrušení registrace každý členský stát zveřejní ve svém úředním tisku.
Článek 95
Členské státy nepovolí, aby byly potraviny určené pro lidskou spotřebu získávány z pokusných zvířat, pokud nejsou Společenstvím stanoveny maximální limity reziduí podle nařízení (EHS) č. 2377/90 a pokud nebyla stanovena příslušná ochranná lhůta, kterou je zajištěno, že tento maximální limit nebude v potravinách překročen.
HLAVA XI
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 96
Směrnice 81/851/EHS, 81/852/EHS, 90/677/EHS a 92/74/EHS uvedené v příloze II části A se zrušují, aniž jsou dotčeny závazky členských států týkající se lhůt pro provedení stanovených v příloze II části B.
Odkazy na zrušené směrnice se považují za odkazy na tuto směrnici v souladu se srovnávací tabulkou v příloze III.
Článek 97
Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Článek 98
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/83/ES
ze dne 6. listopadu 2001
o kodexu Společenství týkajícím se humánních léčivých přípravků
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 95 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [1],
v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy [2],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Směrnice Rady 65/65/EHS ze dne 26. ledna 1965 o sbližování právních a správních předpisů týkajících se léčivých přípravků [3], směrnice Rady 75/318/EHS ze dne 20. května 1975 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se analytických, farmakologicko-toxikologických a klinických kritérií a protokolů s ohledem na zkoušení léčivých přípravků [4], směrnice Rady 75/319/EHS ze dne 20. května 1975 o sbližování právních a správních předpisů týkajících se hromadně vyráběných léčivých přípravků [5], směrnice Rady 89/342/EHS ze dne 3. května 1989, kterou se rozšiřuje oblast působnosti směrnic 65/65/EHS a 75/319/EHS a kterou se stanoví doplňující ustanovení pro imunologické léčivé přípravky sestávající z vakcín, toxinů nebo sér a alergenů [6], směrnice Rady 89/343/EHS ze dne 3. května 1989, kterou se rozšiřuje oblast působnosti směrnic 65/65/EHS a 75/319/EHS a kterou se stanoví doplňující ustanovení pro radiofarmaka [7], směrnice Rady 89/381/EHS ze dne 14. června 1989, kterou se rozšiřuje oblast působnosti směrnic 65/65/EHS a 75/319/EHS o sbližování právních a správních předpisů týkajících se hromadně vyráběných léčivých přípravků a stanoví zvláštní ustanovení pro léčivé přípravky pocházející z lidské krve nebo lidské plazmy [8], směrnice Rady 92/25/EHS ze dne 31. března 1992 o distribuci humánních léčivých přípravků [9], směrnice Rady 92/26/EHS ze dne 31. března 1992 o klasifikaci humánních léčivých přípravků pro výdej [10], směrnice Rady 92/27/EHS ze dne 31. března 1992 o označení na obalu humánních léčivých přípravků a příbalových informacích [11], směrnice Rady 92/28/EHS ze dne 31. března 1992 o reklamě na humánní léčivé přípravky [12], směrnice Rady 92/73/EHS ze dne 22. září 1992, kterou se rozšiřuje oblast působnosti směrnic 65/65/EHS a 75/319/EHS o sbližování právních a správních předpisů týkajících se léčivých přípravků a kterou se stanoví doplňující ustanovení pro homeopatické léčivé přípravky [13], byly často a podstatným způsobem měněny.
V zájmu srozumitelnosti a přehlednosti by proto uvedené směrnice měly být kodifikovány jejich sloučením do jediného textu.
(2) Hlavním cílem jakýchkoliv pravidel pro výrobu, distribuci a používání léčivých přípravků musí být ochrana veřejného zdraví.
(3) Tohoto cíle však musí být dosaženo prostředky, které nebudou bránit rozvoji farmaceutického průmyslu nebo obchodu s léčivými přípravky ve Společenství.
(4) Obchodu s léčivými přípravky ve Společenství brání rozdíly mezi určitými vnitrostátními předpisy, zejména mezi předpisy týkajícími se léčivých přípravků (nepočítaje v to látky nebo kombinace látek, které jsou potravinami, krmivy nebo hygienickými přípravky), a takové rozdíly přímo ovlivňují fungování vnitřního trhu.
(5) Takové překážky musí být proto odstraněny; za tímto účelem je nezbytné sbližovat dané předpisy.
(6) Aby se zmenšily zbývající rozdíly, měla by být stanovena pravidla pro kontrolu léčivých přípravků a měly by být upřesněny povinnosti kladené na příslušné orgány členských států za účelem zajištění dodržování právních předpisů.
(7) Pojmy škodlivost a léčebná účinnost mohou být hodnoceny pouze ve vzájemném vztahu a mají jen relativní význam podle pokroku vědeckých znalostí a použití, pro které je léčivý přípravek určen.
Údaje a dokumentace, které musí být přiloženy k žádosti o registraci léčivého přípravku, musí prokazovat, že léčebná účinnost přípravku převažuje nad potenciálními riziky.
(8) Standardy a protokoly k provádění zkoušek a hodnocení léčivých přípravků, které jsou účinným prostředkem pro jejich kontrolu, a tím i ochranu veřejného zdraví, mohou usnadnit pohyb těchto přípravků tím, že stanoví jednotná pravidla pro zkoušky a hodnocení, pro sestavení registrační dokumentace a hodnocení žádostí.
(9) Zkušenost ukázala, že je vhodné přesněji vymezit případy, ve kterých nemusí být k získání registrace léčivého přípravku, který je v zásadě podobný přípravku již registrovanému, předloženy výsledky farmakologických a toxikologických zkoušek nebo klinických hodnocení, přičemž je třeba zajistit, aby inovační podniky nebyly znevýhodněny.
(10) Je však veřejným zájmem neprovádět opakovaně zkoušky na lidech a zvířatech, pokud to není naléhavě potřebné.
(11) Přijetí stejných standardů a protokolů všemi členskými státy umožní příslušným orgánům rozhodovat na základě jednotných zkoušek a podle jednotných kritérií a pomůže tak odstranit rozdíly v hodnocení.
(12) S výjimkou léčivých přípravků, jejichž registrace probíhá centralizovaným postupem Společenství zavedeným nařízením Rady (EHS) č. 2309/93 ze dne 22. července 1993, kterým se stanoví postupy Společenství pro registraci a dozor nad humánními a veterinárními léčivými přípravky zřizuje se Evropská agentura pro hodnocení léčivých přípravků [14], by měla být registrace léčivého přípravku udělená příslušným orgánem v jednom členském státě uznávána příslušnými orgány jiných členských států, pokud nejsou závažné důvody se domnívat, že registrace daného léčivého přípravku může představovat riziko pro veřejné zdraví.
V případě neshody mezi členskými státy o jakosti, bezpečnosti nebo účinnosti léčivého přípravku by mělo být provedeno vědecké hodnocení záležitosti podle standardů Společenství, které povede k jednotnému rozhodnutí o sporném bodu, závaznému pro dotčené členské státy.
Toto rozhodnutí by mělo být přijato rychlým postupem zajišťujícím úzkou spolupráci Komise a členských států.
(13) Za tímto účelem by měl být zřízen Výbor pro hromadně vyráběné léčivé přípravky připojený k Evropské agentuře pro hodnocení léčivých přípravků zřízené výše uvedeným nařízením Rady (EHS) č. 2309/93.
(14) Tato směrnice představuje důležitý krok k dosažení cíle, kterým je volný pohyb léčivých přípravků.
Avšak na základě zkušeností získaných zejména ve výše uvedeném Výboru pro hromadně vyráběné léčivé přípravky se mohou ukázat jako nutná další opatření k odstranění ještě zbývajících překážek volného pohybu hromadně vyráběných léčivých přípravků.
(15) V zájmu lepší ochrany veřejného zdraví a odstranění zbytečného duplicitního úsilí při posuzování žádostí o registraci léčivých přípravků by měly členské státy systematicky připravovat zprávy o hodnocení každého léčivého přípravku, který registrují, a na žádost si je vyměňovat.
Dále by měl členský stát mít možnost pozastavit posuzování žádosti o registraci léčivého přípravku, která je současně aktivně projednávána v jiném členském státě, s cílem uznat rozhodnutí druhého členského státu.
(16) Po vytvoření vnitřního trhu může být upuštěno od zvláštních kontrol zaručujících jakost léčivých přípravků dovážených ze třetích zemí pouze v případě, že byla Společenstvím učiněna taková opatření, kterými je zajištěno, že se ve vyvážející zemi provádějí nezbytné kontroly.
(17) Je nezbytné přijmout zvláštní ustanovení pro imunologické léčivé přípravky, homeopatické léčivé přípravky, radiofarmaka a léčivé přípravky pocházející z lidské krve nebo lidské plazmy.
(18) Jakákoliv pravidla pro radiofarmaka musí brát v úvahu ustanovení směrnice Rady 84/466/Euratom ze dne 3. září 1984, kterou se stanoví základní opatření pro radiační ochranu osob podrobujících se lékařskému vyšetření nebo léčbě [15].
Přihlédnout by se mělo rovněž ke směrnici Rady 80/836/Euratom ze dne 15. července 1980, kterou se mění směrnice stanovující základní standardy na ochranu zdraví pracovníků a obyvatelstva před riziky vyplývajícími z ionizujícího záření [16], jejímž cílem je předcházet vystavení pracovníků nebo pacientů nadměrným nebo zbytečně vysokým hladinám ionizujícího záření, a zejména k článku 5c uvedené směrnice, který vyžaduje předchozí povolení pro přidávání radioaktivních látek do léčivých přípravků stejně jako pro dovoz takových léčivých přípravků.
(19) Společenství zcela podporuje úsilí Rady Evropy rozvíjet dobrovolné neplacené dárcovství krve a plazmy, aby bylo dosaženo soběstačnosti v zásobování přípravky z krve v rámci Společenství, a zajistit dodržování etických zásad při obchodování s léčivými látkami lidského původu.
(20) Předpisy pro zajištění jakosti, bezpečnosti a účinnosti léčivých přípravků pocházejících z lidské krve nebo lidské plazmy musí být používány stejným způsobem jak pro veřejná, tak pro soukromá zařízení a pro krev a plazmu, které jsou dováženy ze třetích zemí.
(21) S ohledem na zvláštní vlastnosti homeopatických léčivých přípravků, jako je velmi nízký obsah účinných složek a obtížnost použití konvenčních statistických metod při klinickém hodnocení, je žádoucí stanovit zvláštní zjednodušený registrační postup pro ty homeopatické léčivé přípravky, které jsou uváděny na trh bez léčebných indikací a v lékové formě a v dávkování, které pro pacienta nepředstavují riziko.
(22) S antroposofickými léčivými přípravky popsanými v úředním lékopise a připravenými homeopatickou metodou se má zacházet, pokud se týká povolování a registrace, stejně jako s homeopatickými léčivými přípravky.
(23) V první řadě je nutné uživatelům těchto homeopatických léčivých přípravků poskytnout zcela jasné označení jejich homeopatického charakteru a dostatečné záruky jejich jakosti a bezpečnosti.
(24) Pravidla týkající se výroby, kontroly a inspekce homeopatických léčivých přípravků musí být harmonizována, aby se v celém Společenství zajistil oběh bezpečných a jakostních léčivých přípravků.
(25) Na homeopatické léčivé přípravky uváděné na trh s léčebnými indikacemi nebo ve formě, která může představovat riziko, jež však musí být vyváženo předpokládaným léčebným účinkem, by se měla vztahovat obvyklá pravidla pro registraci léčivých přípravků.
Zejména ty členské státy, které mají homeopatickou tradici, by měly mít možnost použít zvláštní pravidla pro hodnocení výsledků zkoušek a studií určených ke zjištění bezpečnosti a účinnosti těchto léčivých přípravků za předpokladu, že je oznámí Komisi.
(26) Za účelem usnadnění pohybu léčivých přípravků a zamezení opakování kontrol provedených v jednom členském státě jiným státem by měly být stanoveny minimální požadavky na výrobu a dovoz ze třetích zemí a na udělování příslušného povolení.
(27) Mělo by být zajištěno, aby byly v členských státech dozor a kontrola výroby léčivých přípravků prováděny osobou, která splňuje minimální podmínky kvalifikace.
(28) Před udělením registrace imunologickému léčivému přípravku nebo léčivému přípravku pocházejícímu z lidské krve nebo lidské plazmy musí výrobce prokázat schopnost dosahovat shody mezi jednotlivými šaržemi.
Před udělením registrace léčivému přípravku pocházejícímu z lidské krve nebo lidské plazmy musí výrobce rovněž prokázat nepřítomnost zvláštní virové kontaminace v rozsahu, který umožňuje vývojový stav technologie.
(29) Podmínky pro výdej léčivých přípravků veřejnosti by měly být harmonizovány.
(30) V této souvislosti mají osoby pohybující se ve Společenství právo s sebou převážet přiměřené množství léčivých přípravků zákonně získaných pro svou osobní potřebu.
Pro osobu usazenou v jednom členském státě musí být rovněž možné dostávat z jiného členského státu přiměřené množství léčivých přípravků určených pro její osobní potřebu.
(31) Na základě nařízení (ES) č. 2309/93 jsou některé léčivé přípravky navíc předmětem rozhodnutí o registraci Společenství.
V této souvislosti je třeba stanovit klasifikaci léčivých přípravků podléhajících rozhodnutí o registraci Společenství pro výdej.
Je proto důležité stanovit kritéria, na jejichž základě budou přijímána rozhodnutí Společenství.
(32) Je proto vhodné jako počáteční krok harmonizovat základní zásady použitelné pro klasifikaci léčivých přípravků pro výdej ve Společenství nebo v daném členském státě a vyjít přitom ze zásad již vytvořených pro tuto oblast Radou Evropy a také z harmonizace provedené v rámci Organizace spojených národů, týkající se omamných a psychotropních látek.
(33) Ustanovení týkající se klasifikace léčivých přípravků pro účely výdeje nezasahují do vnitrostátních systémů sociálního zabezpečení týkajících se úhrady nebo placení léčivých přípravků na předpis.
(34) Mnoho činností v rámci distribuce humánních léčivých přípravků může pokrývat současně několik členských států.
(35) Je nezbytné provádět kontrolu celého distribučního řetězce léčivých přípravků od jejich výroby nebo dovozu do Společenství až k výdeji veřejnosti tak, aby bylo zaručeno, že takové přípravky jsou skladovány, přepravovány a zachází se s nimi za vhodných podmínek.
Opatření, která musí být za tímto účelem přijata, významně zjednoduší stahování vadných přípravků z trhu a umožní účinnější boj proti padělkům.
(36) Jakákoliv osoba zapojená do distribuce léčivých přípravků by měla mít zvláštní povolení.
Lékárníci a osoby oprávněné vydávat léčivé přípravky veřejnosti, kteří vykonávají pouze tuto činnost, by měli být od získání tohoto povolení osvobozeni.
Je však nezbytné, aby pro kontrolu úplného distribučního řetězce léčivých přípravků lékárníci a osoby oprávněné vydávat léčivé přípravky veřejnosti uchovávali záznamy, které obdrželi, dokládající transakce s přípravky.
(37) Povolení musí podléhat určitým zásadním podmínkám a je odpovědností daných členských států zajistit, aby byly takové podmínky splněny.
Každý členský stát musí uznávat povolení udělená jinými členskými státy.
(38) Některé členské státy ukládají distributorům, kteří dodávají léčivé přípravky lékárníkům a osobám oprávněným vydávat léčivé přípravky veřejnosti, některé povinnosti veřejné služby.
Dané členské státy musí mít možnost pokračovat v ukládání uvedených povinností distributorům usazeným na jejich území.
Musí mít také možnost uložit je distributorům v ostatních členských státech, pokud neukládají přísnější povinnosti, než jsou ty, které ukládají vlastním distributorům, a pokud tyto povinnosti mohou být považovány za oprávněné z důvodů ochrany veřejného zdraví a přiměřené ve vztahu k cíli takové ochrany.
(39) Měla by být stanovena pravidla pro označování a uvádění příbalových informací.
(40) Ustanovení upravující informace podávané uživatelům by měla zaručovat vysoký stupeň ochrany spotřebitele, aby bylo možné léčivé přípravky správně používat na základě úplných a srozumitelných informací.
(41) Uvádění léčivých přípravků, jejichž označení a příbalové informace jsou v souladu s touto směrnicí, na trh by se nemělo zakazovat ani by se mu nemělo bránit z důvodů souvisejících s označením nebo s příbalovou informací.
(42) Touto směrnicí nejsou dotčena opatření přijatá podle směrnice Rady 84/450/EHS ze dne 10. září 1984 o sbližování právních a správních předpisů členských států týkajících se klamavé reklamy [17].
(43) Všechny členské státy přijaly další zvláštní opatření týkající se reklamy na léčivé přípravky.
Tato opatření se liší. Tyto odlišnosti mohou mít vliv na fungování vnitřního trhu, protože reklama rozšiřovaná v jednom členském státě může působit i v jiných členských státech.
(44) Směrnice Rady 89/552/EHS ze dne 3. října 1989 o koordinaci některých právních a správních předpisů členských států upravujících provozování televizního vysílání [18] zakazuje televizní reklamu na léčivé přípravky, které jsou v členských státech, do jejichž pravomoci spadá subjekt televizního vysílání, dostupné pouze na lékařský předpis.
Obecné uplatnění této zásady by se mělo rozšířit i na ostatní média.
(45) Reklama určená široké veřejnosti, a to i na léčivé přípravky vydávané bez předpisu, by mohla mít vliv na veřejné zdraví, pokud by byla přehnaná nebo neuvážená.
Proto by měla reklama na léčivé přípravky určená široké veřejnosti, pokud je povolena, splňovat určitá základní kritéria, která by měla být definována.
(46) Kromě toho musí být zakázána distribuce bezplatných vzorků široké veřejnosti za účelem reklamy.
(47) Reklama na léčivé přípravky určená osobám, které jsou způsobilé je předepisovat nebo vydávat, přispívá k informovanosti takových osob.
Přesto by však tato reklama měla podléhat přísným podmínkám a účinnému sledování, zejména s ohledem na práci prováděnou v rámci Rady Evropy.
(48) Reklama na léčivé přípravky by měla podléhat účinnému a přiměřenému sledování.
V tomto ohledu by se mělo odkázat na kontrolní mechanismus stanovený směrnicí 84/450/EHS.
(49) Obchodní zástupci pro léčivé přípravky hrají při propagování léčivých přípravků důležitou roli.
Proto by jim měly být uloženy určité povinnosti, zejména povinnost dodat navštívené osobě souhrn údajů o přípravku.
(50) Osoby způsobilé předepisovat léčivé přípravky musí být schopné vykonávat tuto funkci objektivně, aniž by byly ovlivňovány přímými nebo nepřímými finančními pobídkami.
(51) V rámci určitých omezujících podmínek by mělo být možné poskytovat bezplatné vzorky léčivých přípravků osobám způsobilým přípravky předepisovat nebo vydávat, aby se mohly s novými přípravky seznámit a získat zkušenosti při zacházení s nimi.
(52) Osoby způsobilé předepisovat nebo vydávat léčivé přípravky musí mít přístup k neutrálnímu, objektivnímu zdroji informací o přípravcích dostupných na trhu. Je však na členských státech, aby s přihlédnutím k vlastní situaci přijaly za tímto účelem veškerá nezbytná opatření.
(53) Každý podnik vyrábějící nebo dovážející léčivé přípravky by měl vytvořit mechanismus, kterým zajistí, aby byly veškeré dodávané informace o léčivém přípravku ve shodě se schválenými podmínkami použití.
(54) K zajištění stálé bezpečnosti používaných léčivých přípravků je nezbytné zajistit, aby byly farmakovigilanční systémy ve Společenství průběžně přizpůsobovány vědeckému a technickému pokroku.
(55) Je nezbytné přihlédnout ke změnám, k nimž dochází v důsledku mezinárodní harmonizace definic, terminologie a technického vývoje v oblasti farmakovigilance.
(56) Informace o nežádoucích účincích léčivých přípravků, které jsou na trhu ve Společenství, by měly být v hojnější míře zprostředkovávány prostřednictvím elektronických sítí, aby měly příslušné orgány možnost sdílet informace ve stejný okamžik.
(57) Je zájmem Společenství zajistit, aby farmakovigilanční systémy centralizovaně registrovaných léčivých přípravků a přípravků registrovaných jinými postupy byly konzistentní.
(58) Držitelé rozhodnutí o registraci by navíc měli být odpovědni za průběžnou, aktivně zajišťovanou farmakovigilanci léčivých přípravků, které uvádějí na trh.
(59) Opatření nezbytná pro provedení této směrnice by měla být přijata v souladu s rozhodnutím Rady 1999/468/EHS ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [19].
(60) Komise by měla být zmocněna přijímat nezbytné změny přílohy I tak, aby bylo přihlédnuto k vědeckému a technickému pokroku.
(61) Touto směrnicí by neměly být dotčeny povinnosti členských států týkající se lhůt pro provedení směrnic uvedených v části B přílohy II,
PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:
HLAVA I
DEFINICE
Článek 1
Pro účely této směrnice se rozumí:
Hromadně vyráběným léčivým přípravkem : Jakýkoliv léčivý přípravek v konečné podobě uváděný na trh pod zvláštním názvem a ve zvláštním obalu.
Léčivým přípravkem : Jakákoliv látka nebo kombinace látek určená k léčení nebo předcházení nemoci u lidí.
Za léčivý přípravek se rovněž považuje jakákoliv látka nebo kombinace látek, které lze podat lidem za účelem stanovení lékařské diagnózy nebo k obnově, úpravě či ovlivnění fyziologických funkcí u lidí.
Látkou - lidský, např.
lidská krev a přípravky z lidské krve,
- zvířecí, např.
mikroorganismy, celí živočichové, části orgánů, živočišné sekrety, toxiny, extrakty, přípravky z krve,
- rostlinný, např.
mikroorganismy, rostliny, části rostlin, rostlinné sekrety, extrakty,
- chemický, např.
prvky, přírodní chemické látky a chemické sloučeniny získané chemickou přeměnou nebo syntézou.
Imunologickým léčivým přípravkem a) vakcíny, toxiny a séra zahrnují zejména:
i) agens používaná k aktivní imunizaci, jako vakcína proti choleře, vakcína proti tuberkulóze (BCG), vakcína proti poliomyelitidě, vakcína proti neštovicím;
ii) agens používaná k diagnostikování stavu imunity, zejména včetně tuberkulinu a tuberkulinu PPD, toxinů pro Schickův test a Dickův test, brucellinu;
iii) agens používaná k pasivní imunizaci, jako difterický antitoxin, globulin proti neštovicím, antilymfocytární globulin;
b) "alergenovým přípravkem" se rozumí jakýkoliv léčivý přípravek, který je určen ke zjištění nebo vyvolání zvláštní získané změny imunitní odpovědi na alergizující agens.
Homeopatickým léčivým přípravkem : Jakýkoliv léčivý přípravek zhotovený z produktů, látek nebo směsí, nazývaných základní homeopatické látky, podle homeopatického výrobního postupu popsaného Evropským lékopisem nebo, není-li v něm uveden, lékopisy úředně používanými v současné době v členských státech.
Homeopatický léčivý přípravek může také obsahovat více složek.
Radiofarmakem : Jakýkoliv léčivý přípravek, který, je-li připraven k použití, obsahuje jeden nebo více radionuklidů (radioaktivních izotopů) včleněných za lékařským účelem.
Radionuklidovým generátorem : Jakýkoliv systém obsahující vázaný mateřský radionuklid, z něhož vzniká dceřinný radionuklid, který se odděluje elucí nebo jiným způsobem a používá se v radiofarmaku.
Kitem pro radionuklidy : Jakýkoliv přípravek určený k rekonstituci nebo spojení s radionuklidem do konečného radiofarmaka, obvykle před jeho podáním.
Radionuklidovým prekurzorem : Jakýkoliv jiný radionuklid vyrobený pro radioaktivní značení jiné látky před podáním.
Léčivými přípravky pocházejícími z lidské krve nebo lidské plazmy : Léčivé přípravky založené na krevních složkách, průmyslově vyráběné veřejnými nebo soukromými zařízeními; takové léčivé přípravky zahrnují zejména albumin, koagulační faktory a imunoglobuliny lidského původu.
Nežádoucím účinkem : Odezva na léčivý přípravek, která je nepříznivá a nezamýšlená a která se dostaví po dávkách běžně užívaných u člověka k profylaxi, stanovení diagnózy nebo léčbě onemocnění či k obnovení, úpravě nebo ovlivnění fyziologických funkcí.
Závažným nežádoucím účinkem : Nežádoucí účinek, který má za následek smrt, ohrožuje život, vyžaduje hospitalizaci či prodloužení probíhající hospitalizace, vede k trvalému nebo významnému poškození zdraví či k pracovní neschopnosti nebo jde o vrozenou anomálii u potomků.
Neočekávaným nežádoucím účinkem : Nežádoucí účinek, jehož povaha, závažnost nebo důsledek nejsou v souladu se souhrnem údajů o přípravku.
Pravidelně aktualizovanými zprávami o bezpečnosti : Pravidelné zprávy obsahující záznamy podle článku 104.
Poregistrační studií bezpečnosti : Farmakoepidemiologická studie nebo klinické hodnocení prováděné v souladu s rozhodnutím o registraci a za účelem stanovení nebo kvantifikace bezpečnostního rizika ve vztahu k registrovanému léčivému přípravku.
Zneužitím léčivých přípravků : Trvalé nebo příležitostné úmyslné nadměrné užívání léčivých přípravků, doprovázené škodlivými účinky na organismus, včetně psychologických.
Distribucí léčivých přípravků : Veškeré činnosti zahrnující opatřování, skladování, dodávání nebo vývoz léčivých přípravků, kromě výdeje léčivých přípravků veřejnosti. Takové činnosti jsou prováděny výrobci nebo jejich sklady, dovozci, jinými distributory nebo lékárníky a osobami oprávněnými nebo zmocněnými vydávat léčivé přípravky veřejnosti v daném členském státě.
Povinností veřejné služby : Povinnostuložená distributorům trvale zaručit odpovídající rozsah léčivých přípravků, aby byly splněny požadavky určité zeměpisné oblasti, a doručovat požadované dodávky ve velmi krátké době po celém daném území.
Lékařským předpisem : Jakýkoliv předpis na léčivé přípravky vydaný odborníkem kvalifikovaným je předepisovat.
Názvem léčivého přípravku : Název daný léčivému přípravku, který může být buď vymyšleným názvem, nebo běžným či vědeckým názvem ve spojení s obchodní značkou nebo jménem výrobce; vymyšlený název nesmí být zaměnitelný s běžným názvem.
Běžným názvem : Mezinárodní nechráněný název doporučený Světovou zdravotnickou organizací nebo, v případě že neexistuje, obvyklý běžný název.
Silou léčivého přípravku : Obsah účinných látek vyjádřený kvantitativně vzhledem k jednotce dávky, objemu nebo hmotnosti podle lékové formy.
Vnitřním obalem : Kontejner či jiná forma obalu, který je v bezprostředním kontaktu s léčivým přípravkem.
Vnějším obalem : Obal, do kterého se vkládá vnitřní obal.
Označením na obalu : Informace uvedená na vnitřním nebo vnějším obalu.
Příbalovou informací : Přiložená písemná informace pro uživatele, která je přiložena k léčivému přípravku.
Agenturou : Evropská agentura pro hodnocení léčivých přípravků založená nařízením (EHS) č. 2309/93.
Rizikem pro veřejné zdraví : Veškerá rizika související s jakostí, bezpečností a účinností léčivého přípravku.
HLAVA II
OBLAST PŮSOBNOSTI
Článek 2
Ustanovení této směrnice se vztahují na průmyslově vyráběné humánní léčivé přípravky určené k uvedení na trh v členských státech.
Článek 3
Tato směrnice se nevztahuje na
1. léčivé přípravky připravené v lékárně podle lékařského předpisu pro jednotlivého pacienta (běžně známý jako individuálně připravený léčivý přípravek);
2. léčivé přípravky připravené v lékárně v souladu s lékopisnými předpisy, které jsou určené k přímému výdeji pacientům v dané lékárně (běžně známý jako hromadně připravený léčivý přípravek);
3. léčivé přípravky určené pro výzkumné a vývojové studie;
4. meziprodukty určené k dalšímu zpracování výrobcem, jemuž bylo uděleno povolení výroby;
5. radionuklidy ve formě uzavřených zářičů;
6. plnou krev, plazmu nebo krevní buňky lidského původu.
Článek 4
1. Nic z této směrnice nemění žádným způsobem pravidla Společenství pro radiační ochranu osob podrobujících se lékařskému vyšetření či léčbě nebo pravidla Společenství stanovující základní bezpečnostní normy pro ochranu veřejného zdraví a zdraví pracovníků proti nebezpečí ionizujícího záření.
2. Touto směrnicí není dotčeno rozhodnutí Rady 86/346/EHS ze dne 25. června 1986, kterým se jménem Společenství přijímá Evropská dohoda o výměně léčivých látek lidského původu [20].
3. Ustanovení této směrnice neovlivňují pravomoci orgánů členských států v otázce stanovení cen léčivých přípravků či jejich zařazení do vnitrostátního systému zdravotního pojištění na základě zdravotních, hospodářských a sociálních podmínek.
4. Tato směrnice neovlivňuje uplatňování vnitrostátních právních předpisů zakazujících nebo omezujících prodej, výdej nebo použití léčivých přípravků proti početí nebo k vyvolání potratu.
Členské státy sdělí Komisi dané vnitrostátní právní předpisy.
Článek 5
Členský stát může v souladu s platnými právními předpisy a v případě zvláštní potřeby vyjmout z působnosti ustanovení této směrnice léčivé přípravky dodané na vyžádání učiněné v dobré víře a z vlastního podnětu, zhotovené v souladu se zadáním ošetřujícího lékaře pro použití jeho jednotlivými pacienty a na jeho přímou osobní odpovědnost.
HLAVA III
UVÁDĚNÍ NA TRH
KAPITOLA I
Registrace
Článek 6
1. Žádný léčivý přípravek nesmí být uveden na trh v členském státě, aniž by příslušný orgán daného členského státu vydal rozhodnutí o registraci v souladu s touto směrnicí nebo aniž by byla udělena registrace v souladu s nařízením (EHS) č. 2309/93.
2. Registrace podle odstavce 1 se požaduje i pro radionuklidové generátory, kity pro radionuklidy, radionuklidové prekurzory radiofarmak a průmyslově vyráběná radiofarmaka.
Článek 7
Registrace se nepožaduje pro radiofarmakum připravené v čase použití osobou nebo zařízením, které jsou podle vnitrostátních právních předpisů oprávněny používat takové léčivé přípravky ve schváleném zdravotnickém zařízení, výhradně z registrovaných radionuklidových generátorů, kitů pro radionuklidy nebo radionuklidových prekurzorů v souladu s pokyny výrobce.
Článek 8
1. Pro získání registrace léčivého přípravku, která nepodléhá postupu stanovenému nařízením (EHS) č. 2309/93, se příslušnému orgánu daného členského státu předloží žádost.
2. Registrace může být udělena pouze žadateli usazenému ve Společenství.
3. K žádosti se přiloží následující údaje a dokumenty v souladu s přílohou I:
a) jméno nebo firma a adresa nebo sídlo žadatele a případně výrobce;
b) název léčivého přípravku;
c) kvalitativní a kvantitativní údaje o všech složkách léčivého přípravku v obvyklé terminologii, ale bez chemických vzorců, s uvedením mezinárodního nechráněného názvu doporučeného Světovou zdravotnickou organizací, pokud takový název existuje;
d) popis způsobu výroby;
e) léčebné indikace, kontraindikace a nežádoucí účinky;
f) dávkování, léková forma, způsob a cesta podání a předpokládaná doba použitelnosti;
g) případně důvody pro jakákoliv preventivní a bezpečnostní opatření, která je třeba přijmout při skladování léčivého přípravku, jeho podávání pacientům a likvidaci odpadu, společně s uvedením možných rizik, které léčivý přípravek představuje pro životní prostředí;
h) popis kontrolních metod použitých výrobcem (kvalitativní a kvantitativní analýza složek a konečného přípravku, zvláštní zkoušky, např. zkoušky na sterilitu, zkoušky na pyrogenní látky, zkoušky na těžké kovy, zkoušky stability, biologické zkoušky a zkoušky toxicity, kontroly provedené ve stadiu meziproduktu výrobního procesu);
i) výsledky
- fyzikálně-chemických, biologických či mikrobiologických zkoušek,
- toxikologických a farmakologických zkoušek,
- klinických hodnocení;
j) souhrn údajů o přípravku podle článku 11, jeden nebo více vzorků nebo návrhů jeho vnějšího a vnitřního obalu společně s příbalovou informací;
k) doklad o tom, že výrobce má ve své vlastní zemi povolení k výrobě léčivých přípravků;
l) kopie všech rozhodnutí o registraci příslušného léčivého přípravku získaných v jiném členském státě nebo ve třetí zemi společně se seznamem těch členských států, v nichž je žádost o registraci, předložená v souladu s touto směrnicí, hodnocena. Kopie souhrnu údajů o přípravku navrženého žadatelem v souladu s článkem 11 nebo schváleného příslušnými orgány členského státu v souladu s článkem 21. Kopie příbalové informace navržené v souladu s článkem 59 nebo schválené příslušnými orgány členského státu v souladu s článkem 61. Podrobnosti o jakémkoliv rozhodnutí o zamítnutí registrace ve Společenství nebo ve třetí zemi a důvody pro takové rozhodnutí.
Tyto informace musejí být pravidelně aktualizovány.
Článek 9
Kromě požadavků uvedených v článcích 8 a 10 odst. 1 musí žádost o registraci radionuklidového generátoru také obsahovat následující informace a údaje:
- obecný popis systému společně s podrobným popisem složek systému, které mohou ovlivnit složení nebo jakost přípravku s dceřinným radionuklidem,
- kvalitativní a kvantitativní údaje o eluátu nebo sublimátu.
Článek 10
1. Odchylně od čl. 8 odst. 3 bodu i) a aniž je dotčena právní ochrana průmyslového a obchodního vlastnictví,
a) žadatel není povinen předložit výsledky toxikologických a farmakologických zkoušek nebo výsledky klinických hodnocení, pokud může prokázat, že
i) léčivý přípravek je v zásadě podobný přípravku registrovanému v členském státě, ve kterém je předkládána žádost, a že držitel rozhodnutí o registraci původního léčivého přípravku vydal souhlas s použitím toxikologických, farmakologických a/nebo klinických údajů obsažených v dokumentaci původního léčivého přípravku pro účely posouzení dané žádosti, nebo
ii) složka či složky léčivého přípravku mají dobře zavedené léčebné použití s uznanou účinností a přijatelnou úrovní bezpečnosti, a to prostřednictvím podrobných vědeckých bibliografických podkladů, nebo
iii) léčivý přípravek je v zásadě podobný léčivému přípravku, který byl registrován v rámci Společenství v souladu s platnými předpisy Společenství po dobu nejméně 6 let a je uváděn na trh v členském státě, ve kterém je předkládána žádost. Tato doba se prodlužuje na 10 let, jde-li o léčivé přípravky vyrobené špičkovou technologií registrované postupem podle čl. 2 odst. 5 směrnice Rady 87/22/EHS [21]. Navíc může také členský stát jednotným rozhodnutím prodloužit tuto dobu na 10 let pro všechny léčivé přípravky, které jsou na trhu na jeho území, pokud to považuje v zájmu veřejného zdraví za nezbytné. Členské státy nemusí uplatňovat uvedenou šestiletou lhůtu po dni uplynutí patentové ochrany původního léčivého přípravku.
Je-li však léčivý přípravek určen pro léčebné použití odlišné od použití ostatních léčivých přípravků, které jsou na trhu, nebo má-li být přípravek podáván odlišnou cestou či v odlišných dávkách, musí být výsledky příslušných toxikologických a farmakologických zkoušek a/nebo příslušných klinických hodnocení předloženy;
b) v případě nových léčivých přípravků obsahujících známé složky, které dosud nebyly v kombinaci použity pro léčebné účely, musí být předloženy výsledky toxikologických a farmakologických zkoušek a klinických hodnocení týkajících se dané kombinace, ale není nutné předkládat údaje týkající se každé jednotlivé složky.
2. Příloha I se použije obdobně, pokud se podle odst. 1 písm. a) bodu ii) předkládají podrobné vědecké bibliografické podklady.
Článek 11
Souhrn údajů o přípravku obsahuje tyto informace:
1. název léčivého přípravku;
2. kvalitativní a kvantitativní složení, pokud jde o účinné látky a pomocné látky, jejichž znalost je podstatná pro správné podání léčivého přípravku. Použije se obvyklý běžný název nebo chemický popis;
3. lékovou formu;
4. farmakologické vlastnosti a v případě, že jsou pro léčebné účely užitečné, též údaje o farmakokinetice;
5. klinické údaje:
5.1 léčebné indikace,
5.2 kontraindikace,
5.3 nežádoucí účinky (četnost a závažnost),
5.4 zvláštní opatření při použití a v případě imunologických léčivých přípravků informace týkající se jakýchkoliv zvláštních opatření, která musí přijmout osoby zacházející s takovými přípravky a podávající je pacientům, společně s jakýmikoliv opatřeními, která musí učinit pacient,
5.5 použití při těhotenství a kojení,
5.6 interakce s jinými léčivými přípravky a další formy interakce,
5.7 dávkování a způsob podání u dospělých a v případě potřeby u dětí,
5.8 předávkování (příznaky, postupy v naléhavých případech, antidota),
5.9 zvláštní upozornění,
5.10 účinky na schopnost řídit vozidla a obsluhovat stroje;
6. farmaceutické údaje:
6.1 hlavní neslučitelnosti,
6.2 doba použitelnosti, v případě potřeby po rekonstituci léčivého přípravku nebo po prvním otevření vnitřního obalu,
6.3 zvláštní opatření při skladování,
6.4 druh a obsah vnitřního obalu,
6.5 v případě potřeby zvláštní opatření pro odstraňování nepoužitých léčivých přípravků nebo odpadu, který pochází z takových léčivých přípravků;
7. jméno nebo firma a adresa nebo sídlo držitele rozhodnutí o registraci;
8. u radiofarmak veškeré podrobnosti o vnitřní radiační dozimetrii;
9. u radiofarmak doplňující podrobný návod pro přípravu v čase potřeby a kontrolu jakosti takové přípravy a případně maximální doba skladování, po kterou bude jakýkoliv meziprodukt jako eluát nebo radiofarmakum připravené k použití odpovídat svým specifikacím.
Článek 12
1. Členské státy přijmou veškerá vhodná opatření, kterými zajistí, aby byly dokumenty a údaje uvedené v čl. 8 odst. 3 písm. h) a i) a v čl. 10 odst. 1 písm. a) bodě ii) před předložením příslušným orgánům sestaveny odborníky s nezbytnou technickou nebo odbornou kvalifikací. Tyto dokumenty a údaje musí být těmito odborníky podepsány.
2. Úlohou odborníků podle jejich příslušné kvalifikace je
a) provádět úkoly v rámci své specializace (analýza, farmakologie a podobné experimentální vědy, klinické hodnocení) a objektivně popisovat získané výsledky (kvalitativně a kvantitativně);
b) popisovat svá pozorování v souladu s přílohou I a uvádět zejména
- v případě analytiků, zda léčivý přípravek odpovídá uvedenému složení, a uvést zdůvodnění kontrolních metod použitých výrobcem,
- v případě farmakologů nebo odborníků s podobnou experimentální způsobilostí toxicitu léčivého přípravku a pozorované farmakologické vlastnosti,
- v případě klinických lékařů, zda byli schopni zjistit u osob léčených léčivým přípravkem účinky odpovídající údajům uvedeným žadatelem podle článků 8 a 10, zda pacient léčivý přípravek dobře snáší, jaké dávkování klinický lékař doporučuje a jaké jsou případné kontraindikace a nežádoucí účinky;
c) případně uvádět důvody pro využití bibliografických podkladů zmíněných v čl. 10 odst. 1 písm. a) bodu ii).
3. Podrobné zprávy odborníků jsou součástí podkladů, které žadatel předkládá příslušným orgánům.
KAPITOLA 2
Zvláštní ustanovení použitelná pro homeopatické léčivé přípravky
Článek 13
1. Členské státy zajistí, aby byly homeopatické léčivé přípravky, vyrobené a uváděné na trh v rámci Společenství, povoleny nebo registrovány v souladu s články 14, 15 a 16, s výjimkou případů, kdy jsou léčivé přípravky povoleny nebo registrovány podle vnitrostátních právních předpisů do 31. prosince 1993 (a nezávisle na tom, jestli byly povolení nebo registrace po tomto datu prodlouženy).
Každý členský stát vezme patřičně v úvahu povolení a registrace udělené již dříve jiným členským státem.
2. Členský stát může upustit od zavedení zvláštního zjednodušeného postupu pro registrování homeopatických léčivých přípravků podle článku 14.
Členský stát o tom uvědomí Komisi.
Daný členský stát povolí na svém území používání homeopatických léčivých přípravků registrovaných ostatními členskými státy v souladu s články 14 a 15.
Článek 14
1. Zvláštní zjednodušený registrační postup lze použít pouze na homeopatické léčivé přípravky splňující všechny následující podmínky:
- jsou podávány ústy nebo zevně,
- v označení na obalu léčivého přípravku ani v žádné informaci, která se ho týká, není uvedena žádná zvláštní léčebná indikace,
- dostatečný stupeň ředění zaručuje bezpečnost léčivého přípravku; zejména nesmí léčivý přípravek obsahovat více než jeden díl matečné tinktury v 10000 dílech nebo více než jednu setinu nejnižší dávky používané při alopatii s ohledem na účinné látky, jejichž přítomnost v alopatickém léčivém přípravku má za následek povinnost předložit lékařský předpis.
Současně s povolením členské státy určí klasifikaci pro výdej léčivého přípravku.
2. Kritéria a pravidla pro postup stanovená v čl. 4 odst. 4, čl. 17 odst. 1 a v článcích 22 až 26, 112, 116 a 125 se použijí obdobně na zvláštní zjednodušený postup pro registrování homeopatických léčivých přípravků, s výjimkou důkazu léčebné účinnosti.
3. Důkaz léčebné účinnosti se nevyžaduje u homeopatických léčivých přípravků registrovaných v souladu s odstavcem 1 tohoto článku nebo případně povolených v souladu s čl. 13 odst. 2.
Článek 15
Žádost o zvláštní zjednodušený registrační postup se může týkat řady léčivých přípravků odvozených od téže základní homeopatické látky nebo látek.
S žádostí se předkládají následující dokumenty, aby se doložila zejména farmaceutická jakost a shoda mezi jednotlivými šaržemi daného přípravku:
- vědecký název nebo jiný název základní homeopatické látky nebo látek uvedený v lékopise, společně s uvedením různých cest podání, lékových forem a stupňů ředění, jež mají být povoleny,
- dokumentace popisující, jak je/jsou základní homeopatická látka nebo látky získávána/y a kontrolována/y, a odůvodňující její/jejich homeopatickou povahu na základě příslušných bibliografických podkladů,
- výrobní a kontrolní dokumentace pro každou lékovou formu a popis způsobu ředění a potenciace,
- povolení výroby pro daný léčivý přípravek,
- kopie všech povolení nebo rozhodnutí o registraci získaných pro tentýž léčivý přípravek v jiných členských státech,
- jeden nebo více vzorků nebo návrhů vnějšího a vnitřního obalu léčivých přípravků, které mají být povoleny,
- údaje týkající se stability léčivého přípravku.
Článek 16
1. Homeopatické léčivé přípravky jiné než ty, které jsou uvedeny v čl. 14 odst. 1, se registrují a označují v souladu s články 8, 10 a 11.
2. Členský stát může na svém území v souladu se zásadami a charakteristikami homeopatie, jak je v daném členském státě prováděna, zavést nebo zachovat zvláštní pravidla pro toxikologické a farmakologické zkoušky a klinická hodnocení pro homeopatické léčivé přípravky, na něž se nevztahuje čl. 14 odst. 1.
V tomto případě daný členský stát oznámí platná zvláštní pravidla Komisi.
3. Ustanovení hlavy IX jsou použitelná pro homeopatické léčivé přípravky jiné než ty, které jsou uvedeny v čl. 14 odst. 1.
KAPITOLA 3
Postupy týkající se registrace
Článek 17
1. Členské státy přijmou veškerá vhodná opatření, aby bylo řízení o registraci léčivého přípravku ukončeno do 210 dnů ode dne předložení platné žádosti.
2. Pokud členský stát zjistí, že žádost o registraci daného léčivého přípravku je již aktivně hodnocena v jiném členském státě, může se tento členský stát rozhodnout pozastavit podrobné hodnocení žádosti za účelem vyčkání zprávy o hodnocení připravené druhým členským státem v souladu s čl. 21 odst. 4.
Daný členský stát informuje druhý členský stát a žadatele o svém rozhodnutí pozastavit podrobné hodnocení dané žádosti.
Jakmile druhý členský stát ukončí hodnocení žádosti a vydá rozhodnutí, zašle kopii své zprávy o hodnocení danému členskému státu.
Článek 18
Je-li členský stát v souladu s čl. 8 odst. 3 písm. l) informován, že jiný členský stát zaregistroval léčivý přípravek, jenž je předmětem žádosti o registraci v daném členském státě, požádá neprodleně orgány členského státu, který registraci udělil, aby mu předložily zprávu o hodnocení podle čl. 21 odst. 4.
Daný členský stát do 90 dnů od obdržení zprávy o hodnocení buď uzná rozhodnutí prvního členského státu a souhrn údajů o přípravku, jak jím byl schválen, nebo, pokud má za to, že jsou důvody se domnívat, že registrace daného léčivého přípravku může představovat riziko pro veřejné zdraví, uplatní postupy stanovené v článcích 29 až 34.
Článek 19
Při hodnocení žádosti předložené podle článku 8 a čl. 10 odst. 1 příslušné orgány členského státu
1. ověří, zda jsou podklady předložené na podporu žádosti v souladu s článkem 8 a čl. 10 odst. 1, a přezkoumá, zda jsou splněny podmínky pro vydání rozhodnutí o registraci léčivých přípravků;
2. mohou předložit léčivý přípravek, jeho výchozí suroviny a případně jeho meziprodukty nebo jiné složky ke zkoušení státní laboratoří nebo laboratoří určenou k takovému účelu, aby se ujistily, že jsou kontrolní metody použité výrobcem a popsané v údajích přiložených k žádosti podle čl. 8 odst. 3 písm. h) dostatečné;
3. případně mohou požadovat, aby žadatel doplnil údaje přiložené k žádosti s ohledem na body uvedené v čl. 8 odst. 3 a čl. 10 odst. 1. Pokud příslušné orgány využijí této možnosti, lhůty stanovené v článku 17 se pozastaví, dokud nejsou předloženy požadované doplňující informace. Obdobně se tyto lhůty pozastaví na dobu povolenou případně žadateli pro poskytnutí ústního nebo písemného vysvětlení.
Článek 20
Členské státy provedou veškerá vhodná opatření, aby
a) příslušné orgány ověřily, že výrobci a dovozci léčivých přípravků pocházejících ze třetích zemí jsou schopni je vyrábět v souladu s údaji předloženými podle čl. 8 odst. 3 písm. d) a/nebo provádět kontroly podle metod popsaných v údajích přiložených k žádosti podle čl. 8 odst. 3 písm. h);
b) příslušné orgány mohly povolit výrobcům a dovozcům léčivých přípravků pocházejících ze třetích zemí, aby ve výjimečných a odůvodněných případech zadali provedení určitých stupňů výroby a/nebo některé z kontrol uvedených v písmenu a) třetí straně; v takových případech příslušné orgány ověří rovněž dotčené zařízení.
Článek 21
1. Při vydání rozhodnutí o registraci příslušné orgány daného členského státu informují držitele rozhodnutí o registraci o jimi schváleném souhrnu údajů o přípravku.
2. Příslušné orgány přijmou veškerá potřebná opatření, aby byly informace uvedené v souhrnu v souladu s informacemi přijatými při vydání rozhodnutí o registraci nebo následně.
3. Příslušné orgány zašlou agentuře kopii rozhodnutí o registraci společně se souhrnem údajů o přípravku.
4. Příslušné orgány vypracují zprávu o hodnocení a poznámky k registrační dokumentaci s ohledem na výsledky analytických a farmakologicko-toxikologických zkoušek a klinických hodnocení daného léčivého přípravku.
Zpráva o hodnocení se aktualizuje, kdykoliv se stane dostupnou nová informace důležitá pro hodnocení jakosti, bezpečnosti nebo účinnosti daného léčivého přípravku.
Článek 22
Za výjimečných okolností a po konzultaci se žadatelem může být vydáno rozhodnutí o registraci podmíněné splněním určitých zvláštních povinností včetně
- provedení dalších studií po udělení registrace,
- oznamování nežádoucích účinků léčivého přípravku.
Tato výjimečná rozhodnutí mohou být přijata pouze z objektivních a ověřitelných důvodů a musí být podložena jedním z důvodů uvedených v části 4 oddílu G přílohy I.
Článek 23
Po vydání rozhodnutí o registraci přihlíží držitel rozhodnutí o registraci s ohledem na metody výroby a kontroly uvedené v čl. 8 odst. 3 písm. d) a h) k technickému a vědeckému pokroku a zavádí veškeré změny, které mohou být požadovány, aby bylo možné léčivý přípravek vyrábět a kontrolovat obecně uznávanými vědeckými metodami.
Tyto změny podléhají schválení příslušným orgánem daného členského státu.
Článek 24
Registrace platí pět let a prodlužuje se na pětiletá období na žádost držitele, která se podává nejméně tři měsíce před uplynutím platnosti. Toto prodloužení je možné poté, co příslušný orgán posoudí dokumentaci obsahující zejména podrobné údaje o farmakovigilanci a další informace týkající se monitorování léčivého přípravku.
Článek 25
Registrace nemá vliv na občanskoprávní a trestněprávní odpovědnost výrobce a případně držitele rozhodnutí o registraci.
Článek 26
Registrace se zamítne, jestliže se po ověření údajů a dokumentů uvedených v článku 8 a čl. 10 odst. 1 prokáže, že
a) léčivý přípravek je za běžných podmínek použití škodlivý, nebo
b) nemá léčebnou účinnost či jeho léčebná účinnost není žadatelem dostatečně doložena, nebo
c) jeho kvalitativní a kvantitativní složení neodpovídá deklarovanému.
Registrace se rovněž zamítne, jestliže údaje a dokumenty předložené s žádostí nejsou v souladu s článkem 8 a čl. 10 odst. 1.
KAPITOLA 4
Vzájemné uznávání registrací
Článek 27
1. Aby se usnadnilo přijímání společných rozhodnutí členských států o registraci léčivých přípravků na základě vědeckých kritérií jakosti, bezpečnosti a účinnosti, a dosáhlo se tím volného pohybu léčivých přípravků v rámci Společenství, zřizuje se Výbor pro hromadně vyráběné léčivé přípravky, dále jen "výbor".
Výbor je součástí agentury.
2. Mimo další úkoly, které výboru ukládá právo Společenství, přezkoumává výbor veškeré otázky týkající se udělení, změny, pozastavení nebo zrušení registrace, které mu jsou předloženy v souladu s touto směrnicí.
3. Výbor přijme svůj jednací řád.
Článek 28
1. Před podáním žádosti o uznání registrace informuje držitel rozhodnutí o registraci členský stát, který udělil registraci, na níž je žádost založena (dále jen "referenční členský stát"), že se podává žádost v souladu s touto směrnicí, a uvědomí ho o jakýchkoliv dodatcích k původní registrační dokumentaci; uvedený členský stát může vyzvat žadatele k poskytnutí všech nezbytných údajů a dokumentů, které mu umožní zkontrolovat, že jsou registrační dokumentace totožné.
Navíc držitel rozhodnutí o registraci požádá referenční členský stát, aby připravil zprávu o hodnocení daného léčivého přípravku nebo aby, jestliže je to nutné, aktualizoval existující zprávu o hodnocení.
Daný členský stát připraví nebo aktualizuje zprávu o hodnocení do 90 dnů od obdržení žádosti.
Ve stejné době, kdy se předkládá žádost podle odstavce 2, předá referenční členský stát zprávu o hodnocení členskému státu nebo členským státům, jichž se žádost týká.
2. Aby držitel rozhodnutí o registraci získal podle postupů uvedených v této kapitole v jednom nebo více členských státech uznání rozhodnutí o registraci vydaného členským státem, předloží příslušným orgánům daného členského státu nebo členských států žádost společně s informacemi a údaji podle článků 8, 10 odst.
1 a článku 11. Potvrdí, že registrační dokumentace je totožná s dokumentací přijatou referenčním členským státem, nebo upozorní na jakékoliv doplňky nebo změny, které může dokumentace obsahovat.
V druhém případě potvrdí, že jím navržený souhrn údajů o přípravku podle článku 11 je totožný se souhrnem přijatým referenčním členským státem podle článku 21.
Navíc potvrdí, že jsou všechny registrační dokumentace předložené v rámci postupu totožné.
3. Držitel rozhodnutí o registraci oznámí tuto žádost agentuře, informuje ji o dotčených členských státech a o datech předložení žádosti a pošle jí kopii rozhodnutí o registraci vydaného referenčním členským státem.
Agentuře pošle také kopie všech rozhodnutí o registraci daného léčivého přípravku případně vydaných jinými členskými státy a uvede, zda je v současné době žádost o registraci posuzována v některém členském státě.
4. Kromě výjimečného případu uvedeného v čl. 29 odst. 1 uzná každý členský stát registraci udělenou referenčním členským státem do 90 dnů od obdržení žádosti a zprávy o hodnocení. Informuje o tom referenční členský stát, ostatní členské státy, jichž se žádost týká, agenturu a držitele rozhodnutí o registraci.
Článek 29
1. Pokud má členský stát za to, že jsou důvody se domnívat, že registrace daného léčivého přípravku může představovat riziko pro veřejné zdraví, neprodleně informuje žadatele, referenční členský stát, který udělil původní registraci, všechny ostatní členské státy, jichž se žádost týká, a agenturu.
Členský stát podrobně uvede své důvody a označí, jaké opatření může být potřebné k nápravě nedostatků žádosti.
2. Všechny zúčastněné členské státy maximálně usilují o dosažení dohody o opatřeních, která je třeba přijmout s ohledem na žádost.
Poskytnou žadateli příležitost vyjádřit své stanovisko ústně nebo písemně. Pokud však členské státy nedosáhnou dohody ve lhůtě uvedené v čl.
28 odst. 4, předloží neprodleně záležitost agentuře, aby věc postoupila výboru k uplatnění postupu stanoveného v článku 32.
3. Dané členské státy poskytnou výboru ve lhůtě uvedené v čl. 28 odst. 4 podrobné vyjádření k bodům, ve kterých nebyly schopny dosáhnout dohody, a důvody své neshody. Kopie této informace se poskytne žadateli.
4. Jakmile je žadatel informován, že byla záležitost předložena výboru, neprodleně předá výboru kopii informací a údajů uvedených v čl. 28 odst. 2.
Článek 30
Jestliže bylo v souladu s článkem 8, čl. 10 odst. 1 a článkem 11 předloženo několik žádostí o registraci určitého léčivého přípravku a členské státy přijaly rozdílná rozhodnutí o registraci léčivého přípravku či o jejím pozastavení nebo zrušení, členský stát, Komise nebo držitel rozhodnutí o registraci mohou předložit záležitost výboru k uplatnění postupu stanoveného v článku 32.
Daný členský stát, držitel rozhodnutí o registraci nebo Komise jasně vymezí otázku, která se předloží výboru k přezkoumání, a případně o tom informují držitele.
Členské státy a držitel rozhodnutí o registraci předají výboru všechny dostupné informace týkající se dané záležitosti.
Článek 31
Členské státy nebo Komise nebo žadatel či držitel rozhodnutí o registraci mohou ve zvláštních případech, které se týkají zájmů Společenství, předložit záležitost výboru k uplatnění postupu stanoveného v článku 32 před rozhodnutím o žádosti o registraci nebo rozhodnutím o pozastavení či zrušení registrace nebo o jakékoliv jiné změně registrace, která se zdá nutná zejména s přihlédnutím k informacím shromážděným podle hlavy IX.
Daný členský stát nebo Komise jasně vymezí otázku, která se předkládá výboru k přezkoumání, a informují držitele rozhodnutí o registraci.
Členské státy a držitel rozhodnutí o registraci předají výboru všechny dostupné informace týkající se dané záležitosti.
Článek 32
1. Odkazuje-li se na postup popsaný v tomto článku, výbor přezkoumá danou záležitost a vydá zdůvodněné stanovisko do 90 dnů ode dne, kdy mu byla záležitost předložena.
V případech předložených výboru v souladu s články 30 a 31 však může být tato lhůta prodloužena o 90 dnů.
V naléhavém případě může výbor na návrh svého předsedy souhlasit s uložením kratší lhůty.
2. K přezkoumání záležitosti může výbor jmenovat jednoho ze svých členů zpravodajem.
Výbor může také určit jednotlivé odborníky k poradám o zvláštních otázkách.
Při jmenování odborníků výbor definuje jejich úkoly a určí lhůtu pro splnění těchto úkolů.
3. V případech uvedených v článcích 29 a 30 výbor poskytne před vydáním svého stanoviska držiteli rozhodnutí o registraci příležitost podat písemné nebo ústní vysvětlení.
V případě uvedeném v článku 31 může být držitel rozhodnutí o registraci vyzván, aby se ústně či písemně vyjádřil.
Výbor může, považuje-li to za vhodné, přizvat jakoukoliv jinou osobu, aby mu poskytla informace o projednávané záležitosti.
Výbor může pozastavit lhůtu uvedenou v odstavci 1, aby držitel rozhodnutí o registraci mohl připravit vysvětlení.
4. Agentura neprodleně informuje držitele rozhodnutí o registraci, pokud výbor dojde ke stanovisku, že
- žádost nesplňuje kritéria pro registraci, nebo
- souhrn údajů o přípravku navržený žadatelem podle článku 11 by měl být změněn, nebo
- registrace by měla být udělena podmíněně s ohledem na podmínky, které jsou považovány za podstatné pro bezpečné a účinné použití léčivého přípravku včetně farmakovigilance, nebo
- registrace by měla být pozastavena, změněna nebo zrušena.
Do 15 dnů od obdržení stanoviska může držitel rozhodnutí o registraci písemně oznámit agentuře svůj úmysl se odvolat.
V takovém případě předá agentuře podrobné zdůvodnění odvolání do 60 dnů od obdržení stanoviska.
Do 60 dnů od obdržení zdůvodnění odvolání výbor zváží, má-li být jeho stanovisko změněno, a závěry přijaté ve věci odvolání se připojí ke zprávě o hodnocení uvedené v odstavci 5.
5. Do 30 dnů od přijetí konečného stanoviska výboru předá agentura toto stanovisko členským státům, Komisi a držiteli rozhodnutí o registraci společně se zprávou popisující hodnocení léčivého přípravku a uvádějící důvody pro závěry výboru.
V případě stanoviska ve prospěch udělení nebo zachování registrace daného léčivého přípravku se ke stanovisku přiloží následující dokumenty:
a) návrh souhrnu údajů o přípravku podle článku 11;
b) jakékoliv podmínky ovlivňující registraci ve smyslu odstavce 4.
Článek 33
Do 30 dnů od obdržení stanoviska připraví Komise s přihlédnutím k právním předpisům Společenství návrh rozhodnutí k dané žádosti.
V případě návrhu rozhodnutí, který předpokládá udělení registrace, se přiloží dokumenty uvedené v čl. 32 odst. 5 písm. a) a b).
Pokud výjimečně návrh rozhodnutí není v souladu se stanoviskem agentury, Komise rovněž přiloží podrobné vysvětlení důvodů rozdílů.
Návrh rozhodnutí se předá členským státům a žadateli.
Článek 34
1. Konečné rozhodnutí o žádosti se přijme postupem stanoveným v čl. 121 odst. 2.
2. Jednací řád stálého výboru zřízeného čl. 121 odst. 1 se upraví tak, aby bylo přihlédnuto k úkolům, které mu jsou přiděleny podle této kapitoly.
Tyto úpravy zahrnují:
- s výjimkou případů uvedených ve třetím pododstavci článku 33 se stanovisko stálého výboru vydává písemně,
- každý členský stát je oprávněn nejméně do 28 dnů předat Komisi písemné připomínky k návrhu rozhodnutí,
- každý členský stát může písemně požádat, aby byl návrh rozhodnutí projednán stálým výborem, přičemž podrobně uvede své důvody.
Pokud písemné připomínky členského státu podle názoru Komise vyvolávají důležité nové otázky vědecké nebo technické povahy, kterými se stanovisko agentury nezabývalo, pozastaví předseda postup a vrátí žádost agentuře k dalšímu zvážení.
Prováděcí ustanovení pro tento odstavec přijme Komise postupem podle čl. 121 odst. 2.
3. Rozhodnutí podle odstavce 1 se oznámí členským státům, kterých se věc týká, a držiteli rozhodnutí o registraci.
Členské státy buď udělí, nebo zruší registraci či provedou změnu v registraci, jak je třeba pro dosažení souladu s rozhodnutím, do 30 dnů od jeho oznámení.
Informují o tom Komisi a agenturu.
Článek 35
1. Jakákoliv žádost držitele rozhodnutí o registraci o změnu registrace, která byla udělena podle ustanovení této kapitoly, se předloží všem členským státům, které daný léčivý přípravek dříve zaregistrovaly.
Komise přijme po poradě s agenturou vhodná opatření pro hodnocení změn registrace.
Tato opatření zahrnou oznamovací systém nebo správní postupy pro malé změny a přesně vymezí pojem "malá změna".
Tato opatření přijme Komise formou prováděcího nařízení postupem podle čl. 121 odst. 2.
2. Postup uvedený v článcích 32, 33 a 34 se použije obdobně pro změny registrace v případě arbitráže předložené Komisi.
Článek 36
1. Pokud se členský stát domnívá, že pro ochranu veřejného zdraví je nutná změna registrace udělené v souladu s ustanoveními této kapitoly, nebo že je nutné pozastavení či zrušení registrace, předloží tento členský stát neprodleně záležitost agentuře k uplatnění postupů stanovených v článcích 32, 33 a 34.
2. Aniž jsou dotčena ustanovení článku 31, může členský stát ve výjimečných případech, kdy je pro ochranu veřejného zdraví nezbytné rychlé opatření, až do přijetí konečného rozhodnutí pozastavit uvádění na trh a používání daného léčivého přípravku na svém území.
Nejpozději následující pracovní den informuje Komisi a ostatní členské státy o důvodech svého opatření.
Článek 37
Články 35 a 36 se použijí obdobně na léčivé přípravky zaregistrované členskými státy před 1. lednem 1995 na základě stanoviska výboru vydaného podle článku 4 směrnice 87/22/EHS.
Článek 38
1. Agentura zveřejní výroční zprávu o uplatňování postupů uvedených v této kapitole a předá tuto zprávu pro informaci Evropskému parlamentu a Radě.
2. Před 1. lednem 2001 Komise zveřejní podrobnou zprávu o uplatňování postupů uvedených v této kapitole a navrhne případné změny potřebné pro zlepšení těchto postupů.
Rada rozhodne za podmínek stanovených Smlouvou o návrhu Komise do jednoho roku od jeho předložení.
Článek 39
Ustanovení článků 27 až 34 se nevztahují na homeopatické léčivé přípravky uvedené v čl. 16 odst. 2.
HLAVA IV
VÝROBA A DOVOZ
Článek 40
1. Členské státy přijmou veškerá vhodná opatření, aby výroba léčivých přípravků na jejich území podléhala povolení.
Toto povolení výroby se vyžaduje i pro léčivé přípravky určené pro vývoz.
2. Povolení uvedené v odstavci 1 se vyžaduje jak pro úplnou, tak pro dílčí výrobu a pro různé postupy přebalování, balení nebo úpravy balení.
Toto povolení se však nepožaduje pro přípravu, přebalování, změny v balení nebo pro úpravu balení, pokud jsou tyto postupy prováděny pouze za účelem výdeje lékárníky v lékárnách nebo osobami, kterým bylo v členských státech právními předpisy povoleno takové postupy provádět.
3. Povolení uvedené v odstavci 1 se rovněž požaduje pro dovoz do členského státu ze třetích zemí; tato hlava a článek 118 se na takový dovoz použijí stejně jako na výrobu.
Článek 41
Aby žadatel získal povolení výroby, musí splnit alespoň tyto požadavky:
a) specifikovat léčivé přípravky a lékové formy, které mají být vyráběny nebo dováženy, a také místo, kde mají být vyráběny a/nebo kontrolovány;
b) mít k dispozici pro výrobu nebo dovoz výše uvedených léčivých přípravků vhodné a dostatečné prostory, technické vybavení a kontrolní zařízení vyhovující požadavkům právních předpisů, které daný členský stát stanoví jak pro výrobu a kontrolu, tak pro skladování přípravků v souladu s článkem 20;
c) mít k dispozici služby alespoň jedné kvalifikované osoby ve smyslu článku 48.
Žadatel ve své žádosti uvede údaje dokládající splnění výše uvedených požadavků.
Článek 42
1. Příslušný orgán členského státu nevydá povolení výroby, dokud se prostřednictvím šetření provedeného svými zástupci nepřesvědčí o správnosti údajů poskytnutých podle článku 41.
2. Za účelem zajištění souladu s požadavky uvedenými v článku 41 může být povolení podmíněno splněním určitých závazků uložených buď při udělení povolení, nebo později.
3. Povolení platí pouze pro prostory uvedené v žádosti a pro léčivé přípravky a lékové formy uvedené v téže žádosti.
Článek 43
Členské státy přijmou veškerá vhodná opatření, aby doba potřebná k udělení povolení výroby nepřekročila 90 dnů ode dne, kdy příslušný orgán obdržel žádost.
Článek 44
Jestliže držitel povolení výroby žádá o změnu kteréhokoliv z údajů uvedených v čl. 41 odst.
1 písm. a) a b), doba potřebná pro vyřízení tohoto požadavku nesmí překročit 30 dnů. Ve výjimečných případech může být tato lhůta prodloužena na 90 dnů.
Článek 45
Příslušný orgán členského státu může vyžadovat od žadatele další informace týkající se údajů předložených podle článku 41 a kvalifikované osoby uvedené v článku 48; pokud příslušný orgán využije tohoto práva, lhůty uvedené v článcích 43 a 44 se pozastaví, dokud nejsou dodány požadované doplňující údaje.
Článek 46
Držitel povolení výroby je povinen alespoň
a) mít k dispozici pracovníky, kteří splňují požadavky právních předpisů platných v daném členském státě týkajících se výroby a kontrol;
b) zacházet s registrovanými léčivými přípravky jen v souladu s právními předpisy daných členských států;
c) předem oznámit příslušnému orgánu jakékoliv zamýšlené změny kteréhokoliv z údajů předložených podle článku 41; příslušný orgán musí být v každém případě okamžitě informován, pokud je kvalifikovaná osoba uvedená v článku 48 neočekávaně nahrazena;
d) umožnit zástupcům příslušného orgánu daného členského státu kdykoli přístup do svých prostor;
e) umožnit kvalifikované osobě uvedené v článku 48 vykonávat své povinnosti, například jí dát k dispozici veškerá potřebná zařízení;
f) dodržovat zásady a pokyny pro správnou výrobní praxi pro léčivé přípravky, jak je stanovuje právo Společenství.
Článek 47
Zásady a pokyny pro správnou výrobní praxi pro léčivé přípravky podle čl. 46 písm. f) se přijmou formou směrnice postupem podle čl. 121 odst. 2.
Podrobné pokyny v souladu s uvedenými zásadami Komise zveřejní a v případě potřeby pozmění tak, aby bylo přihlédnuto k technickému a vědeckému pokroku.
Článek 48
1. Členské státy přijmou veškerá vhodná opatření, aby měl držitel povolení výroby trvale a nepřetržitě k dispozici služby nejméně jedné kvalifikované osoby, která splňuje podmínky stanovené v článku 49 a která je odpovědná zejména za plnění povinností vymezených v článku 51.
2. Jestliže držitel povolení splňuje osobně podmínky stanovené v článku 49, může převzít odpovědnost podle odstavce 1 sám.
Článek 49
1. Členské státy zajistí, aby kvalifikovaná osoba uvedená v článku 48 splňovala minimální podmínky kvalifikace stanovené v odstavcích 2 a 3.
2. Kvalifikovaná osoba musí být držitelem diplomu, osvědčení nebo jiného dokladu o dosažené kvalifikaci udělovaného při ukončení vysokoškolského studia nebo studia uznaného daným členským státem za rovnocenné, zahrnujícího alespoň čtyři roky teoretické a praktické výuky v jednom z následujících vědních oborů: farmacie, lékařství, veterinární lékařství, chemie, farmaceutická chemie a technologie, biologie.
Minimální doba trvání vysokoškolského studia může však být tři a půl roku, pokud po studiu následuje období teoretického a praktického výcviku trvajícího alespoň jeden rok a zahrnujícího výcvikové období alespoň šesti měsíců v lékárně otevřené pro veřejnost, ukončeného zkouškou na vysokoškolské úrovni.
Pokud v členském státě existují současně dvě vysokoškolská studia nebo dvě studia státem uznaná za rovnocenná a pokud jedno z nich trvá čtyři roky a druhé tři roky, splňuje podmínku trvání uvedenou ve druhém pododstavci i tříleté studium vedoucí k diplomu, osvědčení nebo jinému dokladu o dosažení kvalifikace udělovanému při ukončení vysokoškolského studia nebo studia uznaného za rovnocenné, pokud jsou diplomy, osvědčení nebo jiné doklady o dosažení kvalifikace udělované při ukončení obou studií uznávány daným státem za rovnocenné.
Studium musí zahrnovat teoretickou a praktickou výuku alespoň těchto základních předmětů:
- aplikovaná fyzika,
- obecná a anorganická chemie,
- organická chemie,
- analytická chemie,
- farmaceutická chemie včetně analýzy léčivých přípravků,
- obecná a aplikovaná biochemie (lékařská),
- fyziologie,
- mikrobiologie,
- farmakologie,
- farmaceutická technologie,
- toxikologie,
- farmakognosie (výuka složení a účinků přírodních účinných látek rostlinného a živočišného původu).
Výuka těchto předmětů by měla být natolik vyvážená, aby umožnila dané osobě plnit povinnosti uvedené v článku 51.
Pokud některé diplomy, osvědčení nebo jiné doklady o dosažení kvalifikace uvedené v prvním pododstavci nesplňují kritéria stanovená v tomto odstavci, příslušný orgán členského státu se ujistí, že daná osoba prokazuje dostatečné znalosti zmíněných předmětů.
3. Kvalifikovaná osoba musí mít alespoň dvouletou praktickou zkušenost v jednom nebo více podnicích, které mají povolení výroby léčivých přípravků, v oboru kvalitativní analýzy léčivých přípravků, kvantitativní analýzy účinných látek a zkoušení a kontrol nezbytných k zajištění jakosti léčivých přípravků.
Délka praktické zkušenosti může být zkrácena o jeden rok, pokud vysokoškolské studium trvá alespoň pět let, a o rok a půl, pokud studium trvá alespoň šest let.
Článek 50
1. Osoba vykonávající v členském státě činnosti osoby uvedené v článku 48 v době, kdy začala být používána směrnice 75/319/EHS, je oprávněna pokračovat v daném státě ve vykonávání těchto činností, aniž by splňovala ustanovení článku 49.
2. Držitel diplomu, osvědčení nebo jiného dokladu o dosažení kvalifikace udělovaného při ukončení vysokoškolského studia nebo studia uznaného daným členským státem za rovnocenné ve vědním oboru, který mu umožňuje vykonávat činnost osoby uvedené v článku 48 v souladu s právními předpisy daného státu, může, jestliže zahájil studium před 21. květnem 1975, být považován za způsobilého vykonávat v daném státě povinnosti osoby uvedené v článku 48 za předpokladu, že před 21. květnem 1985 vykonával alespoň po dobu dvou let v jednom nebo více podnicích, kterým bylo uděleno povolení výroby, následující činnosti: dozor při výrobě a/nebo kvalitativní a kvantitativní analýzy účinných látek a zkoušení a kontroly nezbytné k zajištění jakosti léčivých přípravků, a to pod přímým dohledem osoby uvedené v článku 48.
Jestliže daná osoba získala praktické zkušenosti uvedené v prvním pododstavci před 21. květnem 1965, požaduje se, aby bezprostředně před vykonáváním těchto činností ukončila další jednoletou praktickou zkušenost v souladu s podmínkami uvedenými v prvním pododstavci.
Článek 51
1. Členské státy přijmou veškerá vhodná opatření, aby kvalifikovaná osoba uvedená v článku 48, aniž je dotčen její vztah k držiteli povolení výroby, byla v souvislosti s postupy uvedenými v článku 52 odpovědná za zabezpečení toho, aby:
a) v případě léčivých přípravků vyráběných v daném členském státě byla každá šarže léčivých přípravků vyrobena a kontrolována v souladu s právními předpisy platnými v daném členském státě a v souladu s požadavky registrace;
b) v případě léčivých přípravků pocházejících ze třetích zemí byla každá výrobní šarže podrobena v dovážejícím členském státě úplné kvalitativní analýze, kvantitativní analýze alespoň všech účinných látek a jakýmkoli dalším zkouškám nebo kontrolám nezbytným k zajištění jakosti léčivých přípravků v souladu s požadavky registrace.
Šarže léčivých přípravků, které byly podrobeny takovýmto kontrolám v členském státě, jsou při uvedení na trh v jiném členském státě osvobozeny od kontrol, pokud jsou k nim připojeny protokoly o kontrole podepsané kvalifikovanou osobou.
2. Pokud byla v případě léčivých přípravků dovážených ze třetí země Společenstvím učiněna s vyvážející zemí příslušná ujednání zaručující, že výrobce léčivého přípravku uplatňuje standardy správné výrobní praxe, které jsou přinejmenším rovnocenné standardům stanoveným Společenstvím, a že kontroly uvedené v odstavci 1 písmenu b) jsou prováděny ve vyvážející zemi, může být kvalifikovaná osoba zproštěna odpovědnosti za provedení takových kontrol.
3. Ve všech případech, a zejména jsou-li léčivé přípravky propouštěny k prodeji, osvědčí kvalifikovaná osoba v registru nebo v rovnocenném dokumentu stanoveném k tomuto účelu, že každá výrobní šarže odpovídá ustanovením tohoto článku; uvedený registr nebo rovnocenný dokument se průběžně aktualizuje podle prováděných činností a je k dispozici zástupcům příslušného orgánu po dobu stanovenou předpisy daného členského státu, v každém případě nejméně po dobu pěti let.
Článek 52
Členské státy zajistí plnění povinností kvalifikovaných osob uvedených v článku 48 buď prostřednictvím odpovídajících správních opatření nebo tím, že takové osoby podřídí profesnímu kodexu.
Členské státy mohou stanovit, že se funkce takové osoby v případě zahájení správního nebo disciplinárního řízení proti ní pro zanedbání jejích povinností pozastavuje.
Článek 53
Ustanovení této hlavy jsou použitelná také pro homeopatické léčivé přípravky.
HLAVA V
OZNAČENÍ NA OBALU A PŘÍBALOVÁ INFORMACE
Článek 54
1. Následující údaje musejí být uvedeny na vnějším obalu léčivých přípravků nebo na vnitřním obalu, pokud vnější obal neexistuje:
a) název léčivého přípravku, za kterým následuje běžný název v případě, že přípravek obsahuje pouze jednu účinnou látku a jestliže je jeho název vymyšlený; pokud je přípravek dostupný v několika lékových formách a/nebo několika silách, musí být léková forma a/nebo síla (podle potřeby pro kojence, pro děti nebo pro dospělé) zahrnuty do názvu léčivého přípravku;
b) kvalitativně a kvantitativně vyjádřený obsah účinných látek v jednotce dávky nebo podle podávané formy v daném objemu či hmotnosti, za použití jejich běžných názvů;
c) léková forma a obsah udaný jako hmotnost, objem nebo počet dávek přípravku;
d) seznam těch pomocných látek, které mají známé účinky a jsou zahrnuty v pokynech zveřejněných podle článku 65.
Jestliže se však jedná o injekční, topické či oční přípravky, musí být uvedeny všechny pomocné látky;
e) způsob a v případě potřeby cesta podání;
f) zvláštní upozornění, že musí být léčivý přípravek skladován mimo dosah dětí;
g) zvláštní upozornění, jestliže je to u daného léčivého přípravku nutné;
h) srozumitelně uvedené datum ukončení použitelnosti (měsíc/rok);
i) v případě potřeby zvláštní opatření pro skladování;
j) v případě potřeby zvláštní opatření pro odstraňování nepoužitých léčivých přípravků nebo odpadu z léčivých přípravků;
k) jméno a adresa držitele rozhodnutí o registraci léčivého přípravku;
l) číslo registrace;
m) číslo výrobní šarže;
n) návod k použití u léčivých přípravků určených k samoléčbě.
Článek 55
1. Údaje stanovené v článcích 54 a 62 se uvádějí na vnitřních obalech, pokud nejde o vnitřní obaly podle odstavců 2 a 3.
2. Jedná-li se o vnitřní obaly ve formě blistrů umístěné ve vnějších obalech, které jsou v souladu s požadavky stanovenými v článcích 54 a 62, uvedou se na vnitřních obalech alespoň následující údaje:
- název léčivého přípravku podle čl. 54 písm. a),
- jméno držitele rozhodnutí o registraci přípravku,
- datum ukončení použitelnosti,
- číslo šarže.
3. Na malých vnitřních obalech, na kterých není možné uvést údaje stanovené v článcích 54 a 62, musí být uvedeny alespoň následující údaje:
- název léčivého přípravku a v případě potřeby síla a cesta podání,
- způsob podání,
- datum ukončení použitelnosti,
- číslo šarže,
- obsah udaný jako hmotnost, objem nebo počet dávek.
Článek 56
Údaje uvedené v článcích 54, 55 a 62 musí být snadno čitelné, jasně srozumitelné a nesmazatelné.
Článek 57
Odchylně od článku 60 mohou členské státy požadovat použití takového způsobu označení na obalu, aby bylo možné uvádět:
- cenu léčivého přípravku,
- podmínky úhrady organizacemi odpovědnými za sociální a zdravotní pojištění,
- stanovený způsob výdeje pacientovi podle VI,
- údaje pro identifikaci a ověření autenticity.
Článek 58
Pokud nejsou všechny informace požadované v článcích 59 a 62 uvedeny přímo na vnějším nebo vnitřním obalu, musí balení každého léčivého přípravku povinně obsahovat příbalovou informaci.
Článek 59
1. Příbalová informace musí být vypracována v souladu se souhrnem údajů o přípravku; musí obsahovat následující údaje v uvedeném pořadí:
a) pro identifikaci léčivého přípravku:
- název léčivého přípravku, za kterým následuje běžný název v případě, že léčivý přípravek obsahuje pouze jednu účinnou látku a jestliže je jeho název vymyšlený; pokud je přípravek dostupný v několika lékových formách a/nebo několika silách, musí být léková forma a/nebo síla (např. pro kojence, pro děti, pro dospělé) součástí názvu léčivého přípravku,
- kvalitativně vyjádřený obsah všech účinných a pomocných látek a kvantitativně vyjádřený obsah účinných látek za použití jejich běžných názvů, a to pro každou variantu přípravku,
- léková forma a obsah udaný jako hmotnost, objem či počet dávek, a to pro každou variantu přípravku,
- farmakoterapeutická skupina nebo způsob účinku v pojmech snadno srozumitelných pro pacienta,
- jméno a adresa držitele rozhodnutí o registraci léčivého přípravku a výrobce;
b) léčebné indikace;
c) výčet informací, které je nezbytné znát před užitím léčivého přípravku: v tomto výčtu se
- kontraindikace,
- příslušná opatření při použití,
- formy interakce s jinými léčivými přípravky a další formy interakce
(např. alkohol, tabák, potraviny), které mohou ovlivnit účinek léčivého přípravku,
- zvláštní upozornění;
v tomto výčtu se
- zohlední zvláštní podmínky pro určité kategorie uživatelů (např. děti, těhotné nebo kojící ženy, starší osoby, osoby se zvláštními patologickými stavy),
- v případě potřeby uvedou možné účinky na schopnost řídit vozidla nebo obsluhovat stroje,
- uvedou ty pomocné látky, jejichž znalost je důležitá pro bezpečné a účinné použití léčivého přípravku a které jsou zahrnuty v pokynech zveřejněných podle článku 65;
d) potřebné a obvyklé pokyny pro správné použití, zejména: a případně podle povahy přípravku:
- dávkování,
- způsob a v případě potřeby i cesta podání,
- frekvence podávání, v případě potřeby s uvedením příslušného časového údaje, kdy se může nebo musí léčivý přípravek podat,
a případně podle povahy přípravku:
- trvání léčby, pokud by mělo být omezeno,
- opatření v případě předávkování (např. příznaky, postupy v naléhavých případech),
- způsob, jak postupovat, jestliže nebyla užita jedna nebo více dávek,
- v případě potřeby poukaz na riziko dopadů přerušení podávání;
e) popis nežádoucích účinků, které se mohou objevit při běžném používání léčivého přípravku, a v případě nutnosti opatření, jež je třeba v takovém případě přijmout; pacient by měl být výslovně vyzván, aby oznámil svému lékaři nebo lékárníkovi jakýkoliv nežádoucí účinek, který není uveden v příbalové informaci;
f) odkaz na datum ukončení použitelnosti uvedené na obalu s
- varováním proti používání přípravku po tomto datu,
- uvedením zvláštních opatření pro skladování, je-li to potřebné,
- upozorněním na určité viditelné známky snížené jakosti přípravku, je-li to nutné;
g) datum, kdy byla příbalová informace naposledy revidována.
2. Odchylně od odst. 1 písm. b) mohou příslušné orgány rozhodnout, že určité léčebné indikace nesmí být uvedeny v příbalové informaci, pokud by šíření takových informací mohlo způsobit pacientovi závažnou újmu.
Článek 60
Členské státy nesmí zakázat nebo bránit uvedení léčivých přípravků na trh na svém území z důvodů souvisejících s označením na obalu nebo s příbalovou informací, pokud je takové označení nebo příbalová informace v souladu s požadavky této hlavy.
Článek 61
1. S žádostí o registraci léčivého přípravku se orgánům příslušným k udělení registrace předkládá jeden či více vzorků nebo návrhů vnějšího a vnitřního obalu léčivého přípravku společně s návrhem příbalové informace.
2. Příslušný orgán registraci zamítne, jestliže označení na obalu nebo příbalová informace neodpovídají ustanovením této hlavy nebo nejsou v souladu s údaji uvedenými v souhrnu údajů o přípravku.
3. Všechny navrhované změny údajů v označení na obalu nebo v příbalové informaci, na které se vztahuje tato hlava a které nesouvisejí se souhrnem údajů o přípravku, se předkládají orgánům příslušným k udělení registrace.
Jestliže příslušné orgány nevznesou námitky proti navrhované změně do 90 dnů od předložení žádosti, žadatel smí tuto změnu provést.
4. Skutečnost, že příslušné orgány nezamítnou registraci podle odstavce 2 nebo změnu označení na obalu či příbalové informace podle odstavce 3, nemá žádný vliv na obecnou právní odpovědnost výrobce nebo případně držitele rozhodnutí o registraci.
Článek 62
Na vnějším obalu nebo v příbalové informaci mohou být symboly nebo piktogramy navržené k objasnění některých informací uvedených v článku 54 a čl. 59 odst. 1 a dalších informací v souladu se souhrnem údajů o přípravku, které jsou užitečné pro zdravotní osvětu; nepřípustné jsou jakékoliv prvky propagačního charakteru.
Článek 63
1. Údaje v označení na obalu uvedené v článcích 54, 59 a 62 musí být uvedeny v úředním jazyce nebo úředních jazycích členského státu, ve kterém je přípravek uváděn na trh.
Ustanovení prvního pododstavce nebrání uvedení těchto údajů v několika jazycích, pokud jsou ve všech použitých jazycích uvedeny stejné údaje.
2. Příbalová informace musí být napsána jasnými a pro uživatele srozumitelnými pojmy a musí být snadno čitelná v úředním jazyce nebo úředních jazycích členského státu, ve kterém je léčivý přípravek uváděn na trh.
Ustanovení prvního pododstavce nebrání tomu, aby byla příbalová informace vytištěna v několika jazycích, pokud jsou ve všech použitých jazycích uvedeny stejné informace.
3. Příslušné orgány mohou u zvláštních léčivých přípravků upustit od požadavku, že v označení na obalu a v příbalové informaci musí být uvedeny určité údaje a že příbalová informace musí být v úředním jazyce či jazycích členského státu, ve kterém je přípravek uváděn na trh, pokud není přípravek určen k poskytnutí pacientovi za účelem samoléčby.
Článek 64
Pokud nejsou ustanovení této hlavy dodržována a výzva doručená dotčené osobě zůstane bez účinku, mohou příslušné orgány členských států pozastavit registraci, dokud nebudou označení na obalu a příbalová informace daného léčivého přípravku uvedeny do souladu s požadavky této hlavy.
Článek 65
Komise zveřejní podle potřeby pokyny týkající se zejména
- formulace určitých zvláštních upozornění pro určité kategorie léčivých přípravků,
- potřeby zvláštních informací týkajících se samoléčby,
- čitelnosti údajů v označení na obalu a v příbalové informaci,
- způsobů identifikace a ověření autentičnosti léčivých přípravků,
- seznamu pomocných látek, které musí být uvedeny v označení na obalu léčivých přípravků, a požadovaného způsobu jejich uvedení.
Tyto pokyny se přijmou formou směrnice postupem podle čl. 121 odst. 2.
Článek 66
1. Vnější a vnitřní obal léčivých přípravků obsahujících radionuklidy musí být označen v souladu s předpisy pro bezpečnou přepravu radioaktivních materiálů stanovenými Mezinárodní agenturou pro atomovou energii.
Kromě toho musí být označení na obalu v souladu s ustanoveními uvedenými v odstavcích 2 a 3.
2. Označení na stínícím obalu musí obsahovat údaje uvedené v článku 54.
Kromě toho musí označení na stínícím obalu plně vysvětlovat kódování použité na lahvičce a musí uvádět tam, kde je to nezbytné, k danému času a datu množství radioaktivity na dávku nebo na lahvičku a počet tobolek nebo u kapalin počet mililitrů ve vnitřním obalu.
3. Lahvička musí být označena těmito informacemi:
- názvem nebo kódem léčivého přípravku včetně názvu nebo chemické značky radionuklidu,
- identifikací šarže a datem ukončení použitelnosti,
- mezinárodním symbolem pro radioaktivitu,
- jménem výrobce,
- množstvím radioaktivity podle odstavce 2.
Článek 67
Příslušný orgán zajistí, aby k balení radiofarmak, radionuklidových generátorů, kitů pro radionuklidy nebo radionuklidových prekurzorů byla přiložena podrobná příbalová informace.
Text této informace musí být vytvořen v souladu s článkem 59.
Kromě toho musí informace zahrnovat všechna opatření, která má uživatel a pacient učinit během přípravy a podání léčivého přípravku, a zvláštní opatření pro zneškodnění vnitřního obalu a jeho nepoužitého obsahu.
Článek 68
Aniž je dotčen článek 69, musí být označení na obalu homeopatických léčivých přípravků v souladu s ustanoveními této hlavy a musí v něm být jasně a čitelně vyznačena jejich homeopatická povaha.
Článek 69
1. Kromě zřetelného uvedení slov "homeopatický léčivý přípravek" se v označení na obalu a případně v příbalové informaci léčivých přípravků podle čl. 14 odst. 1 uvedou následující, a žádné další, informace:
- vědecký název základní látky či základních látek, za kterým následuje stupeň ředění s užitím symbolů lékopisu použitého podle čl. 1 odst. 5,
- jméno a adresa držitele rozhodnutí o registraci a případně výrobce,
- způsob podání a v případě nutnosti cesta podání,
- jasně uvedené datum ukončení použitelnosti (měsíc, rok),
- léková forma,
- obsah balení určeného k výdeji,
- v případě potřeby zvláštní opatření pro skladování,
- zvláštní upozornění, pokud je pro léčivý přípravek nezbytné,
- číslo výrobní šarže,
- číslo registrace,
- "homeopatický léčivý přípravek bez schválených léčebných indikací",
- upozornění pro uživatele, aby se poradil s lékařem, jestliže příznaky při používání léčivého přípravku přetrvávají.
2. Odchylně od odstavce 1 mohou členské státy požadovat použití určitých typů označení na obalu pro vyznačení:
- ceny léčivého přípravku,
- podmínek úhrady ze strany orgánů zdravotního a sociálního pojištění.
HLAVA VI
KLASIFIKACE LÉČIVÝCH PŘÍPRAVKŮ
Článek 70
1. Při udělení registrace určí příslušné orgány klasifikaci léčivého přípravku jako
- léčivý přípravek podléhající omezení výdeje na lékařský předpis,
- léčivý přípravek nepodléhající omezení výdeje na lékařský předpis.
Za tímto účelem se použijí kritéria stanovená v čl. 71 odst. 1.
2. Příslušné orgány mohou stanovit podkategorie pro léčivé přípravky, které lze vydat pouze na lékařský předpis.
V takovém případě se odvolají na následující klasifikaci:
a) léčivé přípravky, které lze nebo nelze vydat opakovaně na lékařský předpis;
b) léčivé přípravky podléhající omezení výdeje pouze na zvláštní lékařský předpis;
c) léčivé přípravky, které lze vydat pouze na lékařský předpis s omezením, vyhrazené pro použití v určitých specializovaných oblastech.
Článek 71
1. Léčivé přípravky podléhají omezení výdeje na lékařský předpis, pokud
- mohou i při správném používání představovat přímé nebo nepřímé nebezpečí, jsou-li používány bez lékařského dohledu, nebo
- jsou často a ve velmi širokém rozsahu používány nesprávně, a v důsledku toho mohou představovat přímé nebo nepřímé nebezpečí pro lidské zdraví, nebo
- obsahují látky nebo přípravky z látek, jejichž účinnost a/nebo nežádoucí účinky vyžadují další výzkum, nebo
- jsou běžně předepisovány lékařem k parenterálnímu podání.
2. Pokud členské státy stanoví podkategorii léčivých přípravků podléhajících omezení výdeje na zvláštní lékařský předpis, vezmou v úvahu tyto faktory:
- léčivý přípravek obsahuje v množství neumožňujícím výdej bez lékařského předpisu látku klasifikovanou jako omamnou nebo psychotropní ve smyslu platných mezinárodních smluv, jako jsou úmluvy Organizace spojených národů z let 1961 a 1971, nebo
- léčivý přípravek může při nesprávném používání představovat značné riziko lékového zneužívání, vést k návyku nebo být zneužit k nezákonným účelům, nebo
- léčivý přípravek obsahuje látku, která na základě toho, že je nová, nebo na základě svých vlastností může být v rámci preventivních opatření považována za příslušnou ke skupině uvedené v druhé odrážce.
3. Pokud členské státy stanoví podkategorii léčivých přípravků, které lze vydat pouze na lékařský předpis s omezením, vezmou v úvahu tyto faktory:
- léčivý přípravek je pro své farmakologické vlastnosti nebo proto, že je nový, nebo v zájmu veřejného zdraví vyhrazen pro léčbu, která může být prováděna pouze ve zdravotnických zařízeních ústavní péče,
- léčivý přípravek se používá k léčbě onemocnění, která musí být diagnostikována ve zdravotnických zařízeních ústavní péče nebo v zařízeních s odpovídajícím diagnostickým vybavením, třebaže podávání a následné sledování může být prováděno jinde, nebo
- léčivý přípravek je určen pro ambulantní pacienty, ale jeho použití může vyvolat velmi závažné nežádoucí účinky, což vyžaduje předpis vystavený podle požadavků specialisty a zvláštní dohled během léčby.
4. Příslušný orgán může upustit od uplatnění odstavců 1, 2 a 3 s ohledem na
a) nejvyšší jednotlivou dávku, nejvyšší denní dávku, sílu, lékovou formu, určité typy balení, a/nebo
b) jiné okolnosti použití, které stanovil.
5. I když příslušný orgán nestanoví podkategorie léčivých přípravků podle čl.
70 odst. 2, vezme nicméně v úvahu kritéria uvedená v odstavcích 2 a 3 tohoto článku při rozhodování, zda bude léčivý přípravek klasifikován jako přípravek, jehož výdej je vázán pouze na lékařský předpis.
Článek 72
Léčivé přípravky nepodléhající omezení výdeje na lékařský předpis jsou ty, které nesplňují kritéria uvedená v článku 71.
Článek 73
Příslušné orgány vytvoří seznam léčivých přípravků, které na jejich území podléhají omezení výdeje na lékařský předpis, přičemž v případě potřeby uvedou kategorii klasifikace.
Tento seznam ročně aktualizují.
Článek 74
Při příležitosti pětiletého prodlužování registrace, nebo jsou-li příslušným orgánům oznámeny nové skutečnosti, tyto orgány přezkoumají a v případě potřeby změní klasifikaci léčivého přípravku za použití kritérií uvedených v článku 71.
Článek 75
Každý rok sdělí členské státy Komisi a ostatním členským státům změny provedené v seznamu podle článku 73.
HLAVA VII
DISTRIBUCE LÉČIVÝCH PŘÍPRAVKŮ
Článek 76
Aniž je dotčen článek 6, přijmou členské státy veškerá vhodná opatření, aby na jejich území byly distribuovány pouze ty léčivé přípravky, kterým byla udělena registrace v souladu s právem Společenství.
Článek 77
1. Členské státy přijmou veškerá vhodná opatření, aby distribuce léčivých přípravků podléhala držení povolení provozovat činnost distributora léčivých přípravků, v němž je uvedeno místo, pro které platí.
2. Pokud osoby oprávněné nebo zmocněné vydávat léčivé přípravky veřejnosti mohou podle vnitrostátních právních předpisů také provozovat distribuci, podléhají takové osoby povolení uvedenému v odstavci 1.
3. Držení povolení výroby zahrnuje povolení distribuovat léčivé přípravky, na které se dané povolení vztahuje.
Držení povolení provozovat činnost distributora léčivých přípravků nezbavuje povinnosti mít povolení výroby a dodržovat podmínky stanovené v tomto ohledu, a to i v případě, kdy jsou výroba nebo dovoz druhotné.
4. Na žádost Komise nebo kteréhokoli členského státu dodají členské státy veškeré příslušné informace týkající se jednotlivých povolení, která udělily podle odstavce 1.
5. Provádění kontrol osob oprávněných provozovat činnost distributora léčivých přípravků a inspekcí jejich prostor je odpovědností členského státu, který udělil povolení .
6. Členský stát, který udělil povolení uvedené v odstavci 1, pozastaví nebo zruší dané povolení, jestliže již nejsou podmínky povolení plněny.
Neprodleně o tom uvědomí ostatní členské státy a Komisi.
7. Pokud má členský stát za to, že držitel povolení uděleného jiným členským státem podle odstavce 1 neplní nebo již neplní podmínky povolení, uvědomí o tom neprodleně Komisi a další členský stát, kterého se to týká.
Tento další členský stát přijme nezbytná opatření a uvědomí Komisi a první členský stát o přijatých rozhodnutích a důvodech pro tato rozhodnutí.
Článek 78
Členské státy zajistí, aby posouzení žádosti o povolení distribuce netrvalo déle než 90 dnů ode dne, kdy příslušný orgán daného členského státu žádost obdržel.
Příslušný orgán může podle potřeby požadovat, aby žadatel dodal všechny nezbytné informace týkající se podmínek povolení.
Pokud orgán využije této možnosti, pozastaví se lhůta uvedená v prvním odstavci, dokud nejsou dodány požadované dodatečné údaje.
Článek 79
Pro získání povolení distribuce musí žadatelé splnit alespoň tyto požadavky:
a) musí mít vhodné a odpovídající prostory, zařízení a vybavení, aby zajistili řádné skladování a distribuci léčivých přípravků;
b) musí mít pracovníky, a zejména kvalifikovanou osobu určenou jako odpovědnou, kteří splňují podmínky stanovené právními předpisy daného členského státu;
c) musí zaručit, že splní povinnosti, které jim ukládá článek 80.
Článek 80
Držitelé povolení distribuce musí splnit alespoň tyto požadavky:
a) musí kdykoliv zpřístupnit prostory, zařízení a vybavení uvedené v čl. 79 písm. a) osobám odpovědným za jejich inspekce;
b) musí získávat své dodávky léčivých přípravků pouze od osob, které samy mají povolení distribuce nebo které jsou zproštěny povinnosti získat takové povolení podle čl. 77 odst. 3;
c) musí dodávat léčivé přípravky pouze osobám, které samy mají povolení distribuce nebo jsou oprávněny či zmocněny vydávat léčivé přípravky veřejnosti v daném členském státě;
d) musí mít nouzový plán, který zajišťuje účinné provedení jakéhokoli stažení z trhu nařízeného příslušnými orgány nebo prováděného ve spolupráci s výrobcem nebo držitelem rozhodnutí o registraci daného léčivého přípravku;
e) musí uchovávat záznamy buď ve formě nákupních/prodejních faktur, nebo na počítači či v jakékoliv jiné formě, jež poskytují o každé operaci s obdrženými nebo odeslanými léčivými přípravky alespoň tyto informace:
- datum,
- název léčivého přípravku,
- obdržené nebo odeslané množství,
- jméno a adresu dodavatele, případně příjemce;
f) musí uchovávat záznamy uvedené v písmenu e) k dispozici příslušným orgánům pro účely inspekce po dobu pěti let;
g) musí dodržovat zásady a pokyny správné distribuční praxe pro léčivé přípravky uvedené v článku 84.
Článek 81
S ohledem na dodávání léčivých přípravků lékárníkům a osobám oprávněným nebo zmocněným vydávat léčivé přípravky veřejnosti neuloží členské státy držiteli povolení distribuce, které bylo uděleno jiným členským státem, žádné povinnosti, zejména povinnosti veřejné služby, přísnější než ty, jež ukládají osobám, kterým samy povolily provádět odpovídající činnosti.
Uvedené povinnosti by kromě toho měly být v souladu se Smlouvou odůvodněné ochranou veřejného zdraví a přiměřené, pokud jde o cíl takové ochrany.
Článek 82
Ke všem dodávkám léčivých přípravků osobám oprávněným nebo zmocněným vydávat léčivé přípravky veřejnosti v daném členském státě musí oprávněný distributor přiložit dokument, který umožňuje zjistit:
- datum,
- název a lékovou formu léčivého přípravku,
- dodané množství,
- jméno a adresu dodavatele a odesílatele.
Členské státy učiní veškerá vhodná opatření, aby osoby oprávněné nebo zmocněné vydávat léčivé přípravky veřejnosti mohly poskytovat informace umožňující sledovat cestu distribuce každého léčivého přípravku.
Článek 83
Ustanovení této hlavy nebrání použití přísnějších požadavků stanovených členskými státy s ohledem na distribuci
- omamných nebo psychotropních látek na jejich území,
- léčivých přípravků pocházejících z krve,
- imunologických léčivých přípravků,
- radiofarmak.
Článek 84
Komise zveřejní pokyny pro správnou distribuční praxi.
Za tím účelem projedná věc s Výborem pro hromadně vyráběné léčivé prostředky a s Farmaceutickým výborem zřízeným rozhodnutím Rady 75/320/EHS [22].
Článek 85
Ustanovení této hlavy se použijí pro homeopatické léčivé přípravky s výjimkou těch, které jsou uvedeny v čl. 14 odst. 1.
HLAVA VIII
REKLAMA
Článek 86
1. Pro účely této hlavy se "reklamou na léčivé přípravky" rozumí všechny formy informování, průzkumu nebo pobídek, které mají za účel podpořit předepisování, výdej, prodej nebo spotřebu léčivých přípravků; zahrnuje zejména:
- reklamu na léčivé přípravky určenou široké veřejnosti,
- reklamu na léčivé přípravky určenou osobám způsobilým je předepisovat nebo vydávat,
- návštěvy obchodních zástupců pro léčivé přípravky u osob způsobilých předepisovat léčivé přípravky,
- dodávání vzorků,
- poskytování pobídek pro předepisování nebo vydávání léčivých přípravků formou daru, nabídky nebo příslibu jakéhokoliv prospěchu nebo finanční či věcné odměny s výjimkou těch, jejichž skutečná hodnota je zanedbatelná,
- sponzorování propagačních setkání, jichž se účastní osoby způsobilé předepisovat nebo vydávat léčivé přípravky,
- sponzorování vědeckých kongresů, jichž se účastní osoby způsobilé předepisovat nebo vydávat léčivé přípravky, a zejména úhrada jejich cestovních výdajů a výdajů na ubytování vzniklých v této souvislosti.
2. Tato hlava se nevztahuje na
- označení na obalu a přikládané příbalové informace, které podléhají ustanovením hlavy V,
- korespondenci, popřípadě s přiloženými podklady, které nemají propagační povahu, nezbytnou k zodpovězení zvláštních dotazů ohledně konkrétního léčivého přípravku,
- věcná informativní oznámení a podklady týkající se např. změn balení, upozornění na nežádoucí účinky jako součástí obecných bezpečnostních opatření ohledně léčivých přípravků, prodejních katalogů a ceníků, a to za předpokladu, že neobsahují žádné tvrzení o přípravku,
- informace o lidském zdraví nebo onemocněních za předpokladu, že neobsahují ani nepřímý odkaz na léčivé přípravky.
Článek 87
1. Členské státy zakážou jakoukoliv reklamu na léčivý přípravek, pro který nebyla udělena registrace v souladu s právními předpisy Společenství.
2. Všechny prvky reklamy na léčivý přípravek musí být v souladu s údaji uvedenými v souhrnu údajů o přípravku.
3. Reklama na léčivý přípravek
- musí podporovat účelné používání léčivého přípravku tím, že ho představuje objektivně a bez přehánění jeho vlastností,
- nesmí být klamavá.
Článek 88
1. Členské státy zakážou reklamu určenou široké veřejnosti na léčivé přípravky, které
- mohou být vydány pouze na lékařský předpis v souladu s hlavou VI,
- obsahují psychotropní nebo omamné látky ve smyslu mezinárodních smluv, jako jsou úmluvy Organizace spojených národů z let 1961 a 1971,
- nesmějí být předmětem reklamy určené široké veřejnosti podle odst. 2 druhého pododstavce.
2. Předmětem reklamy určené široké veřejnosti mohou být léčivé přípravky, které jsou s ohledem na jejich složení nebo účel určeny a uzpůsobeny k použití bez zásahu lékaře pro stanovení diagnózy, předepsání nebo sledování léčby, případně na radu lékárníka.
Členské státy zakážou, aby v reklamě určené široké veřejnosti byly uváděny léčebné indikace, jako jsou
- tuberkulóza,
- onemocnění přenášená pohlavním stykem,
- jiná závažná infekční onemocnění,
- rakovina a jiná nádorová onemocnění,
- chronická nespavost,
- cukrovka a jiná metabolická onemocnění.
3. Členské státy mohou na svém území zakázat reklamu určenou široké veřejnosti na léčivé přípravky, které mohou být hrazeny.
4. Zákaz uvedený v odstavci 1 se nevztahuje na vakcinační akce prováděné průmyslem a schválené příslušnými orgány členských států.
5. Zákaz uvedený v odstavci 1 se použije, aniž by byl dotčen článek 14 směrnice 89/552/EHS.
6. Členské státy zakážou přímou distribuci léčivých přípravků veřejnosti průmyslem za účelem propagace; mohou však takovou distribuci povolit ve zvláštních případech pro jiné účely.
Článek 89
1. Aniž je dotčen článek 88, veškerá reklama na léčivé přípravky určená široké veřejnosti musí
a) být vytvořena tak, aby bylo zřejmé, že jde o reklamu a že výrobek je jasně vymezen jako léčivý přípravek;
b) obsahovat alespoň následující údaje:
- název léčivého přípravku i jeho běžný název, jestliže léčivý přípravek obsahuje jen jednu účinnou látku,
- informace nezbytné pro správné používání léčivého přípravku,
- výslovnou, čitelnou výzvu k pečlivému pročtení pokynů v příbalové informaci, případně na vnějším obalu.
2. Členské státy mohou rozhodnout, že reklama na léčivý přípravek určená široké veřejnosti může odchylně od odstavce 1 obsahovat pouze název léčivého přípravku, je-li zamýšlena výhradně jako připomenutí.
Článek 90
Reklama na léčivý přípravek určená široké veřejnosti nesmí obsahovat žádný prvek, který
a) vyvolává dojem, že není nutné lékařské vyšetření nebo chirurgický zákrok, zejména tím, že nabízí stanovení diagnózy nebo navrhuje léčbu korespondenční cestou;
b) naznačuje, že účinky používání léčivého přípravku jsou zaručeny, nejsou provázeny nežádoucími účinky nebo jsou lepší než nebo stejné jako účinky jiné léčby nebo léčivého přípravku;
c) naznačuje, že používáním léčivého přípravku se může zlepšit zdraví subjektu;
d) naznačuje, že nepoužívání léčivého přípravku může mít vliv na zdraví subjektu; tento zákaz se nevztahuje na vakcinační akce uvedené v čl. 88 odst. 4;
e) je zaměřen výhradně nebo hlavně na děti;
f) se odvolává na doporučení vědců, zdravotnických pracovníků nebo osob, které sice nepatří do žádné z těchto skupin, ale které by díky své proslulosti mohly podpořit spotřebu léčivých přípravků;
g) naznačuje, že léčivý přípravek je potravinou, kosmetickým prostředkem nebo jiným spotřebním zbožím;
h) naznačuje, že bezpečnost nebo účinnost léčivého přípravku je vyvozena ze skutečnosti, že je přírodní;
i) by prostřednictvím popisu nebo podrobného vylíčení průběhu určitého případu mohl vést k chybnému stanovení vlastní diagnózy;
j) nepatřičným, odpuzujícím nebo klamavým způsobem poukazuje na tvrzení o uzdravení;
k) nepatřičným, odpuzujícím nebo klamavým způsobem používá vyobrazení změn na lidském těle způsobených nemocí nebo úrazem nebo účinků léčivého přípravku na lidské tělo nebo jeho části;
l) uvádí, že léčivý přípravek byl registrován.
Článek 91
1. Jakákoliv reklama na léčivý přípravek určená osobám způsobilým předepisovat nebo vydávat takové přípravky musí obsahovat
- základní informace v souladu se souhrnem údajů o přípravku,
- klasifikaci léčivého přípravku pro výdej.
Členské státy mohou rovněž vyžadovat, aby taková reklama obsahovala prodejní nebo doporučenou cenu různých variant přípravku a podmínky úhrady orgány sociálního zabezpečení.
2. Členské státy mohou rozhodnout, že reklama na léčivé přípravky určená osobám způsobilým předepisovat nebo vydávat takové přípravky může odchylně od odstavce 1 obsahovat pouze název léčivého přípravku, je-li zamýšlena výhradně jako připomenutí.
Článek 92
1. Jakákoliv dokumentace týkající se léčivého přípravku, která se předává osobám způsobilým předepisovat nebo vydávat tento přípravek jako součást propagace přípravku, musí obsahovat alespoň údaje uvedené v čl. 91 odst. 1 a datum, ke kterému byla vypracována nebo naposledy přepracována.
2. Veškeré údaje obsažené v dokumentaci podle odstavce 1 musí být přesné, aktuální, ověřitelné a dostatečně úplné, aby si příjemce mohl vytvořit vlastní názor na léčebnou hodnotu daného léčivého přípravku.
3. Citace, tabulky i jiná vyobrazení převzatá z lékařských časopisů nebo jiných vědeckých prací pro použití v dokumentaci podle odstavce 1 musí být věrně reprodukovány a musí být přesně uveden jejich zdroj.
Článek 93
1. Obchodní zástupci pro léčivé přípravky musí být svým zaměstnavatelem řádně vyškoleni a musí mít dostatečné odborné znalosti, aby mohli poskytovat přesné a co nejúplnější informace o léčivých přípravcích, které propagují.
2. Při každé návštěvě musí obchodní zástupci pro léčivé přípravky dát nebo zpřístupnit navštíveným osobám souhrny údajů o přípravku pro každý léčivý přípravek, který nabízejí, společně s údajem o ceně a podmínkách úhrady podle čl. 91 odst. 1, pokud to dovolují právní předpisy členského státu.
3. Obchodní zástupci pro léčivé přípravky musí předat odborné službě podle čl. 98 odst. 1 jakoukoliv informaci o použití léčivých přípravků, které propagují, zejména o všech nežádoucích účincích, které jim ohlásily navštívené osoby.
Článek 94
1. V rámci propagace léčivých přípravků určené osobám způsobilým je předepisovat nebo vydávat smí být dodány, nabídnuty nebo přislíbeny takovým osobám dary, peněžité výhody nebo věcný prospěch pouze tehdy, mají-li zanedbatelnou hodnotu a význam pro lékařskou či lékárenskou praxi.
2. Náklady na pohostinnost vzniklé v souvislosti s podporou prodeje musí být vždy přiměřené úrovně, s ohledem na hlavní účel setkání musí být vedlejší a nesmí se vztahovat i na jiné osoby než zdravotnické pracovníky.
3. Osoby způsobilé předepisovat nebo vydávat léčivé přípravky nesmějí vyžadovat nebo přijímat žádné výhody, které jsou podle odstavce 1 zakázány nebo jsou v rozporu s odstavcem 2.
4. Stávající opatření nebo obchodní zvyklosti v členských státech týkající se cen, ziskových rozpětí a slev nejsou odstavci 1, 2 a 3 dotčeny.
Článek 95
Ustanovení čl. 94 odst. 1 nebrání tomu, aby byla pohostinnost nabízena přímo či nepřímo při čistě profesních či vědeckých akcích; taková pohostinnost musí být vždy přiměřené úrovně a s ohledem na hlavní vědecký účel setkání musí být vedlejší; nesmí se vztahovat i na jiné osoby, než zdravotnické pracovníky.
Článek 96
1. Bezplatné vzorky se poskytují pouze osobám způsobilým předepisovat léčivé přípravky, a to výjimečně a za těchto podmínek:
a) počet vzorků pro každý léčivý přípravek za rok a pro předepisující osobu musí být omezen;
b) každá dodávka vzorků musí být podložena písemnou žádostí předepisující osoby, opatřenou datem a podpisem;
c) osoby dodávající vzorky musí udržovat odpovídající systém kontroly a odpovědností;
d) každý vzorek musí odpovídat nejmenšímu balení určenému k výdeji;
e) každý vzorek musí být označen slovy "bezplatný lékařský vzorek – neprodejné" nebo jinými slovy stejného významu;
f) ke každému vzorku musí být přiložen výtisk souhrnu údajů o přípravku;
g) nesmějí být dodávány žádné vzorky léčivých přípravků obsahujících psychotropní nebo omamné látky ve smyslu mezinárodních smluv, jako jsou úmluvy Organizace spojených národů z let 1961 a 1971.
2. Členské státy mohou rovněž stanovit další omezení pro distribuci vzorků určitých léčivých přípravků.
Článek 97
1. Členské státy zajistí existenci vhodných a účinných způsobů sledování reklamy na léčivé přípravky.
Tyto způsoby, které mohou být založeny na systému předběžného prověřování, musí v každém případě zahrnovat právní předpisy, na základě kterých mohou osoby nebo organizace, považované podle vnitrostátních právních předpisů za subjekty s oprávněným zájmem na zákazu reklamy neslučitelné s touto hlavou, podat proti takové reklamě žalobu k soudu nebo ji předložit správnímu orgánu, který má pravomoc rozhodovat o stížnostech nebo dávat podnět k zahájení příslušného soudního řízení.
2. Na základě právních předpisů uvedených v odstavci 1 udělí členské státy soudům nebo správním orgánům pravomoci, které jim v případech, kdy považují taková opatření za nezbytná s ohledem na všechny dotčené zájmy, a zejména veřejný zájem, umožní
- nařídit zastavení klamavé reklamy nebo učinit příslušné právní kroky k nařízení zastavit klamavou reklamu, nebo
- nařídit zákaz nebo učinit příslušné právní kroky k nařízení zákazu v případě, že klamavá reklama dosud nebyla zveřejněna, avšak je zřejmé, že k jejímu zveřejnění má dojít,
a to i bez důkazu prokazujícího skutečnou ztrátu nebo škodu nebo úmysl či nedbalost na straně zadavatele reklamy.
3. Členské státy stanoví, že opatření uvedená ve druhém pododstavci se přijmou v urychleném řízení buď s předběžnou, nebo konečnou platností.
Každý členský stát sám rozhodne, kterou ze dvou možností uvedených v prvním pododstavci zvolí.
4. Členské státy mohou udělit soudům nebo správním orgánům pravomoci, které jim s ohledem na vyloučení pokračujícího vlivu klamavé reklamy, jejíž zastavení bylo nařízeno konečným rozhodnutím, umožní
- požadovat zveřejnění tohoto rozhodnutí v úplném nebo zkráceném znění a v takové formě, kterou pokládají za vhodnou,
- požadovat kromě toho zveřejnění opravného prohlášení.
5. Odstavce 1 až 4 nevylučují dobrovolnou kontrolu reklamy na léčivé přípravky prováděnou samoregulačními orgány a možnost odvolat se k nim, jestliže jsou řízení před těmito orgány vedle soudních nebo správních řízení uvedených v odstavci 1 přípustná.
Článek 98
1. Držitel rozhodnutí o registraci zřídí ve svém podniku odbornou službu odpovědnou za poskytování informací o léčivých přípravcích, které uvádí na trh.
2. Držitel rozhodnutí o registraci musí
- uchovávat vzorky všech reklamních textů pocházejících z jeho podniku společně s přehledem o tom, kterým osobám je reklama určena, jakým způsobem je reklama šířena a ke kterému dni byla poprvé šířena, k dispozici orgánům odpovědným za sledování reklamy na léčivé přípravky nebo jim je předávat,
- zajistit, aby reklama na léčivé přípravky prováděná jeho podnikem splňovala požadavky této hlavy,
- ověřovat, zda obchodní zástupci pro léčivé přípravky zaměstnaní v jeho podniku byli odpovídajícím způsobem školeni a zda plní povinnosti, které jim ukládá čl. 93 odst. 2 a 3,
- poskytovat orgánům odpovědným za sledování reklamy na léčivé přípravky informace a pomoc, kterou požadují pro výkon svých povinností,
- zajistit, aby rozhodnutí přijatá orgány odpovědnými za sledování reklamy na léčivé přípravky byla bezodkladně a plně dodržována.
Článek 99
Členské státy přijmou vhodná opatření, aby byla uplatňována ustanovení této hlavy, a zejména určí, jaké sankce budou uloženy při porušení ustanovení přijatých k provedení této hlavy.
Článek 100
Na reklamu na homeopatické léčivé přípravky podle čl. 13 odst. 2 a čl. 14 odst. 1 se vztahují ustanovení této hlavy s výjimkou čl. 87 odst. 1.
Pro reklamu takových léčivých přípravků však smějí být použity pouze informace uvedené v čl. 69 odst. 1.
Kromě toho může každý členský stát zakázat na svém území jakoukoliv reklamu na homeopatické léčivé přípravky uvedené v čl. 13 odst. 2 a v čl. 14 odst. 1.
HLAVA IX
FARMAKOVIGILANCE
Článek 101
Členské státy učiní veškerá vhodná opatření k povzbuzení lékařů a dalších zdravotnických pracovníků, aby hlásili podezření na nežádoucí účinky příslušným orgánům.
Členské státy mohou uložit lékařům a dalším zdravotnickým pracovníkům zvláštní povinnosti týkající se hlášení podezření na závažné nebo neočekávané nežádoucí účinky, zejména je-li takové hlášení podmínkou registrace.
Článek 102
K tomu, aby zajistily přijímání příslušných regulačních rozhodnutí týkajících se léčivých přípravků registrovaných v rámci Společenství s ohledem na informace získané o nežádoucích účincích léčivých přípravků za běžných podmínek používání, vytvoří členské státy farmakovigilanční systém.
Tento systém se využije ke shromažďování informací užitečných pro dozor nad léčivými přípravky se zvláštním zřetelem k nežádoucím účinkům u lidí a k vědeckému vyhodnocování takových informací.
Takové informace se porovnávají s údaji o spotřebě léčivých přípravků.
V rámci tohoto systému se také vezmou v úvahu všechny dostupné informace o nesprávném používání a zneužívání léčivých přípravků, které mohou mít vliv na hodnocení jejich prospěšnosti a rizik.
Článek 103
Držitel rozhodnutí o registraci musí mít trvale a nepřetržitě k dispozici příslušně kvalifikovanou osobu odpovědnou za farmakovigilanci.
Tato kvalifikovaná osoba je odpovědná za:
a) vytvoření a udržování systému, který zajistí, aby informace o všech podezřeních na nežádoucí účinky hlášené zaměstnancům společnosti a obchodním zástupcům byly shromažďovány a porovnávány tak, aby byly dostupné alespoň na jednom místě ve Společenství;
b) vypracování zpráv podle článku 104 pro příslušné orgány v takové formě, která může být stanovena těmito orgány v souladu s pokynem uvedeným v čl. 106 odst. 1;
c) zajištění toho, aby byla úplně a rychle zodpovězena každá žádost příslušných orgánů o poskytnutí doplňujících informací nezbytných pro hodnocení prospěšnosti a rizik léčivého přípravku, včetně poskytnutí informace o objemu prodeje nebo předepisování daného léčivého přípravku;
d) poskytování jakýchkoli dalších informací významných pro hodnocení prospěšnosti a rizik léčivého přípravku příslušným orgánům, včetně příslušných informací o poregistračních studiích bezpečnosti.
Článek 104
1. Držitel rozhodnutí o registraci vede podrobné záznamy o všech podezřeních na nežádoucí účinky, které se vyskytnou ve Společenství nebo ve třetí zemi.
2. Držitel rozhodnutí o registraci zaznamenává a neprodleně hlásí všechna podezření na závažné nežádoucí účinky, na která je upozorněn zdravotnickými pracovníky, příslušnému orgánu členského státu, na jehož území případ nastal, a to nejpozději do 15 kalendářních dnů od obdržení informace.
3. Držitel rozhodnutí o registraci musí zaznamenávat a neprodleně hlásit všechna ostatní podezření na závažné nežádoucí účinky, která splňují kritéria pro hlášení podle pokynu uvedeného v čl. 106 odst. 1 a o kterých lze důvodně předpokládat, že mu jsou známy, příslušnému orgánu členského státu, na jehož území případ nastal, a to nejpozději do 15 kalendářních dnů od obdržení informace.
4. Držitel rozhodnutí o registraci zajistí, aby všechna podezření na závažné a neočekávané nežádoucí účinky, které se vyskytnou na území třetí země a na která je upozorněn zdravotnickými pracovníky, byla neprodleně hlášena podle pokynu uvedeného v čl. 106 odst. 1 tak, aby byla dostupná agentuře a příslušným orgánům členských států, kde je léčivý přípravek registrován, a to nejpozději do 15 kalendářních dnů od obdržení informace.
5. V případě léčivých přípravků, které byly posouzeny v rámci působnosti směrnice 87/22/EHS nebo pro něž bylo použito postupů vzájemného uznávání podle článků 17 a 18 a čl. 28 odst. 4 této směrnice, a léčivých přípravků, u kterých bylo využito postupů podle článků 32, 33 a 34 této směrnice, držitel rozhodnutí o registraci dále zajistí, aby všechna podezření na závažné nežádoucí účinky vyskytující se ve Společenství byla hlášena ve formátu a ve lhůtách dohodnutých s referenčním členským státem nebo s příslušným orgánem zastupujícím referenční členský stát takovým způsobem, aby byla referenčnímu členskému státu dostupná.
6. Pokud nebyly jako podmínka udělení registrace nebo následně, jak je uvedeno v pokynu podle čl.
106 odst. 1, stanoveny jiné požadavky, předkládají se záznamy o všech nežádoucích účincích příslušným orgánům ve formě pravidelně aktualizované zprávy o bezpečnosti, buď neprodleně na vyžádání nebo pravidelně, a to po šesti měsících v prvních dvou letech po registraci, jednou ročně v následujících dvou letech a při prvním prodloužení registrace.
Poté se předkládají pravidelně aktualizované zprávy o bezpečnosti v pětiletých intervalech společně s žádostí o prodloužení registrace. Pravidelně aktualizované zprávy o bezpečnosti obsahují vědecké vyhodnocení prospěšnosti a rizik léčivých přípravků.
7. Po udělení registrace může držitel rozhodnutí o registraci požadovat změnu lhůt uvedených v tomto článku podle postupu stanoveného nařízením Komise (ES) č. 541/95 [23].
Článek 105
1. Agentura ve spolupráci s členskými státy a Komisí vytvoří síť pro zpracování údajů k usnadnění výměny farmakovigilančních informací týkajících se léčivých přípravků uváděných na trh ve Společenství, která umožní všem příslušným orgánům sdílet informace ve stejný okamžik.
2. S využitím sítě uvedené v odstavci 1 členské státy zajistí, aby byly zprávy o podezřeních na závažné nežádoucí účinky, které se vyskytly na jejich území, neprodleně poskytnuty agentuře a ostatním členským státům, a to nejpozději do 15 kalendářních dnů od jejich oznámení.
3. Členské státy zajistí, aby byly zprávy o podezřeních na závažné nežádoucí účinky, které se vyskytly na jejich území, neprodleně poskytnuty držiteli rozhodnutí o registraci, a to nejpozději do 15 kalendářních dnů od jejich oznámení.
Článek 106
1. Pro usnadnění výměny informací o farmakovigilanci v rámci Společenství vypracuje Komise po konzultaci s agenturou, členskými státy a zainteresovanými stranami pokyn o shromažďování, ověřování a předkládání zpráv o nežádoucích účincích, včetně technických požadavků na elektronickou výměnu farmakovigilančních informací v souladu s mezinárodně uznanými formáty, a zveřejní odkaz na mezinárodně uznanou lékařskou terminologii.
Tento pokyn se zveřejní ve svazku 9 Pravidel pro léčivé přípravky v Evropském společenství a zohlední mezinárodní harmonizaci provedenou v oblasti farmakovigilance.
2. Držitel rozhodnutí o registraci a příslušné orgány se pro výklad definic uvedených v čl. 1 bodech 11 až 16 a zásad popsaných v této hlavě odkazují na pokyn uvedený v odstavci 1.
Článek 107
1. Považuje-li členský stát v důsledku vyhodnocení farmakovigilančních údajů za potřebné pozastavit, zrušit či změnit registraci v souladu s pokynem uvedeným v čl. 106 odst. 1, neprodleně informuje agenturu, ostatní členské státy a držitele rozhodnutí o registraci.
2. V naléhavém případě může daný členský stát pozastavit registraci léčivého přípravku za předpokladu, že agentura, Komise a ostatní členské státy jsou o tom informovány nejpozději následující pracovní den.
Článek 108
Jakékoliv změny, které mohou být nezbytné k aktualizaci ustanovení článků 101 až 107, aby bylo přihlédnuto k vědeckému a technickému pokroku, se přijmou postupem podle čl. 121 odst. 2.
HLAVA X
ZVLÁŠTNÍ USTANOVENÍ O LÉČIVÝCH PŘÍPRAVCÍCH POCHÁZEJÍCÍCH Z LIDSKÉ KRVE A PLAZMY
Článek 109
1. S ohledem na použití lidské krve nebo lidské plazmy jako výchozí suroviny pro výrobu léčivých přípravků přijmou členské státy opatření nezbytná pro předcházení přenosu infekčních onemocnění. Pokud to pokrývají změny podle čl. 121 odst. 1, zahrnou tato opatření kromě použití monografií Evropského lékopisu vztahujících se na krev a plazmu i opatření doporučená Radou Evropy a Světovou zdravotnickou organizací, zejména ve věci výběru a vyšetření dárců krve a plazmy.
2. Členské státy přijmou nezbytná opatření, aby byli dárci lidské krve a lidské plazmy a odběrová střediska vždy jasně identifikovatelní.
3. Všechny záruky bezpečnosti uvedené v odstavcích 1 a 2 musí být zajištěny také ze strany dovozců lidské krve nebo lidské plazmy ze třetích zemí.
Článek 110
Členské státy přijmou nezbytná opatření na podporu soběstačnosti Společenství v oblasti zásobování lidskou krví nebo lidskou plazmou.
Za tímto účelem budou podporovat dobrovolné neplacené dárcovství krve a plazmy a přijmou nezbytná opatření pro rozvoj výroby a použití přípravků pocházejících z lidské krve a lidské plazmy od dobrovolných neplacených dárců.
Opatření oznámí Komisi.
HLAVA XI
DOZOR A SANKCE
Článek 111
1. Příslušný orgán daného členského státu zajistí opakovanými inspekcemi, aby byly dodržovány právní předpisy pro léčivé přípravky.
Takové inspekce provádějí pověření zástupci příslušného orgánu, kteří jsou zmocněni
a) provádět inspekce výrobních nebo obchodních zařízení a laboratoří pověřených držitelem povolení výroby prováděním kontroly podle článku 20;
b) odebírat vzorky;
c) prověřovat veškeré dokumenty týkající se předmětu inspekce, s výhradou ustanovení platných v členských státech k 21. květnu 1975, která omezují toto zmocnění s ohledem na údaje o způsobu výroby.
2. Členské státy přijmou veškerá vhodná opatření, aby výrobní postupy používané při výrobě imunologických přípravků byly řádně validovány a aby bylo dosaženo shody mezi jednotlivými šaržemi.
3. Po každé inspekci podle odstavce 1 podají úředníci zastupující příslušný orgán zprávu, zda výrobce dodržuje zásady a pokyny pro správnou výrobní praxi stanovené v článku 47.
Obsah tako vých zpráv se sdělí výrobci, u kterého inspekce proběhla.
Článek 112
Členské státy přijmou veškerá vhodná opatření, aby držitel rozhodnutí o registraci, a případně držitel povolení výroby, podali důkaz o kontrolách provedených u léčivého přípravku a/nebo jeho složek a o kontrolách provedených při výrobě ve stadiu meziproduktu v souladu s metodami uvedenými v čl. 8 odst. 3 písm. h).
Článek 113
Za účelem provedení článku 112 mohou členské státy požadovat, aby výrobci imunologických přípravků nebo přípravků pocházejících z lidské krve a lidské plazmy předložili příslušnému orgánu kopie všech protokolů o kontrole podepsaných kvalifikovanou osobou podle článku 51.
Článek 114
1. Členský stát může požadovat, pokud to považuje za nezbytné v zájmu veřejného zdraví, aby držitel rozhodnutí o registraci
- živých vakcín,
- imunologických léčivých přípravků používaných k primární imunizaci malých dětí nebo jiných rizikových skupin,
- imunologických léčivých přípravků používaných při veřejných zdravotních imunizačních programech,
- nových imunologických léčivých přípravků nebo imunologických léčivých přípravků vyrobených novými nebo upravenými technologiemi či technologiemi novými pro určitého výrobce během přechodného období, které se obvykle uvede v rozhodnutí o registraci,
předkládal před jejich uvedením do oběhu vzorky z šarží nerozplněných přípravků a/nebo léčivých přípravků ke zkoušení státní laboratoří nebo laboratoří určenou k takovému účelu, pokud, v případě šarže vyrobené v jiném členském státě, příslušný orgán tohoto členského státu již dříve nepřezkoušel danou šarži a nepotvrdil, že je v souladu se schválenými specifikacemi.
Členské státy zajistí, aby bylo každé takové přezkoušení dokončeno do 60 dnů od obdržení vzorků.
2. Pokud tak v zájmu veřejného zdraví stanoví právní předpisy členského státu, mohou příslušné orgány požadovat, aby držitel rozhodnutí o registraci léčivých přípravků pocházejících z lidské krve nebo lidské plazmy předkládal vzorky každé šarže nerozplněného a/nebo konečného přípravku ke zkoušení státní laboratoří nebo laboratoří určenou k takovému účelu před tím, než jsou propuštěny do volného oběhu, pokud příslušné orgány jiného členského státu danou šarži již dříve nepřezkoušely a nepotvrdily, že je v souladu se schválenými specifikacemi.
Členské státy zajistí, aby bylo každé takové přezkoušení dokončeno do 60 dnů od obdržení vzorků.
Článek 115
Členské státy přijmou veškerá nezbytná opatření, aby byly výrobní a purifikační postupy použité při výrobě léčivých přípravků pocházejících z lidské krve nebo lidské plazmy řádně validovány, dosahovaly shody mezi jednotlivými šaržemi a zaručovaly, jak to umožňuje stav vývoje technologie, nepřítomnost zvláštní virové kontaminace.
Za tímto účelem oznámí výrobci příslušným orgánům použitý způsob omezování nebo odstraňování patogenních virů, které mohou být přenášeny léčivými přípravky pocházejícími z lidské krve nebo lidské plazmy.
Příslušný orgán může předložit vzorky nerozplněného a/nebo konečného přípravku ke zkoušení státní laboratoří nebo laboratoří určenou k takovému účelu buď během posuzování žádosti podle článku 19, nebo po udělení registrace.
Článek 116
Příslušné orgány členských států pozastaví nebo zruší registraci léčivého přípravku, pokud se prokáže, že přípravek je za běžných podmínek použití škodlivý nebo že nemá léčebnou účinnost či jeho kvalitativní a kvantitativní složení neodpovídá deklarovanému.
Léčivý přípravek nemá léčebnou účinnost, jestliže se zjistí, že s ním nelze dosáhnout léčebných výsledků.
Registrace se také pozastaví nebo zruší, jestliže údaje předložené s žádostí podle článku 8, čl. 10 odst. 1 a článku 11 jsou nesprávné nebo nebyly změněny v souladu s článkem 23 anebo nebyly provedeny kontroly podle článku 112.
Článek 117
1. Aniž jsou dotčena opatření uvedená v článku 116, přijmou členské státy veškerá vhodná opatření, aby byl zakázán výdej léčivého přípravku a léčivý přípravek byl stažen z trhu, jestliže
a) se prokáže, že léčivý přípravek je za běžných podmínek použití škodlivý, nebo
b) nemá léčebnou účinnost, nebo
c) jeho kvalitativní a kvantitativní složení neodpovídá deklarovanému, nebo
d) nebyly provedeny kontroly léčivého přípravku a/nebo složek a kontroly při výrobě ve stadiu meziproduktu nebo nebyl splněn některý další požadavek nebo povinnost týkající se udělení povolení.
2. Příslušný orgán může omezit zákaz výdeje přípravku nebo jeho stažení z trhu na ty šarže, které jsou předmětem sporu.
Článek 118
1. Příslušný orgán členského státu pozastaví nebo zruší povolení výroby pro kategorii přípravků nebo všechny přípravky, jestliže některý z požadavků stanovených v článku 41 již není nadále plněn.
2. Kromě opatření uvedených v článku 117 může příslušný orgán pozastavit výrobu nebo dovoz léčivých přípravků pocházejících ze třetích zemí nebo pozastavit či zrušit povolení výroby pro kategorii přípravků nebo všechny přípravky, pokud nejsou dodrženy články 42, 46, 51 a 112.
Článek 119
Ustanovení této hlavy se vztahují na homeopatické léčivé přípravky s výhradou ustanovení čl. 14 odst. 3.
HLAVA XII
STÁLÝ VÝBOR
Článek 120
Jakékoliv změny nezbytné k přizpůsobení přílohy 1 tak, aby bylo přihlédnuto k vědeckému a technickému pokroku, se přijmou postupem podle čl. 121 odst. 2.
Článek 121
1. Komisi je nápomocen Stálý výbor pro humánní léčivé přípravky pro přizpůsobení směrnic o odstraňování technických překážek obchodu v odvětví hromadně vyráběných léčivých přípravků technickému pokroku (dále jen "stálý výbor").
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 5 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES s ohledem na článek 8 uvedeného rozhodnutí.
Lhůta uvedená v čl. 5 odst. 6 rozhodnutí 1999/468/ES je tři měsíce.
3. Stálý výbor přijme svůj jednací řád.
HLAVA XIII
OBECNÁ USTANOVENÍ
Článek 122
Členské státy učiní veškerá vhodná opatření, aby si dané příslušné orgány navzájem sdělily takové informace, které jsou potřebné k zaručení toho, že jsou plněny požadavky pro povolení výroby nebo registrace.
Na základě zdůvodněné žádosti předají členské státy neprodleně příslušnému orgánu jiného členského státu zprávy uvedené v čl. 111 odst.
3. Jestliže členský stát, který zprávy obdržel, po jejich posouzení usoudí, že nemůže přijmout závěry příslušných orgánů členského státu, ve kterém byla zpráva vypracována, informuje příslušné orgány o svých důvodech a může si vyžádat další informace.
Dotyčné členské státy se vynasnaží, aby dosáhly dohody.
V případě závažných názorových rozdílů, je-li to nezbytné, informuje jeden z dotyčných členských států Komisi.
Článek 123
1. Každý členský stát učiní veškerá vhodná opatření, aby byla rozhodnutí o registraci, zamítnutí nebo zrušení registrace, zrušení rozhodnutí o zamítnutí nebo zrušení registrace, zákazu výdeje nebo stažení přípravku z trhu, společně s důvody, na nichž jsou taková rozhodnutí založena, neprodleně oznámena agentuře.
2. Držitel rozhodnutí o registraci je povinen neprodleně oznámit daným členským státům každé opatření, které přijal, aby pozastavil uvádění léčivého přípravku na trh nebo stáhl léčivý přípravek z trhu, společně s důvody pro toto opatření, pokud se týká účinnosti léčivého přípravku nebo ochrany veřejného zdraví.
Členské státy zajistí, aby byla tato informace oznámena agentuře.
3. Členské státy zajistí, aby byly příslušné informace o opatření přijatém podle odstavců 1 a 2, které se může dotýkat ochrany veřejného zdraví ve třetích zemích, neprodleně oznámeny Světové zdravotnické organizaci a kopie zaslána agentuře.
4. Každý rok Komise zveřejní seznam léčivých přípravků, které jsou ve Společenství zakázány.
Článek 124
Členské státy si navzájem sdělí veškeré informace nezbytné pro zaručení jakosti a bezpečnosti homeopatických léčivých přípravků vyráběných a uváděných na trh v rámci Společenství, a zejména informace uvedené v článcích 122 a 123.
Článek 125
Ve všech rozhodnutích uvedených v této směrnici, která jsou přijata příslušným orgánem členského státu, se uvedou podrobně důvody, na nichž jsou rozhodnutí založena.
Takové rozhodnutí se oznámí dotyčné straně společně s informacemi o opravných prostředcích, které má k dispozici podle platných právních předpisů, a o lhůtě k použití takových prostředků.
Rozhodnutí o registraci a rozhodnutí o zrušení registrace každý členský stát zveřejní ve svém úředním tisku.
Článek 126
Registrace léčivého přípravku nesmí být zamítnuta, pozastavena nebo zrušena z důvodů jiných, než které stanoví tato směrnice.
Žádné rozhodnutí týkající se pozastavení výroby nebo dovozu léčivých přípravků pocházejících ze třetích zemí, zákazu výdeje nebo stažení léčivého přípravku z trhu nesmí být přijato z důvodů jiných, než které stanoví články 117 a 118.
Článek 127
1. Na žádost výrobce, vývozce nebo orgánů dovážející třetí země členské státy osvědčí, že výrobce léčivých přípravků je držitelem povolení výroby.
Při vydávání takových osvědčení dodrží členské státy následující podmínky:
a) přihlédnou k obvyklým správním opatřením Světové zdravotnické organizace;
b) pro léčivé přípravky registrované na jejich území, které jsou určené pro vývoz, dodají souhrn údajů o přípravku schválený podle článku 21.
2. Není-li výrobce držitelem rozhodnutí o registraci, předloží orgánům odpovědným za vydání osvědčení uvedeného v odstavci 1 prohlášení s vysvětlením, proč není rozhodnutí o registraci k dispozici.
HLAVA XIV
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 128
Směrnice 65/65/EHS, 75/318/EHS, 75/319/EHS, 89/342/EHS, 89/343/EHS, 89/381/EHS, 92/25/EHS, 92/26/EHS, 92/27/EHS, 92/28/EHS a 92/73/EHS, ve znění směrnic uvedených v části A přílohy II, se zrušují, aniž jsou dotčeny závazky členských států týkající se lhůt pro provední stanovených v příloze II části B.
Odkazy na zrušené směrnice se považují za odkazy na tuto směrnici v souladu se srovnávací tabulkou v příloze III.
Článek 129
Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Článek 130
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/84/ES
ze dne 27. září 2001
o právu na opětný prodej ve prospěch autora originálu uměleckého díla
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 95 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy [3] a ve smyslu připojeného textu schváleného dohodovacím výborem dne 6. června 2001,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) V oblasti autorského práva je právo na opětný prodej nepřevoditelným a nezcizitelným právem, které požívá autor originálu výtvarného díla či plastiky, na hospodářskou účast při opětných prodejích daného díla.
(2) Právo na opětný prodej je právem tvůrčí povahy, které autoru/umělci umožňuje získat úhradu za opětné převody díla.
Předmětem práva na opětný prodej je hmotné dílo, a to nosič, ve kterém je chráněné dílo vyjádřeno.
(3) Právo na opětný prodej má za cíl zajistit autorům výtvarných děl a plastik podíl na hospodářském úspěchu originálu jejich uměleckých děl.
To pomáhá obnovit rovnováhu mezi hospodářskou situací autorů originálů výtvarných děl a plastik a dalších tvůrců, kteří těží z úspěšného využívání svých děl.
(4) Právo na opětný prodej je nedílnou součástí autorského práva a představuje základní výsadu autorů.
Zavedení takového práva ve všech členských státech uspokojuje potřebu poskytnout tvůrcům přiměřenou a jednotnou úroveň ochrany.
(5) Podle čl. 151 odst. 4 Smlouvy přihlíží Společenství ve své činnosti podle ostatních ustanovení Smlouvy ke kulturním hlediskům.
(6) Bernská úmluva o ochraně literárních a uměleckých děl stanoví, že právo na opětný prodej lze získat pouze tehdy, dovolují-li to právní předpisy země, jejíž je autor státním příslušníkem.
Toto právo je proto nepovinné a podléhá pravidlu vzájemnosti.
Z judikatury Soudního dvora Evropských společenství o uplatnění zásady nediskriminace stanovené článkem 12 Smlouvy, viz rozsudek ze dne 20. října 1993 ve spojených věcech C — 92/92 a C — 326/92 Phil Collins a ostatní [4], vyplývá, že vnitrostátní předpisy obsahující doložku o vzájemnosti nemohou sloužit k odpírání práv, která se vztahují na místní autory, státním příslušníkům jiného členského státu.
Používání takových ustanovení v rámci Společenství odporuje zásadě rovného zacházení vyplývající ze zákazu jakékoli diskriminace na základě státní příslušnosti.
(7) Proces internacionalizace trhu Společenství v oblasti moderního a současného umění, který se nyní urychluje v důsledku působení nové ekonomiky v právním rámci, kdy jen málo zemí mimo Evropskou unii uznává práva na opětný prodej, činí pro Evropskou unii nezbytným, aby v rámci své mezinárodní politiky zahájila vyjednávání o povinné platnosti čl. 14b Bernské úmluvy.
(8) Skutečnost, že tento mezinárodní trh existuje, spolu se skutečností, že právo na opětný prodej chybí v několika členských státech a že pravidla jednotlivých států, kde právo na opětný prodej existuje, se značně liší, činí pro Evropské společenství nezbytným, aby stanovilo dočasná opatření jak pro vstup tohoto práva v platnost, tak pro jeho podstatné obsahové úpravy, což zachová konkurenceschopnost evropského trhu.
(9) V současné době vnitrostátní právní předpisy většiny členských států právo na opětný prodej stanovují.
Takové právní předpisy, pokud existují, vykazují určité rozdíly, zejména pokud jde o umělecká díla, na která se vztahují, za která se vyplácejí autorské odměny a uplatňují sazby, o transakce spojené s výplatou autorských odměn a o základ pro jejich výpočet.
Používání nebo nepoužívání takových práv má významný dopad na soutěžní prostředí ve vnitřním trhu, protože placení nebo neplacení autorských odměn na základě práva na opětný prodej musí brát v úvahu každý, kdo chce prodat umělecké dílo.
Toto právo je tedy faktorem, který přispívá k narušení hospodářské soutěže a k přesunům prodejů v rámci Společenství.
(10) Takové rozdíly v existenci a používání práva na opětný prodej členskými státy mají přímý negativní dopad na řádné fungování vnitřního trhu s uměleckými díly ve smyslu článku 14 Smlouvy.
V těchto případech představuje vhodný právní základ článek 95 Smlouvy.
(11) Cíle Společenství stanovené Smlouvou zahrnují položení základů stále těsnějšího spojení národů v Evropě, podporují těsnější spolupráci členských států náležejících ke Společenství a zajišťují hospodářský a společenský pokrok společnými akcemi k odstraňování hranic, které Evropu rozdělují.
K tomuto cíli Smlouva stanoví zřízení vnitřního trhu, který předpokládá zrušení překážek volného pohybu zboží, volný pohyb služeb a svobodu usazování, předpokládá zavedení takového systému, který zajistí, že se hospodářská soutěž na společném trhu nenaruší.
Harmonizace právních předpisů členských států, pokud jde o právo na opětný prodej, přispívá k dosažení těchto cílů.
(12) Šestá směrnice Rady (77/388/EHS) ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu — Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně [5] zavádí postupně systém zdaňování ve Společenství, který platí mimo jiné i pro umělecká díla.
Opatření omezená na oblast daní nejsou dostatečná k zabezpečení harmonického fungování trhu s uměleckými díly.
Tohoto cíle není možné dosáhnout bez harmonizace v oblasti práva na opětný prodej.
(13) Stávající rozdíly v právních předpisech by měly být odstraněny, pokud narušují fungování vnitřního trhu, a mělo by být zabráněno vzniku nových rozdílů tohoto druhu.
Není potřeba bránit vzniku rozdílů nebo mu předcházet, pokud se neočekává, že ovlivní fungování vnitřního trhu.
(14) Předpokladem řádného fungování vnitřního trhu je existence podmínek hospodářské soutěže, které nejsou narušeny.
Existence rozdílů mezi vnitrostátními předpisy v právu na opětný prodej vytváří narušení hospodářské soutěže a přemísťování prodejů uvnitř Společenství a vede k nerovnému zacházení s umělci podle toho, kde jsou jejich díla prodávána.
Zkoumaná záležitost proto vykazuje nadnárodní aspekty, které nemohou být uspokojivě zvládnuty opatřeními jednotlivých členských států.
Nedostatek opatření Společenství by byl v rozporu s požadavkem Smlouvy napravovat narušení hospodářské soutěže a nerovného zacházení.
(15) S ohledem na rozsah rozdílů mezi vnitrostátními předpisy je nutné přijmout harmonizační opatření k odstranění rozdílů mezi právními předpisy jednotlivých členských států v oblastech, kde by tyto rozdíly mohly vytvářet nebo udržovat narušení hospodářské soutěže.
Není však nutné harmonizovat každé ustanovení právních předpisů členských států v oblasti práva na opětný prodej, a pro ponechání největšího možného prostoru pro vnitrostátní rozhodování stačí, bude-li harmonizace omezena na ta vnitrostátní ustanovení, která mají nejpřímější dopad na fungování vnitřního trhu.
(16) Tato směrnice tedy plně odpovídá zásadám subsidiarity a proporcionality ve smyslu článku 5 Smlouvy.
(17) Podle směrnice Rady 93/98/EHS ze dne 29. října 1993 o harmonizaci doby ochrany autorského práva a určitých práv s ním souvisejících [6] běží doba ochrany autorských práv 70 let od autorovy smrti.
Stejné období by mělo být stanoveno pro ochranu práv na opětný prodej.
V důsledku toho mohou do rozsahu práv na opětný prodej spadat pouze originály děl moderního a současného umění.
Avšak z toho důvodu, aby se členským státům, které v době přijetí této směrnice zatím neuplatňují právo na opětný prodej ve prospěch umělců, umožnilo zařazení tohoto práva do jejich právních systémů a aby se rovněž umožnilo ziskově orientovaným provozovatelům v těchto členských státech přizpůsobit se postupně těmto právním úpravám při udržení životaschopnosti jejich podnikání, mělo by být dotyčným členským státům povoleno omezené přechodné období, během kterého se mohou rozhodnout nepoužívat právo na opětný prodej ve prospěch nabyvatelů práv po autorově smrti.
(18) Obsah práva na opětný prodej by měl být rozšířen na všech ny úkony opětného prodeje s výjimkou těch, které se uskutečňují přímo mezi osobami jednajícími jako soukromé osoby bez účasti profesionálního zástupce trhu s uměleckými díly.
Toto právo by nemělo být rozšířeno na úkony opětného prodeje soukromými osobami muzeím, která nemají výdělečnou povahu a jsou přístupná veřejnosti.
S ohledem na zvláštní postavení uměleckých galerií, které získávají umělecká díla přímo od autorů, by členské státy měly mít možnost vyjmout z práva na opětný prodej takový prodej děl, který se uskuteční do tří let od jejich získání.
Při omezování těchto výjimek u opětného prodeje, při kterých prodejní cena nepřesáhne 10000 EUR, by měly být brány v úvahu také zájmy umělce.
(19) Mělo by být jasné, že harmonizace podle této směrnice se netýká originálů rukopisů spisovatelů a skladatelů.
(20) Účinná pravidla by měla být založena na již získaných zkušenostech s právem na opětný prodej na vnitrostátní úrovni.
Je vhodné vypočítávat autorské odměny jako procentní podíl z prodejní ceny a ne jako přirážku, kterou se zvyšuje původní hodnota díla.
(21) Kategorie uměleckých děl podléhajících právu na opětný prodej by měly být harmonizovány.
(22) Nepoužití odměny pod minimální spodní hranicí umožní vyhnout se ve srovnání se ziskem autora neúměrně vysokým nákladům na vybírání poplatků a na správu.
V souladu se zásadou subsidiarity mohou členské státy stanovit nižší vnitrostátní spodní hranici, než je hranice Společenství, aby tak podpořily neznámé umělce.
Vzhledem k nízkým částkám by tyto odchylky pravděpodobně neměly výrazný vliv na řádné fungování vnitřního trhu.
(23) Sazby stanovené různými členskými státy pro používání práva na opětný prodej se v současnosti značně liší.
Účinné fungování vnitřního trhu s díly moderního a současného umění vyžaduje stanovit jednotné sazby v nejširší možné míře.
(24) Je žádoucí zavést systém postupného snižování sazeb pro jistá cenová pásma, s úmyslem uspokojit různé zájmy střetávající se na trhu s originály uměleckých děl.
Je důležité snižovat riziko přesunů prodeje a obcházení pravidel Společenství v oblasti práva na opětný prodej.
(25) V zásadě by osobou, která má autorskou odměnu platit, měl být prodejce.
Členské státy by měly mít možnost odchýlit se od této zásady, pokud se týká odpovědnosti za platby.
Prodejcem je osoba nebo podnik, jehož jménem se obchod uzavírá.
(26) Mělo by být přijato ustanovení pro pravidelnou úpravu spodní hranice a sazeb.
K tomuto účelu je vhodné pověřit Komisi úkolem podávat pravidelné zprávy o skutečném uplatňování práva na opětný prodej v členských státech a o dopadech na trh s uměleckými díly ve Společenství a popřípadě připravit návrhy na změnu této směrnice.
(27) Osoby, které jsou příjemci autorské odměny, musí být při respektování zásady subsidiarity přesně určeny.
Není vhodné zasahovat prostřednictvím této směrnice do oblasti dědického práva členských zemí.
Nabyvatelé práv po autorovi však musí plně požívat výhod z práva na opětný prodej po jeho smrti, přinejmenším do doby uplynutí výše uvedeného přechodného období.
(28) Členské státy jsou odpovědné za úpravu výkonu práva na opětný prodej, zejména s přihlédnutím ke způsobu jakým je spravován.
V tomto směru je jednou z možností správa prostřednictvím organizace pro kolektivní správu práv.
Členské státy musí zajistit, aby tyto organizace pro správu kolektivních práv jednaly průhledným a účelným způsobem.
Členské státy musí také zajistit, aby částky připadající autorům, kteří jsou státními příslušníky jiných členských zemí, byly skutečně vybírány a rozdělovány.
Touto směrnicí nejsou dotčeny úpravy členských států v oblasti vybírání a rozdělování poplatků.
(29) Požívání práva na opětný prodej by mělo být omezeno na státní příslušníky Společenství stejně jako na zahraniční autory, jejichž země poskytují takovou ochranu autorům, kteří jsou státními příslušníky členských států.
Členský stát by měl mít možnost rozšíření požívání tohoto práva i na zahraniční autory, kteří mají obvyklé místo pobytu v daném členském státě.
(30) Pro praktické zajištění účinného používání práva na opětný prodej v členských státech je třeba zavést vhodné postupy sledování obchodních transakcí.
To zahrnuje také právo autora nebo jeho zplnomocněného zástupce obdržet všechny nezbytné informace od fyzické nebo právnické osoby odpovědné za vyplácení autorské odměny.
Členské státy, které stanoví společnou správu práva na opětný prodej, mohou rovněž stanovit, aby k získávání informací byly oprávněny pouze subjekty odpovědné za tuto kolektivní správu,
PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:
KAPITOLA I
OBLAST PŮSOBNOSTI
Článek 1
Předmět práva na opětný prodej
1. Členské státy stanoví ve prospěch autora originálu uměleckého díla právo na opětný prodej, vymezené jako nezcizitelné právo, kterého se nelze do budoucna vzdát, na autorskou odměnu založenou na prodejní ceně získané z jakéhokoli opětného prodeje díla následujícího po prvním převodu díla autorem.
2. Právo uvedené v odstavci 1 se vztahuje na všechny úkony opětného prodeje, jehož se účastní prodávající, kupující nebo zprostředkovatel profesionálního zástupce trhu s uměleckými díly, například aukční síně, umělecké galerie a obecně jakýkoli obchodník s uměleckými díly.
3. Členské státy mohou stanovit, že právo uvedené v odstavci 1 se nevztahuje na úkony opětného prodeje, pokud prodávající získal umělecké dílo přímo od autora méně než tři roky před daným opětným prodejem a kdy cena opětného prodeje nepřesahuje 10000 EUR.
4. Autorskou odměnu hradí prodávající.
Členské státy mohou stanovit, že jedna z fyzických nebo právnických osob uvedených v odstavci 2, jiná než prodávající, je sama odpovědná nebo se s prodávajícím podílí na odpovědnosti za zaplacení autorské odměny.
Článek 2
Umělecká díla, na která se vztahuje právo na opětný prodej
1. Pro účely této směrnice se "originálem uměleckého díla" rozumí výtvarné dílo nebo plastika, jako jsou obrazy, koláže, malby, kresby, rytiny, tisky, litografie, sochy, tapiserie, keramika, sklo a fotografie za předpokladu, že jsou zhotoveny samotným umělcem, nebo jde o kopie, které se považují za originál uměleckého díla.
2. Kopie uměleckých děl, na které se vztahuje tato směrnice, které byly zhotoveny v omezeném počtu samotným autorem nebo pod jeho vedením, se pro účely této směrnice považují za originály uměleckých děl.
Takové kopie musí být zpravidla očíslovány, podepsány nebo umělcem jinak řádně prohlášeny za pravé.
KAPITOLA II
ZVLÁŠTNÍ USTANOVENÍ
Článek 3
Spodní hranice prodejní ceny
1. Členské státy stanoví minimální prodejní cenu, od které jsou prodeje uvedené v článku 1 předmětem práva na opětný prodej.
2. Tyto minimální prodejní ceny nesmějí v žádném případě překročit 3000 EUR.
Článek 4
Sazby
1. Pro autorské odměny podle článku 1 se stanoví tyto sazby:
a) 4 % z části prodejní ceny do 50000 EUR;
b) 3 % z části prodejní ceny od 50 000,01 do 200000 EUR;
c) 1 % z části prodejní ceny od 200 000,01 do 350000 EUR;
d) 0,5 % z části prodejní ceny od 350 000,01 do 500000 EUR;
e) 0,25 % z části prodejní ceny přesahující 500000 EUR.
Celková výše autorské odměny však nesmí převýšit 12500 EUR.
2. Členské státy mohou odchylně od odstavce 1 stanovit sazbu 5 % z prodejní ceny uvedené v odst. 1 písm. a).
3. Pokud by stanovená minimální cena byla nižší než 3000 EUR, členské státy rovněž stanoví sazbu platnou pro prodejní ceny do 3000 EUR; tato sazba nesmí být nižší než 4 %.
Článek 5
Základ pro výpočet
Prodejní ceny uvedené v článku 3 jsou ceny bez daně.
Článek 6
Osoby oprávněné k přijímání autorské odměny
1. Autorská odměna uvedená v článku 1 náleží autorovi díla a po jeho smrti podle čl. 8 odst. 2 nabyvatelům práv.
2. Členské státy mohou stanovit povinnou nebo dobrovolnou kolektivní správu autorských odměn podle článku 1.
Článek 7
Státní příslušníci třetích zemí, kteří mají nárok na autorskou odměnu
1. Členské státy stanoví, že autoři, kteří jsou státními příslušníky třetích zemí, a podle čl. 8 odst. 2 i jejich právní nástupci mají požívat práva na opětný prodej v souladu s touto směrnicí a právními předpisy dotyčného členského státu pouze tehdy, pokud země, jejímiž státními příslušníky autor a jeho oprávnění dědicové jsou, má právní předpisy umožňující ochranu práva na opětný prodej pro autory ze členských států a pro jejich právní nástupce.
2. Na základě informací poskytnutých členskými státy zveřejní Komise co nejdříve seznam třetích zemí, které splňují podmínku stanovenou v odstavci 1.
Tento seznam se aktualizuje.
3. Pokud jde o ochranu práva na opětný prodej, může každý členský stát zacházet s autory, kteří nejsou jeho státními příslušníky, ale mají obvyklé místo pobytu v tomto členském státě, stejně jako se svými vlastními státními příslušníky.
Článek 8
Doba ochrany práva na opětný prodej
1. Doba ochrany práva na opětný prodej musí odpovídat době stanovené v článku 1 směrnice 93/98/EHS.
2. Členské státy, které neuplatňují právo na opětný prodej (v den vstupu v platnost uvedený v článku 13), nemusí, odchylně od odstavce 1, uplatňovat právo na opětný prodej ve prospěch nabyvatelů práv po smrti umělce po období nepřesahující den 1. ledna 2010.
3. Členský stát, na který se vztahuje odstavec 2, může v případě potřeby po dobu dvou dalších let umožnit ziskově orientovaným provozovatelům tohoto členského státu, aby se postupně přizpůsobili systému práva na opětný prodej a udrželi si hospodářskou životaschopnost předtím, než je nucen uplatňovat právo na opětný prodej ve prospěch nabyvatelů práv po smrti umělce.
Dotyčný členský stát informuje Komisi nejpozději 12 měsíců před koncem období uvedeného v odstavci 2 s udáním důvodů, aby Komise po daných konzultacích mohla vydat své stanovisko do tří měsíců po obdržení takové informace.
Pokud členský stát stanovisko Komise nerespektuje, musí do měsíce informovat Komisi a své rozhodnutí odůvodnit.
Oznámení a odůvodnění členského státu a stanovisko Komise bude zveřejněno v Úředním věstníku Evropských společenství a postoupí se Evropskému parlamentu.
4. V případě úspěšného dovršení mezinárodních jednání o rozšíření práva na opětný prodej na mezinárodní úrovni předloží Komise během období uvedeného v čl. 8 odst. 2 a 3 příslušné návrhy.
Článek 9
Právo na informace
Členské státy zajistí, aby po dobu tří let po opětném prodeji mohly oprávněné osoby podle článku 6 požadovat od jakéhokoli profesionálního zástupce trhu s uměleckými díly uvedeného v čl. 1 odst. 2 sdělení jakýchkoli informací nezbytných pro zajištění platby autorské odměny za opětný prodej.
KAPITOLA III
ZAVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 10
Přechodné ustanovení
Tato směrnice se vztahuje na všechny originály uměleckých děl uvedených v článku 2, která jsou ke dni 1. ledna 2006 ještě chráněná právními předpisy členských států v oblasti autorského práva nebo k uvedenému dni splňují kritéria pro ochranu podle ustanovení této směrnice.
Článek 11
Doložka o přezkumu
Komise předloží Evropskému parlamentu, Radě a Hospodářskému a sociálnímu výboru nejpozději do 1. ledna 2009 a každé čtyři roky poté zprávu o provádění a účincích této směrnice, přičemž věnuje zvláštní pozornost konkurenceschopnosti trhu Společenství s moderním a současným uměním, zejména z hlediska postavení Společenství ve vztahu k relevantním trhům, které nepoužívají právo na opětný prodej, nepodporují uměleckou tvořivost a nemají řídící postupy v členských státech. Přezkoumá zejména dopady směrnice na vnitřní trh a účinek zavádění práva na opětný prodej v těch členských státech, které je před vstupem této směrnice v platnost ve vnitrostátních právních předpisech nepoužívaly.
Komise popřípadě předloží návrhy úprav minimální spodní hranice a sazeb autorské odměny, aby vzala v úvahu změny v uvedeném odvětví, návrhy týkající se maximální částky stanovené v čl.
4 odst. 1 a jakékoli další návrhy, které považuje za nezbytné pro podporu účinnosti této směrnice.
2. Zřizuje se kontaktní výbor.
Skládá se ze zástupců příslušných orgánů členských států.
Zasedá z podnětu předsedy nebo na žádost delegace některého členského státu a předsedá mu zástupce Komise.
3. Úkolem výboru je:
- organizovat konzultace k otázkám vyplývajícím z uplatňování této směrnice,
- usnadňovat výměnu informací mezi Komisí a členskými státy o vývoji na trhu s uměleckými díly ve Společenství.
Článek 12
Provádění směrnice
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. ledna 2006.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi znění vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 13
Vstup v platnost
Tato směrnice vstupuje v platnost dnem vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Článek 14
Určení
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/85/ES
ze dne 20. listopadu 2001
o zvláštních ustanoveních pro vozidla používaná k přepravě osob, která mají více než osm sedadel kromě sedadla řidiče, a o změně směrnic 70/156/EHS a 97/27/ES
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 95 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy [3], s ohledem na společný návrh schválený dohodovacím výborem dne 25. června 2001,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Vnitřní trh zahrnuje prostor bez vnitřních hranic, v němž je zaručen volný pohyb zboží, osob, služeb a kapitálu.
Je třeba přijmout opatření k tomuto účelu.
(2) Technické požadavky, které musí motorová vozidla podle vnitrostátních právních předpisů splňovat, se mimo jiné vztahují na zvláštní ustanovení pro vozidla pro dopravu osob, která mají více než osm sedadel kromě sedadla řidiče.
(3) Tyto požadavky se v jednotlivých členských státech liší.
(4) Rozdíly v technických požadavcích brání uvádění těchto vozidel na společný trh.
Přijetí harmonizovaných požadavků všemi členskými státy namísto jejich vnitrostátních právních předpisů by usnadnilo řádné fungování vnitřního trhu pro tato vozidla.
(5) Je proto nutné, aby všechny členské státy zavedly stejné požadavky vedle nebo namísto svých stávajících právních předpisů, zejména aby bylo možné použít u všech typů vozidel postup EHS schválení typu, který je předmětem směrnice Rady 70/156/EHS ze dne 6. února 1970 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu motorových vozidel a jejich přípojných vozidel [4].
(6) Tato směrnice je jednou ze zvláštních směrnic týkajících se postupu schvalování typu zavedeného směrnicí 70/156/EHS.
(7) S ohledem na dosažený pokrok ve vylepšení přístupu do vozidel tříd I a II osobám se sníženou pohyblivostí by stávající typy vozidel mohly mít povolen strmější sklon v částech průchodů než nové typy vozidel.
(8) Protože cílů navržené akce, zejména odstranění překážek trhu ve Společenství využitím ES schvalování typu pro tato vozidla, nemůže být dosaženo uspokojivě na úrovni členských států, a proto, z důvodů rozsahu či účinků opatření navrhovaných v této oblasti, jich může být lépe dosaženo na úrovni Společenství, může Společenství přijmout opatření na zásadě subsidiarity stanovené v článku 5 Smlouvy.
Podle zásady proporcionality, který je stanoven v uvedeném článku, nepřekračuje tato směrnice rámec toho, co je nezbytné pro dosažení uvedených cílů.
(9) K rozlišení stávajících typů a nových typů vozidel je třeba odkázat na směrnici Rady 76/756/EHS ze dne 27. července 1976 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se montáže zařízení pro osvětlení a světelnou signalizaci motorových vozidel a jejich přípojných vozidel [5].
(10) Je žádoucí vzít v úvahu technické požadavky přijaté Evropskou hospodářskou komisí Organizace spojených národů (EHK OSN) v jejím předpisu č. 36 (Jednotná ustanovení pro schvalování typu autobusů z hlediska jejich celkové konstrukce), v předpisu č. 52 (Jednotná ustanovení pro konstrukci nízkokapacitních autobusů), v předpisu č. 66 (Jednotná ustanovení pro schvalování typu velkých autobusů z hlediska pevnosti jejich nosné konstrukce) a v předpisu č. 107 (Jednotná ustanovení pro schvalování typu dvoupodlažních autobusů z hlediska jejich celkové konstrukce), které jsou přílohami Dohody ze dne 20. března 1958 o přijetí jednotných podmínek pro schvalování typu a vzájemné uznávání schválení typu výstroje a dílů motorových vozidel.
(11) Ačkoli hlavním cílem této směrnice je záruka bezpečnosti cestujících, je také nezbytné stanovit technické požadavky, které v souladu s dopravní a sociální politikou Společenství umožní osobám se sníženou pohyblivostí přístup do vozidel, na která se tato směrnice vztahuje.
Je třeba vyvinout veškeré úsilí pro zlepšení přístupu do těchto vozidel.
K tomu účelu lze přístupnosti pro osoby se sníženou pohyblivostí dosáhnout buď technickým řešením použitým na vozidle podle této směrnice, nebo kombinací takových řešení s vhodnou místní infrastrukturou pro zaručení přístupu uživatelům invalidních vozíků.
(12) V důsledku toho je třeba změnit směrnici 70/156/EHS a směrnici Evropského parlamentu a Rady 97/27/ES ze dne 22. července 1997 o hmotnostech a rozměrech určitých kategorií motorových vozidel a jejich přípojných vozidel [6].
(13) Opatření nezbytná k provedení této směrnice by měla být přijata v souladu s rozhodnutím Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [7],
PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Pro účely této směrnice:
- "vozidlem" se rozumí každé motorové vozidlo kategorie M2 nebo M3 podle definice v části A přílohy II směrnice 70/156/EHS,
- "karoserií" se rozumí samostatný technický celek podle definice v článku 2 směrnice 70/156/EHS,
- "třídou vozidla" se rozumí vozidlo, které vyhovuje popisu třídy uvedenému v příloze I této směrnice.
Článek 2
1. Od 13. srpna 2003 nesmějí členské státy odmítnout udělit ES schválení typu nebo udělit vnitrostátní schválení typu
- pro typ vozidla,
- pro typ karoserie,
- pro typ vozidla, jehož karoserie byla již schválena jako typ jako samostatný technický celek,
nebo zakázat prodej, registraci nebo uvedení do provozu vozidla nebo karoserie jako samostatného technického celku z důvodů týkajících se zvláštních ustanovení pro vozidla pro dopravu osob, která mají více než osm sedadel kromě sedadla řidiče, pokud jsou splněny požadavky této směrnice a jejích příloh.
2. Odstavec 1 se vztahuje také na nízkopodlažní vozidla třídy I nebo II schválená jako typ před 13. srpnem 2002 podle směrnice 76/756/EHS a majících sklon uličky 12,5 % podle bodu 7.7.6.2 přílohy I.
3. Aniž je dotčen odstavec 4, od 13. února 2004 členské státy
- nesmějí již udělit ES schválení typu pro typ vozidla nebo pro typ karoserie jako samostatného technického celku a
- mohou odmítnout registraci, prodej nebo uvedení do provozu nového vozidla nebo nové karoserie jako samostatného technického celku
z důvodů týkajících se zvláštních ustanovení pro vozidla pro dopravu osob, která mají více než osm sedadel kromě sedadla řidiče, pokud nejsou splněny požadavky této směrnice a jejích příloh.
4. Od 13. února 2005 mohou členské státy odmítnout registraci, prodej nebo uvedení do provozu nových vozidel nebo nových karoserií jako samostatných technických celků, které byly schváleny jako typ podle odstavce 2.
Článek 3
1. Vozidla třídy I musí být přístupná osobám se sníženou pohyblivostí, včetně osob užívajících invalidní vozík, v souladu s technickými požadavky stanovenými v příloze VII.
2. Členské státy mohou zvolit nejvhodnější řešení k dosažení zlepšené přístupnosti do vozidel jiných, než jsou vozidla třídy I. Pokud jsou však vozidla třídy jiné než třída I vybavena zařízením pro osoby se sníženou pohyblivostí nebo pro osoby užívající invalidní vozík, musí tato zařízení odpovídat odpovídajícím požadavkům přílohy VII.
Článek 4
Směrnice 70/156/EHS se mění takto:
1. V příloze I:
a) v bodě 0.2 se doplňují nové body, které znějí:
+++++ TIFF +++++ ;
b) v bodě 0.3 se doplňují nové body, které znějí:
+++++ TIFF +++++ ;
c) v bodě 0.3.1 se doplňují nové body, které znějí:
+++++ TIFF +++++ ;
d) v bodě 2.4.2 se doplňuje nový bod, který zní:
+++++ TIFF +++++ ;
e) vkládají se nové body, které znějí:
+++++ TIFF +++++ ;
f) bod 13 se nahrazuje tímto:
+++++ TIFF +++++ +++++ TIFF +++++
;
2. V části I přílohy III se vkládají nové body, které znějí:
+++++ TIFF +++++ ;
3. V příloze IV:
a) v části I se bod 52 nahrazuje tímto:
_BAR_ "Předmět _BAR_ Číslo směrnice _BAR_ Odkaz na Uřední věstník _BAR_ Vztahuje se na _BAR_
b) v části II se bod 52 nahrazuje tímto:
52 _BAR_ Pevnost nástavby (autobusy) _BAR_ 66 _BAR_ — _BAR_ 1 k 00 _BAR_ —" _BAR_
Článek 5
Příloha I směrnice 97/27/ES se mění takto:
1. Body 2.1.2.1 až 2.1.2.1.4 se zrušují.
2. Vkládají se nové body, které znějí:
"2.1.2.1 "Autobusem nebo autokarem" se rozumí vozidlo podle definice v bodě 2 přílohy I směrnice 2001/85/ES.
2.1.2.2 "Třídou" autobusu nebo autokaru se rozumí vozidlo určité třídy podle definice v bodech 2.1.1 a 2.1.2 přílohy I směrnice 2001/85/ES.
2.1.2.3 "Kloubovým autobusem nebo autokarem" se rozumí vozidlo podle definice v bodě 2.1.3 přílohy I směrnice 2001/85/ES.
2.1.2.4 "Dvoupodlažním autobusem nebo autokarem" se rozumí vozidlo podle definice v bodě 2.1.6 přílohy I směrnice 20001/85/ES."
Článek 6
Změny nezbytné pro přizpůsobení požadavků této směrnice technickému pokroku se přijímají postupem podle čl. 7 odst. 2.
Článek 7
1. Komisi je nápomocen Výbor pro přizpůsobování technickému pokroku, zřízený článkem 13 směrnice 70/156/EHS (dále jen "výbor").
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 5 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES s ohledem na článek 8 zmíněného rozhodnutí.
Doba uvedená v čl. 5 odst. 6 rozhodnutí 1999/468/ES je tři měsíce.
3. Výbor přijme svůj jednací řád.
Článek 8
1. Členské státy přijmou a zveřejní právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 13. srpna 2003.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 9
Tato směrnice vstupuje v platnost dnem vyhlášení v.Úředním věstníku Evropských společenství
Článek 10
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady 2001/86/ES
ze dne 8. října 2001,
kterou se doplňuje statut evropské společnosti s ohledem na zapojení zaměstnanců
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 308 této smlouvy,
s ohledem na pozměněný návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
Vzhledem k těmto důvodům:
(1) K dosažení cílů Smlouvy stanoví nařízení Rady (ES) č. 2157/2001 [4] statut evropské společnosti (SE).
(2) Účelem tohoto nařízení je vytvořit jednotný právní rámec, ve kterém by společnosti z různých členských států mohly plánovat a provádět reorganizaci svých podnikatelských činností v měřítku Společenství.
(3) Na podporu sociálních cílů Společenství musí být přijaty zvláštní předpisy, zejména v oblasti zapojení zaměstnanců, aby bylo zajištěno, že založení SE nemá mít za následek zánik nebo omezení praxe v oblasti zapojení zaměstnanců, která je obvyklá ve společnostech podílejících se na založení SE.
Tohoto cíle by mělo být dosaženo vytvořením souboru pravidel v této oblasti, která doplní ustanovení zmíněného nařízení.
(4) Jelikož cílů navrhované akce, jak bylo uvedeno výše, nemůže být uspokojivě dosaženo členskými státy, poněvadž cílem je vytvořit soubor pravidel o zapojení zaměstnanců použitelných na SE, a proto jej může být vzhledem z důvodu rozsahu či účinků navrhované akce lépe dosaženo Společenstvím. Společenství může přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity podle článku 5 Smlouvy.
V souladu se zásadou proporcionality podle uvedeného článku tato směrnice nepřekročí rámec toho, co je nezbytné pro dosažení těchto cílů.
(5) Kvůli velké rozmanitosti pravidel a praxe v jednotlivých členských státech, pokud jde o způsob, jakým se zástupci zaměstnanců podílejí na rozhodování v rámci společností, není vhodné vytvářet jednotný evropský model účasti zaměstnanců použitelný na SE.
(6) Ve všech případech založení SE by však měly být zajištěny postupy pro poskytování informací a projednání na nadnárodní úrovni.
(7) Existuje-li v jedné nebo více společnostech zakládajících SE právo na účast zaměstnanců, mělo by být toto právo zachováno převedením na SE po jejím založení, nerozhodnou-li strany jinak.
(8) Konkrétní postupy týkající se nadnárodního informování a projednání se zaměstnanci a jejich případné účasti, které se uplatňují na jednotlivé SE, by měly být definovány přednostně prostřednictvím dohody mezi dotyčnými stranami nebo v případě neexistence dohody pomocí uplatnění souboru podpůrných pravidel.
(9) Členské státy by nadále měly mít možnost neuplatňovat referenční ustanovení týkající se účasti v případě fúze vzhledem k rozmanitosti vnitrostátních systémů zapojení zaměstnanců.
Stávající systémy a obvyklá praxe účasti, popřípadě na úrovni zúčastněných společností, musí být v uvedeném případě zachovány úpravou předpisů pro zápis do rejstříku.
(10) Pravidla hlasování v rámci zvláštního výboru zastupujícího zaměstnance pro účely jednání, zejména při uzavírání dohod stanovících nižší míru účasti, než je míra existující v jedné nebo ve více zúčastněných společnostech, by měla být úměrná riziku zániku nebo omezení stávajících systémů a zvyklostí v oblasti účasti.
Toto riziko je větší v případě SE vytvořené přeměnou nebo fúzí než při založení holdingové společnosti nebo společné dceřiné společnosti.
(11) Nevedou-li jednání mezi zástupci zaměstnanců a příslušnými orgány zúčastněných společností k dohodě, měly by být vytvořeny určité standardní požadavky uplatňované na SE po jejím založení.
Tyto standardní požadavky by měly zajistit účinné postupy při nadnárodním informování a projednání se zaměstnanci a jejich účast v příslušných orgánech SE, pokud existovala taková účast v zúčastněných společnostech před založením SE.
(12) Je třeba stanovit, že zástupci zaměstnanců jednající v rámci směrnice při výkonu svých funkcí požívají podobné ochrany a záruk, jaké poskytují zástupcům zaměstnanců právní předpisy nebo zvyklosti země zaměstnání.
Neměli by podléhat žádné diskriminaci v důsledku řádného výkonu činnosti a měli by požívat přiměřené ochrany, pokud jde o propuštění ze zaměstnání nebo jiné sankce.
(13) Důvěrnost citlivých údajů by měla být zachována i po uplynutí funkčního období zástupců zaměstnanců a mělo by být přijato ustanovení, které by umožnilo příslušnému orgánu SE neposkytnout údaje, které by po zveřejnění mohly vážně poškodit fungování SE.
(14) Vztahuje-li se na SE a její dceřiné společnosti a závody směrnice Rady 94/45/ES ze dne 22. září 1994 o zřízení evropské rady zaměstnanců nebo vytvoření postupu pro informování a projednání se zaměstnanci v podnicích působících na území Společenství a skupinách podniků působících na území Společenství [5], neměla by se ustanovení uvedené směrnice a vnitrostátní právní předpisy přijaté k jejímu provedení uplatňovat na SE ani na její dceřiné společnosti nebo závody, nerozhodne-li zvláštní vyjednávací výbor nezahájit jednání nebo ukončit již zahájená jednání.
(15) Pravidla stanovená touto směrnicí by se neměla dotknout ostatních stávajících práv týkajících se zapojení a nemusí mít vliv na ostatní stávající struktury zastoupení podle právních předpisů Společenství a vnitrostátních právních předpisů a zvyklostí.
(16) Členské státy by měly přijmout vhodná opatření v případě, že nejsou dodrženy povinnosti stanovené v této směrnici.
(17) Smlouva neposkytuje Společenství jiné pravomoci nezbytné pro přijetí navrhované směrnice kromě těch stanovených v článku 308.
(18) Základní zásadou a stanoveným účelem této směrnice je zajistit zaměstnancům nabytá práva v oblasti jejich zapojení do rozhodování podniku.
Práva zaměstnanců existující před založením SE by měla být základem pro práva zaměstnanců v oblasti zapojení v SE (zásada "předtím i potom").
V důsledku toho by se tento přístup měl uplatnit nejen na založení nové SE, ale také na strukturální změny ve stávající SE a ve společnostech dotčených těmito strukturálními změnami.
(19) Členské státy by měly být schopny zajistit, aby zástupci odborových svazů mohli být členy zvláštního vyjednávacího výboru bez ohledu na to, zda jsou zaměstnáni společností zúčastněnou na založení SE.
V této souvislosti by členské státy měly být zejména schopny zavést toto právo v případech, kdy zástupci odborových svazů mají právo být členy a hlasovat v dozorčích nebo správních orgánech společnosti v souladu s vnitrostátními právními předpisy.
(20) V některých členských státech jsou zapojení zaměstnanců a jiné oblasti vztahů mezi sociálními partnery založeny jak na vnitrostátních právních předpisech, tak na zvyklostech, přičemž zvyklostmi se v této souvislosti rozumí také kolektivní smlouvy na úrovni členského státu, odvětví nebo podniku,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
ODDÍL I
OBECNÁ USTANOVENÍ
Článek 1
Cíl
1. Tato směrnice upravuje zapojení zaměstnanců do záležitostí evropských akciových společností (Societas Europaea, dále jen "SE"), uvedených v nařízení (ES) č. 2157/2001.
2. K tomuto účelu se v každé SE přijme úprava zapojení zaměstnanců postupem vyjednávání uvedeným v článcích 3 až 6 nebo za okolností uvedených v článku 7 v souladu s přílohou.
Článek 2
Definice
Pro účely této směrnice se:
a) "SE" rozumí společnost založená podle nařízení (ES) č. 2157/2001;
b) "zúčastněnými společnostmi" rozumějí společnosti přímo se účastnící na založení SE;
c) "dceřinou společností" společnosti rozumí společnost, nad níž mateřská společnost vykonává dominantní vliv ve smyslu čl. 3 odst. 2 až 7 směrnice 94/45/ES;
d) "dotyčnou dceřinou společností nebo závodem" rozumí dceřiná společnost nebo závod zúčastněné společnosti, který se má stát dceřinou společností nebo závodem SE po jejím založení;
e) "zástupci zaměstnanců" rozumějí zástupci zaměstnanců stanovení vnitrostátními právními předpisy nebo zvyklostmi;
f) "zastupujícím orgánem" rozumí orgán zastupující zaměstnance, který byl zřízen na základě dohod uvedených v článku 4 nebo v souladu s přílohou za účelem informování a projednání se zaměstnanci SE a jejich dceřiných společností a závodů nacházejících se ve Společenství a případně za účelem vykonávání práv na účast ve vztahu k SE;
g) "zvláštním vyjednávacím výborem" rozumí výbor zřízený v souladu s článkem 3 pro vyjednávání s příslušným orgánem zúčastněných společností, pokud jde o přijetí úpravy pro zapojení zaměstnanců v SE;
h) "zapojením zaměstnanců" rozumí mechanismus, včetně informování, projednání a účasti, pomocí něhož mohou zástupci zaměstnanců ovlivňovat rozhodnutí, která mají být ve společnosti přijata;
i) "informováním" rozumí informování orgánu zastupujícího zaměstnance nebo zástupců zaměstnanců příslušným orgánem SE o záležitostech, které se týkají samotné SE a kterékoli z jejích dceřiných společností nebo závodů nacházejících se v jiném členském státě nebo které překračují pravomoci rozhodovacích orgánů v jednotlivém členském státě, a to v době, způsobem a o obsahu, které umožňují zástupcům zaměstnanců, aby důkladně posoudili možný dopad a případně připravili projednání s příslušným orgánem SE;
j) "projednáním" rozumí navázání dialogu a výměna názorů mezi orgánem zastupujícím zaměstnance nebo zástupci zaměstnanců a příslušným orgánem SE, a to v době, způsobem a o obsahu, které umožňují zástupcům zaměstnanců vyjádřit na základě poskytnutých informací stanovisko k plánovaným opatřením příslušného orgánu, které lze vzít v úvahu v procesu rozhodování v rámci SE;
k) "účastí" rozumí vliv orgánu zastupujícího zaměstnance nebo zástupců zaměstnanců na záležitosti společnosti prostřednictvím:
- práva volit nebo jmenovat některé členy dozorčího nebo správního orgánu společnosti nebo
- práva doporučovat nebo zamítat jmenování některých nebo všech členů dozorčího nebo správního orgánu společnosti.
ODDÍL II
POSTUP VYJEDNÁVÁNÍ
Článek 3
Vytvoření zvláštního vyjednávacího výboru
1. Pokud řídící nebo správní orgány zúčastněných společností vypracují plán na založení SE, učiní co nejdříve po zveřejnění návrhu podmínek fúze nebo vytvoření holdingové společnosti nebo po dohodnutí plánu vytvořit dceřinou společnost nebo plánu na přeměnu na SE nezbytné kroky, včetně poskytnutí informací o totožnosti zúčastněných společností, dotyčných dceřiných společností nebo závodů a o počtu jejich zaměstnanců, pro zahájení jednání se zástupci zaměstnanců společností o úpravách zapojení zaměstnanců v SE.
2. Za tímto účelem se zřizuje zvláštní vyjednávací výbor zastupující zaměstnance zúčastněných společností a dotyčných dceřiných společností nebo závodů v souladu s těmito ustanoveními:
a) Při volbě nebo jmenování členů zvláštního vyjednávacího výboru musí být zajištěno,
i) aby tito členové byli zvoleni nebo jmenováni v poměru k počtu zaměstnanců, které zaměstnávají zúčastněné společnosti a dotyčné dceřiné společnosti a závody v každém členském státě, tak, že se pro každý členský stát přidělí jedno křeslo na podíl zaměstnanců zaměstnaných ve zmíněném členském státě rovnající se 10 % nebo zlomku tohoto procenta z celkového počtu zaměstnanců zaměstnaných zúčastněnými společnostmi a dotyčnými dceřinými společnostmi nebo závody ve všech členských státech dohromady;
ii) aby v případě SE vytvořené fúzí bylo přítomno tolik dalších doplňujících členů z každého členského státu, kolik je zapotřebí k zajištění toho, aby zvláštní vyjednávací výbor zahrnoval nejméně jednoho člena zastupujícího každou zúčastněnou společnost, která je v uvedeném členském státě zapsána do rejstříku a má zde zaměstnance a která má zaniknout jako samostatná právnická osoba v důsledku zapsání SE do rejstříku, pokud
- počet těchto doplňujících členů nepřekračuje 20 % počtu členů jmenovaných na základě bodu i) a
- složení zvláštního vyjednávacího výboru nepovede ke dvojímu zastoupení dotyčných zaměstnanců.
Pokud je počet těchto společností vyšší než počet doplňujících členů podle prvního pododstavce, přidělí se tato doplňující křesla společnostem v různých členských státech v sestupném pořadí podle počtu zaměstnanců, které zaměstnávají.
b) Členské státy stanoví způsob, který má být použit pro volbu nebo jmenování členů zvláštního vyjednávacího výboru, kteří mají být zvoleni nebo jmenováni na jejich území.
Přijmou nezbytná opatření k zajištění, aby, je-li to možné, tito členové zahrnovali nejméně jednoho zástupce z každé zúčastněné společnosti, která má zaměstnance v dotyčném členském státě.
Tato opatření nesmějí zvyšovat celkový počet členů.
Členské státy mohou stanovit, že mezi těmito členy mohou být zástupci odborových svazů, a to i ti, kteří nejsou zaměstnanci zúčastněné společnosti nebo dotyčné dceřiné společnosti nebo závodu.
Aniž jsou dotčeny vnitrostátní právní předpisy nebo zvyklosti stanovící prahové hodnoty pro vytvoření zastupujícího orgánu, stanoví členské státy, že zaměstnanci společností nebo závodů, ve kterých nezávisle na jejich vůli nepůsobí žádní zástupci zaměstnanců, mají právo volit nebo jmenovat členy zvláštního vyjednávacího výboru.
3. Zvláštní vyjednávací výbor a příslušné orgány zúčastněných společností stanoví písemnou dohodou úpravu zapojení zaměstnanců v SE.
Za tímto účelem příslušné orgány zúčastněných společností uvědomí zvláštní vyjednávací výbor o plánu založit SE a o skutečném průběhu zakládání až do okamžiku zápisu SE do rejstříku.
4. S výhradou odstavce 6 přijímá zvláštní vyjednávací výbor rozhodnutí nadpoloviční většinou svých členů za předpokladu, že tato většina zastupuje rovněž nadpoloviční většinu zaměstnanců.
Každý člen má jeden hlas.
Vede-li však výsledek jednání k omezení práv na účast, jsou většinou požadovanou pro schválení této dohody hlasy dvou třetin členů zvláštního vyjednávacího výboru, kteří zastupují nejméně dvě třetiny zaměstnanců, a tato většina musí zahrnovat hlasy členů, kteří zastupují zaměstnance zaměstnané nejméně ve dvou členských státech, a to
- v případě SE, která má být založena fúzí, pokud se účast vztahuje na nejméně 25 % z celkového počtu zaměstnanců zúčastněných společností nebo
- v případě SE, která má být založena vytvořením holdingové společnosti nebo dceřiné společnosti, pokud se účast vztahuje na nejméně 50 % z celkového počtu zaměstnanců zúčastněných společností.
Omezením práv na účast se rozumí podíl členů orgánů SE ve smyslu čl. 2 písm. k), který je nižší než nejvyšší podíl existující v zúčastněných společnostech.
5. Za účelem jednání může zvláštní vyjednávací výbor požádat odborníky podle svého výběru, například zástupce příslušných odborových svazů na úrovni Společenství, aby mu byli nápomocni.
Tito odborníci se mohou na žádost zvláštního vyjednávacího výboru účastnit zasedání jako poradci, je-li to vhodné na podporu celistvosti a soudržnosti na úrovni Společenství.
Zvláštní vyjednávací výbor se může rozhodnout informovat o zahájení jednání zástupce vhodných externích organizací včetně odborových svazů.
6. Zvláštní vyjednávací výbor může rozhodnout níže uvedenou většinou hlasů o nezahájení jednání nebo ukončení již zahájených jednání a o použití úpravy o informování a projednání se zaměstnanci platné v členských státech, ve kterých má SE zaměstnance.
Tímto rozhodnutím se zastavuje postup k uzavření dohody uvedené v článku 4. Je-li přijato takovéto rozhodnutí, ustanovení přílohy se nepoužijí.
Většinou požadovanou k rozhodnutí o nezahájení nebo ukončení jednání jsou hlasy dvou třetin členů, kteří zastupují nejméně dvě třetiny zaměstnanců, a tato většina musí zahrnovat hlasy členů, kteří zastupují zaměstnance zaměstnané v nejméně dvou členských státech.
V případě SE založené přeměnou se tento odstavec nepoužije, je-li ve společnosti, která má být přeměněna, zavedena účast.
Zvláštní vyjednávací výbor se znovu svolává na písemnou žádost nejméně 10 % zaměstnanců SE, jejích dceřiných společností a závodů, nebo jejich zástupců nejdříve dva roky po výše uvedeném rozhodnutí, ledaže se strany usnesly znovu zahájit jednání dříve.
Rozhodne-li se zvláštní vyjednávací výbor znovu zahájit jednání s vedením společnosti, avšak při těchto jednáních není dosaženo dohody, ustanovení přílohy se nepoužijí.
7. Veškeré výdaje související s činností zvláštního vyjednávacího výbor a obecně s vyjednáváním hradí zúčastněné společnosti, aby zvláštní vyjednávací výbor mohl provádět své úkoly náležitým způsobem.
V souladu s touto zásadou mohou členské státy stanovit rozpočtová pravidla pro financování činnosti zvláštního vyjednávacího výboru.
Tato pravidla mohou zejména omezit hrazení nákladů pouze na jednoho odborníka.
Článek 4
Obsah dohody
1. Příslušné orgány zúčastněných společností a zvláštní vyjednávací výbor musí jednat v duchu spolupráce, aby dosáhly dohody o úpravě pro zapojení zaměstnanců v SE.
2. Aniž je dotčena autonomie stran a s výhradou odstavce 4, stanoví dohoda mezi příslušnými orgány zúčastněných společností a zvláštním vyjednávacím výborem podle odstavce 1:
a) oblast působnosti dohody;
b) složení, počet členů a rozdělení křesel zastupujícího orgánu, který je partnerem pro vyjednávání příslušného orgánu SE v souvislosti s úpravami informování a projednání se zaměstnanci SE a jejích dceřiných společností a závodů;
c) pravomoci a postup informování a projednání se zastupujícím orgánem;
d) četnost zasedání zastupujícího orgánu;
e) finanční a hmotné prostředky, které je třeba zastupujícímu orgánu poskytnout;
f) rozhodnou-li se strany v průběhu jednání zavést jeden nebo více postupů pro informování a projednání namísto zřízení zastupujícího orgánu, úpravy pro provádění těchto postupů;
g) rozhodnou-li se strany v průběhu jednání zavést úpravu pro účast, obsah této úpravy včetně (případně) počtu členů v správním nebo dozorčím orgánu SE, které jsou zaměstnanci oprávněni volit, jmenovat, doporučovat nebo zamítat, postupy pro volby, jmenování, doporučování nebo zamítání těchto členů zaměstnanci a jejich práva;
h) den vstupu dohody v platnost a doba jejího trvání, případy, ve kterých by měla být dohoda znovu sjednána, a postup pro nové jednání.
3. Není-li v dohodě stanoveno jinak, nepodléhá dohoda referenčním ustanovením uvedeným v příloze.
4. Aniž je dotčen čl. 13 odst. 3 písm. a), musí dohoda v případě SE založené přeměnou zajistit přinejmenším stejnou úroveň všech podmínek zapojení zaměstnanců, jaká existuje ve společnosti, jež má být přeměněna na SE.
Článek 5
Doba trvání vyjednávání
1. Jednání se zahajují, jakmile je zřízen zvláštní vyjednávací výbor, a mohou trvat až šest měsíců.
2. Strany se mohou společně dohodnout na prodloužení jednání nad dobu uvedenou v odstavci 1, a to až na dobu jednoho roku od zřízení zvláštního vyjednávacího výboru.
Článek 6
Právní předpisy uplatňované na postup vyjednávání
Není-li v této směrnici stanoveno jinak, uplatňují se na postup vyjednávání podle článku 3 až 5 právní předpisy členského státu, ve kterém bude mít SE své sídlo.
Článek 7
Referenční ustanovení
1. K dosažení cíle uvedeného v článku 1 stanoví členské státy, aniž je dotčen níže uvedený odstavec 3, referenční ustanovení pro zapojení zaměstnanců, která musí být v souladu s ustanoveními uvedenými v příloze.
Referenční ustanovení stanovená právními předpisy členského státu, ve kterém má mít SE sídlo, se uplatňují ode dne zápisu SE do rejstříku, pokud
a) se strany takto dohodly nebo
b) ve lhůtě stanovené v článku 5 nebyla uzavřena dohoda a
- příslušný orgán každé zúčastněné společnosti se rozhodl přijmout uplatnění referenčních ustanovení ve vztahu k SE, a tím pokračovat v postupu k zápisu SE do rejstříku a
- zvláštní vyjednávací výbor nepřijal rozhodnutí podle čl. 3 odst. 6.
2. Kromě toho se referenční ustanovení stanovená vnitrostátními právními předpisy členského státu, ve kterém má být SE zapsána do rejstříku, uplatňují v souladu s částí 3 přílohy pouze:
a) v případě SE založené přeměnou, jestliže se na společnost přeměněnou na SE vztahovaly předpisy členského státu týkající se účasti zaměstnanců ve správním nebo dozorčím orgánu;
b) v případě SE založené fúzí:
- uplatňovala-li se před zápisem SE do rejstříku jedna nebo více forem účasti zaměstnanců v jedné nebo více zúčastněných společnostech zahrnujících nejméně 25 % z celkového počtu zaměstnanců ve všech zúčastněných společnostech nebo
- uplatňovala-li se před zápisem SE do rejstříku jedna nebo více forem účasti zaměstnanců v jedné nebo více zúčastněných společnostech zahrnujících méně než 25 % z celkového počtu zaměstnanců ve všech zúčastněných společnostech a pokud takto rozhodl zvláštní vyjednávací výbor;
c) v případě SE založené zřízením holdingové společnosti nebo dceřiné společnosti:
- uplatňovala-li se před zápisem SE do rejstříku jedna nebo více forem účasti zaměstnanců v jedné nebo více zúčastněných společnostech zahrnujících nejméně 50 % z celkového počtu zaměstnanců ve všech zúčastněných společnostech nebo
- uplatňovala-li se před zápisem SE do rejstříku jedna nebo více forem účasti zaměstnanců v jedné nebo více zúčastněných společnostech zahrnujících méně než 50 % z celkového počtu zaměstnanců ve všech zúčastněných společnostech a pokud takto rozhodl zvláštní vyjednávací výbor.
Jestliže se v různých zúčastněných společnostech používala více než jedna forma účasti zaměstnanců, rozhodne zvláštní vyjednávací výbor, která z těchto forem musí být zavedena v SE.
Členské státy mohou stanovit pravidla použitelná v případě, nebylo-li v této otázce pro SE zapsanou do rejstříku na jejich území přijato rozhodnutí.
Zvláštní vyjednávací výbor uvědomí příslušné orgány zúčastněných společností o rozhodnutích přijatých podle tohoto odstavce.
3. Členské státy mohou stanovit, že referenční ustanovení v části 3 přílohy se nepoužijí v případě uvedeném v odst. 2 písm. b).
ODDÍL III
RŮZNÁ USTANOVENÍ
Článek 8
Mlčenlivost a důvěrnost informací
1. Členské státy stanoví, že členové zvláštního vyjednávacího výboru nebo zastupujícího orgánu a odborníci, kteří jsou jim nápomocni, nejsou oprávněni poskytovat třetím osobám informace, které jim byly sděleny jako důvěrné.
Totéž platí pro zástupce zaměstnanců v rámci postupu informování a projednání.
Tato povinnost trvá bez ohledu na místo, kde se dotyčná osoba nachází, i po uplynutí jejího funkčního období.
2. Každý členský stát stanoví, že dozorčí nebo správní orgán SE nebo orgán zúčastněné společnosti se sídlem na jeho území nejsou ve zvláštních případech a za podmínek a omezení určených vnitrostátními právními předpisy povinny podávat informace, pokud jsou takové povahy, že by jejich zveřejnění mohlo podle objektivních kritérií vážně ohrozit nebo poškodit fungování SE (nebo případně zúčastněné společnosti) nebo jejích dceřiných společností a závodů.
Členský stát může toto osvobození podmínit předchozím správním nebo soudním schválením.
3. Každý členský stát může přijmout zvláštní ustanovení pro SE usazené na jeho území, které přímo a převážně sledují cíl ideologického směrování týkající se informování o názorech a jejich vyjadřování, za podmínky, že ke dni přijetí této směrnice jsou tato zvláštní ustanovení již obsažena ve vnitrostátních právních předpisech.
4. Při uplatňování odstavců 1, 2 a 3 stanoví členské státy správní nebo soudní řízení o opravném prostředku, která mohou zahájit zástupci zaměstnanců, pokud dozorčí nebo správní orgán SE nebo zúčastněné společnosti vyžadují důvěrnost informací nebo odmítají informace poskytnout.
Tato řízení mohou zahrnovat řízení určená pro zachování důvěrnosti dotyčných informací.
Článek 9
Fungování zastupujícího orgánu a postup informování zaměstnanců a projednání se zaměstnanci
Příslušný orgán SE a zastupující orgán pracují v duchu spolupráce při dodržování vzájemných práv a povinností.
Totéž platí pro spolupráci mezi dozorčím nebo správním orgánem SE a zástupci zaměstnanců v rámci postupu informování zaměstnanců a projednání se zaměstnanci.
Článek 10
Ochrana zástupců zaměstnanců
Členové zvláštního vyjednávacího výboru, členové zastupujícího orgánu, zástupci zaměstnanců vykonávající funkce v rámci postupu informování zástupců zaměstnanců a projednání se zástupci zaměstnanců v dozorčím nebo správním orgánu SE, kteří jsou zaměstnanci SE, jejích dceřiných společností nebo závodů nebo zúčastněných společností, požívají při výkonu svých funkcí stejné ochrany a záruk jako zástupci zaměstnanců podle vnitrostátních právních předpisů nebo zvyklostí uplatňovaných zemí zaměstnání.
To se týká zejména účasti na schůzích zvláštního vyjednávacího výboru nebo zastupujícího orgánu, na všech ostatních schůzích pořádaných v rámci dohody uvedené v čl. 4 odst. 2 písm. f) nebo na schůzích správního nebo dozorčího orgánu, jakož i vyplácení mezd členům, kteří jsou zaměstnanci zúčastněné společnosti nebo SE, jejích dceřiných společností nebo závodů, po dobu nepřítomnosti nezbytnou k výkonu jejich funkcí.
Článek 11
Zneužití postupů
Členské státy přijmou v souladu s právem Společenství příslušná opatření zaměřená na předcházení zneužití SE k odnětí práv zaměstnanců na zapojení nebo k odpírání těchto práv.
Článek 12
Dodržování směrnice
1. Každý členský stát zajistí, aby vedení závodů SE a dozorčí nebo správní orgány dceřiných společností a zúčastněných společností, které se nacházejí na jeho území, a zástupci zaměstnanců nebo případně zaměstnanci dodržovali povinnosti stanovené touto směrnicí, bez ohledu na to, zda má SE sídlo na jeho území.
2. Členské státy přijmou vhodná opatření pro případ nedodržování této směrnice; zejména zajistí, aby byla k dispozici správní nebo soudní řízení, která umožní splnění povinností vyplývajících z této směrnice.
Článek 13
Vztah mezi touto směrnicí a jinými ustanoveními
1. Je-li SE podnikem působícím na území Společenství nebo řídícím podnikem skupiny podniků působící na území Společenství ve smyslu směrnice 94/45/ES nebo směrnice 97/74/ES [6], kterou se rozšiřuje oblast působnosti uvedené směrnice na Spojené království, neuplatňují se na ně ani na jejich dceřiné společnosti ustanovení těchto směrnic a vnitrostátní právní předpisy přijaté k jejich provedení.
Rozhodne-li se však zvláštní vyjednávací výbor v souladu s čl. 3 odst. 6 nezahájit jednání nebo ukončit již zahájená jednání, použije se směrnice 94/45/ES nebo směrnice 97/74/ES a vnitrostátní právní předpisy přijaté k jejich provedení.
2. Ustanovení o účasti zaměstnanců v orgánech společnosti podle vnitrostátních právních předpisů nebo zvyklostí s výjimkou těch, kterými se provádí tato směrnice, se nepoužijí na společnosti založené v souladu s nařízením (ES) č. 2157/2001, na které se vztahuje tato směrnice.
3. Touto směrnicí nejsou dotčena:
a) stávající práva zaměstnanců na zapojení podle vnitrostátních právních předpisů nebo zvyklostí v členských státech, která náležejí zaměstnancům SE a jejich dceřiných společností nebo závodů, s výjimkou účasti v orgánech SE;
b) ustanovení o účasti v orgánech podle vnitrostátních právních předpisů nebo zvyklostí a uplatňovaných na dceřiné společnosti SE.
4. K zachování práv uvedených v odstavci 3 mohou členské státy přijmout nezbytná opatření, aby i po zápisu SE do rejstříku byly zachovány struktury zastoupení zaměstnanců v zúčastněných společnostech, které mají zaniknout jako samostatné právnické osoby.
Článek 14
Závěrečná ustanovení
1. Členské státy přijmou právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 8. října 2004 nebo zajistí, aby nejpozději k uvedenému dni sociální partneři zavedli nezbytná opatření prostřednictvím dohod; členské státy musí přijmout veškerá nezbytná opatření, která jim umožní kdykoli zajistit výsledky uložené touto směrnicí.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 15
Přezkum Komisí
Nejpozději do 8. října 2007 Komise přezkoumá po konzultaci členských států a sociálních partnerů na úrovni Společenství postupy pro uplatňování této směrnice, aby Radě případně navrhla potřebné změny.
Článek 16
Vstup v platnost
Tato směrnice vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Směrnice Komise 2001/87/ES
ze dne 12. října 2001,
kterou se mění příloha I směrnice Rady 91/414/EHS o uvádění přípravků na ochranu rostlin na trh za účelem zařazení účinných látek acibenzolar-s-methyl, cyklanilid, fosforečnan železitý, pymetrozin a pyraflufen-ethyl
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 91/414/EHS ze dne 15. července 1991 o uvádění přípravků na ochranu rostlin na trh [1], naposledy pozměněnou směrnicí Komise 2001/49/ES [2], a zejména na čl. 6 odst. 1 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
6 odst. 2 směrnice 91/414/EHS (dále jen "směrnice") obdržela Francie dne 15. října 1996 od společnosti Novartis (nyní Syngenta) žádost o zařazení účinné látky acibenzolar-s-methyl (CGA 245704) do přílohy I směrnice.
Komise ve svém rozhodnutí 97/865/ES [3] potvrdila, že předložená dokumentace je úplná, tzn. že v zásadě splňuje požadavky na údaje a informace stanovené v příloze II a III směrnice.
(2) Řecko dne 27. března 1996 obdrželo podobnou žádost od společnosti Rhône Poulenc Agrochemie SA (nyní Aventis CropScience) týkající se cyklanilidu (RPA 090946).
Tato žádost byla prohlášena za úplnou rozhodnutím Komise 97/137/ES [4].
(3) Dne 27. srpna 1998 obdrželo Německo žádost od společnosti W. Neudorff GmbH KG týkající se fosforečnanu železitého.
Tato žádost byla prohlášena za úplnou rozhodnutím Komise 1999/43/ES [5].
(4) Německo rovněž obdrželo dne 4. září 1996 žádost od společnosti Novartis týkající se pymetrozinu (CGA 215944).
Rozhodnutím Komise 97/865/ES byla tato žádost prohlášena za úplnou.
(5) Dne 16. června 1997 obdržela Belgie žádost od společnosti Nihon Nohyaku Co. Ltd týkající se paraflufen-ethylu.
Tato žádost byla prohlášena za úplnou rozhodnutím Komise 98/242/ES [6].
(6) Účinky těchto pěti účinných látek na lidské zdraví a na životní prostředí byly posouzeny podle čl. 6 odst.
2 a 4 směrnice pro použití navrhovaná příslušným žadatelem. Členské státy jmenované zpravodajem předložily Komisi návrhy hodnotících zpráv o těchto látkách, a to dne 17. prosince 1998 (acibenzolar-s-methyl), 11. února 1998 (cyklanilid), 30. července 1999 (fosforečnan železitý), 28. května 1998 (pymetrozin) a 8. července 1999 (pyraflufen-ethyl).
(7) Návrhy hodnotících zpráv byly přezkoumány členskými státy a Komisí v rámci Stálého rostlinolékařského výboru.
Tato přezkoumání byla dokončena dne 29. června 2001 formou jednotlivých zpráv Komise o přezkoumání acibenzolar-s-methylu, cyklanilidu, fosforečnanu železitého, pymetrozinu a pyraflufen-ethylu.
(8) Dokumentační soubory a informace z každého přezkoumání byly rovněž předloženy Vědeckému výboru pro rostliny.
Pokud jde o acibenzolar-s-methyl a fosforečnan železitý, nebyly výboru předloženy žádné zvláštní dotazy.
Výbor dospěl k názoru, že neexistují žádné připomínky, které si přeje vznést v souvislosti se zařazením těchto účinných látek do přílohy I směrnice [7].
Výbor poznamenal, že tato skutečnost pouze znamená, že neexistují zřejmé důvody k tomu, aby bylo nutné záležitost komentovat.
(9) Ve svém stanovisku [8] týkajícím se cyklanilidu předložil výbor svoji interpretaci určitých účinků pozorovaných na myších a na králících a doporučil znovu posoudit odbourávání půdního metabolitu 2,4-dichloranilinu.
Doporučení výboru byla zohledněna.
(10) Ve svém stanovisku [9] týkajícím se pymetrozinu výbor posoudil určité účinky v souvislosti se stanovením přijatelného denního příjmu a akutní referenční dávky pro spotřebitele.
(11) Ve svém stanovisku [10] týkajícím se pyraflufen-ethylu výbor dospěl k závěru, že u mateřské sloučeniny a jejích produktů rozkladu existuje obecně zanedbatelné riziko kontaminace podzemních vod.
Za extrémních podmínek by však měl být osud určitých produktů rozkladu pečlivě posuzován.
(12) Z různých provedených zkoumání vyplynulo, že přípravky na ochranu rostlin obsahující dotyčné účinné látky obecně mohou splňovat požadavky stanovené v čl. 5 odst. 1 písm. a) a b) a v odst. 3 směrnice, zejména pokud jde o použití, která byla zkoumána a podrobně popsána ve zprávách Komise o přezkoumání. Je proto vhodné zařadit tyto účinné látky do přílohy I směrnice, aby bylo zajištěno, že ve všech členských státech budou povolení přípravků na ochranu rostlin obsahujících dotyčné účinné látky udělována v souladu s ustanoveními směrnice.
(13) Po zařazení účinné látky je nezbytné poskytnout členským státům přiměřenou lhůtu, aby provedly ustanovení směrnice o přípravcích na ochranu rostlin obsahujících acibenzolar-s-methyl, cyklanilid, fosforečnan železitý, pymetrozin nebo pyraflufen-ethyl, a zejména aby v této lhůtě přezkoumaly stávající dočasná povolení nebo aby nejpozději do uplynutí této lhůty udělily nová povolení v souladu s ustanoveními směrnice.
Delší období může být vyžadováno také pro přípravky na ochranu rostlin obsahující některou z dotyčných účinných látek a další účinné látky uvedené v příloze I.
(14) Zpráva o přezkoumání je nezbytná k tomu, aby členské státy správně uplatnily příslušné části jednotných zásad stanovených v příloze VI směrnice tam, kde tyto zásady odkazují na zhodnocení údajů předložených za účelem zařazení účinné látky do přílohy I směrnice.
Je proto vhodné stanovit, že konečné znění zpráv o přezkoumání (s výjimkou důvěrných informací ve smyslu článku 14 směrnice) musí být trvale k dispozici u členských států nebo že jimi musí být zpřístupněno k nahlédnutí všem zúčastněným stranám.
Pokud by bylo nutné zprávu o přezkoumání aktualizovat, aby byl zohledněn technický a vědecký vývoj, bylo by zároveň nezbytné změnit v souladu se směrnicí podmínky pro zařazení dané účinné látky do přílohy I směrnice.
(15) Opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Stálého rostlinolékařského výboru,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Tabulka v příloze I směrnice 91/414/EHS se mění v souladu s přílohou této směrnice.
Článek 2
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 31. března 2002.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Pokud jde o hodnocení a rozhodování podle jednotných zásad stanovených v příloze VI směrnice 91/414/EHS na základě dokumentace splňující požadavky přílohy III uvedené směrnice, se však doba uvedená v odstavci 1 prodlužuje pro stávající dočasná povolení přípravků na ochranu rostlin obsahujících acibenzolar-s-methyl, cyklanilid, fosforečnan železitý, pymetrozin nebo pyraflufen-ethyl do 31. března 2003.
3. U přípravků na ochranu rostlin obsahujících acibenzolar-s-methyl, cyklanilid, fosforečnan železitý, pymetrozin nebo pyraflufen-ethyl spolu s jinou účinnou látkou uvedenou v příloze I směrnice 91/414/EHS se však doba uvedená v odstavci 1 prodlužuje v případě, že v ustanoveních směrnice, kterou se mění příloha I směrnice 91/414/EHS za účelem zařazení dané účinné látky, je stanovena delší prováděcí lhůta.
4. Členské státy trvale zpřístupní zprávy o přezkoumání acibenzolar-s-methylu, cyklanilidu, fosforečnanu železitého, pymetrozinu a pyraflufen-ethylu (s výjimkou důvěrných informací ve smyslu článku 14 směrnice) všem zúčastněným stranám nebo jim je poskytnou k nahlédnutí na zvláštní žádost.
Článek 3
Tato směrnice vstupuje v platnost dnem 1. listopadu 2001.
Článek 4
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady 2001/88/ES
ze dne 23. října 2001,
kterou se mění směrnice 91/630/EHS, kterou se stanoví minimální požadavky pro ochranu prasat
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 37 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
po projednání s Výborem regionů,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Protokol o ochraně a dobrých životních podmínkách zvířat připojený ke Smlouvě vyžaduje, aby Společenství a členské státy věnovaly při formulaci a provádění zemědělské politiky Společenství patřičnou pozornost požadavkům týkajícím se dobrých životních podmínek zvířat a přitom respektovaly právní nebo správní předpisy a zvyklosti členských států týkající se zejména náboženských obřadů, kulturních tradic a regionálního kulturního dědictví.
(2) Komise podle článku 6 směrnice Rady 91/630/EHS [4] předložila zprávu o systémech intenzivního odchovu prasat, ve které vzala v úvahu zejména dobré životní podmínky prasnic chovaných v zařízeních s různým stupněm omezení pohybu a ve skupinách, a předložila návrhy na úpravu příslušných pravidel.
(3) Prasata jako zvířata jsou zahrnuta do seznamu produktů stanovených v příloze I Smlouvy;
(4) Závěry stanoviska Vědeckého veterinárního výboru ze dne 30. září 1997 uvádějí, že prasata by měla mít vytvořené podmínky odpovídající jejich etologickým potřebám a že se jejich dobré životní podmínky zdají být ohroženy silným omezením prostoru.
(5) Je-li prasnicím umožněn volný pohyb a rozmanité prostředí, dávají přednost sociálnímu kontaktu s ostatními prasaty.
Nynější praxi chovu prasnic v trvalém omezení pohybu je proto třeba zakázat.
Je však třeba poskytnout producentům prasat dostatečný čas k provedení potřebných strukturálních změn v jejich produkčních zařízeních.
(6) Je třeba zachovat rovnováhu mezi různými hledisky, která musí být brána v úvahu, jako je hledisko dobrých životních podmínek zvířat včetně zdravotních, hospodářských a sociálních důvodů a také vliv na životní prostředí.
(7) Je vhodné, aby Komise předložila novou zprávu, která vezme v úvahu další výzkum a praktické zkušenosti vedoucí k dalšímu zlepšení dobrých životních podmínek prasat, zejména pokud jde o hlediska nezahrnutá ve směrnici 91/630/EHS.
(8) Opatření nezbytná k provádění směrnice 91/630/EHS musí být přijata v souladu s rozhodnutím Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [5],
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 91/630/EHS se mění takto:
1. Článek 3 se nahrazuje tímto:
"Článek 3 Členské státy zajistí, aby:
1. všechna hospodářství splňovala tyto požadavky:
a) využitelná volná podlahová plocha pro každé odstávče nebo chovného běhouna a prase ve výkrmu chované ve skupině, s výjimkou zapuštěných prasniček a prasnic, musí činit minimálně: Pro živou hmotnost (v kg) _BAR_ m2 _BAR_
do 10 _BAR_ 0,15 _BAR_ od 10 do 20 _BAR_ 0,20 _BAR_
nad 110 _BAR_ 1,00 _BAR_ b) pro zapuštěné prasničky a/nebo prasnice chované ve skupinách musí činit celková využitelná podlahová plocha pro každou zapuštěnou prasničku nejméně 1,64 m2 a pro každou prasnici nejméně 2,25 m2.
Jsou-li tato zvířata chována ve skupinách po méně než 6 kusech, musí být celková využitelná podlahová plocha zvětšena o 10 %.
Jsou-li tato zvířata chována ve skupinách po 40 nebo více kusech, celková využitelná podlahová plocha může být zmenšena o 10 %;
2. podlahy musí splňovat tyto požadavky:
a) pro zapuštěné prasničky a březí prasnice: část plochy požadované v odst. 1 písm. b) rovnající se nejméně 0,95 m2 na prasničku a nejméně 1,3 m2 na prasnici musí být tvořena souvislou pevnou podlahou, z níž je pro odtokové otvory vyhrazeno maximálně 15 %;
b) jsou-li pro prasata chovaná ve skupinách použity betonové roštové podlahy:
i) maximální šíře mezer mezi roštnicemi musí být:
- 11 mm pro selata,
- 14 mm pro odstávčata,
- 18 mm pro chovné běhouny a prasata ve výkrmu,
- 20 mm pro zapuštěné prasničky a prasnice;
ii) minimální šířka roštnice (nášlapné plochy roštu) musí být:
- 50 mm pro selata do odstavu a odstávčata
- 80 mm pro chovné běhouny a prasata ve výkrmu, zapuštěné prasničky a pro prasnice;
3. nové stavby nebo úpravy zařízení pro vazné ustájení prasnic nebo prasniček jsou zakázány.
Od 1. ledna 2006 bude použití postrojů pro prasnice a prasničky zakázáno;
4. a) prasnice a prasničky se během období, které začíná 4 týdny po zapuštění a končí 1 týden před očekávaným porodem, chovají ve skupinách.
Kotec, ve kterém je skupina chována, musí mít strany delší než 2,8 m.
Je-li ve skupině chováno méně než 6 zvířat, kotec, ve kterém je skupina chována, musí mít strany delší než 2,4 m;
b) odchylně od ustanovení a) mohou být prasnice a prasničky chované v hospodářstvích s méně než 10 prasnicemi ustájeny během období uvedeného v písmenu a) jednotlivě za předpokladu, že se v kotcích mohou snadno otočit;
5. aniž jsou dotčeny požadavky stanovené v příloze, prasnice a prasničky musí mít stálý přístup k manipulovatelnému materiálu, který splňuje alespoň příslušné požadavky uvedené přílohy;
6. prasnice a prasničky chované ve skupinách musí být krmeny s využitím systému, který zajistí, aby každé jednotlivé zvíře mohlo přijmout dostatečné množství potravy, i když jsou přítomni konkurenti soutěžící o potravu;
7. za účelem nasycení a uspokojení jejich potřeby žvýkat musí všechny zaprahlé březí prasnice a prasničky dostávat dostatečné množství objemného krmiva nebo krmiva s vysokým obsahem vlákniny jakož i energeticky vydatné krmivo;
8. prasata chovaná ve skupinách, která jsou výjimečně agresivní, dále ta, která byla napadena jinými prasaty nebo která jsou nemocná nebo poraněná, mohou být dočasně umístěna v samostatných kotcích.
V tomto případě musí použitý samostatný kotec umožňovat zvířeti snadné otáčení, pokud to není s rozporu se specifickým veterinárním doporučením;
9. od 1. ledna 2003 se ustanovení stanovená v odst. 1 písm. b), v odstavcích 2, 4, 5 a v poslední větě odstavce 8 použijí na všechna hospodářství nově postavená nebo rekonstruovaná a/nebo uvedená poprvé do provozu po uvedeném datu.
Od 1. ledna 2013 se tato ustanovení použijí na všechna hospodářství.
Ustanovení bodu 4 písm. a) se nepoužijí na hospodářství s méně než deseti prasnicemi."
2. Vkládá se nový článek, který zní:
"Článek 5a Členské státy zajistí, aby:
1. každá osoba, která zaměstnává nebo najímá osoby k ošetřování prasat, zajistila, že osoba ošetřující zvířata obdržela pokyny a poučení o příslušných ustanoveních článku 3 a přílohy;
2. byly k dispozici příslušné školící kurzy.
Tyto kurzy se musí zejména zaměřit na hlediska dobrých životních podmínek zvířat."
3. Článek 6 se nahrazuje tímto: "Článek 6
1. Komise předloží Radě pokud možno do 1. ledna 2005 a v každém případě do 1. července 2005 zprávu vypracovanou na základě stanoviska Vědeckého výboru pro otázky zdraví a dobrých životních podmínek zvířat.
Při vypracování této zprávy je třeba vzít v úvahu sociálně-ekonomické důsledky, hygienické důsledky, účinky na životní prostředí a různé klimatické podmínky.
Zpráva musí také vzít v úvahu vývoj postupů a systémů produkce prasat a zpracování masa, které pravděpodobně sníží potřebu využívat chirurgické kastrace.
V případě potřeby musí být Zpráva doprovázena vhodnými legislativními návrhy zabývajícími se účinkem různých typů ustájení a podlah na dobré životní podmínky odstávčat, chovných běhounů a prasat ve výkrmu.
Rada o těchto návrzích usnese kvalifikovanou většinou.
2. Komise nejpozději do 1. ledna 2008 předloží Radě zprávu vypracovanou na základě stanoviska Vědeckého výboru pro otázky zdraví a řádného zacházení se zvířaty.
Tato zpráva musí zahrnovat zejména:
a) účinky hustoty chovu včetně velikosti skupin a metod vytváření skupin zvířat v různých chovných systémech na dobré životní podmínky prasat včetně zdraví;
b) účinek konstrukce stáje a různých typů podlahy na dobré životní podmínky prasat včetně zdraví, s ohledem na různé klimatické podmínky;
c) rizikové faktory spojené s okusováním ocasů a doporučení týkající se potřeby krácení ocasů;
d) další vývoj systémů skupinového ustájení březích prasnic, s přihlédnutím k patologických, zootechnických, fyziologickým a etologickým stránkám různých systémů i jejich účinkům na zdraví zvířat a životní prostředí a k různým klimatickým podmínkám;
e) stanovení požadavků na prostor včetně místa pro připouštění pro jednotlivě ustájené dospělé plemenné kance;
f) další vývoj systémů volného ustájení prasnic na místě určeném pro připouštění a pro prasnice po porodu, které vyhovují potřebě prasnic, aniž ohrožují přežití selat;
g) postoje a chování spotřebitelů vůči vepřovému masu v případě různých úrovní zlepšování dobrých životních podmínek zvířat;
h) sociálně-ekonomické důsledky různých systémů chovu prasat a jejich účinky na ekonomické partnery Společenství.
Ke zprávě mohou být v případě potřeby připojeny vhodné legislativní návrhy."
4. Článek 10 se nahrazuje tímto: "Článek 10
1. Komisi je nápomocen Stálý veterinární výbor zřízený rozhodnutím 68/361/EHS [6] (dále jen "výbor".).
2. V případech, kdy se odkazuje na tento článek, použijí se články 5 a 7 rozhodnutí Rady 1999/468/ES [7].
Doba uvedená v čl. 5 odst. 6 rozhodnutí 1999/468/ES se stanoví na tři měsíce.
3. Výbor přijme svůj jednací řád.".
Článek 2
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. ledna 2003.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 3
Tato směrnice vstupuje v platnost dnem jejího vyhlášení
Směrnice Rady 2001/89/ES
ze dne 23. října 2001
o opatřeních Společenství pro tlumení klasického moru prasat
(Text s významem pro EHP)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 37 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
s ohledem na stanovisko Výboru regionů [4],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) směrnice Rady 80/217/EHS ze dne 22. ledna 1980, kterou se zavádějí opatření Společenství pro tlumení klasického moru prasat [5], byla opakovaně a podstatně změněna; že by nyní, když má být znovu pozměněna, z důvodu jasnosti a účelnosti měla být kodifikována do jediného znění;
(2) jelikož jsou živá zvířata uvedena v příloze I Smlouvy, je jedním z úkolů Společenství ve veterinární oblasti zlepšovat zdravotní stav prasat, a tím podporovat obchod s prasaty a výrobky z vepřového masa pro zajištění rozvoje tohoto sektoru;
(3) v případě vypuknutí klasického moru prasat je nezbytné zavést na úrovni Společenství opatření pro tlumení k dosažení eradikace této nákazy, aby se zajistil rozvoj odvětví chovu prasat a aby se přispělo k ochraně zdraví zvířat v rámci Společenství;
(4) vzplanutí klasického moru prasat může nabýt epizootických rozměrů a vyvolat úmrtnost a poruchy takového rozsahu, který ohrožuje především ziskovost chovu prasat jako celku;
(5) ihned po vzniku podezření na výskyt nákazy je třeba přijmout opatření, aby bylo možno okamžitě a účinně zakročit, jakmile je výskyt nákazy potvrzen, a to včetně depopulace zamořeného hospodářství;
(6) dojde-li k propuknutí nákazy, je rovněž nezbytné zabránit jakémukoli jejímu dalšímu šíření důslednou kontrolou přemísťování zvířat a užívání předmětů, které by mohly být kontaminovány, čištěním a dezinfikováním zamořených prostor, vymezením pásem dozoru a ochranných pásem kolem ohniska nákazy, a v případě nutnosti očkování;
(7) v případě nákazy se očkovaná prasata jevící se jako zdravá mohou stát nositeli viru nákazy a dále ji šířit. Očkování lze proto povolit jen v mimořádných případech;
(8) v souladu se stanoviskem Vědeckého výboru se markerové očkovací látky schopné vyvolat ochrannou imunitu odlišitelnou vhodnými laboratorními testy od imunitní reakce vyvolané přirozenou nákazou volně se vyskytujícím virem, mohou stát užitečným doplňkovým nástrojem tlumení klasického moru prasat v oblastech s velkou hustotou chovu prasat, čímž se zabrání rozsáhlému porážení zvířat.
Proto je vhodné poté, co budou překonána jejich zbývající omezení, vytvořit v rámci Společenství pro tyto rozlišující testy schvalovací postup a zmocnit členské státy k zavádění markerových očkovacích látek v mimořádných situacích;
(9) v případě nákazy divokých prasat je třeba použít speciálních eradikačních opatření;
(10) je třeba zavést ustanovení, jež zaručí užívání harmonizovaných postupů a metod diagnostiky klasického moru prasat, včetně ustavení referenční laboratoře Společenství, a také referenčních laboratoří v členských státech;
(11) je zapotřebí zavést ustanovení k zajištění nezbytné připravenosti k účinnému řešení mimořádných situací v souvislosti s jedním či více ohnisky klasického moru prasat, především zpracováním plánů k jejich tlumení a zřizováním řídících center a odborných skupin;
(12) některá z opatření ve Společenství dosud přijatých pro případ vzplanutí klasického moru prasat v souladu se směrnicí 80/217/EHS je třeba změnit tak, aby zohledňovala vědecký pokrok, vývoj nových diagnostických prostředků a očkovacích látek a zkušenosti získané v důsledku ohnisek klasického moru prasat, jež se v nedávné době vyskytla v zemích Společenství;
(13) zkušenosti ukazují, že krmení prasat kuchyňskými odpady může vytvářet určité riziko šíření viru klasického moru prasat v důsledku nedostatečné účinnosti kontrolních opatření zaměřených na zpracování těchto odpadů.
Než budou dořešena opatření Společenství upravující zpracování těchto odpadů, je vhodné od nynějška zakázat jejich používání jako krmiva pro prasata.
Dále by měl zůstat v platnosti příkaz likvidace kuchyňských odpadů pocházejících z mezinárodních dopravních prostředků z důvodu jejich mimořádné rizikovosti;
(14) pro zajištění návaznosti koordinace diagnostické práce, prováděné pod vedením příslušných národních laboratoří, je třeba potvrdit "Institut für Virologie der Tierärztlichen Hochschule, Hannover" určený rozhodnutím Rady 81/859/EHS [6] jako referenční laboratoř Společenství, a z důvodů právní jistoty by uvedené rozhodnutí mělo být zrušeno;
(15) je třeba zavést opatření, které by prostřednictvím rychlých postupů umožňovalo pozměnit tuto směrnici a její přílohy s ohledem na vývoj vědeckých a technických znalostí;
(16) je třeba přijmout opatření nezbytná k provádění této směrnice v souladu s rozhodnutím Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [7];
(17) tato směrnice nemá vliv na povinnosti členských států, pokud jde o termíny provedení směrnic uvedených v části B přílohy VII,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Cíle
Tato směrnice zavádí minimální opatření Společenství pro tlumení klasického moru prasat.
Článek 2
Definice
Pro účely této směrnice platí následující definice:
a) "prasetem" se rozumí jakékoli zvíře z čeledi prasatovitých (Suidae), včetně divokých prasat;
b) "divokým prasetem" se rozumí prase, které není drženo ani chováno v hospodářství;
c) "hospodářstvím" se rozumí jakýkoli zemědělský či jiný objekt na území členského státu, v němž jsou trvale či dočasně chována či držena prasata.
Tato definice nezahrnuje jatka, dopravní prostředky a ohrazené prostory, v nichž jsou držena divoká prasata a mohou zde být lovena; tyto ohrazené prostory musí mít takovou velikost a členění, jež vylučují použití opatření stanovených v čl. 5 odst.
d) "diagnostickou příručkou" se rozumí diagnostická příručka pro klasický mor prasat, na kterou odkazuje čl. 17 odst. 3;
e) "prasetem podezřelým z nákazy klasickým morem prasat" se rozumí jakékoli prase – živé nebo mrtvé tělo nebo jatečně upravené tělo – s takovými klinickými příznaky nebo postmortálními změnami či reakcemi při laboratorních testech provedených v souladu s diagnostickou příručkou, jež vyvolávají podezření na možný výskyt klasického moru prasat;
f) "případem klasického moru prasat" nebo "prasetem nakaženým klasickým morem prasat" se rozumí jakékoli prase – živé nebo mrtvé tělo nebo jatečně upravené tělo prasete, u něhož:
- byly klinické příznaky nebo postmortální změny klasického moru prasat úředně potvrzeny, nebo
- byl výskyt této nákazy úředně potvrzen na základě laboratorního vyšetření provedeného v souladu s diagnostickou příručkou;
g) "ohniskem nákazy klasického moru prasat" se rozumí hospodářství, v němž byl zjištěn jeden či více případů klasického moru prasat;
h) "primárním ohniskem" se rozumí ohnisko nákazy ve smyslu čl. 2 písm. d) směrnice Rady 82/894/EHS ze dne 22. prosince 1982 o hlášení nákaz zvířat ve Společenství [8];
i) "zamořenou oblastí" se rozumí oblast ve členském státě, v níž po potvrzení jednoho či více případů klasického moru prasat u divokých prasat platí eradikační opatření podle článku 15 nebo 16;
j) "primárním případem klasického moru prasat u divokých prasat" se rozumí jakýkoli případ klasického moru prasat zjištěný u divokých prasat žijících v oblasti, kde nejsou v platnosti žádná opatření podle článku 15 nebo 16;
k) "metapopulací divokých prasat" se rozumí jakákoli skupina či subpopulace divokých prasat s omezenými kontakty s jinými skupinami či subpopulacemi;
l) "vnímavou populací divokých prasat" se rozumí část populace volně žijících prasat, u kterých se nevytvořila imunita vůči viru klasického moru prasat;
m) "vlastníkem" se rozumí kterákoli osoba či osoby, fyzické či právnické, které vlastní prasata nebo jsou pověřeny jejich chovem, bez ohledu na to, zda tak činí za finanční odměnu či nikoli;
n) "příslušným orgánem" se rozumí příslušný orgán ve smyslu čl. 2 odst. 6 směrnice Rady 90/425/EHS ze dne 26. června 1990 o veterinárních a zootechnických kontrolách v obchodu s některými živými zvířaty a produkty uvnitř Společenství s cílem dotvoření vnitřního trhu [9];
o) "úředním veterinárním lékařem" se rozumí veterinární lékař jmenovaný příslušným orgánem členského státu;
p) "zpracováním" se rozumí jeden ze způsobů ošetření rizikového materiálu definovaného v článku 3 směrnice Rady 90/667/EHS [10], který se používá způsobem, jenž zamezuje riziku šíření klasického moru prasat;
q) "kuchyňskými odpady" se rozumějí jakékoli odpady potravin určených pro lidskou spotřebu z restaurací, stravovacích zařízení či kuchyní, včetně průmyslových kuchyní a domácností zemědělců či osob chovajících prasata;
r) "markerovou očkovací látkou" se rozumí očkovací látka, která dokáže vyvolat ochrannou imunitu, jež je prostřednictvím laboratorních testů prováděných v souladu s diagnostickou příručkou odlišitelná od imunitní reakce vyvolané přirozenou nákazou volně se vyskytujícím typem viru;
s) "utracením" se rozumí utracení prasat ve smyslu čl. 2 odst. 6 směrnice Rady 93/119/EHS ze dne 22. prosince 1993 o ochraně zvířat při porážení nebo utrácení [11],
t) "porážkou" se rozumí porážka prasat ve smyslu čl. 2 odst. 7 směrnice 93/119/EHS;
u) "oblastí s vysokou hustotou výskytu prasat" se rozumí jakákoli zeměpisná oblast o poloměru 10 km kolem hospodářství, v níž se nacházejí prasata podezřelá z nákazy či s prokázanou nákazou klasickým morem prasat, kde výskyt prasat přesahuje hustotu 800 prasat na km2; dotyčnéhospodářství se musí nacházet buď v oblasti definované v čl. 2 odst. 2 písm. p) směrnice Rady 64/432/EHS [12], kde hustota prasat chovaných v hospodářstvích přesahuje 300 prasat na km2, anebo ve vzdálenosti menší než 20 km2 od takové oblasti;
v) "kontaktním hospodářstvím" se rozumí objekt, kam klasický mor prasat mohl být zavlečen, ať v důsledku umístění daného hospodářství, pohybu osob, prasat nebo vozidel nebo jakýmkoli jiným způsobem.
Článek 3
Oznamování klasického moru prasat
1. Členské státy zajistí, aby výskyt a podezření na výskyt klasického moru prasat podléhaly okamžité oznamovací povinnosti příslušnému orgánu.
2. Aniž jsou dotčena stávající ustanovení Společenství o oznamování ohnisek nákazy zvířat, členský stát, na jehož území byl klasický mor prasat potvrzen, je povinen:
a) oznámit nákazu a poskytnout Komisi a dalším členským státům v souladu s přílohou I informace ohledně:
- ohnisek nákazy klasickým morem prasat potvrzených v hospodářstvích,
- případů klasického moru prasat potvrzených na jatkách nebo v dopravních prostředcích,
- primárních případů klasického moru prasat potvrzených u divokých prasat,
- výsledků epizootologického šetření provedeného v souladu s článkem 8;
b) poskytnout Komisi a dalším členským státům informace o dalších případech potvrzené nákazy u divokých prasat v oblasti zamořené klasickým morem prasat v souladu s čl. 16 odst. 3 písm. a) a čl. 16 odst. 4.
3. Ustanovení přílohy I lze doplnit či novelizovat postupem podle čl. 26 odst. 2.
Článek 4
Opatření v případě podezření na výskyt klasického moru prasat v hospodářství
1. V případě, že se v hospodářství nachází jedno či více prasat podezřelých z nákazy virem klasického moru prasat, zajistí členské státy, aby příslušný orgán neprodleně zahájil úřední postup šetření, který potvrdí či vyloučí výskyt uvedené nákazy v souladu s postupy popsanými v diagnostické příručce.
Při návštěvě úředního veterinárního lékaře v daném hospodářství se rovněž provede kontrola evidence a identifikačních značek prasat, na něž odkazují články 4 a 5 směrnice Rady 92/102/EHS ze dne 27. listopadu 1992 o identifikaci a evidování zvířat [13].
2. Dojde-li příslušný orgán k závěru, že podezření na výskyt klasického moru prasat v hospodářství nelze vyloučit, nařídí nad uvedeným hospodářstvím úřední dozor, a zejména nařídí:
a) sečtení všech prasat různých kategorií na daném hospodářství, provedení soupisu počtu prasat v každé kategorii, sestavení seznamu počtu kusů již nemocných, uhynulých či podezřelých z nakažení; tento seznam musí být průběžně aktualizován, aby obsahoval počet narozených a uhynulých prasat v průběhu období podezření z nákazy; údaje v tomto seznamu musí být na požádání předloženy a při každé návštěvě je lze kontrolovat;
b) aby všechna prasata v hospodářství byla držena ve svých místech ustájení nebo v jiných prostorách, kde je lze udržet v izolaci;
c) že žádná prasata nesmí do hospodářství vstupovat ani je opouštět.
Příslušný orgán může v případě nutnosti rozšířit zákaz opouštění hospodářství i na jiné druhy zvířat a požadovat použití příslušných opatření k odstranění hlodavců či hmyzu;
d) že bez povolení příslušného orgánu se nesmějí z hospodářství odvážetmrtvá těla;
e) že bez povolení příslušného orgánu se nesmí z hospodářství přepravovat maso, výrobky z vepřového masa, sperma, vajíčka a embrya prasat, krmivo pro zvířata, nástroje, materiály a odpady, u nichž je pravděpodobnost přenosu klasického moru prasat; z hospodářství nesmí být odváženo maso, výrobky z vepřového masa, sperma, vajíčka a embrya pro účely obchodu uvnitř Společenství;
f) že pohyb osob vstupujících do hospodářství nebo je opouštějících podléhá písemnému povolení příslušného orgánu;
g) že pohyb vozidel do hospodářství přijíždějících či z něj odjíždějících podléhá písemnému povolení příslušného orgánu;
h) používání vhodných dezinfekčních prostředků při vstupu a odchodu do/z budov, kde jsou ustájena prasata, a stejně tak v celém hospodářství; kterákoli osoba vstupující do hospodářství s chovem prasat či z něj odcházející se musí podrobit přiměřeným hygienickým opatřením nutným pro snížení rizika šíření viru klasického moru prasat.
Dále nařídí provedení důkladné dezinfekce veškerých dopravních prostředků před opuštěním hospodářství;
i) provedení epizootologického šetření v souladu s článkem 8.
3. Tam, kde to epizootologická situace vyžaduje, a zejména je-li hospodářství s podezřelými prasaty umístěno v oblasti vysokého hustoty výskytu prasat, může příslušný orgán přikročit k těmto opatřením:
5 odst. 1; příslušný orgán však může, pokud usoudí, že to podmínky dovolují, použití těchto opatření omezit pouze na prasata podezřelá z nákazy či infikovaná virem klasického moru prasat a tu část hospodářství, v níž byla držena, pod podmínkou, že jsou tato prasata ustájena, chována a krmena zcela odděleně od ostatních prasat v hospodářství.
V každém případě musí být u utracených prasat odebráno dostatečné množství vzorků, aby bylo možno výskyt viru klasického moru prasat v souladu s diagnostickou příručkou potvrdit nebo vyloučit;
b) kolem hospodářství, na něž odkazuje odstavec 2, může vymezit dočasné ochranné pásmo; na hospodářství s chovem prasat v uvedeném pásmu se použijí některá nebo veškerá opatření uvedená v odstavcích 1 či 2.
4. Opatření stanovená v odstavci 2 se neruší, dokud není podezření na klasický mor prasat úředně vyloučeno.
Článek 5
Opatření v případě potvrzení výskytu klasického moru prasat u prasat chovaných v hospodářství
1. V případě úředního potvrzení výskytu klasického moru prasat v určitém hospodářství zajistí členské státy, aby vedle opatření uvedených v čl. 4 odst. 2 nařídil příslušný orgán toto:
a) všechna prasata v hospodářství musí být neprodleně utracena pod úředním dozorem a to takovým způsobem, jenž vyloučí riziko šíření viru klasického moru prasat během přepravy či utracení;
b) v souladu s diagnostickou příručkou je třeba u utracených prasat odebrat dostatečný počet vzorků, aby bylo možno zjistit, jakým způsobem byl virus klasického moru prasat do hospodářství zavlečen, a dobu, po kterou mohl v hospodářství přetrvávat před oznámením nákazy;
c) mrtvá těla uhynulých nebo utracených prasat musí být zpracována pod úředním dozorem;
d) maso prasat poražených v období mezi pravděpodobným zavlečením nákazy do hospodářství a zavedením úředních opatření je s využitím veškerých možností vysledováno a zpracováno pod úředním dozorem;
e) sperma, vajíčka a embrya prasat přepravených z hospodářství v období mezi pravděpodobným zavlečením nákazy do hospodářství a zavedením úředních opatření jsou vysledována a zničena pod úředním dozorem takovým způsobem, aby se zamezilo riziku šíření viru klasického moru prasat;
f) veškeré látky a odpady, které by mohly být kontaminovány, jako je krmivo, musí být ošetřeny způsobem, jenž zajistí zničení viru klasického moru prasat; veškeré materiály pro jedno použití, jež by mohly být kontaminovány, zejména pak látky používané při porážení, je třeba zlikvidovat způsobem zajišťujícím zničení viru; tato pravidla se použije v souladu s pokyny úředního veterinárního lékaře;
g) po odstranění prasat se budovy sloužící k jejich ustájení, vozidla sloužící k přepravě prasat nebo jejich mrtvých těl a vybavení, stelivo, hnůj a kejda, u nichž existuje pravděpodobnost kontaminace, čistí a dezinfikují, nebo se s nimi naloží v souladu s článkem 12;
h) v případě primárního ohniska nákazy se izolát viru klasického moru prasat podrobí laboratornímu postupu stanovenému v diagnostické příručce, aby byl určen jeho genetický typ;
i) v souladu s článkem 8 se provede epizootologické šetření.
2. V případech, kdy bylo ohnisko potvrzeno v laboratoři, zoologické zahradě, rezervaci zvěře nebo na ohrazeném území, na němž jsou prasata držena pro výzkumné účely či účely související s uchováním druhu nebo uchováním vzácných plemen, může dotyčný členský stát rozhodnout o odchylce od odst. 1 písm. a) a e) za předpokladu, že to neohrozí základní zájmy Společenství.
Takové rozhodnutí neprodleně oznámí Komisi.
Komise ve všech případech neprodleně posoudí situaci s dotyčným členským státem a při nejbližší možné příležitosti ve Stálém veterinárním výboru. V případě nutnosti se přijímají opatření k prevenci šíření nákazy postupem podle v čl.
27 odst. 2, který může zahrnovat nouzové očkování postupem podle článku 19.
Článek 6
Opatření v případě potvrzení výskytu klasického moru prasat v hospodářstvích sestávajících z různých produkčních jednotek
1. V případě potvrzení výskytu klasického moru prasat v hospodářstvích sestávajících z dvou nebo více samostatných produkčních jednotek a z důvodu, aby mohl být dokončen výkrm prasat, může se příslušný orgán rozhodnout odchýlit od ustanovení čl. 5 odst. 1 písm. a), pokud jde o zdravé produkční jednotky prasat v zamořeném hospodářství, za předpokladu, že úřední veterinární lékař potvrdil, že prostorové uspořádání a velikost těchto produkčních jednotek, vzdálenost mezi nimi a činnosti v nich prováděné jsou takové povahy, že tyto produkční jednotky umožňují důsledné oddělení prostorů pro ustájení, ošetřování a krmení, a virus se tudíž nemůže šířit z jedné produkční jednotky do druhé.
2. Pokud je využito odchylky uvedené v odstavci 1, stanoví členské státy prováděcí pravidla jejího používání z hlediska možného poskytnutí veterinárních záruk.
3. Členské státy, které této odchylky využijí, o této skutečnosti neprodleně uvědomí Komisi.
Komise ve všech případech neprodleně posoudí situaci s dotyčným členským státem a při nejbližší možné příležitosti ve Stálém veterinárním výboru.
V případě nutnosti se přijímají opatření k prevenci šíření nákazy postupem podle čl. 27 odst.
Článek 7
Opatření v kontaktních hospodářstvích
1. Hospodářství se považují za kontaktní hospodářství, pokud úřední veterinární lékař shledá či na základě epizootologického šetření provedeného v souladu s článkem 8 usoudí, že do nich mohl být zavlečen klasický mor prasat buď z jiných hospodářství do hospodářství, na něž odkazuje článek 4 nebo 5, nebo z hospodářství, na něž odkazuje článek 4 nebo 5, do jiných hospodářství.
Ustanovení článku 4 se v takových hospodářstvích použijí, dokud není podezření na klasický mor prasat úředně vyloučeno.
2. Příslušný orgán použije opatření stanovená v čl. 5 odst. 1 v kontaktních hospodářstvích uvedených v odstavci 1 tohoto článku, bude-li to epizootologická situace vyžadovat.
V souladu s diagnostickou příručkou se od utracených prasat odebere dostatečný počet vzorků, aby bylo možno potvrdit či vyloučit výskyt viru klasického moru prasat v těchto hospodářstvích.
3. Hlavní kritéria a rizikové faktory, které jsou rozhodující při zvažování použití opatření stanovených v čl. 5 odst. 1 písm. a) v kontaktních hospodářstvích, jsou stanovena v příloze V. Uvedená kritéria a rizikové faktory lze postupem podle čl. 26 odst. 2 následně pozměnit či doplnit s ohledem na vědecký vývoj a nabyté zkušenosti.
Článek 8
Epizootologické šetření
Členské státy zajistí, aby epizootologické šetření v případě podezření nebo vypuknutí klasického moru prasat bylo prováděno na základě dotazníků připravených v rámci pohotovostních plánů uvedených v článku 22.
Uvedené šetření se zaměří přinejmenším na tyto faktory:
a) dobu, po kterou mohl být v hospodářství přítomen virus klasického moru prasat předtím, než byla nákaza ohlášena nebo než vzniklo podezření z nákazy;
b) možný původ klasického moru prasat v hospodářství a určení dalších hospodářství, ve kterých mohla být prasata nakažena či kontaminována ze stejného zdroje;
c) pohyb osob, vozidel, prasat, mrtvých těl, spermatu, masa či jakéhokoli materiálu, jímž se může virus přenášet mezi dotyčnými hospodářstvími.
Pokud výsledky šetření naznačí, že se klasický mor prasat mohl šířit z hospodářství či do hospodářství umístěných v jiných členských státech, jsou o tom Komise a dotyčné členské státy neprodleně informovány.
Článek 9
Vymezení ochranného pásma a pásma dozoru
1. Ihned po úředním potvrzení výskytu klasického moru prasat u prasat v určitém hospodářství vymezí příslušný orgán ochranné pásmo v okruhu alespoň 3 kilometrů kolem ohniska nákazy, které bude zahrnuto také v pásmu dozoru v okruhu minimálně 10 kilometrů.
V každém z obou pásem budou použita opatření uvedená v článcích 10 a 11.
2. Při vymezení pásem musí příslušný orgán vzít v úvahu:
a) výsledky epizootologického šetření provedeného v souladu s článkem 8;
b) zeměpisnou situaci, a zejména přírodní či umělé hranice;
c) umístění a okolí hospodářství;
d) obvyklý režim přemísťování prasat a obchodu s nimi a dostupnost jatek;
e) dostupnost vybavení a pracovníků schopných kontrolovat veškerá přemísťování prasat v rámci pásem, zejména musí-li být prasata určená k utracení přemístěna z hospodářství původu.
3. Pokud do pásma spadají části území několika členských států, spolupracují při vymezení pásma příslušné orgány dotyčných členských států.
4. Příslušný orgán provede veškerá nutná opatření, včetně rozmístění výrazného značení, výstražných upozornění a zapojení médií, jako jsou tisk a televize, k zajištění úplné informovanosti všech osob uvnitř ochranného pásma a pásma dozoru o omezujících platných opatřeních podle článků 10 a 11, a provede takové kroky, které považuje za vhodné pro zajištění správného použití dotyčných opatření.
Článek 10
Opatření ve vymezeném ochranném pásmu
1. Členské státy zajistí v ochranném pásmu používání těchto opatření:
a) co nejdříve se provede soupis všech hospodářství; po vymezení ochranného pásma tato hospodářství nejpozději do sedmi dnů navštíví úřední veterinární lékař, který provede klinické vyšetření prasat, kontrolu evidence a identifikačních značek prasat, na něž odkazují články 4 a 5 směrnice 92/102/EHS;
b) přemísťování a přeprava prasat po veřejných i soukromých silnicích, vyjma nutných případů přepravy po užitkových komunikacích uvnitř hospodářství, jsou zakázány, pokud je příslušný orgán nepovolí pro umožnění přemístění, na něž odkazuje písmeno f).
Tento zákaz nemusí být použit pro přemísťování prasat po silnici či železnici, pokud proběhne bez vykládání a zastávek. Nadto může být postupem podle čl.
27 odst. 2 přiznána odchylka pro porážku prasat pocházejících z území vně ochranného pásma, během jejich přemístění na okamžitou porážku na jatka umístěná v uvedeném pásmu;
c) nákladní vozy, další vozidla a vybavení sloužící k přepravě prasat či jiných zvířat a materiálu, který by mohl být kontaminován, (např.mrtvá těla, krmivo, hnůj, kejda, atd.) se vyčistí, dezinfikují a podrobí ošetření v nejkratší možné době po kontaminaci, a to v souladu s ustanoveními a postupy uvedenými v článku 12.
Žádné nákladní či jiné vozidlo, jež bylo pro přepravu prasat použito, nesmí opustit pásmo, aniž bylo předtím vyčištěno a dezinfikováno, a poté je zkontroloval a odjezd povolil příslušný orgán;
d) žádné jiné domácí zvíře nesmí do hospodářství vstoupit nebo je opustit bez povolení příslušného orgánu;
e) všechna uhynulá či nemocná prasata v hospodářství musí být neprodleně nahlášena příslušnému orgánu, který zajistí provedení patřičných šetření v souladu s postupy stanovenými v diagnostické příručce;
f) prasata nesmějí být přemístěna z hospodářství, kde jsou chována, po dobu minimálně 30 dnů od ukončení předběžného čistění a dezinfekce zamořených hospodářství.
Po uplynutí 30 dnů, s výhradou podmínek stanovených v odstavci 3, může příslušný orgán povolit přemístění prasat z dotyčného hospodářství k přímému převozu na:
- jatka určená příslušným orgánem, pokud možno uvnitř ochranného pásma či pásma dozoru, za účelem okamžité porážky,
- zpracovatelský závod nebo vhodné místo, kde jsou prasata ihned utracena a jejich mrtvých těl zpracovány pod úředním dozorem, nebo
- za mimořádných okolností do jiného objektu v ochranném pásmu.
Členské státy využívající tohoto ustanovení o tom musí neprodleně informovat Komisi prostřednictvím Stálého veterinárního výboru;
g) sperma, vajíčka a embrya prasat nesmějí opustit hospodářství umístěná uvnitř ochranného pásma;
h) kterákoli osoba vstupující do hospodářství s chovem prasat nebo je opouštějící je povinna dodržovat příslušná hygienická opatření nutná ke snížení rizika šíření viru klasického moru prasat.
2. Tam, kde jsou zákazy stanovené v odstavci 1 dodržovány po dobu delší 30 dnů z důvodu výskytu dalších ohnisek nákazy, a v důsledku toho vznikají problémy narušující dobré životní podmínky zvířat nebo vznikají jiné problémy v chovu prasat, může příslušný orgán při dodržení podmínek stanovených v čl. 10 odst. 3 na opodstatněnou žádost vlastníka povolit přemístění prasat z hospodářství uvnitř ochranného pásma přímo:
a) na jatka určená příslušným orgánem, nejlépe uvnitř ochranného pásma nebo pásma dozoru, za účelem okamžité porážky;
b) do zpracovatelského závodu nebo na vhodné místo, kde jsou prasata ihned utracena a jejich mrtvých těl zpracována pod úředním dozorem; nebo
c) za mimořádných okolností do jiného objektu uvnitř ochranného pásma.
Členské státy využívající tohoto ustanovení o tom musí neprodleně informovat Komisi prostřednictvím Stálého veterinárního výboru.
3. V případě odkazu na tento odstavec může příslušný orgán povolit přemístění prasat z uvedeného hospodářství při splnění těchto podmínek:
a) úřední veterinární lékař provedl klinické vyšetření prasat v hospodářství, především těch, která mají být přemístěna, včetně změření tělesné teploty u jejich poměrného počtu a kontroly evidence a identifikačních značek prasat uvedených v článcích 4 a 5 směrnice 92/102/EHS;
b) výše popsané kontroly a vyšetření neprokázaly žádnou známku klasického moru prasat a prokázaly shodu s ustanoveními směrnice 92/102/EHS;
c) prasata jsou převážena ve vozidlech zaplombovaných příslušným orgánem;
d) vozidlo a vybavení, jež byly při přemístění prasat použity, jsou po jeho ukončení neprodleně vyčištěny a dezinfikovány v souladu s článkem 12;
e) mají-li být prasata poražena či utracena, je nutno od nich odebrat dostatečný počet vzorků v souladu s diagnostickou příručkou, aby bylo možno potvrdit či vyloučit výskyt viru klasického moru prasat;
f) mají-li být prasata převezena na jatka:
- orgán příslušný pro jatka musí být informován o záměru poslat do nich prasata a uvědomí o jejich příjezdu orgán příslušný pro odeslání,
- po příjezdu na jatka musí být tato prasata držena a poražena odděleně od ostatních prasat,
- při prohlídce ante mortem a post mortem na určených jatkách sleduje příslušný orgán všechny příznaky vztahující se k výskytu viru klasického moru prasat,
- čerstvé maso dotyčných prasat je buď zpracováno nebo označeno zvláštní značkou uvedenou v článku 5a směrnice Rady 72/461/EHS [14] a následně ošetřeno v souladu s pravidly stanovenými v čl. 4 odst.
1 směrnice Rady 80/215/EHS [15]. Uvedené ošetření se provádí v provozovně určené příslušným orgánem.
Maso je zasláno do dotyčné provozovny pod podmínkou, že je zásilka před odjezdem zaplombována a zůstane zaplombována po celou dobu přepravy.
4. Opatření v ochranném pásmu se používají alespoň, než:
a) se provede vyčistění a dezinfekce v zamořených hospodářstvích;
b) se prasata ve všech hospodářstvích klinicky a laboratorně vyšetří v souladu s diagnostickou příručkou, aby byl odhalen případný výskyt viru klasického moru prasat.
Vyšetření uvedené v písmenu b) se neprovádí před uplynutím 30 dnů po dokončení předběžného čistění a dezinfekce v zamořených hospodářstvích.
Článek 11
Opatření ve vymezeném pásmu dozoru
1. Členské státy zajistí uplatnění následujících opatření v pásmu dozoru:
a) provedení soupisu všech hospodářství s chovem prasat;
b) přemísťování a přeprava prasat po veřejných i soukromých silnicích, vyjma nutných případů přepravy po užitkových komunikacích uvnitř hospodářství, jsou zakázány, pokud ji nepovolí příslušný orgán.
Tento zákaz nemusí být použit pro přemísťování prasat po silnici či železnici, pokud proběhne bez vykládání a zastávek, a pro porážku prasat pocházejících z území vně ochranného pásma během přemístění na okamžitou porážku na jatka, která se nacházejí v uvedeném pásmu;
c) nákladní vozy, další vozidla a vybavení sloužící k přepravě prasat či jiných zvířat a materiálu, který by mohl být kontaminován, (např. mrtvých těl, krmivo, hnůj, kejda, atd.) jsou vyčištěny, dezinfikovány a ošetřeny v nejkratší možné době po kontaminaci, a to v souladu s ustanoveními a postupy stanovenými v článku 12.
Žádné nákladní či jiné vozidlo, jež bylo pro přepravu prasat použito, nesmí opustit pásmo, aniž bylo předtím vyčištěno a dezinfikováno;
d) žádné jiné domácí zvíře nesmí do hospodářství vstoupit nebo je opustit během prvních 7 dnů po vymezení pásma bez povolení příslušného orgánu;
e) všechna uhynulá či nemocná prasata v hospodářství musí být neprodleně nahlášena příslušnému orgánu, který zajistí provedení patřičných šetření v souladu s postupy stanovenými v diagnostické příručce;
f) prasata nesmějí být přemístěna z hospodářství, kde jsou chována, po dobu minimálně 21 dnů po ukončení předběžného čistění a dezinfekce zamořených hospodářství.
Při dodržení podmínek stanovených v článku 10 odst. 3 může příslušný orgán po 21 dnech povolit přemístění prasat z dotyčného hospodářství k přímému převozu:
- na jatka určená příslušným orgánem, pokud možno uvnitř ochranného pásma či pásma dozoru, za účelem okamžité porážky,
- do zpracovatelského závodu nebo na vhodné místo, kde jsou prasata ihned utracena a jejich mrtvých těl zpracovány pod úředním dozorem, nebo
- za mimořádných okolností do jiného objektu v ochranném pásmu či v pásmu dozoru.
Členské státy využívající tohoto ustanovení o tom musí neprodleně informovat Komisi prostřednictvím Stálého veterinárního výboru.
Pokud však mají být prasata převezena na jatka na žádost členského státu doplněnou příslušným odůvodněním a v souladu s postupem uvedeným v čl. 27 odst. 2, je možno přiznat odchylku od ustanovení uvedených v čl. 10 odst. 3 písm. e) a f) čtvrté odrážce, zejména s ohledem na označení masa těchto prasat, jeho další použití a na místo určení ošetřených produktů;
g) sperma, vajíčka a embrya prasat neopustí hospodářství uvnitř pásma dozoru;
h) každá osoba vstupující do hospodářství s chovem prasat nebo je opouštějící je povinna dodržovat příslušná hygienická opatření nutná pro snížení rizika šíření viru klasického moru prasat.
2. Tam, kde jsou zákazy stanovené v odstavci 1 dodržovány po dobu delší 30 dnů z důvodu výskytu dalších ohnisek nákazy, a v důsledku toho vznikají problémy související se spokojenou existencí zvířat nebo vznikají jiné problémy v chovu prasat, může příslušný orgán při dodržení podmínek stanovených v čl. 10 odst. 3 na opodstatněnou žádost vlastníka povolit přemístění prasat z hospodářství v rámci pásma dozoru přímo:
a) na jatka určená příslušným orgánem, nejlépe uvnitř pásma dozoru, za účelem okamžité porážky;
b) do zpracovatelského závodu nebo na vhodné místo, kde jsou prasata ihned utracena a mrtvá těla zpracována pod úředním dozorem, nebo
c) za mimořádných okolností do jiného objektu v ochranném pásmu či pásmu dozoru.
Členské státy využívající tohoto ustanovení o tom musí neprodleně informovat Komisi prostřednictvím Stálého veterinárního výboru.
3. Opatření v pásmu dozoru se používají alespoň, než:
a) se provede vyčistění a dezinfekce v zamořených hospodářstvích;
b) se prasata ve všech hospodářstvích klinicky a laboratorně vyšetří v souladu s diagnostickou příručkou tak, aby byl odhalen případný výskyt viru klasického moru prasat.
Vyšetření uvedené v písmenu b) se neprovádí před uplynutím 20 dnů po dokončení předběžného čistění a dezinfekce v zamořených hospodářstvích.
Článek 12
Čištění a dezinfekce
1. Členské státy zajistí, aby:
a) používané dezinfekční prostředky a jejich koncentrace byly úředně schváleny příslušným orgánem;
b) čistící a dezinfekční postupy byly prováděny pod úředním dozorem v souladu:
- s pokyny úředního veterinárního lékaře, a
- s postupem čištění a dezinfekce zamořeného hospodářství stanoveným v příloze II.
2. Zásady a postupy čistění a dezinfekce stanovené v příloze II lze v souladu s postupem uvedeným v čl. 26 odst. 2 následně pozměňovat a doplňovat s ohledem na vědecký vývoj a nabyté zkušenosti.
Článek 13
Repopulace hospodářství s chovem prasat v důsledku vypuknutí nákazy
1. V hospodářství uvedeném v článku 5 přichází nový zástav v úvahu nejdříve za 30 dnů po dokončení procesu čištění a dezinfekce v souladu s článkem 12.
2. Při novém zástavu prasat se bere v úvahu typ chovu v dotyčném hospodářství, přičemž je nutno se řídit těmito postupy:
a) u hospodářství s chovem prasat ve venkovním prostředí se nový zástav prasat zahájí ověřovacími prasaty, u kterých při vyšetření nebyla prokázána přítomnost protilátek proti viru klasického moru prasat, nebo která pocházejí z hospodářství, jež nepodléhají v souvislosti s klasickým morem prasat žádným omezením.
Ověřovací prasata se v souladu s požadavky příslušného orgánu rozmístí v celém prostoru zamořeného hospodářství a po 40 dnech pobytu se od nich v souladu s diagnostickou příručkou odebírají vzorky k vyšetření na přítomnost protilátek.
Pokud se u žádného z těchto prasat nevyvinuly protilátky proti viru klasického moru prasat, je možno přikročit k plné repopulaci.
Z hospodářství nesmějí být žádná prasata přemístěna předtím, než budou k dispozici negativní výsledky sérologického vyšetření;
b) u všech ostatních forem chovu se nový zástav v chovu prasat provádí buď v souladu s opatřeními stanovenými v písmenu a), nebo se provádí úplná repopulace, a to při dodržení těchto podmínek:
- všechna prasata se naskladní do 20 dnů a musí pocházet z hospodářství nepodléhajících žádným omezením v souvislosti s klasickým morem prasat,
- prasata v repopulovaném stádě se podrobí sérologickému vyšetření v souladu s diagnostickou příručkou.
Odběr vzorků pro toto vyšetření proběhne nejdříve za 40 dnů po přísunu posledních prasat,
- žádné prase nesmí opustit hospodářství předtím, než budou negativní výsledky sérologického vyšetření k dispozici.
3. Uplyne-li však více než šest měsíců od ukončení čistících a dezinfekčních postupů v hospodářství, příslušný orgán může s ohledem na epizootologickou situaci povolit odchylku od ustanovení popsaných v odstavci 2 výše.
Článek 14
Opatření v případě podezření na výskyt a potvrzení výskytu klasického moru prasat na jatkách či v dopravních prostředcích
1. V případě podezření na výskyt klasického moru prasat na jatkách či v dopravních prostředcích členské státy zajistí, aby příslušný orgán neprodleně uvedl do chodu úřední prostředky šetření k potvrzení či vyloučení výskytu dotyčné nákazy v souladu s postupy stanovenými v diagnostické příručce.
2. V případě zjištění klasického moru prasat na jatkách či v dopravních prostředcích příslušný orgán zajistí, aby:
a) všechna vnímavá zvířata na jatkách či v dopravních prostředcích byla neprodleně utracena;
b) mrtvá těla, vnitřnosti a živočišný odpad, které by mohly být infikovány a kontaminovány, byly pod úředním dozorem zpracovány;
c) vyčistění a dezinfekce budov a vybavení včetně vozidel byla provedena pod dozorem úředního veterinárního lékaře v souladu s článkem 12;
d) epizootologické šetření bylo provedeno přiměřeně dle ustanovení článku 8;
e) izolace viru klasického moru prasat proběhla podle laboratorních postupů stanovených v diagnostické příručce s cílem definovat genetický typ viru;
f) se opatření uvedená v článku 7 uplatnila v hospodářství, z něhož pocházejí nakažená prasata nebo mrtvá těla, a v ostatních kontaktních hospodářstvích. Pokud epizootologické šetření neukáže jiným směrem, budou v hospodářství původu nakažených prasat či jejich mrtvých těl použita opatření stanovená v čl. 5 odst. 1;
g) na porážku či k přepravě nebyla žádná další zvířata přivedena po dobu minimálně 24 hodin po ukončení čistících a dezinfekčních postupů provedených v souladu s článkem 12.
Článek 15
Opatření v případě podezření na výskyt a potvrzení výskytu klasického moru u divokých prasat
1. Neprodleně poté, co příslušný orgán členského státu získá informace, že divoká prasata jsou podezřelá z nákazy, provede veškerá příslušná opatření vedoucí k potvrzení či vyloučení výskytu nákazy, informuje majitele či chovatele prasat a myslivce a provede vyšetření všech divokých prasat, jež byla zastřelena či nalezena uhynulá, včetně laboratorních testů.
2. Ihned po potvrzení primárního případu klasického moru prasat u divokých prasat přistoupí příslušný orgán členského státu za účelem omezení šíření nákazy neprodleně k těmto krokům:
a) zřídí odbornou skupinu, v níž budou zastoupeni veterinární lékaři, myslivci, biologové se zaměřením na volně žijící zvěř a epizootologové.
Tato odborná skupina spolupracuje s příslušným orgánem při těchto činnostech:
- zkoumání epizootologické situace a vymezení zamořeného pásma v souladu s ustanoveními uvedenými v čl. 16 odst. 3 písm. b),
- stanovení vhodných opatření, jež mají být uplatněna v zamořené oblasti k opatřením podle písmen b) a c); tato opatření mohou zahrnovat pozastavení lovu a zákaz krmení divokých prasat,
- vypracování eradikačního plánu, který bude v souladu s článkem 16 předložen Komisi,
- provedení kontrol k ověření účinnosti opatření přijatých k eradikaci klasického moru prasat v zamořené oblasti;
b) neprodleně zavede úřední dozor v hospodářstvích s chovem prasat v určené zamořené oblasti, a zejména nařídí tato opatření:
- provede se úřední soupis všech kategorií prasat ve všech hospodářstvích; majitel uvedený soupis průběžně aktualizuje. Informace obsažené v soupisu se předloží na požádání a při každé prohlídce je lze kontrolovat.
V případě hospodářství s venkovním chovem prasat však může být první soupis proveden na základě odhadu,
- všechna prasata v hospodářství jsou držena ve svých místech ustájení nebo na jiných místech, kde mohou být trvale oddělena od divokých prasat. Divoká prasata nesmějí mít přístup k žádnému materiálu, který se následně může dostat do styku s prasaty v hospodářství,
- do hospodářství nevstoupí ani je neopustí žádná prasata, pokud to po zvážení epizootologické situace nepovolí příslušný orgán,
- u vchodů a východů budov pro ustájení prasat i celého hospodářství se použijí vhodné dezinfekční prostředky,
- všechny osoby, které přijdou do styku s divokými prasaty, se podrobí příslušným hygienickým opatřením pro snížení rizika šíření viru klasického moru prasat, která mohou zahrnovat dočasný zákaz vstupu na hospodářství s chovem prasat pro osoby, jež přišly do styku s divokými prasaty,
- u všech uhynulých či nemocných prasat v hospodářství s příznaky klasického moru prasat se provede test na výskyt klasického moru prasat,
- žádná z částí kteréhokoli divokého prasete, ať bylo zastřeleno nebo nalezeno uhynulé, a stejně tak jakýkoli materiál či vybavení, jež by mohly být kontaminovány virem klasického moru prasat, nesmějí být přemístěny do hospodářství s chovem prasat,
- prasata, jejich sperma, embrya či vajíčka nesmějí být přemístěna ze zamořené oblasti za účelem obchodu uvnitř Společenství;
c) nařídí, aby všechna divoká prasata zastřelená či nalezená uhynulá ve vymezené zamořené oblasti byla prohlédnuta úředním veterinárním lékařem a vyšetřena na klasický mor prasat v souladu s diagnostickou příručkou.
Mrtvá těla všech zvířat s pozitivním výsledkem testu se zpracují pod úředním dozorem.
V případě negativních výsledků vyšetření na klasický mor prasat uplatní členské státy opatření stanovená v čl. 11 odst.
2 směrnice Rady 92/45/EHS [16]. Části zvířat, jež nejsou určeny k lidské spotřebě, se zpracují pod úředním dozorem;
d) zajistí, aby byl izolát viru klasického moru prasat vyšetřen podle laboratorního postupu stanoveného v diagnostické příručce k určení genetického typu viru.
3. Pokud se případ klasického moru prasat u divokých prasat vyskytl v oblasti členského státu v blízkosti území jiného členského státu, dotyčné členské státy spolupracují při zavádění opatření k tlumení nákazy.
Článek 16
Plány eradikace klasického moru prasat v populaci divokých prasat
1. Aniž jsou dotčena opatření stanovená v článku 15, předloží členské státy Komisi do 90 dnů od potvrzení primárního případu klasického moru prasat u divokých prasat písemný plán opatření přijatých k eradikaci této nákazy v oblasti vymezené jako zamořená, a opatření uplatňovaných v hospodářstvích v dotyčné oblasti.
Komise plán posoudí a rozhodne, zda umožňuje dosažení žádaných cílů.
Plán se schvaluje, v případě nutnosti pozměněný, v souladu s postupem uvedeným v čl. 27 odst.
Plán lze následně pozměňovat či doplňovat tak, aby zohlednil vývoj dotyčné situace.
Pokud se tyto dodatky týkají změny vymezení zamořené oblasti, členské státy zajistí neprodlené informování Komise a dalších členských států o těchto dodatcích.
Pokud se dodatky týkají jiných ustanovení plánu, členské státy předloží pozměněný plán Komisi k posouzení a možnému schválení postupem podle čl. 27 odst. 2.
2. Po schválení opatření stanovených v plánu a uvedených v odstavci 1 nahradí dotyčná opatření počáteční opatření stanovená v článku 15, a sice k datu stanovenému při schválení.
3. Plán uvedený v odstavci 1 obsahuje tyto informace:
a) výsledky epizootologických šetření a kontrol prováděných v souladu s článkem 15 a zeměpisným rozšířením nákazy;
b) zamořenou oblast vymezenou na území dotyčného členského státu.
Při vymezování zamořené oblasti příslušný orgán bere ohled na:
- výsledky provedeného epizootologického šetření a zeměpisné rozšíření nákazy,
- populaci divokých prasat v oblasti,
- existenci zásadních přírodních či umělých překážek pohybu divokých prasat;
c) jak je organizována těsná spolupráce mezi biology, myslivci, mysliveckými organizacemi, službami ochrany divoké zvěře a veterinárními službami (zdraví zvířat a veřejnosti);
d) provádění informační kampaně působící na myslivce, aby si v plném rozsahu uvědomili, jaká opatření musí přijmout v rámci plánu eradikace;
e) zvláštní úsilí, jež si vyžádá určení počtu a lokalizace metapopulací divokých prasat uvnitř a v okolí zamořené oblasti;
f) přibližný počet metapopulací divokých prasat a jejich velikost uvnitř a v okolí zamořené oblasti;
g) zvláštní úsilí, jež si vyžádá určení rozsahu nákazy v populaci divokých prasat, zahrnující vyšetření divokých prasat zastřelených myslivci nebo nalezených mrtvých těl a laboratorní vyšetření a epizootologická šetření podle věkových kategorií;
h) přijatá opatření omezující šíření nákazy v důsledku pohybu divokých prasat a/nebo styku mezi metapopulacemi divokých prasat; tato opatření mohou zahrnovat i zákaz lovu;
i) opatření přijatá k omezení populace vnímavých divokých prasat, a zejména jejich mláďat;
j) požadavky, jež musí myslivci dodržovat, aby se zamezilo veškerému šíření nákazy;
k) metoda odstranění nalezených uhynulých či zastřelených divokých prasat, jejímž základem je:
- zpracování pod úředním dozorem, nebo
- prohlídka úředním veterinárním lékařem a laboratorní zkoušky stanovené v diagnostické příručce.
Mrtvá těla všech nalezených zvířat s pozitivním výsledkem šetření se zpracují pod úředním dozorem.
V případech negativního výsledku testu na klasický mor prasat členské státy zavedou opatření stanovená v čl. 11 odst.
2 směrnice Rady 92/45/EHS. Části, které nejsou určeny k lidské spotřebě, se zpracují pod úředním dozorem;
l) epizootologické šetření prováděné u každého zastřeleného či uhynulého divokého prasete.
Součástí šetření je vyplnění dotazníku, který udává tyto informace:
- zeměpisnou oblast, v níž bylo zvíře nalezeno,
- datum nalezení zastřeleného či uhynulého zvířete,
- osobu, jež zvíře zastřelila či nalezla uhynulé,
- věk a pohlaví prasete,
- u zastřeleného kusu: příznaky zjištěné před zastřelením,
- při nálezu uhynulého prasete: stav mrtvého těla,
- laboratorní nálezy;
m) programy dozoru a preventivní opatření použitelná v hospodářstvích uvnitř vymezené zamořené oblasti, a je-li nutno i v jejím okolí, včetně přepravy a přemísťování zvířat uvnitř, dovnitř a ven z dotyčné oblasti; tato opatření musí zahrnovat přinejmenším zákaz přemísťování prasat, jejich spermatu, embryí a vajíček ven z zamořené oblasti za účelem obchodu uvnitř Společenství;
n) další kritéria stanovená pro zrušení opatření k eradikaci nákazy ve vymezené oblasti a opatření zavedená na hospodářstvích v dotyčné oblasti;
o) orgán pověřený koordinací a dozorem nad útvary příslušnými pro provádění plánu;
p) vytvoření systému, který skupině jmenovaných odborníků umožní v souladu s čl. 15 odst. 2 písm. a) pravidelně posuzovat výsledky plánu eradikace;
q) opatření ke sledování nákazy, jež se uplatňují po uplynutí období alespoň 12 měsíců od posledního potvrzeného případu klasického moru prasat u divokých prasat ve vymezené zamořené oblasti; tato opatření ke sledování zůstanou v platnosti po dobu minimálně 12 měsíců a zahrnují opatření již zavedená v souladu s písmeny g), k) a l).
4. Komisi a dalším členským státům se každých 6 měsíců předkládá zpráva o epizootologické situaci ve vymezené oblasti a o výsledcích dotyčného eradikačního plánu.
Podrobnější pravidla ohledně informací, jež musí členské státy v této věci poskytovat, mohou být přijata postupem podle čl. 26 odst. 2.
Článek 17
Diagnostické postupy a požadavky biologické bezpečnosti
1. Členské státy zajistí, aby:
a) se diagnostické postupy, odběr vzorků a laboratorní zkoušky k odhalení výskytu klasického moru prasat prováděly v souladu s diagnostickou příručkou;
b) národní laboratoř byla příslušná za koordinaci norem a diagnostických metod v každém členském státě v souladu s ustanoveními přílohy III.
Národní laboratoře uvedené v odst. 1 písm. b) spolupracují s referenční laboratoří Společenství, jak stanoví příloha IV.
Aniž jsou dotčena ustanovení rozhodnutí 90/424/EHS, a zejména jeho článku 28, použijí se pravomoci a povinnosti této laboratoře, jak jsou uvedeny v dotyčné příloze.
3. K zajištění jednotných postupů v diagnostice klasického moru prasat bude do dvou měsíců ode dne, kdy tato směrnice vstoupí v platnost, a v souladu s postupem uvedeným v čl. 26 odst. 2 schválena diagnostická příručka pro klasický mor prasat, která stanoví minimálně tyto podmínky:
a) minimální požadavky na biologickou bezpečnost a jakostní normy, které musí dodržovat laboratoře diagnostikující klasický mor prasat, a také požadavky a normy pro přepravu vzorků;
b) kritéria a postupy, které je nutno dodržovat při provádění klinických šetření či vyšetření post mortem k potvrzení či vyloučení výskytu klasického moru prasat;
c) kritéria a postupy, jimiž se řídí odběr vzorků u živých prasat nebo jejich mrtvých těl za účelem potvrzení či vyloučení klasického moru prasat laboratorním vyšetřením, včetně metod odběru vzorků pro sérologická či virologická vyšetřování prováděná v rámci používání opatření stanovených touto směrnicí;
d) laboratorní testy pro diagnostiku klasického moru prasat, včetně:
- testů diferenciální diagnózy mezi virem klasického moru prasat a dalšími pestiviry,
- v případě jejich vhodnosti a dostupnosti pak testů k odlišení struktury protilátek vyvolaných markerovou očkovací látkou od struktury protilátek vyvolaných volně se vyskytujícím virem klasického moru prasat,
- vyhodnocovacích kritérií výsledků laboratorních testů;
e) laboratorní postupy genetické typizace izolátů viru klasického moru prasat.
4. K zaručení přiměřených podmínek biologické bezpečnosti pro ochranu zdraví zvířat musí manipulace s virem klasického moru prasat, jeho genomem a antigeny a očkovacími látkami pro výzkum, diagnózu nebo výrobu či používání těchto látek probíhat výhradně na místech, v organizacích či laboratořích schválených k tomu účelu příslušným orgánem.
Seznam schválených míst, organizací či laboratoří bude Komisi předán do 1. ledna 2003 a poté průběžně aktualizován.
5. Ustanovení příloh III a IV a diagnostickou příručku lze doplňovat či pozměňovat v souladu s postupem uvedeným v čl. 26 odst. 2.
Článek 18
Použití, výroba a prodej očkovacích látek proti klasickému moru prasat
1. Členské státy zajistí:
a) zákaz používání očkovacích látek proti klasickému moru prasat;
b) aby úkony manipulace, výroby, skladování, dodávky, distribuce a prodeje očkovacích látek proti klasickému moru prasat na území Společenství probíhaly pod úředním dozorem.
2. Je-li to nezbytné, je možno přijmout pravidla týkající se produkce, balení, distribuce a stavu zásob očkovacích látek proti klasickému moru prasat ve Společenství v souladu s postupem uvedeným v čl. 26 odst. 2.
Článek 19
Nouzové očkování v hospodářstvích s chovem prasat
1. Bez ohledu na čl. 18 odst. 1 písm. a), poté, co byl klasický mor prasat potvrzen v hospodářstvích s chovem prasat a dostupné epizootologické údaje nasvědčují nebezpečí jeho šíření, lze v dotyčných hospodářstvích zavést nouzové očkování v souladu s postupy a ustanoveními popsanými v odstavcích 2 až 9 tohoto článku.
2. Aniž jsou dotčena ustanovení čl. 5 odst. 2, stanoví příloha VI hlavní kritéria a rizikové faktory, jež se zvažují vzhledem k používání nouzového očkování. Tato kritéria a rizikové faktory mohou být v souladu s postupem uvedeným v čl. 26 odst. 2 následně pozměněny či doplněny s ohledem na vědecký vývoj a nabyté zkušenosti.
3. V případě, že členský stát zamýšlí zavést očkování, předloží Komisi plán nouzového očkování, který obsahuje minimálně informace o:
a) nákazové situaci, která vedla k žádosti o nouzové očkování;
b) rozsahu zeměpisné oblasti, v níž má být nouzové očkování provedeno, a počtu hospodářství s chovem prasat v dotyčné oblasti;
c) kategoriích prasat a přibližném počtu prasat, která mají být očkována;
d) očkovací látce, která má být použita;
e) době trvání očkovací kampaně;
f) identifikaci a evidenci očkovaných zvířat;
g) opatřeních ohledně přemísťování prasat a jejich produktů;
h) kritériích, jež jsou určující pro rozhodnutí, zda se očkování nebo opatření uvedená v čl. 7 odst. 2 použijí v kontaktních hospodářstvích;
i) dalších záležitostech týkajících se mimořádné situace, včetně klinických a laboratorních vyšetření, jež se provádějí u vzorků odebraných v hospodářstvích, kde bylo provedeno očkování, a v ostatních hospodářstvích umístěných v pásmu očkování, zejména má-li být použita markerová očkovací látka.
Komise plán ve spolupráci s dotyčným členským státem neprodleně posoudí. Postupem podle čl.
27 odst. 2 může být nouzový očkovací plán schválen, nebo mohou být před jeho schválením požadovány změny a dodatky.
Postupem podle čl. 27 odst. 2 může být plán nouzového očkování s ohledem na vývoj situace následně pozměněn či doplněn.
4. Aniž jsou dotčeny články 10 a 11, zajistí každý členský stát provádějící nouzové očkování v průběhu očkovacího období tyto podmínky:
a) očkovací pásmo neopustí žádná živá prasata, vyjma přepravy na jatka určená příslušným orgánem a umístěná uvnitř očkovacího pásma nebo v její blízkosti k okamžité porážce nebo do kafilérie či na vhodné místo, kde jsou neprodleně utracena a jejich mrtvá těla zpracována pod úředním dozorem;
b) všechno čerstvé vepřové maso prasat očkovaných během nouzového očkování se buďto zpracuje nebo označí, a bude s ním naloženo v souladu s ustanoveními uvedenými v čl. 10 odst. 3 písm. f) čtvrté odrážce;
c) sperma, vajíčka a embrya odebraná prasatům, která mají být očkována, v období 30 dnů před očkováním se dohledají a pod úředním dozorem zničí.
5. Ustanovení obsažená v odstavci 4 platí po dobu alespoň 6 měsíců po ukončení postupů očkování v dotyčné oblasti.
6. V souladu s postupem uvedeným v čl. 27 odst. 2 a před skončením šestiměsíčního období uvedeného v odstavci 5 se zavádějí opatření zakazující:
a) převoz séropozitivních prasat z hospodářství jejich chovu vyjma přepravy na okamžitou porážku;
b) odběr spermatu, embryí či vajíček od séropozitivních prasat;
c) odvoz selat séropozitivních prasnic z hospodářství původu, vyjma přepravy:
- na jatka k neprodlené porážce,
- do hospodářství určeného příslušným orgánem, z něhož mají být odeslána přímo na jatka,
- do jiného hospodářství po obdržení negativního výsledku sérologického testu na protilátky proti viru klasického moru prasat.
7. Odchylně od odstavce 3 může být rozhodnuto o zavedení nouzového očkování členským státem za předpokladu, že tím nejsou ohroženy zájmy Společenství a jsou splněny tyto podmínky:
a) je nutno navrhnout osnovu plánu nouzového očkování v souladu s článkem 22.
Zvláštní plán a rozhodnutí přistoupit k nouzovému očkování musí být Komisi oznámeny před zahájením postupů očkování;
b) kromě informací uvedených v odstavci 3 musí plán stanovit, že všechna prasata v hospodářstvích, kde má být očkovací látka použita, budou v souladu s odst. 4 písm. a) poražena nebo utracena co nejdříve po dokončení postupů očkování a že čerstvé maso těchto prasat bude zpracováno či označeno a ošetřeno v souladu s ustanoveními uvedenými v čl. 10 odst. 3 písm. f) čtvrté odrážce.
Po přijetí tohoto rozhodnutí je plán očkování neprodleně posouzen ve Stálém veterinárním výboru. V souladu s postupem stanoveným v čl.
27 odst. 2 může být plán schválen, nebo mohou být před jeho schválením požadovány změny a dodatky.
8. Aniž jsou dotčena ustanovení odstavců 5 a 6 mohou být opatření stanovená v odstavci 4 zrušena po splnění těchto podmínek:
a) všechna prasata v hospodářstvích, kde bylo očkování použito, byla poražena či utracena v souladu s odst. 4 písm. a) a čerstvé maso těchto prasat bylo zpracováno či označeno a ošetřeno v souladu s ustanoveními čl. 10 odst. 3 písm. f) čtvrté odrážky;
b) všechna hospodářství, v nichž byla očkovaná prasata chována, byla vyčištěna a dezinfikována v souladu s článkem 12.
V místech, kde jsou opatření stanovená odstavcem 4 zrušena, členské státy rovněž zajistí, aby:
a) nový zástav prasat ve výše uvedených hospodářstvích nebyl proveden dříve než po 10 dnech od ukončení postupů čistění a dezinfekce a poté, co byla všechna prasata v hospodářstvích, v nichž byla očkovací látka použita, poražena či utracena;
b) po novém zástavu v chovu projdou prasata na všech hospodářstvích klinickým a laboratorním šetřením, jak je stanoveno v diagnostické příručce, za účelem odhalení možného výskytu viru klasického moru prasat.
V případě nového zástavu prasat do hospodářství, v nichž byla očkovací látka použita, budou tato vyšetření provedena nejdříve po uplynutí 40 dnů od nového zástavu prasat a během této doby nebude povolen převoz prasat z hospodářství.
9. V případech, kdy byla během očkovací kampaně použita markerová očkovací látka, je možno v souladu s postupem uvedeným v čl. 27 odst. 2 povolit odchylky od ustanovení uvedených v odstavcích 4, 5 a 6, zejména v souvislosti s označováním masa očkovaných prasat a jeho následným použitím a. s. místem určení ošetřených produktů. Uvedené povolení podléhá těmto podmínkám:
a) před zahájením očkovacích postupů byl schválen plán očkování v souladu s odstavcem 3,
b) dotyčný členský stát podal Komisi zvláštní žádost doplněnou komplexní zprávou o provádění očkovací kampaně, jejích výsledcích a celkové epizootologické situaci, a
c) byla provedena kontrola provádění očkovací kampaně na místě v souladu s postupy stanovenými v článku 21.
Přijetí odchylek od ustanovení odstavců 4, 5 a 6 se zakládá na míře rizika šíření viru klasického moru prasat při přemísťování očkovaných prasat, jejich potomstva či jejich produktů a obchodováním s nimi.
Článek 20
Nouzové očkování divokých prasat
1. Bez ohledu na čl. 18 odst. 1 písm. a) je možno zavést nouzové očkování divokých prasat v souladu s postupy a ustanoveními odstavců 2 a 3, pokud je klasický mor prasat potvrzen u divokých prasat a dostupné epizootologické údaje svědčí o hrozbě jeho šíření.
2. V případě, že členský stát zamýšlí zavést očkování, předloží Komisi plán nouzového očkování, který obsahuje informace o:
a) nákazové situaci, jež vedla k žádosti o nouzové očkování;
b) rozsahu zeměpisného území, v němž má být nouzové očkování provedeno.
Toto území je v každém případě součástí zamořené oblasti vymezené v souladu s čl. 16 odst.
c) typu očkovací látky, jež má být použita, a postupu očkování;
d) zvláštním úsilí, jež bude třeba vynaložit na očkování mláďat;
e) předpokládané době trvání očkovací kampaně;
f) přibližném počtu divokých prasat, která mají být očkována;
g) opatřeních přijatých k zamezení vysoké "fluktuace" populace divokých prasat;
h) opatřeních přijatých k zamezení veškerého šíření očkovacího viru na prasata chovaná v hospodářstvích, pokud jsou případně nutná;
i) předpokládaných výsledcích očkovací kampaně a parametrech, jež budou zvažovány při ověřování její účinnosti;
j) orgánu pověřeném dozorem a koordinací útvarů zodpovědných za provádění plánu;
k) systému zavedeném s cílem umožnit skupině odborníků jmenovaných v souladu s čl. 15 odst. 2 písm. a) pravidelné posuzování výsledků očkovací kampaně;
l) ostatních záležitostech vztahujících se k dotyčné mimořádné situaci.
Komise plán neprodleně posoudí ve spolupráci s dotyčným členským státem, zejména se zřetelem k zajištění jeho slučitelnosti s opatřeními používanými v souladu s eradikačním plánem uvedeným v čl. 16 odst. 1.
Nachází-li se pásmo očkování v blízkosti území jiného členského státu, kde jsou rovněž v platnosti opatření k eradikaci klasického moru prasat u divokých prasat, je rovněž nutno zajistit soulad mezi očkovacím plánem a opatřeními, jež jsou zavedena v dotyčném dalším členském státě.
Postupem podle čl. 27 odst. 2 může být plán nouzového očkování schválen, nebo mohou být před jeho schválením vyžádány změny a dodatky.
Výše popsaným postupem může být plán nouzového očkování následně pozměněn či doplněn tak, aby odrážel vývoj situace.
3. Dotyčný členský stát podává Komisi a ostatním členským státům každých 6 měsíců zprávu o výsledcích očkovací kampaně, společně se zprávou uvedenou v čl. 16 odst. 4.
Článek 21
Kontroly Společenství
Znalci Společenství mohou provádět kontroly na místě ve spolupráci s příslušnými orgány členských států, pokud to je nezbytné k zajištění jednotného používání této směrnice.
Členský stát, na jehož území jsou kontroly prováděny, zajistí znalcům veškerou pomoc nezbytnou k provedení jejich úkolů.
Komise příslušný orgán informuje o výsledcích provedených kontrol.
Prováděcí pravidla tohoto článku, zejména pak ta, která určují postupy spolupráce s vnitrostátními orgány, se stanoví postupem podle v čl. 26 odst. 2.
Článek 22
Pohotovostní plány
1. Každý členský stát vypracuje pohotovostní plán, který přesně stanoví vnitrostátní opatření, jež se zavádějí v případě vypuknutí klasického moru prasat.
Uvedený plán umožní přístup k zařízením, vybavením, pracovníkům a všem dalším materiálům nutným k rychlé a účinné eradikaci ohniska.
Plán obsahuje přesné určení následujících požadavků a údajů:
a) požadavky na očkovací látku, kterou každý z dotyčných členských států pokládá za potřebnou v případě nouzového očkování;
b) oblasti v každém členském státě, v nichž se nachází oblasti s vysokou hustotou výskytu prasat, aby bylo možno zajistit vyšší úroveň pozornosti a připravenosti vzhledem k možnosti nákazy v dotyčných oblastech.
2. Při vypracování pohotovostního plánu se použijí kritéria a požadavky stanovené v příloze VII.
V souladu s postupem zmíněným v čl. 26 odst. 2 mohou být tato kritéria a požadavky pozměněny či doplněny s ohledem na specifický charakter klasického moru prasat a pokrok dosažený ve vývoji opatření k tlumení nákazy.
3. Komise tyto plány posoudí za účelem zjištění, zda umožňují dosažení žádoucího cíle, a navrhne dotyčnému členskému státu veškeré nutné změny, zejména se zřetelem na zajištění jejich souladu s plány ostatních členských států.
Plány se po případném provedení nezbytných změn schvalují postupem podle čl. 26 odst. 2.
Plány mohou být následně pozměněny či doplněny postupem podle čl. 26 odst. 2 tak, aby byl zohledněn vývoj situace. V každém případě vždy jednou za pět let každý členský stát provede aktualizaci plánu a předloží jej Komisi ke schválení postupem podle čl. 26 odst. 2.
Článek 23
Centra tlumení nákazy a odborné skupiny
1. Členské státy zajistí, aby v případě vzniku ohnisek klasického moru prasat bylo neprodleně zřízeno vnitrostátní, plně funkční centrum tlumení nákazy.
2. Vnitrostátní centrum tlumení nákazy řídí a sleduje postupy místních center tlumení nákazy uvedených v odstavci 3.
Zodpovídá mimo jiné za tyto kroky:
a) určení nezbytných opatření k tlumení;
b) zajištění pohotového a účinného zavedení výše uvedených opatření místními centry tlumení nákazy;
c) rozmístění pracovníků a dalších zdrojů do místních center tlumení nákazy;
d) poskytování informací Komisi, ostatním členským státům, vnitrostátním veterinárním organizacím, vnitrostátním orgánům a zemědělským a obchodním orgánům;
e) v případě potřeby, organizaci nouzového očkování a vymezení pásem očkování;
f) zajištění spolupráce s diagnostickými laboratořemi;
g) zajištění spolupráce s tiskem a médii;
h) zajištění spolupráce s policejními orgány k zajištění zvláštních právních opatření.
3. Členské státy zajistí, aby v případě vzniku ohnisek klasického moru prasat byla neprodleně zřízena místní, plně funkční centra tlumení nákazy.
4. Některé funkce vnitrostátního centra tlumení nákazy však mohou být postoupeny místnímu centru tlumení nákazy, zasahujícímu na správní úrovni, jak stanoví čl. 2 odst. 2 písm. p) směrnice 64/432/EHS, nebo na vyšší úrovni pod podmínkou, že to neohrozí cíle vnitrostátního centra tlumení nákazy.
5. Členské státy vytvoří stálou operativní skupinu odborníků za účelem udržování úrovně odborných znalostí a poskytnutí pomoci příslušnému orgánu zajistit připravenost na zvládání nákazy.
V případě vypuknutí nákazy odborná skupina pomáhá příslušnému orgánu minimálně v těchto úkonech:
a) epizootologické šetření;
b) odběr vzorků, vyšetření a interpretace výsledků laboratorních vyšetření;
c) zavedení opatření k tlumení nákazy.
6. Členské státy zajistí, aby vnitrostátní a místní centra tlumení nákazy a skupina odborníků měly k dispozici pracovníky, zařízení a vybavení včetně komunikačních systémů dle potřeby a jasnou a účinnou strukturu řízení k zajištění rychlého provádění opatření k tlumení nákazy uvedených v této směrnici.
Pravidla vztahující se na pracovníky, zařízení, vybavení a strukturu řízení vnitrostátních a místních center tlumení nákazy a skupinách odborníků se stanovují v pohotovostních plánech uvedených v článku 22.
7. Další kritéria a požadavky ohledně funkce a povinností vnitrostátních a místních center tlumení nákazy a odborných skupin lze stanovit v souladu s postupem uvedeným v čl. 26 odst. 2.
Článek 24
Použití kuchyňských odpadů
1. Členské státy zajistí, aby:
a) bylo zakázáno krmit prasata kuchyňskými odpady;
b) kuchyňské odpady z mezinárodních dopravních prostředků, jako jsou lodě, pozemní vozidla a letadla, byl shromažďován a likvidován pod úředním dozorem;
c) informace o používání ustanovení bodů a) a b) a příslušných kontrolách prováděných členskými státy byly Komisi předány každý rok počínaje rokem 2003 nejpozději do 31. října.
Komise tyto informace předloží Stálému veterinárnímu výboru zřízenému rozhodnutím Rady 68/361/EHS [17].
2. Pravidla používání kontrolních opatření a informace, které mají členské státy v této souvislosti poskytnout, zejména pokud jde o ustanovení odst. 1 písm. c), mohou být stanovena postupem podle čl. 26 odst. 2.
3. Ustanovení uvedená v odstavcích 1 a 2 se použijí do data zavedení právních předpisů Společenství v oblasti využívání kuchyňských odpadů ke krmení prasat v rámci opatření týkajících se vedlejších živočišných výrobků, jež nejsou určeny pro lidskou spotřebu ani k výživě zvířat.
Článek 25
Postupy pozměňování této směrnice a jejích příloh a přijímání dalších prováděcích pravidel ktéto směrnici
1. Tuto směrnici může v případě potřeby pozměnit Rada kvalifikovanou většinou na návrh Komise, aby směrnice brala ohled na pokrok v oblasti vědy a techniky.
2. Přílohy této směrnice se však pozměňují v souladu s postupem uvedeným v čl. 26 odst. 2.
3. Jakékoli prováděcí předpisy nezbytné pro provádění této směrnice lze přijmout v souladu s postupem uvedeným v čl. 26 odst. 2.
Článek 26
Běžný regulativní postup
1. Komisi je nápomocen Stálý veterinární výbor zřízený rozhodnutím 68/361/EHS.
2. V případech, kdy je odkazováno na tento odstavec, se použijí články 5 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES.
Délka období uvedeného v čl. 5 odst. 6 rozhodnutí 1999/468/ES je stanovena na dobu tří měsíců.
Článek 27
Urychlený regulativní postup
1. Komisi je nápomocen Stálý veterinární výbor zřízený rozhodnutím 68/361/EHS.
2. V případech, kdy je odkazováno na tento odstavec, se použijí články 5 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES.
Délka období uvedeného v čl. 5 odst. 6 rozhodnutí 1999/468/ES je stanovena na 15 dnů.
Článek 28
Zrušovací ustanovení
1. Směrnice 80/217/EHS ve znění aktů uvedených v příloze VII části A se zrušuje ode dne 1. července 2002, s výhradou přechodných ustanovení uvedených v článku 29, aniž je tím dotčena povinnost členských států týkající se termínů provedení dotyčných směrnic uvedených v příloze VII části B.
Odkazy na zrušenou směrnici 80/217/EHS se považují za odkazy na tuto směrnici a čtou se v souladu se srovnávací tabulkou uvedenou v příloze VIII.
2. Rozhodnutí 81/859/EHS se zrušuje.
Článek 29
Přechodná ustanovení
1. Odchylně od čl. 28 odst. 1 prvního pododstavce se nadále použijí přílohy I a IV směrnice 80/217/EHS pro účely této směrnice až do doby, kdy vstoupí v platnost rozhodnutí schvalující diagnostickou příručku uvedenou v čl. 17 odst. 3 této směrnice.
2. Plány eradikace klasického moru prasat u divokých prasat schválené v souladu s článkem 6a směrnice 80/217/EHS a platné k datu vstupu této směrnice v platnost se pro účely této směrnice použijí i nadále.
Do dne 1. října 2002 však členské státy předloží Komisi změny v těchto plánech, které zohlední ustanovení čl. 16 odst. 3.
Tyto plány, pozměněné dle potřeby, se schvalují postupem podle čl. 27 odst. 2.
3. Pohotovostní plány tlumení klasického moru prasat schválené v souladu s článkem 14b směrnice 80/217/EHS a platné k datu vstupu této směrnice v platnost se pro účely této směrnice použijí i nadále.
Členské státy však do 1. ledna 2003 předloží Komisi změny v těchto plánech, které zohlední ustanovení článku 22.
Tyto plány, pozměněné dle potřeby, se schvalují postupem podle čl. 26 odst. 2.
4. Do zahájení používání této směrnice lze v souladu s čl. 26 odst. 2 přijímat další přechodná ustanovení pro tlumení klasického moru prasat.
Článek 30
Provedení do vnitrostátního práva a používání
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 31. října 2002.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Budou tyto předpisy používat ode dne1. listopadu 2002.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 31
Vstup v platnost
Tato směrnice vstupuje v platnost dnem vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Článek 32
Určení směrnice
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Komise 2001/91/ES
ze dne 29. října 2001,
kterou se poosmé přizpůsobuje technickému pokroku příloha I směrnice Rady 76/769/EHS o sbližování právních a správních předpisů členských států týkajících se omezení uvádění na trh a používání některých nebezpečných látek a přípravků (hexachlorethan)
(Text s významem pro EHP)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 76/769/EHS ze dne 27. července 1976 o sbližování právních a správních předpisů členských států týkajících se omezení uvádění na trh a používání některých nebezpečných látek a přípravků [1], naposledy pozměněnou směrnicí Komise 2001/90/ES [2], a zejména na článek 2a uvedené směrnice, vložený směrnicí Rady 89/678/EHS [3], a směrnici Evropského parlamentu a Rady 97/16/ES ze dne 10. dubna 1997, kterou se popatnácté mění směrnice 76/769/EHS o omezení uvádění na trh a používání některých nebezpečných látek a přípravků [4],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Směrnice 97/16/ES zakazuje používání hexachlorethanu ve výrobě a zpracování neželezných kovů, přičemž se členským státům na jejich území povoluje odchylně pokračovat v jeho používání za zvláštních podmínek v neintegrovaných slévárnách hliníku a ve výrobě některých hořčíkových slitin.
(2) Odchylky již nejsou nutné a přílohu směrnice 76/769/EHS je nutno přizpůsobit technickému pokroku pro hexachlorethan zrušením odchylek.
(3) Omezení pro používání hexachlorethanu stanovené touto směrnicí bere v úvahu současný stav znalostí a technik týkajících se vhodných náhrad.
(4) Touto směrnicí nejsou dotčeny právní předpisy Společenství stanovující minimální požadavky pro ochranu pracovníků, které jsou uvedeny ve směrnici Rady 89/391/EHS [5] a v jednotlivých směrnicích, které z ní vycházejí, zejména směrnice Rady 90/394/EHS [6] naposledy pozměněná směrnicí 1999/38/ES [7].
(5) Opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro přizpůsobení technickému pokroku směrnic pro odstranění technických překážek obchodu na úseku nebezpečných látek a přípravků,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Příloha I směrnice 76/769/EHS se přizpůsobuje technickému pokroku podle přílohy této směrnice.
Článek 2
Členské státy přijmou právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 31. prosince 2002.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Použijí tyto předpisy ode dne 30. června 2003.
Tyto předpisy přijaté členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 3
Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Směrnice Komise 2001/92/ES
ze dne 30. října 2001,
kterou se přizpůsobuje technickému pokroku směrnice Rady 92/22/EHS o bezpečnostním zasklení a zasklívacích materiálech motorových vozidel a jejich přípojných vozidel a směrnice Rady 70/156/EHS o schvalování typu motorových vozidel a jejich přípojných vozidel
(Text s významem pro EHP)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 70/156/EHS ze dne 6. února 1970 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu motorových vozidel a jejich přípojných vozidel [1], naposledy pozměněnou směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2000/40/ES [2], a zejména na čl. 13 odst 2 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Směrnice Rady 92/22/EHS ze dne 31. března 1992 o bezpečnostním zasklení a zasklívacích materiálech motorových vozidel a jejich přípojných vozidel [3], ve znění aktu o přistoupení Rakouska, Finska a Švédska, je jednou ze samostatných směrnic postupu ES schválení typu zavedeného směrnicí 70/156/EHS.
Ustanovení směrnice 70/156/EHS o systémech, konstrukčních částech a samostatných technických celcích vozidel se proto vztahují i na směrnici 92/22/EHS.
(2) Za účelem sjednocení schvalování typu je nezbytné zavést informační dokument, jak je stanoveno ve směrnici 70/156/EHS, a změnit osvědčení schválení typu uvedené v příloze VI.
(3) Dále by měly být postupy schvalování typu zjednodušeny za účelem zachování volby stanovené v čl. 9 odst. 2 směrnice 70/156/EHS mezi určitými samostatnými směrnicemi a odpovídajícími předpisy Evropské hospodářské komise Organizace spojených národů (EHK/OSN). Prvním krokem by mělo být nahrazení technických požadavků směrnice 92/22/EHS požadavky předpisu č. 43 EHK/OSN.
(4) Směrnice 92/22/EHS a 70/156/EHS by proto měly být změněny.
(5) Opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro přizpůsobování technickému pokroku zřízeného podle směrnice 70/156/EHS,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 92/22/EHS se mění takto:
1. V článku 1 se odstavec 1 se nahrazuje tímto: "1. Členské státy udělí ES schválení typu pro každé bezpečnostní zasklení a zasklívací materiály motorových vozidel a jejich přípojných vozidel, které splňují požadavky pro konstrukci a zkoušky stanovené v přílohách."
V článku 2 se první pododstavec nahrazuje tímto: "Všechny žádosti o ES schválení typu konstrukční části podává výrobce nebo jeho oprávněný zástupce v členském státě.
Členské státy vydají výrobci nebo jeho oprávněnému zástupci značku ES schválení typu konstrukční části podle vzoru uvedeného v příloze II A pro každý typ bezpečnostního zasklení a každý zasklívací materiál pro motorová vozidla a jejich přípojná vozidla, pro které udělily schválení typu podle článku 1."
3. V článku 4 se doplňuje nový pododstavec, který zní: "Příslušné správní orgány členských států se navzájem informují postupem určeným v čl. 4 odst. 6 směrnice 70/156/EHS o každém schválení typu konstrukční části, které udělily, odmítly nebo odejmuly podle této směrnice."
4. Článek 8 se nahrazuje tímto: "Článek 8
Pro účely této směrnice se "vozidlem" rozumí každé motorové vozidlo určené pro používání na silnici, s karoserií nebo bez karoserie, které má nejméně čtyři kola a maximální konstrukční rychlost vyšší než 25 km/h, a jeho přípojné vozidlo, kromě kolejových vozidel, zemědělských a lesnických traktorů a pojízdných strojů."
5. Přílohy se mění takto:
a) seznam příloh a přílohy I a II se nahrazují přílohou této směrnice;
b) dodatek přílohy III se zrušuje.
Článek 2
1. Od 1. července 2002 nesmějí členské státy z důvodů týkajících se bezpečnostního zasklení a zasklívacích materiálů motorových vozidel a jejich přípojných vozidel
- odmítnout udělit ES schválení typu nebo vnitrostátní schválení typu pro typ vozidla nebo schválení typu konstrukční části pro bezpečnostní zasklení a zasklívací materiály motorových vozidel a jejich přípojných vozidel ani
- odmítnout registraci nebo zakázat prodej nebo uvedení vozidel do provozu nebo zakázat prodej nebo uvedení zasklení a zasklívacích materiálů motorových vozidel a jejich přípojných vozidel do provozu,
pokud takové bezpečnostní zasklení a zasklívací materiály vozidel a jejich přípojných vozidel vyhovují požadavkům směrnice 92/22/EHS, ve znění této směrnice.
2. Od 1. října 2002 členské státy
- již nesmějí udělit ES schválení typu a
- mohou odmítnout udělit vnitrostátní schválení typu
pro jakýkoli typ vozidla z důvodů týkajících se jakéhokoli typu bezpečnostního zasklení a zasklívacích materiálů motorových vozidel a jejich přípojných vozidel, nejsou-li splněny požadavky směrnice 92/22/EHS, ve znění této směrnice.
3. Od 1. července 2003 jsou požadavky směrnice 92/22/EHS týkající se bezpečnostního zasklení jako konstrukční části, ve znění vyplývajícím z této směrnice, použitelné pro účely čl. 7 odst. 2 směrnice 70/156/EHS.
4. Odchylně od odstavce 3 mohou členské státy, pokud jde o náhradní díly, pokračovat v udělování ES schválení typu a povolit prodej a uvedení do provozu bezpečnostního zasklení a zasklívacích materiálů motorových vozidel a jejich přípojných vozidel splňujících ustanovení směrnice 92/22/EHS ve znění platném před vstupem této směrnice v platnost za předpokladu, že toto bezpečnostní zasklení a zasklívací materiály motorových vozidel a jejich přípojných vozidel
- jsou určeny pro montáž do vozidel, která jsou již v provozu, a
- splňují požadavky směrnice použitelné v době, kdy bylo vozidlo poprvé registrováno.
Článek 3
V příloze I směrnice 70/156/EHS se doplňuje nový bod, který zní:
"9.5.1.5 Příslušenství čelního skla a poloha, ve které jsou montována, spolu se stručným popisem jakýchkoli souvisících elektrických/elektronických součástí."
Článek 4
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 30. června 2002.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 5
Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Směrnice Komise 2001/93/ES
ze dne 9. listopadu 2001,
kterou se mění směrnice 91/630/EHS, kterou se stanoví minimální požadavky pro ochranu prasat
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 91/630/EHS ze dne 19. listopadu 1991, kterou se stanoví minimální požadavky pro ochranu prasat [1], ve znění pozdějších předpisů, a zejména na článek 5 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Podle článku 6 směrnice 91/630/EHS přijal Vědecký veterinární výbor dne 30. září 1997 stanovisko týkající se dobrých životních podmínek intenzivně chovaných prasat.
(2) Směrnice Rady 98/58/ES ze dne 20. července 1998 o ochraně zvířat chovaných pro hospodářské účely [2], vypracovaná na základě Evropské úmluvy o ochraně zvířat chovaných pro hospodářské účely, zavádí ustanovení Společenství použitelná na všechna hospodářská zvířata, pokud jde o požadavky na stavby a zařízení pro ustájení zvířat, jejich izolaci, topení a větrání, kontrol vybavení a kontrol hospodářských zvířat.
Je proto nezbytné zabývat se těmito otázkami v příloze směrnice 91/630/EHS, mají-li být stanoveny podrobnější požadavky.
(3) Jsou-li prasata chována ve skupinách, je třeba přijmout vhodná řídící opatření na jejich ochranu, která zlepší jejich dobré životní podmínky.
(4) Krácení ocasů, extirpace a broušení zubů mohou způsobit prasatům okamžitou a někdy i déletrvající bolest.
Kastrace může způsobit déletrvající bolest, která se zhoršuje v případě natržení tkáně.
Tyto zákroky jsou tudíž pro dobré životní podmínky prasat škodlivé, zejména když jsou prováděny nekvalifikovanými a nezkušenými osobami.
V důsledku toho je třeba stanovit pravidla, která zajistí lepší zákroky.
(5) Výše uvedená zpráva Vědeckého veterinárního výboru doporučila, že v zájmu dobrých životních podmínek selat nemají být selata mladší 28 dnů odstavována od prasnic, ledaže by to nepříznivě ovlivnilo zdraví prasnice nebo jejích selat nebo pokud je dřívější odstavení pro zdraví selat prospěšnější.
(6) Opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Příloha směrnice 91/630/EHS se nahrazuje přílohou této směrnice.
Článek 2
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. ledna 2003.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 3
Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
SMĚRNICE EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY 2001/95/ES
ze dne 3. prosince 2001
o obecné bezpečnosti výrobků
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 95 Smlouvy,
s ohledem na návrh Komise[1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru[2],
v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy[3], s ohledem na společný návrh schválený dohodovacím výborem dne 2. srpna 2001,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Podle článku 16 směrnice Rady 92/59/EHS ze dne 29. června 1992 o obecné bezpečnosti výrobků[4] měla Rada čtyři roky po datu stanoveném pro provedení zmíněné směrnice rozhodnout na základě zprávy Komise o získaných zkušenostech a na základě příslušných návrhů o případné úpravě směrnice 92/59/EHS.
Směrnici 92/59/EHS je nezbytné změnit v několika ohledech s cílem doplnit, zpřísnit nebo vyjasnit některá její ustanovení na základě získaných zkušeností i nového rozhodujícího vývoje v oblasti bezpečnosti výrobků určených spotřebitelům, s ohledem na změny Smlouvy, zejména v článku 152 týkajícím se veřejného zdraví a v článku 153 týkajícím se ochrany spotřebitele, a z hlediska zásady obezřetnosti.
V zájmu větší jasnosti by proto měla být směrnice 92/59/EHS přepracována.
V tomto přepracování se ponechává bezpečnost služeb mimo oblast působnosti této směrnice, neboť Komise zamýšlí stanovit potřeby, možnosti a priority postupu Společenství, pokud jde o bezpečnost služeb a odpovědnost poskytovatelů služeb, s ohledem na předložení vhodných návrhů.
(2) Je důležité přijmout opatření s cílem zlepšit fungování vnitřního trhu představujícího prostor bez vnitřních hranic, v němž je zabezpečen volný pohyb zboží, osob, služeb a kapitálu.
(3) Pokud by neexistovaly předpisy Společenství, mohly by horizontální právní předpisy členských států o bezpečnosti výrobků, které ukládají hospodářským subjektům zejména obecnou povinnost uvádět na trh pouze bezpečné výrobky, vést k odlišné úrovni ochrany spotřebitelů.
Takové rozdíly a chybějící horizontální právní předpisy v některých členských státech by mohly vytvářet překážky obchodu a narušit soutěž v rámci vnitřního trhu.
(4) Pro zajištění vysoké úrovně ochrany spotřebitele musí k ochraně zdraví a bezpečnosti spotřebitelů přispět Společenství.
K uskutečnění tohoto cíle by měly přispět horizontální právní předpisy Společenství, které stanoví obecný požadavek na bezpečnost výrobků, obsahují ustanovení o obecných povinnostech výrobců a distributorů, o vynucování požadavků Společenství na bezpečnost výrobků a o rychlé výměně informací a opatřeních na úrovni Společenství v určitých případech.
(5) Je velmi obtížné přijímat právní předpisy Společenství pro každý existující nebo budoucí výrobek; pro takové výrobky jsou zapotřebí široce založené rámcové právní předpisy horizontální povahy, které zároveň vyplní mezery, zejména až do revize existujících zvláštních právních předpisů, a doplní ustanovení existujících nebo připravovaných zvláštních právních předpisů, zejména s ohledem na zabezpečení vysoké úrovně ochrany bezpečnosti a zdraví spotřebitelů, jak se požaduje v článku 95 Smlouvy.
(6) Je tudíž nezbytné stanovit na úrovni Společenství obecný požadavek na bezpečnost pro každý výrobek uváděný na trh nebo jiným způsobem dodávaný nebo poskytovaný spotřebitelům, určený pro spotřebitele nebo pravděpodobně za rozumně předvídatelných podmínek používaný spotřebiteli, i když jim není určen.
Ve všech těchto případech mohou dané výrobky představovat riziko pro zdraví a bezpečnost spotřebitelů, jemuž je třeba zabránit.
Některé použité zboží by však mělo být již s ohledem na jeho povahu vyloučeno.
(7) Tato směrnice by se měla vztahovat na výrobky bez ohledu na způsob prodeje, včetně prodeje na dálku a elektronického prodeje.
(8) Bezpečnost výrobků by se měla posuzovat s ohledem na všechna příslušná hlediska, zejména na kategorie spotřebitelů, kteří mohou být obzvláště citliví na rizika představovaná danými výrobky, zejména děti a starší osoby.
(9) Tato směrnice se nevztahuje na služby, ale pro dosažení sledovaných cílů ochrany by se její ustanovení měla rovněž vztahovat na výrobky, které jsou spotřebitelům dodávány nebo poskytovány pro použití v souvislosti s poskytováním služby.
Bezpečnost zařízení používaných poskytovateli služeb samotnými pro dodání služby spotřebitelům nespadá do oblasti působnosti této směrnice, neboť musí být upravena společně s bezpečností poskytované služby.
Z oblasti působnosti této směrnice jsou vyňaty zejména prostředky, v nichž se spotřebitelé přepravují nebo v nichž cestují a které jsou provozovány poskytovatelem služby.
(10) Výrobky, které jsou navrženy výhradně pro profesionální použití, ale následně se dostaly na spotřebitelský trh, by měly podléhat požadavkům této směrnice, protože mohou, budou-li za rozumně předvídatelných podmínek použity, představovat rizika pro zdraví a bezpečnost spotřebitelů.
(11) Pokud neexistují zvláštní právní předpisy Společenství týkající se bezpečnosti dotyčných výrobků, měla by se pro zabezpečení ochrany zdraví a bezpečnost spotřebitelů použít veškerá ustanovení této směrnice.
(12) Jestliže zvláštní právní předpisy Společenství stanoví pro dotyčné výrobky požadavky na bezpečnost, které se vztahují pouze na některá rizika nebo kategorie rizik, jsou povinnosti hospodářských subjektů vzhledem k těmto rizikům stanoveny ustanoveními těchto zvláštních právních předpisů, zatímco na ostatní rizika by se měl vztahovat obecný požadavek na bezpečnost podle této směrnice.
(13) Ustanovení této směrnice, která se týkají ostatních povinností výrobců a distributorů, povinností a pravomocí členských států, výměny informací, situací vyžadujících rychlý zásah, šíření informací a důvěrnosti se použijí v případě výrobků, na která se vztahují zvláštní pravidla práva Společenství, pokud tato pravidla již tyto povinnosti neobsahují.
(14) Pro usnadnění účinného a jednotného uplatňování obecného požadavku na bezpečnost této směrnice je důležité vypracovat pro určité výrobky a rizika evropské nezávazné normy tak, aby se mohlo předpokládat, že výrobek, který je ve shodě s vnitrostátní normou přejímající evropskou normu, tento požadavek splňuje.
(15) Pokud jde o cíle této směrnice, měly by evropské normy vypracovat evropské normalizační orgány na základě pověření Komise, které jsou nápomocny příslušné výbory.
S cílem zajistit, aby výrobky, které jsou v souladu s normami, splňovaly obecný požadavek na bezpečnost, by měla Komise, které je nápomocen výbor složený ze zástupců členských států, stanovit požadavky, kterým musí normy vyhovět.
Tyto požadavky by měly být obsaženy v pověřeních pro normalizační orgány.
(16) Pokud neexistuje zvláštní úprava a nejsou k dispozici evropské normy vypracované na základě pověření Komise nebo na takové normy není učiněn odkaz, měla by se bezpečnost výrobků posuzovat s přihlédnutím zejména k vnitrostátním normám přejímajícím jakékoliv jiné odpovídající evropské nebo mezinárodní normy, k doporučením Komise nebo k vnitrostátním normám, mezinárodním normám, pravidlům správné praxe, stavu vědy a techniky a k bezpečnosti, kterou mohou spotřebitelé rozumně očekávat.
V této souvislosti mohou doporučení Komise usnadnit jednotné a účinné uplatňování této směrnice do doby, než budou zavedeny evropské normy nebo v případě rizik a/nebo výrobků, pro něž se takové normy nepovažují za možné nebo vhodné.
(17) Prokazování souladu s použitelnými kritérii bezpečnosti výrobků může usnadnit příslušná nezávislá certifikace uznaná příslušnými orgány.
(18) Povinnost dodržovat obecný požadavek na bezpečnost je vhodné doplnit o další povinnosti hospodářských subjektů, protože opatření těchto subjektů jsou nezbytná k tomu, aby se za určitých okolností zabránilo rizikům pro spotřebitele.
(19) Tyto dodatečné povinnosti výrobců by měly zahrnovat povinnost přijmout opatření odpovídající charakteristikám výrobků, která by výrobcům umožňovala získávat informace o rizicích, která tyto výrobky mohou představovat, poskytovat spotřebitelům informace, které by jim umožnily posoudit rizika a zabránit jim, varovat spotřebitele před riziky představovanými nebezpečnými výrobky, které jim již byly dodány, stáhnout tyto výrobky z trhu a jako poslední prostředek je v případě nutnosti odvolat, což může zahrnovat podle předpisů platných v členských státech vhodnou formu vyrovnání, například výměnu nebo náhradu.
(20) Při zajišťování souladu s platnými požadavky na bezpečnost by měli být nápomocni distributoři.
Povinnosti ukládané distributorům platí úměrně jejich vlastním odpovědnostem.
Zejména v souvislosti s charitativními činnostmi se může ukázat jako nemožné poskytnout příslušným orgánům údaje a dokumentaci o možném riziku a původu výrobku v případě jednotlivých použitých předmětů věnovaných soukromými osobami.
(21) Výrobci i distributoři by měli spolupracovat s příslušnými orgány na opatřeních zaměřených na odvrácení rizik a uvědomit je, pokud usoudí, že určité dodávané výrobky jsou nebezpečné.
Tato směrnice by měla stanovit podmínky pro poskytování takových informací, aby se usnadnilo její účinné uplatňování a zároveň se předešlo nadměrnému zatížení hospodářských subjektů a dotyčných orgánů.
(22) S cílem zajistit účinné vynucování povinností uložených výrobcům a distributorům by měly členské státy zřídit nebo jmenovat orgány, které budou odpovědné za dozor nad bezpečností výrobků a budou mít pravomoci činit vhodná opatření, včetně pravomoci ukládat účinné, přiměřené a odrazující sankce; rovněž by členské státy měly zajistit vhodnou koordinaci jednotlivých jmenovaných orgánů.
(23) Je nezbytné, aby vhodná opatření zejména zahrnovala pravomoc členských států nařídit nebo zorganizovat okamžitě a účinným způsobem stažení nebezpečných výrobků, které již byly uvedeny na trh, a jako poslední prostředek nařídit, zkoordinovat nebo zorganizovat odvolání nebezpečných výrobků od spotřebitelů, kterým již byly dodány.
Tyto pravomoci by měly být použity, jestliže výrobci a distributoři nesplní svou povinnost odvrátit rizika od spotřebitele.
Orgány by měly v případě nutnosti disponovat příslušnými pravomocemi a postupy, aby rychle rozhodly a uplatnily všechna nezbytná opatření.
(24) Bezpečnost spotřebitelů do značné míry závisí na účinném prosazování požadavků Společenství na bezpečnost výrobků.
Členské státy by proto měly zavést systematické přístupy k zajištění účinnosti dozoru nad trhem a dalších kontrolních činností a měly by zajistit, aby tato opatření byla pro veřejnost a zúčastněné strany průhledná.
(25) K dosažení cílů ochrany, které tato směrnice sleduje, je nezbytná spolupráce výkonných orgánů členských států.
Je proto vhodné podporovat činnost evropské sítě výkonných orgánů členských států, aby se v součinnosti s ostatními postupy Společenství, zejména se systémem Společenství pro rychlou výměnu informací (RAPEX), zlepšila operativní spolupráce v oblasti dozoru nad trhem a dalších kontrolních činností; zejména se to týká posuzování rizik, zkoušení výrobků, výměny zkušeností a odborných znalostí, provádění společných projektů dozoru a vysledování nebezpečných výrobků, jejich stažení z trhu nebo odvolání.
(26) Pro zajištění důsledné ochrany zdraví a bezpečnosti spotřebitelů na vysoké úrovni a udržení jednoty vnitřního trhu je nezbytné, aby byla Komise informována o všech opatřeních, která omezují uvádění výrobku na trh nebo vyžadují jeho stažení z trhu nebo odvolání.
Taková opatření by měla být přijímána v souladu s ustanoveními Smlouvy, a zejména s články 28, 29 a 30 Smlouvy.
(27) Účinný dozor nad bezpečností výrobků vyžaduje, aby se na vnitrostátní úrovni i na úrovni Společenství vytvořil systém pro rychlou výměnu informací v situacích vážného rizika, které s ohledem na bezpečnost výrobku vyžadují rychlý zásah.
Je proto vhodné podrobně stanovit v této směrnici postupy fungování systému a dát Komisi, které je nápomocen poradní výbor, pravomoc je upravovat.
(28) V této směrnici se stanoví, že budou vypracovány nezávazné pokyny s jednoduchými a jasnými kritérii a praktickými pravidly, která se mohou změnit, zejména s cílem umožnit účinné oznámení opatření omezujících uvádění výrobků na trh v případech uvedených v této směrnici a s přihlédnutím k rozmanitosti situací řešených členskými státy a hospodářskými subjekty.
Tyto pokyny by měly zejména obsahovat kritéria pro používání definice vážných rizik, aby se v případě těchto rizik usnadnilo jednotné provádění příslušných ustanovení.
(29) Je především věcí členských států, aby v souladu se Smlouvou, a zejména s články 28, 29 a 30 Smlouvy, přijímaly vhodná opatření, pokud jde o nebezpečné výrobky nacházející se na jejich území.
(30) Pokud se však členské státy liší v přístupu k řešení rizika představovaného určitými výrobky, mohly by takové rozdíly vést k nepřijatelným nerovnostem při ochraně spotřebitelů a vytvářet překážku obchodu uvnitř Společenství.
(31) Může být nezbytné zabývat se vážnými problémy bezpečnosti výrobků vyžadujícími rychlý zásah, které se dotknou nebo se v bezprostřední budoucnosti mohou dotknout celého Společenství nebo jeho významné části a které nemohou být z hlediska povahy bezpečnostního problému představovaného výrobkem účinně řešeny způsobem odpovídajícím stupni naléhavosti v rámci postupů stanovených zvláštními pravidly práva Společenství použitelnými pro dotyčné výrobky nebo kategorie výrobků.
(32) Je proto nezbytné stanovit přiměřený mechanismus, který umožní jako poslední prostředek pro zvládnutí situace vyvolané výrobky představujícími vážné riziko přijmout formou rozhodnutí určeného členským státům opatření použitelná v celém Společenství.
Takovým rozhodnutím by měl být zakázán vývoz dotyčného výrobku, s výjimkou případů, kdy za mimořádných okolností je možno rozhodnout jen o částečném zákazu nebo dokonce o žádném zákazu, zejména tehdy, kdy je zaveden systém předběžného souhlasu.
Zákaz vývozu by měl být kromě toho přezkoumán z hlediska zamezení riziku pro zdraví a bezpečnost spotřebitelů.
Protože se takové rozhodnutí nevztahuje přímo na hospodářské subjekty, měly by členské státy přijmout všechna opatření nezbytná k jeho provedení.
Opatření přijatá tímto postupem jsou předběžnými opatřeními kromě případů, kdy se vztahují na jednotlivé výrobky nebo série výrobků.
Pro zajištění vhodného posouzení potřeby těchto opatření a jejich nejlepší přípravy by měly být schváleny Komisí, které bude nápomocen výbor, a to po konzultacích s členskými státy, a pokud vědecké otázky spadají do pravomoci některého vědeckého výboru Společenství, po konzultaci s vědeckým výborem příslušným pro dotyčné riziko.
(33) Opatření nezbytná k provedení této směrnice by měla být přijata podle rozhodnutí Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi[5].
(34) K usnadnění účinného a jednotného uplatňování této směrnice je třeba různá hlediska jejího uplatňování projednat v rámci výboru.
(35) Je třeba zajistit, aby informace o bezpečnosti výrobků, které jsou k dispozici příslušným orgánům, byly veřejně přístupné.
Je však nutno chránit profesní tajemství podle článku 287 Smlouvy způsobem, který je slučitelný s potřebou zajistit účinnost dozoru nad trhem a ochranných opatření.
(36) Tato směrnice by se neměla dotýkat práv poškozených ve smyslu směrnice Rady 85/374/EHS ze dne 25. července 1985 o sbližování právních a správních předpisů členských států týkajících se odpovědnosti za vadné výrobky[6].
(37) Je nezbytné, aby členské státy zajistily existenci vhodných opravných prostředků, které mohou být uplatněny před příslušnými soudy proti opatřením přijatým příslušnými orgány, kterými se omezuje uvádění výrobku na trh nebo se požaduje jeho stažení nebo odvolání.
(38) Kromě toho musí být opatření k zabránění riziku pro bezpečnost a zdraví spotřebitelů v souvislosti s dovezenými výrobky, stejně tak jako v souvislosti se zákazem vývozu, přijata v souladu s mezinárodními závazky Společenství.
(39) Komise by měla pravidelně přezkoumávat způsob, jakým je tato směrnice uplatňována, a dosažené výsledky, zejména pokud jde o fungování systémů dozoru nad trhem, rychlou výměnu informací a opatření přijatá na úrovni Společenství spolu s ostatními otázkami týkajícími se bezpečnosti výrobků určených spotřebitelům ve Společenství, a o věci předkládat pravidelné zprávy Evropskému parlamentu a Radě.
(40) Tato směrnice by se neměla dotýkat povinností členských států týkajících se lhůt pro provedení a použitelnost směrnice 92/59/EHS,
PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:
KAPITOLA I
Cíle - Oblast působnosti - Definice
Článek 1
1. Účelem této směrnice je zajistit, aby výrobky uváděné na trh byly bezpečné.
2. Tato směrnice se vztahuje na všechny výrobky definované v čl.
2 písm. a). Všechna její ustanovení se použijí tehdy, neexistují-li v rámci právních předpisů Společenství žádná zvláštní ustanovení, která upravují bezpečnost dotyčných výrobků a sledují týž cíl.
Jestliže jsou výrobky předmětem zvláštních požadavků na bezpečnost ukládaných právními předpisy Společenství, vztahuje se tato směrnice pouze na hlediska a rizika nebo kategorie rizik, kterých se tyto požadavky netýkají.
To znamená, že:
a) ustanovení čl. 2 písm. b) a c), článků 3 a 4 se na tyto výrobky nepoužijí, pokud jde o rizika nebo kategorie rizik upravené zvláštními právními předpisy;
b) články 5 až 18 se použijí, ledaže existují zvláštní ustanovení, která se vztahují na hlediska upravená uvedenými články, která sledují týž cíl.
Článek 2
Pro účely této směrnice se rozumí:
a) "výrobkem" každý výrobek, který je určen - rovněž v rámci poskytnutí služby - spotřebitelům nebo pravděpodobně bude za rozumně předvídatelných podmínek spotřebiteli používán, a to i když jim určen není, a je za úplatu nebo bezplatně dodáván nebo poskytován v rámci obchodní činnosti, bez ohledu na to, zda je nový, použitý nebo upravený.
Tato definice se nevztahuje na použité výrobky dodávané jako starožitnosti nebo jako výrobky, které musí být před použitím opraveny nebo upraveny, a to za předpokladu, že dodavatel o tom osobu, které výrobek dodává, jasně informuje;
b) "bezpečným výrobkem" každý výrobek, který za běžných nebo rozumně předvídatelných podmínek použití, včetně požadavků na životnost, a případně na uvedení do provozu, instalaci a údržbu, nepředstavuje žádné riziko nebo představuje pouze minimální rizika slučitelná s použitím výrobku a považovaná za přijatelná a odpovídající vysoké úrovni ochrany zdraví a bezpečnosti osob, přičemž se berou v úvahu zejména:
i) charakteristiky výrobku, včetně jeho složení, balení, návodů k montáži a případně k instalaci a údržbě;
ii) vliv na jiné výrobky, jestliže lze rozumně předpokládat, že výrobek bude používán s jinými výrobky;
iii) obchodní úprava výrobku, označování štítkem, veškerá upozornění a návody k jeho použití a zneškodnění a veškeré další údaje nebo informace týkající se výrobku;
iv) kategorie spotřebitelů, kteří jsou vystaveni riziku při používání výrobku, zejména děti a starší osoby.
Možnost dosáhnout vyšší úrovně bezpečnosti nebo dostupnost jiných výrobků, které představují nižší stupeň rizika, není důvodem k tomu, aby byl výrobek považován za "nebezpečný";
c) "nebezpečným výrobkem" každý výrobek, který nevyhovuje definici "bezpečného výrobku" uvedené v písmenu b);
d) "vážným rizikem" každé vážné riziko, které vyžaduje rychlý zásah ze strany orgánů veřejné moci, včetně rizika, jehož účinky nejsou bezprostřední;
e) "výrobcem":
i) výrobce výrobku, pokud je usazený ve Společenství, a každá další osoba, která vystupuje jako výrobce způsobem, že opatří výrobek svým názvem, ochrannou známkou nebo jiným rozlišovacím znakem, nebo osoba, která výrobek upraví;
ii) zástupce výrobce, pokud výrobce není usazený ve Společenství, nebo dovozce výrobku, jestliže žádný zástupce usazený ve Společenství neexistuje;
iii) další subjekty z oboru v dodavatelském řetězci, pokud jejich činnosti mohou mít vliv na vlastnosti týkající se bezpečnosti výrobku;
f) "distributorem" každý subjekt z oboru v dodavatelském řetězci, jehož činnost nemá vliv na vlastnosti týkající se bezpečnosti výrobku;
g) "odvoláním" všechna opatření namířená k dosažení vrácení nebezpečného výrobku, který již byl dodán nebo poskytnut spotřebitelům výrobcem nebo distributorem;
h) "stažením" všechna opatření namířená k zabránění distribuce, vystavování nebo nabízení výrobku nebezpečného pro spotřebitele.
KAPITOLA II
Obecný požadavek na bezpečnost, kritéria posuzování shody a evropské normy
Článek 3
1. Výrobci jsou povinni uvádět na trh pouze bezpečné výrobky.
2. Pokud jde o hlediska, na která se vztahují příslušné vnitrostátní právní předpisy, považuje se výrobek v případě, že neexistují žádná zvláštní ustanovení Společenství, kterými se upravuje bezpečnost dotyčného výrobku, za bezpečný, je-li ve shodě se zvláštními vnitrostátními právními předpisy členského státu, na jehož území je uváděn na trh, pokud jsou tyto předpisy vypracovány v souladu se Smlouvou, a zejména s články 28 a 30 Smlouvy, a stanovují požadavky na ochranu zdraví a bezpečnost, které musí výrobek splňovat, aby mohl být uveden na trh.
Pokud jde o rizika a kategorie rizik,na která se vztahují příslušné vnitrostátní normy, předpokládá se, že je výrobek bezpečný, je-li ve shodě s nezávaznými vnitrostátními normami přejímajícími evropské normy, na něž v souladu s článkem 4 zveřejnila Komise odkazy v Úředním věstníku Evropských společenství.
Členské státy zveřejní odkazy na dotyčné vnitrostátní normy.
3. V případech jiných než těch, které jsou uvedeny v odstavci 2, se posuzuje shoda výrobku s obecným požadavkem na bezpečnost s přihlédnutím k těmto prvkům, pokud existují:
a) nezávazné vnitrostátní normy přejímající odpovídající evropské normy jiné než normy uvedené v odstavci 2;
b) normy vypracované v členském státě, ve kterém je výrobek uváděn na trh;
c) doporučení Komise stanovující pokyny pro posuzování bezpečnosti výrobku;
d) pravidla správné praxe pro bezpečnost výrobku platná v daném oboru;
e) stav vědy a techniky;
f) rozumná očekávání spotřebitelů týkající se bezpečnosti.
4. Shoda výrobku s kritérii pro zajištění obecného požadavku na bezpečnost, zejména shoda s ustanoveními odstavců 2 nebo 3, nesmí bránit příslušným orgánům členských států přijmout vhodná opatření, kterými se omezuje uvádění tohoto výrobku na trh nebo vyžaduje jeho stažení z trhu nebo jeho odvolání, pokud existuje důkaz, že navzdory shodě je nebezpečný.
Článek 4
1. Pro účely této směrnice se evropské normy uvedené v čl. 3 odst. 2 druhém pododstavci vypracují takto:
a) požadavky, které mají zajistit, aby výrobky, které vyhovují těmto normám, splňovaly obecný požadavek na bezpečnost, se stanoví v souladu s postupem uvedeným v čl. 15 odst. 2;
b) na základě těchto požadavků vyzve Komise v souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 98/34/ES ze dne 22. června 1998 o postupu při poskytování informací v oblasti norem a technických předpisů a pravidel pro služby informační společnosti[7] evropské normalizační orgány, aby vypracovaly normy, které vyhoví těmto požadavkům;
c) na základě těchto pověření přijmou evropské normalizační orgány normy v souladu se zásadami obsaženými ve obecných řídících zásadách pro spolupráci mezi Komisí a těmito orgány;
19 odst. 2 podá Komise každé tři roky zprávu Evropskému parlamentu a Radě o svých programech pro stanovení požadavků a pověření pro normalizaci uvedených výše v písmenech a) a b).
Tato zpráva bude zejména obsahovat analýzu rozhodnutí přijatých z hlediska požadavků a pověření pro normalizaci uvedených v písmenech a) a b) a z hlediska norem uvedených v písmenu c).
Bude obsahovat rovněž informace o výrobcích, pro něž Komise zamýšlí stanovit příslušné požadavky a pověření, o rizicích výrobků, která je třeba brát v úvahu, a o výsledcích všech přípravných prací provedených v této oblasti;
2. Komise zveřejní v Úředním věstníku Evropských společenství odkazy na evropské normy přijaté tímto způsobem a vypracované v souladu s požadavky uvedenými v odstavci 1.
Jestliže norma přijatá evropskými normalizačními orgány před vstupem této směrnice v platnost zajišťuje soulad s obecným požadavkem na bezpečnost, rozhodne Komise o zveřejnění odkazu na ni v Úředním věstníku Evropských společenství.
Jestliže norma soulad s obecným požadavkem na bezpečnost nezajišťuje, stáhne Komise ze zveřejnění odkaz na normu jako celek nebo na její část.
V případech uvedených v druhém a třetím pododstavci rozhodne Komise ze svého vlastního podnětu nebo na žádost členského státu a v souladu s postupem stanoveným v čl. 15 odst.
2, zda dotyčná norma splňuje obecný požadavek na bezpečnost. Po konzultaci s výborem zřízeným článkem 5 směrnice 98/34/ES rozhodne Komise o jejím zveřejnění nebo stažení.
O svém rozhodnutí Komise uvědomí členské státy.
KAPITOLA III
Další povinnosti výrobců a povinnosti distributorů
Článek 5
1. V rámci svých činností jsou výrobci povinni poskytnout spotřebitelům příslušné informace, které jim umožní posoudit rizika spojená s výrobkem v průběhu běžné nebo rozumně předvídatelné doby jeho používání, pokud tato rizika nejsou bez přiměřených upozornění bezprostředně zřejmá, a přijmout proti těmto rizikům předběžná opatření.
Uvedení těchto upozornění nezbavuje žádnou osobu povinnosti vyhovět dalším požadavkům na bezpečnost stanoveným v této směrnici.
V rámci svých činností jsou výrobci povinni přijmout opatření odpovídající charakteristikám jimi dodávaných výrobků, která jim umožní:
a) být informováni o rizicích, jež mohou tyto výrobky představovat;
b) zvolit vhodné opatření zahrnující, je-li to nezbytné pro odvrácení těchto rizik, stažení z trhu, přiměřené a účinné upozornění spotřebitelů nebo odvolání od spotřebitelů.
Opatření uvedená v třetím pododstavci musí například zahrnovat:
a) identifikační údaje a podrobnosti o výrobci na výrobku nebo jeho obalu a označení výrobku nebo případně série výrobků, k níž patří, kromě případů, kdy je neposkytnutí takových údajů oprávněné, a
b) ve všech případech, kdy to je vhodné, provádění zkoušek vzorků výrobků uváděných na trh, vyšetřování stížnosti, a případně vedení knihy stížností a průběžné informování distributorů o tomto sledování.
Opatření uvedená v třetím pododstavci písmenu b) se musí provádět na základě dobrovolnosti nebo na žádost příslušných orgánů v souladu s čl. 8 odst.
1 písm. f). Odvolání se uskuteční jako poslední prostředek v případech, kdy ostatní opatření nejsou dostatečná k zamezení existujícím rizikům, kdy to výrobci pokládají za nezbytné, nebo kdy jsou povinni tak učinit na základě opatření přijatého příslušným orgánem.
Odvolání se může v dotyčném členském státě uskutečnit v rámci příslušných pravidel správné praxe, pokud tato pravidla existují.
2. Od distributorů se vyžaduje, aby jednali s náležitou pečlivostí, a tím pomáhali zajišťovat soulad s příslušnými požadavky na bezpečnost, zejména aby nedodávali výrobky, o nichž vědí nebo o nichž by na základě vlastních informací a informací, které mají jako subjekty z oboru k dispozici, měli předpokládat, že nejsou v souladu s těmito požadavky.
V rámci svých činností jsou kromě toho povinni podílet se na sledování bezpečnosti výrobků uváděných na trh, zejména předáváním informací o rizicích spojených s výrobkem, uchováváním a poskytováním dokumentace nezbytné pro vysledování původu výrobků, a spoluprací při akcích prováděných výrobci a příslušnými orgány s cílem zabránit těmto rizikům.
V rámci svých činností jsou povinni přijmout opatření, která jim umožní účinně spolupracovat.
3. Jestliže jsou si výrobci a distributoři vědomi nebo na základě vlastních informací a informací, které mají jako subjekty z oboru k dispozici, by si měli být vědomi, že výrobek, který uvedli na trh, představuje pro spotřebitele riziko, které je neslučitelné s obecným požadavkem na bezpečnost, jsou povinni o tom ihned uvědomit příslušné orgány členských států za podmínek stanovených v příloze I a uvést podrobnosti, zejména o opatřeních přijímaných s cílem zabránit riziku pro spotřebitele.
Komise přizpůsobí v souladu s postupem uvedeným v čl. 15 odst. 3 zvláštní požadavky týkající se povinnosti poskytnout informace stanovené v příloze I.
4. Na žádost příslušných orgánů jsou výrobci a distributoři v rámci svých činností povinni s nimi spolupracovat na opatřeních přijímaných s cílem zabránit rizikům představovaným výrobky, které dodávají nebo dodali.
Postupy pro takovou spolupráci, včetně postupů pro dialog s dotyčnými výrobci a distributory o otázkách týkajících se bezpečnosti výrobků, stanoví příslušné orgány.
KAPITOLA IV
Zvláštní povinnosti a pravomoci členských států
Článek 6
1. Členské státy zajistí, aby výrobci a distributoři plnili své povinnosti vyplývající z této směrnice tak, že na trh budou uváděny pouze bezpečné výrobky.
2. Členské státy zřídí nebo jmenují orgány příslušné pro sledování souladu výrobků s obecnými požadavky na bezpečnost a zajistí, aby tyto orgány měly a používaly pravomoci nezbytné k tomu, aby mohly přijímat vhodná opatření, která jim podle této směrnice přísluší.
3. Členské státy vymezí úkoly, pravomoci, organizaci a způsob spolupráce příslušných orgánů.
Průběžně Komisi informují a Komise předává tyto informace ostatním členským státům.
Článek 7
1. Členské státy stanoví pravidla pro ukládání sankcí při porušování vnitrostátních předpisů přijatých na základě této směrnice a přijmou veškerá opatření nezbytná pro jejich provádění.
Stanovené sankce musí být účinné, přiměřené a odrazující.
Členské státy oznámí tyto předpisy Komisi do 15. ledna 2004 a rovněž neprodleně oznámí každou jejich případnou změnu.
Článek 8
1. Pro účely této směrnice, a zejména článku 6 této směrnice, jsou příslušné orgány členských států oprávněny mimo jiné přijímat opatření uvedená níže v písmeni a) a případně opatření podle písmen b) až f):
a) u každého výrobku:
i) organizovat v odpovídajícím rozsahu příslušné kontroly jeho vlastností z hlediska bezpečnosti, a to i po jeho uvedení jako bezpečného na trh, až do konečného stadia používání nebo spotřeby;
ii) vyžadovat od zúčastněných stran všechny nezbytné informace;
iii) odebírat vzorky výrobků a podrobovat je zkouškám bezpečnosti;
b) u každého výrobku, který by mohl za určitých podmínek představovat riziko:
i) vyžadovat, aby byl uveden na trh s odpovídajícím upozorněním na rizika, která může představovat; toto upozornění musí být snadno srozumitelné a jasně formulované v úředních jazycích členského státu, ve kterém je výrobek uváděn na trh;
ii) podrobit jeho uvedení na trh takovým předběžným podmínkám, aby byl bezpečný;
c) u každého výrobku, který by mohl představovat riziko pro určité osoby:
nařídit, aby byly tyto osoby upozorněny na riziko včas a vhodným způsobem, včetně zveřejnění zvláštních upozornění;
d) u každého výrobku, který by mohl být nebezpečný:
dočasně zakázat jeho dodávání, nabízení k dodání nebo jeho vystavování, a to na dobu nezbytnou pro různá hodnocení bezpečnosti, zkoušky a kontroly;
e) u každého nebezpečného výrobku:
zakázat jeho uvedení na trh a zavést nezbytná související opatření k zajištění dodržování tohoto zákazu;
f) u každého nebezpečného výrobku, který je již uveden na trh:
i) nařídit nebo zorganizovat jeho skutečné a okamžité stažení a varovat spotřebitele před rizikem, které představuje;
ii) nařídit nebo zkoordinovat, případně spolu s výrobci a distributory zorganizovat za vhodných podmínek jeho odvolání od spotřebitelů a jeho zničení.
2. Pokud příslušné orgány členských států přijmou opatření uvedená v odstavci 1, zejména opatření podle písmen d) až f), jsou povinny jednat v souladu se Smlouvou, a zejména s články 28 a 30 Smlouvy, a opatření uskutečňovat přiměřeně vážnosti rizika a s patřičným ohledem na zásadu obezřetnosti.
V rámci těchto opatření podněcují a podporují dobrovolnou činnost výrobců a distributorů odpovídající povinnostem, které pro ně vyplývají z této směrnice, a zejména z kapitoly III této směrnice, případně včetně vypracování pravidel správné praxe.
V případě nutnosti zorganizují nebo nařídí opatření stanovená v odst. 1 písm. f), jestliže akce podniknutá výrobci a distributory při plnění jejich povinností je neuspokojivá nebo nedostatečná.
Odvolání se uskuteční jako poslední prostředek.
Může být provedeno v dotyčném členském státu v rámci pravidel správné praxe v této oblasti, pokud taková pravidla existují.
Příslušné orgány jsou zejména oprávněny provést nezbytnou akci s cílem pohotově uplatnit příslušná opatření uvedená v odst. 1 písm. b) až f) v případě, kdy výrobky představují vážné riziko.
Členské státy tyto okolnosti vyšetří a podle podstaty věci případ od případu posoudí s přihlédnutím k pokynům uvedeným v bodu 8 přílohy II.
4. Opatření, která mají být přijata příslušnými orgány podle tohoto článku, jsou podle okolností určena:
a) výrobci;
b) distributorům v rámci jejich činností, zejména pak straně odpovědné za prvotní distribuci na vnitrostátním trhu;
c) v případě nutnosti všem dalším osobám s ohledem na spolupráci při akcích zaměřených na zabránění riziku vyplývajícímu z výrobku.
Článek 9
1. Členské státy zajistí, aby byly zavedeny přístupy používající vhodné prostředky a postupy pro zajištění účinného dozoru nad trhem, který zaručí vysokou úroveň ochrany zdraví a bezpečnosti spotřebitelů a který předpokládá spolupráci mezi jejich příslušnými orgány; tyto přístupy mohou zejména zahrnovat:
a) vypracování, pravidelnou aktualizaci a provádění odvětvových programů dozoru pro kategorie výrobků nebo rizik, jakož i sledování činnosti a vyhodnocení zjištění a výsledků dozoru;
b) průběžné sledování a aktualizaci vědeckých a technických znalostí týkajících se bezpečnosti výrobků;
c) pravidelné přezkoumávání a posuzování toho, jak fungují a jak jsou účinné kontrolní činnosti, a v případě nutnosti přepracování zavedeného přístupu k dozoru a jeho organizace.
2. Členské státy zajistí, aby spotřebitelům a ostatním zúčastněným stranám bylo umožněno podávat stížnosti u příslušných orgánů ohledně bezpečnosti výrobků a činností dozoru a kontroly a aby tyto stížnosti byly odpovídajícím způsobem vyřizovány.
Členské státy samy aktivně informují spotřebitele a ostatní zúčastněné strany o postupech, které byly za tímto účelem zavedeny.
Článek 10
1. Komise podporuje činnost evropské sítě orgánů členských států příslušných pro bezpečnost výrobků a podílí se na ní, zejména formou správní spolupráce.
2. Činnost této sítě je třeba koordinovat s ostatními existujícími postupy Společenství, zejména se systémem RAPEX.
Jejím cílem je zejména usnadnit:
a) výměnu informací o posuzování rizik, nebezpečných výrobcích, zkušebních metodách a výsledcích, nejnovějším vědeckém vývoji i o ostatních hlediscích významných pro kontrolní činnosti;
b) vypracování a provádění společných projektů dozoru a zkoušení;
c) výměnu zkušeností a osvědčených postupů a spolupráci při vzdělávací činnosti;
d) lepší spolupráci na úrovni Společenství, pokud jde o vysledování, stažení a odvolání nebezpečných výrobků.
KAPITOLA V
Výměna informací a situace vyžadující rychlý zásah
Článek 11
1. Jestliže členský stát přijme opatření, kterými omezí uvádění výrobků na trh nebo nařídí jejich stažení nebo odvolání, jako jsou opatření uvedená v čl. 8 odst. 1 písm. b) až f), uvědomí o nich Komisi a uvede své důvody pro jejich přijetí, pokud se takové oznámení nepožaduje podle článku 12 nebo podle zvláštních právních předpisů Společenství. Rovněž uvědomí Komisi o všech změnách nebo o zrušení těchto opatření.
Usoudí-li oznamující členský stát, že účinky rizika nepřesáhnou nebo nemohou přesáhnout jeho území, oznámí dotyčná opatření, jestliže zahrnují informace, které pravděpodobně budou z hlediska bezpečnosti výrobku členské státy zajímat, a zejména jestliže jsou odezvou na nové riziko, které doposud nebylo v jiných oznámeních ohlášeno.
15 odst. 3 této směrnice přijme Komise pokyny uvedené v bodu 8 přílohy II, přičemž zároveň zajistí účinnost a řádné fungování systému.
Tyto pokyny poskytnou předlohu pro obsah a jednotný formulář pro oznámení uvedená v tomto článku a zejména přesná kritéria pro stanovení podmínek, za kterých je oznámení důležité pro účely druhého pododstavce.
2. Komise předá oznámení ostatním členským státům, pokud po přezkoumání na základě informací obsažených v oznámení nedojde k závěru, že opatření není v souladu s právem Společenství.
V takovém případě neprodleně uvědomí členský stát, který zahájil akci.
Článek 12
1. Pokud členský stát přijme nebo se rozhodne přijmout, doporučit nebo s výrobci a distributory na povinném nebo dobrovolném základě dohodnout opatření nebo akce, kterými na svém území z důvodu vážného rizika zamezí případnému uvedení výrobku na trh nebo jeho používání, omezí toto uvedení nebo používání nebo je podrobí zvláštním podmínkám, neprodleně je prostřednictvím systému RAPEX oznámí Komisi.
Rovněž neprodleně uvědomí Komisi o změně nebo zrušení takového opatření nebo akce.
Jestliže oznamující členský stát usoudí, že účinky rizika nepřesáhnou nebo nemohou přesáhnout jeho území, použije postup stanovený v článku 11, přičemž přihlédne k odpovídajícím kritériím navrženým v pokynech uvedených v bodu 8 přílohy II.
Aniž je dotčen první pododstavec, mohou členské státy, předtím než rozhodnou o přijetí těchto opatření nebo o podniknutí těchto akcí, předat Komisi všechny informace o existenci vážného rizika, které mají k dispozici.
V případě vážného rizika oznámí Komisi dobrovolná opatření stanovená v článku 5 této směrnice, která přijali výrobci a distributoři.
2. Po obdržení těchto oznámení Komise zkontroluje, zda vyhovují tomuto článku a požadavkům na fungování systému RAPEX, a předá je ostatním členským státům, které Komisi neprodleně uvědomí o všech přijatých opatřeních.
3. Podrobné postupy pro systém RAPEX jsou stanoveny v příloze II. Komise je přizpůsobí postupem uvedeným v čl. 15 odst. 3.
4. Přístup k systému RAPEX je otevřen kandidátským zemím, třetím zemím nebo mezinárodním organizacím v rámci dohod mezi Společenstvím a těmito zeměmi nebo mezinárodními organizacemi, a to způsobem stanoveným v těchto dohodách.
Všechny tyto dohody musí být založeny na vzájemnosti a musí obsahovat ustanovení o důvěrnosti odpovídající ustanovením používaným ve Společenství.
Článek 13
1. Dozví-li se Komise o vážném riziku vyplývajícím z určitých výrobků pro zdraví a bezpečnost spotřebitelů v různých členských státech, může po konzultaci s členskými státy, a pokud vyvstanou vědecké otázky spadající do pravomoci některého vědeckého výboru Společenství, také po konzultaci s vědeckým výborem příslušným pro dotyčné riziko, přijmout na základě výsledku těchto konzultací a v souladu s postupem stanoveným v čl. 15 odst. 2 rozhodnutí, které členským státům uloží povinnost, aby přijaly některá opatření z těch, která jsou uvedena v čl. 8 odst. 1 písm. b) až f), jestliže současně:
a) z předchozích konzultací s členskými státy vyplývá, že se členské státy významně liší v přijatém nebo připravovaném přístupu k vyrovnání se s rizikem; a
b) vzhledem k povaze problému spojeného s bezpečností výrobku se nelze s rizikem vyrovnat způsobem slučitelným se stupněm naléhavosti případu v rámci jiných postupů stanovených zvláštními právními předpisy Společenství, které se na dotyčné výrobky vztahují; a
c) riziko může být účinně vyloučeno pouze přijetím vhodných opatření použitelných na úrovni Společenství s cílem zajistit jednotnou a vysokou úroveň ochrany zdraví a bezpečnosti spotřebitelů a řádné fungování vnitřního trhu.
2. Rozhodnutí uvedená v odstavci 1 jsou platná po dobu nejvýše jednoho roku a mohou být stejným postupem potvrzena na další období, z nichž žádné nepřesáhne jeden rok.
Rozhodnutí týkající se konkrétních jednotlivě určených výrobků nebo sérií výrobků jsou však platná bez časového omezení.
3. Vývoz nebezpečných výrobků, které byly předmětem rozhodnutí uvedeného v odstavci 1, ze Společenství se zakazuje, pokud dané rozhodnutí nestanoví jinak.
4. Členské státy přijmou nejpozději do 20 dnů všechna opatření nezbytná pro provedení rozhodnutí uvedených v odstavci 1, pokud není stanovena v těchto rozhodnutích odlišná lhůta.
5. Příslušné orgány odpovědné za provádění opatření uvedených v odstavci 1 poskytnou zúčastněným stranám příležitost předložit během jednoho měsíce svá stanoviska a uvědomí o nich Komisi.
KAPITOLA VI
Postupy projednávání ve výboru
Článek 14
1. Opatření nezbytná k provádění této směrnice budou přijata v souladu s regulativním postupem stanoveným v čl. 15 odst. 2, pokud jde o:
a) opatření uvedená v článku 4 týkající se norem přijatých evropskými normalizačními orgány;
b) rozhodnutí uvedená v článku 13, která členským státům ukládají povinnost, aby přijaly opatření uvedená v čl. 8 odst. 1 písm. b) až f).
2. Ve všech ostatních případech se opatření nezbytná pro provádění této směrnice přijímají v souladu s poradním postupem stanoveným v čl. 15 odst. 3.
Článek 15
1. Komisi je nápomocen výbor.
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 5 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES s ohledem na článek 8 zmíněného rozhodnutí.
Doba uvedená v čl. 5 odst. 6 rozhodnutí 1999/468/ES je 15 dnů.
3. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 3 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES s ohledem na článek 8 zmíněného rozhodnutí.
4. Výbor přijme svůj jednací řád.
KAPITOLA VII
Závěrečná ustanovení
Článek 16
1. Informace, které mají orgány členských států nebo Komise k dispozici, o rizicích pro zdraví a bezpečnost spotřebitelů představovaných výrobky musí být obecně přístupné veřejnosti v souladu s požadavky průhlednosti a aniž jsou dotčena omezení požadovaná pro sledování a šetření.
Veřejnost musí mít zejména přístup k informacím o identifikaci výrobku, povaze rizika a o přijatých opatřeních.
Členské státy a Komise však přijmou nezbytná opatření, aby jejich úředníci a zaměstnanci zachovávali mlčenlivost o informacích získaných pro účely této směrnice, které svou povahou v řádně odůvodněných případech podléhají služebnímu tajemství, kromě informací o vlastnostech výrobků týkajících se bezpečnosti, které musí být, jestliže to okolnosti vyžadují, zveřejněny v zájmu ochrany zdraví a bezpečnosti spotřebitelů.
2. Ochrana služebního tajemství nesmí bránit předávání informací důležitých pro zajištění účinnosti kontroly trhu a činností dozoru příslušným orgánům.
Orgány, které obdrží informace podléhající služebnímu tajemství, zajistí jejich ochranu.
Článek 17
Touto směrnicí není dotčeno uplatňování směrnice 85/374/EHS.
Článek 18
1. Každé opatření přijaté na základě této směrnice, kterým se omezuje uvádění výrobku na trh nebo se požaduje jeho stažení nebo odvolání, musí být náležitě odůvodněno.
Opatření se co nejdříve oznámí dotyčné straně a uvedou se v něm opravné prostředky, které může podat podle právních předpisů platných v příslušném členském státě, a lhůty pro podání těchto prostředků.
Kdykoliv to bude proveditelné, musí být dotyčným stranám umožněno, aby před přijetím opatření předložily svá stanoviska.
Pokud k tomu nedojde předem pro naléhavost opatření, která mají být přijata, bude jim tato příležitost poskytnuta v příhodnou dobu po provedení těchto opatření.
U opatření požadujících stažení výrobku nebo jeho odvolání je nutné vzít v úvahu potřebu přimět distributory, uživatele a spotřebitele k součinnosti při provádění těchto opatření.
2. Členské státy zajistí, aby každé opatření přijaté příslušnými orgány, kterým se omezuje uvádění výrobku na trh nebo se požaduje jeho stažení nebo odvolání, mohlo být přezkoumáno příslušnými soudy.
3. Žádným rozhodnutím přijatým na základě této směrnice, kterým se omezuje uvádění výrobku na trh nebo se požaduje jeho stažení nebo odvolání, není dotčeno posuzování odpovědnosti dotyčné strany podle vnitrostátního trestního práva použitelného pro daný případ.
Článek 19
1. Komise může předložit výboru uvedenému v článku 15 jakoukoliv věc týkající se uplatňování této směrnice a zejména činností kontroly trhu a dozoru nad trhem.
2. Každé tři roky od 15. ledna 2004 předloží Komise Evropskému parlamentu a Radě zprávu o provádění této směrnice.
Zpráva obsahuje zejména informace o bezpečnosti výrobků určených spotřebitelům, zejména o zlepšení sledovatelnosti výrobků, fungování dozoru nad trhem, normalizační činnosti, fungování systému RAPEX a o opatřeních Společenství přijatých na základě článku 13.
Za tímto účelem posoudí Komise příslušné otázky, zejména přístupy, systémy a postupy členských států z hlediska požadavků této směrnice a dalších právních předpisů Společenství týkajících se bezpečnosti výrobků.
Členské státy poskytnou Komisi veškerou nezbytnou pomoc a informace pro tato posouzení a přípravu zpráv.
Článek 20
Komise určí potřeby, možnosti a priority akce Společenství zaměřené na bezpečnost služeb a do 1. ledna 2003 předloží Evropskému parlamentu a Radě zprávu v případě potřeby doprovázenou příslušnými návrhy.
Článek 21
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 15. ledna 2004.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tyto předpisy přijaté členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 22
1. Směrnice 92/59/EHS se zrušuje ode dne 15. ledna 2004, aniž jsou dotčeny povinnosti členských států týkající se lhůt pro provedení a použitelnost zmíněné směrnice, jak je uvedeno v příloze III.
Odkazy na směrnici 92/59/EHS se považují za odkazy na tuto směrnici v souladu se srovnávací tabulkou obsaženou v příloze IV.
Článek 23
Tato směrnice vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/96/ES
ze dne 4. prosince 2001,
kterou se stanoví harmonizované požadavky a postupy pro bezpečnou nakládku a vykládku lodí přepravujících hromadné náklady
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 80 odst. 2 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
po konzultaci s Výborem regionů,
v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy [3],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) S ohledem na velký počet nehod v námořní plavbě týkajících se lodí přepravujících hromadné náklady, při kterých dochází ke ztrátách na lidských životech, by měly být v rámci společné dopravní politiky přijata další opatření ke zvýšení bezpečnosti námořní dopravy.
(2) Hodnocení příčin nehod lodí přepravujících hromadné náklady naznačuje, že pokud nakládka a vykládka pevných hromadných nákladů není správně prováděna, může přispět ke ztrátě lodí přepravujících hromadné náklady buď nadměrným namáháním konstrukce lodě, nebo mechanickým poškozením jejich konstrukčních prvků v nákladových prostorech.
Ochrana bezpečnosti lodí přepravujících hromadné náklady může být zvýšena přijetím opatření směřujících k snížení nebezpečí konstrukčního poškození a škod způsobených nesprávným provedením nakládacích a vykládacích operací.
(3) Mezinárodní námořní organizace (dále jen "IMO") přijala na mezinárodní úrovni prostřednictvím řady rezolucí shromáždění četná doporučení o bezpečnosti lodí přepravujících hromadné náklady, která obecně řeší otázky součinnosti mezi lodí a přístavem, a konkrétně nakládací a vykládací operace.
(4) IMO přijala rezolucí A.862.(20) Kodex pro bezpečnou nakládku a vykládku lodí přepravujících hromadné náklady (dále jen "kodex BLU") a vyzvala smluvní státy, aby tento kodex při nejbližší příležitosti provedly a informovaly IMO o každém jeho porušení.
V této rezoluci IMO dále vyzvala smluvní státy, na jejichž území jsou umístěny terminály pro nákladku a vykládku pevných hromadných nákladů, aby zavedly právní předpisy zajišťující, že řada klíčových zásad nezbytných pro provedení tohoto kodexu bude vymahatelná.
(5) S ohledem na celosvětovou povahu obchodování s pevným hromadným nákladem má vliv nakládacích a vykládacích operací na bezpečnost lodí přepravujících hromadné náklady mezinárodní souvislosti.
Pokrok v opatřeních k zabránění tomu, aby lodě přepravující hromadné náklady neztroskotávaly v důsledku nesprávných způsobů nakládky a vykládky, lze proto nejlépe uskutečnit na úrovni Společenství tím, že se určí harmonizované požadavky a postupy k provedení doporučení IMO stanovených rezolucí shromáždění A.862(20) a kodexem BLU.
(6) S ohledem na zásadu subsidiarity, stanovenou v článku 5 Smlouvy, je směrnice vhodným právním aktem, který pro členské státy vytváří rámec pro jednotné a povinné používání požadavků a postupů bezpečné nakládky a vykládky lodí přepravujících hromadné náklady, přičemž ponechává každému členskému státu volnost rozhodnout o nástrojích, které nejlépe odpovídají jeho vnitřnímu systému.
V souladu se zásadou přiměřenosti tato směrnice nepřekračuje rámec toho, co je nezbytné pro dosažení sledovaných cílů.
(7) Bezpečnost lodí přepravujících hromadné náklady a jejich posádek lze zvýšit snížením nebezpečí nesprávné nakládky a vykládky na terminálech pevných hromadných nákladů.
To lze provést určením harmonizovaných postupů pro spolupráci a komunikaci mezi lodí a terminálem a stanovením vhodných požadavků na lodě a terminály.
(8) V zájmu zvýšení bezpečnosti lodí přepravujících hromadné náklady a zamezení narušení obchodní soutěže by harmonizované postupy a vhodná kritéria měla být použitelná pro všechny lodě přepravující hromadné náklady bez ohledu na vlajku, pod kterou plují, a pro všechny terminály ve Společenství, do kterých za obvyklých okolností tyto lodě najíždějí za účelem nakládky nebo vykládky pevných hromadných nákladů.
(9) Lodě přepravující hromadné náklady, které najíždějí do terminálů pro nakládku nebo vykládku pevných hromadných nákladů, mají být způsobilé pro tento účel.
Rovněž terminály mají být způsobilé pro přijímání najíždějících lodí přepravujících hromadné náklady.
K tomu byla stanovena vhodná kritéria v kodexu BLU.
(10) V zájmu zlepšení spolupráce a spojení s velitelem lodě ohledně věcí týkajících se nakládky a vykládky pevných hromadných nákladů by měly terminály jmenovat zástupce terminálu, který bude odpovídat za tyto činnosti v terminálu, a dát veliteli lodě k dispozici informační brožury s požadavky terminálu a přístavu.
K tomu jsou uvedena ustanovení v kodexu BLU.
(11) Vypracováním, prováděním a udržováním systému řízení jakosti mají terminály zabezpečit, aby postupy spolupráce a komunikace a vlastní nakládka a vykládka zajišťované terminálem byly plánované a prováděné v souladu s harmonizovaným rámcem, který je mezinárodně uznávaný a přezkoumatelný.
Z hlediska svého mezinárodního uznání by měl být systém řízení jakosti slučitelný s řadou norem ISO 9000 přijatých Mezinárodní normalizační organizací.
Aby byl novým terminálům poskytnut dostatečný čas k získání příslušného osvědčení, je důležité zajistit, aby jim po omezenou dobu bylo uděleno dočasné oprávnění k provozu.
(12) Za účelem zajištění toho, aby nakládací a vykládací operace byly pečlivě připravené, schválené a vedené s cílem zamezit ohrožení bezpečnosti lodě nebo posádky, by měla být stanovena odpovědnost velitele lodě a zástupce terminálu.
K tomu lze nalézt příslušná ustanovení v Mezinárodní úmluvě o bezpečnost lidského života na moři z roku 1974 (Úmluva SOLAS 1974), v rezoluci shromáždění IMO A.862(20) a v kodexu BLU.
Za stejným účelem mohou být postupy pro přípravu, schvalování a provádění nakládacích a vykládacích operací založené na ustanoveních uvedených mezinárodních předpisů.
(13) Společenství má obecný zájem na tom, aby lodě neodpovídající normám nepřiplouvaly do přístavů Společenství, a proto by měl zástupce terminálu oznámit zjevné nedostatky na lodi přepravující hromadné náklady, které by mohly nepříznivě ovlivnit bezpečnost nakládacích a vykládacích operací.
(14) Je nezbytné, aby příslušné orgány členských států zabránily nebo zastavily nakládací nebo vykládací operace, kdykoliv mají jasné náznaky, že bezpečnost lodi nebo posádky je těmito činnostmi ohrožena.
V zájmu bezpečnosti by měly orgány rovněž zasáhnout v případě neshody mezi velitelem lodě a zástupcem terminálu ohledně používání těchto postupů.
Tato bezpečnostní opatření příslušných orgánů nemají být závislá na obchodních zájmech, které se týkají terminálů.
(15) Je nezbytné stanovit postupy podávání zpráv příslušným orgánům, jako jsou klasifikační společnosti, o poškození lodí, které bylo způsobeno během nakládacích a vykládacích operací, a o případné opravě poškození.
Pokud by toto poškození mohlo zhoršit bezpečnost lodě nebo její způsobilost k plavbě po moři, měly by orgány státní přístavní inspekce po konzultaci se správními orgány státu vlajky přijmout rozhodnutí o nezbytnosti a naléhavosti oprav.
Je-li pro přijetí tohoto rozhodnutí nezbytné technické posouzení, měly by mít orgány právo vyzvat uznaný subjekt k prohlídce poškození a požádat jej, aby se vyjádřil o případné potřebě oprav.
(16) Uplatňování této směrnice musí být ve členských státech podporováno účinnými postupy sledování a kontroly.
Podávání zpráv o výsledcích sledovacího úsilí poskytne cenné informace o účinnosti harmonizovaných požadavků a postupů stanovených v této směrnici.
(17) V rezoluci shromáždění IMO A.797(19) ze dne 23. listopadu 1995 o bezpečnosti lodí přepravujících pevné hromadné náklady je požadováno, aby orgány státní přístavní inspekce vydávaly potvrzení, že terminály pro nakládku a vykládku pevných hromadných nákladů vyhovují předpisům a doporučením IMO o spolupráci mezi lodí a pobřežím.
Oznámení IMO o přijetí této směrnice bude příslušnou odezvou na tento požadavek a jasným znamením mezinárodnímu námořnímu společenství o tom, že Společenství je rozhodnuto podporovat úsilí vynakládané na mezinárodní úrovni na posílení bezpečnosti nakládky a vykládky lodí přepravujících hromadné náklady.
(18) Opatření nezbytná k provádění této směrnice by měla být přijímána v souladu s rozhodnutím Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [4].
(19) Výše uvedeným postupem musí být umožněna změna určitých ustanovení této směrnice s cílem uvést je do souladu s mezinárodními předpisy a s předpisy Společenství, které budou přijaty, změněny nebo vstoupí v platnost po vstupu v platnost této směrnice, a v zájmu provádění postupů stanovených v této směrnici, aniž by se rozšiřovala oblast její působnosti.
(20) Na práce vztahující se k nakládce a vykládce lodí přepravujících hromadné náklady se vztahuje směrnice Rady 89/391/EHS ze dne 12. června 1989 o zavádění opatření pro zlepšení bezpečnosti a ochrany zdraví zaměstnanců při práci [5] a její příslušné jednotlivé směrnice,
PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Účel
Účelem této směrnice je zvýšit bezpečnost lodí přepravujících hromadné náklady a najíždějících do terminálů členských států, aby naložily nebo vyložily pevné hromadné náklady, přičemž tohoto účelu se má dosáhnout zavedením opatření vedoucích ke snížení nebezpečí nadměrného namáhání a fyzického poškození lodní konstrukce během nakládky nebo vykládky, a to
1) stanovením harmonizovaných požadavků na způsobilost těchto lodí a terminálů,
2) stanovením harmonizovaných postupů pro spolupráci a komunikaci mezi těmito loděmi a terminály.
Článek 2
Oblast působnosti
Tato směrnice se vztahuje na
1) všechny lodě přepravující hromadné náklady bez ohledu na vlajku státu, které najíždějí do terminálů pro nakládku nebo vykládku pevných hromadných nákladů,
2) všechny terminály v členských státech, do kterých najíždějí lodě spadající do oblasti působnosti této směrnice.
Aniž je dotčeno pravidlo VI/7 Úmluvy SOLAS 1974, nevztahuje se tato směrnice na zařízení, která jsou jen za výjimečných okolností používána pro nakládku pevného hromadného nákladu do lodí přepravujících hromadné náklady nebo pro vykládku pevného hromadného nákladu z těchto lodí, a není použitelná v případech, kdy je nakládka nebo vykládka prováděna výlučně pomocí zařízení dané lodě přepravující hromadné náklady.
Článek 3
Definice
Pro účely této směrnice se:
1) "mezinárodními úmluvami" rozumějí úmluvy vymezené v čl. 2 bodě 1 směrnice Rady 95/21/ES [6] ve znění platném ke 4. prosinci 2001;
2) "Úmluvou SOLAS 1974" rozumí Mezinárodní úmluva o bezpečnosti lidského života na moři, spolu s protokoly a změnami k tomuto dokumentu ve znění platném ke 4. prosinci 2001;
3) "kodexem BLU" rozumí kodex pro bezpečnou nakládku a vykládku lodí přepravujících hromadné náklady, který je obsažen v příloze k rezoluci shromáždění IMO A.862(20) ze dne 27. listopadu 1997, ve znění platném ke 4. prosinci 2001;
4) "lodí přepravující hromadné náklady" rozumí loď ve smyslu pravidla IX/1.6 Úmluvy SOLAS 1974, vyloženého rezolucí č. 6 konference SOLAS 1997, totiž
- loď postavená s jednou palubou, s vrchními bočními tanky a bočními násypnými tanky v nákladových prostorách a určená především k přepravě pevného hromadného nákladu nebo
- loď pro přepravu rudy, tj. námořní loď o jedné palubě, jejíž nákladový prostor je po celé délce rozdělen dvěma podélnými přepážkami, má dvojí dno a která je určená pro přepravu nákladů rudy pouze ve středním nákladovém prostoru, nebo
- kombinovaná loď podle definice v pravidle II-2/3.27 Úmluvy SOLAS 1974;
5) "suchým hromadným nákladem" nebo "pevným hromadným nákladem" rozumí pevný hromadný náklad podle definice v pravidle XII/1.4 Úmluvy SOLAS 1974, s výjimkou obilí;
6) "obilím" rozumí obilí ve smyslu pravidla VI/8.2 Úmluvy SOLAS 1974;
7) "terminálem" rozumí každé pevné, plující nebo mobilní zařízení vybavené a užívané pro nakládku pevného hromadného nákladu do lodí přepravujících hromadné náklady nebo pro vykládku pevného hromadného nákladu z těchto lodí;
8) "provozovatelem terminálu" rozumí vlastník terminálu nebo každý subjekt nebo osoba, na kterou vlastník terminálu převede odpovědnost za nakládací a vykládací operace prováděné v terminálu pro určitou loď přepravující hromadné náklady;
9) "zástupcem terminálu" rozumí každá osoba jmenovaná provozovatelem terminálu, která má celkovou odpovědnost nebo pravomoc kontroly přípravy, provádění a dokončení nakládacích a vykládacích operací prováděných terminálem pro určitou loď přepravující hromadné náklady;
10) "velitelem lodi" rozumí osoba, která velí lodi přepravující hromadné náklady, nebo lodní důstojník ustanovený velitelem lodi pro nakládací a vykládací operace;
11) "uznaným subjektem" rozumí subjekt uznaný v souladu s článkem 4 směrnice Rady 94/57/ES [7];
12) "správou státu vlajky" rozumí příslušné orgány státu, pod jehož vlajkou je loď přepravující hromadné náklady oprávněna plout;
13) "orgánem státní přístavní inspekce" rozumí příslušný orgán členského státu zmocněný uplatňovat ustanovení o inspekci obsažená ve směrnici 95/21//ES;
14) "příslušným orgánem" rozumí státní, regionální nebo místní orgán veřejné správy v členském státě pověřený vnitrostátními právními předpisy k uplatňování a vymáhání požadavků této směrnice;
15) "informacemi o nákladu" rozumějí informace o nákladu požadovaná pravidlem VI/2 Úmluvy SOLAS 1974;
16) "plánem nakládky a vykládky" rozumí plán uvedený v pravidle VI/7.3 Úmluvy SOLAS 1974 ve formě obsažené v příloze 2 kodexu BLU;
17) "společným kontrolním seznamem bezpečnosti pro lodě a pobřeží" rozumí společný kontrolní seznam uvedený v oddíle 4 kodexu BLU ve formě obsažení v příloze 3 kodexu BLU;
18) "prohlášením o měrné hmotnosti hromadného nákladu" rozumí informace o měrné hmotnosti nákladu, která má být poskytnuta v souladu s pravidlem XII/10 Úmluvy SOLAS 1974.
Článek 4
Požadavky na provozní způsobilost lodí přepravujících hromadné náklady
Členské státy učiní nezbytná opatření k tomu, aby se provozovatelé terminálů prostřednictvím kontroly podle přílohy I přesvědčovali, že lodě přepravující hromadné náklady jsou pro nakládku a vykládku pevných hromadných nákladů provozně způsobilé.
Článek 5
Požadavky na způsobilost terminálů
Členské státy se přesvědčí, že provozovatelé terminálů zabezpečí, pokud jde o terminály, za které odpovídají podle této směrnice, aby
1) tyto terminály vyhovovaly příloze II;
2) byl jmenován zástupce nebo zástupci terminálu;
3) byly připraveny informační brožury obsahující požadavky terminálu a příslušných orgánů a informace o přístavu a terminálu tak, jak jsou uvedeny v dodatku 1 bodě 1.2 kodexu BLU, a aby tyto informace byly dány k dispozici veliteli lodi přepravující hromadné náklady a najíždějící do terminálu pro nakládku nebo vykládku pevných hromadných nákladů;
4) byl vypracován, zaveden a udržován systém řízení jakosti.
Tento systém řízení jakosti musí mít osvědčení v souladu s normami ISO 9001:2000 nebo s rovnocennou normou plnící přinejmenším všechna hlediska ISO 9001:2000 a musí být ověřen v souladu s řídícími zásadami ISO 10011:1991 nebo s rovnocennou normou plnící všechna hlediska ISO 10011:1991.
Musí být dodržena směrnice 98/34/ES [8] ve vztahu k uvedeným rovnocenným normám.
Pro zavedení systému řízení jakosti musí být poskytnuto přechodné období tří roků od vstupu této směrnice v platnost a jeden dodatečný rok k získání osvědčení pro tento systém.
Článek 6
Dočasné oprávnění
Odchylně od požadavků čl. 5 odst. 4 smí příslušný orgán vydat dočasné oprávnění pro provozování nově zřízených terminálů, platné po dobu nejdéle 12 měsíců. Terminál však musí předložit svůj plán na zavedení systému řízení jakosti v souladu s normou ISO 9001:2000 nebo s rovnocennou normou podle čl. 5 bodu 4.
Článek 7
Odpovědnosti velitelů lodí a zástupců terminálů
Členské státy přijmou opatření nezbytná k zajištění, aby byly dodržovány a používány níže uvedené zásady odpovědnosti velitelů lodí a zástupců terminálů.
1) Odpovědnost velitele lodi:
a) velitel lodi v každém okamžiku odpovídá za bezpečnou nakládku a vykládku lodě přepravující hromadné náklady, které velí;
b) s dostatečným předstihem před předpokládaným příjezdem lodi do terminálu musí velitel lodě poskytnout terminálu informace stanovené v příloze III;
c) před naložením jakéhokoliv pevného hromadného nákladu se velitel lodě musí přesvědčit, že dostal informace o nákladu požadované podle pravidla VI/2.2 Úmluvy SOLAS 1974, a rovněž prohlášení o měrné hmotnosti pevného hromadného nákladu, pokud je vyžadováno.
Tyto informace musí být obsaženy ve formuláři prohlášení o nákladu obsaženého v příloze 5 kodexu BLU;
d) před započetím a v průběhu nakládky nebo vykládky musí velitel lodě plnit povinnosti uvedené v příloze IV.
2) Odpovědnost zástupce terminálu:
a) jakmile zástupce terminálu obdrží od lodě počáteční oznámení o předpokládané době jejího příjezdu, poskytne veliteli lodě informace uvedené v příloze V;
b) zástupce terminálu se musí přesvědčit, že informace obsažené ve formuláři prohlášení o nákladu dostal velitel lodě co nejdříve;
c) zástupce terminálu musí veliteli lodě a orgánu státní přístavní inspekce neprodleně oznámit zjevné nedostatky, které zjistí na lodi přepravující hromadný náklad a jež by mohly ohrozit bezpečnou nakládku nebo vykládku pevných hromadných nákladů;
d) před započetím a v průběhu nákladky nebo vykládky musí zástupce terminálu plnit povinnosti uvedené v příloze VI.
Článek 8
Postupy spolupráce mezi terminály a loděmi přepravujícími hromadné náklady
Členské státy zajistí, aby při nakládce pevného hromadného nákladu do lodí přepravujících hromadné náklady nebo vykládce pevného hromadného nákladu z těchto lodí byly používány tyto postupy spolupráce:
1) Před nakládkou nebo vykládkou pevného hromadného nákladu musí velitel lodi a zástupce terminálu schválit plán nákladky nebo vykládky v souladu s pravidlem VI/7.3 Úmluvy SOLAS 1974.
Plán nakládky nebo vykládky musí být připraven ve formě stanovené přílohou 2 kodexu BLU, která obsahuje identifikační číslo IMO pro danou loď, a velitel lodě spolu se zástupcem terminálu musí potvrdit svůj souhlas s plánem svými podpisy.
Každá změna plánu, která podle jedné ze stran může ohrozit bezpečnost plavidla nebo posádky, musí být ve formě opraveného plánu vypracována, přijata a schválena oběma stranami.
Schválený plán nakládky nebo vykládky a každá jeho následující oprava musí být po dobu šesti měsíců uchovávány na lodi a v terminálu za účelem jakékoliv nezbytné kontroly příslušnými orgány.
2) Před započetím nakládky nebo vykládky musí velitel lodě a zástupce terminálu v souladu s pokyny přílohy 4 kodexu BLU společně vyplnit a podepsat společný kontrolní seznam bezpečnosti pro lodě a pobřeží.
3) V každou dobu musí být mezi lodí a terminálem stanoveno a udržováno účinné spojení schopné reagovat na požadavky o informace o postupu nakládky nebo vykládky a zajistit rychlé splnění příkazu velitele lodě nebo zástupce terminálu k případnému dočasnému přerušení nakládacích nebo vykládacích operací.
4) Velitel lodi a zástupce terminálu musí řídit nakládací a vykládací operace v souladu se schváleným plánem.
Zástupce terminálu odpovídá za to, že při nakládce nebo vykládce pevného hromadného nákladu je dodržováno tímto plánem stanovené pořadí využívání nákladových prostorů, množství a rychlost nakládky nebo vykládky.
Nesmí se odchýlit od schváleného plánu nakládky nebo vykládky s výjimkou případů předchozí konzultace s velitelem lodě a jeho písemného souhlasu.
5) Po dokončení nakládky nebo vykládky musí velitel lodi a zástupce terminálu společně písemně potvrdit, že nakládka nebo vykládka byla provedena v souladu s plánem nakládky nebo vykládky, včetně jeho veškerých dohodnutých změn.
V případě vykládky musí toto společné potvrzení obsahovat zápis, že nákladové prostory byly vyprázdněny a vyčištěny podle požadavků velitele lodě, a dále musí být v tomto potvrzení zapsáno každé poškození, které loď utrpěla, a každá oprava, která byla na lodi provedena.
Článek 9
Úloha příslušných orgánů
1. Aniž jsou dotčena práva a povinnosti velitele lodi stanovená pravidlem VI/7.7 Úmluvy SOLAS 1974, musí členské státy zajistit, aby jejich příslušné orgány zamezily nebo zastavily nakládku nebo vykládku pevných hromadných nákladů, kdykoliv mají jasné náznaky, že by tím mohla být ohrožena bezpečnost lodi nebo posádky.
2. Je-li příslušný orgán informován o neshodě mezi velitelem lodě a zástupcem terminálu ve věci používání postupů stanovených v článku 8, zasáhne, jestliže je to potřebné v zájmu bezpečnosti nebo mořského prostředí.
Článek 10
Oprava poškození způsobeného během nakládky nebo vykládky
1. Případné poškození lodní konstrukce nebo lodního zařízení během nakládky nebo vykládky musí zástupce terminálu ohlásit veliteli lodě a v případě potřeby opravit.
2. Jestliže poškození narušilo konstrukční pevnost nebo vodotěsnost lodního trupu nebo důležité strojní systémy, musí zástupce terminálu nebo velitel lodi informovat správu státu vlajky nebo subjekt touto správou uznaný a jednající v jejím zastoupení a rovněž orgán státní přístavní inspekce.
Orgán státní přístavní inspekce rozhodne, zda je okamžitá oprava nutná, nebo zda může být odložena, přičemž se bere ohled na případné stanovisko správy státu vlajky nebo subjekty touto správou uznaného a jednajícího v jejím zastoupení, a rovněž na stanovisko velitele lodi.
Jestliže je okamžitá oprava považována za nezbytnou, musí být provedena ke spokojenosti velitele lodě a příslušného orgánu předtím, než loď opustí přístav.
3. Za účelem přijetí rozhodnutí podle odstavce 2 může orgán státní přístavní inspekce pověřit uznaný subjekt prohlídkou poškození a požádat ji o radu ohledně nezbytnosti provedení nebo odložení oprav.
4. Tento článek se použije, aniž je dotčena směrnice 95/21/ES.
Článek 11
Kontrola a podávání hlášení
1. Členské státy pravidelně kontrolují, zda terminály vyhovují požadavkům čl. 5 odst. 1, čl. 7 odst. 2 a článku 8. Kontrola musí zahrnovat provádění neohlášených prohlídek během nakládacích a vykládacích operací.
Navíc členské státy kontrolují, zda ke konci lhůty uvedené v čl. 5 odst. 4 terminály vyhovují požadavkům stanoveným článkem 5 a zda ke konci lhůty uvedené v článku 6 nově zřizované terminály vyhovují požadavkům stanoveným článkem 6.
2. Členské státy podávají každé tři roky Komisi zprávu o výsledcích této kontroly.
Zpráva rovněž obsahuje hodnocení účinnosti harmonizovaných postupů pro spolupráci a komunikaci mezi loděmi přepravujícími hromadné náklady a terminály, jak je stanoveno v této směrnici.
Zpráva musí být předána nejpozději do 30. dubna roku následujícího po lhůtě tří kalendářních let, kterých se zpráva týká.
Článek 12
Hodnocení
Komise podá Evropskému parlamentu a Radě hodnotící zprávu o působení systému uvedeného v této směrnici, přičemž vychází ze zpráv členských států předávaných Komisi podle čl. 11 odst. 2. Tato zpráva musí rovněž obsahovat hodnocení, zda je nezbytné, aby členské státy pokračovaly v podávání zpráv podle čl. 11. odst. 2.
Článek 13
Oznámení pro IMO
Předsednictví Rady, které jedná v zastoupení členských států, společně s Komisí informují IMO o přijetí této směrnice, přičemž uvedou odkaz na odstavec 1.7 přílohy k rezoluci IMO A.797(19).
Článek 14
Regulativní výbor
1. Komisi je nápomocen výbor zřízený čl. 12 odst. 1 směrnice Rady 93/75/EHS [9] (dále jen "výbor").
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 5 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES s ohledem na článek 8 uvedeného rozhodnutí.
Doba stanovená v čl. 5 odst. 6 rozhodnutí 1999/468/ES je stanovena na tři roky.
3. Výbor přijme svůj jednací řád.
Článek 15
Postup provádění změn
1. Definice v čl. 3 bodech 1 až 6 a 15 až 18, odkazy na mezinárodní úmluvy, předpisy, rezoluce a oběžníky IMO, normy ISO, předpisy Společenství a přílohy mohou být změněny postupem podle čl. 14 odst. 2 s cílem uvést je do souladu s mezinárodními předpisy a předpisy Společenství, které budou přijaty, změněny nebo uvedeny v platnost po přijetí této směrnice, pokud se tím oblast působnosti této směrnice nerozšíří.
2. Postup podle čl. 14 odst. 2 se použije při změnách článku 8 a příloh pro provádění postupů stanovených v této směrnici a při změnách nebo rušení povinností podávání zpráv podle čl. 11 odst. 2 a článku 12, pokud tato opatření nerozšiřují oblast působnosti této směrnice.
Článek 16
Sankce
Členské státy stanoví pravidla pro udělování sankcí, která jsou použitelná při porušení vnitrostátních předpisů přijatých na základě této směrnice, a přijme opatření nezbytná k zajištění toho, že budou tato pravidla provedena.
Stanovené sankce musí být účinné, přiměřené a odrazující.
Článek 17
Provedení a použitelnost
1. Členské státy přijmou a zveřejní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 5. srpna 2003.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Použijí tyto předpisy od 1. března 2004.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 18
Vstup v platnost
Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Článek 19
Určení
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Komise 2001/99/ES
ze dne 20. listopadu 2001,
kterou se mění příloha I směrnice Rady 91/414/EHS o uvádění přípravků na ochranu rostlin na trh za účelem zařazení účinných látek glyfosát a thifensulfuron-methyl
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 91/414/EHS ze dne 15. července 1991 o uvádění přípravků na ochranu rostlin na trh [1], naposledy pozměněnou směrnicí Komise 2001/87/ES [2], a zejména na čl. 6 odst. 1 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (EHS) č. 3600/92 ze dne 11. prosince 1992 o prováděcích ustanoveních pro první etapu pracovního programu uvedeného v čl. 8 odst. 2 směrnice Rady 91/414/EHS o uvádění přípravků na ochranu rostlin na trh [3], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 2266/2000 [4], stanovilo prováděcí pravidla pro první etapu pracovního programu uvedeného v čl. 8 odst. 2 směrnice 91/414/EHS (dále jen "směrnice"). Na základě nařízení (EHS) č. 3600/92 byl nařízením Komise (ES) č. 933/94 ze dne 27. dubna 1994, kterým se stanoví účinné látky přípravků na ochranu rostlin a jmenují členské státy zpravodajové pro provádění nařízení Komise (EHS) č. 3600/92 [5], naposledy pozměněným nařízením (ES) č. 2230/95 [6], stanoven seznam účinných látek obsažených v přípravcích na ochranu rostlin, které mají být posouzeny s ohledem na jejich možné zařazení do přílohy I směrnice.
(2) Účinky látek glyfosát a thifensulfuron-methyl na lidské zdraví a životní prostředí byly posuzovány v souladu s ustanoveními nařízení (EHS) č. 3600/92 pro rozsah použití navrhovaný oznamovateli. Podle nařízení (ES) č. 933/94 bylo Německo jmenováno členským státem zpravodajem pro glyfosát a Francie pro thifensulfuron-methyl. V souladu s čl. 7 odst. 1 písm. c) nařízení (EHS) č. 3600/92 předložily členské státy zpravodajové dne 1. února 1999 (glyfosát) a 30. dubna 1996 (thifensulfuron-methyl) Komisi příslušné hodnotící zprávy a doporučení.
(3) Tyto hodnotící zprávy byly přezkoumány členskými státy a Komisí v rámci Stálého rostlinolékařského výboru.
Přezkoumání byla dokončena dne 29. června 2001 formou zpráv Komise o přezkoumání glyfosátu a thifensulfuron-methylu.
(4) Dokumentační soubory a informace z přezkoumání glyfosátu a thifensulfuron-methylu byly také předloženy Vědeckému výboru pro rostliny.
Výboru nebyly předloženy žádné zvláštní dotazy.
Výbor dospěl k názoru, že neexistují žádné otázky, které si přeje vznést v souvislosti s možným zařazením těchto účinných látek do přílohy I směrnice [7].
Výbor poznamenal, že tato skutečnost pouze znamená, že neexistují zřejmé důvody k tomu, aby bylo nutné záležitost komentovat.
(5) Z různých provedených zkoumání vyplynulo, že přípravky na ochranu rostlin obsahující dotyčné účinné látky obecně mohou splňovat požadavky stanovené v čl. 5 odst.
1 písm. a) a b) směrnice, zejména pokud jde o použití, která byla zkoumána a podrobně popsána ve zprávě Komise o přezkoumání. Je tedy vhodné zařadit dotyčné účinné látky do přílohy I, aby bylo zajištěno, že ve všech členských státech mohou být povolení přípravků na ochranu rostlin obsahujících dotyčné účinné látky udělována podle ustanovení směrnice.
(6) Směrnice stanoví, že po zařazení účinné látky do přílohy I musí členské státy během předepsaného období udělit, změnit nebo odejmout povolení přípravků na ochranu rostlin obsahujících dotyčnou účinnou látku.
Zejména by přípravky na ochranu rostlin neměly být povoleny do doby, než bude na základě dokumentace splňující požadavky na údaje přihlíženo k podmínkám spojeným se zařazením účinné látky do přílohy I a k jednotným zásadám stanoveným směrnicí.
(7) Před zařazením účinné látky do přílohy I musí být stanoveno přiměřené období umožňující členským státům a zúčastněným stranám připravit se na plnění nových požadavků, které z toho vyplynou.
Kromě toho je po zařazení účinných látek nezbytné poskytnout členským státům přiměřené období k provedení ustanovení směrnice o přípravcích na ochranu rostlin obsahujících glyfosát nebo thifensulfuron-methyl.
Členské státy musí během tohoto období zejména přezkoumat stávající povolení a popřípadě udělit nová povolení podle ustanovení směrnice.
Pro předložení a posouzení úplné dokumentace každého přípravku na ochranu rostlin v souladu s jednotnými zásadami stanovenými směrnicí by mělo být poskytnuto delší období.
U přípravků na ochranu rostlin obsahujících několik účinných látek může být úplné vyhodnocení na základě jednotných zásad provedeno až tehdy, budou-li všechny dotyčné účinné látky zařazeny do přílohy I směrnice.
(8) Zpráva o přezkoumání je nezbytná k tomu, aby členské státy správně uplatnily příslušné části jednotných zásad stanovených ve směrnici.
Je proto vhodné stanovit, aby konečné znění zpráv o přezkoumání (s výjimkou důvěrných informací) bylo trvale k dispozici u členských států nebo aby jimi bylo zpřístupněno k nahlédnutí všem zúčastněným stranám.
Pokud by bylo nutné zprávu o přezkoumání aktualizovat, aby byl zohledněn technický a vědecký vývoj, bylo by rovněž nezbytné změnit v souladu s touto směrnicí podmínky pro zařazení dané účinné látky do přílohy I směrnice.
(9) Opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Stálého rostlinolékařského výboru,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Příloha I směrnice 91/414/EHS se mění v souladu s přílohou této směrnice.
Článek 2
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. ledna 2003.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Zejména pak v souladu se směrnicí 91/414/EHS podle potřeby změní nebo odejmou existující povolení přípravků na ochranu rostlin obsahujících účinné látky glyfosát nebo thifensulfuron-methyl do uvedeného data.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Pokud jde o hodnocení a rozhodování podle jednotných zásad stanovených v příloze VI směrnice 91/414/EHS na základě dokumentace splňující požadavky přílohy III uvedené směrnice, je lhůta pro změnu nebo odnětí povolení přípravků na ochranu rostlin obsahujících glyfosát nebo thifensulfuron-methyl jako jedinou účinnou látku stanovena do 1. červenec 2006.
3. U přípravků na ochranu rostlin obsahujících glyfosát nebo thifensulfuron-methyl spolu s jinou účinnou látkou uvedenou v příloze I směrnice 91/414/EHS uplyne doba pro změnu nebo odnětí povolení po čtyřech letech od vstupu v platnost směrnice, kterou byla zařazena poslední z těchto účinných látek do přílohy I.
4. Členské státy trvale zpřístupní zprávy o přezkoumání glyfosátu a thifensulfuron-methylu (s výjimkou důvěrných informací ve smyslu článku 14 směrnice 91/414/EHS) všem zúčastněným stranám nebo jim je poskytnou k nahlédnutí na zvláštní žádost.
Článek 3
Tato směrnice vstupuje v platnost dnem 1. července 2002.
Článek 4
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/100/ES
ze dne 7. prosince 2001,
kterou se mění směrnice 70/220/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se opatření proti znečišťování ovzduší emisemi z motorových vozidel
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 95 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy [3],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Směrnice Rady 70/220/EHS [4] je jednou ze zvláštních směrnic týkajících se postupu schvalování typu zavedného směrnicí Rady 70/156/EHS ze dne 6. února 1970 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu motorových vozidel a jejich přípojných vozidel [5].
(2) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/69/ES ze dne 13. října 1998 o opatřeních proti znečišťování ovzduší emisemi z motorových vozidel a o změně směrnice Rady 70/220/EHS [6] zavedla zvláštní mezní hodnoty emisí pro oxid uhelnatý a uhlovodíky v kombinaci s novou zkouškou pro měření těchto emisí při nízkých teplotách, aby se funkce systému pro regulaci emisí u vozidel kategorie M1 a kategorie N1 třídy I se zážehovými motory přizpůsobily podmínkám okolí vyskytujícím se v praxi.
(3) Komise stanovila vhodné mezní hodnoty emisí při nízké teplotě pro vozidla kategorie N1 třídy II a III vybavená zážehovými motory.
Nyní je také vhodné do zkoušky při nízké teplotě zahrnout vozidla kategorie M1 vybavená zážehovými motory a určená pro více než šest osob a vozidla kategorie M1, jejichž maximální hmotnost přesahuje 2500 kg, která byla předtím od zkoušky osvobozena.
(4) Vozidla vybavená zážehovými motory a poháněná pouze plynným palivem (LPG nebo NG) je vhodné pro jejich emisní vlastnosti osvobodit od zkoušky při nízké teplotě.
Vozidla, u nichž je benzinový systém namontován pouze pro nouzové účely nebo pro start motoru a u nichž benzinová nádrž nemůže obsahovat více než 15 litrů benzinu, by se měla považovat za vozidla poháněná pouze plynným palivem.
(5) Je vhodné sladit zkoušku emisí při nízké teplotě se zkouškou emisí při běžné teplotě okolí.
Zkouška při nízké teplotě je proto omezena na vozidla kategorie M a N o maximální hmotnosti nepřesahující 3500 kg.
(6) Směrnice 70/220/EHS by proto měla být změněna,
PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Přílohy I a VII směrnice 70/220/EHS se mění v souladu s přílohou této směrnice.
Článek 2
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do devíti měsíců ode dne jejího vstupu v platnost.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 3
Tato směrnice vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Článek 4
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Komise 2001/101/ES
ze dne 26. listopadu 2001,
kterou se mění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/13/ES o sbližování právních předpisů členských států týkajících se označování potravin, jejich obchodní úpravy a související reklamy
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 95 této smlouvy,
s ohledem na směrnici Evropského parlamentu a Rady 2000/13/ES ze dne 20. března 2000 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se označování potravin, jejich obchodní úpravy a související reklamy [1], a zejména na čl. 6 odst. 6 první odrážku druhého pododstavce uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Směrnice Rady 64/433/EHS ze dne 26. června 1964 o hygienických otázkách obchodu s čerstvým masem uvnitř Společenství [2], naposledy pozměněná směrnicí 95/23/ES [3], obsahuje definici masa, která byla vypracována pro účely hygieny a ochrany veřejného zdraví.
Tato definice se vztahuje na veškeré části zvířat, které jsou vhodné k lidské spotřebě.
Neodpovídá však tomu, co si představuje pod pojmem maso spotřebitel, a neinformuje spotřebitele o skutečné povaze výrobku označeného termínem "maso".
(2) Několik členských států přijalo definici termínu "maso" pro označování výrobků, které obsahují maso.
Rozdílnost vnitrostátních přístupů však vedla k obtížím, které mají nepříznivý vliv na fungování vnitřního trhu a v jejichž důsledku je nezbytné připravit harmonizovanou definici.
(3) V příloze I směrnice 2000/13/ES se definují určité skupiny složek, které mohou být označeny názvem skupiny namísto specifického názvu složky, která má být zařazena do seznamu složek.
(4) Skupina "maso" není v této příloze definována, což způsobuje obtíže při používání směrnice 2000/13/ES, zejména pokud jde o označení seznamu složek a udání množství složek.
Pro účely používání směrnice 2000/13/ES je tedy třeba stanovit harmonizovanou definici odpovídající názvu skupiny "… maso".
(5) Vzhledem k tomu, že spotřebitelé mají právo být správně a srozumitelně informováni, aby si mohli vybrat potravinu a posoudit rozdíly v prodejních cenách, mělo by být označení skupiny doplněno názvem použitého druhu.
(6) Definice se vztahuje výhradně na označování výrobků, které obsahují maso jako složku.
Nevztahuje se tedy na označování výsekového masa a tělesných částí zvířat, které jsou prodávány bez dalšího zpracování.
(7) Mechanicky separované maso se významně odlišuje od "masa", jak jej vnímají spotřebitelé.
Je tedy nutné jej vyjmout z předmětu definice.
(8) V důsledku toho musí být označeno specifickým názvem "mechanicky separované maso" a názvem druhu v souladu s pravidlem stanoveným v čl. 6 odst.
6 směrnice 2000/13/ES. Toto pravidlo o označování se vztahuje na výrobky zahrnuté v definici Společenství pro "mechanicky separované maso".
(9) Ostatní části zvířat, které jsou vhodné k lidské spotřebě, avšak nejsou obsaženy ve výrobcích spadajících pod definici termínu "maso" pro účely označování, musí být podle stejného principu také označeny svým specifickým názvem.
(10) Má-li být obsah "masa" ve výrobcích stanoven jednotným způsobem, je třeba stanovit hodnoty nejvyššího obsahu tuku a pojivové tkáně ve výrobcích, které mohou být označeny názvem skupiny "… maso".
Tyto hodnoty platí, aniž jsou dotčena zvláštní ustanovení týkající se mletého masa a masných polotovarů stanovená ve směrnici Rady 94/65/ES ze dne 14. prosince 1994, kterou se stanoví požadavky na výrobu a uvádění na trh mletého masa a masných polotovarů [4].
(11) Jsou-li hodnoty nejvyššího obsahu překročeny, avšak jsou splněna všechna ostatní kritéria definice "masa", pak obsah "…masa" musí být upraven směrem dolů a v seznamu složek musí být kromě termínu "… maso" uvedena přítomnost tuku nebo pojivové tkáně.
(12) Dále se jeví jako nezbytné vypracovat harmonizovanou metodu pro stanovení obsahu pojivové tkáně.
(13) Směrnici 2000/13/ES je proto třeba odpovídajícím způsobem změnit.
(14) Opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro potraviny,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Příloha I směrnice 2000/13/ES se mění podle textu uvedeného v příloze této směrnice.
Článek 2
1. Členské státy povolí obchod s výrobky, které jsou v souladu se směrnicí 2000/13/ES, ve znění této směrnice, nejpozději do 31. prosince 2002.
2. Členské státy zakáží s účinkem od 1. ledna 2003 obchod s výrobky, které nejsou v souladu se směrnicí 2000/13/ES, ve znění této směrnice.
Obchod s výrobky, které nejsou v souladu s uvedenou směrnicí a které byly označeny před 1. lednem 2003, je však povolen do vyčerpání zásob.
Článek 3
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 31. prosince 2002.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 4
Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Směrnice Rady 2001/102/ES
ze dne 27. listopadu 2001,
kterou se mění směrnice 1999/29/ES o nežádoucích látkách a produktech ve výživě zvířat
(Text s významem pro EHP)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 1999/29/ES ze dne 22. dubna 1999 o nežádoucích látkách a produktech ve výživě zvířat [1], a zejména na čl. 10 písm. a) uvedené směrnice,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Směrnice 1999/29/ES stanoví, že krmné suroviny mohou být uváděny do oběhu ve Společenství, pouze pokud jsou nezávadné a v přiměřené tržní jakosti.
(2) Výraz "dioxin" zahrnuje skupinu 75 kongenerů polychlorovaných dibenzodioxinů ("PCDD") a 135 kongenerů polychlorovaných dibenzofuranů ("PCDF"), z nichž 17 je toxických.
Nejtoxičtějším kongenerem je 2,3,7,8-tetrachlordibenzo-p-dioxin (TCDD), který byl Mezinárodní agenturou pro výzkum rakoviny a jinými uznávanými mezinárodními organizacemi klasifikován jako lidský karcinogen.
Vědecký výbor pro potraviny ("SCF") spolu se Světovou zdravotnickou organizací ("WHO") došel k závěru, že dioxiny nemají karcinogenní účinek, pokud jejich obsah nepřekročí určitou úroveň.
K jiným nepříznivým účinkům, jako je endometrióza a neurobehaviorální a imunosupresivní účinky, dochází při mnohem nižších koncentracích, a jsou proto důležité pro stanovení přípustné dávky.
(3) Polychlorované bifenyly ("PCB") tvoří skupinu 209 různých kongenerů, které mohou být podle jejich toxikologických vlastností rozděleny do dvou kategorií: 12 kongenerů vykazuje toxikologické vlastnosti podobné dioxinům a jsou proto často označovány jako "polychlorované bifenyly typu dioxinů".
Ostatní polychlorované bifenyly nejsou toxické jako dioxiny, ale mají odlišný toxikologický profil.
(4) Každý kongener ze skupiny dioxinů nebo polychlorovaných bifenylů typu dioxinů má jinou úroveň toxicity.
Pro posuzování toxicity těchto různých kongenerů a pro snadnější hodnocení rizik a provádění kontrol nad dodržováním právních předpisů byl zaveden pojem faktor toxické ekvivalence ("TEF").
To znamená, že analytické výsledky týkající se všech 17 kongenerů ze skupiny dioxinů a 12 kongenerů ze skupiny polychlorovaných bifenylů typu dioxinů jsou vyjádřeny jednou měřitelnou jednotkou: "koncentrace toxického ekvivalentu TCDD" ("TEQ").
(5) Dioxiny a PCB jsou mimořádně odolné vůči chemickému a biologickému rozkladu a proto přetrvávají v životním prostředí a hromadí se v krmivovém a potravinovém řetězci.
(6) Rozšiřování dioxinů, polychlorovaných bifenylů a polychlorovaných bifenylů typu dioxinů v životním prostředí způsobuje kontaminaci podloží, postihující veškeré suchozemské rostliny přímo zkrmované nebo používané jako krmné suroviny i vodní krmivový řetězec.
Totéž platí pro půdu, která může kontaminovat krmné suroviny nebo být přímo požita zvířaty.
Kromě kontaminace podloží může dojít k přímému náhodnému znečištění krmných surovin v důsledku místního vypouštění dioxinů z průmyslových činností, kontaminace krmných surovin během jejich výroby, zpracování či přepravy anebo protiprávního jednání či chybného řízení při výrobě krmiv.
(7) Působení dioxinů na člověka pochází z více než 90 % z potravin.
Potraviny živočišného původu obvykle představují asi 80 % celkového působení.
Dioxiny obsažené ve zvířatech pocházejí především z krmiv.
Proto jsou krmiva a v některých případech i půda považovány za potenciální zdroje dioxinu.
(8) Vědecký výbor pro potraviny přijal dne 30. května 2001 stanovisko k posuzování rizika dioxinů a polychlorovaných bifenylů typu dioxinů v potravinách. Jedná se o aktualizované stanovisko vycházející z nových vědeckých poznatků, které výboru došly po přijetí stanoviska k této otázce ze dne 22. listopadu 2000.
Vědecký výbor stanovil přípustnou týdenní dávku ("PTD") dioxinů a polychlorovaných bifenylů typu dioxinů na 14 WHO-TEQ/kg tělesné hmotnosti.
Odhady působení ukazují, že významná část obyvatelstva Společenství přijímá prostřednictvím potravin vyšší než přípustnou dávku.
(9) K ochraně spotřebitelů je proto důležité a nezbytné snížit působení dioxinů na člověka prostřednictvím konzumace potravin.
Jelikož kontaminace potravin přímo souvisí s kontaminací krmiv, je nutné přijmout koordinovaný postup zaměřený na snížení výskytu dioxinu v potravinovém řetězci, tzn. od krmných surovin přes zvířata produkující potraviny až k člověku.
Zavedení opatření týkajících se krmných surovin a krmiv je proto rozhodujícím krokem ke snížení příjmu dioxinů u lidí.
(10) Vědecký výbor pro výživu zvířat ("SCAN") byl požádán o radu ohledně zdrojů kontaminace krmiv dioxiny a polychlorovanými bifenyly včetně polychlorovaných bifenylů typu dioxinů, působení dioxinů a polychlorovaných bifenylů na zvířata produkující potraviny, přenosu těchto sloučenin do potravinářských výrobků živočišného původu a jakéhokoliv vlivu dioxinů a polychlorovaných bifenylů přítomných v krmivech na zdraví zvířat.
Dne 6. listopadu 2000 vědecký výbor přijal stanovisko, v němž uvedl, že nejvíce kontaminovanými krmnými surovinami jsou rybí moučka a rybí olej, přičemž více kontaminované jsou produkty pocházející z Evropy.
Živočišný tuk byl označen jako další nejvážněji kontaminovaná krmná surovina.
Všechny ostatní krmné suroviny živočišného nebo rostlinného původu vykazovaly poměrně nízkou úroveň kontaminace dioxinem.
Objemná krmiva vykazují různou úroveň kontaminace dioxinem v závislosti na zeměpisné poloze, stupni kontaminace půdy a působení zdrojů znečišťujících ovzduší.
(11) Za účelem omezení dopadu znečištění životního prostředí na kontaminaci krmných surovin by měla být přijata opatření ke snížení přítomnosti a uvolňování dioxinů v životním prostředí.
SCAN doporučil, že by se měl klást důraz zejména na omezení dopadu nejvíce kontaminovaných krmných surovin na celkovou kontaminaci stravy.
(12) Maximální obsahy dioxinů a polychlorovaných bifenylů typu dioxinů by měly být odpovídajícím nástrojem zabraňujícím nepřijatelně vysokému působení na zvířata a distribuci krmiv s nepřijatelně vysokou úrovní kontaminace, například v případě jejich náhodného znečištění nebo vystavení.
Stanovení maximálních obsahů je kromě toho nezbytné pro zavedení systému kontrol nad dodržováním právních předpisů a zajištění jeho jednotného používání.
(13) Opatření založená výhradně na stanovení maximálních obsahů dioxinů a polychlorovaných bifenylů typu dioxinů v krmivech by sama o sobě pro snížení působení dioxinů na člověka nebyla dostatečně účinná, ledaže by stanovené obsahy byly tak nízké, že velká část dodávaného krmiva by musela být prohlášena za nevyhovující pro zvířecí spotřebu.
Obecně se uznává, že k dosažení aktivního snížení přítomnosti dioxinů v krmivech musejí být maximální obsahy provázeny opatřeními podporujícími aktivní přístup, který spojuje stanovené a cílové limity pro krmiva s opatřeními na omezení emisí.
Cílové limity udávají obsahy, kterých je třeba dosáhnout, aby se působení těchto látek na většinu obyvatelstva nakonec snížilo pod přípustnou týdenní dávku stanovenou Vědeckým výborem pro potraviny.
Stanovené limity jsou pro příslušné orgány a hospodářské subjekty nástrojem k odhalování případů, kdy je vhodné zjistit zdroj kontaminace a přijmout opatření k jejímu snížení nebo odstranění, a to nejen v případě nedodržení této směrnice, ale také při zjištění obsahů dioxinů významně převyšujících obvyklé obsahy v podloží.
V důsledku toho dojde k postupnému snižování obsahu dioxinů v krmivech a nakonec i k dosažení cílových limitů.
Doporučení Komise týkající se této záležitosti je proto určeno členským státům.
(14) I když z toxikologického hlediska by se maximální obsah měl vztahovat na dioxiny, furany a polychlorované bifenyly typu dioxinů, v současné době jsou vzhledem k velmi omezeným dostupným údajům o rozšíření polychlorovaných bifenylů typu dioxinů stanoveny maximální obsahy pouze pro dioxiny a furany.
Sledování však bude pokračovat, a to zejména pokud jde o přítomnost polychlorovaných bifenylů typu dioxinů, aby mohly být stanoveny maximální obsahy těchto látek.
(15) Nepřípustný obsah dioxinů v krmivech by se měl posuzovat s ohledem na současnou úroveň kontaminace podloží, která se u jednotlivých krmných surovin liší.
Stanovená maximální úroveň by měla být přísná, ale realistická s přihlédnutím ke kontaminaci podloží.
(16) S cílem zajistit, aby všechny hospodářské subjekty potravinového i krmivového řetězce vyvinuly maximální úsilí a učinily vše potřebné pro omezení přítomnosti dioxinů v krmivech a v potravinách, by se použitelné maximální obsahy měly po určité době přezkoumat za účelem jejich snížení.
Do roku 2006 by se mělo dosáhnout celkového snížení působení dioxinů na člověka nejméně o 25 %.
(17) Krmné směsi a krmné suroviny rostlinného původu obvykle neobsahují vyšší koncentrace dioxinů.
Jelikož krmné suroviny rostlinného původu jsou zdaleka nejdůležitějšími složkami krmné dávky mnoha druhů zvířat, měl by být stanoven maximální obsah i pro tyto krmné suroviny.
Čím je metoda analýzy citlivější, tím je kontrola dioxinů nákladnější a časově náročnější.
Protože je důležité analyzovat co nejvíce vzorků, jsou navrhované maximální obsahy o něco vyšší než běžné koncentrace podloží, neboť představují horní hranici.
(18) Je nanejvýš důležité snížit celkovou úroveň kontaminace krmiv dioxiny.
Proto je nezbytné zakázat míchání krmných surovin nebo krmiv splňujících maximální obsah s krmnými surovinami nebo krmivy, které tyto maximální obsahy překračují.
(19) Směrnice 1999/29/ES by proto měla být změněna.
(20) Stálý výbor pro krmiva nezaujal příznivé stanovisko.
Komise proto nemohla přijmout zamýšlená opatření v souladu s postupem stanoveným v článku 13 směrnice 1999/29/ES,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Přílohy I a II směrnice 1999/29/ES se mění v souladu s přílohou této směrnice.
Článek 2
1. Členské státy do 1. července 2002 přijmou a zveřejní právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Budou tyto předpisy používat od 1. července 2002.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi znění vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 3
1. Nejpozději do 31. prosince 2004 budou ustanovení článku 1 poprvé přezkoumána s ohledem na nové údaje o přítomnosti dioxinů a polychlorovaných bifenylů typu dioxinů, zejména za účelem zařazení polychlorovaných bifenylů typu dioxinů mezi látky, jejichž obsah má být stanoven.
2. Do 31. prosince 2006 budou ustanovení článku 1 znovu přezkoumána s cílem významně snížit maximální obsahy.
Článek 4
Tato směrnice vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Směrnice Komise 2001/103/ES
ze dne 28. listopadu 2001,
kterou se mění příloha I směrnice Rady 91/414/EHS o uvádění přípravků na ochranu rostlin na trh za účelem zařazení účinné látky 2,4-dichlorfenoxyoctová kyselina (2,4-D)
(Text s významem pro EHP)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 91/414/EHS ze dne 15. července 1991 o uvádění přípravků na ochranu rostlin na trh [1], naposledy pozměněnou směrnicí Komise 2001/99/ES [2], a zejména na čl. 6 odst. 1 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (EHS) č. 3600/92 ze dne 11. prosince 1992 o prováděcích ustanoveních pro první etapu pracovního programu uvedeného v čl. 8 odst. 2 směrnice Rady 91/414/EHS o uvádění přípravků na ochranu rostlin na trh [3], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 2266/2000 [4], předpokládá stanovení seznamu určitých účinných látek obsažených v přípravcích na ochranu rostlin, které mají být posouzeny s ohledem na jejich možné zařazení do přílohy I směrnice 91/414/EHS. Tento seznam je uveden v nařízení Komise (ES) č. 933/94 ze dne 27. dubna 1994, kterým se stanoví účinné látky přípravků na ochranu rostlin a jmenují členské státy zpravodajové pro provádění nařízení Komise (EHS) č. 3600/92 [5], naposledy pozměněném nařízením (ES) č. 2230/95 [6], a zahrnuje 2,4-dichlorfenoxyoctovou kyselinu ("2,4-D").
(2) Účinky látky 2,4-D na lidské zdraví a životní prostředí byly posuzovány v souladu s ustanoveními nařízení (EHS) č. 3600/92 pro rozsah použití navrhovaný oznamovateli. Podle nařízení (ES) č. 933/94 bylo Řecko jmenováno členským státem zpravodajem pro látku 2,4-D. V souladu s čl. 7 odst. 1 písm. c) nařízení (EHS) č. 3600/92 předložilo dne 17. ledna 1997 Komisi svou hodnotící zprávu a doporučení.
(3) Tuto hodnotící zprávu přezkoumaly členské státy a Komise v rámci Stálého rostlinolékařského výboru.
Přezkoumání bylo dokončeno dne 2. října 2001 formou zprávy Komise o přezkoumání látky 2,4-D.
(4) Dokumentační soubor a výsledky z přezkoumání látky 2,4-D byly také předloženy Vědeckému výboru pro rostliny.
Ve svém stanovisku [7] ze dne 21. května 2001 se výbor zabýval otázkou výběru vhodného zvířecího modelu, který má být použit při posuzování rizika pro člověka.
Doporučení výboru bylo zohledněno při vypracování této směrnice a příslušné zprávy o přezkoumání.
(5) Z různých provedených zkoumání vyplynulo, že přípravky na ochranu rostlin obsahující látku 2,4-D by měly v zásadě splňovat požadavky stanovené v čl. 5 odst.
1 písm. a) a b) směrnice 91/414/EHS, zejména pokud jde o použití, která byla zkoumána a podrobně popsána ve zprávě Komise o přezkoumání. Je tedy vhodné zařadit dotyčnou účinnou látku do přílohy I uvedené směrnice, aby bylo zajištěno, že ve všech členských státech mohou být přípravky na ochranu rostlin obsahující látku 2,4-D povoleny podle ustanovení směrnice 91/414/EHS.
(6) Před zařazením účinné látky do přílohy I směrnice 91/414/EHS by mělo být stanoveno přiměřené období umožňující členským státům a zúčastněným stranám připravit se na plnění nových požadavků, které vyplynou z tohoto zařazení.
Ve směrnici 91/414/EHS se kromě toho stanoví, že po zařazení účinné látky do přílohy I uvedené směrnice členské státy musí během předepsaného období přezkoumat a udělit, změnit nebo odejmout povolení přípravků na ochranu rostlin obsahující dotyčnou účinnou látku.
Je tedy nezbytné stanovit takové období.
Pro předložení a posouzení úplné dokumentace každého přípravku na ochranu rostlin v souladu s jednotnými zásadami uvedenými ve směrnici 91/414/EHS by mělo být stanoveno delší období.
U přípravků na ochranu rostlin obsahujících několik účinných látek může být úplné vyhodnocení na základě jednotných zásad provedeno až tehdy, budou-li všechny dotyčné účinné látky zařazeny do přílohy I směrnice 91/414/EHS.
(7) Zpráva o přezkoumání je nezbytná k tomu, aby členské státy správně uplatnily příslušné části jednotných zásad stanovených ve směrnici 91/414/EHS.
Konečné znění zprávy o přezkoumání, s výjimkou důvěrných informací, by proto mělo být trvale k dispozici u členských států nebo by jimi mělo být zpřístupněno k nahlédnutí všem zúčastněným stranám.
Pokud by bylo nutné zprávu o přezkoumání aktualizovat s ohledem na technický a vědecký vývoj, měly by být zároveň změněny v souladu se směrnicí 91/414/EHS podmínky pro zařazení dané účinné látky do její přílohy I.
(8) Opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Stálého rostlinolékařského výboru,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Příloha I směrnice 91/414/EHS se mění v souladu s přílohou této směrnice.
Článek 2
Členské státy trvale zpřístupní zprávu o přezkoumání látky 2,4-D, s výjimkou důvěrných informací ve smyslu článku 14 směrnice 91/414/EHS, všem zúčastněným stranám nebo jim ji poskytnou k nahlédnutí na zvláštní žádost.
Článek 3
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. dubna 2003.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Zejména pak v souladu se směrnicí 91/414/EHS podle potřeby změní nebo odejmou existující povolení přípravků na ochranu rostlin obsahujících účinnou látku 2,4-D do uvedeného data.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Pokud jde o hodnocení a rozhodování podle jednotných zásad stanovených v příloze VI směrnice 91/414/EHS na základě dokumentace splňující požadavky přílohy III uvedené směrnice uplyne lhůta pro změnu nebo odnětí povolení přípravků na ochranu rostlin obsahujících látku 2,4-D jako jedinou účinnou látku dne 1. října 2006.
3. U přípravků na ochranu rostlin obsahujících látku 2,4-D spolu s jinou účinnou látkou uvedenou v příloze I směrnice 91/414/EHS uplyne lhůta pro změnu nebo odnětí povolení po čtyřech letech od vstupu v platnost směrnice, kterou se mění příloha I směrnice 91/414/EHS za účelem zařazení poslední z uvedených látek.
Článek 4
Tato směrnice vstupuje v platnost dnem 1. října 2002.
Článek 5
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/104/ES
ze dne 7. prosince 2001,
kterou se mění směrnice Rady 93/42/EHS o zdravotnických prostředcích
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 95 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru,
v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy [1],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Cílem této směrnice je zahrnout do oblasti působnosti směrnice 93/42/EHS [2] pouze zdravotnické prostředky, které obsahují jako svou nedílnou součást látky pocházející z lidské krve nebo lidské plazmy.
Zdravotnické prostředky obsahující jiné látky pocházející z lidských tkání zůstávají však nadále mimo oblast působnosti uvedené směrnice.
(2) Základním cílem všech pravidel v oblasti výroby, distribuce nebo používání zdravotnických prostředků musí být zajištění ochrany veřejného zdraví.
(3) Vnitrostátní předpisy zajišťující bezpečnost a ochranu zdraví pacientů, uživatelů a případně jiných osob s ohledem na použití zdravotnických prostředků by měly být harmonizovány, aby byl zajištěn volný pohyb těchto prostředků v rámci vnitřního trhu,
PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Ustanovení čl. 1 odst. 5 směrnice 93/42/EHS se mění takto:
a) písmeno c) se nahrazuje tímto: "c) léčivé přípravky podle směrnice 65/65/EHS, včetně léčivých přípravků pocházejících z lidské krve podle směrnice 89/381/EHS;";
b) písmeno e) se nahrazuje tímto: "e) lidskou krev, výrobky z krve, lidskou krevní plazmu nebo krevní složky lidského původu nebo prostředky obsahující v době svého uvedení na trh takovéto výrobky z krve, plazmy nebo krevních buněk, s výjimkou prostředků uvedených v odstavci 4a;".
Článek 2
Prováděcí a přechodná ustanovení
1. Členské státy do 13. prosince 2001 přijmou a zveřejní právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Členské státy použijí tyto předpisy ode dne 13. června 2002.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
3. Členské státy přijmou nezbytná opatření, aby oznámené subjekty, které jsou podle článku 16 směrnice 93/42/EHS pověřené posuzováním shody, vzaly v úvahu veškeré příslušné informace týkající se vlastností a funkční způsobilosti prostředků obsahujících stabilní deriváty z lidské krve nebo lidské plazmy, zejména včetně výsledků všech zkoušek a ověřování již provedených podle dřívějších vnitrostátních právních a správních předpisů týkajících se těchto prostředků.
4. V období pěti let od vstupu této směrnice v platnost budou členské státy povolovat uvádění na trh prostředků obsahujících stabilní deriváty z lidské krve nebo lidské plazmy, které jsou v souladu s pravidly platnými na jejich území ke dni vstupu této směrnice v platnost.
Po dobu dalších dvou let se uvedené prostředky mohou uvádět do provozu.
Článek 3
Tato směrnice vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/105/ES
ze dne 19. prosince 2001,
kterou se mění směrnice Rady 94/57/ES, kterou se stanoví společná pravidla a normy pro subjekty pověřené inspekcemi a prohlídkami lodí a pro související činnosti námořní správy
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 80 odst. 2 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
s ohledem na stanovisko Výboru regionů [3],
v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy [4] a s přihlédnutím ke společnému návrhu schválenému dohodovacím výborem dne 13. listopadu 2001,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Bezpečnost na moři a zabránění znečištění moří je možné, pokud státy vlajky budou řádně a povinně provádět stávající příslušné platné mezinárodní úmluvy.
(2) Směrnice Rady 94/57/ES [5] zřizuje na úrovni Společenství systém uznávání subjektů, které mohou v souladu s mezinárodními úmluvami být v různé míře oprávněny provádět inspekce lodí a vydávat jménem členských států příslušná osvědčení o bezpečnosti.
(3) Praktické provádění uvedené směrnice ukázalo, že by některé úpravy uznávání subjektů v celém Společenství mohly velmi přispět k upevnění tohoto systému při zjednodušení povinností sledování a hlášení uložených členským státům.
(4) Od přijetí směrnice 94/57/ES došlo k určitému vývoji příslušných právních předpisů na mezinárodní úrovni i na úrovni Společenství, který vyžaduje provést další úpravy směrnice 94/57/ES.
(5) Zejména je vhodné pro účely směrnice 94/57/ES použít změny mezinárodních úmluv včetně příslušných protokolů a souvisejících právních předpisů uvedených v čl. 2 písm. d) směrnice 94/57/ES, které vstoupily v platnost po přijetí uvedené směrnice, a použitelných rezolucí Mezinárodní námořní subjekt (IMO).
(6) Za účelem podpory účinného plnění povinností států vlajky stanovených v mezinárodních úmluvách přijalo shromáždění IMO dne 27. listopadu 1997 rezoluci A.847(20) o hlavních směrech pomoci státům vlajky při uplatňování předpisů IMO.
(7) Shromáždění IMO přijalo dne 4. listopadu 1993 rezolucí A.741(18) Mezinárodní předpis pro řízení bezpečnosti provozu (ISM), který se stal právně závazným přijetím nové kapitoly IX Mezinárodní úmluvy o bezpečnosti lidského života na moři (SOLAS).
(8) Za účelem zajištění jednotného provádění předpisu ISM přijala IMO dne 23. listopadu 1995 rezolucí A.788(19) hlavní směry pro uplatňování předpisu ISM orgány námořní správy.
(9) K harmonizaci povinných prohlídek a inspekcí, které mají provádět správy států vlajky podle mezinárodních úmluv, přijala IMO rezoluci A.746(18) ze dne 4. listopadu 1993 o hlavních směrech pro harmonizovaný systém prohlídek a vydávání osvědčení.
(10) Dobré výsledky činnosti v oblasti bezpečnosti a zabránění znečištění, měřené za všechny lodě klasifikované daným subjektem bez ohledu na stát vlajky, jsou důležitým ukazatelem výkonu daného subjektu, a proto jsou velmi důležité pro udělení počátečního uznání a jeho zachování.
(11) Za účelem udělení počátečního uznání subjektům, které si přejí být oprávněny jednat jménem členských států, může dodržování ustanovení směrnice 94/57/ES posuzovat účinněji harmonizovaným a centralizovaným způsobem Komise spolu se členskými státy, které o uznání žádají.
(12) Podobně neustálé následné sledování uznaných subjektů za účelem hodnocení, zda dodržují směrnici 94/57/ES, je možné provádět účinněji harmonizovaným a centralizovaným způsobem.
Proto je vhodné, aby tímto úkolem byla pověřena v zastoupení celého Společenství Komise spolu s členskými státy, které o uznání žádají.
(13) Kromě pravomoci členských států pozastavit oprávnění pro určité uznané subjekty jednat jejich jménem by podobná pravomoc měla platit i na úrovni Společenství, přičemž by Komisi mělo být dovoleno na základě postupu projednání ve výboru pozastavit uznání subjektu na určitou dobu, pokud se výsledky činnosti daného subjektu v oblasti bezpečnosti a zabránění znečišťování zhoršují a daný subjekt nepřijímá vhodná nápravná opatření.
(14) V souladu s přístupem na úrovni Společenství musí být rozhodnutí zrušit uznání subjektu, který nedodržuje směrnici, včetně případů, kdy jsou výsledky činnosti subjektu v oblasti bezpečnosti a zabránění znečišťování neuspokojivé, přijato na úrovni Společenství, a tudíž Komisí, a to na základě postupu projednání ve výboru.
(15) Protože směrnice 94/57/ES zajišťuje volný pohyb služeb ve Společenství, mělo by Společenství být oprávněno jednat s těmi třetími zeměmi, v nichž sídlí některé z uznaných subjektů, o rovném zacházení s uznanými subjekty se sídlem ve Společenství.
(16) Rozdíl v režimech finanční odpovědnosti subjektů jednajících jménem členských států představoval problém pro řádné provádění směrnice 94/57/ES.
Za účelem přispění k řešení tohoto problému je vhodné docílit určitého stupně harmonizace odpovědnosti na úrovni Společenství plynoucí z jakéhokoli případu způsobeného podle rozhodnutí soudu uznaným subjektem, včetně řešení sporu rozhodčím řízením.
(17) Opatření nezbytná k provedení směrnice 94/57/ES mají být přijímaná v souladu s rozhodnutím Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [6].
(18) Vzhledem k tomu, že průhlednost a výměna informací mezi zúčastněnými osobami a právo veřejnosti na informace jsou základními nástroji k zabránění nehodám na moři, a proto by měly uznané subjekty poskytovat veškeré nezbytné statutární informace o stavu jimi klasifikovaných lodí orgánům státní přístavní inspekce a dát je k dispozici veřejnosti.
(19) Uznané subjekty by si měly navzájem vyměňovat všechny užitečné informace o stavu lodí, které mění třídu, s cílem zabránit lodím změnit třídu za účelem vyhnutí se provedení nezbytných oprav.
(20) Subjekt by neměl být řízen majiteli nebo staviteli lodí nebo jinými subjekty s obchodními zájmy ve výrobě, vybavení, opravách nebo provozu lodí.
Subjekt by neměl být svými příjmy podstatným způsobem závislý na jednom obchodním podniku.
Při podávání žádostí o uznání mají klasifikační společnosti a jejich inspektoři předložit jednotlivě písemný závazek, že nepřijmou statutární úkoly, pokud existuje pravděpodobnost konfliktu zájmů, tj. pokud jsou totožní s majitelem nebo provozovatelem lodi, která má být podrobena inspekci, nebo pokud existují obchodní, osobní nebo rodinné vazby s majitelem nebo provozovatelem lodi.
(21) Kritéria kvality, která mají technické subjekty splňovat za účelem získání uznání na úrovni Společenství a k jeho zachovávání, by měla zahrnovat ustanovení, která zajistí, aby pouze samostatní inspektoři mohli provádět inspekce a prohlídky vyžadované mezinárodními úmluvami, tj. statutární povinnosti týkající se vydávání příslušných bezpečnostních osvědčení.
Tyto subjekty musí mít pod přísnou kontrolou všechny své pracovníky a kanceláře, včetně poboček a kanceláří uvnitř i mimo Společenství, a musí stanovit vlastní cíle a ukazatele výkonu v oblasti bezpečnosti a zabránění znečišťování.
Tyto subjekty musí používat systém měření kvality svých služeb.
(22) Směrnice 94/57/ES by proto měla být změněna,
PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 94/57/ES se mění takto:
1. V článku 2 se písmena b), c), d), i) a j) nahrazují tímto: "b) "lodí plující pod vlajkou členského státu". se rozumí loď registrovaná v některém členském státě a plující pod jeho vlajkou v souladu s jeho právními předpisy. Lodě neodpovídající této definici se považují za lodě plující pod vlajkou třetí země;
c) "inspekcí a dohledem". se rozumějí inspekce a dohled, které mezinárodní úmluvy stanoví jako povinné;
d) "mezinárodními úmluvami". se rozumějí Mezinárodní úmluva o bezpečnosti lidského života na moři z roku 1974 (SOLAS), Mezinárodní úmluva o nákladové značce z roku 1966 a Mezinárodní úmluva o zabránění znečištění z lodí z roku 1973/78, včetně protokolů a změn těchto úmluv a souvisejících předpisů, které jsou závazné ve všech členských státech k 19. prosinci 2001;
i) "osvědčením o klasifikaci". se rozumí doklad vydaný klasifikační společností, který osvědčuje konstrukční a mechanickou způsobilost lodě k určitému použití nebo službě v souladu s pravidly a předpisy stanovenými a zveřejněnými uvedenou společností;
j) "osvědčením o bezpečnostním rádiovém vybavení nákladní lodě". se rozumí osvědčení zavedené revidovaným předpisem SOLAS 1974/1978 o rádiovém provozu přijatým IMO;".
2. V čl. 3 odst. 1 se doplňuje nová věta, která zní: "Členské státy jednají v souladu s příslušnými ustanoveními přílohy a dodatku k rezoluci IMO A.847(20) o hlavních směrech pomoci státům vlajky při uplatňování předpisů IMO."
3. Článek 4 se nahrazuje tímto:
"Článek 4 1. Členské státy, které hodlají udělit oprávnění jakémukoli neuznanému subjektu, podají Komisi žádost o uznání spolu s úplnými informacemi a doklady o splnění všech kritérií stanovených v příloze a o závazku, že bude dodržovat čl. 15 odst. 2, 4 a 5. Komise spolu s danými členskými státy, které tuto žádost podávají, provede hodnocení subjektů, za které byla obdržena žádost o uznání, aby ověřila, že dané subjekty splňují uvedené požadavky a zavazují se je dodržovat. Při rozhodnutí o uznání se berou v úvahu výsledky činnosti daného subjektu v oblasti bezpečnosti a zabránění znečištění podle článku 9. Komise udělí uznání postupem podle čl. 7 odst. 2.
2.
Členské státy mohou podat Komisi zvláštní žádosti o omezené uznání na dobu tří let pro subjekty, které splňují všechna kritéria přílohy, kromě kritérií stanovených v bodech 2 a 3 oddílu A. Na tyto zvláštní žádosti se použije stejný postup, jaký je uveden v odstavci 1, s výjimkou toho, že kritéria přílohy, jejichž splnění má být posouzeno během posuzování prováděného Komisí spolu s daným členským státem, jsou všechna kritéria, kromě kritérií uvedených v bodech 2 a 3 oddílu A. Účinky uznání se omezují na členské státy, které o uznání požádaly.
3. Všechny uznané subjekty jsou důkladně sledovány výborem zřízeným podle článku 7, zejména subjekty uvedené v odstavci 2, s ohledem na možná rozhodnutí o prodloužení omezeného uznání.
Při rozhodnutí o prodloužení takového uznání subjektů podle odstavce 2 se neberou v úvahu kritéria stanovená v bodech 2 a 3 oddílu A přílohy, zohledňují se však výsledky činnosti subjektu v oblasti bezpečnosti a zabránění znečištění podle čl. 9 odst.
2. Každé rozhodnutí o prodloužení omezeného uznání uvádí případné podmínky, za kterých se takové prodloužení povoluje.
4. Komise vypracuje a aktualizuje seznam subjektů oznámených členskými státy v souladu s odstavci 1, 2 a 3.
Seznam se zveřejňuje v Úředním věstníku Evropských společenství.
5. Subjekty uznané ke dni 22. ledna 2002 již na základě této směrnice jsou dále uznány.
Vyžaduje se však, aby splňovaly nová ustanovení této směrnice, což bude posouzeno během prvního posuzování podle článku 11."
4. Článek 5 se mění takto:
a) odstavec 1 se nahrazuje tímto: "1. Při uplatňování čl. 3 odst. 2 neodmítnou v zásadě členské státy žádnému uznanému subjektu oprávnění vykonávat dotyčné úkoly, s výhradou odstavce 3 a článků 6 a 11. Mohou však omezit počet subjektů, kterým udělí oprávnění v souladu s potřebami státu, pokud pro to mají transparentní a objektivní důvody. Na žádost členského státu přijme Komise postupem podle článku 7 vhodná opatření.";
b) zrušuje se odstavec 2;
"3. Aby mohl členský stát oprávnit subjekt se sídlem ve třetím státě k výkonu úkolů podle článku 3 nebo jejich části, může žádat, aby uvedený třetí stát zacházel s uznanými subjekty, které mají sídlo ve Společenství, na základě vzájemnosti.
Kromě toho může Společenství vyžadovat, aby třetí stát, kde má uznaný subjekt sídlo, poskytoval zacházení na základě vzájemnosti uznaným subjektům, které mají sídlo ve Společenství."
5. Článek 6 se mění takto:
a) odstavec 2 se nahrazuje tímto: "2. Pracovní vztahy jsou upraveny formalizovanou písemnou a nediskriminační smlouvou nebo rovnocenným právním nástrojem, jenž stanoví specifické úkoly a funkce přejímané subjekty a obsahuje alespoň
a) ustanovení stanovená v dodatku II rezoluci IMO A.739 (18) o hlavních směrech pro uznávání subjektů jednajících jménem správy, při inspirování se přílohou, dodatky a doplňky oběžníků IMO MSC 710 a MEPC 307 o vzorové dohodě o uznávání uznaných subjektů jednajících jménem správního orgánu;
b) tato ustanovení o omezení finanční odpovědnosti:
i) pokud je správě odpovědnost plynoucí z jakéhokoli případu uložena konečným rozhodnutím soudu nebo jako součást urovnání sporu v rozhodčím řízení spolu s požadavkem poskytnout poškozeným osobám náhradu za ztrátu nebo škodu na majetku nebo škodu na zdraví anebo za úmrtí, o kterých bylo před tímto soudem prokázáno, že byly způsobeny úmyslným jednáním nebo opomenutím či hrubou nedbalostí uznaného subjektu, jeho orgánů, zaměstnanců, zástupců nebo jiných osob jednajících jeho jménem, má správa nárok na finanční náhradu od uznaného subjektu v rozsahu odpovídajícím uvedené ztrátě, škodě na majetku, škodě na zdraví nebo úmrtí způsobené podle rozhodnutí soudu daným uznaným subjektem;
ii) pokud je správě odpovědnost plynoucí z jakéhokoli případu uložena konečným rozhodnutím soudu nebo jako součást urovnání sporu v rozhodčím řízení spolu s požadavkem poskytnout poškozeným osobám náhradu za škodu na zdraví anebo za úmrtí, o nichž bylo před tímto soudem prokázáno, že byly způsobeny jakýmkoli nedbalým nebo nezodpovědným jednáním nebo opomenutím uznaného subjektu, jeho zaměstnanců, zástupců nebo jiných osob jednajících jeho jménem, má správa nárok na finanční náhradu od uznaného subjektu v rozsahu odpovídajícím uvedené škodě na zdraví nebo úmrtí způsobené podle rozhodnutí soudu daným uznaným subjektem; členské státy mohou stanovit maximální částku vyplatitelnou uznaným subjektem, která však musí činit alespoň 4 miliony eur;
iii) pokud je správě odpovědnost plynoucí z jakéhokoli případu uložena konečným rozhodnutím soudu nebo jako součást urovnání sporu v rozhodčím řízení spolu s požadavkem poskytnout poškozeným osobám náhradu za ztrátu nebo škodu na majetku, o nichž bylo před tímto soudem prokázáno, že byly způsobeny jakýmkoli nedbalým nebo nezodpovědným jednáním nebo opomenutím uznaného subjektu, jeho zaměstnanců, zástupců nebo jiných osob jednajících jeho jménem, má správa nárok na finanční náhradu od uznaného subjektu v rozsahu odpovídajícím uvedené ztrátě nebo škodě způsobené podle rozhodnutí soudu daným uznaným subjektem; členské státy mohou stanovit maximální částku vyplatitelnou uznaným subjektem, která však musí činit alespoň 2 miliony eur;
c) možnost pravidelného auditu prováděného správou nebo nestranným vnějším subjektem určeným správou pro kontrolu povinností, které subjekty provádějí jejím jménem, podle čl. 11 odst. 1;
d) možnost namátkové a podrobné inspekce lodí;
e) oznamování základních informací o lodích jimi klasifikovaných, změnách, pozastavení a odejmutí třídy podle čl. 15 odst. 3. ;" b) doplňuje se nový odstavec, který zní:
"5. Výbor předloží nejpozději do 22. července 2006 Evropskému parlamentu a Radě zprávu hodnotící hospodářské důsledky režimu odpovědnosti stanoveného tímto článkem zúčastněným osobám, a zejména jeho následky pro finanční rovnováhu uznaných subjektů.
Zprávu vypracuje ve spolupráci s příslušnými orgány členských států a zúčastněnými osobami, zejména s uznanými subjekty nebo klasifikačními společnostmi.
V případě potřeby předloží Komise na základě uvedeného hodnocení návrh na změnu této směrnice s konkrétnějším odkazem na zásadu odpovědnosti a maximální výši odpovědnosti."
6. Článek 7 se nahrazuje tímto:
"Článek 7 1. Komisi je nápomocen výbor.
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 5 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES s ohledem na článek 8 zmíněného rozhodnutí.
Doba uvedená v čl. 5 odst. 6 rozhodnutí 1999/468/ES je tří měsíce.
3. Výbor přijme svůj jednací řád."
7. V článku 8 se odstavec 1 nahrazuje tímto: "1. Tato směrnice může být změněna, aniž by se rozšířila její oblast působnosti, postupem podle čl. 7 odst. 2 za účelem
- uplatňování následných změn mezinárodních úmluv, protokolů, předpisů a rezolucí, jež se jí týkají a jsou uvedeny v čl. 2 písm. d), čl. 3 odst. 1 a čl. 6 odst. 2, které vstoupily v platnost, pro účely této směrnice,
- aktualizace kritérií stanovených v příloze, s ohledem zejména na související rozhodnutí IMO,
- úpravy částek uvedených v čl. 6 odst. 2 písm. b) bodech ii) a iii)."
8. Článek 9 se nahrazuje tímto: "Článek 9
1. Uznání subjektů podle článku 4, které již nesplňují kritéria stanovená v příloze nebo které nedosahují v činnosti v oblasti bezpečnosti a zabránění znečišťování výsledků podle odstavce 2, je odebráno. O odebrání uznání rozhoduje Komise postupem podle čl. 7 odst. 2 poté, co dá danému subjektu příležitost k vyjádření.
2. Při přípravě návrhů rozhodnutí o odebrání uznání podle odstavce 1 zohlední Komise výsledek hodnocení uznaných subjektů podle článku 11, jakož i výsledky činnosti uznaných subjektů v oblasti bezpečnosti a zabránění znečištění, měřené za všechny jimi klasifikované lodě bez ohledu na stát vlajky.
Výsledky činnosti uznaných subjektů v oblasti bezpečnosti a zabránění znečištění se získávají z údajů poskytnutých systémem Pařížského memoranda o porozumění o státní přístavní inspekci nebo jinými systémy.
Další údaje lze čerpat z analýz nehod lodí klasifikovaných uznanými subjekty.
Při hodnocení výsledků činnosti uvedených subjektů v oblasti bezpečnosti a zabránění znečištění se zohlední rovněž zprávy vypracované členskými státy podle článku 12.
Výbor zřízený podle článku 7 stanoví kritéria pro rozhodování na základě údajů uvedených v tomto odstavci o tom, zda výsledky činnosti určitého subjektu jménem státu vlajky lze považovat za nepřijatelnou hrozbu pro bezpečnost a životní prostředí.
Návrhy rozhodnutí o odebrání uznání podle odstavce 1 předkládá Komise výboru z vlastního podnětu nebo na žádost členského státu."
9. Článek 10 se nahrazuje tímto: "Článek 10
1. Členský stát může bez ohledu na kritéria uvedená v příloze, pokud usoudí, že některý uznaný subjekt nemůže být nadále oprávněn vykonávat úkoly podle článku 3 jeho jménem, toto oprávnění pozastavit tímto postupem:
a) členský stát neprodleně uvědomí Komisi a ostatní členské státy o svém rozhodnutí a odůvodní je;
b) Komise přezkoumá, zda je pozastavení oprávnění odůvodněno vážným ohrožením bezpečnosti nebo životního prostředí;
c) Komise postupem podle čl. 7 odst. 2 uvědomí členský stát, zda je rozhodnutí pozastavit oprávnění odůvodněné vážným ohrožením bezpečnosti nebo životního prostředí, a není-li tomu tak, požádá členský stát, aby pozastavení zrušil.
2. Pokud Komise usoudí, že výsledky činnosti subjektu v oblasti bezpečnosti a zabránění znečištění se zhoršují, aniž by však opravňovaly zrušení jejího uznání na základě kritérií uvedených v čl. 9 odst. 2, může se rozhodnout informovat o tom daný uznaný subjekt a požádat jej, aby přijal vhodná opatření ke zlepšení výsledků činnosti v oblasti bezpečnosti a zabránění znečištění, a uvědomil o tom členské státy. Pokud uznaný subjekt neposkytne Komisi uspokojivou odpověď nebo pokud Komise usoudí, že opatření přijatá uznaným subjektem nezlepšila jeho výsledky činnosti v oblasti bezpečnosti a zabránění znečišťování, může Komise rozhodnout, že uznání tohoto subjektu pozastaví na dobu jednoho roku postupem podle čl. 7 odst. 2 poté, co dá subjektu příležitost k vyjádření. Po tuto dobu není uznaný subjekt oprávněn vydávat nebo obnovovat žádná osvědčení pro lodě plující pod vlajkou členských států, přičemž osvědčení vydaná nebo obnovená tímto subjektem v minulosti zůstávají v platnosti.
3. Postup uvedený v odstavci 2 se použije také v případě, kdy Komise má doklady o tom, že uznaný subjekt nedodržel čl. 15 odst. 3, 4 a 5.
4. Komise po uplynutí jednoho roku od přijetí rozhodnutí o pozastavení uznání subjektu zhodnotí, zda byly odstraněny nedostatky uvedené v odstavcích 2 a 3 vedoucí k pozastavení. Pokud tyto nedostatky přetrvávají, uznání se odebere postupem podle čl. 7 odst. 2."
10. Článek 11 se nahrazuje tímto: "Článek 11
1. Každý členský stát se přesvědčí, zda uznané subjekty jednající jeho jménem pro účely čl. 3 odst. 2 skutečně vykonávají úkoly podle uvedeného článku ke spokojenosti příslušné správy.
2. Každý členský stát vykonává toto sledování jednou za dva roky a podá ostatním členským státům a Komisi zprávu o jeho výsledcích nejpozději do 31. března každého roku následujícího po roce, pro který bylo splnění požadavků hodnoceno.
3. K ověření, zda odpovídají kritériím uvedeným v příloze, hodnotí Komise všechny uznané subjekty spolu s členským státem, který podal žádost o uznání, pravidelně alespoň každé dva roky.
Při výběru subjektů pro hodnocení věnuje Komise zvláštní pozornost výsledkům činnosti daného subjektu v oblasti bezpečnosti a zabránění znečištění, nehodovosti a zprávám vypracovaným členskými státy podle článku 12.
Hodnocení může zahrnovat prohlídku regionálních poboček subjektu a namátkovou inspekci lodí za účelem kontroly činnosti subjektu.
V tom případě Komise případně uvědomí členské státy o místě, v němž se regionální pobočka nachází.
Komise sdělí členským státům zprávu o výsledcích hodnocení.
4. Každý uznaný subjekt každoročně sděluje výsledky posouzení svého systému řízení kvality výboru zřízenému podle článku 7."
11. Článek 12 se nahrazuje tímto: "Článek 12
Členské státy při výkonu svých inspekčních práv a povinností států přístavu hlásí Komisi a jiným členským státům a informují daný stát vlajky, zjištění vydání platných osvědčení subjekty jednajícími jménem státu vlajky pro loď, která nesplňuje příslušné požadavky mezinárodních úmluv, nebo každý nedostatek lodi, která má platné osvědčení o klasifikaci, týkající se položek zahrnutých tímto osvědčením.
Pro účely tohoto článku hlásí jen případy lodí představujících vážnou hrozbu bezpečnosti a životnímu prostředí nebo případy známek zvlášť nedbalého chování subjektů.
Danému uznanému subjektu se takový případ oznámí v době provádění počáteční inspekce, aby mohl neprodleně přijmout vhodná nápravná opatření."
12. Zrušuje se článek 13.
13. V článku 14 se odkaz v odstavci 2 na článek 13 nahrazuje odkazem na čl. 7 odst. 2.
14. Článek 15 se mění takto:
"1. Uznané subjekty se vzájemně pravidelně konzultují, aby zachovaly rovnocennost svých technických norem a jejich uplatňování v souladu s rezolucí IMO A.847(20) o hlavních směrech pomoci státům vlajky při uplatňování předpisů IMO.
Předkládají Komisi pravidelné zprávy o základním vývoji norem.";
"3. Uznané subjekty poskytují správám všech členských států, které udělily jakékoli oprávnění podle článku 3 a Komisi všechny podstatné informace o lodích jimi klasifikovaných, o převodech, změnách, případech pozastavení a zrušení klasifikační třídy, bez ohledu na stát vlajky.
Informace o převodech, změnách, pozastaveních a zrušeních klasifikační třídy, včetně informací o všech případech zpoždění provedení prohlídek a zavedení doporučení, o podmínkách klasifikace, provozních podmínkách nebo provozních omezeních uložených plavidlům jimi klasifikovaných bez ohledu na stát vlajky sdělují rovněž informačnímu systému Sirenac pro státní přístavní inspekce a zveřejňují se na internetových stránkách těchto uznaných subjektů, pokud existují.
4. Uznané subjekty nevydají osvědčení lodi bez ohledu na stát vlajky, které byla snížena nebo změněna třída z bezpečnostních důvodů, dokud neposkytne příslušné správě státu vlajky možnost vyjádřit se v přiměřené lhůtě za účelem určení, zda je nezbytná úplná inspekce.";
"5. V případech převodu lodi třídy z jednoho uznaného subjektu na jiný uznaný subjekt informuje postupující subjekt přijímající subjekt o všech případech zpoždění provedení prohlídek a zavedení doporučení, o podmínkách klasifikace a provozních podmínkách nebo omezeních uložených dané lodi.
Při převodu poskytne postupující subjekt přijímajícímu subjektu úplnou dokumentaci o uvedené lodi.
Lodní osvědčení může přijímající subjekt vydat teprve po uspokojivém provedení všech zpožděných prohlídek a zavedení všech doporučení nebo podmínek klasifikační třídy lodi, sdělených postupujícím subjektem, které byly předtím lodi uloženy.
Před vydáním osvědčení musí přijímající subjekt informovat postupující subjekt o datu vydání osvědčení a potvrdit toto datum, místo a opatření přijatá k vyhovění každé zpožděné prohlídce a každému zpožděnému zavedení doporučení a podmínek klasifikační třídy.
Uznané subjekty vzájemně spolupracují při řádném uplatňování tohoto odstavce."
15. V článku 16 se doplňuje nový odstavec, který zní: "4. Kromě toho Komise pravidelně informuje Evropský parlament a Radu o pokroku v provádění této směrnice v členských státech."
16. Příloha této směrnice se mění takto:
a) oddíl A se nahrazuje tímto: "A. VŠEOBECNÁ MINIMÁLNÍ KRITÉRIA
1. Uznané subjekty musí být schopné doložit rozsáhlé zkušenosti při posuzování návrhů a konstrukce obchodních lodí.
2. Subjekt by měl klasifikovat nejméně 1000 zaoceánských plavidel (přes 100 BRT) s celkovou hrubou prostorností nejméně 5 milionů BRT.
3. Subjekt musí zaměstnávat technický personál úměrně počtu klasifikovaných plavidel.
Aby se vyhovělo požadavkům uvedeným v odstavci 2, je potřeba nejméně 100 samostatných inspektorů.
4. Subjekt by měl mít ucelená pravidla a předpisy pro návrh, konstrukci a pravidelné kontroly obchodních lodí, které jsou zveřejněné a průběžně se aktualizují a zdokonalují v programech výzkumu a vývoje.
5. Subjekt musí každoročně zveřejnit svůj registr plavidel nebo jej udržovat v elektronické databázi přístupné veřejnosti.
6. Subjekt by neměl být řízen majiteli nebo staviteli lodí nebo jinými subjekty obchodně zapojenými do výroby, vybavování, oprav nebo provozu lodí.
Subjekt by neměl být svými příjmy podstatným způsobem závislý na jednom obchodním podniku.
Uznaný subjekt nesmí vykonávat statutární činnost, je-li totožný nebo má obchodní, osobní nebo rodinné vazby s vlastníkem nebo provozovatelem lodě.
Tato neslučitelnost se vztahuje také na inspektory zaměstnané uznaným subjektem.
7. Subjekt musí vyvíjet svou činnost v souladu s ustanoveními uvedenými v příloze k rezoluci IMO A.789(19) o specifikaci funkcí kontrol a vydávání osvědčení uznanými subjekty jednajícími jménem správního orgánu, pokud se týkají věcí spadajících do působnosti této směrnice."
b) v části B:
i) název se nahrazuje tímto: "B. ZVLÁŠTNÍ MINIMÁLNÍ KRITÉRIA"
; ii) odstavce 4, 5, 6, 7 a 9 se nahrazují tímto: "4. Subjekt je připraven poskytovat podstatné informace správě, Komisi a zúčastněným osobám.
5. Vedení subjektu vymezuje a dokládá svou politiku, cíle a závazky směřující k co nejvyšší kvalitě a zajišťuje, že je tato politika chápána, prováděna a udržována na všech úrovních subjektu.
Politika subjektu musí vycházet z cílů a ukazatelů bezpečnosti a zabránění znečištění.
6. Subjekt vyvíjí, zavádí a udržuje účinný vnitřní systém kvality založený na příslušných hlediscích mezinárodně uznávaných norem kvality, který je v souladu s normou EN 45004 (inspekční subjekty) a normou EN 29001, jak je vykládají požadavky systému osvědčení kvality IACS, a který mimo jiné zajišťuje, že
a) jsou systematicky vytvářena a zachovávána pravidla a předpisy subjektu;
b) pravidla a předpisy subjektu jsou dodržovány a je zaveden vnitřní systém měření kvality služeb odpovídající těmto pravidlům a předpisům;
c) jsou dodrženy požadavky statutární práce, ke které je subjekt oprávněn, a zaveden vnitřní systém měření kvality služeb odpovídající mezinárodním úmluvám;
d) jsou vymezeny a doloženy odpovědnost, oprávnění a vzájemné vztahy zaměstnanců, jejichž práce má vliv na kvalitu služeb subjektu;
e) všechny práce se provádějí za kontrolovaných podmínek;
f) existuje systém dohledu, který sleduje činnost a práci prováděnou inspektory a technickým a administrativním personálem zaměstnávaným přímo subjektem;
g) požadavků na statutární práci, pro kterou je subjekt oprávněn, jsou uplatňovány pouze vlastními samostatnými inspektory nebo samostatnými inspektory jiných uznaných subjektů; samostatní inspektoři musí mít ve všech případech rozsáhlé znalosti o typu lodě, na které vykonávají svou statutární práci týkající se prováděné prohlídky, a o odpovídajících použitelných požadavcích;
h) existuje systém zajištění kvalifikace inspektorů a nepřetržité aktualizace jejich znalostí;
i) jsou uchovávány záznamy, které prokazují dosažení požadovaných norem v oblastech, ve kterých jsou poskytovány služby, a účinné fungování systému kvality;
j) na všech místech je zaveden komplexní systém plánovaných a dokumentovaných auditů všech činností ovlivňujících kvalitu;
k) jsou prováděny statutární prohlídky a inspekce vyžadované harmonizovaným systémem prohlídek a vydávání osvědčení, ke kterým je subjekt oprávněn, podle ustanovení stanovených v příloze a v dodatku k rezoluci IMO A.746(18) o pokynech pro prohlídky v rámci harmonizovaného systému prohlídek a osvědčení;
l) jsou vymezeny jasné a přímé hranice odpovědnosti a řízení mezi ústředními a regionálními kancelářemi společnosti a mezi uznanými subjekty a jejich inspektory.
7. Subjekt musí prokázat schopnost:
a) vyvíjet a aktualizovat úplný a dostatečný soubor vlastních pravidel a nařízení pro trup lodi, strojní a elektrická zařízení a řídicí systémy, který dosahuje kvality mezinárodně uznávaných technických norem, na základě kterých se mohou vydávat osvědčení podle úmluvy SOLAS a osvědčení o bezpečném vybavení osobní lodě (pokud jde o vhodnost lodní konstrukce a základní strojní systémy) a osvědčení o nákladové značce (pokud jde o pevnost lodi);
b) provádět všechny inspekce a dohled, které požadují mezinárodní úmluvy pro vydání osvědčení včetně způsobů hodnocení - s využitím kvalifikovaného personálu a v souladu s ustanoveními uvedenými v příloze rezoluce IMO A.788(19) o pokynech pro provádění Mezinárodního předpisu pro bezpečné řízení provozu (ISM) správami - uplatňováním a udržováním systému řízení bezpečnosti jak na pobřeží, tak na palubě lodí, který má být pokryt vydáním osvědčení.";
"9. Subjekt musí umožnit zástupcům správy a dalších dotčených osob účast na vývoji svých pravidel a nařízení."
Článek 2
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 22. července 2003.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
3. Členské státy sdělí Komisi znění vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 3
Tato směrnice vstupuje v platnost dnem vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Článek 4
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/106/ES
ze dne 19. prosince 2001,
kterou se mění směrnice Rady 95/21/ES o uplatňování mezinárodních norem pro bezpečnost lodí, zabránění znečištění a životní a pracovní podmínky na lodích, které využívají přístavy Společenství a plují ve výsostných vodách členských států (státní přístavní inspekce)
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 80 odst. 2 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
s ohledem na stanovisko Výboru regionů [3],
v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy [4] a s přihlédnutím ke společnému textu schválenému dohodovacím výborem dne 13. listopadu 2001,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Směrnice Rady 95/21/ES [5] zřizuje systém státní přístavní inspekce v Evropském společenství, založený na jednotných postupech inspekce a zadržení.
(2) Je nutno zohlednit změny, k nimž došlo v úmluvách, protokolech, předpisech a rezolucích Mezinárodní námořní organizace (dále jen "IMO"
(3) Rozumí se, že v této směrnici nic nevede k přenesení funkcí států vlajky na státy přístavu, včetně funkcí uznaných subjektů, které jednají v zastoupení států vlajky.
(4) Některé lodě představují svým špatným stavem, vlajkou a svou minulostí zjevné riziko pro námořní bezpečnost a mořské prostředí; mezi nimi zejména lodě plující pod vlajkou státu uvedeného na černé listině, každoročně vydávané Pařížským memorandem jako "velmi vysoce rizikový" nebo "vysoce rizikový".
Proto by jim měl být odpírán přístup do přístavů Společenství, není-li možno prokázat, že mohou být provozovány ve výsostných vodách Společenství bezpečně.
Je nezbytné přijmout pokyny, které stanoví postupy použitelné v případě uložení a zrušení takového odepření přístupu.
V zájmu průhlednosti by měl být zveřejňován seznam lodí, kterým byl přístup do přístavů Společenství odepřen.
(5) Zvlášť závažné riziko nehod nebo znečištění představují lodě s vysokým cílovým faktorem, což zdůvodňuje nutnost jejich časté inspekce v přístavech Společenství, do kterých směřují.
(6) Kategorie lodí uvedené v příloze V směrnice Rady 95/21/ES rovněž představují vysoké riziko nehod nebo znečištění, jakmile dosáhnou určitého stáří.
Dosažení jednotného přístupu ve Společenství brání široká pravomoc inspekčního orgánu při výběru lodí, které mají být podrobeny rozšířené inspekci.
Proto je nezbytné učinit inspekci těchto lodí povinnou.
Zejména vzhledem k nebezpečí vážného znečištění způsobovaného ropnými tankery a ke skutečnosti, že velká většina nedostatků vedoucích k zadržení se týká lodí starších než 15 let, by se měl režim rozšířené inspekce uplatňovat na ropné tankery od dosažení stáří 15 let.
(7) Obsah rozšířených inspekcí, pro které byly stanoveny pokyny, se může značně lišit podle uvážení inspekčního orgánu.
Proto by tyto pokyny měly být povinné, aby bylo dosaženo ve Společenství jednotného přístupu.
Mělo by však být upraveno udělení výjimky pro případ, kdy provedení inspekce těchto lodí, zejména vzhledem ke stavu nákladních nádrží nebo k provozním omezením týkajícím se činností nakládky a vykládky, je nemožné nebo by představovalo nadměrná rizika pro bezpečnost lodě, její posádky, inspektora nebo bezpečnosti přístavního areálu.
(8) Členské státy by měly být oprávněny pořádat povinné inspekce účelně, aby tak bylo dosaženo nejvyšší hodnoty přidané rozšířeným inspekčním režimem, s přihlédnutím k různým provozním podmínkám a k využití spolupráce mezi přístavy a členskými státy, při dodržování celkových kvantitativních inspekčních cílů.
(9) Protože nábor a výcvik kvalifikovaných inspektorů vyžaduje určitý čas, mělo by být členským státům povoleno vybudovat svou inspekční službu postupně; vzhledem k vlastnostem přístavu Rotterdam, zejména k objemu jeho provozu, by mělo být přijato ustanovení o možnosti mírného prodloužení lhůty pro nábor a výcvik inspektorů pro tento přístav.
(10) Konstrukční závady lodě mohou zvyšovat riziko nehod na moři.
V případě lodě přepravující hromadný náklad ropných látek mohou takové nehody mít pro životní prostředí katastrofální následky.
Inspekční orgán by měl provést vizuální prohlídku přístupných částí lodě, aby odhalil každou vážnou korozi a přijal jakákoli nezbytná následná opatření, zejména ve vztahu ke klasifikačním společnostem, které jsou odpovědné za kvalitu lodních konstrukcí.
(11) Rozšířená inspekce založená na povinném ověřování některých aspektů lodě vyžaduje značný rozsah času a organizace.
Úkol připravit inspekci by měl být usnadněn, což zvýší její účinnost.
Proto by měl velitel nebo provozovatel kterékoli lodi vplouvající do přístavu Společenství hlásit některé údaje provozní povahy.
(12) Rostoucí význam státní přístavní inspekce v boji proti nestandardním praktikám vyplývá z celkového zvýšení úkolů inspektora.
Proto by mělo být vyvíjeno zvláštní úsilí k předcházení zbytečným inspekcím a ke zkvalitnění informací inspektorů o obsahu inspekcí provedených v předchozích přístavech.
V důsledku toho by zpráva o inspekci vypracovaná inspektorem po provedení inspekce, podrobné inspekce nebo rozšířené inspekce měla uvést, které části lodi již byly podrobeny inspekci.
Inspektor v následujícím přístavu tak bude moci v případě potřeby rozhodnout, že neprovede inspekci dané části lodi, jestliže během předchozí inspekce na ní nebyla zjištěna žádná závada.
(13) V oblasti lodních zařízení došlo k podstatnému technickém pokroku, který umožňuje automatické zaznamenávání údajů o plavbě (pomocí zařízení pro záznam údajů o plavbě - systém VDR - nebo "černých skřínek") za účelem usnadnění vyšetřování po nehodě.
Vzhledem k významu těchto zařízení pro námořní bezpečnost a souběžně s úsilím, které v této věci vyvíjí IMO, by tato zařízení měla být povinná po uplynutí nejvýše pětileté lhůty od vstupu této směrnice v platnost pro nákladní lodě postavené před 1. červencem 2002, které připlouvají do přístavů Společenství, a jejich nepřítomnost nebo nefunkčnost by měla být důvodem k zadržení.
(14) Výsledek inspekce by měl být sdělen správě státu vlajky lodi podrobené inspekci nebo dané klasifikační společnosti za účelem zajištění účinnějšího sledování vývoje, případně i zhoršení stavu lodi, a přijetí nezbytných nápravných opatření, pokud ještě zbývá čas.
(15) Nezáměrné znečištění ropnými látkami může způsobit značné škody na životním prostředí a hospodářství dané oblasti.
Proto je nutné ověřit, zda jsou ropné tankery směřující do přístavů Evropského společenství proti takovým rizikům náležitě pojištěny.
(16) Transparentnost informací o lodích podrobených inspekci a zadržených je klíčovým prvkem každé politiky sledující odrazení od používání nevyhovujících lodí.
V této souvislosti je nezbytné zahrnout totožnost nájemce lodi do seznamu zveřejněných informací.
Veřejnosti mají být poskytovány také úplnější a jasnější informace o inspekcích a zadrženích lodí provedených v přístavech Společenství.
To se týká zejména informací o rozsáhlejších inspekcích provedených na lodích orgány státu přístavu i klasifikačními společnostmi, jakož i vysvětlení opatření přijatých dotyčnými orgány státu přístavu nebo klasifikačními společnostmi po vydání příkazu k zadržení podle této směrnice.
(17) Je důležité sledovat uplatňování této směrnice za účelem předcházení riziku odlišných úrovní bezpečnosti a narušování hospodářské soutěže mezi přístavy a regiony Společenství.
Komise by proto měla mít podrobnější informace zejména o pohybech lodí v přístavu, aby mohla provádět podrobné zkoumání podmínek, za nichž se tato směrnice používá.
Tyto informace mají být poskytovány Komisi dostatečně často, aby jí bylo umožněno rychleji zasahovat vždy při zjištění závady při uplatňování této směrnice.
(18) Opatření nezbytná pro provádění směrnice Rady 95/21/ES by měla být přijímána v souladu s rozhodnutím Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [6],
PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 95/21/ES se mění takto:
1. Název se nahrazuje tímto: "Směrnice Rady 95/21/ES ze dne 19. června 1995 o státní přístavní inspekci"
. 2. V článku 2 se body 1 a 2 nahrazují tímto: "1. "úmluvami" rozumějí:
- Mezinárodní úmluva o nákladové značce z roku 1966 (LL 66),
- Mezinárodní úmluva o bezpečnosti lidského života na moři z roku 1974 (SOLAS 74),
- Mezinárodní úmluva o zabránění znečišťování z lodí z roku 1973, pozměněná protokolem z roku 1978 k této úmluvě (MARPOL 73/78),
- Mezinárodní úmluva o normách výcviku, kvalifikace a strážní služby námořníků z roku 1978 (STCW 78),
- Úmluva o mezinárodních pravidlech pro zabránění srážkám na moři z roku 1972 (COLREG 72),
- Mezinárodní úmluva o vyměřování lodí z roku 1969 (ITC 69),
- Úmluva o minimálních normách pro obchodní lodě z roku 1976 (MOP č. 147) a
- Mezinárodní úmluva o občanskoprávní odpovědnosti za škodu způsobenou znečištěním ropnými látkami z roku 1992 (CLC 92),
spolu s protokoly a změnami těchto úmluv a se souvisejícími předpisy závazné povahy, ve znění platném k 19. prosinci 2001.
2. "Pařížským memorandem" rozumí Pařížské memorandum o porozumění o státní přístavní inspekci podepsané v Paříži dne 26. ledna 1982, ve znění platném k 19. prosinci 2001."
3. Článek 4 se nahrazuje tímto: "Článek 4
Inspekční orgán
Členské státy udržují vhodné vnitrostátní orgány námořní správy s potřebným počtem pracovníků, zejména kvalifikovaných inspektorů (dále jen "příslušné orgány"), pro provádění inspekcí lodí a přijmou veškerá vhodná opatření, aby zajistily, že jejich příslušné orgány vykonávají své úkoly tak, jak stanoví tato směrnice."
4. V článku 5 se odstavce 1, 2 a 3 nahrazují tímto: "1. Příslušný orgán každého členského státu vykoná ročně celkový počet inspekcí lodí uvedených v čl. 7 odst. 2, který odpovídá nejméně 25 % průměrného ročního počtu jednotlivých lodí, které vplují do jeho přístavů, vypočteného na základě tří posledních kalendářních let, za které je dostupná statistika.
2. a) S výhradou článku 7a příslušný orgán zajišťuje, aby každá loď nepodléhající rozšířené inspekci s cílovým faktorem v informačním systému Sirenac vyšším než 50 byla podrobena inspekci podle článku 6, pokud od poslední inspekce provedené v přístavu oblasti, na kterou se vztahuje Pařížské memorandum, uplynula doba delší než jeden měsíc.
b) Při výběru jiných lodí k provedení inspekce určují příslušné orgány pořadí takto:
- jako první jsou vybrány k provedení inspekce lodě uvedené v příloze I části I, bez ohledu na jejich cílový faktor,
- lodě uvedené v příloze I části II se vybírají v sestupném pořadí v závislosti na pořadí podle rozsahu hodnoty jejich cílového faktoru uvedené v informačním systému Sirenac.
3. Členské státy se zdrží inspekce lodí, jejichž inspekci vykonal během předchozích šesti měsíců již některý členský stát, pokud
- loď není uvedena v příloze I,
- při předchozí inspekci nebyly hlášeny žádné závady,
- neexistuje žádný zřejmý důvod pro provedení inspekce,
- odst. 2 písm. a) se na danou loď nevztahuje."
5. Článek 7 se nahrazuje tímto: "Článek 7
Povinná rozšířená inspekce určitých lodí
1. Loď patřící do některé z kategorií uvedených v příloze V oddílu A podléhá rozšířené inspekci po uplynutí 12 měsíců od poslední inspekce provedené v přístavu smluvního státu Pařížského memoranda.
2. Je-li taková loď vybrána k provedení inspekce podle čl. 5 odst. 2 písm. b), provede se rozšířená inspekce. Inspekce podle článku 6 však může být provedena v době mezi dvěma rozšířenými inspekcemi.
3. a) Provozovatel nebo velitel lodě, na kterou se vztahuje odstavec 1, hlásí všechny informace uvedené v příloze V oddílu B příslušnému orgánu členského státu každého přístavu navštíveného po uplynutí 12 měsíců od poslední rozšířené inspekce.
Tyto informace se poskytují alespoň tři dny před očekávaným příjezdem lodě do přístavu nebo před opuštěním předchozího přístavu, jestliže se očekává, že plavba bude trvat méně než tři dny.
b) Každá loď, která nedodrží písmeno a), podléhá rozšířené inspekci v přístavu určení.
4. S výhradou článku 7a zajistí členské státy provedení rozšířené inspekce lodi, na kterou se vztahuje odstavec 3 a která má cílový faktor 7 nebo vyšší, v prvním přístavu navštíveném po uplynutí 12 měsíců od poslední rozšířené inspekce.
V případech, kdy členské státy nejsou s to včas zvýšit svou kapacitu k provádění všech požadovaných dodatečných inspekcí, zejména kvůli problémům spojeným s náborem a výcvikem inspektorů, dovoluje se jim, aby do 1. ledna 2003 postupně vybudovaly svou inspekční službu.
Pro přístav Rotterdam může být tato lhůta prodloužena o šest měsíců.
Každé takové prodloužení sdělí Komise členským státům a Evropskému parlamentu.
5. Rozšířená inspekce se provádí postupem podle přílohy V oddílu C.
6. Existuje-li riziko, že změna nebo návrh změny Pařížského memoranda může oslabit rozsah povinnosti provádět rozšířené inspekce podle tohoto článku, předloží Komise neprodleně výboru zřízenému článkem 18 návrh opatření za účelem opětovného zavedení hodnot cílového faktoru odpovídajících cílům této směrnice."
6. Vkládá se nový článek, který zní: "Článek 7a
Postup v případě, že u některých lodí nelze inspekci provést
1. V případech, kdy členský stát z provozních důvodů není s to provést inspekci lodě s cílovým faktorem vyšším než 50 uvedenou v čl. 5 odst. 2 písm. a) nebo povinnou rozšířenou inspekci uvedenou v čl. 7 odst. 4, neprodleně informuje systém Sirenac, že se inspekce neuskutečnila.
2. Tyto případy se oznamují Komisi každých šest měsíců spolu s důvody neprovedení inspekce daných lodí.
3. Případy takového neprovedení inspekce nesmějí během žádného kalendářního roku překročit 5 % průměrného ročního počtu jednotlivých lodí přicházejících v úvahu pro inspekci, uvedených v odstavci 1 a zastavujících v přístavech členského státu, vypočteného za tři poslední kalendářní roky, za které je dostupná statistika.
4. Lodi uvedené v odstavci 1 podléhají inspekci stanovené v čl. 5 odst. 2 písm. a) nebo povinné rozšířené inspekci uvedené v čl. 7 odst. 4 v následujícím přístavu Společenství.
5. Podíl 5 %, uvedený v odstavci 3 bude do 22. července 2008 postupem podle článku 19 změněn, bude-li to považováno za vhodné na základě hodnocení Komise."
7. Vkládá se nový článek, který zní:
"Článek 7b Opatření k odepření přístupu některým lodím
1. Členský stát zajistí, aby lodi patřící do některé kategorie přílohy XI oddílu A byl odepřen přístup do jeho přístavů, s výjimkou situací uvedených v čl. 11 odst. 6, pokud tato loď
buď
- pluje pod vlajkou státu uvedeného na černé listině zveřejněné ve výroční zprávě Pařížského memoranda a
- byla během předchozích 24 měsíců v přístavu signatářského státu Pařížského memoranda zadržena vícekrát než dvakrát,
nebo
- pluje pod vlajkou státu, který je na černé listině zveřejněné ve výroční zprávě Pařížského memoranda označen za "velmi vysoce rizikový" nebo "vysoce rizikový", a
- byla během předchozích 36 měsíců zadržena v přístavu signatářského státu Pařížského memoranda vícekrát než jednou.
Odepření přístupu nabývá účinnosti ihned po vydání povolení pro tuto loď k opuštění přístavu, v němž byla zadržena podruhé nebo potřetí.
2. Pro účely odstavce 1 členské státy dodržují postupy stanovené v příloze XI oddílu B.
3. Informace týkající se lodí, kterým byl na základě tohoto článku odepřen přístup do přístavů Společenství, zveřejňuje Komise každých šest měsíců."
8. Článek 8 se nahrazuje tímto: "Článek 8
Zpráva veliteli lodě o inspekci
Po skončení inspekce, podrobné inspekce nebo rozšířené inspekce vypracuje inspektor zprávu podle přílohy IX. Kopie této zprávy o inspekci předá veliteli lodě."
9. V článku 9
a) se odstavec 1 nahrazuje tímto: "1. Příslušný orgán se přesvědčí, že každá závada potvrzená nebo zjištěná inspekcí podle čl. 5 odst. 2 a článku 7 je nebo bude odstraněna v souladu s úmluvami.";
"3. Při posuzování, zda by loď měla být zadržena, uplatňuje inspektor kritéria stanovená v příloze VI.
V tomto ohledu je loď zadržena, není-li vybavena fungujícím zařízením automatického zaznamenávání údajů o plavbě, je-li jeho použití podle přílohy XII povinné.
Není-li tuto závadu možné odstranit bezprostředně v přístavu zadržení, může příslušný orgán lodi povolit, aby pokračovala v plavbě do nejbližšího vhodného přístavu, kde bude závada bezprostředně odstraněna, nebo požadovat odstranění této závady ve lhůtě nejvýše 30 dnů.
Pro tento účel se použijí postupy uvedené v článku 11.";
c) odstavec 5 se nahrazuje tímto: "5. Vedou-li inspekce podle čl. 5 odst. 2 a článku 7 k zadržení, uvědomí příslušný orgán neprodleně písemně správu státu, pod jehož vlajkou je loď oprávněna plout (dále jen "správa vlajky"), nebo není-li to možné, konzula, nebo v jeho nepřítomnosti nejbližšího diplomatického zástupce státu o všech okolnostech, za kterých byl zásah považován za nezbytný, včetně podání zprávy o inspekci. Dále, je-li to nezbytné, jsou informováni rovněž určení lodní inspektoři nebo uznané subjekty příslušné pro vydávání lodních osvědčení nebo osvědčení vydávaných v zastoupení státu vlajky podle mezinárodních úmluv."
10. V článku 10 se odstavec 1 nahrazuje tímto: "1. Majitel nebo provozovatel lodi nebo jeho zástupce v členském státě má právo odvolat se proti rozhodnutí o zadržení nebo proti odepření přístupu, které vydal příslušný orgán. Odvolání nemá na zadržení nebo odepření přístupu odkladný účinek."
11. V článku 14 se odstavec 2 nahrazuje tímto: "2. Členské státy uplatňují předpisy o výměně informací a spolupráci mezi jejich příslušným orgánem a příslušnými orgány všech ostatních členských států a udržují zřízené operativní spojení mezi svým příslušným orgánem, Komisí a informačním systémem Sirenac zřízeným v Saint-Malo ve Francii.
Za účelem provádění inspekcí uvedených v čl. 5 odst. 2 a v článku 7 konzultují inspektoři veřejné i soukromé databáze týkající se inspekcí lodí, přístupné prostřednictvím informačního systému EQUASIS."
12. V článku 15 se odstavec 2 nahrazuje tímto: "2. Informace uvedené v příloze VIII částech I a II a informace o změnách, pozastavení a odnětí klasifikační třídy uvedené v čl. 15 odst. 3 směrnice 94/57/ES musejí být dostupné v systému Sirenac. Jsou zveřejňovány prostřednictvím informačního systému EQUASIS co nejdříve po ukončení inspekce nebo po zrušení zadržení."
13. V článku 15 se doplňuje nový odstavec, který zní: "5. Tímto článkem nejsou dotčeny vnitrostátní právní předpisy o odpovědnosti."
14. V článku 16 se vkládá nový odstavec, který zní: "2a. V případě zadržení plavidla kvůli závadám nebo chybějícím platným osvědčením stanoveným v článku 9 a v příloze VI nese všechny náklady týkající se zadržení v přístavu majitel nebo provozovatel lodě."
15. Články 17 a 18 se nahrazují tímto:
"Článek 17 Údaje k dohledu nad prováděním
Členské státy poskytují Komisi informace uvedené v příloze X ve lhůtách stanovených v uvedené příloze.
Článek 18
Regulativní výbor
1. Komisi je nápomocen výbor zřízený článkem 12 směrnice 93/75/EHS.
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 5 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES s ohledem na článek 8 zmíněného rozhodnutí.
Doba uvedená v čl. 5 odst. 6 rozhodnutí 1999/468/ES je tři měsíce.
3. Výbor přijme svůj jednací řád."
16. V článku 19 se návětí a písmeno a) nahrazují tímto: "Tato směrnice může být změněna, aniž by byla rozšířena její oblast působnosti, postupem podle čl. 18 odst. 2 s cílem
a) upravit povinnosti, které jsou uvedeny v článku 5 (kromě čísla 25 % uvedeného v odstavci 1 zmíněného článku) a v článcích 6, 7, 7a, 7b, 8, 15 a 17 a v přílohách, na které uvedené články odkazují, na základě zkušeností získaných při provádění této směrnice a s ohledem na vývoj Pařížského memoranda;".
17. Vkládá se nový článek, který zní:
"Článek 19a
Sankce Členské státy stanoví systém sankcí za porušení vnitrostátních právních předpisů přijatých na základě této směrnice a přijmou veškerá nezbytná opatření k zajištění uplatňování těchto sankcí.
Takto stanovené sankce musejí být účinné, přiměřené a odrazující."
18. V článku 20 se doplňuje nový odstavec, který zní: "4. Dále Komise pravidelně informuje Evropský parlament a Radu o pokroku při provádění této směrnice v členských státech."
19. V příloze I se část II nahrazuje zněním uvedeným v příloze I této směrnice.
20. V příloze II se
a) bod 10 nahrazuje těmito body: "10. Doklad o minimálním bezpečném obsazení lodě posádkou;
10a. Osvědčení vydaná v souladu s úmluvou STCW.";
b) doplňuje nový bod, který zní: "35. Osvědčení o pojištění nebo jakákoli jiná finanční záruka za občanskoprávní odpovědnost za škodu způsobenou znečištěním ropnými látkami (Mezinárodní úmluva o občanskoprávní odpovědnosti za škodu způsobenou znečištěním ropnými látkami z roku 1992)."
21. V příloze III bodu 1 se slova "II-8 a II-11" nahrazují slovy "a II-8".
22. Příloha V se nahrazuje zněním přílohy II této směrnice.
23. Příloha VI se mění takto:
a) v bodu 2 ( "Použitelnost hlavních kritérií" ) se doplňuje nová položka, která zní: "14. v případě nehody poskytovat co nejvíce informací.";
b) v bodu 3.1 se slova "Chybějící platná osvědčení" nahrazují slovy: "Chybějící platná osvědčení a doklady";
c) v bodu 3.2 se doplňují nové položky, které znějí: "15. Neprovádění programu rozšířených inspekcí podle úmluvy SOLAS 74 kapitoly XI pravidla 2.
16. Nepřítomnost nebo nefunkčnost zařízení pro automatické zaznamenávání údajů o plavbě, je-li jeho používání povinné.";
d) v bodu 3.6 se doplňuje nový bod, který zní: "5. Složka zpráv o prohlídkách chybí nebo neodpovídá pravidlu 13G odst. 3 písm. b) úmluvy MARPOL."
24. Příloha VIII se nahrazuje zněním přílohy III této směrnice.
25. Doplňují se přílohy IX, X, XI a XII, jejichž znění je obsaženo v příloze IV této směrnice.
Článek 2
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 22. července 2003.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Tato opatření přijatá členskými státy musejí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
3. Členské státy sdělí Komisi znění vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 3
Komise vyhodnotí uplatňování této směrnice nejpozději do 22. července 2006.
Přezkum zahrne mimo jiné i počet inspektorů státní přístavní inspekce v každém členském státě a počet provedených inspekcí, včetně povinných rozšířených inspekcí.
Závěry tohoto hodnocení sdělí Komise Evropskému parlamentu a Radě a na jeho základě rozhodne, zda je nutné navrhnout změnu této směrnice nebo další právní předpisy v této oblasti.
Článek 4
Tato směrnice vstupuje v platnost dnem vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Článek 5
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Evropského parlamentu A Rady 2001/107/ES
ze dne 21. ledna 2002,
kterou se mění směrnice Rady 85/611/EHS o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se subjektů kolektivního investování do převoditelných cenných papírů (SKIPCP) s ohledem na regulaci správcovských společností a zjednodušené prospekty
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 47 odst. 2 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy [3],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Směrnice Rady 85/611/EHS ze dne 20. prosince 1985 o subjektech kolektivního investování do převoditelných cenných papírů (SKIPCP) [4] již významnou měrou přispěla k dosažení jednotného trhu v této oblasti tím, že poprvé v odvětví finančních služeb stanovila zásadu vzájemného uznávání povolení a formulovala jiná ustanovení, která usnadňují volný oběh podílových jednotek subjektů kolektivního investování (podílových fondů nebo investičních společností), na které se uvedená směrnice vztahuje, uvnitř Evropské unie.
(2) Směrnice 85/611/EHS však v plném rozsahu neupravuje společnosti, které spravují subjekty kolektivního investování (takzvané "správcovské společnosti").
Směrnice 85/611/EHS zejména neobsahuje ustanovení, kterými by byla ve všech členských státech zajištěna rovnocenná pravidla přístupu na trh a podmínky vykonávání činnosti takových společností.
Směrnice 85/611/EHS rovněž neobsahuje ustanovení, kterými se řídí zakládání poboček a volný pohyb služeb těchto společností v jiných členských státech než v jejich domovském členském státě.
(3) Povolení vydané v domovském členském státě správcovské společnosti by mělo zajišťovat ochranu investorů a platební schopnost správcovských společností, aby se tak přispělo ke stabilitě finančního systému.
Přijatý přístup má zajistit základní harmonizaci nezbytnou a dostatečnou pro vzájemné uznávání povolení a systémů obezřetnostního dohledu, čímž umožní vydávání jediného povolení, které bude platné v celé Evropské unii, a uplatňování dohledu domovského členského státu.
(4) Pro ochranu investorů je nezbytné, aby byla zaručena vnitřní kontrola každé správcovské společnosti zejména prostřednictvím dvoučlenného vedení a vhodnými mechanismy vnitřní kontroly.
(5) Aby bylo zajištěno, že správcovská společnost bude schopna plnit povinnosti vyplývající z jejích činností, a aby tak byla zajištěna její stabilita, je požadován počáteční kapitál a dodatkový kapitál.
Jelikož je třeba brát v úvahu vývoj zejména u kapitálových požadavků v souvislosti s obchodními riziky uvnitř Evropské unie a na jiných mezinárodních fórech, budou muset být tyto požadavky, a to včetně uplatňování záruk, do tří let přezkoumány.
(6) Na základě vzájemného uznávání by měly být správcovské společnosti povolené ve svém domovském členském státě oprávněny poskytovat služby, na které dostaly povolení, v celé Evropské unii prostřednictvím zakládání poboček nebo v rámci volného pohybu služeb.
Schvalování statutu podílových fondů spadá do působnosti domovského členského státu správcovské společnosti.
(7) Pokud jde o kolektivní správu portfolií (správa podílových fondů a investičních společností), měla by správcovská společnost být na základě povolení, které jí bylo vydáno v domovském členském státě, oprávněna vykonávat v hostitelských členských státech tyto činnosti: šířit podílové jednotky harmonizovaných podílových fondů, které tato společnost spravuje ve svém domovském členském státě; šířit akcie harmonizovaných investičních společností, které tato společnost spravuje; vykonávat všechny další funkce a úkoly související s činností kolektivní správy portfolií; spravovat aktiva investičních společností založených v jiných členských státech než v jejím domovském členském státě; vykonávat, na základě pověření, jménem správcovských společností založených v jiných členských státech než v jejím domovském členském státě, funkce související s činností kolektivní správy portfolií.
(8) Zásady vzájemného uznávání a dohledu domovského členského státu vyžadují, aby příslušné orgány členského státu nevydaly nebo případně odejmuly povolení, pokud faktory, jako je obsah obchodních plánů, zeměpisné rozšíření nebo skutečně prováděné činnosti, jasně ukazují, že se správcovská společnost rozhodla pro právní systém jednoho členského státu za účelem vyhnout se přísnějším normám platným v jiném členském státě, na jehož území hodlá provádět nebo již provádí větší část svých činností.
Pro účely této směrnice by měla být správcovská společnost povolena v členském státě, v němž má své sídlo.
V souladu se zásadou kontroly domovskou zemí může být za oprávněného ke schvalování statutů podílových fondů založených správcovskou společností a volby depozitáře považován pouze ten členský stát, v němž má tato správcovská společnost své sídlo.
S cílem předcházet "dohledovým arbitrážím" a podporovat důvěru v účinnost dohledu, který vykonávají orgány domovského členského státu, by měl být SKIPCP povolen pouze tehdy, pokud uvádění jeho podílových jednotek na trh v domovském členském státě nestojí v cestě žádné právní překážky.
Nezávisle na tom může SKIPCP po svém povolení svobodně rozhodovat o tom, ve kterém členském státě, respektive ve kterých členských státech budou v souladu s touto směrnicí jeho podílové jednotky uváděny na trh.
(9) Směrnice 85/611/EHS omezuje rozsah činnosti správcovských společností výlučně na správu podílových fondů a investičních společností (kolektivní správu portfolií).
S cílem vzít v úvahu poslední vývoj vnitrostátních právních předpisů členských států a umožnit takovým společnostem, aby dosáhly důležitých úspor z rozsahu, je žádoucí, aby bylo toto omezení přezkoumáno.
Je tudíž žádoucí, aby tyto společnosti mohly vykonávat rovněž správu investičních portfolií jednotlivých klientů (individuální správu portfolií) včetně správy penzijních fondů, jakož i některé specifické vedlejší činnosti spojené s hlavní činností.
Takové rozšíření rozsahu činností správcovských společností by neohrožovalo jejich stabilitu.
Měla by však být zavedena zvláštní pravidla, která by předcházela střetu zájmů pro případ, že by byly správcovské společnosti oprávněny vykonávat jak kolektivní, tak i individuální správu portfolií.
(10) Správa investičních portfolií je investiční službou, na níž se vztahuje směrnice Rady 93/22/EHS ze dne 10. května 1993 o investičních službách v oblasti cenných papírů [5].
Aby byl v této oblasti zajištěn homogenní regulační rámec, je žádoucí, aby se na správcovské společnosti, jejichž povolení zahrnuje rovněž tuto službu, vztahovaly podmínky vykonávání činnosti stanovené v uvedené směrnici.
(11) Domovský členský stát může v zásadě stanovit pravidla, která jsou přísnější než pravidla stanovená v této směrnici, zejména pokud jde o podmínky pro vydání povolení, požadavky týkající se obezřetnostního dohledu a pravidla ohlašování a úplných prospektů.
(12) Je žádoucí, aby byla stanovena pravidla vymezující podmínky, za nichž může správcovská společnost na základě pověření přenášet konkrétní úkoly a funkce na třetí osoby s cílem zvýšit efektivnost své činnosti.
Aby bylo zajištěno správné uplatňování zásad vzájemného uznávání povolení a kontroly domovskou zemí, měl by členský stát, který takové přenesení pravomocí umožňuje, zajistit, aby správcovská společnost, jíž vydal povolení, nepřenášela vcelku své funkce na jednu nebo několik třetích osob s cílem stát se subjektem typu "poštovní schránka" a aby existence pověření nebránila účinnému dohledu nad správcovskou společností.
Skutečnost, že správcovská společnost přenesla své vlastní funkce na třetí osobu, by však neměla mít dopad na její závazky a na závazky depozitáře vůči podílníkům a příslušným orgánům.
(13) Pro zabezpečení zájmů akcionářů a pro zajištění rovných tržních podmínek pro harmonizované subjekty kolektivního investování musejí mít investiční společnosti počáteční kapitál.
Avšak na investiční společnosti, které ustanovily správcovskou společnost, se bude vztahovat dodatkový kapitál správcovské společnosti.
(14) Povolené investiční společnosti by měly vždy plnit ustanovení článků 5g a 5h, a to buď přímo podle článku 13b, nebo nepřímo z toho důvodu, že pokud se povolená investiční společnost rozhodne ustanovit správcovskou společnost, měla by být tato správcovská společnost povolena v souladu se směrnicí, a tudíž povinna plnit ustanovení článků 5g a 5h.
(15) Aby byl zohledněn vývoj informačních technologií, je žádoucí přezkoumat současný informační rámec stanovený směrnicí 85/611/EHS.
Zejména je žádoucí, aby byl kromě stávajícího úplného prospektu zaveden nový typ prospektu pro SKIPCP (zjednodušený prospekt).
Tento nový prospekt by měl být pro investory snadno srozumitelný a měl by tak pro průměrného investora představovat zdroj hodnotných údajů.
Takový prospekt by měl poskytovat klíčové údaje o SKIPCP jasným, stručným a snadno pochopitelným způsobem.
Investor by však měl být pomocí vhodného odkazu uvedeného ve zjednodušeném prospektu vždy informován o tom, že podrobnější údaje nalezne v úplném prospektu a v roční a pololetní zprávě SKIPCP, které může na základě své žádosti bezplatně obdržet.
Zjednodušený prospekt by měl být upisovatelům vždy bezplatně nabídnut před uzavřením smlouvy.
To by mělo být dostatečným předpokladem pro splnění zákonné povinnosti podle této směrnice poskytnout upisovatelům informace před uzavřením smlouvy.
(16) Při poskytování týchž služeb je zapotřebí zajistit pro zprostředkovatele finančních služeb rovné podmínky a rovněž je třeba zajistit harmonizovanou minimální míru ochrany investorů.
Minimální míra harmonizace podmínek pro zahájení a provozování činnosti představuje zásadní předpoklad pro dosažení realizace vnitřního trhu pro tyto hospodářské subjekty.
Tudíž pouze závazná směrnice Společenství, kterou se v tomto ohledu stanoví dohodnuté minimální normy, může dosáhnout žádoucích cílů.
Tato směrnice provádí pouze minimální požadovanou harmonizaci a podle čl. 5 třetího odstavce Smlouvy nepřekračuje rámec toho, co je k dosažení cílů nezbytné.
(17) Komise může v přiměřené lhůtě po přijetí návrhů zvážit navržení kodifikace,
PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 85/611/EHS se mění takto:
1. vkládá se nový článek 1a, který zní:
"Článek 1a Pro účely této směrnice se rozumí:
1. "depozitářem"; instituce pověřená povinnostmi uvedenými v článcích 7 a 14 a řídící se ostatními ustanoveními podle oddílů IIIa a IVa;
2. "správcovskou společností"; každá společnost, jejíž obvyklou činností je správa SKIPCP ve formě podílových fondů a/nebo investičních společností (kolektivní správa portfolií SKIPCP); k tomu patří funkce uvedené v příloze II;
3. "domovským členským státem správcovské společnosti"; členský stát, v němž se nachází sídlo správcovské společnosti;
4. "hostitelským členským státem správcovské společnosti"; členský stát, jiný než domovský členský stát, na jehož území má správcovská společnost pobočku nebo poskytuje služby;
5. "domovským členským státem SKIPCP";,
a) pokud jde o SKIPCP zřízený jako podílový fond, členský stát, v němž se nachází sídlo správcovské společnosti;
b) pokud jde o SKIPCP zřízený jako investiční společnost, členský stát, v němž se nachází sídlo investiční společnosti;
6. "hostitelským členským státem SKIPCP"; členský stát, jiný než domovský členský stát SKIPCP, v němž jsou uváděny podílové jednotky podílového fondu nebo investiční společnosti na trh;
7. "pobočkou"; provozovna, která je součástí správcovské společnosti, nemá právní subjektivitu a poskytuje služby, pro něž správcovská společnost získala povolení; všechny provozovny zřízené v témž členském státě správcovskou společností se správním ústředím v jiném členském státě se považují za jedinou pobočku;
8. "příslušnými orgány"; orgány, které každý členský stát určí podle článku 49 této směrnice;
9. "úzkými vazbami"; stav definovaný v čl.
2 odst. 1 směrnice 95/26/ES [6];
10. "kvalifikovanou účastí"; přímá či nepřímá účast ve správcovské společnosti, která představuje alespoň 10 % základního kapitálu nebo hlasovacích práv nebo umožňuje uplatnění podstatného vlivu na řízení správcovské společnosti, v níž je tato účast držena.
Pro účely této definice se berou v úvahu hlasovací práva podle článku 7 směrnice 88/627/EHS [7];
11. "směrnicí o investičních službách"; směrnice Rady 93/22/EHS ze dne 10. května 1993 o investičních službách v oblasti cenných papírů [8];
12. "mateřským podnikem"; mateřský podnik ve smyslu článků 1 a 2 směrnice 83/349/EHS [9];
13. "dceřiným podnikem"; dceřiný podnik ve smyslu článků 1 a 2 směrnice 83/349/EHS; jakýkoli dceřiný podnik dceřiného podniku se rovněž považuje za dceřiný podnik mateřského podniku, který stojí nad těmito podniky;
14. "počátečním kapitálem"; kapitál, jak je vymezen v čl.
34 odst. 2 bodech 1 a 2 směrnice 2000/12/ES [10];
15. "kapitálem"; kapitál, jak je vymezen v hlavě V kapitole 2 oddílu 1 směrnice 2000/12/ES; tato definice však může však být změněna za okolností, které jsou popsány v příloze V směrnice 93/6/EHS [11].";
2. v článku 4 se odstavec 3 nahrazuje tímto: "3. Příslušné orgány nesmějí povolit SKIPCP, pokud správcovská společnost nebo investiční společnost nesplňují předpoklady stanovené v oddíle III, případně IV této směrnice.
Kromě toho nesmějí příslušné orgány povolit SKIPCP, pokud ředitelé depozitáře nemají dostatečně dobrou pověst nebo nemají dostatečné zkušenosti i v souvislosti s typem SKIPCP, který má být spravován.
K tomuto účelu musejí být jména ředitelů depozitáře, jakož i všech osob, které je ve funkci nahradí, neprodleně sdělena příslušným orgánům.
"Řediteli"; se rozumějí osoby, které podle zákona nebo zakládacích dokumentů zastupují depozitáře, nebo které účinně určují směr činnosti depozitáře.
3a. Příslušné orgány nevydají povolení, pokud SKIPCP nemůže ze zákonných důvodů (například podle statutu fondu nebo zakládacích dokumentů) uvádět své podílové jednotky nebo akcie na trh ve svém domovském členském státě.";
3. nadpis oddílu III a články 5 a 6 se nahrazují tímto:
"ODDÍL III Povinnosti v oblasti správcovských společností
Hlava A
Podmínky přístupu k činnosti
Článek 5
1. Přístup k činnosti správcovských společností podléhá předchozímu úřednímu povolení, které vydávají příslušné orgány domovského členského státu.
Povolení vydané správcovské společnosti v souladu s touto směrnicí je platné pro všechny členské státy.
2. Správcovská společnost nesmí vykonávat jiné činnosti než správu SKIPCP povolených podle této směrnice, s výjimkou další správy jiných subjektů kolektivního investování, na něž se tato směrnice nevztahuje a v souvislosti s nimiž podléhá správcovská společnost obezřetnostnímu dohledu, které však podle této směrnice nemohou být uváděny na trh v jiných členských státech.
Správa podílových fondů a investičních společností zahrnuje pro účely této směrnice funkce uvedené v příloze II, které však nejsou vyjmenovány vyčerpávajícím způsobem.
3. Odchylně od odstavce 2 mohou členské státy vydat správcovské společnosti povolení k tomu, aby vedle správy podílových fondů a investičních společností poskytovaly tyto služby:
a) správu jednotlivých investičních portfolií, včetně portfolií penzijních fondů, s prostorem pro vlastní uvážení v rámci pověření od investorů, pokud taková portfolia zahrnují jeden nebo více nástrojů vyjmenovaných v oddíle B přílohy směrnice o investičních službách;
b) jako vedlejší služby:
- investiční poradenství ohledně jednoho nebo více nástrojů vyjmenovaných v oddíle B přílohy směrnice o investičních službách,
- úschovu a správu v souvislosti s podílovým jednotkami subjektů kolektivního investování.
Správcovským společnostem nesmí být v žádném případě podle této směrnice povoleno poskytovat pouze služby uvedené v tomto odstavci nebo poskytovat vedlejší služby bez povolení k poskytování služeb podle písmene a).
4. Ustanovení čl. 2 odst. 4, čl. 8 odst. 2, článků 10, 11 a 13 směrnice o investičních službách se vztahují na poskytování služeb uvedených v odstavci 3 tohoto článku správcovskými společnostmi.
Článek 5a
1. Aniž jsou dotčeny ostatní obecně platné podmínky stanovené vnitrostátními právními předpisy, vydají příslušné orgány správcovské společnosti povolení, pouze pokud:
a) správcovská společnost má počáteční kapitál alespoň ve výši 125000 EUR:
- jestliže hodnota portfolií správcovské společnosti přesahuje 250000000 EUR, musí správcovská společnost zajistit dodatkový kapitál.
Tento dodatkový kapitál se rovná 0,02 % částky, o níž hodnota portfolií správcovské společnosti přesahuje částku 250000000 EUR.
Požadovaná celková výše počátečního kapitálu a dodatkového kapitálu však nesmí přesáhnout 10000000 EUR,
- pro účely tohoto odstavce se za portfolia správcovské společnosti považují tato portfolia:
i) podílové fondy spravované správcovskou společností včetně portfolií, jejichž správou pověřila třetí osobu, avšak s výjimkou portfolií, která na základě pověření třetí osoby spravuje sama;
ii) investiční společnosti, pro které je správcovská společnost ustanovenou správcovskou společností;
iii) jiné subjekty kolektivního investování spravované správcovskou společností včetně portfolií, jejichž správou pověřila třetí osobu, avšak s výjimkou portfolií, které na základě pověření třetí osoby spravuje sama.
- Bez ohledu na výši těchto požadavků nesmí být kapitál správcovské společnosti nikdy nižší, než jak je stanoveno v příloze IV směrnice 93/6/EHS.
- Členské státy mohou správcovským společnostem povolit, že nemusejí zajistit až 50 % dodatkového kapitálu podle první odrážky, pokud mají k dispozici záruku ve stejné výši, kterou poskytla úvěrová instituce nebo pojišťovna.
Úvěrová instituce nebo pojišťovna musí mít své sídlo ve členském státě nebo ve třetí zemi, pokud zde podléhají pravidlům obezřetnostního dohledu, jež příslušné orgány považují za rovnocenné s pravidly, který stanovuje právo Společenství.
- Nejpozději dne 13. února 2005 předloží Komise Evropskému parlamentu a Radě zprávu o uplatňování tohoto kapitálového požadavku, doplněnou případně návrhy na jeho změnu;
b) osoby, které účinně řídí činnost správcovské společnosti, mají dostatečně dobrou pověst a postačující zkušenosti i v souvislosti s typem SKIPCP, který správcovská společnost spravuje.
K tomuto účelu musejí být jména těchto osob, jakož i všech osob, které je ve funkci nahradí, neprodleně sdělena příslušným orgánům.
O řízení činnosti správcovské společnosti musejí rozhodovat alespoň dvě osoby, které takové podmínky splňují;
c) k žádosti o povolení je přiložen plán obchodních činností, který mimo jiné stanovuje organizační strukturu správcovské společnosti;
d) jak její správní ústředí, tak i její sídlo se nacházejí ve stejném členském státě.
2. Pokud existují mezi správcovskou společností a jinými fyzickými či právnickými osobami úzké vazby, vydají příslušné orgány povolení pouze tehdy, pokud jim tyto vazby nebudou bránit v účinném provádění dohledu.
Příslušné orgány rovněž odmítnou vydat povolení, pokud právní a správní předpisy třetí země, jimiž se řídí jedna nebo více fyzických či právnických osob, s nimiž má správcovská společnost úzké vazby, anebo potíže při jejich uplatňování brání účinnému provádění dohledu.
Příslušné orgány stanoví, aby jim správcovské společnosti poskytovaly údaje, jež vyžadují k průběžnému sledování plnění podmínek uvedených v tomto odstavci.
3. Žadateli je do šesti měsíců od podání úplné žádosti sděleno, zda mu bylo povolení vydáno.
Zamítnutí žádosti musí být zdůvodněno.
4. Správcovská společnost může zahájit činnost, jakmile získá povolení.
5. Příslušné orgány mohou správcovské společnosti, na kterou se tato směrnice vztahuje, odejmout povolení pouze v případě, kdy tato společnost:
a) nevyužije povolení do dvanácti měsíců, výslovně se povolení vzdá nebo více než šest měsíců nevykonává činnost, na níž se tato směrnice vztahuje, ledaže dotyčný členský stát stanovil, že povolení v takových případech zaniká;
b) získala povolení na základě nepravdivého prohlášení nebo pomocí jakýchkoli jiných protiprávních prostředků;
c) nadále již nesplňuje podmínky, za nichž bylo povolení vydáno;
d) nadále již nesplňuje ustanovení směrnice 93/6/EHS, pokud se její povolení vztahuje i na individuální správu portfolií podle čl. 5 odst. 3 písm. a) této směrnice;
e) závažným způsobem a/nebo systematicky porušila ustanovení přijatá podle této směrnice; nebo
f) nastane případ, pro který vnitrostátní právní předpisy stanovují odnětí povolení.
Článek 5b
1. Příslušné orgány nevydají povolení k zahájení činnosti správcovským společnostem, dokud nebudou informovány o totožnosti přímých či nepřímých akcionářů nebo společníků, kteří jako fyzické nebo právnické osoby mají ve správcovské společnosti kvalifikovanou účast, a o výši těchto účastí.
Příslušné orgány odmítnou vydat povolení, pokud s přihlédnutím k potřebě zajistit řádné a obezřetné řízení správcovské společnosti nejsou přesvědčeny o vhodnosti výše zmíněných akcionářů nebo společníků.
2. V případě poboček správcovských společností, které mají sídlo mimo území Evropské unie a zahajují činnost nebo ji již vykonávají, neuplatňují členské státy ustanovení, jejichž výsledkem je příznivější zacházení než zacházení s pobočkami správcovských společností, které mají sídlo ve členských státech.
3. Před vydáním povolení správcovské společnosti musejí být konzultovány příslušné orgány jiného dotčeného členského státu, pokud tato správcovská společnost:
a) je dceřiným podnikem jiné správcovské společnosti, investičního podniku, úvěrové instituce nebo pojišťovny, které jsou povoleny v jiném členském státě;
b) je dceřiným podnikem mateřského podniku jiné správcovské společnosti, investičního podniku, úvěrové instituce nebo pojišťovny, které jsou povoleny v jiném členském státě;
c) je kontrolována týmiž fyzickými nebo právnickými osobami jako jiná správcovská společnost, investiční podnik, úvěrová instituce nebo pojišťovna, které jsou povoleny v jiném členském státě.
Hlava B
Vztahy se třetími zeměmi
Článek 5c
1. Vztahy se třetími zeměmi se řídí příslušnými pravidly, která jsou stanovena v článku 7 směrnice o investičních službách.
Pro účely této směrnice se výrazy "podnik/investiční podnik" a "investiční podniky" obsažené v článku 7 směrnice o investičních službách rozumí výrazy "správcovská společnost" a "správcovské společnosti"; výrazem "poskytování investičních služeb" v čl.
7 odst. 2 směrnice o investičních službách se rozumí výraz "poskytování služeb".
2. Členské státy rovněž informují Komisi o všech obecných obtížích, kterým musí SKIPCP čelit při uvádění svých podílových jednotek na trh v třetí zemi.
Hlava C
Podmínky provozování činnosti
Článek 5d
1. Příslušné orgány domovského členského státu správcovské společnosti požadují, aby správcovská společnost, které vydaly povolení, vždy splňovala podmínky stanovené v článku 5 a čl. 5a odst. 1 a 2 této směrnice. Kapitál správcovské společnosti nesmí klesnout pod úroveň určenou v čl. 5a odst. 1 písm. a). Pokud se tak však stane, mohou příslušné orgány, pokud to okolnosti ospravedlňují, poskytnout takovým společnostem přesně vymezenou lhůtu, během níž mají svou situaci napravit anebo ukončit činnost.
2. Za obezřetnostní dohled nad správcovskou společností odpovídají příslušné orgány domovského členského státu bez ohledu na to, zda tato správcovská společnost zřizuje pobočku nebo poskytuje služby v jiném členském státě, aniž jsou tím dotčena ta ustanovení této směrnice, která svěřují odpovědnost orgánům hostitelského členského státu.
Článek 5e
1. Kvalifikované účasti ve správcovských společnostech se řídí pravidly, která jsou stanovena v článku 9 směrnice o investičních službách.
2. Pro účely této směrnice se výrazy "podnik/investiční podnik" a "investiční podniky" obsažené v článku 9 směrnice o investičních službách rozumí výrazy "správcovská společnost" a "správcovské společnosti".
Článek 5f
1. Každý domovský členský stát stanoví pravidla obezřetnostního dohledu, která budou správcovské společnosti v souvislosti se správou SKIPCP povolených podle této směrnice za všech okolností dodržovat.
Příslušné orgány domovského členského státu rovněž s ohledem na charakter SKIPCP řízeného správcovskou společností zejména vyžadují, aby každá taková společnost:
a) používala řádné administrativní a účetní postupy a kontrolní a ochranná opatření při elektronickém zpracovávání dat jakož i příslušné mechanismy vnitřní kontroly, mezi něž patří zejména pravidla pro osobní transakce prováděné jejími zaměstnanci a pro držení nebo správu investic do finančních nástrojů s cílem investovat kapitál a která mimo jiné zajišťují, aby každá transakce, do níž je fond zapojen, mohla být rekonstruována podle svého původu, podle zainteresovaných stran, povahy a doby a místa, kdy a kde byla uskutečněna, a aby aktiva podílových fondů nebo investičních společností řízených správcovskou společností byla investována v souladu se statutem fondu nebo zakládacími dokumenty a platnými právními předpisy;
b) byla strukturována a organizována tak, aby se minimalizovalo riziko střetu zájmů mezi společností a jejími klienty, mezi klienty společnosti navzájem, mezi jedním z jejích klientů a SKIPCP nebo mezi dvěma SKIPCP, jež poškozuje zájmy SKIPC nebo klientů.
Při zřizování pobočky však nesmějí být organizační opatření v rozporu s pravidly podnikání stanovenými hostitelským členským státem na ochranu proti střetu zájmů.
2. Správcovská společnost, jejíž povolení se vztahuje rovněž na individuální správu portfolií podle čl. 5 odst. 3 písm. a),
- nesmí investovat celé portfolio investora nebo jeho část do podílových jednotek podílových fondů nebo investičních společností, které spravuje, pokud k tomu klient předem nevydal všeobecný souhlas,
- se řídí, pokud jde o služby podle čl. 5 odst. 3, ustanoveními stanovenými ve směrnici Evropského parlamentu a Rady 97/9/ES ze dne 3. března 1997 o systémech pro odškodnění investorů [12].
Článek 5g
1. Pokud členské státy povolí správcovským společnostem, aby s cílem zvýšit efektivnost své činnosti pověřily výkonem jedné nebo několika ze svých funkcí třetí osobu, musejí být splněny tyto předpoklady:
a) příslušné orgány o tom musejí být náležitým způsobem informovány;
b) pověření nemaří účinnost dohledu nad správcovskou společností, a zejména nesmí správcovské společnosti bránit v jednání a v řízení SKIPCP v zájmu jejích investorů;
c) jestliže se pověření týká správy investic, mohou být jejím výkonem pověřeny pouze podniky, které jsou povoleny nebo zaregistrovány pro účely správy majetku a podléhají obezřetnostnímu dohledu; pověření musí být v souladu s kritérii rozložení investic, která správcovské společnosti pravidelně stanovují;
d) pokud se pověření týká správy investic a je dáno podnikům ze třetích zemí, musí být zajištěna spolupráce mezi příslušnými orgány dohledu;
e) pověření ohledně základní funkce správy investic nesmí být dáno depozitáři nebo jinému podniku, jejichž zájmy se mohou dostat do střetu se zájmy správcovské společnosti nebo podílníků;
f) existují opatření umožňující osobám, které řídí činnost správcovské společnosti, kdykoli účinně sledovat činnost podniku, jemuž bylo dáno pověření;
g) pověření nebrání osobám, které řídí činnost správcovské společnosti, aby kdykoli daly podniku, který byl pověřen funkcemi, další pokyny a aby v zájmu investorů s okamžitou účinností pověření zrušily;
h) s ohledem na povahu funkcí, které jsou předávány, musí být podnik, kterému mají být funkce předány, kvalifikován a schopen provádět dotyčné funkce; a
i) prospekty SKIPCP vyjmenovávají funkce, k jejichž převodu je správcovská společnost oprávněna.
2. V žádném případě není odpovědnost správcovské společnosti a depozitáře ovlivněna skutečností, že správcovská společnost pověřila jakýmikoli funkcemi třetí osoby, ani nesmí správcovská společnost převádět své funkce v takovém rozsahu, aby se stala subjektem typu "poštovní schránka".
Článek 5h
Každý členský stát stanoví pravidla jednání, která správcovské společnosti povolené v daném členském státě za všech okolností dodržují.
Tato pravidla musejí přinejmenším provádět zásady stanovené v následujících odrážkách.
Tyto zásady zajišťují, aby správcovská společnost:
a) jednala čestně a spravedlivě při provozování svých obchodních činností v nejlepším zájmu SKIPCP, který spravuje, a v zájmu integrity trhu;
b) jednala s patřičnou dovedností, péčí a opatrností v nejlepším zájmu SKIPCP, který spravuje, a v zájmu integrity trhu;
c) měla a účinně využívala prostředky a postupy, které jsou nezbytné pro řádný výkon obchodní činnosti;
d) se snažila vyhnout střetům zájmů a v případě, že se jim vyhnout nelze, aby zajistila, že SKIPCP, který spravuje, bude poskytnuto spravedlivé zacházení; a
e) dodržovala všechny předpisy vztahující se na provozování její obchodní činnosti v nejlepším zájmu svých investorů a integrity trhu.
Hlava D
Právo usazování a volný pohyb služeb
Článek 6
1. Členské státy zajistí, aby správcovská společnost povolená v souladu s touto směrnicí příslušnými orgány jiného členského státu mohla vykonávat svou činnost, pro kterou povolení získala, na jejich území buď zřízením pobočky, nebo v rámci volného pohybu služeb.
2. Členské státy nesmějí zřízení pobočky nebo poskytování služeb podmiňovat žádnými požadavky na vydání povolení či požadavky na dotační kapitál, ani jinými opatřeními s rovnocenným účinkem.
Článek 6a
1. Kromě splnění podmínek uložených v článcích 5 a 5a sdělí každá správcovská společnost, která má v úmyslu zřídit pobočku na území jiného členského státu, tuto skutečnost příslušným orgánům svého domovského členského státu.
2. Členské státy vyžadují, aby každá správcovská společnost, která má v úmyslu zřídit pobočku na území jiného členského státu, poskytla ve sdělení podle odstavce 1 tyto údaje a dokumentaci:
a) členský stát, na jehož území hodlá správcovská společnost zřídit pobočku;
b) plán obchodní činnosti, v němž jsou uvedeny předpokládané činnosti a služby podle čl. 5 odst. 2 a 3 a organizační struktura pobočky;
c) adresu v hostitelském členském státě, na které lze obdržet dokumentaci;
d) jména osob odpovědných za vedení pobočky.
3. Pokud příslušné orgány domovského členského státu nemají s přihlédnutím k plánované činnosti žádný důvod pochybovat o přiměřenosti správní struktury nebo finanční situaci správcovské společnosti, sdělí tuto skutečnost do tří měsíců ode dne, kdy obdrží veškeré údaje uvedené v odstavci 2, příslušným orgánům hostitelského členského státu a informují v tomto smyslu dotyčnou správcovskou společnost.
Rovněž sdělí podrobnosti o případných systémech pro odškodnění určených na ochranu investorů.
Odmítnou-li příslušné orgány domovského členského státu sdělit údaje uvedené v odstavci 2 příslušným orgánům hostitelského členského státu, zdůvodní své odmítnutí dotyčné správcovské společnosti do dvou měsíců ode dne, kdy obdržely veškeré údaje.
V případě takového odmítnutí nebo neposkytnutí odpovědi se lze obracet na soudy v domovském členském státě.
4. Dříve než pobočka správcovské společnosti zahájí svou činnost, připraví příslušné orgány hostitelského členského státu do dvou měsíců od obdržení údajů uvedených v odstavci 2 dohled nad správcovskou společností a v případě potřeby určí podmínky, včetně pravidel uvedených v článcích 44 a 45 platných v hostitelském členském státě a pravidel jednání, jež mají být dodržována při správě portfolia podle čl. 5 odst. 3 a při poskytování investičních poradenských služeb a úschovy, za kterých musí být činnost v hostitelském členském státě ve veřejném zájmu provozována.
5. Po obdržení sdělení příslušných orgánů hostitelského členského státu nebo, nebylo-li takové sdělení obdrženo, po uplynutí lhůty stanovené v odstavci 4, může být pobočka zřízena a může zahájit činnost. Od tohoto okamžiku může správcovská společnost rovněž začít uvádět na trh podílové jednotky podílových fondů a investičních společností, na něž se vztahuje tato směrnice a které spravuje, ledaže příslušné orgány hostitelského členského státu stanoví ve zdůvodněném rozhodnutí přijatém před uplynutím uvedené dvouměsíční lhůty, které musí být sděleno příslušným orgánům domovského členského státu, že opatření přijatá pro uvedení podílových jednotek na trh nejsou v souladu s předpisy uvedenými v čl. 44 odst. 1 a v článku 45.
6. V případě změny údajů sdělovaných podle odst. 2 písm. b), c) nebo d) uvědomí správcovská společnost o této změně písemně příslušné orgány domovského i hostitelského členského státu nejméně jeden měsíc před uskutečněním této změny tak, aby příslušné orgány domovského členského státu mohly o této změně přijmout rozhodnutí podle odstavce 3 a příslušné orgány hostitelského státu podle odstavce 4.
7. V případě změny údajů sdělovaných podle odst. 3 prvního pododstavce uvědomí o této skutečnosti orgány domovského členského státu orgány hostitelského členského státu.
Článek 6b
1. Každá správcovská společnost, která hodlá provozovat činnost na území jiného členského státu v rámci volného pohybu služeb poprvé, sdělí příslušným orgánům svého domovského státu tyto údaje:
a) členský stát, na jehož území hodlá správcovská společnost působit;
b) plán obchodní činnosti, v němž jsou uvedeny předpokládané činnosti a služby podle čl. 5 odst. 2 a 3.
2. Příslušné orgány domovského členského státu předají údaje uvedené v odstavci 1 do jednoho měsíce od jejich obdržení příslušným orgánům hostitelského členského státu.
Rovněž sdělí podrobnosti o případných systémech pro odškodnění určených na ochranu investorů.
3. Správcovská společnost pak může zahájit činnost v hostitelském členském státě odchylně od článku 46.
Příslušné orgány hostitelského členského státu určí případně po obdržení údajů uvedených v odstavci 1 správcovské společnosti podmínky, včetně pravidel jednání, jež mají být dodržována při správě portfolia podle čl. 5 odst. 3 a při poskytování investičních poradenských služeb a úschovy, za kterých musí být činnost v hostitelském členském státě ve veřejném zájmu provozována.
4. V případě změny údajů sdělovaných podle odst. 1 písm. b) uvědomí správcovská společnost o této změně písemně příslušné orgány domovského i hostitelského členského státu před uskutečněním této změny tak, aby příslušné orgány hostitelského členského státu mohly v případě potřeby informovat společnost o jakékoli změně nebo doplnění, jež se týkají údajů sdělovaných podle odstavce 3.
5. Na správcovskou společnost se rovněž vztahuje postup pro sdělování podle tohoto článku v případech, kdy pověří uváděním podílových jednotek na trh v hostitelském členském státě třetí osobu.
Článek 6c
1. Hostitelské členské státy mohou pro statistické účely vyžadovat ode všech správcovských společností s pobočkami na svém území, aby o své činnosti v těchto hostitelských členských státech podávaly příslušným orgánům těchto hostitelských států pravidelně zprávy.
2. Hostitelské členské státy mohou při výkonu svých pravomocí na základě této směrnice vyžadovat od poboček správcovských společností, aby poskytovaly stejné údaje jako vnitrostátní správcovské společnosti k témuž účelu.
Hostitelské členské státy mohou od správcovských společností provozujících činnost na jejich území v rámci volného pohybu služeb vyžadovat, aby rovněž poskytovaly údaje nezbytné ke kontrole dodržování norem hostitelského členského státu, které se na ně vztahují, přičemž tyto požadavky nesmějí být přísnější než ty, které tentýž členský stát ukládá již usazeným správcovským společnostem při kontrole dodržování stejných norem.
3. Pokud příslušné orgány hostitelského členského státu shledají, že správcovská společnost, která má pobočku nebo poskytuje služby na jeho území, porušuje právní nebo správní předpisy přijaté v uvedeném státě na základě ustanovení této směrnice, které svěřují pravomoc příslušným orgánům hostitelského členského státu, vyžadují tyto orgány, aby dotčená správcovská společnost tento protiprávní stav ukončila.
4. Pokud dotčená správcovská společnost neučiní nezbytné kroky, sdělí tuto skutečnost příslušné orgány hostitelského členského státu příslušným orgánům domovského členského státu.
Orgány domovského státu učiní při nejbližší příležitosti veškerá vhodná opatření, aby zajistily, že dotčená správcovská společnost uvedený protiprávní stav ukončí.
Povaha těchto opatření bude oznámena příslušným orgánům hostitelského členského státu.
5. Pokud i přes opatření přijatá domovským členským státem, nebo proto, že se tato opatření ukážou v daném členském státě jako nedostatečná nebo neproveditelná, správcovská společnost i nadále porušuje právní nebo správní předpisy uvedené v odstavci 2, platné v hostitelském členském státě, může hostitelský stát poté, co informuje příslušné orgány domovského členského státu, přijmout příslušná opatření k zabránění nebo postižení dalšího porušování a, pokud je to nutné, k zabránění správcovské společnosti uskutečnit další transakce na svém území.
Členské státy zajistí, aby na jejich území mohly být správcovským společnostem doručeny právní dokumenty nezbytné k těmto opatřením.
6. Výše uvedenými ustanoveními nejsou dotčeny pravomoci hostitelských členských států přijímat příslušná opatření k zabránění či postižení protiprávního jednání, k němuž došlo na jejich území a jež je v rozporu s právními či správními předpisy přijatými ve veřejném zájmu.
To zahrnuje i možnost zabránit správcovským společnostem porušujícím předpisy uskutečnit další transakce na svém území.
7. Každé opatření přijaté podle odstavců 4, 5 nebo 6, jež zahrnuje sankce nebo omezení činnosti správcovské společnosti, musí být řádně odůvodněno a oznámeno dané správcovské společnosti.
Proti každému takovému opatření se lze obracet na soud v členském státě, který opatření přijal.
8. V naléhavých případech mohou příslušné orgány hostitelského členského státu před zahájením postupu podle odstavců 3, 4 nebo 5 učinit předběžná opatření nezbytná k ochraně zájmů investorů a dalších osob, kterým jsou služby poskytovány.
Komise a příslušné orgány ostatních dotčených členských států musejí být o těchto opatřeních co nejdříve informovány.
Po konzultaci příslušných orgánů dotčených členských států může Komise rozhodnout, že daný členský stát musí tato opatření změnit nebo zrušit.
9. V případě odnětí povolení jsou informovány příslušné orgány hostitelského členského státu a přijmou příslušná opatření, aby zabránily dotčené správcovské společnosti v uskutečnění dalších transakcí na jeho území a ochránily zájmy investorů.
Každé dva roky předloží Komise zprávu o takových případech kontaktnímu výboru zřízenému podle článku 53.
10. Členské státy informují Komisi o počtu a druhu případů, kdy došlo k odmítnutí podle článku 6a nebo kdy byla přijata opatření v souladu s odstavcem 5.
Každé dva roky předloží Komise zprávu o takových případech kontaktnímu výboru zřízenému podle článku 53."
; 4. před článek 7 se vládá nový nadpis oddílu, který zní:
"ODDÍL IIIa Povinnosti v oblasti depozitářů";
5. nadpis oddílu IV a článek 12 se nahrazují tímto:
"ODDÍL IV Povinnosti v oblasti investičních společností
Hlava A
Podmínky přístupu k činnosti
Článek 12
Přístup k činnosti investičních společností podléhá předchozímu úřednímu povolení, které vydávají příslušné orgány domovského členského státu.
Členské státy stanoví právní formu, kterou investiční společnost musí mít."
; 6. za článek 13 se vkládá nový článek, který zní: "Článek 13a
1. Aniž jsou dotčeny ostatní obecně platné podmínky stanovené vnitrostátními právními předpisy, vydají příslušné orgány povolení investiční společnosti pouze pokud stanovila správcovskou společnost nebo pokud má dostatečný počáteční kapitál alespoň ve výši 300000 EUR.
Kromě toho, pokud investiční společnost nestanovila správcovskou společnost povolenou podle této směrnice:
- povolení se nevydá, pokud k žádosti o povolení není přiložen plán obchodních činností, který mimo jiné stanovuje organizační strukturu investiční společnosti,
- ředitelé investiční společnosti musejí mít dostatečně dobrou pověst a postačující zkušenosti i v souvislosti s typem činnosti, kterou investiční společnost vykonává.
K tomuto účelu musejí být jména ředitelů, jakož i všech osob, které je ve funkci nahradí, neprodleně sdělena příslušným orgánům.
O řízení činnosti investiční společnosti musejí rozhodovat alespoň dvě osoby, které takové podmínky splňují.
Řediteli se rozumějí osoby, které na základě zákonů nebo zakládacích dokumentů investiční společnost zastupují nebo které účinně určují směr činnosti společnosti,
- jestliže navíc mezi investiční společností a jinými fyzickými či právnickými osobami úzké vazby, vydají příslušné orgány povolení pouze tehdy, pokud jim tyto vazby nebudou bránit v účinném provádění dohledu.
Příslušné orgány rovněž odmítnou vydat povolení, pokud právní a správní předpisy třetí země, jimiž se řídí jedna nebo více fyzických či právnických osob, s nimiž má investiční společnost úzké vazby, anebo potíže při jejich uplatňování brání účinnému provádění dohledu.
Příslušné orgány stanoví, aby jim správcovské společnosti poskytovaly údaje, jež vyžadují.
2. Žadateli je do šesti měsíců od podání úplné žádosti sděleno, zda mu bylo povolení vydáno.
Zamítnutí žádosti musí být zdůvodněno.
3. Investiční společnost může zahájit činnost, jakmile získá povolení.
4. Příslušné orgány mohou investiční společnosti, na kterou se tato směrnice vztahuje, odejmout povolení pouze v případě, kdy tato společnost:
a) nevyužije povolení do dvanácti měsíců, výslovně se povolení vzdá nebo více než šest měsíců nevykonává činnost, na níž se tato směrnice vztahuje, ledaže dotyčný členský stát stanovil, že povolení v takových případech zaniká;
b) získala povolení na základě nepravdivého prohlášení nebo pomocí jakýchkoli jiných protiprávních prostředků;
c) nadále již nesplňuje podmínky, za nichž bylo povolení vydáno;
d) závažným způsobem a/nebo systematicky porušila ustanovení přijatá podle této směrnice; nebo
e) nastane případ, pro který vnitrostátní právní předpisy stanovují odnětí povolení.
Hlava B
Podmínky vykonávání činnosti
Článek 13b
Na investiční společnosti, které nestanovily správcovskou společnost povolenou podle této směrnice, se vztahují články 5g a 5h.
Pro účely tohoto článku se výrazem "správcovská společnost"; rozumí výraz "investiční společnost";.
Investiční společnosti mohou pouze spravovat aktiva svého vlastního portfolia a za žádných okolností nesmějí přijímat pověření ke správě aktiv pro třetí strany.
Článek 13c
Každý domovský členský stát stanoví pravidla obezřetnostního dohledu, které budou investiční společnosti, které nestanovily správcovskou společnost povolenou podle této směrnice, za všech okolností dodržovat.
Příslušné orgány domovského členského státu, rovněž s ohledem na charakter investiční společnosti, zejména stanoví, aby taková společnost používala řádné administrativní a účetní postupy a kontrolní a ochranná opatření při elektronickém zpracovávání dat jakož i příslušné mechanismy vnitřní kontroly, mezi něž patří zejména pravidla pro osobní transakce prováděné jejími zaměstnanci a pro držení nebo správu investic do finančních nástrojů s cílem investovat kapitál a která mimo jiné zajišťují, aby každá transakce, do níž je společnost zapojena, mohla být rekonstruována podle svého původu, podle zainteresovaných stran, povahy a doby a místa, kdy a kde byla uskutečněna, a aby aktiva investiční společnosti byla investována v souladu se zakládacími dokumenty a platnými právními předpisy.";
7. před článek 14 se vkládá nový nadpis oddílu, který zní:
"ODDÍL IVa ; Povinnosti v oblasti depozitářů"
8. v článku 27 se odstavec 1 nahrazuje tímto: "1. Investiční společnost a správcovská společnost pro každý z fondů, které spravuje, musí zveřejnit:
- zjednodušený prospekt,
- úplný prospekt,
- výroční zprávu za každé finanční období, a
- pololetní zprávu zahrnující prvních šest měsíců finančního období.";
9. článek 28 se nahrazuje tímto: "Článek 28
1. Zjednodušený i úplný prospekt musejí obsahovat informace nezbytné pro investory, aby mohli zasvěceně posoudit investici, jež je jim nabízena, a zejména rizika s ní spojená.
Úplný prospekt musí, bez ohledu na nástroje, do nichž se investuje, obsahovat jasné a srozumitelné vysvětlení rizikového profilu fondu.
2. Úplný prospekt obsahuje alespoň údaje uvedené v seznamu A přílohy I této směrnice, pokud se tyto údaje neobsahuje již statut fondu nebo zakládací dokumenty připojené k úplnému prospektu v souladu s čl. 29 odst. 1.
3. Zjednodušený prospekt shrnuje klíčové údaje uvedené v seznamu C přílohy I této směrnice.
Je sestaven a sepsán tak, aby byl snadno srozumitelný průměrnému investorovi.
Členské státy mohou povolit, aby byl zjednodušený prospekt připojen k úplnému prospektu jako jeho oddělitelná část.
Zjednodušený prospekt může být použit jako marketingový nástroj, který je určen kromě překladu v nezměněné podobě k použití ve všech členských státech.
Členské státy nesmějí tudíž vyžadovat připojení žádných dalších dokladů nebo doplňujících informací.
4. Úplný i zjednodušený prospekt mohou být vypracovány jako písemný dokument nebo uloženy na jakémkoli nosiči trvalého charakteru, který má rovnocenný právní status a byl schválen příslušnými orgány.
5. Výroční zpráva musí obsahovat rozvahu nebo výkaz aktiv a pasiv, podrobný rozpis příjmů a výdajů za finanční období, zprávu o činnosti v daném finančním období a ostatní údaje uvedené v seznamu B přílohy I této směrnice, jakož i všechny významné údaje, které umožní investorům zasvěceně posoudit vývoj činností SKIPCP a jeho výsledky.
6. Pololetní zpráva musí obsahovat alespoň údaje uvedené v kapitolách I až IV seznamu B přílohy I této směrnice; pokud SKIPCP vyplácely nebo nabízejí vyplacení záloh na dividendy, musejí číselně vyjádřit výsledky po zdanění za dané pololetí a vyplácené nebo navržené zálohy na dividendy.";
10. článek 29 se nahrazuje tímto: "Článek 29
1. Statut fondu nebo zakládací dokumenty investiční společnosti tvoří nedílnou součást úplného prospektu a musejí být k němu připojeny.
2. Dokumenty uvedené v odstavci 1 však nemusejí být připojeny k úplnému prospektu, je-li podílník informován, že mu tyto dokumenty budou na požádání zaslány, nebo je-li mu známo místo, kde do nich může v každém členském státě, v němž jsou podílové jednotky uváděny na trh, nahlédnout.";
11. článek 30 se nahrazuje tímto: "Článek 30
Podstatné náležitosti zjednodušeného a úplného prospektu musí být průběžně aktualizovány.";
12. článek 32 se nahrazuje tímto: "Článek 32
SKIPCP musí zaslat své zjednodušené a úplné prospekty, jakékoli jejich změny a své výroční a pololetní zprávy příslušným orgánům.";
13. článek 33 se nahrazuje tímto: "Článek 33
1. Zjednodušený prospekt musí být upisovatelům nabídnut bezplatně před uzavřením smlouvy.
Kromě toho se upisovatelům na požádání bezplatně poskytne úplný prospekt a poslední zveřejněná výroční zpráva a pololetní zpráva.
2. Výroční a pololetní zprávy jsou na požádání bezplatně poskytovány podílníkům.
3. Výroční a pololetní zprávy musejí být zpřístupněny pro veřejnost na místech, nebo prostředky schválenými příslušnými orgány, které jsou uvedeny v úplném a zjednodušeném prospektu.";
14. článek 35 se nahrazuje tímto: "Článek 35
Veškerá inzerce obsahující výzvu k nákupu podílových jednotek SKIPCP musí uvádět, že existují prospekty, a musí uvádět místa, kde je veřejnost může získat, nebo způsoby, jak je může získat.";
15. článek 46 se nahrazuje tímto: "Článek 46
Pokud SKIPCP navrhuje uvést své podílové jednotky na trh v jiném členském státě, než ve kterém se nachází, musí o tom nejprve uvědomit příslušné orgány tohoto jiného členského státu.
Současně těmto orgánům předloží:
- osvědčení příslušných orgánů, že splňuje podmínky uložené touto směrnicí,
- svůj statut fondu nebo zakládací dokumenty,
- svůj úplný a zjednodušený prospekt,
- případně svou poslední výroční zprávu nebo jakoukoli následnou pololetní zprávu, a
- informace o opatřeních přijatých pro uvedení svých podílových jednotek na trh v uvedeném jiném členském státě.
Investiční společnost nebo správcovská společnost mohou začít uvádět své podílové jednotky na trh v uvedeném jiném členském státě dva měsíce po předložení těchto dokladů, ledaže příslušné orgány dotyčného členského státu ve zdůvodněném rozhodnutí přijatém před uplynutím uvedené dvouměsíční lhůty stanoví, že opatření přijatá pro uvedení podílových jednotek na trh nejsou v souladu s předpisy uvedenými v čl. 44 odst. 1 a v článku 45.";
16. článek 47 se nahrazuje tímto: "Článek 47
Pokud SKIPCP uvádí své podílové jednotky na trh v jiném členském státě, než ve kterém se nachází, musí v něm rozšiřovat stejnými postupy jako v domovském členském státě úplné a zjednodušené prospekty, výroční a pololetní zprávy a další informace, které jsou stanoveny v článcích 29 a 30.
Tyto dokumenty se poskytují v úředním jazyce nebo v jednom z úředních jazyků hostitelského členského státu nebo v jazyce, který příslušné orgány hostitelského členského státu schválily.";
17. za článek 52 se vkládají nové články, které znějí. "Článek 52a
1. Pokud je poskytováním služeb nebo zřizováním poboček správcovská společnost činná v jednom nebo více hostitelských členských státech, pak příslušné orgány všech dotčených členských států úzce spolupracují.
Na požádání si vzájemně poskytují veškeré údaje o vedení a vlastnictví těchto správcovských společností, které mohou usnadňovat dohled nad těmito společnostmi, a veškeré údaje, které mohou usnadňovat jejich kontrolu.
Orgány domovského členského státu zejména spolupracují na tom, aby umožnily orgánům hostitelského členského státu získání všech údajů uvedených v čl. 6c odst.
2. Pokud je to pro výkon pravomocí týkajících se dohledu nezbytné, informují příslušné orgány hostitelského členského státu příslušné orgány domovského členského státu o veškerých opatřeních přijatých hostitelským členským státem podle čl. 6c odst. 6, jež zahrnují sankce uložené správcovské společnosti nebo omezení její činnosti.
Článek 52b
1. Každý hostitelský členský stát zajistí, aby v případě správcovské společnosti povolené v jiném členském státě, která provozuje činnost na jeho území prostřednictvím pobočky, mohly příslušné orgány domovského členského státu správcovské společnosti poté, co informují příslušné orgány hostitelského členského státu, samy nebo prostřednictvím osob za tímto účelem určených ověřit na místě údaje uvedené v článku 52a.
2. Příslušné orgány domovského členského státu správcovské společnosti mohou rovněž požádat příslušné orgány jejího hostitelského členského státu, aby takové ověření provedly.
Orgány, které takovou žádost obdrží, musejí v rámci svých pravomocí buď samy toto ověření provést, nebo umožnit jeho provedení orgánům, které o ně požádaly, anebo umožnit auditorům či odborníkům, aby tak učinili.
3. Tímto článkem nejsou dotčena práva příslušných orgánů hostitelského členského státu při plnění jejich povinností podle této směrnice prověřovat na místě pobočky zřízené na jejich území.";
18. dosavadní příloha směrnice 85/611/EHS se označuje jako příloha I;
19. seznam A přílohy I se mění takto: 1. ve sloupci
"Údaje týkající se investiční společnosti" se za odstavec 1.2 vkládá nový odstavec, který zní:
"1.3 U investičních společností, které mají různé investiční obory, označení těchto oborů.;" 2. ve sloupci
"Údaje týkající se investiční společnosti" se v odstavci 1.13 doplňuje nová věta, která zní: "U investičních společností, které mají různé investiční obory, poučení o tom, jak může podílník přestoupit z jednoho oboru do druhého, a o nákladech s tím spojených."
3. za odstavec 4 se doplňují nové odstavce, které znějí: "5. Jiné investiční údaje
5.1 Dosavadní výsledky podílového fondu nebo případně investiční společnosti — tyto údaje mohou být buď zahrnuty do prospektu, nebo k němu připojeny;
5.2 Profil typického investora, pro něhož jsou podílový fond nebo investiční společnost určeny.
6. Hospodářské údaje
6.1 Možné výdaje nebo poplatky, s výjimkou nákladů uvedených v odstavci 1.17, rozlišující mezi výdaji nebo poplatky, které má zaplatit podílník, a výdaji nebo poplatky, které mají být zaplaceny z aktiv podílového fondu nebo investiční společnosti.";
20. znění přílohy I této směrnice se připojuje k příloze I směrnice 85/611/EHS;
21. příloha II této směrnice se připojuje jako příloha II ke směrnici 85/611/EHS.
Přechodná a závěrečná ustanovení
Článek 2
1. Investiční podniky ve smyslu čl. 1 odst. 2 směrnice 93/22/EHS, které mají povolení pouze k poskytování služeb uvedených v oddíle A bodě 3 a v oddíle C bodech 1 a 6 přílohy uvedené směrnice, mohou získat povolení podle této směrnice ke správě podílových fondů a investičních společností a k vystupování jako "správcovské společnosti". V takovém případě se musejí investiční podniky vzdát povolení získaného podle směrnice 93/22/EHS.
2. Správcovské společnosti, kterým bylo již před 13. únorem 2004 vydáno v jejich domovském členském státě povolení podle směrnice 85/611/EHS ke správě SKIPCP ve formě podílových fondů a investičních společností, se pro účely této směrnice považují za povolené, pokud právní předpisy těchto členských států stanoví, že k zahájení této činnosti musejí splňovat podmínky rovnocenné podmínkám stanoveným v článcích 5a a 5b.
3. Správcovské společnosti, kterým bylo povolení vydáno již před 13. únorem 2004 a které nepatří mezi společnosti podle odstavce 2, mohou pokračovat ve své činnosti za předpokladu, že nejpozději dne 13. února 2007 a v souladu s ustanoveními svého domovského členského státu získají povolení k pokračování v takové činnosti v souladu s ustanoveními přijatými při provádění této směrnice.
Pouze vydání tohoto povolení umožní těmto správcovským společnostem, aby využívaly ustanovení této směrnice o právu usazování a volném pohybu služeb.
Článek 3
1. Členské státy přijmou právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 13. srpna 2003.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tyto předpisy nabudou účinnosti nejpozději dnem 13. února 2004.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 4
Tato směrnice vstupuje v platnost dnem vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Článek 5
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Evropského parlamentu A Rady 2001/108/ES
ze dne 21. ledna 2002,
kterou se mění směrnice Rady 85/611/EHS o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se subjektů kolektivního investování do převoditelných cenných papírů (SKIPCP) s ohledem na investice SKIPCP
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 47 odst. 2 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy [3],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Oblast působnosti směrnice Rady 85/611/EHS [4] byla zprvu omezena na subjekty kolektivního investování otevřeného typu, které nabízejí své podílové jednotky ke koupi veřejnosti ve Společenství a jejichž výhradním předmětem činnosti je investování do převoditelných cenných papírů (SKIPCP).
V preambuli směrnice 85/611/EHS bylo stanoveno, že subjekty kolektivního investování, na něž se uvedená směrnice nevztahuje, by měly být předmětem pozdější koordinace.
(2) Vzhledem k vývoji na trhu je žádoucí, aby byl investiční cíl SKIPCP rozšířen i na jiné dostatečně likvidní finanční nástroje, než jsou převoditelné cenné papíry.
Finanční nástroje, které mohou být investičními aktivy portfolia SKIPCP, jsou uvedeny v této směrnici.
Výběr investic pro portfolio pomocí indexu je technikou řízení.
(3) Definice převoditelných cenných papírů obsažená v této směrnici platí pouze pro tuto směrnici a v žádném případě nemá vliv na různé definice, které jsou používány ve vnitrostátních právních předpisech za jiným účelem, například pro daňové účely.
V důsledku toho se tato definice nevztahuje na akcie a jiné cenné papíry rovnocenné akciím, které emitovaly subjekty typu "building societies" a "industrial and provident societies", u nichž může být vlastnictví prakticky převedeno pouze tím, že je emitent odkoupí zpět.
(4) Mezi nástroje peněžního trhu se řadí ty převoditelné nástroje, s nimiž se běžně neobchoduje na regulovaných trzích, nýbrž na peněžním trhu, jako např. státní a obecní pokladniční poukázky, depozitní certifikáty, komerční cenné papíry, střednědobé směnky a bankovní akceptace.
(5) Je účelné zajistit, aby pojem regulovaného trhu použitý v této směrnici odpovídal tomuto pojmu použitému ve směrnici Rady 93/22/EHS ze dne 10. května 1993 o investičních službách v oblasti cenných papírů [5].
(6) Je žádoucí umožnit, aby SKIPCP mohly investovat svá aktiva do podílových jednotek SKIPCP a/nebo jiných subjektů kolektivního investování otevřeného typu, které rovněž investují do likvidních finančních aktiv uvedených v této směrnici a které fungují na principu rozložení rizika.
Je nezbytné, aby SKIPCP nebo jiné subjekty kolektivního investování, do nichž SKIPCP investují, podléhaly účinnému dohledu.
(7) Rozvoj příležitostí SKIPCP investovat do SKIPCP a jiných subjektů kolektivního investování by měl být usnadněn.
Je tedy nezbytné zajistit, aby takové investiční aktivity nesnižovaly ochranu investorů.
Z důvodu rozšířených možností SKIPCP investovat do podílových jednotek jiných SKIPCP a/nebo subjektů kolektivního investování je nezbytné, aby byla stanovena určitá pravidla ohledně kvantitativních omezení, zveřejňování údajů a ochrany před kaskádním fenoménem.
(8) Pro zohlednění vývoje na trhu a vzhledem k potřebě dokončení hospodářské a měnové unie je žádoucí umožnit, aby SKIPCP mohly investovat do bankovních vkladů.
Aby byla zajištěna přiměřená likvidita investic do vkladů, musí se jednat o vklady splatné na požádání (na viděnou) nebo o vypověditelné vklady.
Jestliže se vklady nacházejí u úvěrové instituce se sídlem ve třetí zemi, měla by tato úvěrová instituce podléhat pravidlům obezřetnostního dohledu, jež odpovídají pravidlům stanoveným právními předpisy Společenství.
(9) Nejen SKIPCP, které podle svého statutu fondu nebo zakládacích dokumentů investují do bankovních vkladů, nýbrž všem SKIPCP může být nezbytné umožnit držet pomocná likvidní aktiva, jako jsou bankovní vklady na viděnou.
Držení takových pomocných likvidních aktiv může být odůvodněno například v následujících případech: za účelem krytí běžných nebo mimořádných plateb, v případě prodeje na dobu nezbytnou k reinvestování do převoditelných cenných papírů, nástrojů peněžního trhu a/nebo jiných finančních aktiv podle této směrnice; na naprosto nezbytnou dobu, pokud z důvodu nepříznivých tržních podmínek musí být investice do převoditelných cenných papírů, nástrojů peněžního trhu a/nebo jiných finančních aktiv pozastavena.
(10) Z důvodu obezřetnosti je třeba zabránit SKIPCP v nadměrné koncentraci svých investic spojených s rizikem selhání protistrany u jednoho a téhož subjektu, případně subjektů patřících do téže skupiny.
(11) SKIPCP by mělo být v rámci jejich obecné investiční politiky a/nebo za účelem zajištění při dosahování stanoveného finančního cíle nebo rizikového profilu uvedeného v prospektu výslovně umožněno investovat do finančních derivátových nástrojů.
Pro zajištění ochrany investorů je nezbytné omezit maximální potenciální riziko související s derivátovými nástroji tak, aby nepřekračovalo celkovou čistou hodnotu portfolia SKIPCP.
Aby bylo zachováno stálé vědomí rizika a závazků vyplývajících z derivátových transakcí a aby bylo ověřováno dodržování investičních omezení, budou muset být tato rizika a závazky hodnoceny a sledovány průběžně.
Konečně s cílem zajistit ochranu investorů prostřednictvím zveřejňování informací, měly by SKIPCP popsat své strategie, postupy a investiční omezení, jimiž se jejich derivátové transakce řídí.
(12) Pokud jde o mimoburzovní (OTC) deriváty, měly by být stanoveny dodatečné požadavky týkající se způsobilosti protistran a nástrojů, likvidity a průběžného hodnocení pozice.
Účelem takových dodatečných požadavků je zajistit přiměřenou úroveň ochrany investorů blížící se úrovni, jež je investorům poskytována při pořizování derivátů obchodovaných na regulovaných trzích.
(13) Operace s deriváty nesmí být nikdy použity k obcházení zásad a pravidel stanovených v této směrnici.
Pokud jde o OTC deriváty, měly by se na angažovanost vůči jedné protistraně nebo skupině protistran uplatňovat další pravidla rozložení rizika.
(14) Některé postupy správy portfolia pro subjekty kolektivního investování, které investují v první řadě do akcií a/nebo dluhových cenných papírů, se opírají o kopírování akciových indexů a/nebo indexů dluhových cenných papírů.
Je žádoucí umožnit, aby SKIPCP mohly kopírovat známé a uznávané akciové indexy a/nebo indexy dluhových cenných papírů.
Může být tedy za tímto účelem nezbytné zavést pružnější pravidla rozložení rizika pro SKIPCP, které investují do akcií a/nebo dluhových cenných papírů.
(15) Subjekty kolektivního investování, na něž se vztahuje tato směrnice, by měly být používány pouze pro účely kolektivního investování peněžních prostředků získaných od veřejnosti v souladu s pravidly stanovenými v této směrnici.
V případech uvedených touto směrnicí může mít SKIPCP dceřiné společnosti pouze tehdy, pokud je to nezbytné k účinnému provádění určitých činností jménem SKIPCP, které jsou rovněž definovány v této směrnici.
Je nezbytné zajistit účinný dohled nad SKIPCP.
Zřízení dceřiné společnosti ve třetí zemi by mělo být SKIPCP povoleno pouze v případech a za podmínek, které jsou ve směrnici uvedeny.
Všeobecná povinnost jednat výlučně v zájmu podílníků, a zejména cíl zvyšovat efektivnost nákladů, nemohou v žádném případě ospravedlňovat taková opatření SKIPCP, která by příslušným orgánům bránila v účinném provádění dohledu.
(16) Je třeba zajistit volné přeshraniční obchodování s podílovými jednotkami širšího spektra subjektů kolektivního investování a přitom zaručit jednotnou minimální úroveň ochrany investorů.
Žádoucích cílů je tudíž možno dosáhnout pouze pomocí závazné směrnice Společenství, která stanoví dohodnuté minimální normy.
Tato směrnice provádí pouze minimální požadovanou harmonizaci a podle čl. 5 třetího odstavce Smlouvy nepřekračuje rámec toho, co je k dosažení cílů nezbytné.
(17) Opatření nezbytná k provedení této směrnice by měla být přijata v souladu s rozhodnutím Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [6].
(18) Komise může v přiměřené lhůtě po přijetí návrhů zvážit navržení kodifikace,
PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 85/611/EHS se mění takto:
1. v čl. 1 odst. 2 se první odrážka nahrazuje tímto: - "— jejichž výhradním předmětem činnosti je kolektivní investování kapitálu získaného od veřejnosti do převoditelných cenných papírů a/nebo do jiných likvidních finančních aktiv podle čl. 19 odst. 1 a které provozují svou činnost na základě zásady rozložení rizika a";
2. v článku 1 se doplňují nové odstavce, které znějí: "8. Pro účely této směrnice se "převoditelnými cennými papíry"; rozumí:
- akcie společností a další cenné papíry rovnocenné akciím společností ("akcie";),
- dluhopisy a jiné formy dluhových cenných papírů ("dluhové cenné papíry";) a
- všechny ostatní obchodovatelné cenné papíry, s nimiž je spojeno právo nabýt takové převoditelné cenné papíry upisováním nebo výměnou,
s výjimkou postupů a nástrojů uvedených v článku 21.
9. Pro účely této směrnice se "nástroji peněžního trhu"; rozumějí ty typy nástrojů, s nimiž se běžně obchoduje na peněžním trhu, jež jsou likvidní a mají hodnotu, kterou je možno kdykoli přesně stanovit.";
3. v čl. 19 odst. 1 se písmeno a) nahrazuje tímto: "a) převoditelných cenných papírů a nástrojů peněžního trhu přijatých ke kótování nebo obchodovaných na regulovaném trhu ve smyslu čl. 1 odst. 13 směrnice o investičních službách, a/nebo;"
4. v čl. 19 odst. 1 písm. b) a c) se za slova "převoditelných cenných papírů" vkládají slova "a nástrojů peněžního trhu";
5. v čl. 19 odst. 1:
- na konci písmene d) se doplňují slova "a/nebo", - doplňují se nová písmena, která znějí:
"e) podílových jednotek SKIPCP povolených podle této směrnice a/nebo jiných subjektů kolektivního investování ve smyslu první a druhé odrážky čl. 1 odst. 2, ať mají sídlo v členském státě či nikoliv, za předpokladu, že:
- jsou tyto jiné subjekty kolektivního investování povoleny podle právních předpisů, které stanovují, že podléhají dohledu považovanému příslušnými orgány SKIPCP za rovnocenný dohledu podle právních předpisů Společenství a že je dostatečně zajištěna spolupráce mezi orgány,
- úroveň ochrany podílníků v jiných subjektech kolektivního investování je rovnocenná úrovni jejich ochrany v SKIPCP, a zejména že pravidla pro oddělování aktiv, výpůjčky, půjčky a nekryté prodeje převoditelných cenných papírů a nástrojů peněžního trhu odpovídají požadavkům této směrnice,
- obchodní činnost jiných subjektů kolektivního investování je vykazována v pololetních a výročních zprávách, jež umožňují hodnotit aktiva a pasiva, příjmy a operace během vykazovaného období,
- SKIPCP nebo jiné subjekty kolektivního investování, jejichž podíly mají být pořízeny, mohou v souladu se svým statutem fondu nebo zakládacími dokumenty investovat do podílových jednotek jiných SKIPCP nebo subjektů kolektivního investování celkem nejvýše 10 % svých aktiv, a/nebo
f) vkladů splatných na požádání nebo vkladů s výpovědní lhůtou nejdéle dvanáct měsíců u úvěrových institucí, pokud má úvěrová instituce sídlo v členském státě nebo, má-li sídlo ve třetí zemi, podléhá pravidlům obezřetnostního dohledu, která příslušné orgány SKIPCP považují za rovnocenná pravidlům podle právních předpisů Společenství, a/nebo
g) finančních derivátových nástrojů, včetně rovnocenných nástrojů, ze kterých vyplývá právo na vypořádání v penězích, s nimiž se obchoduje na regulovaném trhu podle písmen a), b) a c); a/nebo finančních derivátových nástrojů, s nimiž se obchoduje na mimoburzovních trzích ("OTC derivátů";), za předpokladu, že:
- podkladem jsou nástroje podle tohoto odstavce, finanční indexy, úrokové sazby, směnné kurzy nebo měny, do kterých může SKIPCP investovat v souladu se svými investičními cíly uvedenými ve statutu fondu nebo v zakládacích dokumentech SKIPCP,
- protistranami transakcí s OTC deriváty jsou instituce, které podléhají obezřetnostnímu dohledu a které patří do kategorií schválených příslušnými orgány SKIPCP, a
- OTC deriváty podléhají spolehlivému a ověřitelnému ocenění, které se provádí každý den, a mohou být z podnětu SKIPCP kdykoli za spravedlivou cenu prodány, likvidovány nebo ukončeny vzájemnou kompenzací; a/nebo
h) nástrojů peněžního trhu, s nimiž se neobchoduje na regulovaném trhu a na něž se vztahuje ustanovení čl. 1 odst. 9, pokud jsou emise nebo emitent takových nástrojů sami regulováni za účelem ochrany investorů a úspor, a za předpokladu, že:
- je emitoval nebo se za ně zaručil ústřední, regionální nebo místní orgán nebo centrální banka členského státu, Evropská centrální banka, Evropská unie nebo Evropská investiční banka, třetí země nebo, v případě federativního státu, jedna z částí federace, či veřejná mezinárodní instituce, k níž náleží jeden nebo více členských států, nebo
- je emitoval podnik, jehož cenné papíry jsou obchodovány na regulovaných trzích podle písmen a), b) nebo c), nebo
- je emitoval nebo se za ně zaručil subjekt, který v souladu s kritérii stanovanými právními předpisy Společenství podléhá obezřetnostnímu dohledu, nebo subjekt, který podléhá a vyhovuje pravidlům obezřetnostního dohledu, která jsou podle názoru příslušných orgánů alespoň stejně přísná jako pravidla stanovená právními předpisy Společenství, nebo
- je emitovali jiní emitenti patřící do kategorií, které schválily příslušné orgány SKIPCP, za předpokladu, že se na investice do takových nástrojů vztahuje ochrana investorů rovnocenná ochraně investorů podle první, druhé nebo třetí odrážky a že emitentem je společnost, jejíž základní kapitál a rezervy činí nejméně 10 milionů eur a která sestavuje a zveřejňuje svou roční účetní závěrku v souladu se směrnicí 78/660/EHS [7], nebo subjekt, který v rámci skupiny společností zahrnující jednu nebo několik společností kótovaných na burze odpovídá za financování skupiny, nebo subjekt, který má financovat zajištění závazků pomocí úvěrové linky poskytnuté bankou.";
6. v čl. 19 odst. 2 písm. a) se za slova "převoditelných cenných papírů" vkládají slova "a nástrojů peněžního trhu";
7. v článku 19 se odst. 2 písm. b) a odstavec 3 zrušují;
8. článek 20 se zrušuje;
9. článek 21 se nahrazuje tímto: "Článek 21
1. Správcovská nebo investiční společnost musí uplatňovat proces řízení rizika, který jí umožní sledovat a v kterémkoli okamžiku posuzovat riziko investičních pozic a jejich podíl na celkovém rizikovém profilu portfolia; musí uplatňovat postup pro přesné a nezávislé hodnocení hodnoty OTC derivátů.
Musí příslušným orgánům pravidelně a v souladu s prováděcími pravidly, která tyto orgány stanoví, sdělovat za každý SKIPCP, který spravuje, typy derivátových nástrojů, podkladová rizika, kvantitativní omezení a metody, které byly vybrány k provedení odhadu rizika spojeného s derivátovými transakcemi.
2. Členské státy mohou SKIPCP povolit, aby za podmínek a v mezích, které stanoví, využívaly postupy a nástroje vztahující se k převoditelným cenným papírům a k nástrojům peněžního trhu, pokud jsou takové postupy a nástroje využívány k účinné správě portfolia.
Pokud se tyto operace týkají používání derivátových nástrojů, musí být tyto podmínky a meze v souladu s ustanoveními této směrnice.
Za žádných okolností nesmějí tyto operace způsobit, že se SKIPCP odkloní od svých investičních cílů určených ve statutu fondu, zakládacích dokumentech nebo prospektu SKIPCP.
3. SKIPCP zajistí, že celkové riziko spojené s derivátovými nástroji nepřekročí celkovou čistou hodnotu jeho portfolia.
Při výpočtu rizika se bere v úvahu současná hodnota podkladových aktiv, riziko selhání protistrany, budoucí pohyby na trhu a doba k likvidaci pozic.
To platí rovněž pro následující pododstavce.
22 odst. 5 investovat do finančních derivátových nástrojů za předpokladu, že riziko spojené s podkladovými aktivy nepřekročí souhrnně investiční omezení podle článku 22.
Členské státy mohou povolit, aby v případě, kdy SKIPCP investuje do finančních derivátových nástrojů založených na indexu, nemusely být tyto investice zohledňovány u omezení podle článku 22.
Pokud převoditelný cenný papír nebo nástroj peněžního trhu zahrnuje derivát, musí být tento derivát při plnění požadavků tohoto článku brán v úvahu.
4. Členské státy sdělí Komisi nejpozději do 13. února 2004 veškeré informace o metodách, které se používají k výpočtu rizika podle odstavce 3 včetně rizika selhání protistrany při transakcích s OTC deriváty, jakož i veškeré následné změny týkající se jejich regulace.
Komise tyto informace předá ostatním členským státům.
Tyto informace budou předmětem výměny názorů v rámci kontaktního výboru v souladu s postupem podle čl. 53 odst.
10. článek 22 se nahrazuje tímto: "Článek 22
1. Do převoditelných cenných papírů nebo nástrojů peněžního trhu téhož emitenta může SKIPCP investovat nejvýše 5 % svých aktiv.
Do vkladů u téhož subjektu může SKIPCP investovat nejvýše 20 % svých aktiv.
Riziko selhání protistrany při transakcích SKIPCP s OTC deriváty nesmí překročit:
- 10 % jeho aktiv, pokud je protistranou úvěrová instituce podle čl. 10 odst. 1 písm. f), nebo
- 5 % jeho aktiv v ostatních případech.
2. Členské státy mohou mez ve výši 5 % stanovenou v první větě odstavce 1 zvýšit nejvýše na 10 %.
Avšak celková hodnota převoditelných cenných papírů a nástrojů peněžního trhu, které SKIPCP drží v emitentech, do nichž investuje více než 5 % svých aktiv, nesmí překročit 40 % hodnoty jeho aktiv.
Toto omezení se netýká vkladů a transakcí s OTC deriváty, které se realizují s finančními institucemi podléhajícími obezřetnostnímu dohledu.
Bez ohledu na jednotlivé meze stanovené v odstavci 1 nesmí SKIPCP u jednoho subjektu v kombinaci:
- investic do převoditelných cenných papírů nebo nástrojů peněžního trhu, které tento subjekt emitoval,
— vkladů u tohoto subjektu, a/nebo
- rizik vyplývajících z transakcí s OTC deriváty s tímto subjektem
překročit 20 % svých aktiv.
3. Členské státy mohou mez ve výši 5 % stanovenou v první větě odstavce 1 zvýšit nejvýše na 35 %, pokud jsou převoditelné cenné papíry nebo nástroje peněžního trhu emitovány nebo zaručeny členským státem, orgány jeho územní samosprávy, třetím státem nebo veřejnými mezinárodními institucemi, k nimž jeden nebo více členských států náleží.
4. Členské státy mohou mez ve výši 5 % stanovenou v první větě odstavce 1 zvýšit nejvýše na 25 % v případě některých dluhopisů, které emitovala úvěrová instituce se sídlem ve členském státě a na základě právních předpisů podléhající zvláštnímu veřejnému dohledu určenému na ochranu držitelů dluhopisů.
Zejména musí být výnosy z emise těchto dluhopisů investovány v souladu s právními předpisy do aktiv, která jsou po celou dobu platnosti dluhopisů schopna krýt závazky spojené s těmito dluhopisy a která by v případě neplnění emitenta byla přednostně použita pro výplatu jistiny a narostlého úroku.
Pokud SKIPCP investuje více než 5 % svých aktiv do dluhopisů podle prvního pododstavce, které emitoval jeden emitent, nesmí celková hodnota těchto investic překročit 80 % hodnoty aktiv SKIPCP.
Členské státy zašlou Komisi seznam výše uvedených kategorií dluhopisů a emitentů, kteří jsou v souladu s právními předpisy a předpisy o dohledu podle prvního pododstavce oprávněni emitovat dluhopisy splňující výše stanovená kritéria.
K těmto seznamům připojí oznámení o statusu nabízených záruk.
Komise tyto informace společně s případnými poznámkami předá neprodleně ostatním členským státům a zpřístupní je veřejnosti.
Tato sdělení mohou být předmětem výměny názorů v kontaktním výboru v souladu s postupem podle čl. 53 odst.
5. Pro účely uplatnění meze 40 % stanovené v odstavci 2 se neberou v úvahu převoditelné cenné papíry a nástroje peněžního trhu uvedené v odstavcích 3 a 4.
Meze stanovené v odstavcích 1, 2, 3 a 4 nesmí být kombinovány, a tudíž investice do převoditelných cenných papírů nebo nástrojů peněžního trhu emitovaných týmž subjektem nebo do vkladů u tohoto subjektu či do derivátových nástrojů tohoto subjektu, uskutečněné v souladu s odstavci 1, 2, 3 a 4, nesmí za žádných okolností překročit celkem 35 % aktiv SKIPCP.
Společnosti, které pro účely konsolidované účetní závěrky, ve smyslu směrnice 83/349/EHS [8], nebo v souladu s uznávanými mezinárodními účetními pravidly náleží do stejné skupiny, se pro účely výpočtu omezení uvedených v tomto článku považují za jeden subjekt.
Členské státy mohou povolit kumulované investice do převoditelných cenných papírů a nástrojů peněžního trhu v rámci téže skupiny až do výše 20 %."
11. vkládá se nový článek, který zní: "Článek 22a
1. Aniž jsou dotčena omezení stanovená v článku 25, mohou členské státy zvýšit meze podle článku 22 až na 20 % u investic do akcií a/nebo dluhových cenných papírů téhož emitenta, pokud v souladu se statutem fondu nebo zakládacími dokumenty je účelem investiční politiky SKIPCP kopírovat složení určitého akciového indexu a indexu dluhových cenných papírů, které uznávají příslušné orgány, a to za předpokladu, že:
- složení indexu je v dostatečné míře diverzifikováno,
- index představuje odpovídající vztažný bod pro trh, na který se vztahuje,
- index je náležitým způsobem zveřejněn.
2. Členské státy mohou mez stanovenou v odstavci 1 zvýšit nejvýše na 35 %, pokud to ospravedlňují mimořádné tržní podmínky zejména na regulovaných trzích, kde silně převládají určité převoditelné cenné papíry nebo nástroje peněžního trhu.
Investice až do výše této meze je povolena pouze pro jediného emitenta.";
12. v čl. 23 odst. 1 se za slova "převoditelných cenných papírů" vkládají slova "a nástrojů peněžního trhu";
13. článek 24 se nahrazuje tímto: "Článek 24
1. SKIPCP smí nabývat podílové jednotky jiného SKIPCP a/nebo jiných subjektů kolektivního investování ve smyslu čl. 19 odst. 1 písm. e) za předpokladu, že do podílových jednotek jediného SKIPCP nebo jiného subjektu kolektivního investování investuje nejvýše 10 % svých aktiv. Členské státy mohou tuto mez zvýšit nejvýše na 20 %.
2. Investice do podílových jednotek subjektů kolektivního investování jiných než SKIPCP nesmí překročit celkem 30 % aktiv SKIPCP.
Členské státy mohou povolit, aby v případě, kdy SKIPCP nebyl podílových jednotek jiného SKIPCP a/nebo jiných subjektů kolektivního investování, nemusela být aktiva příslušného SKIPCP nebo jiných subjektů kolektivního investování zohledňována pro účely omezení podle článku 22.
3. Jestliže SKIPCP investuje do podílových jednotek jiných SKIPCP a/nebo jiných subjektů kolektivního investování, které spravuje přímo nebo na základě pověření tatáž správcovská společnost nebo jakákoli jiná společnost, s níž je správcovská společnost ekonomicky spjata prostřednictvím společného řízení nebo kontroly nebo podstatného přímého nebo nepřímého majetkového podílu, nesmí si tato správcovská společnost nebo jiná společnost účtovat za investici SKIPCP do podílových jednotek takových jiných SKIPCP a/nebo jiných subjektů kolektivního investování poplatky za upsání nebo vyplacení.
SKIPCP, který investuje podstatnou část svých aktiv do jiných SKIPCP a/nebo jiných subjektů kolektivního investování, zveřejní ve svém prospektu maximální výši poplatků za správu, které mohou být účtovány jak samotnému SKIPCP, tak i jiným SKIPCP a/nebo jiným subjektům kolektivního investování, do nichž hodlá investovat.
Ve své výroční zprávě uvede maximální podíl poplatků za správu účtovaných jak samotnému SKIPCP, tak i jiným SKIPCP a/nebo jiným subjektům kolektivního investování, do nichž investuje.";
14. vkládá se nový článek, který zní: "Článek 24a
1. V prospektu je uvedeno, do jakých kategorií aktiv je SKIPCP oprávněna investovat.
Dále je v něm uvedeno, zda jsou povoleny transakce s finančními derivátovými nástroji; v takovém případě musí být v prospektu výrazně uvedeno, zda mohou být tyto operace prováděny za účelem zajištění nebo za účelem splnění investičních cílů a jaký může být výsledek uplatnění finančních derivátových nástrojů na rizikový profil.
2. Jestliže SKIPCP investuje v první řadě do některé kategorie aktiv podle článku 19, které nejsou převoditelnými cennými papíry a nástroji peněžního trhu, nebo kopíruje akciový index nebo index dluhových cenných papírů v souladu s článkem 22a, musí jeho prospekt a případně jakýkoli další propagační materiál výrazně upozorňovat na jeho investiční politiku.
3. Je-li pravděpodobné, že se čistá hodnota aktiv SKIPCP bude z důvodu složení jeho portfolia nebo postupů správy portfolia, jež mohou být uplatňovány, vyznačovat značnou kolísavostí, musí jeho prospekt a případně jakýkoli další propagační materiál na tento jev výrazně upozorňovat.
4. Na žádost investora musí správcovská společnost rovněž poskytnout doplňkové informace týkající se kvantitativních omezení, která se uplatňují při řízení rizika SKIPCP, na metody zvolené za tímto účelem a na poslední vývoj rizika a výnosů hlavních kategorií nástrojů.";
15. v čl. 25 odst. 2:
1. se třetí odrážka nahrazuje tímto: - "— 25 % podílových jednotek téhož SKIPCP a/nebo jiného subjektu kolektivního investování ve smyslu čl. 1 odst. 2 první a druhé odrážky,";
2. doplňuje se nová odrážka, která zní: - "— 10 % nástrojů peněžního trhu téhož emitenta.";
16. v čl. 25 odst. 2 se druhá věta nahrazuje tímto: "Omezení stanovená ve druhé, třetí a čtvrté odrážce nemusí být dodržena v okamžiku nabytí, pokud v té době nelze vypočítat hrubý objem dluhových cenných papírů či nástrojů peněžního trhu nebo čistý objem emitovaných cenných papírů.";
17. v čl. 25 odst. 3 písmenech a), b) a c) se za slova "převoditelné cenné papíry" vkládají slova "a nástroje peněžního trhu";
18. čl. 25 odst. 3 se písmeno e) nahrazuje tímto: "e) podíly držené investiční společností případně investičními společnostmi na základním kapitálu dceřiných společností, které provozují řídicí, poradenskou nebo obchodní činnost v zemi, kde se dceřiná společnost nachází, v souvislosti s odkupem podílových jednotek na žádost podílníků výhradně ve prospěch dané investiční společnosti případně investičních společností.";
19. v článku 26 se odstavec 1 nahrazuje tímto: "1. SKIPCP nemusí dodržovat omezení stanovená v tomto oddíle při výkonu upisovacích práv spojených s převoditelnými cennými papíry nebo nástroji peněžního trhu, které tvoří součást jejich aktiv.
Zajistí-li dohled nad dodržováním zásady rozložení rizika, mohou členské státy dovolit, aby nedávno povolené SKIPCP jednaly odchylně od článků 22, 22a, 23 a 24 po dobu šesti měsíců od jejich povolení.";
20. v článku 41 se odstavec 2 nahrazuje tímto: "2. Odstavec 1 nebrání tomu, aby tyto subjekty nabývaly převoditelné cenné papíry, nástroje peněžního trhu či jiné finanční nástroje podle čl. 19 odst. 1 písmen e), g) a h), které nejsou plně splaceny.";
21. článek 42 se nahrazuje tímto: "Článek 42
Nekrytý prodej převoditelných cenných papírů, nástrojů peněžního trhu či jiných finančních nástrojů uvedených v čl. 19 odst. 1 písmenech e), g) a h) nesmí provádět
- ani investiční společnost,
- ani správní společnost ani depozitář jednající jménem podílového fondu.";
22. za článek 53 se vkládá nový článek, který zní: "Článek 53a
1. Kromě funkcí stanovených v čl. 53 odst. 1 se může kontaktní výbor scházet rovněž jako regulativní výbor ve smyslu článku 5 rozhodnutí 1999/468/ES [9], aby Komisi pomohl v souvislosti s technickými změnami této směrnice v těchto oblastech:
- objasnění definicí s cílem zajistit jednotné používání této směrnice v celém Společenství,
- přizpůsobení terminologie a vypracování definic v souladu s následnými právními akty týkajícími se SKIPCP a souvisejících otázek.
2. V případě odkazu na tento odstavec se použijí články 5 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES, s přihlédnutím k ustanovením článku 8 uvedeného rozhodnutí.
Lhůta uvedená v čl. 5 odst. 6 rozhodnutí 1999/468/ES se stanovuje na tři měsíce.
3. Komise přijme svůj jednací řád."
Článek 2
1. Nejpozději do 13. února 2005 předloží Komise Evropskému parlamentu a Radě zprávu o uplatňování pozměněné směrnice 85/611/EHS a případně návrhy změn.
Zpráva bude obsahovat zejména:
a) analýzu, jak prohloubit a rozšířit jednotný trh pro SKIPCP, zejména v souvislosti s přeshraničním obchodováním SKIPCP (včetně fondů třetích stran), fungováním pasu pro správcovské společnosti, fungováním zjednodušeného prospektu jako informačního a marketingového nástroje, přezkumem rozsahu pomocných činností a s možnostmi zlepšené spolupráce orgánů dohledu ohledně společného výkladu a uplatňování směrnice;
b) přezkum oblasti působnosti této směrnice, pokud jde o její uplatňování na různé typy produktů (např. instituční fondy, realitní fondy, fondy "master-feeder" a zajišťovací fondy); studie by se měla zaměřit zejména na velikost trhu pro takové fondy, případně regulaci těchto fondů v členských státech a hodnocení potřeby další harmonizace těchto fondů;
c) hodnocení organizace fondů včetně pravidel a praxe udělování pověření a vztahu mezi správcem fondu a depozitářem;
d) přezkum investičních pravidel pro SKIPCP, například používání derivátů a jiných nástrojů a postupů týkajících se cenných papírů, regulace indexových fondů, regulace nástrojů peněžního trhu, vkladů, regulace investic fondů investujících do jiných fondů (investic "fund of fund"), jakož i různých investičních omezení;
e) analýzu konkurenční situace mezi fondy, které spravují správcovské společnosti, a investičními společnostmi s "vlastní správou".
Při vyhotovování této zprávy konzultuje Komise pokud možno co nejvíce různá dotčená odvětví a spotřebitelské skupiny a orgány dohledu.
2. Členské státy mohou SKIPCP, které existují v den vstupu této směrnice v platnost, poskytnout ke splnění nových vnitrostátních právních předpisů lhůtu v délce nejvýše šedesáti měsíců od uvedeného dne.
Článek 3
Členské státy přijmou právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 13. srpna 2003.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tyto předpisy nabudou účinnosti nejpozději dnem 13. února 2004.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 4
Tato směrnice vstupuje v platnost dnem vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Článek 5
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/109/ES
ze dne 19. prosince 2001
o statistických zjišťováních prováděných členskými státy pro stanovení produkčního potenciálu sadů určitých druhů ovocných stromů
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 285 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
v souladu s postupem podle článku 251 Smlouvy [2],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Vzhledem k tomu, že Komise potřebuje být průběžně informována o produkčním potenciálu sadů určitých druhů ovocných stromů v rámci Společenství, jakož i mít k dispozici střednědobé odhady tržní produkce a nabídky, aby mohla vykonávat úlohu, kterou byla pověřena Smlouvou a předpisy Společenství, jimiž se řídí společná organizace trhu s ovocem a zeleninou.
Tyto informace jsou v současné době poskytovány v rámci směrnice Rady 76/625/EHS ze dne 20. července 1976 o statistických zjišťováních prováděných členskými státy pro stanovení produkčního potenciálu sadů určitých druhů ovocných stromů [3].
U příležitosti právě prováděných nových změn je v zájmu jasnosti vhodné uvedenou směrnici zrušit a nahradit jí touto směrnicí.
(2) Ve všech členských státech by se mělo provádět zjišťování sadů ovocných stromů souběžně, podle stejných kritérií a se srovnatelnou přesností.
Nové sady dosahují plné výnosy teprve po několika letech.
Tato zjišťování by se měla proto opakovat v pětiletých intervalech, aby se tak získaly spolehlivé statistické údaje o produkčním potenciálu zohledňující ovocné stromy, které ještě nejsou produktivní.
(3) V každém členském státu by se měla provádět jednotná zjišťování o hlavních odrůdách každého druhu ovoce, která by současně měla mít za cíl zavedení dílčího členění podle odrůd, které by bylo co nejúplnější.
(4) Zkušenosti, získané v předchozích zjišťováních sadů ovocných stromů, ukázaly, že do metod zjišťování používaných členskými státy je nezbytné zavést určitou pružnost, a přitom je nutno zabezpečit, aby byly údaje porovnatelné mezi členskými státy.
(5) V souladu se zásadou subsidiarity uvedenou v článku 5 Smlouvy o ES nemohou být cíle této směrnice, zejména získání úplných a spolehlivých statistických údajů o produkčním potenciálu sadů určitých druhů ovocných stromů ve Společenství a o střednědobých odhadech produkce a nabídky ve Společenství, uspokojivě dosaženy členskými státy, a proto mohou být z důvodů účinků navrhované činnosti lépe dosaženy Společenstvím.
V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku tato směrnice nepřekračuje to, co je k dosažení uvedených cílů nutné.
(6) Opatření nezbytná k provedení této směrnice by měla být přijata podle rozhodnutí Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [4],
PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Členské státy provedou v průběhu roku 2002, a poté každých pět let, zjišťování sadů určitých druhů ovocných stromů, které se nacházejí na jejich území.
2. Předmětem zjišťování jsou tyto druhy:
a) stolní jablka;
b) stolní hrušky;
c) broskve;
d) meruňky;
e) pomeranče;
f) citrony;
g) malé citrusové plody.
Druhy, které mají být předmětem zjišťování v různých členských státech, jsou uvedeny v tabulce v přílohy.
Seznam uvedených druhů, jakož i uvedená tabulka mohou být změněny postupem podle čl. 8 odst. 2.
Zjišťování sadů s odrůdami jablek a hrušek, které jsou určené výlučně k jiným účelům, než je pěstování stolních jablek a hrušek, je nepovinné.
3. Zjišťování se provádí ve všech zemědělských podnicích s plochou osázenou ovocnými stromy, pokud je vypěstované ovoce určeno zcela nebo převážně pro trh.
Zjišťování se vztahuje na čisté a smíšené kultury, tj. sady ovocných stromů několika druhů uvedených v odstavci 2 prvním pododstavci, nebo jednoho nebo více těchto druhů vysázených společně s jinými druhy.
4. Zjišťování může být provedeno jako úplné zjišťování, nebo jako výběrové šetření s náhodným výběrem, podle kritérií stanovených v článku 3.
Článek 2
1. Organizace uvedených zjišťování musí umožňovat poskytování výsledků v různých kombinacích dále uvedených charakteristik:
A) Odrůda ovoce:
U každého druhu ovoce se v pořadí důležitosti uvede dostatek odrůd, aby bylo možné zařadit u každého členského státu podle odrůd nejméně 80 % celkové plochy osázené ovocnými stromy daných druhů; v každém případě se však uvedou všechny odrůdy reprezentující minimálně 3 % celkové plochy osázené ovocnými stromy daných druhů.
B) Stáří stromů:
Stáří stromů se počítá od doby jejich vysazení v sadu.
Sezóna vysazování od podzimu do jara se považuje ze jedno období.
C) Osázená plocha, počet stromů a hustota výsadby:
Hustotu výsadby lze také zjišťovat a uvádět přímo nebo vypočítat z osázené plochy.
2. Prováděcí pravidla k tomuto článku se přijmou postupem podle čl. 8 odst. 2.
Článek 3
1. V případě výběrového šetření s náhodným výběrem musí být výběrový soubor reprezentativní nejméně pro 95 % plochy osázené ovocnými stromy.
U oblastí, které náhodný výběr neobsáhne, se provedou odhady.
2. Pokud jde o výběrová šetření s náhodným výběrem, členské státy přijmou opatření, která zajistí, aby výběrové chyby pro celkovou plochu členského státu osázenou jednotlivými druhy ovocných stromů nepřesáhly řádově 3 % při koeficientu spolehlivosti 68 %.
3. Členské státy přijmou na celé ploše osázené jednotlivými druhy ovocných stromů vhodná opatření k omezení chyb ve vykazování, a pokud je to nutné, k odhadování těchto chyb.
4. Prováděcí pravidla k tomuto článku se přijmou postupem podle čl. 8 odst. 2.
Článek 4
1. Členské státy oznámí Komisi výsledky zjišťování co nejrychleji, v každém případě do 1. října roku, který následuje po roce zjišťování.
2. Výsledky uvedené v odstavci 1 se předloží za každou pěstitelskou oblast.
Hranice pěstitelských oblastí přijaté pro členské státy se stanoví postupem podle článku 8 odst. 2.
3. Výběrové chyby spolu se všemi chybami zjištěnými ve vykazování podle článku 3 se oznámí do 1. října roku, který následuje po roce zjišťování.
4. Členské státy zašlou Komisi metodickou zprávu o způsobu provedení zjišťování nejpozději do 1. října roku, který následuje po roce zjišťování.
Článek 5
Členské státy, které mají k dispozici roční odhady:
a) ploch s ovocnými stromy, které byly na jejich území vyklučeny, a
b) nových sadů s ovocnými stromy na jejich území,
oznámí Komisi tyto informace nejpozději do 31. října roku, který následuje po sledovaném roce.
Článek 6
Při konzultacích a ve stálé spolupráci s členskými státy bude Komise studovat:
a) dodané výsledky;
b) technické problémy vyplývající zejména z přípravy a provádění zjišťování;
c) význam poznatků ze zjišťování.
Článek 7
Komise předloží Evropskému parlamentu a Radě během jednoho roku po oznámení výsledků členskými státy zprávu o zkušenostech získaných během zjišťování.
Článek 8
1. Komisi je nápomocen Stálý výbor pro zemědělskou statistiku, zřízený rozhodnutím Rady 72/279/EHS [5].
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 4 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES, s ohledem na ustanovení článku 8 uvedeného rozhodnutí.
Lhůta stanovená v čl. 4 odst. 3 rozhodnutí 1999/468/ES se stanoví na tři měsíce.
3. Komise přijme svůj jednací řád.
Článek 9
Dnem 16. dubna 2002 se směrnice 76/625/EHS zrušuje.
Odkazy na zrušenou směrnici 76/625/EHS se považují za odkazy na tuto směrnici.
Článek 10
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 16. dubna 2002.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 11
Tato směrnice vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Směrnice Rady 2001/110/ES
ze dne 20. prosince 2001
o medu
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 37 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Některé vertikální směrnice o potravinách by měly být zjednodušeny, aby byly zohledněny pouze základní požadavky, které musí výrobky v jejich působnosti splňovat, aby se mohly volně pohybovat na vnitřním trhu, jak bylo stanoveno v závěrech zasedání Evropské rady v Edinburghu ve dnech 11. a 12. prosince 1992, potvrzených závěry zasedání Evropské rady v Bruselu ve dnech 10. a 11. prosince 1993.
(2) Směrnice Rady 74/409/EHS ze dne 22. července 1974 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se medu [4] byla odůvodněna skutečností, že rozdíly mezi vnitrostátními právními předpisy týkajícími se definice medu, různých druhů medu a vlastností medu, které musí být splněny, by mohly vytvořit podmínky pro nekalou soutěž, a tím uvádět spotřebitele v omyl, a přímo tak ovlivňovat vytváření a fungování společného trhu.
(3) V důsledku toho měla směrnice 74/409/EHS ve znění pozdějších předpisů za cíl stanovit definice, specifikovat různé druhy medu, které mohou být uváděny na trh pod vhodnými názvy, a stanovit společná pravidla pro složení a hlavní údaje, které musí být uvedeny při označování, aby byl zajištěn volný pohyb těchto výrobků ve Společenství.
(4) V zájmu přehlednosti by měla být směrnice 74/409/EHS znovu vydána, aby byly podmínky pro výrobu a uvádění medu na trh srozumitelnější, a dále aby byla uvedena do souladu s obecnými právními předpisy Společenství o potravinách, zejména s právními předpisy o označování, o kontaminujících látkách a o metodách analýzy.
(5) Uplatňování obecných pravidel pro označování potravin stanovených směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2000/13/ES [5] by mělo podléhat určitým podmínkám.
Vzhledem k úzké souvislosti mezi jakostí medu a jeho původem je nezbytné, aby o nich byly poskytnuty úplné informace, aby spotřebitel nebyl uveden v omyl, pokud jde o jakost výrobku.
Zvláštní zájmy spotřebitele, pokud jde o geografické vlastnosti medu, a plná průhlednost v tomto ohledu vyžadují uvedení země původu, v níž byl med sklizen, na etiketě.
(6) Z medu nesmí být odstraněn ani pyl, ani jiná medu vlastní složka, kromě případů, kdy se tomu nelze vyhnout při odstraňování cizorodých organických a anorganických látek.
Tento proces může být proveden filtrací.
Jestliže taková filtrace vede k odstranění podstatného množství pylu, musí být spotřebitel o této skutečnosti odpovídajícím způsobem informován vhodným označením na etiketě.
(7) Do medu, jehož název obsahuje označení týkající se původu květů, části rostliny, regionu, území nebo označení topografického původu nebo označení týkající se specifických kritérií jakosti, nesmí být přidáván filtrovaný med.
V zájmu zlepšení průhlednosti trhu musí být označování filtrovaných medů a pekařských medů povinné pro každou transakci na trhu s nebalenými výrobky.
(8) Jak zdůraznila Komise ve sdělení Evropskému parlamentu a Radě ze dne 24. června 1994 o evropském chovu včel, může Komise přijmout metody analýzy s cílem zajistit dodržování vlastností složení a dalších specifických údajů u veškerého medu, s nímž se obchoduje ve Společenství.
(9) Je žádoucí zohlednit dosaženou práci na nové normě Codex pro med, případně přizpůsobenou zvláštním požadavkům Společenství.
(10) V souladu se zásadou subsidiarity a zásadou proporcionality stanovenými v článku 5 Smlouvy nemůže být cíle stanovit společné definice a pravidla pro dané výrobky a uvést ustanovení do souladu s obecnými právními předpisy Společenství o potravinách dosaženo uspokojivě na úrovni členských států, a proto jich může být lépe dosaženo na úrovni Společenství.
Tato směrnice nepřekračuje rámec toho, co je nezbytné pro dosažení těchto cílů.
(11) Opatření nezbytná pro provedení této směrnice by měla být přijata v souladu s rozhodnutím Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [6].
(12) Aby nebyly vytvořeny nové překážky volného pohybu, neměly by členské státy přijímat pro dotyčné výrobky vnitrostátní předpisy, které nejsou stanoveny v této směrnici,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Tato směrnice se vztahuje na výrobky definované v příloze I. Tyto výrobky musí splňovat požadavky stanovené v příloze II.
Článek 2
Směrnice 2000/13/ES se vztahuje na výrobky definované v příloze I za těchto podmínek:
1. Název "med" se použije pouze pro výrobek definovaný v bodě 1 přílohy I a použije se k označení tohoto výrobku při obchodování.
2. Názvy výrobků podle bodů 2 a 3 přílohy I se použijí pouze pro výrobky tam definované a použijí se k jejich označení při obchodování.
Tyto názvy lze nahradit prostým názvem výrobku "med", kromě filtrovaného medu, plástečkového medu, medu s plástečkami a pekařského medu.
Nicméně
a) v případě pekařského medu se na etiketě uvádí v bezprostřední blízkosti názvu výrobku slova "určeno pouze k vaření a pečení";
b) kromě filtrovaného medu a pekařského medu lze názvy výrobků doplnit informacemi
- o původu květů nebo částí rostlin, pokud výrobek pochází zcela nebo převážně z uvedeného zdroje a má organoleptické, fyzikálně-chemické a mikroskopické vlastnosti odpovídající tomuto zdroji,
- o regionálním, územním nebo topografickém původu, pokud výrobek pochází výhradně z uvedeného zdroje,
- o specifických kritériích jakosti.
3. Pokud byl pekařský med použit jako složka vícesložkové potraviny, lze v názvu výrobku vícesložkové potraviny použít slovo "med" místo slov "pekařský med".
Nicméně v seznamu složek se použije název podle přílohy I bodu 3.
4. a) Země původu, kde byl med sklizen, se uvede/uvedou na etiketě.
Nicméně pokud med pochází z více než jednoho členského státu nebo z více než jedné třetí země, lze údaj podle potřeby nahradit jedním z těchto údajů:
- "směs medů ze zemí ES",
- "směs medů ze zemí mimo ES",
- "směs medů ze zemí ES a ze zemí mimo ES".
b) Pro účely směrnice 2000/13/ES, a zejména článků 13, 14, 16 a 17 uvedené směrnice, se podrobné údaje podle písmene a) považují za údaje podle článku 3 uvedené směrnice.
Článek 3
V případě filtrovaného medu a pekařského medu se na přepravních nádobách, obalech a v obchodních dokladech jednoznačně uvede celý název výrobku podle přílohy I bodu 2 písm. b) pododst. viii) a bodu 3.
Článek 4
Komise může přijmout metody umožňující ověřit, zda je med v souladu s touto směrnicí.
Tyto metody se přijmou postupem podle čl. 7 odst.
2. Do přijetí takových metod použijí členské státy k ověřování souladu s touto směrnicí pokud možno mezinárodně uznávané schválené metody, například metody schválené v Codexu alimentarius.
Článek 5
Pro výrobky vymezené v příloze I nesmějí členské státy přijímat vnitrostátní předpisy, které nejsou stanoveny v této směrnici.
Článek 6
Opatření nezbytná pro provedení této směrnice, která se vztahují k níže uvedeným záležitostem, se přijímají postupem podle čl. 7 odst. 2:
- uvedení směrnice do souladu s obecnými právními předpisy Společenství o potravinách,
- přizpůsobení technickému pokroku.
Článek 7
1. Komisi je nápomocen Stálý výbor pro potraviny (dále jen "výbor") zřízený článkem 1 rozhodnutí 69/414/EHS [7].
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 5 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES.
Doba uvedená v čl. 5 odst. 6 rozhodnutí 1999/468/ES je tři měsíce.
3. Výbor přijme svůj jednací řád.
Článek 8
Směrnice 74/409/EHS se zrušuje od 1. srpna 2003.
Odkazy na zrušenou směrnici se považují za odkazy na tuto směrnici.
Článek 9
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. srpna 2003.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Opatření se použijí tak, aby
- bylo od 1. srpna 2003 povoleno obchodovat s výrobky definovanými v příloze I, jsou-li v souladu s definicí a požadavky stanovenými v této směrnici,
- bylo od 1. srpna 2004 zakázáno obchodovat s výrobky, které nejsou v souladu s touto směrnicí.
Výrobky, které nejsou v souladu s touto směrnicí, ale byly označeny do 1. srpna 2004 v souladu se směrnicí 74/409/ES, však lze uvádět na trh do vyčerpání zásob.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 10
Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Směrnice Rady 2001/111/ES
ze dne 20. prosince 2001
o některých druzích cukru určených k lidské spotřebě
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 37 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Některé vertikální směrnice o potravinách by měly být zjednodušeny, aby byly zohledněny pouze základní požadavky, které musí výrobky v jejich působnosti splňovat, aby se mohly volně pohybovat na vnitřním trhu, jak bylo stanoveno v závěrech zasedání Evropské rady v Edinburghu ve dnech 11. a 12. prosince 1992, potvrzených závěry zasedání Evropské rady v Bruselu ve dnech 10. a 11. prosince 1993.
(2) Směrnice 73/437/EHS ze dne 11. prosince 1973 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se některých cukrů určených k lidské spotřebě [4] byla odůvodněna skutečností, že rozdíly mezi vnitrostátními právními předpisy týkajícími se určitých kategorií cukru by mohly vytvořit podmínky pro nekalou soutěž, a tím mohly uvádět spotřebitele v omyl, a přímo tak ovlivňovat vytváření a fungování společného trhu.
(3) V důsledku toho měla směrnice 73/437/EHS za cíl stanovit definice a společná pravidla pro výrobní vlastnosti, balení a označování dotyčných výrobků, aby byl zajištěn jejich volný pohyb ve Společenství.
(4) Komise má v úmyslu co nejrychleji a v každém případě do 1. července 2000 navrhnout, aby byly do směrnice Rady 80/232/EHS ze dne 15. ledna 1980 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se řad jmenovitých množství a jmenovitých objemů přípustných pro některé výrobky v hotovém balení [5] zařazena řada jmenovitých hmotností výrobků spadajících do působnosti této směrnice.
(5) Směrnice 73/437/EHS by měla být znovu vydána, aby byla pravidla pro výrobu některých druhů cukrů určených k lidské spotřebě a jejich uvádění na trh srozumitelnější, a dále aby byla uvedena do souladu s obecnými právními předpisy Společenství o potravinách, zejména s právními předpisy o označování, barvivech a jiných povolených přídatných látkách, o extrakčních rozpouštědlech a o analytických metodách.
(6) Obecná pravidla pro označování potravin stanovená ve směrnici Evropského parlamentu a Rady 2000/13/ES [6] by měla být použitelná s výhradou určitých podmínek.
(7) V souladu se zásadami subsidiarity a proporcionality stanovenými v článku 5 Smlouvy nemůže být cíle, jímž je stanovení společných definic a pravidel pro dotyčné výrobky a přizpůsobení ustanovení obecným právním předpisům Společenství o potravinách, dosaženo uspokojivě na úrovni členských států, a proto jej může být v důsledku povahy této směrnice lépe dosaženo na úrovni Společenství.
Tato směrnice nepřekračuje rámec toho, co je nezbytné pro dosažení uvedeného cíle.
(8) Opatření nezbytná k provedení této směrnice by měla být přijímána v souladu s rozhodnutím Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [7].
(9) Aby nebyly vytvořeny nové překážky volného pohybu, neměly by členské státy přijímat pro dotyčné výrobky vnitrostátní předpisy, které nejsou stanoveny v této směrnici,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Tato směrnice se vztahuje na výrobky vymezené v části A přílohy.
Tato směrnice se však nevztahuje na výrobky vymezené v části A přílohy, pokud se vyskytují v těchto formách: cukr moučka, kandys, cukrové homole.
Článek 2
Směrnice 2000/13/ES se vztahuje na výrobky vymezené v části A přílohy této směrnice za níže uvedených podmínek a s těmito odchylkami:
1. Aniž je dotčen bod 5), jsou názvy výrobků uvedené v části A přílohy vyhrazeny pro výrobky tam uvedené a musí být při obchodování použity k jejich označení.
Název výrobku uvedený v bodě 2 části A přílohy může být použit také k označení výrobku uvedeného v bodě 3 uvedené části.
Pokud tím však spotřebitel nebude uváděn v omyl,
- mohou být na výrobcích vymezených v části A přílohy kromě povinného názvu výrobku uvedeny také vymezující pojmy obecně používané v různých členských státech,
- názvy výrobků mohou být použity také v názvech výrobků vytvořených za účelem označení jiných výrobků v souladu se zvyklostmi.
2. U balených výrobků s hmotností nižší než 20 g nemusí být na etiketě uvedena čistá hmotnost.
3. U tekutého cukru, tekutého invertního cukru a sirupu z invertního cukru musí být na etiketě uveden obsah sušiny a obsah invertního cukru.
4. U sirupu z invertního cukru obsahujícího v roztoku krystaly musí být na etiketě uveden upřesňující termín "krystalický".
5. Pokud výrobky uvedené v bodech 7 a 8 části A přílohy obsahují fruktosu v množstvích přesahujících 5 % (vztaženo na sušinu), označí se s ohledem na svůj název a jako složky jako "glukózo-fruktózový sirup" nebo "fruktózo-glukózový sirup" a "sušený glukózo-fruktózový sirup" nebo "sušený fruktózo-glukózový sirup" podle toho, zda převažuje podíl glukózové nebo fruktózové složky.
Článek 3
Pro výrobky vymezené v příloze nesmějí členské státy přijímat vnitrostátní předpisy, které jsou podrobnější nebo nejsou stanoveny v této směrnici.
Článek 4
Opatření nezbytná k provedení této směrnice týkající se níže uvedených věcí se přijímají regulativním postupem podle čl. 5 odst. 2:
- uvedení směrnice do souladu s obecnými právními předpisy Společenství o potravinách,
- přizpůsobení technickému pokroku.
Článek 5
1. Komisi je nápomocen Stálý výbor pro potraviny (dále jen "výbor") zřízený článkem 1 rozhodnutí 69/414/EHS [8].
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 5 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES.
Doba uvedená v čl. 5 odst. 6 rozhodnutí 1999/468/ES je tři měsíce.
3. Výbor přijme svůj jednací řád.
Článek 6
Směrnice 73/437/EHS se zrušuje s účinkem od 12. července 2003.
Odkazy na zrušenou směrnici se považují za odkazy na tuto směrnici.
Článek 7
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 12. července 2003.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Opatření se použijí tak, aby
- bylo od 12. července 2003 povoleno uvádět na trh výrobky vymezené v části A přílohy, jsou-li v souladu s definicemi a pravidly stanovenými v této směrnici,
- bylo od 12. července 2004 zakázáno uvádět na trh výrobky, které nejsou v souladu s touto směrnicí.
Avšak výrobky, které nejsou v souladu s touto směrnicí a které byly označeny před 12. červencem 2004 v souladu se směrnicí 73/437/EHS, mohou být uváděny na trh do vyčerpání zásob.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejích úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 8
Tato směrnice vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Směrnice Rady 2001/112/ES
ze dne 20. prosince 2001
o ovocných šťávách a některých podobných produktech určených k lidské spotřebě
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 37 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Určité vertikální směrnice o potravinách by měly být zjednodušeny, aby byly zohledněny pouze základní požadavky, které musí produkty v jejich působnosti splňovat, aby se mohly volně pohybovat na vnitřním trhu, jak bylo stanoveno v závěrech zasedání Evropské rady v Edinburghu ve dnech 11. a 12. prosince 1992, potvrzených závěry zasedání Evropské rady v Bruselu ve dnech 10. a 11. prosince 1993.
(2) Účelem směrnice Rady 93/77/EHS ze dne 21. září 1993 o ovocných šťávách a některých podobných produktech [4] bylo vytvořit úplné znění směrnice 75/726/EHS [5] týkající se téhož předmětu.
(3) Směrnice 75/726/EHS a 93/77/EHS byly odůvodněny skutečností, že rozdíly mezi vnitrostátními předpisy týkajícími se ovocných šťáv a nektarů určených k lidské spotřebě by mohly vytvořit podmínky pro nekalou soutěž, která by mohla uvádět spotřebitele v omyl, a přímo tak ovlivnit zřízení a fungování společného trhu.
(4) V důsledku toho byla v uvedených směrnicích stanovena společná pravidla pro složení, pro používání vyhrazených pojmenování, pro výrobní specifikaci a označování produktů s cílem zajistit jejich volný pohyb ve Společenství.
(5) V zájmu přehlednosti by měla být směrnice 93/77/EHS přepracována, aby byla pravidla pro produkci ovocných šťáv a některých podobných produktů a podmínky pro jejich uvádění na trh srozumitelnější.
(6) Směrnice 93/77/EHS by také měla být uvedena do souladu s obecnými právními předpisy Společenství o potravinách, zejména s právními předpisy o označování, barvivech, náhradních sladidlech a jiných povolených přídatných látkách.
(7) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/13/ES ze dne 20. března 2000 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se označování potravin, jejich obchodní úpravy a související reklamy [6], a zejména čl. 7 odst.
2 a 5 uvedené směrnice, by měly být použitelné za určitých podmínek. Mělo by být jednoznačně uvedeno, je-li produkt směsí ovocné šťávy a ovocné šťávy z koncentrátu, a v případě ovocného nektaru, je-li získán zcela nebo zčásti z koncentrovaného produktu.
V seznamu složek musí být při označování uvedeny názvy použitých ovocných šťáv i ovocných šťáv z koncentrátu.
(8) S výhradou směrnice Rady 90/496/EHS ze dne 24. září 1990 o nutričním označování potravin [7] je v některých členských státech povoleno přidávání vitaminů.
Rozšíření této možnosti na celé Společenství se však nepředpokládá.
Členské státy jsou tedy oprávněny povolit nebo zakázat přidání vitaminů a také minerálních látek jako součást výrobního postupu. V každém případě by však měla být dodržena zásada volného pohybu produktů ve Společenství podle pravidel a zásad stanovených ve Smlouvě.
(9) V souladu se zásadami subsidiarity a proporcionality stanovenými v článku 5 Smlouvy nemohou cíle, jímž je stanovení společných definic a pravidel pro dotyčné produkty a uvedení ustanovení do souladu s obecnými právními předpisy Společenství o potravinách, dosáhnout v dostatečné míře členské státy a může jej tedy v důsledku povahy této směrnice lépe dosáhnout Společenství.
Tato směrnice nepřekračuje rámec toho, co je nezbytné k dosažení uvedeného cíle.
(10) Opatření nezbytná pro provádění této směrnice by měla být přijata v souladu s rozhodnutím Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [8].
(11) Nemají-li být vytvářeny nové překážky volnému pohybu, neměly by členské státy přijímat pro dotyčné produkty vnitrostátní předpisy, které nejsou stanoveny v této směrnici,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Tato směrnice se vztahuje na produkty vymezené v příloze I.
Článek 2
Členské státy mohou s výhradou směrnice 90/496/EHS povolit přidávání vitaminů a minerálních látek do produktů vymezených v části I přílohy I této směrnice.
Článek 3
Směrnice 2000/13/ES se vztahuje na produkty vymezené v příloze I za těchto podmínek:
1. a) Názvy produktů uvedené v příloze I se vztahují pouze na produkty v ní uvedené a, aniž jsou dotčena ustanovení písmene b), musí být při obchodování použity k jejich označení.
b) Jako alternativa k názvům produktů podle písmene a) je v příloze III uveden seznam zvláštních názvů.
Tyto názvy mohou být použity v příslušném jazyce a za podmínek stanovených v příloze III.
2. Pokud produkt pochází z jediného druhu ovoce, je názvem tohoto ovoce nahrazeno slovo "ovoce".
3. U produktů vyráběných ze dvou nebo více druhů ovoce, kromě použití citrónové šťávy za podmínek stanovených v části II.1 přílohy I, jsou názvy produktů doplněny seznamem použitého ovoce v sestupném pořadí podle podílu obsažených ovocných šťáv a dření.
U produktů vyráběných ze tří nebo více druhů ovoce však může být označení druhů ovoce nahrazeno slovy "několik druhů ovoce" nebo podobnou formulací nebo počtem použitých druhů ovoce.
4. U ovocných šťáv, které byly přislazeny přidáním cukrů, musí prodejní název obsahovat výraz "přislazeno" nebo "s přídavkem cukru", následovaným údajem o maximálním množství přidaného cukru vypočteném jako sušina a vyjádřeným v gramech na litr.
5. Obnovení původního stavu u produktů vymezených v části I přílohy I s použitím látek zcela nezbytných pro tuto operaci nezakládá povinnost uvést na etiketě seznam složek použitých pro tento účel.
Přidání dužniny nebo buněk navíc podle přílohy II musí být na etiketě uvedeno.
6. Aniž je dotčen čl. 7 odst. 2 a 5 směrnice 2000/13/ES, musí být u směsí ovocné šťávy a ovocné šťávy z koncentrátu a u ovocného nektaru získaného zcela nebo zčásti z jednoho nebo z více koncentrovaných produktů uveden na etiketě údaj "vyrobeno z koncentrátu (koncentrátů)" nebo "zčásti vyrobeno z koncentrátu (koncentrátů)". Tento údaj musí být uveden v blízkosti názvu produktu, musí dobře vynikat na pozadí a musí být uveden jasně viditelnými písmeny.
7. U ovocných nektarů musí být na etiketě uveden minimální obsah ovocné šťávy, ovocné dřeně nebo směsi těchto složek pomocí údaje "podíl ovocné složky: nejméně … %".
Tato informace musí být umístěna ve stejném zorném poli jako název produktu.
Článek 4
Je-li do koncentrované ovocné šťávy ve smyslu přílohy I části I bodu 2, která není určena konečnému spotřebiteli, přidán cukr nebo citrónová šťáva nebo látky zvyšující kyselost, jak jsou povoleny směrnicí Evropského parlamentu a Rady 95/2/ES ze dne 20. února 1995 o potravinářských přídatných látkách jiných než barviva a náhradní sladidla [9], musí být tato skutečnost a údaj o přidaném množství při označování uvedeny.
Tyto údaje musí být uvedeny na obalu, na etiketě připojené k obalu nebo na průvodním dokladu.
Článek 5
Pro produkty vymezené v příloze I nesmí členské státy přijímat vnitrostátní předpisy, které nejsou stanoveny v této směrnici.
Článek 6
Aniž je dotčena směrnice Rady 89/107/EHS ze dne 21. prosince 1988 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se potravinářských přídatných látek povolených pro použití v potravinách určených k lidské spotřebě [10], mohou být při výrobě produktů vymezených v části I přílohy I použity pouze způsoby zpracování a látky uvedené v části II přílohy I a suroviny, které jsou v souladu s přílohou II.
Kromě toho ovocné nektary musí vyhovovat ustanovením přílohy IV.
Článek 7
Opatření nezbytná pro provádění této směrnice týkající se níže uvedených věcí se přijímají v souladu s postupem stanoveným v čl. 8 odst. 2:
- uvedení směrnice do souladu s obecnými právními předpisy Společenství o potravinách,
- přizpůsobení technickému pokroku.
Článek 8
1. Komisi je nápomocen Stálý výbor pro potraviny (dále jen "výbor") zřízený článkem 1 rozhodnutí 69/414/EHS [11].
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 5 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES.
Doba uvedená v čl. 5 odst. 6 rozhodnutí 1999/468/ES je tři měsíce.
3. Výbor přijme svůj jednací řád.
Článek 9
Směrnice 93/77/EHS se ke dni 12. července 2003 zrušuje.
Odkazy na zrušenou směrnici se považují za odkazy na tuto směrnici.
Článek 10
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 12. července 2003.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Opatření budou použita tak, aby:
- od 12. července 2003 bylo povoleno uvádět na trh produkty vymezené v příloze I, jsou-li v souladu s definicí a pravidly stanovenými v této směrnici,
- od 12. července 2004 bylo zakázáno uvádět na trh produkty, které nejsou v souladu s touto směrnicí.
Avšak produkty, které nejsou v souladu s touto směrnicí a které byly označeny před 12. červencem 2004 v souladu se směrnicí 93/77/EHS, mohou být uváděny na trh do vyčerpání zásob.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 11
Tato směrnice vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Směrnice Rady 2001/113/ES
ze dne 20. prosince 2001
o ovocných džemech, rosolech a marmeládách a kaštanovém krému určených k lidské spotřebě
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 37 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Některé vertikální směrnice o potravinách by měly být zjednodušeny, aby byly zohledněny pouze základní požadavky, které musí výrobky v jejich působnosti splňovat, aby se mohly volně pohybovat na vnitřním trhu, jak bylo stanoveno v závěrech zasedání Evropské rady v Edinburghu ve dnech 11. a 12. prosince 1992, potvrzených závěry zasedání Evropské rady v Bruselu ve dnech 10. a 11. prosince 1993.
(2) Směrnice 79/693/EHS ze dne 24. července 1979 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se ovocných džemů, rosolů a marmelád a kaštanového krému [4] byla odůvodněna skutečností, že rozdíly mezi vnitrostátními předpisy týkajícími se dotyčných výrobků by mohly vytvářet podmínky pro nekalou soutěž, která by mohla uvádět spotřebitele v omyl, a přímo tak ovlivnit vytvoření a fungování společného trhu.
(3) V důsledku toho bylo záměrem směrnice 79/693/EHS stanovit definice a společná pravidla upravující složení, výrobní specifikace, balení a označování dotyčných výrobků, aby byl zajištěn jejich volný pohyb ve Společenství.
(4) Směrnice 79/693/EHS by proto měla být uvedena do souladu s obecnými právními předpisy Společenství o potravinách, a zejména s právními předpisy o označování, barvivech, náhradních sladidlech a jiných povolených přídatných látkách, a v zájmu jasnosti by měla být přepracována, aby byla pravidla pro výrobu ovocných džemů, rosolů a marmelád a kaštanového krému určených k lidské spotřebě a podmínky pro jejich uvádění na trh srozumitelnější.
(5) Obecná pravidla pro označování potravin stanovená ve směrnici Evropského parlamentu a Rady 2000/13/ES [5] by měla být použitelná za určitých podmínek.
(6) Aby byly zohledněny stávající vnitrostátní tradice při výrobě ovocných džemů, rosolů a marmelád a kaštanového krému, je nezbytné zachovat stávající vnitrostátní předpisy povolující uvádění takových výrobků se sníženým obsahem cukru na trh.
(7) V souladu se zásadami subsidiarity a proporcionality stanovenými v článku 5 Smlouvy nemohou cíle, jímž je stanovení společných definic a pravidel pro dotyčné výrobky a uvedení ustanovení do souladu s obecnými právními předpisy Společenství o potravinách, dosáhnout v dostatečné míře členské státy a může jej tedy v důsledku povahy této směrnice lépe dosáhnout Společenství.
Tato směrnice nepřekračuje rámec toho, co je nezbytné k dosažení uvedeného cíle.
(8) Opatření nezbytná pro provádění této směrnice by měla být přijata v souladu s rozhodnutím Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [6].
(9) Aby nebyly vytvářeny nové překážky volnému pohybu, neměly by členské státy přijímat pro dotyčné výrobky vnitrostátní předpisy, které nejsou stanoveny v této směrnici,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Tato směrnice se vztahuje na výrobky vymezené v příloze I.
Nevztahuje se na výrobky určené pro výrobu jemného pečiva a cukrářských výrobků a trvanlivého pečiva.
Článek 2
Směrnice 2000/13/ES se vztahuje na výrobky vymezené v příloze I této směrnice za těchto podmínek:
1. Názvy výrobků uvedené v příloze I se vztahují pouze na výrobky v ní uvedené a musí být při uvádění na trh použity k jejich označení.
Názvy výrobků použité v příloze I však mohou být v souladu se zavedenou praxí použity pro doplnění názvu jiných výrobků, které nelze zaměnit s výrobky vymezenými v příloze I.
2. Názvy výrobků musí být doplněny údajem o použitém druhu nebo druzích ovoce v sestupném pořadí podle hmotnosti použité suroviny.
U výrobků vyrobených ze tří nebo více druhů ovoce však může být údaj o druzích použitého ovoce nahrazen slovy "směs ovoce" nebo podobnou formulací nebo počtem použitých druhů ovoce.
3. Na etiketě musí být uveden údaj o obsahu ovoce slovy "vyrobeno z … g ovoce na 100 g konečného výrobku", případně po odečtení hmotnosti vody použité pro přípravu vodných extraktů.
4. Na etiketě musí být uveden celkový obsah cukru slovy "celkový obsah cukru: … g na 100 g", přičemž uvedené číslo představuje množství stanovené refraktometricky při 20 °C u konečného výrobku s tolerancí ± 3 refraktometrické stupně.
Obsah cukru však nemusí být uveden, pokud je uveden údaj o výživové hodnotě vztahující se k cukrům podle směrnice 90/496/EHS [7].
5. Údaje podle bodu 3 a bodu 4 prvního pododstavce se musí nacházet ve stejném zorném poli jako název výrobku a musí být uvedeny jasně viditelnými písmeny.
6. Pokud je obsah zbytkového oxidu siřičitého vyšší než 10 mg/kg, musí být odchylně od čl. 6 odst. 4 směrnice 2000/13/ES uvedena jeho přítomnost v seznamu složek.
Článek 3
Pro výrobky vymezené v příloze I členské státy nesmějí přijímat vnitrostátní předpisy, které nejsou stanoveny v této směrnici.
Článek 4
Aniž je dotčena směrnice 89/107/EHS [8] nebo předpisy přijaté k jejímu provedení, mohou být k výrobě výrobků vymezených v příloze I této směrnice použity pouze složky uvedené v příloze II této směrnice a suroviny, které jsou v souladu s přílohou III této směrnice.
Článek 5
Opatření nezbytná pro provedení této směrnice týkající se níže uvedených věcí se přijímají postupem podle čl. 6 odst. 2:
- uvedení směrnice do souladu s obecnými právními předpisy Společenství o potravinách,
- přizpůsobení technickému pokroku.
Článek 6
1. Komisi je nápomocen Stálý výbor pro potraviny (dále jen "výbor") zřízený článkem 1 rozhodnutí 69/414/EHS [9].
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 5 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES.
Doba uvedená v čl. 5 odst. 6 rozhodnutí 1999/468/ES je tři měsíce.
3. Výbor přijme svůj jednací řád.
Článek 7
Směrnice 79/693/EHS se zrušuje od 12. července 2003.
Odkazy na zrušenou směrnici se považují za odkazy na tuto směrnici.
Článek 8
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 12. července 2003.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Opatření budou použita tak, aby
- nejpozději od 12. července 2003 bylo povoleno uvádět na trh výrobky vymezené v příloze I, jsou-li v souladu s definicí a pravidly stanovenými v této směrnici,
- od 12. července 2004 bylo zakázáno uvádět na trh výrobky, které nejsou v souladu s touto směrnicí.
Avšak výrobky, které nejsou v souladu s touto směrnicí a které byly označeny před 12. červencem 2004 v souladu se směrnicí 79/693/EHS, mohou být uváděny na trh do vyčerpání zásob.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 9
Tato směrnice vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Směrnice Rady 2001/114/ES
ze dne 20. prosince 2001
o některých druzích zahuštěného a sušeného mléka určeného k lidské spotřebě
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 37 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) V souladu se závěry zasedání Evropské rady v Edinburghu ve dnech 11. a 12. prosince 1992, potvrzených závěry zasedání Evropské rady v Bruselu ve dnech 10. a 11. prosince 1993 je třeba zjednodušit některé vertikální směrnice týkající se potravin, aby byly zohledněny pouze základní požadavky, které musí produkty v jejich působnosti splňovat, aby se mohly volně pohybovat na vnitřním trhu.
(2) Směrnice Rady 76/118/EHS ze dne 18. prosince 1975 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se některých druhů zahuštěného a sušeného mléka určeného k lidské spotřebě [4] byla odůvodněna skutečností, že rozdíly mezi vnitrostátními předpisy týkajícími se některých druhů trvanlivého mléka by mohly vytvořit podmínky nekalé soutěže, v důsledku toho uvádět spotřebitele v omyl a přímo tak ovlivňovat vytváření a fungování společného trhu.
(3) Cílem směrnice 76/118/EHS tedy bylo stanovit definice a společné normy, jimž musí odpovídat složení, výrobní specifikace a označování některých druhů trvanlivého mléka, aby byl zajištěn jejich volný pohyb ve Společenství.
(4) Směrnice 76/118/EHS musí být uvedena do souladu s obecnými právními předpisy Společenství o potravinách, zejména s předpisy týkajícími se označování, povolených přídatných látek, hygienických a zdravotnických norem stanovených ve směrnici Rady 92/46/EHS [5].
(5) Z důvodu srozumitelnosti je nezbytné přepracovat směrnici 76/118/EHS, aby normy týkající se podmínek výroby a uvádění na trh některých druhů zahuštěného nebo sušeného mléka k lidské spotřebě byly srozumitelnější.
(6) Obecná pravidla pro označování stanovená ve směrnici Evropského parlamentu a Rady 2000/13/ES [6] se musí používat s výhradou určitých odchylek.
(7) S výhradou směrnice Rady 90/496/EHS ze dne 24. září 1990 o nutričním označování potravin [7] smějí být v některých členských státech přidávány do produktů uvedených v této směrnici vitaminy.
Nelze však přijmout žádné rozhodnutí, podle kterého by se tato možnost vztahovala na Společenství jako celek.
Členské státy tedy mohou povolit nebo zakázat přidávání vitaminů do svých národních produktů, v každém případě je však nutné zaručit volný pohyb zboží ve Společenství podle pravidel a zásad stanovených ve Smlouvě.
(8) Na výrobky pro kojence se vztahuje směrnice Komise 91/321/EHS ze dne 14. května 1991 o počáteční a pokračovací kojenecké výživě [8].
(9) V souladu se zásadami subsidiarity a proporcionality stanovenými v článku 5 Smlouvy nemohou cíle, jímž je stanovení společných definic a pravidel pro dotyčné produkty a uvedení ustanovení do souladu s obecnými právními předpisy Společenství o potravinách, dosáhnout v dostatečné míře členské státy, a může jej tedy v důsledku povahy této směrnice lépe dosáhnout Společenství.
Tato směrnice nepřekračuje rámec toho, co je nezbytné k dosažení uvedeného cíle.
(10) Opatření nezbytná pro provádění této směrnice musí být přijata v souladu s rozhodnutím Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [9].
(11) Nemají-li být vytvářeny nové překážky volnému pohybu, neměly by členské státy přijímat pro dotyčné produkty vnitrostátní předpisy, které nejsou stanoveny v této směrnici,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Tato směrnice se vztahuje na zahuštěné nebo sušené mléko definované v příloze I.
Článek 2
Členské státy mohou s výhradou směrnice 90/496/EHS povolit přidávání vitaminů do produktů definovaných v příloze I této směrnice.
Článek 3
Směrnice 2000/13/ES se vztahuje na produkty definované v příloze I za těchto podmínek:
1. a) názvy produktů uvedené v příloze I se vztahují pouze na produkty v ní uvedené a, aniž jsou dotčena ustanovení písmene b), musí být při obchodování použity k jejich označení;
b) jako alternativa k názvům produktů podle písmene a) je v příloze II uveden seznam zvláštních názvů.
Tyto názvy mohou být použity v příslušném jazyce a za podmínek stanovených v příloze II.
2. Na etiketě musí být uveden obsah mléčného tuku vyjádřený v procentech hmotnosti konečného výrobku, s výjimkou produktů definovaných v příloze I odst. 1 písm. d) a g) a v příloze I odst. 2 písm. d), jakož i obsah tukuprosté mléčné sušiny v procentech u produktů definovaných v příloze I odst. 1. Tyto údaje musí být uvedeny v blízkosti obchodního názvu.
3. U produktů definovaných v příloze I odst. 2 musí být na etiketě uveden doporučený postup ředění nebo rekonstituce, včetně údaje o obsahu tuku v takto zředěném nebo rekonstituovaném produktu.
4. Jsou-li produkty o hmotnosti menší než 20 g na jednotku zabaleny ve vnějším přebalu, musí být údaje stanovené v tomto článku uvedeny pouze na vnějším přebalu, s výjimkou názvu stanoveného v odst. 1 písm. a).
5. Na etiketě produktů definovaných v příloze I odst. 2 musí být uvedeno, že produkt "není určen pro výživu kojenců do 12 měsíců".
Článek 4
Pro produkty definované v přílohách I a II nesmějí členské státy přijímat vnitrostátní předpisy, které nejsou stanoveny v této směrnici.
Článek 5
Opatření nezbytná pro provádění této směrnice týkající se níže uvedených záležitostí se přijímají postupem podle čl. 6 odst. 2:
- uvedení směrnice do souladu s obecnými právními předpisy Společenství o potravinách,
- přizpůsobení technickému pokroku.
Článek 6
1. Komisi je nápomocen Stálý výbor pro potraviny (dále jen "výbor") zřízený článkem 1 rozhodnutí 69/414/EHS [10].
2. Je-li učiněn odkaz na tento odstavec, použijí se články 5 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES.
Lhůta uvedená v čl. 5 odst. 6 rozhodnutí 1999/468/ES se stanoví v délce tří měsíců.
3. Výbor přijme svůj jednací řád.
Článek 7
Zrušuje se směrnice 76/118/EHS s účinkem ode dne 17. července 2003.
Odkazy na zrušenou směrnici se považují za odkazy na tuto směrnici.
Článek 8
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 17. července 2003.
Neprodleně o tom uvědomí Komisi.
Opatření se použijí tak, aby
- od 17. července 2003 bylo povoleno uvádět na trh produkty definované v příloze I, jsou-li v souladu s definicemi a pravidly stanovenými v této směrnici,
- od 17. července 2004 bylo zakázáno uvádět na trh produkty, které nejsou v souladu s touto směrnicí.
Produkty, které nejsou v souladu s touto směrnicí, ale byly označeny před 17. červencem 2004 v souladu se směrnicí 76/118/EHS, však mohou být uváděny na trh do vyčerpání zásob.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 9
Tato směrnice vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Směrnice Rady 2001/115/ES
ze dne 20. prosince 2001,
kterou se mění směrnice 77/388/EHS s cílem zjednodušit, modernizovat a harmonizovat podmínky pro fakturaci ve vztahu k dani z přidané hodnoty
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 93 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k těmto důvodům:
22 odst. 3 ve znění článku 28h šesté směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu — Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně [4], jsou poměrně nepočetné, takže vymezení zásadních podmínek náleží členským státům.
Tyto podmínky již navíc neodpovídají rozvoji nových fakturačních metod a technologií.
(2) Zpráva Komise o druhé fázi projektu SLIM (zjednodušení právních předpisů pro vnitřní trh) doporučila prozkoumat, které údaje je pro účely DPH nezbytné uvádět při vystavování faktury a jaké jsou právní a technické požadavky na elektronickou fakturaci.
(3) Závěry Rady ve složení pro hospodářství a finance (ECOFIN) z června 1998 zdůraznily skutečnost, že rozvoj elektronického obchodování činí nezbytným vytvořit právní rámec pro elektronickou fakturaci, který by zachoval správcům daně jejich kontrolní možnosti;
(4) Pro zajištění řádného fungování vnitřního trhu je proto nutné na úrovni Společenství vypracovat harmonizovaný seznam údajů, které musí být uváděny na fakturách pro účely daně z přidané hodnoty, a zavést řadu společných opatření vztahujících se k elektronické fakturaci a elektronickému uchovávání faktur a k vlastnímu provádění a zadávání fakturačních operací.
(5) Uchovávání faktur musí také splňovat podmínky stanovené směrnicí Evropského parlamentu a Rady 95/46/ES ze dne 24. října 1995 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů [5].
(6) Po zavedení přechodných opatření týkajících se DPH v roce 1993 přijalo Řecko předčíslí EL namísto předčíslí GR stanovené mezinárodní normou ISO č. 3166 — alfa 2, na níž odkazuje čl. 22 odst. 1 písm. d). S ohledem na důsledky případné změny předčíslí ve všech členských státech je třeba udělit Řecku výjimku a stanovit, že norma ISO se na Řecko nevztahuje.
(7) Je proto třeba změnit směrnici 77/388/EHS,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 77/388/EHS se mění v souladu s následujícími články.
Článek 2
V článku 28h (který nahrazuje článek 22 téže směrnice) se článek 22 mění takto:
1. V odst. 1 písm. d) se doplňuje nová věta, která zní:"Řecká republika je však oprávněna používat předčíslí "EL.""
2. Odstavec 3 se nahrazuje tímto: "3. a) Každá osoba povinná k dani zajistí, že buď ona sama, nebo její zákazník, nebo třetí osoba jejím jménem a na její účet vystaví fakturu za zboží nebo služby, které dodala nebo poskytla jiné osob & #277; povinné k dani nebo právnické osobě nepovinné k dani. Každá osoba povinná k dani také zajistí, že buď ona sama, nebo její zákazník, nebo třetí osoba jejím jménem a na její účet vystaví fakturu v souvislosti s dodáními zboží uvedenými v čl. 28b části B odst. 1 a v souvislosti s dodáními zboží za podmínek uvedených v čl. 28c části A.
Každá osoba povinná k dani rovněž zajistí, že buď ona sama, nebo její zákazník, nebo třetí osoba jejím jménem a na její účet vystaví fakturu za každou platbu na její účet před dodáním zboží podle prvního pododstavce a za každou platbu na její účet provedenou jinou osobou povinnou k dani nebo právnickou osobou nepovinnou k dani předtím, než je poskytnutí služeb dokončeno.
Členské státy mohou osobám povinným k dani uložit povinnost vystavovat faktury za jiné zboží nebo služby, než jsou uvedeny v předchozích pododstavcích, které dodaly nebo poskytly na jejich území.
Přitom mohou členské státy ve vztahu k těmto fakturám uložit méně povinností, než je uvedeno v písmenech b), c) a d).
Členské státy mohou zprostit osoby povinné k dani povinnosti vystavovat faktury za zboží nebo služby, které dodaly nebo poskytly na jejich území a které jsou od daně na základě článku 13, čl. 28 odst. 2 písm. a) a čl. 28 odst. 3 písm. b) osvobozeny, bez ohledu na to, zda s vrácením daně odvedené na předchozím stupni fázi či nikoliv.
Každý doklad nebo sdělení, které mění původní fakturu a výslovně a jednoznačně se k ní vztahuje, se považuje za fakturu.
Členské státy, na jejichž území je zboží dodáváno nebo služby poskytovány, mohou povolit, aby na těchto dokladech nebo v těchto sděleních byly některé povinné údaje vynechány.
Členské státy mohou osobám povinným k dani, které dodávají zboží a poskytují služby na jejich území, stanovit lhůtu pro vystavení faktur.
Za několik samostatných dodání zboží nebo poskytnutí služeb lze za podmínek stanovených členskými státy, na jejichž území je zboží dodáváno nebo služby poskytovány, vystavit souhrnnou fakturu.
Zákazník osoby povinné k dani může vystavit faktury na zboží nebo služby, které mu tato osoba dodala nebo poskytla, za podmínky, že na počátku byla mezi stranami uzavřena dohoda a že osoba povinná k dani, která dodává zboží nebo služby, přijímá každou fakturu určeným postupem.
Členské státy, na jejichž území je zboží dodáváno nebo služby poskytovány, stanoví podmínky a postupy pro dohody a postupy přijímání faktur mezi osobou povinnou k dani a jejím zákazníkem.
Členské státy mohou stanovit další podmínky pro vystavování faktur zákazníky osob povinných k dani, které dodávají zboží nebo poskytují služby na jejich území.
Mohou zejména požadovat, aby tyto faktury byly vydávány jménem a na účet osoby povinné k dani.
Tyto podmínky musí být vždy stejné bez ohledu na místo usazení zákazníka.
Členské státy mohou také osobám povinným k dani, které dodávají zboží nebo služby na jejich území, stanovit zvláštní podmínky pro případy, že je třetí strana nebo zákazník, který vystavuje faktury, usazen v zemi, se kterou nemají uzavřen žádný právní nástroj o vzájemné pomoci s oblastí působnosti podobnou oblasti působnosti směrnice Rady 76/308/EHS ze dne 15. března 1976 o vzájemné pomoci při vymáhání pohledávek vyplývajících z některých dávek, cel, daní a jiných opatření [6], směrnice Rady 77/799/EHS ze dne 19. prosince 1977 o vzájemné pomoci mezi příslušnými orgány členských států v oblasti přímých a nepřímých daní [7] a nařízení Rady (EHS) č. 218/92 ze dne 27. ledna 1992 o správní spolupráci v oblasti nepřímých daní (DPH) [8].
b) Aniž jsou dotčena zvláštní ustanovení této směrnice, uvádějí se na fakturách vystavovaných podle písm. a) prvního, druhého a třetího pododstavce pro účely daně z přidané hodnoty povinně pouze tyto údaje:
- datum vydání,
- pořadové číslo založené na jedné nebo více sériích, které jednoznačně určují fakturu,
- identifikační číslo pro daň z přidané hodnoty, uvedené v odst. 1 písm. c), pod nímž osoba povinná k dani dodala zboží nebo poskytla služby,
- identifikační číslo pro daň z přidané hodnoty zákazníka uvedené v odst. 1 písm. c), který je v případě dodání zboží nebo poskytnutí služeb daňovým dlužníkem nebo jemuž bylo dodáno zboží podle čl. 28c části A,
- plné jméno a adresa osoby povinné k dani a jejího zákazníka,
- množství a druh dodávaného zboží nebo rozsah a druh poskytovaných služeb,
- den, kdy bylo uskutečněno nebo dokončeno dodání zboží nebo poskytování služeb, nebo den, kdy byla provedena platba na účet uvedená v písm. a) druhém pododstavci, pokud jej lze určit a liší se ode dne vystavení faktury,
- základ daně pro každou sazbu nebo osvobození, jednotková cena bez daně a veškeré slevy nebo rabaty, pokud nejsou obsaženy v jednotkové ceně,
- použitá sazba DPH,
- splatná částka daně, není-li použit zvláštní režim, pro který tato směrnice tento údaj nepřipouští,
- v případě osvobození od daně nebo je-li zákazník daňovým dlužníkem, odkaz na příslušné ustanovení této směrnice, na odpovídající vnitrostátní ustanovení nebo na jakýkoli údaj o tom, že dodání je osvobozeno od daně nebo předmětem postupu zpětného vyúčtování,
- jde-li o dodání nových dopravních prostředků ve Společenství, údaje uvedené v čl. 28a odst. 2,
- je-li používáno zdanění rozdílů, odkaz na článek 26 nebo 26a, na odpovídající vnitrostátní ustanovení nebo na jakýkoli jiný údaj, že bylo použito zdanění rozdílů,
- je-li daňovým dlužníkem daňový zástupce ve smyslu čl. 21 odst. 2, identifikační číslo pro daň z přidané hodnoty tohoto daňového zástupce, uvedené v odst. 1 písm. c), a jeho plné jméno a adresa.
Členské státy mohou od osob povinných k dani, které jsou usazeny na jejich území a dodávají zboží nebo poskytují služby na jejich území, vyžadovat uvedení identifikačního čísla pro daň z přidané hodnoty podle odst. 1 písm. c) jejich zákazníka i v jiných případech, než jsou uvedeny v prvním pododstavci čtvrté odrážce.
Členské státy nevyžadují, aby faktury byly podepsány.
Částky uvedené na faktuře lze vyjadřovat v jakékoli měně, je-li částka daně, jež má být odvedena, uvedena v měně členského státu, kde je zboží dodáváno nebo služby poskytovány, s využitím přepočtového mechanismu stanoveného v čl. 11 části C odst. 2.
Je-li to nutné pro účely kontroly, mohou členské státy vyžadovat, aby byly faktury za zboží dodané nebo služby poskytnuté na jejich území a faktury, které obdrží osoby povinné k dani usazené na jejich území, přeloženy do jejich vnitrostátních jazyků.
c) Faktury vydané na základě písmena a) lze zasílat buď na papíře, nebo elektronicky, pokud s tím zákazník souhlasí.
Faktury zaslané elektronicky členské státy přijímají pod podmínkou, že věrohodnost původu a neporušenost obsahu jsou zaručeny
- zaručeným elektronickým podpisem ve smyslu čl. 2 odst. 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 1999/93/ES ze dne 13. prosince 1999 o zásadách Společenství pro elektronické podpisy [9]; členské státy však mohou požadovat, aby se zaručený elektronický podpis zakládal na kvalifikovaném osvědčení a byl vytvořen prostředky pro bezpečné vytváření podpisů ve smyslu čl. 2 odst. 6 a 10 uvedené směrnice,
- nebo prostřednictvím elektronické výměny dat (EDI) vymezené v článku 2 doporučení Komise 1994/820/ES ze dne 19. října 1994 o právních aspektech elektronické výměny dat [10], jestliže dohoda o výměně stanoví užití postupů zaručujících věrohodnost původu a neporušenost dat; členské státy však mohou za podmínek, které stanoví, požadovat doplňkový souhrnný dokument na papíře.
Faktury však lze zasílat jinými elektronickými prostředky s výhradou jejich přijímání členským státem nebo členskými státy, jichž se to týká.
Komise předloží do 31. prosince 2008 zprávu současně s případným návrhem na změnu podmínek elektronické fakturace, aby byl vzat v úvahu možný budoucí technologický vývoj v této oblasti.
Členské státy nesmějí ukládat osobám povinným k dani, které dodávají zboží nebo poskytují služby na jejich území, žádné jiné povinnosti nebo formality související s elektronickým přenosem faktur.
Mohou však do 31. prosince 2005 stanovit, že užití takového systému musí být předem oznámeno.
Členské státy mohou stanovit zvláštní podmínky pro vystavování faktur za zboží nebo služby dodané na jejich území ze země, se kterou nemají uzavřen žádný právní nástroj o vzájemné pomoci s oblastí působnosti podobnou oblasti působnosti směrnic 76/308/EHS a 77/799/EHS a nařízení Rady (EHS) č. 218/92, elektronickými prostředky.
V případě dílčích dodávek zahrnující více faktur zasílaných elektronickými prostředky stejnému příjemci, mohou být údaje společné jednotlivým fakturám uvedeny pouze jednou, pokud jsou u každé faktury přístupné všechny informace.
d) Každá osoba povinná k dani zajistí, že jsou uchovány kopie faktur, které sama vydala nebo které vydal její zákazník nebo třetí osoba jejím jménem a na její účet, a všechny faktury, které obdržela.
Pro účely této směrnice může osoba povinná k dani určit místo uchovávání pod podmínkou, že tam uchovávané faktury nebo informace zpřístupní bez zbytečného prodlení oprávněným orgánům, kdykoli o to požádají.
Členské státy však mohou požadovat, aby jim osoby povinné k dani usazené na jejich území oznámily místo uchovávání, pokud je mimo jejich území.
Členské státy kromě toho mohou požadovat, aby osoby povinné k dani usazené na jejich území uchovávaly na jejich území faktury vydané jimi samými nebo jejich zákazníkem nebo třetí osobou jejich jménem a na jejich účet, a všechny faktury, které obdržely, pokud nejsou uchovány elektronickými prostředky zaručujícími k uvedeným údajům plný přístup on-line.
Věrohodnost původu a neporušenost obsahu faktur a jejich čitelnost musí být zaručeny po celou dobu uchovávání.
Údaje, které obsahují faktury uvedené v písm. c) třetím pododstavci, nesmějí být měněny a musí zůstat čitelné po celé uvedené období.
Členské státy určí období, po něž musí osoby povinné k dani uchovávat faktury za zboží dodané nebo služby poskytnuté na jejich území a faktury, které obdržely osoby povinné k dani usazené na jejich území.
Aby se zaručilo plnění podmínek stanovených ve třetím pododstavci, mohou členské státy uvedené ve čtvrtém pododstavci požadovat, aby faktury byly uchovávány v původní formě, papírové nebo elektronické, ve které byly zaslány.
Jsou-li faktury uchovávány elektronicky, mohou také požadovat, aby byla rovn & #277;ž uchovávána data zaručující věrohodnost původu a neporušenost obsahu.
Členské státy uvedené ve čtvrtém pododstavci mohou stanovit zvláštní podmínky zakazující nebo omezující uchovávání faktur v zemi, se kterou nemají uzavřen žádný právní nástroj o vzájemné pomoci s oblastí působnosti podobnou oblasti působnosti směrnic 76/308/EHS, 77/799/EHS a nařízení Rady (EHS) č. 218/92 a o právu na přístup elektronickými prostředky, stahování a používání podle článku 22a.
Členské státy mohou za podmínek, které stanoví, vyžadovat uchovávání faktur obdržených osobami nepovinnými k dani.
e) Přenosem a uchováváním faktur "elektronickými prostředky" se pro účely písmen c) a d) rozumí přenos nebo zpřístupnění příjemci a uchovávání za užití elektronického zařízení pro zpracování (včetně digitální komprese) a uchovávání dat a využití přenosu po drátě, rádiového přenosu nebo jinými optickými nebo elektromagnetickými technologiemi.
Členské státy pro účely této směrnice uznávají jako faktury doklady nebo sdělení v papírové nebo elektronické formě, pokud splňují podmínky stanovené v tomto odstavci."
3. V odstavci 8 se doplňuje nový pododstavec, který zní: "Možnost stanovená v prvním pododstavci nemůže být využita k ukládání dodatečných povinností nad povinnosti stanovené v odstavci 3."
4. V odst. 9 písm. a) se doplňuje nový pododstavec, který zní: "Aniž jsou dotčeny podmínky písmene d), nesmějí však členské státy zprostit povinností uvedených v čl. 22 odst. 3 osoby povinné k dani uvedené ve třetí odrážce."
5. V odstavci 9 se doplňuje nové písmeno, které zní: "d) S výhradou konzultace s výborem podle článku 29 a za podmínek, které určí, mohou členské státy stanovit, že faktury za zboží dodané nebo za služby poskytnuté na jejich území nemusí splňovat některé z podmínek stanovených v odst. 3 písm. b) v těchto případech:
- pokud je částka faktury nízká, nebo
- pokud činí obchodní nebo správní praxe v daném hospodářském odvětví nebo technické podmínky, za nichž jsou faktury vystavovány, dodržení všech požadavků uvedených v odst. 3 písm. b) obtížným.
Tyto faktury musí v každém případě obsahovat
- datum vystavení,
- identifikaci osoby povinné k dani,
- identifikaci druhu dodávaného zboží nebo poskytovaných služeb,
- splatnou daň nebo údaje potřebné k jejímu výpočtu.
Zjednodušení stanovené v tomto písmenu nelze použít u plnění uvedených v odst. 4 písm. c)."
6. V odstavci 9 se doplňuje nové písmeno, které zní: "e) Jestliže členské státy využijí možnost stanovenou v písm. a) třetí odrážce a upustí od přidělení čísla uvedeného v odst. 1 písm. c) osobám povinným k dani, které neprovádějí žádné z plnění uvedených v odst. 4 písm. c) a jestliže dodavateli nebo zákazníku nebylo přiděleno identifikační číslo tohoto typu, může faktura místo toho uvádět jiné číslo, zvané daňové registrační číslo, definované dotyčnými členskými státy.
Bylo-li osob & #277; povinné k dani přiděleno identifikační číslo uvedené v odst. 1 písm. c), mohou členské státy uvedené v prvním pododstavci také požadovat, aby faktura uváděla
- u poskytnutí služeb uvedených v čl. 28b částech C, D, E a F a u dodání zboží uvedených v čl. 28c částech A a E odst. 3 číslo uvedené v odst. 1 písm. c) a daňové registrační číslo dodavatele,
- u jiných dodání zboží a poskytnutí služeb pouze daňové registrační číslo dodavatele nebo pouze číslo uvedené v odst. 1 písm. c)."
Článek 3
Vkládá se nový článek, který zní: "Článek 22a
Právo na přístup k fakturám uchovávaným elektronicky v jiném členském státě
Uchovává-li osoba povinná k dani faktury, které vystavuje nebo přijímá, elektronickými prostředky zajišťujícími přístup k informacím on-line a nachází-li se místo uchovávání v jiném členském státě, než kde má sídlo, jsou příslušné orgány členského státu, v němž je usazena, pro účely této směrnice oprávněny tyto faktury získávat elektronickými prostředky, stahovat je a používat je v mezích stanovených předpisy členského státu, ve kterém je usazena osoba povinná k dani, pokud je tento stát potřebuje pro účely kontroly."
Článek 4
1. V čl. 10 odst. 2 třetím pododstavci se v první odrážce zrušují slova "nebo dokladu sloužícího jako faktura" a v třetí odrážce slova "nebo doklad sloužící jako faktura,".
2. V čl. 24 odst. 5 se zrušují slova "nebo jiných dokladch sloužících jako faktury" a v čl. 26a části B odst. 9 se zrušují slova "ani na jiných dokladech sloužících jako faktury".
3. V čl. 26a části C odst. 4 se zrušují slova "nebo doklad sloužící jako faktura".
4. V čl. 28d odst. 3 a čl. 28d odst. 4 druhém pododstavci se zrušují slova "nebo jiného dokladu sloužícího jako faktura" a "nebo doklad".
5. V článku 28g (který nahrazuje článek 21 téže směrnice) se článek 21 mění takto:
- v odst. 1 písm. d) se zrušují slova "nebo jiném dokladu sloužícím jako faktura".
6. V čl. 28o odst. 1 písm. e) se zrušují slova "nebo na dokladech sloužících jako faktury".
Článek 5
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí od 1. ledna 2004.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 6
Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Směrnice Komise 2001/116/ES
ze dne 20. prosince 2001,
kterou se přizpůsobuje technickému pokroku směrnice Rady 70/156/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu motorových vozidel a jejich přípojných vozidel
(Text s významem pro EHP)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 70/156/EHS ze dne 6. února 1970 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu motorových vozidel a jejich přípojných vozidel [1], naposledy pozměněnou směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2001/56/ES [2], a zejména na čl. 13 odst. 2 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Směrnice 70/156/EHS a její přílohy byly několikrát měněny, a protože je žádoucí provést další změny příloh, měly by být přílohy v zájmu přehlednosti soustředěny do jediného dokumentu.
(2) Ustanovení o potřebných správních dokumentech pro schválení typu úplného vozidla, která jsou obsažena v přílohách, by měla platit pro vozidla kategorie M1 vybavená spalovacím motorem.
(3) Přílohy směrnice 70/156/EHS ve znění této směrnice obsahují také potřebné správní dokumenty pro úplná vozidla jiných kategorií, než je M1.
Tato schválení typu by však mohla být udělována pouze po vstupu v platnost směrnice, která zruší a nahradí směrnici 70/156/EHS, a po vstupu v platnost potřebných změn zvláštních směrnic za účelem jejich užití u vozidel některých jiných kategorií, než je kategorie M1.
(4) Je také vhodné sjednotit pravidla pro přidělování čísel schválení typu.
(5) Směrnice 70/156/EHS by proto měla být změněna.
(6) Opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro přizpůsobování technickému pokroku, zřízeného směrnicí 70/156/EHS,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 70/156/EHS se mění takto:
1. V čl. 4 odst. 1 druhém pododstavci se zrušují slova: "a certifikátu je třeba přidělit zvláštní číslo schválení typu podle přílohy VII".
2. V čl. 8 odst. 2 písm. c) šestém pododstavci se zrušují slova: "a nahrazení zvláštních čísel schválení typu běžnými čísly schválení typu".
3. Přílohy směrnice 70/156/EHS se nahrazují přílohami této směrnice.
Článek 2
1. Pokud jde o schválení typu vozidel, uplatňují členské státy směrnici 70/156/EHS ve znění této směrnice pouze na vozidla kategorie M1 vybavená spalovacím motorem.
2. Pokud jde o schválení typu vozidel zvláštního určení kategorie M1, uplatňují členské státy čl 4 odst. 1 směrnice 70/156/EHS ve znění směrnice 98/14/ES [3] pouze na žádost výrobce.
3. Při schvalování typu vozidel jiných než vozidel uvedených v odstavci 1 se nadále uplatňuje článek 10 směrnice 70/156/EHS ve znění směrnice 87/358/EHS [4].
Článek 3
1. Pokud se týká prohlášení o shodě, která jsou vydávána po ES schválení typu, mohou se stávající vzory dále používat až do 30. června 2003.
2. Tato směrnice neruší žádné schválení typu udělené před jejím vstupem v platnost ani nebrání rozšiřování takových schválení typu podle směrnice, podle níž byla původně vydána.
Článek 4
1. Členské státy přijmou a zveřejní právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 1. července 2002.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Použijí tyto předpisy ode dne 1. července 2002.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 5
Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Článek 6
Tato směrnice je určena členským státům.
Obecné zásady Evropské centrální banky
ze dne 26. dubna 2001
o transevropském expresním automatizovaném systému zúčtování plateb v reálném čase (TARGET)
(ECB/2001/3)
(2001/401/ES)
RADA GUVERNÉRŮ EVROPSKÉ CENTRÁLNÍ BANKY,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství (dále jen "Smlouva"), a zejména na čl. 105 odst. 2 první a čtvrtou odrážku této smlouvy, a na články 3.1, 12.1, 14.3, 17, 18 a 22 statutu Evropského systému centrálních bank a Evropské centrální banky (dále jen "statut"),
vzhledem k těmto důvodům:
(1) První odrážka čl. 105 odst. 2 Smlouvy a první odrážka článku 3.1 statutu stanovují povinnost Evropského systému centrálních bank (ESCB) vymezovat a provádět měnovou politiku Společenství.
(2) Čtvrtá odrážka čl. 105 odst. 2 Smlouvy a čtvrtá odrážka čl. 3.1 statutu zmocňuje Evropskou centrální banku (ECB) a národní centrální banky podporovat plynulé fungování platebních systémů.
(3) Podle článku 22 statutu mohou ECB a národní centrální banky poskytovat facility, aby byly zajištěny účinné a spolehlivé zúčtovací a platební mechanismy uvnitř Společenství a ve styku s třetími zeměmi.
(4) Uskutečňování jednotné měnové politiky vyžaduje takový platební systém, který umožní včasné a bezpečné provádění operací měnové politiky mezi národními centrálními bankami a úvěrovými institucemi a posílí jednotnost peněžního trhu v eurozóně.
(5) Tyto cíle odůvodňují vytvoření platebního systému s vysokou úrovní bezpečnosti, velmi krátkými lhůtami zpracování a nízkými náklady.
(6) TARGET se řídí právním rámcem použitelným od počátku třetí etapy hospodářské a měnové unie.
Tyto obecné zásady nahrazují obecné zásady ECB/2000/9 ze dne 3. října 2000 o transevropském expresním automatizovaném systému zúčtování plateb v reálném čase (TARGET).
(7) V rámci politiky zlepšování průhlednosti úředním zveřejňováním právních norem ECB budou tyto obecné zásady zveřejněny; do těchto obecných zásad nejsou zahrnuta některá dodatečná opatření ESCB, týkající se bezpečnostních, finančních a jiných provozních nebo interních aspektů ESCB.
(8) V souladu s články 12.1 a 14.3 statutu tvoří obecné zásady ECB nedílnou součást práva Společenství,
PŘIJALA TYTO OBECNÉ ZÁSADY:
Článek 1
Definice
1. Pro účely těchto obecných zásad se rozumí:
- "národními systémy RTGS" systémy zúčtování jednotlivých plateb v reálném čase, které jsou uvedeny v příloze I těchto obecných zásad jako součásti TARGETu,
- "platebním mechanismem ECB" platební systém, zřízený v rámci ECB a propojený s TARGETem za účelem provádění i) plateb mezi účty u ECB a ii) plateb prostřednictvím TARGETu mezi účty u ECB a účty u národních centrálních bank,
- "systémem propojení" technické infrastruktury, funkční charakteristiky a postupy k provádění přeshraničních plateb prostřednictvím TARGETu, které se uplatňují v rámci jednotlivých národních systémů RTGS a platebního mechanismu ECB nebo představují jejich přizpůsobení,
- "účastníky" subjekty, které mají přímý přístup k některému národnímu systému RTGS a mají zřízený účet RTGS u příslušné národní centrální banky nebo, v případě platebního mechanismu ECB, u ECB; jsou jimi i takové národní centrální banky, popřípadě ECB, ať již jako zprostředkovatelé zúčtování nebo z jiného titulu,
- "zúčastněnými členskými státy" všechny členské státy, které přijaly jednotnou měnu v souladu se Smlouvou,
- "národními centrálními bankami" národní centrální banky členských států, které přijaly jednotnou měnu v souladu se Smlouvou,
- "Eurosystémem" ECB a národní centrální banky členských států, které přijaly jednotnou měnu v souladu se Smlouvou,
- "poskytovatelem síťových služeb" podnik pověřený ECB poskytováním přípojek počítačové sítě pro systém propojení,
- "vnitřními účty národních centrálních bank" účty, které si vzájemně zřizují všechny národní centrální banky a ECB ve svých účetních knihách za účelem zúčtování přeshraničních plateb prostřednictvím TARGETu; každý takový vnitřní účet národní centrální banky je veden ve prospěch ECB nebo té národní centrální banky, na jejíž jméno je zřízen,
- "vnitrostátními platbami" platby, které byly nebo mají být uskutečněny uvnitř určitého národního systému RTGS nebo uvnitř platebního mechanismu ECB,
- "přeshraničními platbami" platby, které byly nebo mají být uskutečněny mezi dvěma národními systémy RTGS nebo mezi některým národním systémem RTGS a platebním mechanismem ECB,
- "pravidly RTGS" právní předpisy nebo smluvní ustanovení, které se vztahují na některý národní systém RTGS,
- "účtem RTGS" účet (nebo do té míry, do jaké to umožňují příslušná pravidla RTGS, skupina konsolidovaných účtů, pokud všichni majitelé účtů v případě neplnění ručí systému RTGS společně a nerozdílně), zřízený na jméno účastníka u některé národní centrální banky nebo u ECB k provádění vnitrostátních nebo přeshraničních plateb,
- "platebním příkazem" pokyn účastníka v souladu s platnými pravidly RTGS dát účastníku-příjemci, včetně některé národní centrální banky nebo ECB, k dispozici určitou peněžní částku prostřednictvím účetního zápisu na účtu RTGS,
- "účastníkem-příkazcem" účastník, který dal prostřednictvím platebního příkazu pokyn k převodu,
- "národní centrální bankou/ECB příkazce" ECB nebo národní centrální banka, u které má účastník-příkazce zřízený účet RTGS,
- "účastníkem-příjemcem" účastník určený účastníkem-příkazcem jako účastník, na jehož účet RTGS má být připsána částka příslušného platebního příkazu,
- "národní centrální bankou/ECB příjemce" ECB nebo národní centrální banka, u které má účastník-příjemce zřízený účet RTGS,
- "EHP" Evropský hospodářský prostor ve smyslu Dohody o Evropském hospodářském prostoru, uzavřené dne 2. května 1992 mezi Evropským společenstvím a jeho členskými státy a členskými státy Evropského sdružení volného obchodu, ve znění Protokolu o úpravě Dohody o Evropském hospodářském prostoru ze dne 17. března 1993,
- "vzdáleným účastníkem" instituce se sídlem v zemi EHP, která se přímo účastní na národním systému RTGS (jiného) členského státu EU ("hostitelský členský stát") a má za tímto účelem u národní centrální banky hostitelského členského státu zřízený účet RTGS v eurech na své vlastní jméno, aniž by nutně musela mít v hostitelském členském státě zřízenu pobočku,
- "nepřímým účastníkem" instituce, která nemá vlastní účet RTGS, avšak je uznána národním systémem RTGS, podléhá jeho pravidlům RTGS a je bezprostředně dosažitelná prostřednictvím TARGETu; veškeré transakce nepřímého účastníka se uskutečňují na účtu účastníka (ve smyslu čtvrté odrážky tohoto článku), který přijal zastupování nepřímého účastníka,
- "vnitrodenním úvěrem" úvěr poskytnutý a uhrazený v průběhu období kratšího než jeden obchodní den,
- "stálými facilitami" mezní výpůjční facilita a vkladová facilita poskytované v rámci Eurosystému,
- "mezní výpůjční sazbou" úroková sazba platná v daném časovém období pro mezní výpůjční facilitu Eurosystému,
- "vkladovou sazbou" úroková sazba platná v daném časovém období pro vkladovou facilitu Eurosystému,
- "hlavní refinanční sazbou" mezní úroková sazba platná v daném časovém období pro poslední hlavní refinanční operaci Eurosystému, přičemž mezní úrokovou sazbou je taková úroková sazba, při které se ve veřejném nabídkovém řízení naplní celý přidělovaný objem,
- "MKCB" model korespondentské centrální banky pro přeshraniční užití zajištění, vytvořený ESCB,
- "postupem blokace peněžních prostředků" postup, kterým se kreditní zůstatky nebo disponibilní úvěry označují a blokují pro všechny transakce a účely kromě provedení příslušného platebního příkazu, aby se zajistilo použití těchto kreditních zůstatků, popřípadě disponibilních úvěrů, na provedení tohoto platebního příkazu; označování kreditních zůstatků nebo disponibilních úvěrů se v těchto obecných zásadách dále označuje jen jako "blokace",
- "neodvolatelností" nebo "neodvolatelným" skutečnost, že zúčtování platebního příkazu nemůže být národní centrální bankou/ECB příkazce, účastníkem-příkazcem ani třetí stranou odvoláno, zvráceno nebo napadeno, a to ani v případě úpadkového řízení proti účastníkovi, s výjimkou vad základní transakce/transakcí nebo platebního příkazu/platebních příkazů způsobených trestnými činy nebo podvodným jednáním (přičemž podvodným jednáním se v případě úpadku rozumí také zvýhodňování a poškozování věřitele a obchody pod cenou ve lhůtě odporovatelnosti), pokud bylo o těchto vadách v každém jednotlivém případě rozhodnuto příslušným soudem nebo jiným příslušným orgánem řešení sporů, a vad způsobených omylem,
- "poruchou národního systému RTGS" nebo "poruchou TARGETu" nebo "poruchou" technické obtíže, závady nebo výpadky technické infrastruktury nebo počítačových systémů některého národního systému RTGS nebo platebního mechanismu ECB nebo přípojek počítačové sítě pro systém propojení, nebo jakákoliv jiná událost, týkající se některého národního systému RTGS nebo platebního mechanismu ECB nebo systému propojení, která znemožňuje provádět a v rámci jednoho dne uskutečňovat platební příkazy v TARGETu; tato definice zahrnuje také případy současného výskytu poruch ve více než jednom národním systému RTGS (například v důsledku výpadku v souvislosti s poskytovatelem síťových služeb),
- "kompenzačním systémem TARGETu" nebo "kompenzačním systémem" nebo "systémem" systém kompenzací pro případ poruchy TARGETu ve smyslu čl.
3 písm. h) těchto obecných zásad.
2. Rada guvernérů ECB může měnit přílohy k těmto obecným zásadám.
Rada guvernérů ECB může přijmout dodatečné dokumenty, týkající se zejména technických předpisů a specifikací pro TARGET, přičemž tyto změny a dodatečné dokumenty vstoupí v platnost jako nedílná součást těchto obecných zásad po jejich doručení národním centrálním bankám v den určený Radou guvernérů ECB.
Článek 2
Popis TARGETu
1. Transevropský expresní automatizovaný systém zúčtování plateb v reálném čase je systémem zúčtování jednotlivých plateb v reálném čase pro euro.
TARGET se skládá z národních systémů RTGS, platebního mechanismu ECB a systému propojení a byl zřízen obecnými zásadami ECB/1998/NP13 ze dne 16. listopadu 1998 o transevropském expresním automatizovaném systému zúčtování plateb v reálném čase (TARGET), které byly zrušeny a nahrazeny obecnými zásadami ECB/2000/NP9.
TARGET se bude nadále řídit těmito obecnými zásadami.
2. Systémy RTGS členských států Evropské unie, které byly jejími členy na počátku třetí etapy hospodářské a měnové unie, avšak nepřijaly jednotnou měnu, se smějí připojit k TARGETu, pokud tyto systémy RTGS splňují minimální společné charakteristiky stanovené v článku 3 těchto obecných zásad a jsou schopny vedle svých národních měn pracovat s eurem jako se zahraniční měnou.
Každé takové připojení k TARGETu podléhá dohodě, ve které se příslušné národní centrální banky zaváží dodržovat pravidla a postupy TARGETu uvedené v těchto obecných zásadách (s případnými specifikacemi a odchylkami uvedenými v dané dohodě).
Článek 3
Minimální společné charakteristiky národních systémů RTGS
Každá národní centrální banka zajistí, aby její národní systém RTGS splňoval níže uvedené charakteristiky.
a) Podmínky přístupu
1. Účastníky některého národního systému RTGS se mohou stát pouze úvěrové instituce podléhající dohledu, jak jsou definovány v čl. 1 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady č. 2000/12/ES ze dne 20. března 2000 o přístupu k činnosti úvěrových institucí a o jejím výkonu [1], usazené v EHP. Výjimečně, aniž je dotčen čl. 7 odst. 1 těchto obecných zásad, se po schválení příslušnou národní centrální bankou mohou stát účastníky některého národního systému RTGS také tyto subjekty:
i) finanční orgány ústředních nebo regionálních vlád členských států, vyvíjející činnost na peněžních trzích;
ii) subjekty veřejného sektoru členských států oprávněné vést účty pro klienty; pro účely těchto obecných zásad má "veřejný sektor" význam vymezený v článku 3 nařízení Rady (ES) č. 3603/93 ze dne 13. prosince 1993, kterým se upřesňují definice pro použití zákazů uvedených v článku 104 a čl.
iii) investiční podniky ve smyslu čl. 1 odst. 2 směrnice Rady 93/22/EHS ze dne 10. května 1993 o investičních službách v oblasti cenných papírů [3] usazené v EHP, kterým udělil povolení a nad kterými dohlíží příslušný orgán, určený k tomu v souladu s výše uvedenou směrnicí Rady (s výjimkou subjektů uvedených v čl. 2 odst. 2 výše uvedené směrnice), pokud je daný investiční podnik oprávněn vyvíjet činnosti uvedené v bodě 1 písm. b), v bodě 2 nebo v bodě 4 oddílu A přílohy směrnice 93/22/EHS;
iv) subjekty poskytující služby zúčtování, na které dohlíží příslušný orgán.
2. Podmínky přístupu k národnímu systému RTGS a postup jejich přezkoumání stanoví pravidla dotyčného RTGS a oznámí se zájemcům.
Kromě podmínek uvedených v čl. 3 písm. a) bodě 1 mohou tyto podmínky zahrnovat mimo jiné:
- přiměřenou finanční sílu,
- předpokládaný minimální počet transakcí,
- zaplacení vstupního poplatku,
- právní, technické a provozní otázky.
Pravidla RTGS musí rovněž vyžadovat předložení právních posudků žadatelů, založených na harmonizovaných referenčních podmínkách pro právní posudky Eurosystému, příslušné národní centrální bance k přezkoumání podle pokynů Rady guvernérů ECB.
Příslušná národní centrální banka sdělí zájemcům harmonizované referenční podmínky pro právní posudky.
3. Účastník národního systému RTGS ve smyslu čl. 3 písm. a) bodů 1 a 2 má přístup k facilitám TARGETu pro přeshraniční platby.
4. Pravidla RTGS musí obsahovat důvody a postupy pro vyloučení účastníka z daného národního systému RTGS.
Důvody dočasného nebo konečného vyloučení účastníka z národního systému RTGS by měly zahrnovat všechny události, které představují systémové nebezpečí nebo mohou jinak způsobit vážné provozní problémy, včetně:
i) zahájení nebo hrozby úpadkového řízení proti účastníkovi;
ii) porušení příslušných pravidel RTGS účastníkem, nebo
iii) pokud již účastník nesplňuje jednu nebo více podmínek přístupu k danému národnímu systému RTGS.
b) Měnová jednotka
Veškeré přeshraniční platby uskutečňované přes systém propojení se provádějí v eurech.
Národní centrální banky zajistí, aby platební příkazy denominované v jejich národních měnových jednotkách eura, které mají být uskutečněny přes systém propojení, byly přepočteny na euro a převedeny v eurech.
c) Cenové předpisy
1. Cenovou politiku TARGETu určuje Rada guvernérů ECB s ohledem na zásady pokrytí nákladů, průhlednosti a nediskriminace.
2. Na vnitrostátní platby v eurech uskutečňované prostřednictvím národního systému RTGS se vztahují cenové předpisy příslušného národního systému RTGS, které se řídí cenovou politikou uvedenou v příloze II.
3. Pro přeshraniční platby uskutečňované prostřednictvím TARGETu platí jednotná cena stanovená Radou guvernérů ECB a upřesněná v příloze III.
4. Ceny se zpřístupní zájemcům.
d) Provozní doba
1. Provozní dny
Celý TARGET je uzavřen v sobotu, v neděli, na Nový rok, na Velký pátek (podle kalendáře platného v sídle ECB), o Velikonočním pondělí (podle kalendáře platného v sídle ECB), 1. května (Svátek práce), v 1. a 2. svátek vánoční a v roce 2001 rovněž 31. prosince.
Na 2. svátek vánoční roku 2001 se vztahují tato ustanovení:
i) systém propojení je uzavřen;
ii) platební mechanismus ECB je uzavřen;
iii) nelze provádět zúčtování přes velkoobjemové systémy čistého zúčtování plateb v eurech;
iv) národní systémy RTGS jsou ve všech členských státech uzavřeny s výhradou čl. 3 písm. d) bodu 1 podbodu v);
v) národní centrální banky zúčastněných členských států, ve kterých není 2. svátek vánoční svátkem, se pokusí uzavřít svůj národní systém RTGS; domnívá-li se dotyčná národní centrální banka, že to není možné, zašle Výkonné radě a Radě guvernérů ECB návrh, jímž nastíní způsob, jakým může co nejvíce omezit vnitrostátní platební styk; při posuzování takového návrhu vezmou Výkonná rada a Rada guvernérů ECB v úvahu příslušné vnitrostátní právní předpisy;
vi) národním centrálním bankám, které zůstanou otevřeny pro takto omezený platební styk, budou nadále k dispozici stálé facility;
vii) MKCB je uzavřen.
2. Provozní hodiny
Provozní hodiny národních systémů RTGS musí být v souladu s podmínkami uvedenými v příloze IV.
e) Platební pravidla
1. Všechny platby, které bezprostředně vyplývají z i) operací měnové politiky, ii) zúčtování etapy připadající na euro devizových operací zahrnujících Eurosystém a iii) zúčtování v rámci přeshraničních velkoobjemových systémů zúčtování převodů v eurech, nebo se uskutečňují v takové souvislosti, se provádějí prostřednictvím TARGETu.
Prostřednictvím TARGETu se mohou provádět i jiné platby.
2. Národní systém RTGS a platební mechanismus ECB provedou platbu pouze tehdy, pokud je na účtu účastníka-příkazce u národní centrální banky/ECB příkazce dostatek disponibilních peněžních prostředků, ať již v podobě bezprostředně disponibilních, na účet již připsaných peněžních prostředků, nebo díky vnitrodenní mobilizaci rezerv uchovávaných ke splnění požadavků na minimální rezervy, nebo v podobě vnitrodenního úvěru poskytnutého účastníkovi takovou národní centrální bankou/ECB podle čl. 3 písm. f).
3. Pravidla RTGS a pravidla platebního mechanismu ECB stanoví časový okamžik, ke kterému se platební příkazy stávají neodvolatelnými a který nesmí nastat později než k okamžiku odepsání příslušné částky z účtu RTGS účastníka-příkazce, vedeného u národní centrální banky/ECB příkazce.
Uplatní-li národní systémy RTGS postup blokace peněžních prostředků před zatížením účtu RTGS, nastává neodvolatelnost okamžikem předcházejícím okamžiku uskutečnění blokace.
f) Vnitrodenní úvěr
1. S výhradou těchto obecných zásad poskytuje každá národní centrální banka vnitrodenní úvěry úvěrovým institucím podléhajícím dohledu uvedeným v čl.
3 písm. a), které se účastní na národním systému RTGS této národní centrální banky, pokud je tato úvěrová instituce protistranou způsobilou pro operace měnové politiky Eurosystému a má přístup k mezní výpůjční facilitě.
Za přísné podmínky, že zůstane omezen na daný den bez možnosti jeho prodloužení na úvěr přes noc, může být vnitrodenní úvěr poskytnut také:
i) finančním orgánům uvedeným v čl. 3 písm. a) bodě 1 podbodě i);
ii) subjektům veřejného sektoru uvedeným v čl. 3 písm. a) bodě 1 podbodě ii);
iii) investičním podnikům uvedeným v čl. 3 písm. a) bodě 1 podbodě iii), pokud tento investiční podnik předloží uspokojivý písemný důkaz, že:
a) buď uzavřel s protistranou Eurosystému pro operace měnové politiky formální dohodu o vyrovnání zbývajících debetních sald na konci daného dne, nebo
b) je přístup k vnitrodenním úvěrům omezen na investiční podniky, které mají zřízen účet u střediska evidence cenných papírů, a na daný investiční podnik se vztahuje lhůta likvidity nebo je objem vnitrodenního úvěru omezen stropem.
Není-li investiční podnik z jakéhokoliv důvodu schopen uhradit vnitrodenní úvěr včas, jsou na něj uvaleny sankce stanovené v souladu s následujícími ustanoveními.
Má-li tato investiční společnost na svém účtu RTGS na konci obchodování v TARGETu debetní zůstatek poprvé za období 12 měsíců, příslušná národní centrální banka tomuto účastníkovi neprodleně uloží z takového debetního zůstatku penále, jehož sazba odpovídá mezní výpůjční sazbě zvýšené o pět procentních bodů (např. je-li mezní výpůjční sazba 4 %, je penále 9 %).
Vykazuje-li investiční podnik debetní zůstatky opakovaně, zvýší se sazba penále o dalších 2,5 procentního bodu pokaždé, kdy je vykázán debetní zůstatek během uvedeného dvanáctiměsíčního období;
iv) úvěrovým institucím podléhajícím dohledu uvedeným v čl. 3 písm. a) bodě 1, které nejsou protistranami způsobilými pro operace měnové politiky Eurosystému nebo nemají přístup k mezní výpůjční facilitě.
Pokud tyto úvěrové instituce nejsou z jakéhokoliv důvodu schopny uhradit vnitrodenní úvěr včas, vztahují se na ně veškerá ustanovení o sankcích, uvedená v čl. 3 písm. f) bodě 1 podbodě iii), jako na investiční podniky;
v) subjektům poskytujícím služby zúčtování (které jsou pod dohledem příslušného orgánu) za podmínky, že pravidla poskytování vnitrodenních úvěrů těmto subjektům jsou předem předložena ke schválení Radě guvernérů ECB.
2. Každá národní centrální banka poskytuje vnitrodenní úvěry ve formě zajištěného vnitrodenního přečerpání u národní centrální banky nebo vnitrodenního zpětného odkupu od národní centrální banky v souladu s níže uvedenými podmínkami a s dalšími minimálními společnými charakteristikami, které může případně stanovit Rada guvernérů ECB.
3. Vnitrodenní úvěry musí mít odpovídající zajištění.
Přípustné zajištění se opírá o stejná aktiva a nástroje, jaké jsou předepsány pro přípustné zajištění operací měnové politiky, a podléhá stejným pravidlům pro oceňování a kontrolu rizika. S výjimkou finančních orgánů a subjektů veřejného sektoru uvedených v čl.
3 písm. a) bodě 1 podbodech i) a ii) nepřijme národní centrální banka ve vztahu k operacím měnové politiky jako zajišťující aktiva žádné dluhové nástroje, které vydal nebo za které se zaručil účastník nebo jiný subjekt, se kterým je protistrana úzce propojena ve smyslu čl. 1 bodu 26 směrnice 2000/12/ES.
2 odst. 2, může vytvořit a vést seznam přípustných aktiv, které mohou instituce zúčastněné na jejím národním systému RTGS připojeném k TARGETu použít k zajištění úvěrů v eurech poskytovaných těmito centrálními bankami, a to za podmínky, že aktiva na tomto seznamu splňují stejné kvalitativní požadavky, jaké jsou předepsány pro přípustné zajištění operací měnové politiky, a podléhají stejným pravidlům pro oceňování a kontrolu rizika.
Daná národní centrální banka předloží takový seznam přípustných aktiv předem ke schválení ECB.
4. Na návrh příslušné národní centrální banky může Rada guvernérů ECB zprostit finanční orgány uvedené v čl. 3 písm. a) bodě 1 podbodě i) povinnosti zajištění spojené s poskytnutím vnitrodenního úvěru ve smyslu čl. 3 písm. f) bodu 3.
5. Vnitrodenní úvěr poskytnutý v souladu s čl. 3 písm. f) a g) je bezúročný.
6. Vnitrodenní úvěr nelze poskytnout vzdálenému účastníkovi.
7. Pravidla RTGS obsahují důvody, na jejichž základě může příslušná národní centrální banka rozhodnout o dočasném nebo konečném vyloučení přístupu účastníka k vnitrodenním úvěrům.
Takové rozhodnutí o protistraně způsobilé pro operace měnové politiky Eurosystému podléhá před nabytím účinnosti schválení ECB.
Důvody takového dočasného nebo konečného vyloučení zahrnují jakoukoliv událost, která představuje systémové nebezpečí nebo může jinak ohrozit hladký provoz platebních systémů, včetně:
i) zahájení úpadkového řízení proti účastníkovi;
ii) porušení příslušných pravidel RTGS účastníkem;
iii) dočasné nebo konečné vyloučení účastníka z účasti na národním systému RTGS a
iv) situace, kdy účastník, který je protistranou způsobilou pro operace měnové politiky Eurosystému, přestane být způsobilým nebo je dočasně nebo konečně vyloučen z přístupu k některým nebo ke všem takovým operacím.
g) Vnitrodenní úvěr proti aktivům vně eurozóny
ECB může oprávnit národní centrální banky k poskytování vnitrodenních úvěrů proti aktivům vně eurozóny, které jsou uvedeny na ECB schváleném seznamu podle čl. 3 písm. f) bodu 3, pokud jsou tato aktiva i) umístěna v zemích EHP, ii) vydána subjekty usazenými v zemích EHP a iii) denominována v měnách EHP nebo jiných běžně obchodovaných měnách.
V příloze V jsou uvedeny národní centrální banky, které získaly oprávnění přijímat taková aktiva, a seznamy těchto aktiv.
ECB uděluje oprávnění za těchto podmínek:
i) zachování provozní účinnosti a dostatečná kontrola specifických právních rizik spojených s těmito aktivy a mechanismů, kterými lze zabránit jejich použití v operacích měnové politiky;
ii) tato aktiva se nepoužijí přeshraničně (tzn. protistrany smějí tato aktiva použít výhradně k získání financování od té národní centrální banky, kterou ECB oprávnila k poskytování vnitrodenních úvěrů proti těmto aktivům);
iii) kromě toho smějí účastníci tato aktiva používat výhradně k zajištění vnitrodenních úvěrů poskytovaných příslušnou národní centrální bankou a nesmějí je používat k zajištění úvěrů přes noc.
V případě, že je nutno vnitrodenní úvěr zajištěný těmito aktivy prodloužit přes noc, musí být daná aktiva nahrazena zajištěním přípustným pro operace měnové politiky ve smyslu příslušných obecných zásad ECB.
Je-li úvěr prodloužen přes noc, aniž by tato aktiva byla zároveň nahrazena zajištěním přípustným pro operace měnové politiky, jsou tomuto účastníkovi uloženy sankce v souladu s následujícími ustanoveními.
Dopustí-li se účastník uvedeného porušení poprvé za období 12 měsíců, uloží mu příslušná národní centrální banka neprodleně z výše úvěru přes noc zajištěného těmito aktivy penále, jehož sazba odpovídá 2,5 procentního bodu nad mezní výpůjční sazbou.
Dopustí-li se účastník porušení opakovaně, zvýší se sazba penále u tohoto účastníka o dalších 1,25 procentního bodu za každé porušení, které nastane během uvedeného dvanáctiměsíčního období.
Dopustí-li se uvedeného porušení investiční podnik nebo úvěrová instituce uvedená v čl. 3 písm. f) bodě 1 podbodě iv), uplatní se u ní pouze penále stanovené v čl.
h) Kompenzační systém TARGETu
1. Zřízení kompenzačního systému TARGETu
V případě poruchy TARGETu se odchylně od článku 8 těchto obecných zásad použijí následující pravidla, která tvoří kompenzační systém TARGETu.
Pro účely systému a jeho uplatňování se pojmy "kompenzovat", "kompenzace" a "kompenzační platby" rozumí platby účastníkům v rámci systému za účelem vyrovnání jistých negativních důsledků poruchy způsobem uvedeným níže.
Účelem kompenzačního systému není vyloučit jiné právní prostředky, které by účastníci v případě poruchy mohli využít ke vznesení nároků na náhradu škody.
Účastníci mohou buď i) přijmout mechanismy systému spolu se všemi kompenzacemi v jeho rámci, aniž by přijímali další právní kroky, nebo ii) odmítnout mechanismy systému, pokud mají místo toho v úmyslu využít v míře, v jaké je to možné, jiných právních prostředků k náhradě škody.
Kompenzace v rámci systému se uskutečňují za podmínky, že přijetí této platby představuje plné a konečné vyrovnání všech pohledávek účastníka, vzniklých z titulu oné platby, která byla postižena poruchou.
2. Oblast působnosti systému
a) V případě poruch s negativními důsledky pro vnitrostátní i přeshraniční platby se systém uplatní na oba druhy postižených plateb a je jediným kompenzačním mechanismem nabízeným členy ESCB.
Naproti tomu v případě poruch některého národního systému RTGS, které postihnou pouze vnitrostátní platby, mohou národní centrální banky uplatnit jiné mechanismy.
b) Systém mohou využít pouze účastníci-příkazci nebo účastníci-příjemci národního systému RTGS, kteří v důsledku poruchy TARGETu využili stálých facilit (s výhradou čl. 3 písm. h) bodu 5 a čl.
3 písm. h) bodu 6). Systém se nevztahuje na nepřímé účastníky, pokud nevyužili stálých facilit v důsledku poruchy TARGETu.
3. Podmínky způsobilosti v rámci systému
a) Účastník-příkazce je způsobilý přijmout kompenzaci v rámci systému, je-li schopen prokázat, že podal platební příkaz, který i) nebyl proveden v tentýž den, nebo ii) byl v důsledku poruchy TARGETu vrácen, aniž by byl úspěšně uskutečněn, nebo iii) sice po svém podání v národním systému RTGS vyvolal zatížení účtu účastníka-příkazce, avšak v důsledku poruchy TARGETu nebyl v tentýž den ani proveden, ani vrácen.
Nastane-li v národním systému RTGS blok odesílání ("stop-sending status"), může se navíc stát, že účastník-příkazce nebude moci podat určitý platební příkaz.
I takový účastník může uplatnit nárok na kompenzaci v rámci systému, je-li národní centrální bance svého národního systému RTGS schopen předložit důkazy, které podle mínění ESCB dostatečně prokazují, že měl v úmyslu podat daný platební příkaz, avšak nemohl tak učinit v důsledku poruchy a ohlášeného bloku odesílání.
b) Účastník-příjemce je způsobilý přijmout kompenzaci v rámci systému, je-li schopen prokázat, že očekával přijetí platby prostřednictvím TARGETu na základě platebního příkazu podaného u národního systému RTGS v daný den (nebo jinak podle čl. 3 písm. h) bodu 3 podbodu a)) a že tuto platbu neobdržel v příslušný den v důsledku poruchy TARGETu.
4. Pravidla výpočtu kompenzace v systému
a) V případě poruchy TARGETu může u účastníka-příkazce nastat dočasný přebytek likvidity u národní centrální banky příkazce, zatímco národní centrální banka účastníka-příjemce může být nucena tomuto účastníku-příjemci poskytnout částku neuskutečněné platby.
V prvním případě proto může dojít k využití vkladové facility a ve druhém případě k využití mezní výpůjční facility.
Použité sazby jsou pro ESCB v obou případech výhodnější než tržní sazba (kterou se pro potřeby systému rozumí hlavní refinanční sazba).
b) Částky kompenzací účastníkům v rámci systému se určí takto:
i) uplatní se rozdíl sazeb ze dne na den, a to mezi hlavní refinanční sazbou a sazbou použitou Eurosystémem u částek půjčovaných nebo ukládaných v rámci stálých facilit (mezní výpůjční sazbou, resp. vkladovou sazbou),
ii) a to na částku odpovídající skutečnému využití příslušné stálé facility účastníkem-příkazcem nebo účastníkem-příjemcem, do výše částky platebních příkazů neprovedených v důsledku poruchy TARGETu,
a to na dobu ode dne podání platebního příkazu do dne, kdy platební příkaz byl nebo mohl být úspěšně uskutečněn (dále jen "doba poruchy").
c) U účastníka-příkazce se kompenzace v rámci systému nevztahují na částky, které tento účastník použil ke splnění požadavků na minimální rezervy, a na částky odpovídající ztrátám, které tento účastník mohl utrpět umístěním přebytečných peněžních prostředků na trhu.
d) U účastníka-příjemce se kompenzace v rámci systému nevztahují na částky odpovídající ztrátám, které tento účastník mohl utrpět v důsledku půjček na trhu.
e) Systém se nevztahuje na ztráty vzniklé v důsledku podkladových smluvních nebo jiných ujednání účastníka s jiným účastníkem nebo s třetí osobou.
f) Kompenzace účastníkům-příkazcům nebo účastníkům-příjemcům v rámci systému vyplácí národní centrální banka/ECB národního systému RTGS, který měl poruchu.
5. Doplňková pravidla výpočtu kompenzace v systému pro zvláštní případy
a) Účastník-příkazce národního systému RTGS zúčastněného členského státu, který je protistranou pro operace měnové politiky Eurosystému, obdrží v rámci systému kompenzaci ztrát utrpěných následkem toho, že zůstatky na jeho běžných účtech u jeho národní centrální banky zůstaly neúročeny, vznikly-li tyto zůstatky v důsledku poruchy TARGETu a za předpokladu, že dotyčný účastník i) má splněny požadavky na minimální rezervy a ii) v důsledku poruchy nemá již v daný den přístup ke vkladové facilitě Eurosystému.
b) Na účastníky národního systému RTGS zúčastněného členského státu, kteří nejsou protistranami pro operace měnové politiky nebo nemají přístup ke stálým facilitám, se vztahují tato ustanovení:
i) účastník-příkazce, kterému zůstává na konci dne v důsledku poruchy TARGETu přebytek peněžních prostředků, obdrží kompenzaci sazbou, kterou představuje rozdíl sazeb ze dne na den mezi hlavní refinanční sazbou a úrokovou sazbou uplatněnou u peněžních prostředků, které nebyly odeslány následkem poruchy a které proto zůstaly po dobu poruchy na účtu pro zúčtování u jeho národní centrální banky;
ii) účastník-příjemce, který očekával přijetí platby prostřednictvím TARGETu, obdrží kompenzaci za částky peněžních prostředků, které neobdržel po dobu poruchy v jejím důsledku, sazbou, již představuje rozdíl sazeb ze dne na den mezi hlavní refinanční sazbou a úrokovou sazbou uplatněnou u peněžních prostředků vypůjčených od jeho národní centrální banky nebo u přebytků na účtech pro zúčtování u jeho národní centrální banky.
Tomu účastníku-příjemci, který na konci dne vykazuje debetní saldo u své národní centrální banky, se promine (a v pozdějších případech převedení se na ni nebude brát zřetel) ta část penále za převedení vnitrodenního úvěru na úvěr přes noc, jež lze uplatnit podle platných pravidel RTGS, která převyšuje mezní výpůjční sazbu, a to do té míry, do jaké lze převedení připsat na vrub poruchy TARGETu.
c) Systém se použije i v případě, že účastník-příkazce nemůže získat zpět peněžní prostředky, které byly odečteny z jeho účtu RTGS, ale byly následně v důsledku poruchy zablokovány přes noc v národním systému RTGS, přičemž kompenzace se poskytne za dobu do okamžiku vrácení těchto peněžních prostředků účastníku-příkazci.
Platby v souvislosti s těmito případy, kdy účastník-příkazce nemůže disponovat s peněžními prostředky, se zakládají na hlavní refinanční sazbě.
6. Použití systému na účastníky národních systémů RTGS nezúčastněných členských států
a) Z účastníků národních systémů RTGS nezúčastněného členského státu mají na kompenzaci v rámci sytému nárok pouze účastníci, kteří v důsledku poruchy disponují na konci dne dodatečnými kladnými zůstatky u svých národních centrálních bank, podle těchto ustanovení:
i) na strop úročení úhrnné částky vkladů přes noc na účtech RTGS takových účastníků u národní centrální banky nezúčastněného členského státu není brán zřetel do té míry, do jaké lze tyto částky připsat na vrub poruchy TARGETu;
ii) úrokovou sazbou z vkladů, na jejichž základě mají být vypočteny kompenzační platby účastníkům-příkazcům národního systému RTGS nezúčastněného členského státu, je hlavní refinanční sazba;
iii) částka kompenzace odpovídá rozdílu sazeb ze dne na den mezi hlavní refinanční sazbou a vkladovou sazbou během doby poruchy, uplatněného na částku mezního přírůstku vkladu tohoto účastníka-příkazce u jeho národní centrální banky, vzniklého v důsledku poruchy.
b) Účastníkům-příjemcům národních systémů RTGS nezúčastněných členských států se promine (a v pozdějších případech převedení se na ni nebude brát zřetel) ta část penále, které lze podle platných pravidel RTGS uplatnit v případě převedení vnitrodenního úvěru na úvěr přes noc, která převyšuje mezní výpůjční sazbu, a to do té míry, do jaké lze převedení připsat na vrub poruchy TARGETu.
Toto převedení nemá vliv na přístup k vnitrodennímu úvěru nebo na pokračování v účasti na příslušném národním systému RTGS.
Kompenzační platby v rámci systému se vypočtou tak, aby účastník-příjemce obdržel částku odpovídající sazbě, která je rovna rozdílu sazeb ze dne na den mezi hlavní refinanční sazbou a mezní výpůjční sazbou pro přečerpání po dobu poruchy, způsobené poruchou.
7. Procedurální pravidla
a) Ke každé žádosti o kompenzaci podané účastníkem se přiloží údaje potřebné pro její řádné posouzení, včetně:
i) jména, adresy a postavení účastníka (tj. zda je protistranou pro operace měnové politiky Eurosystému nebo ne);
ii) času, místa a ostatních okolností podání dotyčného platebního příkazu národní centrální bance/ECB nebo provozovateli systému anebo dotyčného přenosu prostřednictvím TARGETu;
iii) jména a adresy protistrany (účastníka-příjemce, je-li žadatelem účastník-příkazce, a účastníka-příkazce, je-li žadatelem účastník-příjemce);
iv) částky, ve které byla využita stálá facilita Eurosystému (nebo odpovídajících částek u účastníků národních systémů RTGS nezúčastněných členských států anebo odpovídajících částek u účastníků národních systémů RTGS zúčastněných členských států, kteří nejsou protistranami pro operace měnové politiky), a důkazu, že k tomuto využití stálé facility došlo v důsledku poruchy TARGETu;
v) případně výše neúročených zůstatků na běžném účtu u národní centrální banky, popřípadě ECB v důsledku uzavření vkladové facility a potvrzení, že byly splněny požadavky na minimální rezervy;
vi) případně výše peněžních prostředků zablokovaných v systému TARGET a vrácených účastníkovi v pozdější den připsání;
vii) částky a výpočtu účastníkem vzneseného nároku na kompenzaci.
b) Žádosti o kompenzace se podávají do čtyř týdnů ode dne dané poruchy.
Je-li žádost podána včas, avšak považována za neúplnou, vyzve národní centrální banka národního systému RTGS, jehož je žadatel účastníkem, žadatele k doplnění údajů ve lhůtě dvou týdnů.
c) Žádosti o kompenzace podávají účastníci u národní centrální banky/ECB, kde podali platební příkaz nebo měli obdržet platbu, bez ohledu na místo, kde se nachází součást TARGETu, u níž došlo k poruše.
d) Kompenzační řízení vede národní centrální banka/ECB národního systému RTGS, který měl poruchu, a veškeré žádosti obdržené jinými národními centrálními bankami nebo ECB se jí zašlou k posouzení.
e) V zájmu zajištění harmonizovaného přístupu a rovného zacházení odpovídá za konečné posouzení žádostí o kompenzace obdržených v rámci systému Rada guvernérů ECB v úzké součinnosti s národní centrální bankou národního systému RTGS, který měl poruchu.
f) národní centrální banka/ECB národního systému RTGS, který měl poruchu, neprodleně oznámí dotčeným účastníkům a ostatním zúčastněným národním centrálním bankám/ECB výsledek posouzení každé žádosti, a to nejpozději 18 týdnů po poruše, nerozhodne-li Rada guvernérů ECB jinak a není-li toto rozhodnutí oznámeno dotčeným účastníkům.
g) Kompenzace se účastníkům vyplatí v okamžiku oznámení výsledku posouzení účastníkům nebo co nejdříve po tomto termínu, v každém případě však nejpozději pět měsíců po poruše, nerozhodne-li Rada guvernérů ECB jinak a není-li toto rozhodnutí oznámeno dotčeným účastníkům.
h) Platby účastníkům TARGETu v rámci kompenzačního systému se provedou v souladu s vnitrostátními právními předpisy a postupy, které se vztahují na výše uvedenou vyplácející národní centrální banku/ECB.
Částka kompenzace v rámci systému se po dobu mezi výskytem poruchy a skutečnou výplatou kompenzace účastníkovi neúročí.
Článek 4
Systém propojení
Tento článek se vztahuje na úpravu přeshraničních plateb, které byly nebo mají být uskutečněny prostřednictvím systému propojení.
Ostatní ustanovení těchto obecných zásad se na tyto přeshraniční platby použijí do té míry, v jaké se jich týkají.
a) Popis systému propojení
ECB a každá národní centrální banka provozují součást systému propojení, aby bylo možné provádět přeshraniční platby prostřednictvím TARGETu.
Tyto součásti systému propojení musí splňovat technické předpisy a specifikace, které jsou zveřejněny na internetových stránkách ECB (www.ecb.int) a průběžně aktualizovány.
b) Otevření a vedení vnitřních účtů národních centrálních bank u národních centrálních bank a ECB
1. ECB a každá národní centrální banka zřídí pro každou z ostatních národních centrálních bank a pro ECB ve svých účetních knihách vnitřní účty národních centrálních bank.
Pro zápisy na vnitřních účtech národních centrálních bank si všechny národní centrální banky a ECB vzájemně poskytují neomezenou a nezajištěnou úvěrovou facilitu.
2. K provedení přeshraniční platby připíše národní centrální banka/ECB příkazce danou částku na vnitřní účet národní centrální banky, který národní centrální bance/ECB příjemce vede národní centrální banka/ECB příkazce; národní centrální banka/ECB příjemce zatíží danou částkou vnitřní účet národní centrální banky, který národní centrální bance/ECB příkazce vede národní centrální banka/ECB příjemce.
3. Všechny vnitřní účty národních centrálních bank se vedou v eurech.
c) Povinnosti národní centrální banky/ECB příkazce
1. Ověřování
V souladu s technickými předpisy a specifikacemi uvedenými v čl. 4 písm. a) ověří národní centrální banka/ECB příkazce neprodleně všechny údaje uvedené v platebním příkazu potřebné k provedení platby.
Zjistí-li národní centrální banka/ECB příkazce syntaktické chyby nebo jiné důvody pro odmítnutí platebního příkazu, zpracuje data a platební příkaz v souladu s pravidly RTGS svého národního systému RTGS.
V zájmu snadnějšího rozpoznávání zpráv a odstraňování chyb musí každá platba, která se uskutečňuje prostřednictvím systému propojení, nést jedinečný identifikační znak.
2. Zúčtování
Jakmile národní centrální banka/ECB příkazce v souladu s čl. 4 písm. c) bodem 1 ověří platnost platebního příkazu a pokud jsou k dispozici peněžní prostředky nebo facility přečerpání, národní centrální banka/ECB příkazce neprodleně:
a) zatíží účet RTGS účastníka-příkazce částkou platebního příkazu a
b) provede připsání na vnitřní účet národní centrální banky, který národní centrální bance/ECB příjemce vede u národní centrální banka/ECB příkazce.
Okamžik, ve kterém národní centrální banka/ECB příkazce provede zatížení účtu podle písmene a), se označuje jako okamžik zúčtování.
U národních systémů RTGS, které uplatňují postup blokace peněžních prostředků, je okamžikem zúčtování okamžik, ve kterém dojde k blokaci podle čl. 3 písm. e) bodu 3.
Aniž jsou dotčena ustanovení o neodvolatelnosti podle čl. 3 písm. e) bodu 3, stává se pro účely těchto obecných zásad platba pro příslušného účastníka-příkazce neodvolatelnou (ve smyslu článku 1 těchto obecných zásad) okamžikem zúčtování.
d) Povinnosti národní centrální banky/ECB příjemce
1. Ověřování
Národní centrální banka/ECB příjemce neodkladně ověří všechny údaje uvedené v platebním příkazu potřebné k řádnému provedení připsání na účet RTGS účastníka-příjemce (včetně jedinečného identifikačního znaku, aby se zabránilo duplicitnímu připsání).
Národní centrální banka/ECB příjemce neprovede žádný platební příkaz, o kterém ví, že byl podán chybně nebo více než jednou.
Uvědomí národní centrální banku/ECB příkazce o každém takovém platebním příkazu a o všech platbách obdržených na základě tohoto příkazu (a neodkladně vrátí všechny tyto obdržené platby zpět).
2. Zúčtování
Jakmile národní centrální banka/ECB příjemce v souladu s čl. 4 písm. d) bodem 1 ověří platnost platebního příkazu, neprodleně:
a) zatíží vnitřní účet národní centrální banky, který národní centrální bance/ECB příkazce vede, částkou platebního příkazu;
b) připíše částku platebního příkazu na účet RTGS účastníka-příjemce a
c) zašle národní centrální bance/ECB příkazce kladné potvrzení.
Aniž jsou dotčena ustanovení o neodvolatelnosti podle čl. 3 písm. e) bodu 3, stává se pro účely těchto obecných zásad platba pro příslušného účastníka-příjemce neodvolatelnou (ve smyslu článku 1 těchto obecných zásad) okamžikem připsání na jeho účet RTGS podle písmene b).
e) Přechod odpovědnosti za platební příkazy
Odpovědnost za provedení platebního příkazu přechází na národní centrální banku/ECB příjemce okamžikem přijetí kladného potvrzení od národní centrální banky/ECB příjemce národní centrální bankou/ECB příkazce.
f) Postup při chybách
1. Postupy odstraňování chyb
Každá národní centrální banka dodržuje postupy odstraňování chyb přijaté Radou guvernérů ECB a zajistí jejich dodržování svým národním systémem RTGS.
ECB zajistí totéž u platebního mechanismu ECB.
2. Doplňková nouzová opatření
Každá národní centrální banka zajistí, aby její národní systém RTGS a její postupy splňovaly uživatelské požadavky na doplňková nouzová opatření podle čl. 4 písm. a) a obecné podmínky a postupy přijaté Radou guvernérů ECB.
ECB zajistí totéž u platebního mechanismu ECB.
g) Vztahy s poskytovatelem síťových služeb
1. Všechny národní centrální banky a ECB jsou propojeny s poskytovatelem síťových služeb nebo k němu mají přístup.
2. Ani mezi národními centrálními bankami navzájem, ani mezi jednotlivými národními centrálními bankami a ECB nesmí být přijata žádná záruka za výpadky poskytovatele síťových služeb.
Povinnost vznést nárok na náhradu škody u poskytovatele síťových služeb má národní centrální banka/ECB, která utrpěla škodu, přičemž příslušná národní centrální banka vznese svůj nárok prostřednictvím ECB.
Článek 5
Bezpečnostní ustanovení
Každá národní centrální banka dodržuje ustanovení bezpečnostní strategie a bezpečnostní požadavky TARGETu a zajistí, aby je dodržoval její národní systém RTGS.
ECB zajistí totéž u platebního mechanismu ECB.
Článek 6
Audit
Soulad s funkčními, technickými a organizačními charakteristikami, včetně bezpečnostních ustanovení stanovených v těchto obecných zásadách pro příslušné součásti a mechanismy TARGETu, hodnotí interní auditoři ECB a národních centrálních bank.
Článek 7
Správa TARGETu
1. Řízení, správa a kontrola TARGETu spadá do působnosti Rady guvernérů ECB.
Rada guvernérů je oprávněna určit obecné podmínky, za kterých mohou jiné přeshraniční platební systémy než národní systémy RTGS využívat přeshraniční facility TARGETu nebo být k TARGETu připojeny.
2. Radě guvernérů ECB je ve všech otázkách týkajících se systému TARGET nápomocen Výbor pro systémy plateb a zúčtování.
Za tímto účelem Výbor pro systémy plateb a zúčtování zřídí podskupinu složenou ze zástupců národních centrálních bank pro národní systémy RTGS.
3. Běžné řízení TARGETu se svěří koordinátorovi ECB pro TARGET a provozním vedoucím pro platební systémy jednotlivých národních centrálních bank:
- každá národní centrální banka a ECB jmenují provozního vedoucího pro platební systémy pro správu a dohled nad svým národním systémem RTGS, a v případě ECB nad platebním mechanismem ECB,
- provozní vedoucí pro platební systémy je odpovědný za běžné řízení národního systému RTGS, a v případě ECB platebního mechanismu ECB, a za zvládání výjimečných situací a odstraňování chyb,
- ECB jmenuje koordinátora ECB pro TARGET k běžnému řízení ústředních funkcí TARGETu.
Článek 8
Vyšší moc
Národní centrální banky a ECB nenesou odpovědnost za nedodržování těchto obecných zásad po tu dobu a do té míry, ve které nemohou plnit povinnosti vyplývající z těchto obecných zásad či musí-li být jejich plnění přerušeno nebo odloženo následkem události, která nastala z neovladatelných důvodů nebo příčin (zejména včetně výpadků a poruch technického vybavení, působení vyšších sil, přírodních katastrof, stávek a pracovních sporů).
Tímto pravidlem však není dotčena povinnost zřizovat záložní mechanismy předepisované těmito obecnými zásadami, navzdory účinkům vyšší moci provádět v nejvyšším možném rozsahu postupy odstraňování chyb podle čl. 4 písm. f) a v okamžiku vzniku takové události vyvinout veškerou možnou snahu o zmírnění jejích následků.
Článek 9
Řešení sporů
1. Aniž jsou dotčena práva a výsady Rady guvernérů ECB, oznámí se spory vzniklé mezi národními centrálními bankami nebo mezi národní centrální bankou a ECB v souvislosti s TARGETem, jež nemohou být vyřešeny smírem účastníků sporu, Radě guvernérů ECB a předloží k urovnání Výboru pro systémy plateb a zúčtování zmíněnému v čl. 7 odst. 2.
2. V případě sporu mezi národními centrálními bankami nebo mezi národní centrální bankou a ECB se vzájemná práva a povinnosti v souvislosti s platebními příkazy uskutečněnými prostřednictvím TARGETu a s jinými otázkami upravenými těmito obecnými zásadami řídí: i) pravidly a postupy uvedenými v těchto obecných zásadách a v přílohách k nim a ii) u sporů ohledně přeshraničních plateb přes systém propojení také podpůrně právem členského státu, ve kterém sídlí národní centrální banka/ECB příjemce.
Článek 10
Závěrečná ustanovení
Tyto obecné zásady jsou určeny národním centrálním bankám zúčastněných členských států.
Tyto obecné zásady vstupují v platnost dnem 7. června 2001.
K tomuto dni se zrušují a nahrazují obecné zásady ECB/2000/9.
Tyto obecné zásady budou zveřejněny
Obecné zásady Evropské centrální banky
ze dne 21. června 2001,
kterými se mění obecné zásady ECB/2000/1 ze dne 3. února 2000 o správě devizových rezerv Evropské centrální banky národními centrálními bankami a o právních podkladech pro operace s devizovými rezervami Evropské centrální banky
(ECB/2001/5)
(2001/526/ES)
RADA GUVERNÉRŮ EVROPSKÉ CENTRÁLNÍ BANKY,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství (dále jen "Smlouva"), a zejména na čl. 105 odst. 2 třetí odrážku této smlouvy, a na čl. 3.1 třetí odrážku a články 12.1, 14.3 a 30.6 statutu Evropského systému centrálních bank a Evropské centrální banky (dále jen "statut"),
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Podle obecných zásad ECB/2000/1 ze dne 3. února 2000 o správě devizových rezerv Evropské centrální banky národními centrálními bankami a o právních podkladech pro operace s devizovými rezervami Evropské centrální banky [1] provádí každá národní centrální banka zúčastněného členského státu operace s devizovými rezervami Evropské centrální banky (ECB) jako mandatář ECB.
(2) ECB považuje za nutné, aby každá národní centrální banka jednající při správě devizových rezerv ECB jako její mandatář uplatňovala minimální normy chování národních centrálních bank.
Článek 38.1 statutu stanoví, že členové řídících orgánů a zaměstnanci ECB a národních centrálních bank jsou povinni i po skončení svého pracovního poměru zachovávat mlčenlivost o informacích, které jsou předmětem služebního tajemství.
(3) ECB považuje za vhodné, aby se právní podklady pro operace s devizovými rezervami ECB vztahovaly také na pobočky protistran.
(4) V souladu s články 12.1 a 14.3 statutu tvoří obecné zásady ECB nedílnou součást práva Společenství,
PŘIJALA TYTO OBECNÉ ZÁSADY:
Článek 1
V obecných zásadách ECB/2000/1 se vkládá nový článek 3a, který zní:
"Článek 3a Minimální normy chování národních centrálních bank při správě devizových rezerv ECB
Pokud vystupuje jako mandatář ECB při správě devizových rezerv ECB, zajistí každá národní centrální banka, aby její vnitřní předpisy týkající se této správy, ať se jedná o kodexy chování, služební řády nebo jiný druh předpisů (vnitřní předpisy), splňovaly minimální normy chování národních centrálních bank při správě devizových rezerv ECB, které jsou připojeny jako příloha 4 těchto obecných zásad."
Článek 2
V obecných zásadách ECB/2000/1 se doplňuje nová příloha 4, která zní:
"
Obecné zásady Evropské centrální banky
ze dne 16. listopadu 2001,
kterými se mění obecné zásady ECB/2000/1 o správě devizových rezerv Evropské centrální banky národními centrálními bankami a o právních podkladech pro operace s devizovými rezervami Evropské centrální banky
(ECB/2001/12)
(2001/833/ES)
RADA GUVERNÉRŮ EVROPSKÉ CENTRÁLNÍ BANKY,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 105 odst. 2 třetí odrážku této smlouvy, a na čl. 3.1 třetí odrážku a články 12.1, 14.3 a 30.6 statutu Evropského systému centrálních bank a Evropské centrální banky (dále jen "statut"),
vzhledem k těmto důvodům:
(1) podle obecných zásad ECB/2000/1 ze dne 3. února 2000 o správě devizových rezerv Evropské centrální banky národními centrálními bankami a o právních podkladech pro operace s devizovými rezervami Evropské centrální banky [1], ve znění obecných zásad ECB/2001/5 [2], provádí národní centrální banka každého zúčastněného členského státu operace s devizovými rezervami Evropské centrální banky (ECB) jako mandatář ECB;
(2) podle názoru ECB představuje rámcová dohoda pro finanční operace doporučená Bankovní federací Evropské unie ve spolupráci s Evropským sdružením spořitelen a Evropským sdružením družstevních záložen přiměřenou rámcovou dohodu pro všechny zajištěné operace s devizovými rezervami ECB, včetně dohod o zpětném odkupu, dohod o zpětném odprodeji, dohod o operacích typu "buy/sell back", dohod o operacích typu "sell/buy back", s protistranami založenými nebo registrovanými
Nařízení Komise (ES) č. 3/2001
ze dne 3. ledna 2001,
kterým se mění nařízení (ES) č. 2734/2000, kterým se mění nařízení (EHS) č. 1627/89 o nákupu hovězího masa na základě nabídkového řízení a kterým se stanoví odchylka, nebo kterým se mění nařízení (ES) č. 562/2000, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1254/1999, pokud jde o režimy nákupu v rámci veřejné intervence v odvětví hovězího masa
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1254/1999 ze dne 17. května 1999 o společné organizaci trhu s hovězím a telecím masem [1], a zejména na čl. 47 odst. 8 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (ES) č. 2734/2000 ze dne 14. prosince 2000, kterým se mění nařízení (EHS) č. 1627/89 o nákupu hovězího masa na základě nabídkového řízení a kterým se stanoví odchylka, nebo kterým se mění nařízení (ES) č. 562/2000, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1254/1999, pokud jde o režimy nákupu v rámci veřejné intervence v odvětví hovězího masa [2], zavádí několik změn a odchylek od nařízení Komise (ES) č. 562/2000 [3] za účelem čelit výjimečné situaci na trhu, která vyplývá z nedávných událostí v souvislosti s bovinní spongiformní encefalopatií (BSE).
(2) S ohledem na tuto výjimečnou situaci na trhu a v zájmu zlepšení účinnost intervenčních opatření stanovených nařízením (ES) č. 2734/2000 je nutné stanovit odchylku od čl. 4 odst. 2 písm. g) nařízení (ES) č. 562/2000, pokud jde o maximální hmotnost jatečně upravených těl, a to nestanovením žádného hmotnostního limitu pro druhé nabídkové řízení uvedené v čl. 6 odst. 1 nařízení (ES) č. 2734/2000, tj. první nabídkové řízení zahájené v lednu 2001.
(3) Zvířata plemen skotu uvedených v příloze I nařízení Komise (ES) č. 2342/1999 ze dne 28. října 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady(ES) č. 1254/1999 o společné organizaci trhu s hovězím a telecím masem, pokud jde o režim prémií [4], naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 2733/2000 [5], nejsou považována za zvířata masných plemen. Na tato zvířata se nevztahuje článek 7 nařízení (ES) č. 2734/2000, protože nepřispívají ke snižování produkce.
(4) Je proto vhodné změnit nařízení (ES) č. 2734/2000.
(5) S ohledem na vývoj situace by toto nařízení mělo neprodleně vstoupit v platnost.
(6) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro hovězí a telecí maso,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (ES) č. 2734/2000 se mění takto:
1. V čl. 6 odst. 1 se poslední věta nahrazuje tímto: "Pro první nabídkové řízení je maximální hmotnost 430 kg a pro druhé nabídkové řízení se žádný hmotnostní limit jatečně upravených těl nepoužije."
2. V čl. 7 druhém pododstavci se za slova "V tomto případě" doplňuje nová odrážka, která zní:
"— zvířata plemen skotu jiných než plemen uvedených v příloze I nařízení (ES) č. 2342/1999."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Rady (ES) č. 5/2001
ze dne 19. prosince 2000,
kterým se mění nařízení (EHS) č. 1907/90 o některých obchodních normách pro vejce
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2771/75 ze dne 29. října 1975 o společné organizaci trhu s vejci [1], a zejména na čl. 2 odst. 2 uvedeného nařízení,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení (EHS) č. 1907/90 [2] stanoví některé obchodní normy pro vejce.
(2) Způsob chovu slepic se stal pro spotřebitele jedním z hlavních kritérií při nákupu vajec.
Komise se zavázala, že navrhne změnu obchodních norem a stanoví povinnost uvádět údaj o způsobu chovu na vejcích a na obalech, aby spotřebitel nemohl být uveden v omyl.
V tomto ohledu je jasné a jednoznačné povinné označování jediným způsobem, jak zajistit, aby si spotřebitel mohl vybírat z různých tříd vajec na základě způsobu chovu.
Povinné uvedení příslušných údajů odpovídá přáním spotřebitelů a jejich organizací.
(3) Pro větší informovanost spotřebitele může být součástí označení i údaj o způsobu krmení slepic.
(4) Je nutné, aby se povinné označování vztahovalo na veškerá vejce, která se prodávají v Evropském společenství a která spotřebitelé nakupují mimo místo produkce, ať již byla vyprodukována v Evropském společenství nebo pocházejí ze třetích zemí.
V případě vajec produkovaných ve třetích zemích však může být údaj o způsobu chovu nahrazen údajem "způsob chovu neuveden" a údajem o původu, pokud postupy používané ve třetích zemích neposkytují dostatečnou záruku, že odpovídají technickým předpisům a normám použitelným pro postupy Společenství; tím se zaručí, že tato vejce mohou být odlišena od vajec označených údajem o způsobu chovu a že pozdější značení těchto vajec zavádějícími údaji nebude proveditelné.
(5) Vejce II. jakosti nebo vejce konzervovaná, zařazená do třídy B, představují pouze malou část trhu Evropského společenství.
Přáním většiny obchodníků je dodávat spotřebitelům vejce první jakosti třídy A. Je tedy nutné zjednodušit dělení vajec do tříd, sloučit současné třídy B a C (vejce určená k průmyslovému zpracování) do nové třídy B a stanovit, že tato vejce se mohou prodávat výhradně za účelem zpracování.
(6) Nejpozději šest měsíců před zavedením povinného vyznačování údaje o způsobu chovu na vejcích a baleních předloží Komise zprávu, spolu s patřičnými návrhy vyplývajícími ze závěrů uvedené zprávy, o vývoji předpisů upravujících hygienu potravin, zejména pokud jde o mytá vejce, jakož i o výsledku jednání v rámci Světové obchodní organizace,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (EHS) č. 1907/90 se mění takto:
1. v čl. 6 odst. 1:
a) se zrušuje třetí odrážka;
b) se druhá odrážka nahrazuje tímto:
"— třída B neboli "druhá jakost nebo vejce zařazená do nižší třídy určená pro závody potravinářského průmyslu schválené v souladu se směrnicí 89/437/EHS a pro nepotravinářský průmysl";.";
2. článek 7 se nahrazuje tímto:
"Článek 7
1. a) Vejce třídy A jsou opatřena kódem, který představuje rozlišovací číslo producenta a který umožňuje určit způsob chovu.
b) Komise posoudí metody označování platné ve vyvážejících třetích zemích.
Pokud usoudí, že používané postupy nabízejí dostatečnou záruku v tom smyslu, že odpovídají technickým předpisům a normám používaným ve Společenství, může se na vejcích dovážených z dotyčných zemí uvádět rozlišovací kód, jak je uvedeno v písmeni a).
Pokud však tomu tak není, dovážená vejce se opatří rozlišovacím kódem, který vyjádří, že způsob chovu není uveden a určí zemi původu.
c) Komise bude v případě potřeby s těmito zeměmi jednat, aby byly nalezeny vhodné prostředky umožňující těmto zemím poskytnout záruky, že budou dodržovány normy označování odpovídající postupům Společenství.
d) Tyto údaje se používají za podmínek, jež budou stanoveny postupem podle článku 20.
2. Vejce třídy A mohou být opatřena jedním nebo více těmito rozlišovacími znaky:
a) datum minimální trvanlivosti;
b) další datum nebo data, jejichž cílem je poskytnout spotřebiteli dodatečné informace;
c) třída jakosti;
d) hmotnostní skupina;
e) číslo třídírny;
f) jméno nebo obchodní firma třídírny;
g) firemní nebo obchodní značka;
h) údaj o původu vajec.
Údaje uvedené v písmenech f) a g) lze používat pouze v souladu s příslušnými podmínkami stanovenými v druhé části věty uvedené v čl. 10 odst. 1 písm. a).
Údaje uvedené v písmenech b) a h) lze používat pouze v souladu s příslušnými podmínkami stanovenými v čl. 10 odst. 3.
Vejce třídy A mohou být opatřena údajem o způsobu krmení nosnic.
Tento údaj lze používat pouze v souladu s příslušnými podmínkami stanovenými v čl. 10 odst.
3. článek 8 se nahrazuje tímto:
"Článek 8
1. Na vejcích třídy B, s výjimkou prasklých vajec, je rozlišovací znak, který udává jejich třídu jakosti.
Může na nich být vyznačen rovněž jeden nebo více údajů uvedených v článku 7.
2. Vejce třídy A, která již neodpovídají požadavkům stanoveným pro tuto třídu, jsou přeřazena do třídy B.
V takovém případě jsou opatřena rozlišovacím znakem podle odstavce 1.
Jakýkoli znak případně použitý buď podle článku 7, nebo podle odstavce 1 tohoto článku může být zachován s výjimkou znaků spojených s hmotnostní skupinou, které jsou v případě potřeby pozměněny.
3. Odchylně od odstavce 2 však mohou být vejce třídy A, která již neodpovídají požadavkům stanoveným pro tuto třídu, dodávána přímo podnikům potravinářského průmyslu schválených v souladu se směrnicí 89/437/EHS, jakož i podnikům jiného než potravinářského průmyslu bez znaků uvedených v odstavci 2, a to za předpokladu, že jejich balení je opatřeno štítkem s jasným označením zmíněného určení.";
4. článek 10 se mění takto:
a) v odstavci 1 se písmena e) a f) nahrazují tímto:
"e) datum minimální trvanlivosti, za nímž následuje u vajec třídy A doporučení ohledně vhodného skladování a u vajec třídy B datum balení;
f) u vajec třídy B nekódovaný údaj o podmínkách chlazení nebo způsobu konzervace;
g) způsob chovu u vajec třídy A. Tento údaj se používá podle pravidel přijatých postupem podle článku 20.";
b) v odstavci 2 se doplňuje nové písmeno f), které zní:
"f) údaj o způsobu krmení nosnic";
c) odstavec 3 se nahrazuje tímto:
"3. Další data a údaje, které se týkají způsobu chovu, původu vajec a způsobu krmení nosnic, mohou být použity pouze v souladu s pravidly stanovenými postupem podle článku 20.
Tato pravidla se vztahují zejména na kritéria týkající se způsobu chovu, původu vajec a způsobu krmení nosnic.
Pokud by se však ukázalo, že používání údajů o původu vajec a způsobu chovu narušují plynulost trhu Společenství, nebo pokud by se objevily závažné problémy v oblasti kontroly používání těchto údajů a její účinnosti, může Komise stejným postupem užívání zmíněných údajů pozastavit.
Pokud však velká balení obsahují malá balení nebo vejce opatřená údajem o původu vajec, uvádí se tento údaj rovněž na velká balení.";
5. v čl. 15 písm. b) se doplňuje bod, který zní:
"gg) způsob chovu u vajec třídy A uvedený v čl. 10 odst. 1 písm. g), nebo následující údaj: "způsob chovu neuveden";.";
6. v článku 20 se doplňuje nový odstavec 4, který zní:
"4. Komise přijme postupem podle článku 17 nařízení (EHS) č. 2771/75:
a) opatření nezbytná pro usnadnění přechodu k režimu stanovenému v čl. 6 odst. 1 druhé odrážce, v článcích 7 a 8, v čl. 10 odst. 1 písm. e), f), g), odst. 2 písm. f) a odstavci 3 a v čl. 15 písm. b) bodě gg);
b) nezbytná a řádně odůvodněná opatření, jejichž cílem je řešit v naléhavých případech praktické, zvláštní a nepředvídatelné problémy.";
7. vkládá se nový článek 22a, který zní:
"Článek 22a
Komise předloží Radě nejpozději do 30. června 2003 zprávu o vývoji spotřeby vajec, o přáních spotřebitelů a spotřebitelských organizací i o problematice označování a kontroly vajec; spolu se zprávou předloží rovněž příslušné návrhy."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Evropské centrální banky (ES) č. 63/2002
ze dne 20. prosince 2001
o statistice úrokových sazeb uplatňovaných měnovými finančními institucemi na vklady a úvěry vůči domácnostem a nefinančním podnikům
(ECB/2001/18)
RADA GUVERNÉRŮ EVROPSKÉ CENTRÁLNÍ BANKY,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 2533/98 ze dne 23. listopadu 1998 o shromažďování statistických informací Evropskou centrální bankou [1], a zejména na čl. 5 odst. 1 a čl. 6 odst. 4 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Evropský systém centrálních bank (ESCB) vyžaduje pro plnění svých úkolů vypracovávání statistiky úrokových sazeb uplatňovaných měnovými finančními institucemi (MFI) na vklady a úvěry vůči domácnostem a nefinančním podnikům, jejichž hlavním účelem je poskytnout Evropské centrální bance (ECB) komplexní, podrobný a harmonizovaný statistický obraz výše úrokových sazeb uplatňovaných MFI a jejich časového vývoje.
Prostřednictvím těchto úrokových sazeb je možné zkoumat dopady na transformační mechanismus v důsledku změn úředně stanovených úrokových sazeb v rámci měnových politických opatření, a jsou proto nezbytným předpokladem pro spolehlivou analýzu měnového vývoje ve zúčastněných členských státech.
Současně jsou pro ESCB nezbytné informace o vývoji úrokových sazeb, aby mohla přispívat k řádnému provádění politiky příslušných orgánů v oblasti obezřetnostního dohledu nad úvěrovými institucemi a v oblasti stability finančního systému.
(2) ECB vydává v souladu se Smlouvou o založení Evropského společenství (dále jen "Smlouva") a za podmínek stanovených ve statutu Evropského systému centrálních bank a Evropské centrální banky (dále jen "statut") nařízení v rozsahu nezbytném k plnění úkolů ESCB, jak jsou definovány ve statutu a v některých případech určeny v předpisech přijatých Radou na základě čl. 107 odst. 6 Smlouvy.
(3) Článek 5.1 statutu stanoví, že pro zajištění úkolů, kterými je pověřen ESCB, shromažďuje ECB ve spolupráci s národními centrálními bankami nezbytné statistické informace buď od příslušných vnitrostátních orgánů, nebo přímo od hospodářských subjektů.
Článek 5.2 statutu stanoví, že úkoly popsané v článku 5.1 provádějí v rámci svých možností národní centrální banky.
(4) Může být nezbytné a zároveň může snížit zpravodajskou zátěž, shromažďují-li národní centrální banky od skutečného souboru zpravodajských jednotek statistické informace nutné ke splnění statistických požadavků ECB jako součást širšího zpravodajského systému, který jednotlivé národní centrální banky vytvářejí v rámci vlastních pravomocí v souladu s právními přepisy Společenství, vnitrostátními právními předpisy nebo se zavedenou praxí a který slouží jiným statistickým účelům, pokud tím není ohroženo plnění statistických požadavků ECB.
Ke zprůhlednění je v těchto případech vhodné informovat zpravodajské jednotky o tom, že údaje jsou shromažďovány pro jiné statistické účely.
V určitých zvláštních případech se ECB může ke splnění svých požadavků spolehnout na statistické informace shromážděné pro jiné účely.
(5) Článek 3 nařízení (ES) č. 2533/98 vyžaduje, aby ECB blíže určila skutečný soubor zpravodajských jednotek v rámci jejich referenčního souboru a omezila na minimum související zátěž.
Pro účely statistiky úrokových sazeb MFI bude skutečný soubor statistických jednotek zahrnovat úplné zjišťování všech relevantních MFI, popřípadě výběrový soubor relevantních MFI na základě specifikovaných kritérií.
Z hlediska charakteristik sektoru MFI v každém ze zúčastněných členských států je konečná volba metody výběru ponechána na národních centrálních bankách.
Cílem je snížit zpravodajské zatížení a současně zajistit vysokou kvalitu statistických údajů. Podle čl.
1 může ECB přijímat nařízení k vymezení a ukládání statistické zpravodajské povinnosti skutečnému souboru zpravodajských jednotek zúčastněných členských států. Podle čl.
6 odst. 4 může ECB přijmout nařízení upravující podmínky, za kterých lze uplatnit právo ověřit statistické informace nebo provést jejich nucené shromažďování.
(6) Článek 4 nařízení (ES) č. 2533/98 stanoví, že členské státy si samy řídí organizaci v oblasti statistiky a plně spolupracují s ESCB, aby zajistily plnění povinností vyplývajících z článku 5 statutu.
(7) Uznává se, že nařízení přijatá ECB podle článku 34.1 statutu nezakládají práva ani neukládají povinnosti nezúčastněným členským státům, nicméně článek 5 statutu se vztahuje na zúčastněné i nezúčastněné členské státy. Nařízení (ES) č.
2533/98 odkazuje na to, že z této skutečnosti a z článku 5 Smlouvy vyplývá povinnost přijmout a provést na vnitrostátní úrovni veškerá opatření, která členské státy považují za vhodná pro shromažďování statistických informací nezbytných ke splnění statistické zpravodajské povinnosti vůči ECB a pro včasnou přípravu v oblasti statistiky na to, aby se mohly stát zúčastněnými členskými státy,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Definice
Pro účely tohoto nařízení:
1. výrazy "zpravodajské jednotky", "zúčastněný členský stát" a "rezident" mají stejný význam jako v článku 1 nařízení (ES) č. 2533/98;
2. "domácnostmi a nefinančními podniky" se rozumí v souladu s Evropským systémem národních a regionálních účtů (ESA) 1995, uvedeným v příloze A nařízení Rady (ES) č. 2223/96 ze dne 25. června 1996 o Evropském systému národních a regionálních účtů ve Společenství [2], všechny nefinanční sektory, jiné než vládní instituce.
To zahrnuje sektor domácností a sektor neziskových institucí sloužících domácnostem (kombinace S.14 a S.15) a sektor nefinančních podniků (S.11);
3. "úvěrovými institucemi a ostatními finančními institucemi" se rozumí všechny MFI kromě centrálních bank a fondů peněžního trhu v souladu s klasifikačními zásadami stanovenými v příloze I části 1 odst. 1 nařízení Evropské centrální banky (ES) č.
4. "statistikou úrokových sazeb MFI" se rozumí statistika týkající se úrokových sazeb uplatňovaných rezidentskými úvěrovými institucemi a ostatními finančními institucemi na vklady a úvěry, vyjádřené v eurech, vůči domácnostem a nefinančním podnikům, jež jsou rezidenty ve zúčastněných členských státech;
5) "potenciálním souborem zpravodajských jednotek" se rozumí rezidentské úvěrové instituce a ostatní finanční instituce, které přijímají vklady nebo poskytují úvěry, vyjádřené v eurech, domácnostem nebo nefinančním podnikům, jež jsou rezidenty ve zúčastněných členských státech.
Článek 2
Skutečný soubor zpravodajských jednotek
1. Skutečný soubor zpravodajských jednotek se skládá z úvěrových institucí a ostatních finančních institucí vybraných národními centrálními bankami z potencionálního souboru zpravodajských jednotek postupem podle přílohy I tohoto nařízení.
2. Každá národní centrální banka informuje zpravodajské jednotky, jež jsou rezidenty na jejím státním území, o jejich zpravodajských povinnostech v rámci vnitrostátních postupů.
3. Rada guvernérů posoudí dodržování přílohy I tohoto nařízení po jeho počátečním zavedení a potom nejméně každé dva roky.
Článek 3
Statistické zpravodajské povinnosti
1. Pro pravidelné sestavování statistiky úrokových sazeb MFI vykazuje skutečný soubor zpravodajských jednotek národní centrální bance členského státu, v němž je zpravodajská jednotka rezidentem, měsíční statistické informace vztahující se k nově uzavřeným obchodům a k sumě vkladů a úvěrů.
Požadované statistické informace jsou uvedeny v příloze II tohoto nařízení.
2. Národní centrální banky stanoví a zavedou zpravodajské postupy, kterými se má řídit skutečný soubor zpravodajských jednotek v souladu s vnitrostátními charakteristikami. Národní centrální banky zabezpečí, aby tyto zpravodajské postupy poskytovaly požadované statistické informace a umožňovaly přesnou kontrolu dodržování minimálních požadavků na přenos, přesnost, pojmovou shodu a opravy uvedených v čl. 3 odst. 3.
3. Požadované statistické informace se vykazují v souladu s minimálními standardy pro přenos, přesnost, pojmovou shodu a opravy stanovenými v příloze III tohoto nařízení.
4. Národní centrální banky předávají ECB agregované měsíční statistické informace na úrovni členských států uzavřené k 19. pracovnímu dnu po skončení referenčního měsíce.
Článek 4
Ověřování a nucené shromažďování
Právo ověřovat nebo vynuceně shromažďovat informace, které zpravodajské jednotky poskytují v souladu se statistickou zpravodajskou povinností stanovenou v tomto nařízení, vykonávají národní centrální banky, aniž je dotčeno právo ECB vykonávat toto právo sama.
Toto právo se vykonává zejména tehdy, jestliže některá instituce, která je součástí skutečného souboru zpravodajských jednotek, neplní minimální standardy pro přenos, přesnost, pojmovou shodu a opravy stanovené v příloze III tohoto nařízení.
Článek 5
První hlášení
Hlášení podle tohoto nařízení se poprvé provedou s měsíčními údaji za leden 2003.
Článek 6
Přechodná ustanovení
Přechodná ustanovení pro uplatňování některých částí tohoto nařízení jsou uvedena v příloze IV tohoto nařízení.
Článek 7
Závěrečné ustanovení
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 31. ledna 2002.
Nařízení Komise (ES) č. 23/2001
ze dne 5. ledna 2001,
kterým se stanoví zvláštní opatření v odvětví hovězího masa, která se odchylují od nařízení (ES) č. 800/1999, nařízení (ES) č. 3719/88, nařízení (ES) č. 1291/2000 a nařízení (EHS) č. 1964/82
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1254/1999 ze dne 17. května 1999 o společné organizaci trhu s hovězím a telecím masem [1], a zejména na čl. 29 odst. 2 písm. a), čl. 33 odst. 12 a článek 41 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Rady (EHS) č. 565/80 [2], ve znění nařízení (EHS) č. 2026/83 [3], stanoví obecná pravidla pro platby vývozních náhrad předem, pokud jde o zemědělské produkty.
(2) Nařízení Rady (ES) č. 800/1999 [4], ve znění nařízení (ES) č. 1557/2000 [5], stanoví společná prováděcí pravidla k režimu vývozních náhrad pro zemědělské produkty.
(3) Nařízení Rady (EHS) č. 3791/88 [6], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 1127/1999 [7], a pokud jde o licence, o které bylo zažádáno od 1. října 2000, nařízení Komise (ES) č. 1291/2000 [8] stanoví společná prováděcí pravidla k režimu dovozních a vývozních licencí a osvědčení o stanovení náhrady předem pro zemědělské produkty.
(4) Nařízení Rady (ES) č. 1445/95 [9], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 1659/2000 [10], stanoví prováděcí pravidla pro dovozní a vývozní licence v odvětví hovězího a telecího masa.
(5) Nařízení Rady (EHS) č. 1964/82 [11], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 1470/2000 [12], stanoví podmínky pro poskytování zvláštních vývozních náhrad pro některé druhy vykostěného hovězího masa.
(6) V důsledku výskytu případů bovinní spongiformní encefalopatie veterinární a hygienická opatření přijatá orgány některých třetích zemí pro vývozy skotu a hovězího masa vážně poškodila finanční zájmy vývozců. Možnosti vývozu za podmínek podle nařízení (EHS) č. 565/80, (ES) č. 800/1999, (EHS) č. 3719/88, (ES) č. 1291/2000 a (EHS) č. 1964/82 byly vážně omezeny.
(7) Je proto nezbytné omezit nepříznivý dopad na vývozce přijetím zvláštních opatření, zejména prodloužením některých lhůt stanovených v právních předpisech pro poskytování náhrad, aby bylo možné regulovat vývozy, které nebylo možné za těchto okolností dokončit.
(8) Tyto odchylky by se měly vztahovat pouze na hospodářské subjekty, které mohou zejména na základě dokladů uvedených v čl. 1 odst. 2 nařízení Rady (EHS) č. 4045/89 [13], naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 3235/94 [14], prokázat, že z důvodu uvedených okolností nemohly uskutečnit vývozy a že žádaly o licence pro vývoz do třetích zemí, které přijaly příslušná veterinární a hygienická opatření.
(9) S ohledem na vývoj událostí by toto nařízení mělo ihned vstoupit v platnost.
(10) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro hovězí a telecí maso,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Toto nařízení se vztahuje na produkty uvedené v čl. 1 odst. 1 nařízení (ES) č. 1254/1999.
2. Toto nařízení se použije pouze za předpokladu, že příslušný vývozce ke spokojenosti příslušných orgánů prokáže, že nemohl uskutečnit vývozy z důvodu zavedení veterinárních a hygienických opatření přijatých orgány třetích zemí určení v důsledku výskytu případů bovinní spongiformní encefalopatie.
Příslušné orgány zakládají své posuzování zejména na obchodní dokumentaci uvedené v čl. 1 odst. 2 nařízení (EHS) č. 4045/89.
Článek 2
1. Na žádost držitele jsou zrušeny vývozní licence vydané podle nařízení (ES) č. 1445/95, o které se požádalo nejpozději do 15. prosince 2000, kromě vývozních licencí, jejichž doba platnosti uplynula před 1. listopadem 2000, a odpovídající jistota je uvolněna.
2. Na žádost vývozce a v případě produktů, u nichž nejpozději do 15. prosince 2000:
- byly splněny vývozní celní formality nebo které byly umístěny pod celní dohled podle článků 4 a 5 nařízení (EHS) č. 565/80, šedesátidenní lhůta pro opuštění celního území Společenství podle čl. 30 odst. 1 písm. b) bodu i) nařízení (EHS) č. 3719/88, čl. 32 odst. 1 písm. b) bodu i) nařízení (ES) č. 1291/2000 a čl. 7 odst. 1 a čl. 34 odst. 1 nařízení (ES) č. 800/1999 se prodlužuje na sto padesát dnů,
- byly splněny vývozní celní formality, ale které ještě neopustily celní území Společenství nebo které byly umístěny pod celní dohled podle článků 4 a 5 nařízení (EHS) č. 565/80, vývozce vrátí náhradu vyplacenou případně předem a různé jistoty týkající se těchto operací jsou uvolněny,
- byly splněny vývozní celní formality a které opustily celní území Společenství, mohou být dovezeny zpět a propuštěny do volného oběhu ve Společenství.
V tomto případě vývozce vrátí každou náhradu vyplacenou předem a různé jistoty týkající se těchto operací jsou uvolněny,
- byly splněny vývozní celní formality a které opustily celní území Společenství, mohou být do něj dovezeny zpět, aby byly propuštěny do režimu s podmíněným osvobozením od cla ve svobodném celním pásmu, svobodném celním skladu nebo celním skladu nejvýše po dobu sto dvaceti dnů před dosažením jejich konečného místa určení, aniž by byla dotčena výplata náhrady pro skutečné konečné místo určení nebo jistota týkající se licence.
Článek 3
Na žádost vývozce a odchylně od čl. 6 odst. 1 prvního pododstavce nařízení (EHS) č. 1964/82, pokud vývozní celní formality nebo formality týkající se jedné z forem umístění pod celní dohled podle článků 4 a 5 nařízení (EHS) č. 565/80 nebyly splněny nejpozději do 15. prosince 2000 pro celkové množství masa uvedené v osvědčení podle čl. 4 odst. 1 nařízení (EHS) č. 1964/82 vydaném před 15. prosincem 2000, vývozce si ponechá zvláštní náhradu pro množství, která byla vyvezena a uvolněna ke spotřebě ve třetí zemi. Podmínky čl. 6 odst. 2 a 3 nařízení (EHS) č. 1964/82 se v tomto případě nepoužijí.
Použijí se stejná ustanovení, pokud v důsledku použití čl. 2 odst. 2 druhé a třetí odrážky tohoto nařízení nebyla část celkového množství uvedeného v osvědčení podle čl. 4 odst. 1 nařízení (EHS) č. 1964/82 uvolněna ke spotřebě ve třetí zemi.
Článek 4
1. Ustanovení čl. 18 odst. 3 písm. a), snížení o 20 % uvedené v čl. 18 odst. 3 písm. b) druhé odrážce a zvýšení o 10 % a 15 %, z nichž první je uvedeno v čl. 25 odst. 1 a druhé v čl. 35 odst. 1 druhém pododstavci nařízení (ES) č. 800/1999, se nevztahují na vývozy uskutečněné na základě licencí, o které se požádalo nejpozději do 15. prosince 2000.
2. Pokud je nárok na náhradu ztracen, sankce stanovená v čl. 51 odst. 1 písm. a) nařízení (ES) č. 800/1999 se nepoužije.
Článek 5
U každé ze situací uvedených v článku 2 sdělí členské státy každý čtvrtek množství příslušných produktů za předcházející týden a uvedou datum vydání licencí a příslušnou kategorii.
Článek 6
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 24/2001
ze dne 5. ledna 2001,
kterým se mění nařízení (ES) č. 1445/95 o prováděcích pravidlech pro dovozní a vývozní licence v odvětví hovězího a telecího masa
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1254/1999 ze dne 17. května 1999 o společné organizaci trhu s hovězím a telecím masem [1], a zejména na čl. 29 odst. 2 a článek 41 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Za účelem získání statistických informací o využívání různých celních kvót, o nepreferenčních dovozech a o původu různých dovezených produktů stanoví články 6b a 6c nařízení Komise (ES) č. 1445/95 ze dne 26. června 1995 o prováděcích pravidlech pro dovozní a vývozní licence v odvětví hovězího a telecího masa [2], naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 1659/2000 [3], že pro každou dovozní licenci je nutné složit jistotu, pokud je částka této licence vyšší než 5 EUR, a že jistota propadne, pokud země původu není uvedena v dovozní licenci nebo ve výpisech z této licence.
(2) Ustanovení čl. 15 odst. 3 nařízení Komise (ES) č. 1291/2000 ze dne 9. června 2000,kterým se stanoví společná prováděcí pravidla k režimu dovozních a vývozních licencí a osvědčení o stanovení náhrady předem pro zemědělské produkty [4], který se nahrazuje nařízení Komise (EHS) č. 3719/88 ze dne 16. listopadu 1988, kterým se stanoví společná prováděcí pravidla k režimu dovozních a vývozních licencí a osvědčení o stanovení náhrady předem pro zemědělské produkty [5], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 1127/1999 [6], zvyšuje maximální částku, pro kterou se pro licenci nevyžaduje jistota, z 5 na 60 EUR. Uplatňování této nové částky by v odvětví hovězího a telecího masa vedlo k nevracení značného počtu dovozních licencí vydávajícímu subjektu a tudíž by neexistovaly žádné statistické informace o licencích v tomto odvětví. Mělo by proto dojít k odchýlení od uvedeného ustanovení a k uplatňování předchozí prahové hodnoty 5 EUR.
(3) Ustanovení čl. 15 odst. 4 nařízení (ES) č. 1291/2000 zvyšuje maximální částku, pro kterou členské státy za určitých podmínek nevyžadují složení jistoty, ze 100 EUR na 500 EUR. Vzhledem k tomu, že nařízení (ES) č. 1445/95 se ze statistických důvodů odchyluje v této věci od dřívějších ustanovení nařízení (EHS) č. 3719/88, mělo by dojít k obdobnému odchýlení od nového ustanovení, jakož i od článku 5 nařízení Komise (EHS) č. 2220/85 ze dne 22. července 1985, kterým se stanoví společná prováděcí pravidla k režimu jistot pro zemědělské produkty [7], naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 1932/1999 [8].
2 čtvrtý pododstavec nařízení (ES) č. 1291/2000 zvyšuje maximální částku, pro kterou členský stát uvolní v plné výši jistotu, která by pro příslušnou licenci měla propadnout, z 5 EUR na 60 EUR.
Uvedené ustanovení nese riziko, že určitý počet dovozních licencí nebude vrácen nebo že v některých vrácených licencích nebude uvedena země původu.
To by znamenalo, že statistiky z odvětví hovězího a telecího masa by nebyly úplné.
Je proto nutné odchýlit se od uvedeného ustanovení a uplatňovat předchozí částku 5 EUR.
(5) Vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro hovězí a telecí maso,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Článek 6c nařízení (ES) č. 1445/95 se nahrazuje tímto:
"Článek 6c
1. Odchylně od čl. 15 odst. 3 nařízení Komise (ES) č. 1291/2000 [9] činí celková částka, pro kterou se pro dovozní licenci nevyžaduje jistota, nejvýše 5 EUR.
2. Čl. 15 odst. 4 nařízení (ES) č. 1291/2000 a článek 5 nařízení (EHS) č. 2220/85 se nepoužijí.
3. Odchylně od čl. 35 odst. 2 čtvrtého pododstavce nařízení (ES) č. 1291/2000 uvolní členský stát celkovou částku jistoty, která by měla pro příslušnou licenci propadnout, pokud tato částka činí nejvýše 5 EUR."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (ES) č. 44/2001
ze dne 22. prosince 2000
o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 61 písm. c) a čl. 67 odst. 1 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Společenství si stanovilo cíl udržovat a rozvíjet prostor svobody, bezpečnosti a práva, ve kterém je zajištěn volný pohyb osob.
Za účelem postupného vytvoření takového prostoru by Společenství mělo schválit mimo jiné i nástroje týkající se soudní spolupráce v civilních věcech, které jsou nezbytné k řádnému fungování vnitřního trhu.
(2) Určité rozdíly mezi vnitrostátními pravidly pro určení příslušnosti a pro uznávání rozhodnutí ztěžují řádné fungování vnitřního trhu.
Je třeba přijmout předpisy, které umožní sjednotit pravidla pro určení příslušnosti v občanských a obchodních věcech v mezinárodním ohledu a zjednodušit formality s ohledem na rychlé a jednoduché uznávání a výkon rozhodnutí členskými státy, pro které je toto nařízení závazné.
(3) Tato oblast náleží do oblasti soudní spolupráce v civilních věcech ve smyslu článku 65 Smlouvy.
(4) V souladu se zásadou subsidiarity a proporcionality ve smyslu článku 5 Smlouvy nemůže být cílů tohoto nařízení uspokojivě dosaženo na úrovni členských států, a proto jich může být lépe dosaženo na úrovni Společenství.
Toto nařízení se omezuje na minimum potřebné k dosažení těchto cílů a nepřekračuje to, co je k jejich dosažení nezbytné.
(5) Dne 27. září 1968 členské státy podle čl. 293 čtvrté odrážky Smlouvy, uzavřely Bruselskou úmluvu o příslušnosti a výkonu rozhodnutí v občanských a obchodních věcech ve znění úmluv o přistoupení nových členských států k této úmluvě (dále jen "Bruselská úmluva") [4].
Dne 16. září 1988 členské státy a státy ESVO uzavřely Luganskou úmluvu o příslušnosti a výkonu rozhodnutí v občanských a obchodních věcech, což je úmluva obdobná Bruselské úmluvě z roku 1968.
Byly učiněny kroky k přezkoumání těchto úmluv a Rada obsah těchto přezkoumaných znění schválila.
Měla by být zajištěna návaznost na výsledky tohoto přezkoumání.
(6) Za účelem dosažení volného pohybu rozhodnutí v občanských a obchodních věcech je nezbytné a vhodné, aby se pravidla upravující příslušnost a uznání a výkon rozhodnutí řídila právním nástrojem Společenství, který by byl závazný a přímo použitelný.
(7) Oblast působnosti tohoto nařízení by měla zahrnovat všechny hlavní věci spadající do oblasti občanského a obchodního práva kromě určitých přesně stanovených záležitostí.
(8) Mezi řízeními, na něž se toto nařízení vztahuje, a územími členských států, pro která je toto nařízení závazné, musí existovat vztah.
Proto by společná pravidla pro určení příslušnosti měla být v zásadě používána v případech, kdy má žalovaný bydliště v některém z těchto členských států.
(9) Žalovaný, který nemá bydliště v některém z členských států, je především subjektem vnitrostátních pravidel pro určení příslušnosti použitelných na území členského státu, kde se koná řízení, a žalovaný, který má bydliště v některém ze členských států, pro který toto nařízení není závazné, by měl nadále podléhat Bruselské úmluvě.
(10) Pro účely volného pohybu rozhodnutí mají být rozhodnutí vydaná v členském státě, pro který je toto nařízení závazné, uznána a vykonána v jiném členském státě, pro který je toto nařízení závazné, i pokud má povinná osoba bydliště ve třetí zemi.
(11) Pravidla pro určení příslušnosti musí být vysoce předvídatelná a založená na zásadě, podle které je příslušnost obecně založena na místě bydliště žalovaného, a musí být na tomto základě vždy určitelná, kromě několika přesně určených případů, kdy předmět sporu nebo smluvní volnost stran opravňuje k použití odlišného určujícího hlediska.
Sídlo právnické osoby musí být v nařízení samostatně vymezeno tak, aby společná pravidla byla přehlednější a zamezilo se sporům o příslušnost.
(12) Kromě místa bydliště žalovaného by měla existovat i jiná kritéria pro určení příslušnosti, založená na úzké vazbě mezi soudem a právním sporem nebo usnadňující řádný výkon spravedlnosti.
(13) Pokud se týče pojištění, spotřebitelských a pracovních smluv, měla by být slabší strana chráněna pravidly pro určení příslušnosti, která jsou jejím zájmům příznivější než obecná pravidla.
(14) Pokud jde o volbu příslušného soudu, musí být respektována smluvní volnost stran, s výjimkou smluv týkajících se pojištění, spotřebitelských a pracovních smluv, u kterých je možnost volby příslušných soudů omezena, aniž by tím byla dotčena výlučná kritéria pro určení příslušnosti stanovená tímto nařízením.
(15) V zájmu harmonického výkonu spravedlnosti je nezbytné minimalizovat možnost souběžných řízení a zajistit, aby ve dvou členských státech nebyla vydána vzájemně si odporující rozhodnutí.
Musí existovat jasný a účinný mechanismus pro řešení souběžně probíhajících řízení, a rovněž pro zamezení obtíží vyplývajících z vnitrostátních rozdílů, pokud jde o stanovení doby, kdy se věc považuje za projednávanou.
Pro účely tohoto nařízení by měla být tato doba stanovena samostatně.
(16) Vzájemná důvěra ve výkon spravedlnosti v rámci Společenství umožňuje, aby rozhodnutí vydaná v kterémkoli členském státě byla bez dalšího uznávána bez potřeby jakéhokoli dalšího řízení, kromě sporných případů.
(17) Na základě stejné zásady vzájemné důvěry musí být postup pro výkon rozhodnutí vydaného v jednom členském státě v jiném členském státě účinný a rychlý.
K tomuto účelu by mělo být prohlášení vykonatelnosti rozhodnutí vydáno v zásadě bez dalšího po zcela formální kontrole předložených písemností, aniž by měl soud možnost vznést bez návrhu jakékoli důvody pro nevykonání soudního rozhodnutí ve smyslu tohoto nařízení.
(18) Nicméně s ohledem na právo odpůrce se odpůrce může v řízení, v němž bude poskytnuta možnost vyjádření oběma stranám, domáhat zrušení prohlášení vykonatelnosti, pokud se domnívá, že existuje jeden z důvodů pro nevykonání rozhodnutí.
Podat opravný prostředky by měl mít možnost rovněž navrhovatel, pokud byl zamítnut jeho návrh na vydání prohlášení vykonatelnosti.
(19) Musí být zajištěna návaznost mezi Bruselskou úmluvou a tímto nařízením a musí být za tímto účelem stanovena přechodná ustanovení.
Stejná potřeba návaznosti platí, pokud jde o výklad Bruselské úmluvy Soudním dvorem Evropských společenství, a protokol z roku 1971 [5] by měl zůstat použitelný i pro věci, které jsou již projednávány ke dni vstupu tohoto nařízení v platnost.
(20) Spojené království a Irsko podle článku 3 Protokolu o postavení Spojeného království a Irska, připojeného ke Smlouvě o Evropské unii a ke Smlouvě o založení Evropského společenství, oznámily své přání účastnit se přijímání a používání tohoto nařízení.
(21) Dánsko se podle článků 1 a 2 Protokolu o postavení Dánska, připojeného ke Smlouvě o Evropské unii a ke Smlouvě o založení Evropského společenství, přijetí tohoto nařízení neúčastní, a proto pro ně není závazné ani použitelné.
(22) Jelikož je Bruselská úmluva nadále platná ve vztazích mezi Dánskem a členskými státy, pro které je toto nařízení závazné, použijí se uvedená úmluva i protokol z roku 1971 nadále mezi Dánskem a členskými státy, pro které je toto nařízení závazné.
(23) Bruselská úmluva nadále také zůstává použitelná pro území členských států, které spadají do oblasti působnosti uvedené úmluvy a které jsou z tohoto nařízení vyloučeny v souladu s článkem 299 Smlouvy.
(24) Rovněž v zájmu zachování dosud platných zásad se toto nařízení nedotýká pravidel pro určení příslušnosti a uznávání soudních rozhodnutí obsažená ve zvláštních aktech Společenství.
(25) S ohledem na mezinárodní závazky členských států nejsou tímto nařízením dotčeny smlouvy upravující určité zvláštní oblasti práva, jejichž jsou členské státy smluvní stranou.
(26) Je třeba stanovit nezbytnou pružnost v základních pravidlech tohoto nařízení, aby se přihlédlo ke zvláštním rysům procesních pravidel některých členských států.
Některá ustanovení protokolu připojeného k Bruselské úmluvě by proto měla být začleněna do tohoto nařízení.
(27) Pro umožnění plynulého přechodu v některých oblastech, které byly předmětem zvláštních ustanovení protokolu připojeného k Bruselské úmluvě, stanoví toto nařízení pro přechodné období ustanovení, která berou v úvahu zvláštní situaci v některých členských státech.
(28) Nejpozději pět let po vstupu tohoto nařízení v platnost předloží Komise zprávu o jeho uplatňování a v případě potřeby předloží návrhy na jeho změnu.
(29) Komise bude muset přizpůsobit přílohy I až IV týkající se pravidel pro určení vnitrostátní příslušnosti, soudů nebo příslušných orgánů a opravných prostředků na základě změn sdělených dotyčným členským státem.
Změny příloh V a VI by měly být přijímány v souladu s rozhodnutím Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [6],
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
KAPITOLA I
OBLAST PŮSOBNOSTI
Článek 1
1. Toto nařízení se vztahuje na věci občanské a obchodní bez ohledu na druh soudu.
Nevztahuje se zejména na věci daňové, celní a správní.
2. Toto nařízení se nevztahuje na
a) věci osobního stavu, způsobilosti fyzické osoby k právům a právním úkonům, majetkové vztahy mezi manželi a dědění, včetně dědění ze závěti;
b) konkursy, vyrovnání a podobná řízení;
c) sociální zabezpečení;
d) rozhodčí řízení.
3. Pro účely tohoto nařízení se "členským státem" rozumějí členské státy s výjimkou Dánska.
KAPITOLA II
PŘÍSLUŠNOST
Oddíl 1
Obecná ustanovení
Článek 2
1. Nestanoví-li toto nařízení jinak, mohou být osoby, které mají bydliště na území některého členského státu, bez ohledu na svou státní příslušnost žalovány u soudů tohoto členského státu.
2. Na osoby, které nejsou státními příslušníky členského státu, v němž mají bydliště, se použijí pravidla pro určení příslušnosti, která se použijí pro jeho vlastní státní příslušníky.
Článek 3
1. Osoby, které mají bydliště na území některého členského státu, mohou být u soudů jiného členského státu žalovány pouze na základě pravidel stanovených v oddílech 2 až 7 této kapitoly.
2. Na tyto osoby nelze použít zejména pravidla pro určení příslušnosti uvedená v příloze 1.
Článek 4
1. Nemá-li žalovaný bydliště na území některého členského státu, určuje se příslušnost soudů každého členského státu podle jeho vlastních právních předpisů, s výhradou článků 22 a 23.
2. Proti takovému žalovanému se každá osoba, která má bydliště na území některého členského státu, může v tomto státě odvolávat bez ohledu na svou státní příslušnost na pravidla pro určení příslušnosti platná v tomto státě, zejména na pravidla uvedená v příloze I, stejným způsobem jako jeho vlastní státní příslušníci.
Oddíl 2
Zvláštní příslušnost
Článek 5
Osoba, která má bydliště na území některého členského státu, může být v jiném členském státě žalována,
1. a) pokud předmět sporu tvoří smlouva nebo nároky ze smlouvy, u soudu místa, kde závazek, o nějž se jedná, byl nebo měl být splněn;
b) pro účely tohoto ustanovení a pokud nebylo dohodnuto jinak, je místem plnění zmíněného závazku:
- v případě prodeje zboží místo na území členského státu, kam podle smlouvy zboží bylo nebo mělo být dodáno,
- v případě poskytování služeb místo na území členského státu, kde služby podle smlouvy byly nebo měly být poskytovány,
c) nepoužije-li se písmeno b), použije se písmeno a);
2. ve věcech týkajících se výživného u soudu místa, kde má oprávněná osoba k výživě bydliště nebo místo obvyklého pobytu, nebo je-li věc týkající se výživného věcí vedlejší v řízení týkajícím se osobního stavu, u soudu, který je k tomuto řízení příslušný podle práva státu místa řízení, pokud tato příslušnost není založena pouze státní příslušností některé ze stran;
3. ve věcech týkajících se protiprávního jednání či jednání, které je postaveno na roveň protiprávnímu jednání, u soudu místa, kde došlo nebo může dojít ke škodné události;
4. jedná-li se o žalobu na náhradu škody nebo žalobu o uvedení do původního stavu vyvolanou jednáním, které je trestným činem, u soudu, u něhož byla podána obžaloba, je-li tento soud podle práva pro něj platného oprávněn rozhodovat o občanskoprávních nárocích;
5. jedná-li se o spor vyplývající z provozování pobočky, zastoupení nebo jiné provozovny, u soudu místa, kde se tyto složky nacházejí;
6. jako zakladatel, člen správní rady trustu nebo oprávněný z trustu, který byl zřízen zákonem nebo písemným nebo písemně potvrzeným ústním právním úkonem, u soudů členského státu, na jehož území má trust sídlo;
7. jedná-li se o spor o zaplacení odměny za pomoc nebo záchrany nákladu nebo zboží, u soudu, v jehož působnosti tento náklad nebo zboží
a) byly zadrženy k zajištění této platby nebo
b) mohly být zadrženy k tomuto účelu, avšak byla složena jistota nebo bylo poskytnuto jiné zajištění;
toto ustanovení se použije pouze tehdy, pokud je potvrzeno, že žalovaný má práva k nákladu nebo zboží nebo tato práva měl v době poskytnutí pomoci nebo záchrany.
Článek 6
Osoba, která má bydliště na území některého členského státu, může být též žalována,
1. je-li žalováno více osob společně, u soudu místa, kde má bydliště některý z žalovaných, za předpokladu, že právní nároky jsou spojeny tak úzce, že je účelné je vyšetřit a rozhodnout o nich společně, aby se zabránilo vydání vzájemně si odporujících rozhodnutí v oddělených řízeních;
2. jedná-li se o žalobu o záruku nebo o intervenční žalobu, u soudu, u něhož byla podána původní žaloba, ledaže by toto řízení bylo zahájeno pouze proto, aby tato osoba byla odňata soudu, který je pro ni příslušný;
3. jedná-li se o vzájemnou žalobu, která se týká stejné smlouvy či stejné skutečnosti jako původní žaloba, u soudu, u něhož byla podána původní žaloba;
4. ve věcech týkajících se smlouvy nebo nároku ze smlouvy, kde žaloba může být spojena s žalobou týkající se věcných práv k nemovitostem proti témuž žalovanému, u soudu členského státu, na jehož území se nemovitost nachází.
Článek 7
Je-li soud členského státu podle tohoto nařízení příslušný k rozhodování v řízení o odpovědnosti při používání či provozování lodi, rozhoduje tento nebo jiný soud, určený místo něj podle práva tohoto členského státu, také o žalobách na omezení této odpovědnosti.
Oddíl 3
Příslušnost ve věcech pojištění
Článek 8
Ve věcech pojištění se příslušnost určuje podle tohoto oddílu, aniž jsou dotčeny článek 4 a čl. 5 bod 5).
Článek 9
1. Pojistitel, který má bydliště na území některého členského státu, může být žalován:
a) u soudů členského státu, v němž má bydliště nebo
b) v jiném členském státě v případě žaloby podané pojistníkem, pojištěným nebo oprávněnou osobou u soudu místa bydliště žalobce,
c) jedná-li se o spolupojistitele, u soudu členského státu, u kterého je žalován hlavní pojistitel.
2. Nemá-li pojistitel bydliště na území některého členského státu, avšak má v některém členském státě pobočku, zastoupení nebo jinou provozovnu, je s ním při sporech vyplývajících z jejich provozu jednáno tak, jako by měl bydliště na území tohoto členského státu.
Článek 10
Ve věcech pojištění odpovědnosti nebo pojištění nemovitostí může být pojistitel kromě toho žalován u soudu místa, v němž nastala škodná událost.
Totéž platí, jsou-li v téže pojistné smlouvě pojištěny a stejnou škodní událostí postiženy movité věci i nemovitosti.
Článek 11
1. Ve věcech pojištění odpovědnosti může být pojistitel žalován i u soudu, u něhož je podána žaloba poškozeného proti pojištěnému, pokud je to přípustné podle práva tohoto soudu.
2. Na žalobu, kterou poškozený podává přímo proti pojistiteli, se použijí články 8, 9 a 10, je-li taková přímá žaloba přípustná.
3. Stanoví-li právo, které je pro takovou přímou žalobu rozhodné, že se pojistník nebo pojištěný mohou k žalobě připojit, je týž soud příslušný i pro tyto osoby.
Článek 12
1. S výhradou čl. 11 odst. 3 může pojistitel žalovat pouze u soudů toho členského státu, na jehož území má žalovaný bydliště, bez ohledu na to, zda je žalován pojistník, pojištěný nebo oprávněná osoba.
2. Tímto oddílem není dotčeno právo podat vzájemnou žalobu u soudu, u něhož byla podle tohoto oddílu podána původní žaloba.
Článek 13
Od ustanovení tohoto oddílu je možné se odchýlit pouze
1. dohodou uzavřenou po vzniku sporu,
2. dohodou umožňující pojistníkovi, pojištěnému nebo oprávněné osobě zahájit řízení u jiných soudů než těch, které jsou uvedeny v tomto oddíle,
3. dohodou uzavřenou mezi pojistníkem a pojistitelem, kteří mají v době uzavření smlouvy bydliště nebo obvyklý pobyt v témže členském státě, jestliže tato dohoda zakládá příslušnost soudů tohoto státu, a to i v případě, že by škodná událost nastala v cizině, ledaže by taková dohoda nebyla podle práva tohoto státu přípustná,
4. dohodou uzavřenou pojistníkem, který nemá bydliště v členském státě, pokud se nejedná o povinné pojištění nebo o pojištění nemovitostí nacházejících se v některém členském státě, nebo
5. dohodou týkající se pojistné smlouvy do té míry, v níž se vztahuje na jedno či více z rizik uvedených v článku 14.
Článek 14
Rizika uvedená v čl. 13 bodu 5 jsou tato:
1. veškeré škody
a) na námořních plavidlech, zařízeních při pobřeží a na volném moři nebo na letadlech, způsobené událostmi, které souvisí s jejich využíváním pro obchodní účely;
b) na přepravovaném zboží, s výjimkou zavazadel cestujících, při přepravě, která se uskutečňuje výlučně nebo z části těmito plavidly nebo letadly;
2. veškerá odpovědnost, s výjimkou odpovědnosti za škody na zdraví cestujících nebo za škody na jejich zavazadlech,
a) související s používáním nebo provozem námořních plavidel, zařízení nebo letadel uvedených v bodě 1 písm. a), pokud nejsou v případě letadel podle práva členského státu, v němž je letadlo registrováno, ujednání o příslušnosti pro pojištění takových rizik zakázána;
b) za škody, které jsou způsobeny na přepravovaném zboží během přepravy, ve smyslu bodu 1) písm. b);
3. veškeré finanční ztráty v souvislosti s používáním nebo provozem námořních plavidel, zařízení nebo letadel uvedeným v bodě 1) písm. a), zejména ztráty nákladu nebo charterové;
4. veškerá další rizika související s některým z rizik uvedených v bodech 1) až 3);
5. bez ohledu na body 1) až 4) všechna "velká rizika" ve smyslu směrnice Rady 73/239/EHS [7], pozměněné směrnicemi Rady 88/357/EHS [8] a 90/618/EHS [9], ve znění pozdějších předpisů.
Oddíl 4
Příslušnost ve věcech spotřebitelských smluv
Článek 15
1. Ve věcech týkajících se smlouvy uzavřené spotřebitelem pro účel, který se netýká jeho profesionální nebo podnikatelské činnosti, se příslušnost určuje podle tohoto oddílu, aniž jsou dotčeny článek 4 a čl. 5 bod 5),
a) jedná-li se o koupi movitých věcí na splátky;
b) jedná-li se o půjčku návratnou ve splátkách nebo o jiný úvěrový obchod určený k financování koupě takových movitých věcí nebo
c) ve všech ostatních případech, kdy byla smlouva uzavřena s osobou, která provozuje profesionální nebo podnikatelské činnosti v členském státě, na jehož území má spotřebitel bydliště, nebo pokud se jakýmkoli způsobem taková činnost na tento členský stát nebo na několik členských států včetně tohoto členského státu zaměřuje, a smlouva spadá do rozsahu těchto činností.
2. Nemá-li smluvní partner spotřebitele bydliště na území některého členského státu, avšak v některém členském státě má pobočku, zastoupení nebo jinou provozovnu, je s ním při sporech vyplývajících z jejich provozu jednáno tak, jako by měl bydliště na území tohoto státu.
3. Tento oddíl se nevztahuje na přepravní smlouvy, kromě případu, kdy smlouva poskytuje kombinaci dopravy a ubytování zahrnutou v ceně.
Článek 16
1. Spotřebitel může podat žalobu proti smluvnímu partnerovi buď u soudů členského státu, na jehož území má tento smluvní partner bydliště, nebo u soudu místa, kde má bydliště spotřebitel.
2. Smluvní partner může podat žalobu proti spotřebiteli pouze u soudů členského státu, na jehož území má spotřebitel bydliště.
3. Tímto článkem není dotčeno právo podat vzájemnou žalobu u soudu, u něhož byla podle tohoto oddílu podána původní žaloba.
Článek 17
Od ustanovení tohoto oddílu je možné se odchýlit pouze
1. dohodou uzavřenou po vzniku sporu,
2. dohodou umožňující spotřebiteli zahájit řízení u jiných soudů než těch, které jsou uvedeny v tomto oddíle, nebo
3. dohodou uzavřenou mezi spotřebitelem a jeho smluvním partnerem, kteří mají v době uzavření smlouvy bydliště nebo obvyklý pobyt v témže členském státě, jestliže tato dohoda zakládá příslušnost soudů tohoto členského státu, ledaže by taková dohoda nebyla podle práva tohoto členského státu přípustná.
Oddíl 5
Příslušnost pro individuální pracovní smlouvy
Článek 18
1. Ve věcech týkajících se individuálních pracovních smluv se příslušnost určuje podle tohoto oddílu, aniž jsou dotčeny článek 4 a čl. 5 bod 5).
2. Nemá-li zaměstnavatel, se kterým zaměstnanec uzavřel pracovní smlouvu, bydliště na území členského státu, avšak má v některém členském státě pobočku, zastoupení nebo jinou provozovnu, je s ním při sporech vyplývajících z jejich provozu jednáno tak, jako by měl bydliště na území tohoto členského státu.
Článek 19
Zaměstnavatel, který má bydliště na území některého členského státu, může být žalován
1. u soudů členského státu, v němž má bydliště nebo
2. v jiném členském státě:
a) u soudu místa, kde zaměstnanec obvykle vykonává svou práci, nebo u soudu místa, kde svou práci obvykle vykonával naposledy, nebo
b) jestliže zaměstnanec obvykle nevykonává nebo nevykonával svou práci v jediné zemi, u soudu místa, kde se nachází nebo nacházela provozovna, která zaměstnance přijala do zaměstnání.
Článek 20
1. Zaměstnavatel může žalovat pouze u soudů toho členského státu, na jehož území má zaměstnanec bydliště.
2. Tímto oddílem není dotčeno právo podat vzájemnou žalobu u soudu, u něhož byla podle tohoto oddílu podána původní žaloba.
Článek 21
Od ustanovení tohoto oddílu je možné se odchýlit pouze
1. dohodou o určení příslušnosti uzavřenou po vzniku sporu; nebo
2. dohodou o určení příslušnosti umožňující zaměstnanci podat návrh na zahájení řízení u jiných soudů než těch, které jsou uvedeny v tomto oddíle.
Oddíl 6
Výlučná příslušnost
Článek 22
Bez ohledu na bydliště mají výlučnou příslušnost:
1. pro řízení, jejichž předmětem jsou věcná práva k nemovitostem a nájem nemovitostí, soudy členského státu, na jehož území se nemovitost nachází.
Pro řízení týkající se nájmu nemovitostí za účelem jejich dočasného soukromého užívání na dobu nejvýše šesti po sobě následujících měsíců jsou však příslušné i soudy toho členského státu, v němž má žalovaný bydliště, pokud je nájemcem fyzická osoba a pronajímatel i nájemce mají bydliště na území téhož členského státu;
2. pro řízení, jejichž předmětem je platnost založení, nulita nebo zrušení společností nebo jiných právnických osob nebo sdružení právnických nebo fyzických osob nebo platnost usnesení jejich orgánů, soudy členského státu, na jehož území má společnost, právnická osoba nebo sdružení sídlo.
Při určení sídla postupuje soud podle pravidel mezinárodního práva soukromého;
3. pro řízení, jejichž předmětem je platnost zápisů do veřejných rejstříků, soudy členského státu, na jehož území jsou tyto rejstříky vedeny;
4. pro řízení, jejichž předmětem je zápis nebo platnost patentů, ochranných známek a průmyslových vzorů nebo jiných podobných práv, která vyžadují udělení nebo zápis, soudy členského státu, na jehož území bylo požádáno o udělení nebo zápis nebo kde byly uděleny nebo zapsány nebo platí za udělené nebo zapsané na základě právního aktu Společenství nebo mezinárodní smlouvy.
Pro řízení, jejichž předmětem je zápis nebo platnost evropského patentu uděleného pro členský stát, mají bez ohledu na bydliště stran výlučnou příslušnost soudy tohoto členského státu, aniž je dotčena příslušnost Evropského patentového úřadu podle Úmluvy o udělování evropských patentů, podepsané v Mnichově dne 5. října 1973;
5. pro řízení, jejichž předmětem je výkon rozhodnutí, soudy členského státu, na jehož území výkon rozhodnutí byl nebo má být proveden.
Oddíl 7
Ujednání o příslušnosti
Článek 23
1. Dohodnou-li se strany, z nichž alespoň jedna má bydliště na území členského státu, že v již vzniklém nebo budoucím sporu z určitého právního vztahu má příslušnost soud nebo soudy tohoto členského státu, je příslušný soud nebo soudy tohoto státu.
Pokud se strany nedohodnou jinak, je tato příslušnost výlučná.
Taková dohoda o příslušnosti musí být uzavřena
a) písemně nebo ústně s písemným potvrzením nebo
b) ve formě, která odpovídá zvyklostem zavedeným mezi těmito stranami, nebo
c) v mezinárodním obchodě ve formě, která odpovídá obchodním zvyklostem, které strany znaly nebo musely znát a které strany smluv tohoto druhu v daném odvětví obchodu obecně znají a pravidelně se jimi řídí.
2. Písemné formě jsou rovnocenná veškerá sdělení elektronickými prostředky, která umožňují trvalý záznam dohody.
3. Uzavřou-li takovou dohodu strany, z nichž žádná nemá bydliště na území členského státu, nemohou soudy ostatních členských států rozhodovat, ledaže by zvolený soud nebo soudy příslušnost odmítly.
4. Je-li v zakládající listině trustu určeno, že o žalobách proti zakladateli, členovi správní rady nebo příjemci trustu má rozhodovat soud nebo soudy určitého členského státu, pak jsou tento soud nebo soudy výlučně příslušné, jestliže se jedná o vztahy mezi těmito osobami nebo o jejich práva nebo povinnosti v rámci trustu.
5. Dohody o příslušnosti ani obdobná ustanovení v zakládající listině trustu nemají právní účinek, jsou-li v rozporu s články 13, 17 nebo 21 nebo pokud mají soudy, jejichž příslušnost má být vyloučena, na základě článku 22 výlučnou příslušnost.
Článek 24
Není-li soud jednoho členského státu příslušný již podle jiných ustanovení tohoto nařízení, stane se příslušným, jestliže se žalovaný dostaví k jednání k tomuto soudu.
To neplatí, pokud se žalovaný dostaví proto, aby namítal nepříslušnost soudu, nebo je-li jiný soud podle článku 22 výlučně příslušný.
Oddíl 8
Přezkoumání příslušnosti a přípustnosti
Článek 25
Soud členského státu bez návrhu prohlásí, že není příslušný, je-li u něj zahájeno řízení ve věci, v níž má na základě článku 22 výlučnou příslušnost soud jiného členského státu.
Článek 26
1. Pokud se žalovaný, který má bydliště na území jednoho členského státu a je žalován před soudem jiného členského státu, k tomuto soudu nedostaví, prohlásí soud bez návrhu, že není příslušný, nevyplývá-li jeho příslušnost z tohoto nařízení.
2. Soud řízení přeruší do té doby, než bude prokázáno, že žalovaný mohl obdržet návrh na zahájení řízení nebo jinou rovnocennou písemnost v dostatečném předstihu, který mu umožňuje přípravu na jednání před soudem, nebo že k tomu byly učiněny veškeré nezbytné kroky.
3. Má-li být návrh na zahájení řízení nebo jiná rovnocenná písemnost zaslán podle tohoto nařízení z jednoho členského státu do druhého, použije se místo odstavce 2 tohoto článku článek 19 nařízení Rady (ES) č. 1348/2000 ze dne 29. května 2000 o doručování soudních a mimosoudních písemností ve věcech občanských a obchodních v členských státech Evropské unie [10].
4. Pokud nelze použít nařízení (ES) č. 1348/2000, použije se článek 15 Haagské úmluvy ze dne 15. listopadu 1965 o doručování soudních a mimosoudních písemností v cizině ve věcech občanských a obchodních, pokud návrh na zahájení řízení nebo jiná rovnocenná písemnost měly být doručeny podle uvedené úmluvy.
Oddíl 9
Překážka litispendence a závislá řízení
Článek 27
1. Je-li u soudů různých členských států zahájeno řízení v téže věci mezi týmiž stranami, přeruší soud, u něhož bylo řízení zahájeno později, bez návrhu řízení až do doby, než se určí příslušnost soudu, který řízení zahájil jako první.
2. Jakmile je určena příslušnost soudu, u něhož bylo řízení zahájeno jako první, prohlásí se soud, u něhož bylo řízení zahájeno později, za nepříslušný ve prospěch prvního soudu.
Článek 28
1. Jsou-li u soudů různých členských států zahájena řízení, které navzájem souvisejí, může soud, u něhož bylo řízení zahájeno později, řízení přerušit.
2. Dokud nejsou řízení o podaných žalobách skončena v prvním stupni, může soud, u něhož byla žaloba podána později, na návrh strany řízení také prohlásit, že není příslušný, jestliže je soud, u něhož byla žaloba podána dříve, příslušný pro řízení o těchto žalobách a spojení těchto řízení je podle jeho práva přípustné.
3. Ve smyslu tohoto článku žaloby navzájem souvisejí, pokud je mezi nimi dán tak úzký vztah, že jejich společné projednání a rozhodnutí je vhodné k tomu, aby se zabránilo vydání vzájemně si odporujících rozhodnutí v oddělených řízeních.
Článek 29
Je-li pro určité řízení dána výlučná příslušnost více soudů, prohlásí se soud, u něhož bylo řízení zahájeno později, za nepříslušný ve prospěch soudu, u něhož bylo řízení zahájeno jako první.
Článek 30
Pro účely tohoto oddílu se okamžikem, kdy bylo zahájeno řízení, rozumí
1. okamžik, kdy byl u soudu podán návrh na zahájení řízení nebo jiná rovnocenná písemnost, za předpokladu, že žalobce následně neopomene učinit kroky nezbytné k řádnému doručení písemnosti žalovanému, nebo
2. okamžik, kdy je písemnost předána úřadu, který provádí doručení, pokud musí být písemnost před svým podáním soudu doručena žalovanému, za předpokladu, že žalobce následně neopomene učinit kroky nezbytné k řádnému podání písemnosti u soudu.
Oddíl 10
Předběžná a zajišťovací opatření
Článek 31
Předběžná nebo zajišťovací opatření, která jsou upravena právem jednoho členského státu, je možné u soudů tohoto státu navrhnout i tehdy, kdy je pro rozhodnutí ve věci samé příslušný na základě tohoto nařízení soud jiného členského státu.
KAPITOLA III
UZNÁVÁNÍ A VÝKON
Článek 32
Pro účely tohoto nařízení se "rozhodnutím" rozumí každé rozhodnutí vydané soudem členského státu bez ohledu na to, je-li označeno jako rozsudek, usnesení, příkaz nebo nařízení výkonu rozhodnutí, včetně rozhodnutí o nákladech řízení vydaného soudním úředníkem.
Oddíl 1
Uznávání
Článek 33
1. Rozhodnutí vydaná v některém členském státě jsou v ostatních členských státech uznávána, aniž by bylo vyžadováno zvláštní řízení.
2. Stane-li se sporným, zda rozhodnutí má být uznáno, může každá strana, která uplatňuje uznání jako hlavní věc v daném sporu, v řízení podle oddílů 2 a 3 této kapitoly navrhnout, že soudní rozhodnutí má být uznáno.
3. Je-li otázka uznání rozhodnutí vznesena u soudu členského státu jako předběžná otázka, může o ní tento soud rozhodnout.
Článek 34
Rozhodnutí se neuzná,
1. je-li takové uznání zjevně v rozporu s veřejným pořádkem členského státu, v němž se o uznání žádá;
2. jestliže žalovanému, v jehož nepřítomnosti bylo rozhodnutí vydáno, nebyl doručen návrh na zahájení řízení nebo jiná rovnocenná písemnost v dostatečném časovém předstihu a takovým způsobem, který mu umožňuje přípravu na jednání před soudem, ledaže žalovaný nevyužil žádný opravný prostředek proti rozhodnutí, i když k tomu měl možnost;
3. je-li neslučitelné s rozhodnutím vydaným v řízení mezi týmiž stranami v členském státě, v němž se o uznání žádá;
4. je-li neslučitelné s dřívějším rozhodnutím, které bylo vydáno v jiném členském státě nebo ve třetí zemi v řízení mezi týmiž stranami a pro tentýž nárok, pokud toto dřívější rozhodnutí splňuje podmínky nezbytné pro uznání v členském státě, v němž se o uznání žádá.
Článek 35
1. Rozhodnutí se rovněž neuzná, byly-li porušeny oddíly 3, 4 a 6 kapitoly II nebo jedná-li se o případ uvedený v článku 72.
2. Při posuzování toho, zda je dána příslušnost uvedená v předchozím odstavci, je dožádaný soud nebo orgán vázán skutkovými zjištěními, na nichž soud členského státu původu založil svou příslušnost.
3. Aniž je dotčen odstavec 1, nesmí být příslušnost soudu členského státu původu přezkoumávána.
Hledisko veřejného pořádku uvedené v čl. 34 bodě 1) nelze uplatnit v případě pravidel pro určení příslušnosti.
Článek 36
Cizí rozhodnutí nesmí být v žádném případě přezkoumáváno ve věci samé.
Článek 37
1. Soud členského státu, v němž se žádá o uznání rozhodnutí vydaného v jiném členském státě, může řízení přerušit, jestliže byl proti rozhodnutí podán řádný opravný prostředek.
2. Soud členského státu, v němž se žádá o uznání rozhodnutí vydaného v Irsku nebo ve Spojeném království, může řízení přerušit, jestliže je jeho výkon v členském státě původu z důvodu podání opravného prostředku odložen.
Oddíl 2
Výkon
Článek 38
1. Rozhodnutí vydané v jednom členském státě, které je v tomto státě vykonatelné, bude vykonáno v jiném členském státě poté, co zde bylo na návrh kterékoli zúčastněné strany prohlášeno za vykonatelné.
2. Ve Spojeném království však bude takové rozhodnutí vykonáno v Anglii a Walesu, ve Skotsku nebo Severním Irsku poté, co bylo na návrh kterékoli zúčastněné strany v této části Spojeného království zaregistrováno za účelem výkonu.
Článek 39
1. Návrh se podává u soudu nebo příslušného orgánu uvedeného v seznamu v příloze II.
2. Místní příslušnost se určuje podle bydliště strany, vůči níž je výkon navrhován, nebo podle místa výkonu.
Článek 40
1. Postup při podání návrhu se řídí právem členského státu, v němž se podává návrh na výkon.
2. Navrhovatel musí uvést adresu pro doručování v obvodě soudu, u kterého návrh podává.
Jestliže však právo státu, v němž podává návrh na výkon, uvedení takové adresy nevyžaduje, ustanoví navrhovatel zástupce pro doručování.
3. K návrhu se připojí písemnosti uvedené v článku 53.
Článek 41
Rozhodnutí je vykonatelné, jakmile jsou splněny formální náležitosti uvedené v článku 53, aniž by bylo přezkoumáváno podle článků 34 a 35.
Strana, vůči níž je výkon navrhován, není v této části řízení oprávněna činit k návrhu jakákoli podání.
Článek 42
1. Rozhodnutí o návrhu na prohlášení vykonatelnosti se bez odkladu sdělí navrhovateli postupem stanoveným právem dožádaného členského státu.
2. Prohlášení vykonatelnosti se doručí straně, vůči níž je výkon navrhován, spolu s rozhodnutím, pokud jí toto ještě nebylo doručeno.
Článek 43
1. Proti rozhodnutí o návrhu na prohlášení vykonatelnosti může kterákoli strana podat opravný prostředek.
2. Opravný prostředek se podává u soudu uvedeného v seznamu v příloze III.
3. Opravný prostředek se projednává v souladu s předpisy upravujícími sporná řízení.
4. Jestliže se strana, vůči níž je výkon navrhován, nedostaví k řízení o odvolacím prostředku u odvolacího soudu, použijí se ustanovení čl. 26 odst. 2 až 4, i když strana, vůči níž je výkon navrhován, nemá bydliště v žádném členském státě.
5. Opravný prostředek proti prohlášení vykonatelnosti musí být podán ve lhůtě jednoho měsíce od doručení tohoto prohlášení.
Má-li strana, vůči níž je výkon navrhován, bydliště v jiném členském státě než ve kterém bylo prohlášení vykonatelnosti vydáno, činí lhůta pro podání opravného prostředku dva měsíce a počíná běžet dnem jeho doručení straně, vůči níž je výkon navrhován, osobně nebo do místa jejího bydliště.
Prodloužení této lhůty z důvodu vzdálenosti je vyloučeno.
Článek 44
Rozhodnutí vydané o opravném prostředku může být napadeno pouze opravným prostředkem uvedeným v příloze IV.
Článek 45
1. Soud, u něhož byl opravný prostředek podle článku 43 nebo článku 44 podán, zamítne nebo zruší prohlášení vykonatelnosti rozhodnutí pouze na základě důvodů uvedených v článcích 34 a 35.
Soud vydá neprodleně rozhodnutí.
2. Cizí rozhodnutí nesmí být v žádném případě přezkoumáváno ve věci samé.
Článek 46
1. Soud, u něhož byl podán opravný prostředek podle článku 43 nebo 44, může na návrh strany, vůči níž je výkon navrhován, řízení přerušit, jestliže byl proti rozhodnutí v členském státě, v němž bylo vydáno, podán řádný opravný prostředek nebo jestliže lhůta pro podání takového řádného opravného prostředku ještě neuplynula; v druhém případě může soud určit lhůtu, v níž se opravný prostředek má podat.
2. Pokud bylo rozhodnutí vydáno v Irsku nebo ve Spojeném království, je každý opravný prostředek, který je přípustný v členském státě, v němž bylo rozhodnutí vydáno, řádným opravným prostředkem ve smyslu odstavce 1.
3. Soud může výkon rozhodnutí podmínit složením jistoty, kterou sám stanoví.
Článek 47
1. Musí-li být rozhodnutí uznáno v souladu s tímto nařízením, není navrhovatel omezen v podávání návrhů na přijetí předběžných nebo zajišťovacích opatření v souladu s právem dožádaného členského státu, aniž by bylo nezbytné prohlášení vykonatelnosti soudního rozhodnutí podle článku 41.
2. Prohlášení vykonatelnosti s sebou nese možnost přijmout ochranná opatření.
3. Dokud běží lhůta stanovená v čl. 43 odst. 5 k podání opravného prostředku proti prohlášení vykonatelnosti a dokud není o tomto opravném prostředku rozhodnuto, nesmí být učiněna jiná opatření než opatření k zajištění majetku strany, vůči níž je výkon navrhován.
Článek 48
1. Bylo-li vydáno cizí rozhodnutí o více nárocích uplatněných žalobou a nemůže-li být prohlášení vykonatelnosti vydáno v plném rozsahu, vydá soud nebo jiný příslušný orgán prohlášení vykonatelnosti pro jeden nebo více těchto nároků.
2. Navrhovatel může požádat, aby bylo prohlášení vykonatelnosti omezeno pouze na část nároků vyplývajících z rozhodnutí.
Článek 49
Cizí soudní rozhodnutí o zaplacení penále jsou v dožádaném členském státě vykonatelná pouze tehdy, jestliže je výše penále s konečnou platností stanovena soudy členského státu původu.
Článek 50
Navrhovatel, jemuž se v členském státě původu dostává výhod úplné nebo částečné bezplatné právní pomoci nebo který je osvobozen od úhrady nákladů nebo výdajů, požívá v řízení podle tohoto oddílu nejvýhodnější právní pomoci nebo nejširšího osvobození od úhrady nákladů a výdajů podle práva dotčeného členského státu.
Článek 51
Po straně, která v jednom členském státě navrhuje výkon rozhodnutí vydaného v jiném členském státě, nesmí být na základě skutečnosti, že je cizím státním příslušníkem nebo že nemá bydliště nebo pobyt ve státě, v němž se výkon navrhuje, požadována žádná záruka ani jistota, jakkoli označená.
Článek 52
V řízení o vydání prohlášení vykonatelnosti nemůže být ve státě, kde se podává návrh na výkon, vybírán žádný poplatek stanovený podle hodnoty předmětu sporu.
Oddíl 3
Společná ustanovení
Článek 53
1. Strana, která žádá o uznání rozhodnutí nebo o prohlášení vykonatelnosti, musí předložit jedno vyhotovení rozhodnutí, které splňuje podmínky nezbytné pro uznání jeho pravosti.
2. Strana, která podává návrh na prohlášení vykonatelnosti, musí rovněž předložit osvědčení podle článku 54, aniž je dotčen článek 55.
Článek 54
Soud nebo příslušný orgán členského státu, ve kterém bylo rozhodnutí vydáno, vydá na žádost kterékoli dotčené strany osvědčení za použití standardního formuláře uvedeného v příloze V tohoto nařízení.
Článek 55
1. Pokud není předloženo osvědčení uvedené ve článku 54, může soud nebo příslušný orgán určit lhůtu pro jeho předložení, přijmout rovnocennou písemnost nebo, pokud nepovažuje za potřebné další objasnění, jeho předložení prominout.
2. Na požádání soudu nebo příslušného orgánu je třeba předložit překlad takových písemností.
Překlad musí být ověřen osobou k tomu oprávněnou v některém členském státě.
Článek 56
Písemnosti uvedené v článku 53 nebo v čl. 55 odst. 2, nebo písemnosti o procesní plné moci nevyžadují ověřování ani jiné podobné formality.
KAPITOLA IV
VEŘEJNÉ LISTINY A SOUDNÍ SMÍRY
Článek 57
1. Veřejné listiny, které byly vypracovány a jsou vykonatelné v některém členském státě, se na návrh prohlásí za vykonatelné v jiném členském státě postupem podle článku 38 a následujících.
Soud, ke kterému je podán opravný prostředek podle článku 43 nebo 44, zamítne nebo zruší prohlášení vykonatelnosti jen tehdy, pokud by výkon rozhodnutí na základě této listiny byl zjevně v rozporu s veřejným pořádkem členského státu, v němž byl návrh podán.
2. Za veřejné listiny ve smyslu odstavce 1 se rovněž pokládají dohody o placení výživného, uzavřené před správními orgány nebo jimi ověřené.
3. Předložená listina musí splňovat podmínky nezbytné pro uznání její pravosti v členském státě, v němž byla vydána.
4. Oddíl 3 kapitoly III se použije přiměřeně.
Příslušný orgán členského státu, ve kterém byla veřejná listina vypracována, vydá na návrh kterékoli zúčastněné strany osvědčení s použitím standardního formuláře uvedeného v příloze VI tohoto nařízení.
Článek 58
Smír, který byl schválen soudem v průběhu řízení a je vykonatelný v členském státě, v němž byl uzavřen, je v jiném členském státě, v němž byl podán návrh na výkon, vykonatelný za stejných podmínek jako veřejné listiny.
Soud nebo příslušný orgán členského státu, ve kterém byl soudní smír schválen, vydá na návrh kterékoli zúčastněné strany osvědčení s použitím standardního formuláře uvedeného v příloze V tohoto nařízení.
KAPITOLA V
OBECNÁ USTANOVENÍ
Článek 59
1. Pro posouzení, zda má strana řízení bydliště na území členského státu, u jehož soudů byl podán návrh, použije soud své právo.
2. Nemá-li strana řízení bydliště v členském státě, u jehož soudů byl návrh podán, použije soud pro posouzení, zda má strana řízení bydliště v jiném členském státě, právo tohoto členského státu.
Článek 60
1. Pro účely tohoto nařízení se v případě společností nebo jiných právnických osob nebo sdružení fyzických nebo právnických osob "bydlištěm" rozumí místo, kde má tato osoba své
a) sídlo nebo
b) ústředí nebo
c) hlavní provozovnu.
2.
Pro účely Spojeného království a Irska se "sídlem" rozumí "registered office" nebo tam, kde takové sídlo neexistuje, místo vzniku společnosti ("place of incorporation") nebo tam, kde takové místo neexistuje, místo, podle jehož práva byly společnost, jiná právnická osoba nebo sdružení fyzických nebo právnických osob založeny ("formation").
3. K určení, zda má trust sídlo v členském státě, u jehož soudů byla žaloba podána, použije soud pravidla svého mezinárodního práva soukromého.
Článek 61
Aniž jsou dotčena výhodnější ustanovení vnitrostátních právních předpisů, může být osoba s bydlištěm na území členského státu, proti které je vedeno trestní řízení za úmyslný trestný čin u soudů jiného členského státu, jehož není státním příslušníkem, obhajována k tomu způsobilými zástupci i v případě, že se k soudu nedostaví osobně.
Soud vedoucí řízení však může její osobní účast nařídit; v případě, že se tato osoba nedostaví, nemusí být rozhodnutí vydané v občanskoprávním řízení, v němž dotyčná osoba nemohla zajistit svou obhajobu, uznáno ani vykonáno v jiných členských státech.
Článek 62
Ve Švédsku se v případě zkráceného řízení o platebním rozkazu (betalningsföreläggande) a pomoci (handräckning) "soudem" rozumí i švédský vykonávající úřad (kronofogdemyndighet).
Článek 63
1. Osoba s bydlištěm na území Lucemburského velkovévodství žalovaná u soudu jiného členského státu podle čl. 5 odst. 1 může odmítnout podrobit se příslušnosti daného soudu, pokud se místo pro dodání zboží nebo poskytnutí služeb nachází v Lucembursku.
2. Nachází-li se místo pro dodání zboží nebo poskytnutí služeb v Lucembursku, musí být dohoda, jíž se zakládá příslušnost, aby byla platná, uzavřena písemně nebo ústně s písemným potvrzením ve smyslu čl. 23 odst. 1 písm. a).
3. Tento článek se nevztahuje na smlouvy o poskytnutí finančních služeb.
4. Tento článek se použije po dobu šesti let ode dne vstupu tohoto nařízení v platnost.
Článek 64
1. V řízeních o sporu mezi kapitánem a členem posádky námořního plavidla zapsaného v Řecku nebo v Portugalsku týkajících se mzdy nebo jiných podmínek služby ověří soud členského státu, zda byl o sporu informován diplomat nebo konzulární úředník příslušný pro plavidlo.
Soud může rozhodnout, jakmile je tato osoba informována.
2. Tento článek se použije po dobu šesti let od vstupu tohoto nařízení v platnost.
Článek 65
1. K příslušnosti stanovené v čl. 6 odst. 2 a v článku 11 pro žaloby o záruku nebo pro intervenční žalobu se nepřihlíží v Německu a v Rakousku. Jakákoli osoba, která má bydliště na území jiného členského státu, může být žalována u soudů
a) v Německu podle § 68 a § 72 až 74 občanského soudního řádu (Zivilprozessordnung), které platí pro oznámení sporu;
b) vRakousku podle § 21 občanského soudního řádu (Zivilprozessordnung), které platí pro oznámení sporu.
2. Rozhodnutí vydaná jinými členskými státy podle čl. 6 odst. 2 nebo článku 11 se uznají a jsou vykonatelná v Německu a v Rakousku v souladu s kapitolou III. Veškeré účinky, které za použití odstavce 1 mají rozhodnutí vydaná v těchto zemích vůči třetím osobám, se v ostatních členských státech rovněž uznají.
KAPITOLA VI
PŘECHODNÁ USTANOVENÍ
Článek 66
1. Toto nařízení se vztahuje pouze na řízení zahájená a veřejné listiny vypracované po vstupu tohoto nařízení v platnost.
2. Pokud však bylo řízení zahájeno v členském státě původu přede dnem vstupu tohoto nařízení v platnost, rozhodnutí, která byla vydána po tomto dni, se uznají a vykonají podle kapitoly III,
a) pokud bylo řízení zahájeno v členském státě původu až poté, co Bruselská nebo Luganská úmluva vstoupila v platnost jak v členském státě původu, tak i v dožádaném členském státě;
b) ve všech dalších případech za předpokladu, že soud byl příslušný podle pravidel, která se shodují s pravidly pro určení příslušnosti obsaženými v kapitole II nebo v dohodě uzavřené mezi členským státem původu a dožádaným členským státem, která byla platná v době zahájení řízení.
KAPITOLA VII
VZTAH K JINÝM NÁSTROJŮM
Článek 67
Tímto nařízením není dotčeno uplatňování ustanovení, kterými se upravuje příslušnost a uznání a výkon rozhodnutí ve zvláštních věcech a která jsou obsažena v právních aktech Společenství nebo ve vnitrostátních právních předpisech harmonizovaných k provedení těchto aktů.
Článek 68
1. Toto nařízení nahrazuje mezi členskými státy Bruselskou úmluvu kromě případů, kdy se jedná o území členských států, která spadají do územní působnosti uvedené úmluvy a která jsou z tohoto nařízení vyloučena v souladu s článkem 299 Smlouvy.
2. V rozsahu, v jakém toto nařízení nahrazuje mezi členskými státy ustanovení Bruselské úmluvy, se jakýkoli odkaz na úmluvu považuje za odkaz na toto nařízení.
Článek 69
Aniž je dotčen čl. 66 odst. 2 a článek 70, nahrazuje toto nařízení mezi členskými státy tyto dohody, smlouvy a úmluvy uzavřené:
- Smlouvu mezi Belgií a Francií o příslušnosti a platnosti a výkonu soudních rozhodnutí, rozhodčích nálezů a veřejných listin, podepsanou v Paříži dne 8. července 1899,
- Smlouvu mezi Belgií a Nizozemskem o příslušnosti, konkursu, a platnosti a výkonu soudních rozhodnutí, rozhodčích nálezů a veřejných listin, podepsanou v Bruselu dne 28. března 1925,
- Smlouvu mezi Francií a Itálií o výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech, podepsanou v Římě dne 3. června 1930,
- Smlouvu mezi Německem a Itálií o uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech, podepsanou v Římě dne 9. března 1936,
- Smlouvu mezi Belgií a Rakouskem o vzájemném uznávání a výkonu soudních rozhodnutí a veřejných listin týkajících se vyživovací povinnosti, podepsanou ve Vídni dne 25. října 1957,
- Smlouvu mezi Německem a Belgií o vzájemném uznávání a výkonu soudních rozhodnutí, rozhodčích nálezů a veřejných listin v občanských a obchodních věcech, podepsanou v Bonnu dne 30. června 1958,
- Smlouvu mezi Nizozemskem a Itálií o uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech, podepsanou v Římě dne 17. dubna 1959,
- Smlouvu mezi Německem a Rakouskem o vzájemném uznávání a výkonu soudních rozhodnutí, smírů a veřejných listin ve věcech občanských a obchodních, podepsanou ve Vídni dne 6. června 1959,
- Smlouvu mezi Belgií a Rakouskem o vzájemném uznávání a výkonu soudních rozhodnutí, rozhodčích nálezů a veřejných listin v občanských a obchodních věcech, podepsanou ve Vídni dne 16. června 1959, - Smlouvu mezi Spojeným královstvím a Spolkovou republikou Německo o vzájemném uznávání výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech, podepsanou v Bonnu dne 14. července 1960,
- Smlouvu mezi Spojeným královstvím a Rakouskem o vzájemném uznávání výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech, podepsanou ve Vídni dne 14. července 1961, a protokol ji pozměňující podepsaný v Londýně dne 6. března 1970, - Smlouvu mezi Řeckem a Německem o vzájemném uznávání a výkonu soudních rozhodnutí, smírů a veřejných listin v občanských a obchodních věcech, podepsanou v Athénách dne 4. listopadu 1961,
- Smlouvu mezi Belgií a Itálií o uznávání a výkonu soudních rozhodnutí a dalších exekučních titulů v občanských a obchodních věcech, podepsanou v Římě dne 6. dubna 1962,
- Smlouvu mezi Nizozemskem a Německem o vzájemném uznávání a výkonu soudních rozhodnutí a dalších exekučních titulů v občanských a obchodních věcech, podepsanou v Haagu dne 30. srpna 1962,
- Smlouvu mezi Nizozemskem a Rakouskem o vzájemném uznávání a výkonu soudních rozhodnutí a veřejných listin v občanských a obchodních věcech, podepsanou v Haagu dne 6. února 1963, - Smlouvu mezi Spojeným královstvím a Italskou republikou o vzájemném uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech, podepsanou v Římě dne 7. února 1964, a protokol ji pozměňující podepsaný v Římě dne 14. července 1970,
- Smlouvu mezi Francií a Rakouskem o uznávání a výkonu soudních rozhodnutí a veřejných listin v občanských a obchodních věcech, podepsanou ve Vídni dne 15. července 1966, - Smlouvu mezi Spojeným královstvím a Nizozemským královstvím o vzájemném uznávání výkonu soudních rozhodnutí v občanských věcech, podepsanou v Haagu dne 17. listopadu 1967,
- Smlouvu mezi Španělskem a Francií o uznávání a výkonu soudních rozhodnutí a rozhodčích nálezů v občanských a obchodních věcech, podepsanou v Paříži dne 28. května 1969,
- Smlouvu mezi Lucemburskem a Rakouskem o uznávání a výkonu soudních rozhodnutí a veřejných listin v občanských a obchodních věcech, podepsanou v Lucemburku dne 29. července 1971,
- Smlouvu mezi Itálií a Rakouskem o uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech, soudních smírů a notářských listin, podepsanou v Římě dne 16. listopadu 1971,
- Smlouvu mezi Španělskem a Itálií o právní pomoci a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech, podepsanou v Madridu dne 22. května 1973,
- Úmluvu mezi Finskem, Islandem, Norskem, Švédskem a Dánskem o uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských věcech, podepsanou v Kodani dne 11. října 1977,
- Smlouvu mezi Rakouskem a Švédskem o uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských věcech, podepsanou ve Stockholmu dne 16. září 1982,
- Smlouvu mezi Španělskem a Spolkovou republikou Německo o uznávání a výkonu soudních rozhodnutí, smírů a veřejných listin v občanských a obchodních věcech, podepsanou v Bonnu dne 14. listopadu 1983,
- Smlouvu mezi Rakouskem a Španělskem o uznávání a výkonu soudních rozhodnutí, smírů a veřejných listin v občanských a obchodních věcech, podepsanou ve Vídni dne 17. února 1984,
- Smlouvu mezi Finskem a Rakouskem o uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských věcech, podepsanou ve Vídni dne 17. listopadu 1986, a
- Smlouvu mezi Belgií, Nizozemskem a Lucemburskem o příslušnosti, konkursu a platnosti a výkonu soudních rozhodnutí, rozhodčích nálezů a veřejných listin, podepsanou v Bruselu dne 24. listopadu 1961, nakolik je v platnosti.
Článek 70
1. Dohody, smlouvy a úmluvy uvedené v článku 69 se i nadále použijí ve věcech, na něž se toto nařízení nevztahuje.
2. Nadále se použijí na rozhodnutí a veřejné listiny, které byly vydány či vyhotoveny před vstupem tohoto nařízení v platnost.
Článek 71
1. Tímto nařízením nejsou dotčeny smlouvy, jejichž stranami jsou členské státy a jež upravují příslušnost, uznání nebo výkon rozhodnutí ve zvláště vymezených věcech.
2. Aby byl zajištěn jednotný výklad, použije se odstavec 1 tímto způsobem:
a) toto nařízení nebrání tomu, aby soud členského státu, který je stranou smlouvy o zvláště vymezené věci, založil svoji příslušnost v souladu s takovou smlouvou i tehdy, když má žalovaný bydliště na území jiného členského státu, který není smluvní stranou takové smlouvy.
V každém případě takový soud použije článek 26 tohoto nařízení;
b) rozhodnutí, která vydal v členském státě soud, který svou příslušnost založil v souladu s takovou smlouvou o zvláště vymezené věci, jsou v ostatních členských státech uznávána a vykonávána v souladu s tímto nařízením.
Stanoví-li smlouva o zvláště vymezené věci, jejímiž smluvními stranami jsou členský stát původu i dožádaný členský stát, podmínky uznání a výkonu rozhodnutí, použijí se tyto podmínky.
V každém případě je však možno použít ustanovení tohoto nařízení týkající se řízení o uznávání a výkonu rozhodnutí.
Článek 72
Tímto nařízením nejsou dotčeny dohody, kterými se členské státy zavázaly před vstupem tohoto nařízení v platnost neuznávat podle článku 59 Bruselské úmluvy rozhodnutí vydaná v jiných smluvních státech uvedené úmluvy proti žalovaným s bydlištěm nebo obvyklým pobytem na území třetí země, pokud by v případě stanoveném v článku 4 Bruselské úmluvy takové rozhodnutí mohlo být vydáno pouze na základě příslušnosti uvedené v čl. 3 druhém pododstavci uvedené úmluvy.
KAPITOLA VIII
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 73
Nejpozději do pěti let po vstupu tohoto nařízení v platnost předloží Komise Evropskému parlamentu, Radě a Hospodářskému a sociálnímu výboru zprávu o uplatňování tohoto nařízení.
V případě potřeby se ke zprávě přiloží návrhy na jeho změny.
Článek 74
1. Členské státy oznámí Komisi znění úprav seznamů uvedených v přílohách I až IV.
Komise v tomto smyslu dotyčné přílohy upraví.
2. Aktualizace nebo technické úpravy standardních formulářů uvedených v přílohách V a VI se přijímají poradním postupem podle čl. 75 odst. 2.
Článek 75
1. Komisi je nápomocen výbor.
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 3 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES.
3. Výbor přijme svůj jednací řád.
Článek 76
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. března 2002.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné v členských státech v souladu se Smlouvou o založení Evropského společenství.
Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 45/2001
ze dne 18. prosince 2000
o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů orgány a institucemi Společenství a o volném pohybu těchto údajů
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 286 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy [3],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Článek 286 Smlouvy stanoví, že se akty Společenství o ochraně fyzických osob při zpracování osobních údajů a při volném pohybu těchto údajů vztahují na orgány a instituce Společenství.
(2) Plnohodnotný systém ochrany osobních údajů nevyžaduje jen stanovení práv pro subjekty údajů a povinností pro ty, kdo osobní údaje zpracovávají, ale rovněž odpovídajících sankcí pro ty, kdo práva porušují, a dohled nezávislého orgánu dozoru.
(3) Čl. 286 odst. 2 Smlouvy předpokládá ustavení nezávislého orgánu dozoru pověřeného dohledem nad používáním zmíněných aktů Společenství vůči orgánům a institucím Společenství.
(4) Čl. 286 odst. 2 Smlouvy dále stanoví případné vydání dalších potřebných předpisů.
(5) Je třeba vypracovat nařízení, které zajistí fyzickým osobám práva vymahatelná právní cestou, vymezí povinnosti správců v rámci orgánů a institucí Společenství a zřídí nezávislý orgán dozoru pověřený dohledem nad zpracováním osobních údajů orgány a institucemi Společenství.
(6) Byla konzultována pracovní skupina pro ochranu fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů zřízená článkem 29 směrnice Evropského parlamentu a Rady 95/46/ES ze dne 24. října 1995 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů [4].
(7) Ochrana se týká osob, jejichž osobní údaje zpracovávají orgány a instituce Společenství v jakékoli souvislosti, například proto, že jde o zaměstnance těchto orgánů a institucí.
(8) Zásady ochrany údajů je třeba uplatňovat pro všechny informace týkající se identifikovaných nebo identifikovatelných osob.
Při určování, zda je osoba identifikovatelná, je vhodné přihlédnout ke všem prostředkům, které může správce nebo jakákoli jiná osoba rozumně použít pro identifikaci dané osoby.
Zásady ochrany by se neměly uplatňovat pro údaje, které byly dostatečně anonymizovány tak, aby subjekt údajů již nebyl identifikovatelný.
(9) Směrnice 95/46/ES ukládá členským státům, aby zajistily ochranu základních práv a svobod fyzických osob, zejména práva na soukromí v souvislosti se zpracováním osobních údajů, a zaručily tak volný pohyb osobních údajů ve Společenství.
(10) Směrnice 97/66/ES Evropského parlamentu a Rady ze dne 15. prosince 1997 o zpracování osobních údajů a ochraně soukromí v odvětví telekomunikací [5] upřesňuje a doplňuje směrnici 95/46/ES, pokud jde o zpracování osobních údajů v odvětví telekomunikací.
(11) Různá další opatření Společenství, zejména opatření o vzájemné pomoci mezi vnitrostátními orgány a Komisí mají rovněž za úkol upřesňovat a doplňovat směrnici 95/46/ES v odvětvích, kterých se týkají.
(12) V celém Společenství je třeba zajistit soudržné a stejnorodé uplatňování pravidel ochrany základních práv a svobod fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů.
(13) Cílem je zajistit jak účinné dodržování předpisů upravujících ochranu základních práv a svobod fyzických osob, tak i volný pohyb osobních údajů mezi členskými státy a orgány a institucemi Společenství při výkonu jejich pravomocí.
(14) Z tohoto důvodu by měla být pro orgány a instituce Společenství přijata závazná opatření.
Tato opatření by se měla vztahovat na veškerá zpracování osobních údajů ve všech orgánech a institucích Společenství, pokud k nim dochází při výkonu činností, které částečně nebo zcela spadají do oblasti působnosti práva Společenství.
(15) Provádějí-li orgány a instituce Společenství toto zpracování při výkonu činností spadajících mimo oblast působnosti tohoto nařízení, zejména činností, které jsou uvedeny v hlavě V a VI Smlouvy o Evropské unii, je ochrana základních práv a svobod fyzických osob zajištěna s ohledem na článek 6 Smlouvy o Evropské unii.
Přístup k dokumentům včetně podmínek přístupu k dokumentům, které obsahují osobní údaje, je upraven předpisy přijatými na základě článku 255 Smlouvy o Evropské unii, jehož oblast působnosti zahrnuje hlavy V a VI Smlouvy o Evropské unii.
(16) Tato ustanovení se nevztahují na instituce zřízené mimo rámec Společenství a evropský inspektor ochrany údajů není oprávněn kontrolovat zpracování osobních údajů v těchto institucích.
(17) Účinnost ochrany fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů v Unii předpokládá soudržnost předpisů a postupů platných v této oblasti pro činnosti, které spadají do různých právních rámců.
Vypracování základních zásad ochrany osobních údajů v oblasti soudní spolupráce v trestních věcech a v oblasti policejní a celní spolupráce a zřízení sekretariátu pro společné orgány dozoru zřízené úmluvou o Europolu, úmluvou o používání informační technologie pro celní účely a schengenskou úmluvou, představují první krok tímto směrem.
(18) Toto nařízení neovlivní práva a povinnosti členských států vyplývající ze směrnic 95/46/ES a 97/66/ES.
Jeho cílem není změnit postupy a zvyklosti, které členské státy v souladu s právem uplatňují v oblasti vnitřní bezpečnosti, při ochraně pořádku a při předcházení trestným činům a při jejich odhalování, vyšetřování a stíhání v souladu s protokolem o výsadách a imunitách Evropských společenství a s mezinárodním právem.
(19) Orgány a instituce Společenství uvědomí příslušné orgány členských států, dospějí-li k závěru, že je třeba odposlouchávat sdělení v jejich telekomunikační síti v souladu s použitelnými vnitrostátními předpisy.
(20) Je třeba, aby předpisy použitelné pro orgány a instituce Společenství odpovídaly předpisům stanoveným pro harmonizaci vnitrostátních právních předpisů nebo pro zavádění dalších politik Společenství, zejména v oblasti vzájemné pomoci.
Může však být nezbytné tyto předpisy upřesnit a doplnit, aby byla zavedena ochrana v souvislosti se zpracováním osobních údajů v orgánech a institucích Společenství.
(21) Toto platí pro práva fyzických osob, jejichž údaje jsou zpracovávány, i pro povinnosti orgánů a institucí Společenství provádějících zpracování, a pro pravomoci svěřené nezávislému orgánu dozoru odpovědnému za zajištění řádného uplatňování tohoto nařízení.
(22) Práva udělená subjektu údajů a jejich výkon se nedotýkají povinností správce.
(23) Nezávislý orgán dozoru vykonává své kontrolní funkce v souladu se Smlouvou a ve shodě s lidskými právy a základními svobodami.
Vede svá šetření v souladu s protokolem o výsadách a imunitách a v souladu se služebním řádem úředníků Evropských společenství a s pracovním řádem platným pro ostatní zaměstnance Společenství.
(24) Je třeba přijmout nezbytná technická opatření, která prostřednictvím nezávislého orgánu dozoru umožní přístup k rejstříkům zpracování vedených inspektory ochrany údajů.
(25) Rozhodnutí nezávislého orgánu dozoru o výjimkách, zárukách, oprávněních a podmínkách týkajících se zpracování údajů, jak je vymezeno v tomto nařízení, se zveřejňují ve zprávě o činnosti.
Nezávisle na zveřejnění výroční zprávy o činnosti může nezávislý orgán dozoru zveřejňovat zprávy o jednotlivých tématech.
(26) Některá zpracování, která by mohla představovat zvláštní rizika pro práva a svobody subjektů údajů, podléhají předběžné kontrole nezávislého orgánu dozoru.
Stanovisko vyjádřené v souvislosti s předběžnou kontrolou včetně stanoviska vyplývajícího z toho, že orgán dozoru ve stanovené lhůtě stanovisko nezaujme, se nedotýká následného výkonu pravomocí nezávislého orgánu dozoru vůči danému zpracování.
(27) Zpracování osobních údajů orgány a institucemi Společenství za účelem plnění úkolů veřejného zájmu zahrnuje zpracování osobních údajů nezbytných pro řízení a fungování těchto orgánů a institucí.
(28) V některých případech je třeba stanovit, že ke zpracování údajů budou opravňovat předpisy Společenství nebo předpisy, které je provádějí.
Po přechodnou dobu, kdy tyto předpisy dosud neexistují a čeká se na jejich přijetí, může však evropský inspektor ochrany údajů povolit zpracování těchto údajů, budou-li přijaty přiměřená ohranná opatření.
Přitom by měl zejména přihlédnout k předpisům přijatým členskými státy pro řešení obdobných případů.
(29) V těchto případech se jedná o zpracování údajů odhalujících rasový nebo etnický původ, politické názory, náboženské nebo filosofické přesvědčení, odborovou příslušnost a o zpracování údajů o zdraví nebo sexuálním životě nezbytných k tomu, aby se vyhovělo zvláštním právům a povinnostem správce v oblasti pracovního práva, nebo z důvodu důležitého veřejného zájmu.
Jedná se rovněž o zpracování údajů týkajících se protiprávního jednání, odsouzení za trestné činy nebo údajů týkajících se bezpečnostních opatření nebo o oprávnění vydat vůči subjektu údajů rozhodnutí, které pro něj bude mít právní účinky nebo jej zásadně ovlivní, a přitom je založeno výlučně na automatizovaném zpracování údajů, které mají hodnotit určité rysy jeho osobnosti.
(30) Může být nezbytné kontrolovat počítačové sítě, jejichž činnost řídí orgány a instituce Společenství, aby se předešlo jejich neoprávněnému používání.
Evropský inspektor ochrany údajů určí, zda a za jakých podmínek je to možné.
(31) Odpovědnost vyplývající z porušení tohoto nařízení je upravena v čl. 288 druhém pododstavci Smlouvy.
(32) V každém orgánu nebo instituci Společenství dbá jeden nebo několik inspektorů ochrany údajů, aby se toto nařízení uplatňovalo, a poskytuje poradenství správcům při plnění jejich povinností.
(33) Nařízení Rady (ES) č. 322/97 ze dne 17. února 1997 o statistice Společenství [6] se v souladu se svým článkem 21 uplatňuje, aniž je dotčena směrnice 95/46/ES.
(34) Nařízení Rady (ES) č. 2533/98 ze dne 23. listopadu 1998 o shromažďování statistických informací Evropskou centrální bankou [7] se v souladu se svým čl. 8 odst. 8 uplatní, aniž je dotčena směrnice 95/46/ES.
(35) V souladu s čl. 1 odst. 2 nařízení Rady (Euratom, EHS) č. 1588/90 ze dne 11. června 1990 o předávání údajů, na které se vztahuje statistická důvěrnost, Statistickému úřadu Evropských společenství [8] se zmíněné nařízení nedotýká zvláštních předpisů Společenství ani vnitrostátních předpisů o zabezpečení jiné než statistické důvěrnosti.
(36) V souladu s článkem 249 Smlouvy není cílem tohoto nařízení omezit manévrovací prostor členských států při vytváření vnitrostátních právních předpisů o ochraně údajů podle článku 32 směrnice 95/46/ES,
PŘIJALY TOTO NAŘÍZENÍ:
KAPITOLA I
OBECNÁ USTANOVENÍ
Článek 1
Předmět nařízení
1. Orgány a instituce zřízené Smlouvami o založení Evropských společenství nebo na jejich základě (dále jen "orgány a instituce Společenství") zajišťují v souladu s tímto nařízením ochranu základních práv a svobod fyzických osob, zejména jejich práva na soukromí v souvislosti se zpracováním osobních údajů a neomezují ani nezakazují volný pohyb osobních údajů mezi sebou nebo směrem k příjemcům, na který se vztahují vnitrostátní právní předpisy členských států přijaté za účelem provedení směrnice 95/46/ES.
2. Nezávislý orgán dozoru zřízený tímto nařízením (dále jen "evropský inspektor ochrany údajů") dohlíží na uplatňování tohoto nařízení na všechna zpracování prováděná orgánem nebo institucí Společenství.
Článek 2
Definice
Pro účely tohoto nařízení se:
a) "osobními údaji" rozumějí veškeré informace o identifikované nebo identifikovatelné osobě (dále jen "subjekt údajů"); identifikovatelnou osobou se rozumí osoba, kterou lze přímo či nepřímo identifikovat, zejména s odkazem na identifikační číslo nebo na jeden či více zvláštních prvků její fyzické, fyziologické, psychické, hospodářské, kulturní nebo sociální identity;
b) "zpracováním osobních údajů" (dále jen "zpracování") rozumí jakýkoli úkon nebo soubor úkonů s osobními údaji, které jsou prováděny pomocí či bez pomoci automatizovaných postupů, jako je shromažďování, zaznamenávání, uspořádávání, uchovávání, přizpůsobování nebo pozměňování, vyhledávání, konzultace, použití, sdělení prostřednictvím přenosu, šíření nebo jakékoli jiné zpřístupnění, srovnání či kombinování, jakož i blokování, výmaz nebo zničení;
c) "registrem osobních údajů" (dále jen "registr") rozumí jakýkoli uspořádaný soubor osobních údajů přístupných podle určených kritérií, ať již je tento soubor centralizován, decentralizován nebo rozdělen podle funkčního či zeměpisného hlediska;
d) "správcem" rozumí orgán nebo instituce Společenství, generální ředitelství, jednotka či jakýkoli jiný organizační celek, který sám nebo společně s jinými určuje účel a prostředky zpracování osobních údajů; jsou-li účel a prostředky zpracování určeny zvláštním aktem Společenství, je možné určit správce nebo zvláštní kritéria pro jeho určení ve zmíněném aktu Společenství;
e) "zpracovatelem" rozumí fyzická nebo právnická osoba, orgán veřejné moci, agentura nebo jakýkoli jiný subjekt, který zpracovává osobní údaje pro správce;
f) "třetí osobou" rozumí fyzická nebo právnická osoba, orgán veřejné moci, agentura nebo jakýkoli subjekt jiný než subjekt údajů, než správce, než zpracovatel a než osoby přímo podléhající správci nebo zpracovateli, které jsou zmocněny ke zpracování údajů;
g) "příjemcem" rozumí fyzická nebo právnická osoba, orgán veřejné moci, agentura nebo jakýkoli jiný subjekt, kterým jsou údaje sdělovány, ať se jedná či nikoli o třetí osobu; orgány, které mohou získávat údaje v rámci zvláštního šetření, však nejsou považovány za příjemce;
h) "souhlasem subjektu údajů" rozumí jakýkoli svobodný, výslovný a vědomý projev vůle, kterým subjekt údajů dává své svolení k tomu, aby osobní údaje, které se ho týkají, byly předmětem zpracování.
Článek 3
Oblast působnosti
1. Toto nařízení se vztahuje na zpracování osobních údajů ve všech orgánech a institucích Společenství, pokud se toto zpracování provádí při výkonu činností, které zcela nebo zčásti spadají do oblasti působnosti práva Společenství.
2. Toto nařízení se vztahuje na zcela nebo částečně automatizované zpracování osobních údajů, jakož i na neautomatizované zpracování osobních údajů, které jsou obsaženy v registru nebo do něj mají být zařazeny.
KAPITOLA II
OBECNÉ PODMÍNKY PRO ZÁKONNOST ZPRACOVÁNÍ OSOBNÍCH ÚDAJŮ
ODDÍL 1
ZÁSADY PRO KVALITU ÚDAJŮ
Článek 4
Kvalita údajů
1. Osobní údaje musejí být:
a) zpracovány korektně a zákonným způsobem;
b) shromažďovány pro stanovené účely, výslovně vyjádřené a legitimní a nesmějí být dále zpracovávány způsobem neslučitelným s těmito účely.
Další zpracování pro historické, statistické nebo vědecké účely není považováno za neslučitelné, pokud správce poskytne vhodná ochranná opatření, zejména zajistí, aby údaje nebyly zpracovávány k žádnému jinému účelu ani použity k podpoře opatření či rozhodnutí o konkrétní osobě;
c) přiměřené, podstatné a nepřesahující míru s ohledem na účely, pro které jsou shromažďovány a/nebo dále zpracovávány;
d) přesné, a je-li to nezbytné, i aktualizované; musí být přijata veškerá rozumná opatření, aby nepřesné nebo neúplné údaje s ohledem na účely, pro které byly shromažďovány nebo dále zpracovávány, byly vymazány nebo opraveny;
e) uchovávány ve formě umožňující identifikaci subjektů údajů po dobu ne delší než je nezbytné pro dosažení účelů, pro které jsou shromažďovány nebo dále zpracovávány.
Orgán nebo instituce Společenství stanoví pro osobní údaje, které jsou uchovávány po dobu delší, než je uvedeno výše pro historické, statistické či vědecké účely buď, že budou uchovávány pouze v anonymní podobě, nebo, není-li to možné, že budou skladovány pouze, pokud totožnost subjektu údajů bude zašifrována.
Údaje však v žádném případě nelze použít k jinému než historickému, statistickému nebo vědeckému účelu.
2. Dodržování odstavce 1 zajistí správce.
ODDÍL 2
ZÁSADY PRO LEGITIMNÍ ZPRACOVÁNÍ ÚDAJŮ
Článek 5
Zákonnost zpracování
Osobní údaje lze zpracovávat, pouze pokud:
a) je zpracování nezbytné pro vykonání úkolu ve veřejném zájmu na základě Smluv o založení Evropských společenství nebo jiných právních aktů přijatých na základě těchto smluv, nebo úkolu vyplývajícího z legitimního výkonu veřejné moci, kterým je pověřen orgán nebo instituce Společenství nebo třetí osoba, které jsou údaje sdělovány, nebo
b) je zpracování nezbytné pro splnění právní povinnosti, které podléhá správce, nebo
c) je zpracování nezbytné pro splnění smlouvy, kde je subjekt údajů jednou ze stran, nebo pro provedení opatření přijatých před uzavřením smlouvy na žádost tohoto subjektu, nebo
d) subjekt údajů jednoznačně udělil souhlas, nebo
e) je zpracování nezbytné pro zachování životně důležitých zájmů subjektu údajů.
Článek 6
Změna účelu
Aniž jsou dotčeny články 4, 5 a 10:
1. Osobní údaje lze zpracovávat k jiným účelům, než pro které byly shromažďovány, pouze je-li změna účelu výslovně dovolena vnitřními pravidly orgánu nebo instituce Společenství.
2. Osobní údaje sebrané výlučně s cílem zajistit bezpečnost nebo kontrolu zpracovatelských systémů nebo úkonů nelze použít k žádnému jinému účelu, s výjimkou předcházení vážným trestným činům a jejich odhalování, vyšetřování a stíhání.
Článek 7
Předávání osobních údajů v rámci orgánů a institucí Společenství nebo mezi nimi
Aniž jsou dotčeny články 4, 5, 6 a 10:
1. Osobní údaje lze předávat v rámci orgánů a institucí Společenství nebo mezi nimi, pouze pokud jsou nezbytné k legitimnímu plnění úkolů spadajících do pravomoci příjemce.
2. Pokud se údaje předávají na žádost příjemce, odpovídá za právnost tohoto předání správce i příjemce.
Správce je povinen ověřit pravomoc příjemce a předběžně posoudit nezbytnost předání údajů.
Vzniknou-li pochybnosti, zda je předání nezbytné, požádá správce příjemce o doplňující informace.
Příjemce zajistí, aby nezbytnost předání údajů mohla být dodatečně ověřena.
3. Příjemce zpracuje osobní údaje výlučně pro účely, které byly důvodem předání.
Článek 8
Předávání osobních údajů jiným příjemcům, než jsou orgány a instituce Společenství, na které se vztahuje směrnice 95/46/ES
Aniž jsou dotčeny články 4, 5, 6 a 10, lze osobní údaje předávat příjemcům, na které se vztahují vnitrostátní právní předpisy přijaté na základě směrnice 95/46/ES, pouze pokud,
a) příjemce prokáže, že údaje jsou nezbytné pro splnění úkolu prováděného ve veřejném zájmu nebo souvisejícího s výkonem veřejné moci nebo
b) příjemce prokáže nezbytnost předání údajů a pokud není důvod domnívat se, že mohou být poškozeny právní zájmy subjektu údajů.
Článek 9
Předávání osobních údajů jiným příjemcům, než jsou orgány a instituce Společenství, na které se nevztahuje směrnice 95/46/ES
1. Osobní údaje lze předávat jiným příjemcům, než jsou orgány a instituce Společenství, na které se nevztahují vnitrostátní právní předpisy přijaté na základě směrnice 95/46/ES, pouze pokud je zajištěna přiměřená úroveň ochrany v zemi příjemce nebo v přijímající mezinárodní organizaci, a pokud se údaje předávají výlučně proto, aby umožnily provedení úkolů spadajících do pravomoci správce.
2. Odpovídající úroveň ochrany poskytovaná třetí zemí nebo dotčenou mezinárodní organizací se posoudí s ohledem na všechny okolnosti související s předáním nebo předáváním údajů.
Zejména se přihlédne k povaze údajů, účelu a trvání předpokládaného zpracování nebo předpokládaných zpracování, k přijímající třetí zemi nebo přijímající mezinárodní organizaci, k obecným i odvětvovým právním předpisům platným v třetí zemi nebo v příslušné mezinárodní organizaci, jakož i k profesním předpisům a bezpečnostním opatřením, která jsou v této třetí zemi nebo mezinárodní organizaci dodržována.
3. Orgány a instituce Společenství informují Komisi a evropského inspektora ochrany údajů o případech, kdy se domnívají, že pro ně třetí země nebo dotčená mezinárodní organizace nezajišťují odpovídající úroveň ochrany ve smyslu odstavce 2.
4. Komise uvědomí členské státy o případech uvedených v odstavci 3.
5. Orgány a instituce Společenství přijmou nezbytná opatření, aby vyhověly rozhodnutím přijatým Komisí, která v souladu s čl. 25 odst. 4 a 6 směrnice 95/46/ES stanoví, zda třetí země nebo mezinárodní organizace zajišťuje nebo nezajišťuje odpovídající úroveň ochrany.
6. Odchylně od odstavců 1 a 2 mohou orgány a instituce Společenství předat osobní údaje, pokud:
a) subjekt údajů jednoznačně udělil souhlas s navrženým předáním; nebo
b) předání je nezbytné pro splnění smlouvy mezi subjektem údajů a správcem nebo pro splnění opatření přijatých před uzavřením smlouvy na žádost subjektu údajů; nebo
c) předání je nezbytné pro uzavření nebo splnění smlouvy uzavřené v zájmu subjektu údajů mezi správcem a třetí osobou; nebo
d) předání je nezbytné nebo se stává právně závazným z důvodů důležitého veřejného zájmu nebo pro zjištění, výkon nebo obranu právních nároků před soudem; nebo
e) předání je nezbytné pro ochranu životně důležitých zájmů subjektu údajů; nebo
f) k předání dochází z rejstříku, který je v souladu s právem Společenství určen pro informování veřejnosti a je přístupný veřejnosti nebo jakékoli osobě, která osvědčí svůj oprávněný zájem, pokud jsou v daném případě splněny podmínky pro vyhledávání stanovené právem Společenství.
7. Aniž je tím dotčen odstavec 6, může evropský inspektor ochrany údajů povolit předání nebo předávání osobních údajů do třetí země nebo mezinárodní organizace, které nezajišťují odpovídající úroveň ochrany ve smyslu odstavců 1 a 2, pokud správce poskytne dostatečná ochranná opatření pro ochranu soukromí a základních práv a svobod osob, jakož i pro výkon odpovídajících práv; tato ochranná opatření mohou zejména vyplývat z vhodných smluvních doložek.
8. Orgány a instituce Společenství uvědomí evropského inspektora ochrany údajů o kategoriích případů, u nichž se uplatnily odstavce 6 a 7.
ODDÍL 3
ZVLÁŠTNÍ KATEGORIE ZPRACOVÁNÍ
Článek 10
Zpracování zvláštních kategorií údajů
1. Zpracování osobních údajů, které odhalují rasový či etnický původ, politické názory, náboženské nebo filosofické přesvědčení, odborovou příslušnost, jakož i zpracování údajů týkajících se zdraví a sexuálního života je zakázáno.
2. Odstavec 1 se nepoužije, pokud:
a) subjekt údajů udělí výslovný souhlas k takovému zpracování, ledaže vnitřní pravidla orgánu nebo instituce Společenství stanoví, že zákaz uvedený v odstavci 1 nelze zrušit udělením souhlasu subjektu údajů, nebo
b) zpracování je nezbytné pro dodržení povinností a zvláštních práv správce v oblasti pracovního práva, pokud je k tomu zmocněn Smlouvami o založení Evropských společenství nebo jinými právními akty přijatými na jejich základě, nebo, je-li to nezbytné, pokud získal souhlas evropského inspektora ochrany údajů, s výhradou odpovídajících ochranných opatření;
c) zpracování je nezbytné k ochraně životně důležitých zájmů subjektu údajů nebo jiné osoby v případě, že subjekt údajů není fyzicky nebo právně způsobilý udělit svůj souhlas;
d) zpracování se týká údajů zjevně zveřejňovaných subjektem údajů nebo je nezbytné pro zjištění, uplatnění nebo obranu právních nároků před soudem nebo
e) zpracování provádí v rámci svých legitimních činností a s odpovídajícími zárukami neziskový subjekt, který tvoří jednotku začleněnou do orgánu nebo instituce Společenství, na který se nevztahuje vnitrostátní právo o ochraně údajů na základě článku 4 směrnice 95/46/ES a který sleduje politické, filozofické, náboženské nebo odborové cíle, za podmínky, že se zpracování vztahuje pouze na členy tohoto subjektu nebo na osoby, které s ním udržují pravidelné styky související s jeho cíli, a že tyto údaje nejsou sdělovány třetím osobám bez souhlasu subjektů údajů.
3. Odstavec 1 se nepoužije, je-li zpracování údajů nezbytné pro účely zdravotní prevence, lékařských diagnóz, lékařské péče nebo ošetřování nebo správy zdravotnických služeb a zpracovává-li tyto údaje odborný zdravotnický pracovník, který je vázán povinností zachovávat lékařské tajemství, nebo jiná osoba rovněž podléhající obdobné povinnosti mlčenlivosti.
4. Jsou-li poskytnuta vhodná ochranná opatření a z důvodů závažného veřejného zájmu, lze ve Smlouvách o založení Evropských společenství nebo v jiných právních aktech přijatých na jejich základě nebo, je-li to nezbytné, rozhodnutím evropského inspektora ochrany údajů stanovit i jiné výjimky, než jaké jsou stanoveny v odstavci 2.
5. Zpracování údajů týkajících se protiprávního jednání, rozsudků v trestních věcech nebo bezpečnostních opatření lze provádět, pouze je-li povoleno Smlouvami o založení Evropských společenství nebo jinými právními akty přijatými na jejich základě nebo, je-li to nezbytné, evropským inspektorem ochrany údajů s výhradou vhodných zvláštních ochranných opatření.
6. Evropský inspektor ochrany údajů určí podmínky, za kterých může orgán nebo instituce Společenství zpracovat identifikační číslo nebo jiný identifikátor obecného významu.
ODDÍL 4
INFORMOVÁNÍ SUBJEKTU ÚDAJŮ
Článek 11
Informace podávané v případě, že údaje poskytuje subjekt údajů
1. Správce poskytne subjektu údajů, od kterého získává údaje, které se ho týkají, alespoň dále uvedené informace, ledaže s nimi subjekt údajů již byl seznámen:
a) totožnost správce;
b) účely zpracování, pro které jsou údaje určeny;
c) příjemci nebo kategorie příjemců údajů;
d) skutečnost, zda jsou odpovědi na otázky povinné nebo dobrovolné a případné důsledky neposkytnutí odpovědi;
e) existence práva na přístup k údajům, které se subjektu údajů týkají, a právo na jejich opravu;
f) veškeré doplňující informace jako:
i) právní základ zpracování, pro něž jsou údaje určeny;
ii) lhůty pro uchovávání údajů;
iii) právo obrátit se na evropského inspektora ochrany údajů,
v míře, v jaké jsou tyto doplňující informace nezbytné pro zajištění řádného zpracování údajů vůči subjektu údajů, s ohledem na zvláštní okolnosti, za jakých jsou údaje shromažďovány.
Odchylně od odstavce 1 může být sdělení informace nebo její části, kromě informací uvedených v odst. 1 písm. a), b) a d), pozdrženo na dobu nutnou pro statistické účely.
Informaci je nutno poskytnout, jakmile důvod, kvůli němuž byla informace pozdržena, přestane existovat.
Článek 12
Informace podávané v případě, že údaje neposkytuje subjekt údajů
1. Pokud údaje neposkytuje subjekt údajů, musí správce po zaznamenání údajů nebo, počítá-li se s sdělením údajů třetí osobě, nejpozději při jejich prvním sdělení poskytnout subjektu údajů, alespoň dále uvedené informace, ledaže s nimi subjekt údajů již byl seznámen:
a) totožnost správce;
b) účely zpracování;
c) kategorie dotčených údajů;
d) příjemci nebo kategorie příjemců údajů;
e) existence práva na přístup k údajům, které se subjektu údajů týkají, a právo na jejich opravu;
f) veškeré doplňující informace jako:
i) právní základ zpracování, pro něž jsou údaje určeny;
ii) lhůty pro uchovávání údajů;
iii) právo obrátit se na evropského inspektora ochrany údajů;
iv) původ údajů, ledaže správce nemůže sdělit tuto informaci z důvodu profesního tajemství,
v míře, v jaké jsou tyto doplňující informace nezbytné pro zajištění řádného zpracování údajů vůči subjektu údajů s ohledem na zvláštní okolnosti, za jakých jsou údaje shromažďovány.
2. Odstavec 1 se nepoužije, ukáže-li se, zejména u zpracování pro účely statistiky nebo historických či vědeckých výzkumů, že informování subjektu údajů není možné nebo by vyžadovalo neúměrné úsilí, nebo pokud právní předpisy Společenství výslovně upravují zaznamenávání nebo sdělování údajů.
V těchto případech stanoví orgán nebo instituce Společenství po konzultaci s evropským inspektorem ochrany údajů vhodná ochranná opatření.
ODDÍL 5
PRÁVA SUBJEKTU ÚDAJŮ
Článek 13
Právo na přístup
Subjekt údajů má neomezené právo získat od správce kdykoli ve lhůtě tří měsíců od přijetí žádosti o informaci a bezplatně:
a) potvrzení, že údaje, které se ho týkají, jsou či nejsou zpracovávány;
b) informace týkající se alespoň účelů zpracování, kategorií údajů, na které se zpracování vztahuje, a příjemců nebo kategorií příjemců, kterým jsou údaje sdělovány;
c) sdělení srozumitelnou formou o údajích, které jsou předmětem zpracování, a veškeré dostupné informace o původu údajů;
d) oznámení postupu automatického zpracování údajů, které se subjektu údajů týká.
Článek 14
Opravy
Subjekt údajů má právo, aby správce neprodleně opravil nepřesné nebo neúplné osobní údaje.
Článek 15
Blokování
1. Subjekt údajů má právo, aby správce blokoval údaje, pokud:
a) subjekt údajů popírá jejich správnost, na dobu potřebnou, aby správce ověřil správnost údajů včetně jejich úplnosti, nebo
b) správce už údaje ke splnění svých úkolů nepotřebuje, ale je třeba je uchovat jako důkaz, nebo
c) zpracování je nedovolené a subjekt údajů odmítá jejich výmaz a žádá místo toho o jejich blokování.
2. V automatických registrech je blokování v podstatě zajištěno technickými prostředky.
V systému je uvedeno, že osobní údaje jsou blokovány, tak, aby bylo jasné, že tyto osobní údaje nelze používat.
3. Osobní údaje blokované podle tohoto článku jsou, kromě skladování, zpracovávány pouze jako důkaz nebo se souhlasem subjektu údajů, nebo za účelem ochrany práv třetí osoby.
4. Subjekt údajů, který žádal o blokování svých údajů a dosáhl ho, bude uvědoměn předem o jejich odblokování správcem.
Článek 16
Výmaz
Subjekt údajů má právo, aby správce vymazal údaje, je-li jejich zpracování nedovolené, zejména pokud byla porušena ustanovení oddílů 1, 2 a 3 kapitoly II.
Článek 17
Oznámení třetí osobě
Subjekt údajů má právo, aby správce oznámil třetí osobě, které byly údaje sděleny, veškeré opravy, výmazy a blokování v souladu s články 13 až 16, pokud se to neukáže jako nemožné nebo to nevyžaduje nepřiměřené úsilí.
Článek 18
Právo subjektu údajů na námitku
Subjekt údajů má právo:
a) kdykoli z vážných a legitimních důvodů souvisejících s jeho osobní situací vznést námitky proti zpracování svých osobních údajů kromě případů zahrnutých v čl. 5 písm. b), c) a d).
Je-li námitka oprávněná, nesmí se dané zpracování těchto údajů nadále týkat;
b) být informován dříve, než jsou osobní údaje poprvé sděleny třetí osobě nebo než jsou použity na její účet pro účely přímého marketingu, a musí mu být výslovně poskytnuto právo bezplatně vznést námitky proti zmíněnému sdělení nebo použití.
Článek 19
Automatizovaná jednotlivá rozhodnutí
Subjekt údajů má právo nestát se subjektem rozhodnutí, které vůči němu zakládá právní účinky nebo které se jej významně dotýká, přijatého pouze na základě automatizovaného zpracování údajů určeného k hodnocení určitých rysů jeho osobnosti, například pracovního výkonu, spolehlivosti nebo chování, ledaže je toto rozhodnutí výslovně povolené podle vnitrostátních právních předpisů nebo předpisů Společenství nebo, je-li to nezbytné, evropským inspektorem ochrany údajů.
V obou případech musí být přijata opatření na ochranu oprávněných zájmů subjektu údajů, například opatření, která mu umožní vyjádřit svůj názor.
ODDÍL 6
VÝJIMKY A OMEZENÍ
Článek 20
Výjimky a omezení
1. Orgány a instituce Společenství mohou omezit použití čl. 4 odst. 1, článku 11, čl. 12 odst. 1, článků 13 až 17 a čl. 37 odst. 1, pokud toto omezení představuje opatření nezbytné pro zajištění:
a) předcházení trestným činům a jejich vyšetřování, odhalování a stíhání;
b) významného hospodářského nebo finančního zájmu členského státu Evropských společenství včetně měnové, rozpočtové a daňové oblasti;
c) ochrany subjektu údajů nebo práv a svobod druhých;
d) bezpečnosti státu, veřejné bezpečnosti a obrany členských států;
e) dozorového, kontrolního nebo regulačního úkolu vyplývajícího, i pouze příležitostně, z výkonu veřejné moci v případech uvedených v písmenech a) až b).
2. Články 13 až 16 se nepoužijí, jsou-li údaje zpracovávány výlučně pro účely vědeckého výzkumu nebo jsou-li uchovávány formou osobních záznamů po dobu nepřesahující období nezbytné pro vypracování statistik s výhradou, že prokazatelně neexistuje nebezpečí narušení soukromí subjektu údajů a že správce poskytuje přiměřená právní ochranná opatření, které zejména vyloučí, že údaje mohou být použity pro účely opatření nebo rozhodnutí vztahujících se na konkrétní osoby.
3. Uplatňuje-li se omezení podle odstavce 1, je subjekt údajů v souladu s právem Společenství informován o hlavních důvodech pro použití omezení a o svém právu podat námitku u evropského inspektora ochrany údajů.
4. Je-li omezení podle odstavce 1 uloženo za účelem odepření přístupu subjektu údajů, sdělí evropský inspektor ochrany údajů při posuzování stížnosti subjektu údajů, zda byly údaje zpracovány řádně a pokud nebyly, zda byla učiněna příslušná náprava.
5. Poskytnutí informací uvedených v odstavcích 3 a 4 může být odloženo, dokud by zbavovaly účinků omezení uvedené v odstavci 1.
ODDÍL 7
DŮVĚRNÁ POVAHA A BEZPEČNOST ZPRACOVÁNÍ
Článek 21
Důvěrná povaha zpracování
Osoba zaměstnaná v orgánu nebo instituci Společenství a orgány a instituce Společenství ve funkci zpracovatele, kteří mají přístup k osobním údajům, je mohou zpracovávat pouze podle pokynů správce, ledaže právo členských států nebo Společenství stanoví jinak.
Článek 22
Bezpečnost zpracování
1. S ohledem na stav techniky a na náklady na provedení přijme správce vhodná technická a organizační opatření, kterými zajistí úroveň bezpečnosti odpovídající rizikům vyplývajícím ze zpracování a z povahy osobních údajů, které mají být chráněny.
Tato opatření se přijímají zejména proto, aby se předešlo jakémukoli nepovolenému rozšíření informací nebo přístupu k nim, náhodnému nebo nedovolenému zničení nebo náhodné ztrátě či úpravám informací a jakékoli jiné podobě nedovoleného zpracování.
2. Při zpracování osobních údajů automatizovanými prostředky jsou přijata opatření odpovídající možným rizikům zaměřená zejména na tyto cíle:
a) zamezit, aby neoprávněná osoba získala přístup k počítačovému systému pro zpracování osobních údajů;
b) zamezit, aby bylo možné nosiče dat číst, kopírovat, upravovat nebo odstraňovat bez oprávnění;
c) zamezit veškerým neoprávněným zadáváním údajů do paměti a jakémukoli neoprávněnému sdělování, úpravám nebo výmazům uložených osobních údajů;
d) zamezit neoprávněným osobám užívat systémy pro zpracování údajů prostřednictvím zařízení pro přenos dat;
e) zajistit, aby oprávnění uživatelé systému zpracování údajů měli přístup pouze k těm osobním údajům, na něž se vztahuje jejich právo přístupu;
f) zaznamenat, které osobní údaje, kdy a komu byly sděleny;
g) zajistit, aby bylo možné následně ověřovat, které osobní údaje, kdy a kým byly zpracovány;
h) zajistit, aby osobní údaje zpracovávané pro potřeby třetích osob bylo možné zpracovávat pouze způsobem stanoveným smluvním orgánem nebo institucí;
i) zajistit, aby osobní údaje nebylo možné bez oprávnění číst, kopírovat nebo vymazat během jejich sdělování nebo během přemístění nosiče dat;
j) vytvořit vnitřní organizační strukturu orgánu nebo instituce, která by odpovídala zvláštním nárokům ochrany údajů.
Článek 23
Zpracování osobních údajů z pověření správce
1. Probíhá-li zpracování z pověření správce, zvolí si zpracovatele, který poskytuje dostatečná ochranná opatření s ohledem na technická a organizační bezpečnostní opatření uvedená v článku 22, a dbá na dodržování těchto opatření.
2. Zpracování údajů zpracovatelem upravuje smlouva nebo právní akt, který zavazuje zpracovatele vůči správci a který stanoví zejména, že:
a) zpracovatel jedná pouze podle pokynů správce;
b) povinnosti podle článků 21 a 22 jsou rovněž pro zpracovatele závazné, kromě případů, kdy na základě článku 16 a čl. 17 odst. 3 druhé odrážky směrnice 95/46/ES se na zpracovatele vztahují povinnosti týkající se důvěrné povahy a bezpečnosti stanovené vnitrostátními právními předpisy některého z členských států.
3. Za účelem zachování důkazů jsou části smlouvy nebo právního aktu o ochraně údajů a požadavky související s opatřeními uvedenými v článku 22 potvrzeny písemně nebo jinou rovnocennou formou.
ODDÍL 8
INSPEKTOR OCHRANY ÚDAJŮ
Článek 24
Ustanovení a úkoly inspektora ochrany údajů
1. Každý orgán a každá instituce Společenství jmenuje alespoň jednu osobu inspektorem ochrany údajů.
Tato osoba má za úkol:
a) zajišťovat, aby správce a subjekty údajů byly informovány o svých právech a povinnostech vyplývajících z tohoto nařízení;
b) odpovídat na žádosti evropského inspektora ochrany údajů a v oblasti své působnosti spolupracovat s evropským inspektorem ochrany údajů na jeho žádost nebo z vlastního podnětu;
c) zajistit nezávislým způsobem uplatňování tohoto nařízení uvnitř orgánu či instituce;
d) vést rejstřík zpracovatelských úkonů prováděných správcem, který obsahuje informace uvedené v čl. 25 odst. 2;
e) oznamovat evropskému inspektorovi ochrany údajů zpracovatelské úkony, které mohou způsobovat zvláštní rizika ve smyslu článku 27.
Inspektor tak dbá o to, aby při zpracování nedocházelo k poškozování práv a svobod subjektů údajů.
2. Inspektor ochrany údajů je vybírán na základě osobních a profesních kvalit, zejména na základě odborných znalostí v oblasti ochrany údajů.
3. Výběr inspektora ochrany údajů nesmí vést ke střetu zájmů mezi povinnostmi inspektora ochrany údajů a jeho dalšími úředními povinnostmi, zejména těmi, které vyplývají z uplatňování tohoto nařízení.
4. Inspektor ochrany údajů je ustanovenjmenován na období dvou až pěti let.
Může být ustanoven opakovaně, jeho funkční období však nesmí přesáhnout deset let.
Z funkce inspektora ochrany údajů ho může orgán nebo instituce Společenství, které ho ustanovily, odvolat pouze se souhlasem evropského inspektora ochrany údajů, přestane-li splňovat podmínky požadované pro výkon jeho funkce.
5. Po ustanovení inspektora ochrany údajů sdělí orgán nebo instituce, které ho ustanovily, jeho jméno evropskému inspektorovi ochrany údajů.
6. Orgán nebo instituce Společenství, které inspektora ochrany údajů ustanovily, mu zajistí zaměstnance a zdroje nezbytné k výkonu jeho úkolů.
7. Při výkonu svých funkcí nesmí inspektor ochrany údajů přijímat žádné příkazy.
8. Další prováděcí pravidla přijme každý orgán nebo instituce Společenství v souladu s ustanoveními přílohy.
Tato prováděcí pravidla se týkají zejména úkolů, povinností a pravomocí inspektora ochrany údajů.
Článek 25
Oznámení inspektorovi ochrany údajů
1. Před zahájením zpracování nebo souboru zpracování se stejným účelem nebo se souvisejícími účely, o tom uvědomí správce inspektora ochrany údajů.
2. Podávané informace obsahují:
a) jméno a adresu správce a informace o útvarech orgánu nebo instituce pověřených zpracováním údajů s konkrétním cílem;
b) účel nebo účely zpracování;
c) popis kategorie nebo kategorií subjektů údajů a údajů nebo kategorií údajů, které se na ně vztahují;
d) právní základ zpracování, pro něž jsou údaje určeny;
e) příjemce nebo kategorie příjemců, kterým mohou být údaje sděleny;
f) obecné udání lhůt pro blokování a výmaz jednotlivých kategorií údajů;
g) zamýšlené předání údajů třetím zemím nebo mezinárodním organizacím;
h) obecný popis umožňující předběžně posoudit vhodnost opatření přijatých pro zajištění bezpečnosti zpracování podle článku 22.
3. Inspektorovi ochrany údajů se neprodleně oznamují jakékoli změny, které se týkají informací uvedených v odstavci 2.
Článek 26
Rejstřík
Každý inspektor ochrany údajů vede rejstřík zpracování oznámených v souladu s článkem 25.
Rejstříky obsahují alespoň informace uvedené v čl. 25 odst.
2 písm. a) až g). Do rejstříků může přímo nebo nepřímo prostřednictvím evropského inspektora ochrany údajů nahlížet kdokoli.
ODDÍL 9
PŘEDBĚŽNÁ KONTROLA EVROPSKÉHO INSPEKTORA OCHRANY ÚDAJŮ A POVINNOST SPOLUPRACOVAT
Článek 27
Předběžná kontrola
1. Zpracování, která by ze své povahy, rozsahu nebo účelů mohla představovat zvláštní rizika pro práva a svobody subjektů údajů, podléhají předběžné kontrole evropského inspektora ochrany údajů.
2. Rizika mohou představovat tato zpracování:
a) zpracování údajů o zdraví a o podezření ze spáchání trestného činu, o protiprávním jednání, o odsouzení za trestný čin nebo o bezpečnostních opatřeních;
b) zpracování, která mají hodnotit rysy osobnosti subjektu údajů včetně jejích schopností, výkonu a chování;
c) zpracování, která umožňují propojení mezi údaji zpracovávanými za různým účelem, které není v právních předpisech členských států ani Společenství uvedeno;
d) zpracování, jejichž účelem je vyloučit jednotlivé osoby z požívání nějakého práva, dávky nebo ze smlouvy.
3. Předběžné kontroly provádí evropský inspektor ochrany údajů poté, co obdrží oznámení inspektora ochrany údajů, který v případě pochyb o nezbytnosti předběžné kontroly konzultuje evropského inspektora ochrany údajů.
4. Evropský inspektor ochrany údajů oznámí své stanovisko ve lhůtě dvou měsíců od přijetí oznámení.
Běh lhůty může být pozastaven, dokud evropský inspektor ochrany údajů neobdrží požadované doplňující informace.
Vyžaduje-li to složitost případu, může být lhůta rozhodnutím evropského inspektora ochrany údajů prodloužena o další dva měsíce.
Toto rozhodnutí se oznámí správci před uplynutím původní dvouměsíční lhůty.
Není-li stanovisko doručeno do konce dvouměsíční lhůty, případně prodloužené, považuje se za kladné.
Pokud podle názoru evropského inspektora ochrany údajů oznámené zpracování může způsobit porušení některého ustanovení tohoto nařízení, vypracuje případné návrhy, jak se tomuto porušení vyhnout.
Pokud správce odpovídajícím způsobem zpracování nepozmění, může evropský inspektor ochrany údajů uplatnit pravomoci, které mu svěřuje čl. 47 odst.
5. Evropský inspektor ochrany údajů vede rejstřík všech zpracování, která mu byla oznámena podle článku 2.
Rejstřík obsahuje informace uvedené v článku 25 a kdokoli do něj může nahlížet.
Článek 28
Konzultace
1. Orgány a instituce Společenství uvědomí evropského inspektora ochrany údajů o vypracování správních opatření souvisejících se zpracováním osobních údajů, na kterém se podílí orgán nebo instituce Společenství samostatně nebo ve spolupráci s jinými.
2. Při přijímání návrhů právních předpisů týkajících se ochrany individuálních práv a svobod v souvislosti se zpracováním osobních údajů konzultuje Komise evropského inspektora ochrany údajů.
Článek 29
Povinnost poskytovat informace
Orgány a instituce Společenství uvědomí evropského inspektora ochrany údajů o opatřeních přijatých na základě rozhodnutí nebo povolení inspektora uvedených v čl. 46 písm. h).
Článek 30
Povinnost spolupracovat
Na žádost evropského inspektora ochrany údajů jsou správci nápomocni inspektorovi při plnění jeho funkcí, zejména mu poskytují informace uvedené v čl. 47 odst. 2 písm. a) a umožňují mu přístup podle čl. 47 odst. 2 písm. b).
Článek 31
Povinnost odpovědět na vyjádření
Jako odpověď na výkon pravomocí evropského inspektora ochrany údajů podle čl. 47 odst.
1 písm. b) uvědomí dotčený správce o svých názorech inspektora v přiměřené lhůtě, kterou určí inspektor. Stanovisko obsahuje rovněž popis případných přijatých opatření, která reagují na připomínky evropského inspektora ochrany údajů.
KAPITOLA III
OPRAVNÉ PROSTŘEDKY
Článek 32
Opravné prostředky
1. Soudní dvůr Evropských společenství má soudní pravomoc pro řešení všech sporů, které se týkají tohoto nařízení, včetně žalob o náhradu škody.
2. Aniž je dotčen soudní přezkum, může každý subjekt údajů, má-li za to, že orgán nebo instituce Společenství porušily jeho práva podle článku 286 Smlouvy v důsledku zpracování jeho osobních údajů, podat stížnost evropskému inspektorovi ochrany údajů.
Nedostane-li od evropského inspektora ochrany údajů odpověď ve lhůtě šesti měsíců, znamená to, že stížnost byla zamítnuta.
3. Proti rozhodnutím evropského inspektora ochrany údajů lze podat žalobu k Soudnímu dvoru Evropských společenství.
4. Každý, kdo utrpěl újmu v důsledku nedovoleného zpracování nebo jiné činnosti neslučitelné s tímto nařízením, má právo na náhradu škody v souladu s článkem 288 Smlouvy.
Článek 33
Stížnosti zaměstnanců Společenství
Všechny osoby zaměstnané v orgánu nebo instituci Společenství mohou podat evropskému inspektorovi ochrany údajů stížnost proti údajnému porušení tohoto nařízení upravujícího zpracování osobních údajů, aniž by postupovaly úředními cestami.
Nikomu nesmí být na újmu, že podal evropskému inspektorovi ochrany údajů stížnost na údajné porušení ustanovení upravujících zpracování osobních údajů.
KAPITOLA IV
OCHRANA OSOBNÍCH ÚDAJŮ A SOUKROMÍ V RÁMCI VNITŘNÍCH TELEKOMUNIKAČNÍCH SÍTÍ
Článek 34
Oblast působnosti
Aniž jsou dotčena jiná ustanovení tohoto nařízení, vztahuje se tato kapitola na zpracování osobních údajů související s používáním telekomunikačních sítí nebo koncových zařízení, jejichž provoz kontroluje orgán nebo instituce Společenství.
Pro účely této kapitoly se rozumí "uživatelem" jakákoli fyzická osoba, která užívá telekomunikační síť nebo koncové zařízení, jejichž provoz kontroluje orgán nebo instituce Společenství.
Článek 35
Bezpečnost
1. Orgány a instituce Společenství přijmou vhodná technická a organizační opatření k zajištění bezpečného používání telekomunikačních sítí a koncových zařízení, případně společně s poskytovateli veřejně přístupných telekomunikačních služeb nebo s poskytovateli veřejných telekomunikačních sítí.
Opatření zajišťují úroveň bezpečnosti odpovídající existujícím rizikům s ohledem na současné technické možnosti a na náklady na jejich zavedení.
2. Objeví-li se zvláštní riziko narušení bezpečnosti sítě a koncových zařízení, uvědomí dotčený orgán nebo instituce Společenství uživatele o tomto riziku a o všech možných prostředcích nápravy a o jiných prostředcích komunikace, které lze použít.
Článek 36
Důvěrný charakter sdělení
Orgány a instituce Společenství zajistí důvěrný charakter sdělení přenášených pomocí telekomunikačních sítí a koncových zařízení v souladu s obecnými zásadami práva Společenství.
Článek 37
Provozní údaje a údaje o účtování
1. Aniž jsou dotčeny odstavce 2, 3 a 4, jsou provozní údaje týkající se uživatelů, které se zpracovávají a ukládají do paměti, aby se v telekomunikační síti mohla uskutečnit volání nebo jiná spojení, po skončení volání nebo jiného spojení vymazány nebo anonymizovány.
2. V případě potřeby lze provozní údaje uvedené v seznamu schváleném evropským inspektorem ochrany údajů zpracovávat pro účely správy rozpočtu telekomunikací a provozu včetně ověřování oprávněného používání telekomunikačních systémů.
Tyto údaje se vymazávají nebo anonymizují co nejdříve a nejpozději šest měsíců po jejich shromáždění, ledaže je jejich uchování na delší dobu nezbytné pro zjištění, výkon nebo obranu právního nároku při soudní žalobě projednávané před soudem.
3. Zpracování provozních údajů a údajů o účtování mohou provádět pouze osoby odpovědné za provádění účtování, správu provozu nebo rozpočtu.
4. Uživatelé telekomunikační sítí jsou oprávněni přijímat nepoložkové rozpisy účtů nebo jiné záznamy o uskutečněných voláních.
Článek 38
Seznamy uživatelů
1. Osobní údaje uvedené v tištěných nebo elektronických seznamech uživatelů a přístup k těmto seznamům jsou omezeny na to, co je výhradně nutné pro zvláštní účely seznamu.
2. Orgány a instituce Společenství přijmou všechna nezbytná opatření, aby zabránily použití osobních údajů obsažených v seznamech bez ohledu na to, zda jsou či nejsou dostupné veřejnosti, pro účely přímého marketingu.
Článek 39
Uvedení a omezení identifikace volající a spojené linky
1. Je-li nabízeno uvedení identifikace volající linky, musí mít volající uživatel možnost potlačit identifikaci volající linky jednoduchým způsobem a zdarma.
2. Je-li nabízeno uvedení identifikace volající linky, musí mít volaný uživatel možnost potlačit identifikaci volající linky u příchozích volání jednoduchým způsobem a zdarma.
3. Je-li nabízeno uvedení identifikace spojené linky, musí mít volaný uživatel možnost potlačit identifikaci spojené linky volajícímu uživateli jednoduchým způsobem a zdarma.
4. Je-li nabízeno uvedení identifikace volající nebo spojené linky, musí o tomto orgány a instituce Společenství informovat uživatele a rovněž je musí informovat o možnostech uvedených v odstavcích 1, 2 a 3.
Článek 40
Odchylky
Orgány a instituce Společenství zajistí, aby existovaly průhledné postupy upravující způsob, který je opravňuje nedbat na potlačení identifikace volající linky:
a) dočasně, na základě žádosti uživatele, který požaduje vysledovat zlovolná či obtěžující volání;
b) u jednotlivých linek v případě subjektů zabývajích se zpracováním tísňových volání, a to za účelem odpovídání na tato volání.
KAPITOLA V
NEZÁVISLÝ ORGÁN DOZORU: EVROPSKÝ INSPEKTOR OCHRANY ÚDAJŮ
Článek 41
Evropský inspektor ochrany údajů
1. Zřizuje se nezávislý orgán dozoru nazvaný Evropský inspektor ochrany údajů.
2. V oblasti zpracování osobních údajů je Evropský inspektor ochrany údajů povinen zajistit, aby orgány a instituce Společenství dodržovaly základní práva a svobody fyzických osob, zejména jejich právo na soukromí.
Evropský inspektor ochrany údajů je pověřen sledováním a zajišťováním toho, aby bylo uplatňováno toto nařízení a všechny ostatní akty Společenství související s ochranou základních práv a svobod fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů orgánem či institucí Společenství, a dále je pověřen poradenstvím pro orgány a instituce Společenství a subjekty údajů pro všechny otázky, které se týkají zpracování osobních údajů.
Za tímto účelem plní evropský inspektor ochrany údajů povinnosti stanovené v článku 46 a vykonává pravomoci podle článku 47.
Článek 42
Jmenování
1. Evropský parlament a Rada společnou dohodou jmenují evropského inspektora ochrany údajů na období pěti let na základě seznamu sestaveného Komisí po veřejné výzvě k přihlášení kandidátů.
Zástupce inspektora je jmenován stejným postupem a na stejnou dobu.
Je nápomocen inspektorovi při všech jeho povinnostech a zastupuje ho v případě jeho nepřítomnosti, nebo není-li inspektor schopen vykonávat svou funkci.
2. Evropský inspektor ochrany údajů je vybírán z osob, které poskytují veškeré záruky nezávislosti a které mají zkušenosti a schopnosti požadované pro plnění funkce evropského inspektora ochrany údajů, například osoby, které působí nebo působily v orgánech dozoru uvedených v článku 28 směrnice č. 95/46/ES.
3. Evropský inspektor ochrany údajů může být jmenován opakovaně.
4. Funkce evropského inspektora ochrany údajů zaniká kromě pravidelného obměňování a úmrtí odstoupením nebo nuceným odchodem do důchodu podle odstavce 5.
5. Evropského inspektora ochrany údajů může z funkce odvolat nebo zbavit práva na důchod nebo jiných výhod vyplývajících z tohoto postavení Soudní dvůr na žádost Evropského parlamentu, Rady nebo Komise, nesplňuje-li nadále podmínky nezbytné pro výkon svých povinností nebo porušil-li závažným způsobem své povinnosti.
6. V případě pravidelné obměny nebo dobrovolného odstoupení zůstává evropský inspektor ochrany údajů ve funkci, dokud není nahrazen.
7. Články 12 až 15 a 18 Protokolu o výsadách a imunitách Evropských společenství se vztahují rovněž na Evropského inspektora ochrany údajů.
8. Odstavce 2 až 7 se vztahují rovněž na zástupce inspektora.
Článek 43
Úprava a obecné podmínky výkonu funkce Evropského inspektora ochrany údajů, lidské a finanční zdroje
1. Evropský parlament, Rada a Komise přijme společnou dohodou úpravu a obecné podmínky výkonu funkce evropského inspektora ochrany údajů, zejména jeho plat, příspěvky a jiné výhody namísto odměn.
2. Rozpočtový orgán zajistí, aby evropský inspektor ochrany údajů měl k dispozici lidské a finanční zdroje nutné pro výkon jeho úkolů.
3. Rozpočet evropského inspektora ochrany údajů je veden jako zvláštní záhlaví v oddíle VIII souhrnného rozpočtu Evropské unie.
4. Evropskému inspektorovi ochrany údajů je nápomocen sekretariát.
Úředníky a ostatní zaměstnance sekretariátu jmenuje evropský inspektor ochrany údajů, který je jejich nadřízeným a kterému výlučně podléhají.
O jejich počtu se rozhoduje každý rok v rozpočtovém procesu.
5. Úředníci a ostatní zaměstnanci sekretariátu evropského inspektora ochrany údajů podléhají pravidlům a nařízením platným pro úředníky a ostatní zaměstnance Evropských společenství.
6. Ve věcech týkajících se jeho zaměstnanců má evropský inspektor ochrany údajů stejné postavení jako orgány ve smyslu článku 1 Služebního řádu úředníků Evropských společenství.
Článek 44
Nezávislost
1. Evropský inspektor ochrany údajů vykonává své funkce zcela nezávisle.
2. Při výkonu své funkce evropský inspektor ochrany údajů od nikoho nevyžaduje ani nepřijímá pokyny.
3. Evropský inspektor ochrany údajů se zdrží veškeré činnosti, která je neslučitelná s jeho funkcí, a v průběhu svého funkčního období nesmí vykonávat žádné jiné placené ani neplacené zaměstnání.
4. Po skončení svého funkčního období je evropský inspektor ochrany údajů povinen při přijímání určitých funkcí a výhod jednat čestně a uvážlivě.
Článek 45
Povinnost mlčenlivosti
Evropský inspektor ochrany údajů a jeho zaměstnanci jsou povinni během svého funkčního období a po jeho skončení dodržovat povinnost mlčenlivosti týkající se všech důvěrných informací, o nichž se dozvěděli během výkonu svých služebních povinností.
Článek 46
Povinnosti
Evropský inspektor ochrany údajů:
a) vyslechne a posoudí stížnosti a v přiměřené době sdělí subjektu údajů výsledky;
b) provádí vyšetřování buď z vlastního podnětu, nebo na základě stížnosti a v přiměřené době sdělí subjektu údajů výsledky;
c) kontroluje a zajišťuje uplatňování tohoto nařízení a všech dalších aktů Společenství, které se týkají ochrany fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů orgány a institucemi Společenství s výjimkou Soudního dvora Evropských společenství při výkonu jeho funkce soudního orgánu;
d) poskytuje poradenství všem orgánům a institucím Společenství buď z vlastního podnětu nebo jako odpověď na jejich konzultaci, o všech otázkách, které se týkají zpracování osobních údajů, zejména před vypracováním vnitřního řádu v oblasti ochrany základních práv a svobod v souvislosti se zpracováním osobních údajů v orgánech a institucích;
e) sleduje nové směry vývoje, pokud mají dopad na ochranu osobních údajů, zejména vývoj informačních a komunikačních technologií;
f) i) spolupracuje s vnitrostátními orgány dozoru uvedenými v článku 28 nařízení č. 95/56/ES v zemích, ve kterých se zmíněná směrnice uplatňuje, v míře nezbytné pro plnění jejich povinností, zejména si s nimi vyměňuje všechny užitečné informace, a žádá, aby takový orgán nebo subjekt vykonával své pravomoci, nebo odpovídá na žádosti těchto orgánů nebo subjektů;
ii) spolupracuje rovněž s orgány dozoru pro ochranu osobních údajů zřízenými podle hlavy VI Smlouvy o Evropské unii, zejména s cílem zlepšit soudržnost při uplatňování pravidel a postupů, za jejichž dodržování zmíněné orgány jednotlivě odpovídají;
g) účastní se práce pracovní skupiny pro ochranu osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů zřízené podle článku 29 nařízení č. 95/46/ES;
h) určuje, zdůvodňuje a zveřejňuje výjimky, ochranná opatření, oprávnění a podmínky uvedené v čl. 10 odst. 2 písm. b), v odst. 4, 5 a 6, v čl. 12 odst. 2, v článku 19 a v čl. 37 odst. 2;
i) vede rejstřík zpracování, která mu byla oznámena na základě čl. 27 odst. 2 a která byla zaznamenána v souladu s čl. 27 odst. 5, a umožňuje přístup do rejstříků vedených inspektory ochrany údajů podle článku 26;
j) provádí předběžnou kontrolu zpracování, která mu byla oznámena;
k) vypracuje svůj jednací řád.
Článek 47
Pravomoci
1. Evropský inspektor ochrany údajů může:
a) poskytovat poradenství subjektům údajů při výkonu jejich práv;
b) předložit věc správci v případě údajného porušení ustanovení upravujících zpracování osobních údajů a případně podat návrhy na nápravu daného porušení a na zlepšení ochrany subjektů údajů;
c) nařídit, aby žádosti o výkon určitých práv týkajících se údajů byly kladně vyřízeny, pokud byly tyto žádosti zamítnuty pro porušení článků 13 až 19;
d) varovat a napomínat správce;
e) nařídit opravu, blokování, výmaz nebo zničení všech údajů, při jejichž zpracování byla porušena ustanovení upravující zpracování osobních údajů, a nařídit oznámení těchto opatření třetím osobám, kterým byly údaje sděleny;
f) zakázat dočasně nebo trvale zpracování;
g) předložit věc dotčenému orgánu nebo instituci Společenství a v případě potřeby Evropskému parlamentu, Radě a Komisi;
h) předložit věc Soudnímu dvoru Evropských společenství za podmínek, které stanoví Smlouva;
i) zasahovat do právních sporů předložených Soudnímu dvoru Evropských společenství.
2. Evropský inspektor ochrany údajů je oprávněn:
a) získat od správce nebo od orgánu či instituce Společenství přístup ke všem osobním údajům a všem informacím nezbytným pro své šetření;
b) získat přístup do všech prostor, v nichž správce nebo orgán či instituce Společenství vykonává svou činnost, existují-li dostatečné důvody k předpokladu, že je tam vykonávána činnost uvedená v tomto nařízení.
Článek 48
Zpráva o činnosti
1. Evropský inspektor ochrany údajů předloží Evropskému parlamentu, Radě a Komisi výroční zprávu o své činnosti a zároveň ji zveřejní.
2. Evropský inspektor ochrany údajů předá tuto zprávu o činnosti ostatním orgánům a institucím Společenství, které mohou předložit připomínky k případnému posouzení zprávy v Evropském parlamentu, zejména v souvislosti s popisem opatření přijatých jako odpověď na připomínky evropského inspektora ochrany údajů podle článku 31.
KAPITOLA VI
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 49
Sankce
Jakékoli porušení povinností vyplývajících z tohoto nařízení, ať úmyslné nebo z nedbalosti, vystavuje úředníky nebo ostatní zaměstnance Evropských společenství disciplinárním postihům v souladu s pravidly stanovenými ve služebním řádu úředníků Evropských společenství nebo v pracovním řádu ostatních zaměstnanců.
Článek 50
Přechodné období
Orgány a instituce Společenství přijmou opatření nezbytná k tomu, aby zpracovatelské úkony, které probíhají ke dni vstupu tohoto nařízení v platnost, byly uvedeny do souladu s tímto nařízením ve lhůtě jednoho roku od zmíněného dne.
Článek 51
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 68/2001
ze dne 12. ledna 2001
o použití článků 87 a 88 Smlouvy o ES na podpory na vzdělávání
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 994/98 ze dne 7. května 1998 o použití článků 92 a 93 Smlouvy o založení Evropského společenství na některé kategorie horizontální státní podpory [1], a zejména na čl. 1 odst. 1 písm. a) bod iv) uvedeného nařízení,
po zveřejnění návrhu tohoto nařízení [2],
po konzultaci s Poradním výborem pro otázky státní podpory,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení (ES) č. 994/98 zmocňuje Komisi, aby v souladu s článkem 87 Smlouvy prohlásila, že podpory poskytované na vzdělávání jsou za určitých podmínek slučitelné se společným trhem a nepodléhají oznamovací povinnosti podle čl. 88 odst. 3 Smlouvy.
(2) Komise uplatnila články 87 a 88 Smlouvy na poskytování podpor na vzdělávání v četných rozhodnutích a také formulovala svou politiku, naposledy v rámci Společenství o podporách vzdělávání [3].
S ohledem na značné zkušenosti Komise při uplatňování uvedených článků na podpory na vzdělávání je vhodné za účelem zajištění účinného dohledu a zjednodušení administrativy, aniž by se oslabil dohled Komise, aby Komise využila pravomocí propůjčených jí nařízením (ES) č. 994/98.
(3) Za účelem vytvoření transparentní a koherentní politiky pro všechna odvětví je vhodné, aby oblast působnosti tohoto nařízení byla co nejširší a zahrnovala odvětví zemědělství, rybolovu a akvakultury.
(4) Tímto rozhodnutím není dotčena možnost členských států oznamovat podpory na vzdělávání.
Taková oznámení bude Komise hodnotit zejména s ohledem na kritéria stanovená v tomto nařízení, nebo v souladu s použitelnými hlavními směry a rámci Společenství, pokud takové směry a rámce existují.
Toto je v současné době případ činností týkajících se výroby, zpracování a uvádění na trh výrobků vyjmenovaných v příloze I Smlouvy a případ odvětví námořní dopravy.
Rámec Společenství pro podpory na vzdělávání by se měl být zrušen ode dne vstupu tohoto nařízení v platnost, jelikož jeho obsah je tímto nařízením nahrazen.
(5) Z důvodů transparentnosti je vhodné zdůraznit, že v souladu s čl. 51 odst. 1 druhým pododstavcem nařízení Rady (ES) č. 1257/1999 ze dne 17. května 1999 o podpoře pro rozvoj venkova z Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu (EZOZF), a kterým se mění a ruší některá nařízení [4], články 87 až 89 Smlouvy se nevztahují na finanční příspěvky poskytované členskými státy na opatření podléhající podpoře Společenství na vzdělávání na základě článku 9 uvedeného nařízení.
(6) Z důvodů transparentnosti je vhodné zdůraznit, že toto nařízení se vztahuje pouze na opatření týkající se vzdělávání, která představují státní podporu ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy. Mnohá opatření týkající se vzdělávání nejsou v uvedeném článku zachycena, ale představují obecná opatření, protože jsou otevřena pro všechny podniky ve všech odvětvích bez diskriminace a bez pravomoci volného uvážení pro úřady uplatňující tato opatření, např. daňové úlevy, jako jsou automaticky poskytované daňové dobropisy otevřené pro všechny podniky, které investují do vzdělávání zaměstnanců. Ostatní opatření týkající se vzdělávání nespadají do oblasti působnosti čl. 87 odst. 1 Smlouvy, protože poskytují přímou podporu lidem, ať jsou kdekoliv, a nezvýhodňují určité podniky nebo odvětví. Příklady takových opatření jsou: školní vzdělání a základní odborné vzdělávání (jako jsou programy učňovského školství a studium při zaměstnání); vzdělávání nebo rekvalifikace pro nezaměstnané, včetně školení v podnicích; opatření přímo cílená na pracovníky nebo dokonce na určité skupiny pracovníků, která jim přinášejí možnost získat vzdělávání nespojené s jejich podnikem nebo odvětvím, ve kterém pracují (například "studijní konta"). Na druhé straně je třeba připomenout, že příspěvky z odvětvových fondů, pokud je povinně poskytuje stát, se nepovažují za soukromé zdroje, ale představují státní zdroje ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy.
(7) Toto nařízení vyjímá jakoukoli podporu, která splňuje všechny příslušné požadavky tohoto nařízení, a každý režim podpor za předpokladu, že každá podpora, která by mohla být v rámci takového režimu poskytnuta, splňuje všechny příslušné požadavky tohoto nařízení.
Za účelem zajištění účinného dohledu a zjednodušení administrativy, aniž by se oslabil dohled Komise, by režimy podpor i jednotlivé podpory přiznané mimo kterýkoliv režim podpor měly obsahovat výslovný odkaz na toto nařízení.
(8) Za účelem odstranění rozdílů, které by mohly vyvolat narušení hospodářské soutěže, za účelem usnadnění koordinace mezi různými iniciativami Společenství a vnitrostátními iniciativami týkajícími se malých a středních podniků, a z důvodu transparentní správy a právní jistoty, je definice "malých a středních podniků" použitá v tomto nařízení definice stanovená v doporučení Komise 96/280/ES ze dne 3. dubna 1996 o definici malých a středních podniků [5].
(9) Za účelem určení, zda je podpora slučitelná se společným trhem na základě tohoto nařízení, je nezbytné vzít v úvahu míru podpory a tudíž výši podpory vyjádřenou jako grantový ekvivalent.
Výpočet grantového ekvivalentu podpory splatné v několika splátkách a výpočet podpory ve formě zvýhodněné půjčky vyžaduje použití úrokových sazeb běžných v době udělení podpory.
Za účelem jednotného, transparentního a jednoduchého používání pravidel státní podpory by se tržní sazby pro účely tohoto nařízení měly považovat za referenční sazby za předpokladu, že v případě zvýhodněné půjčky je tato půjčka zajištěna běžnou zárukou a nezahrnuje neobvyklé riziko.
Referenční sazby by měly být ty sazby, které pravidelně stanoví Komise na základě objektivních kritérií a jsou zveřejněny v Úředním věstníku Evropských společenství a na internetu.
(10) Vzdělávání má obvykle pozitivní vnější účinky na společnost jako celek, jelikož zvyšuje rezervu kvalifikovaných pracovníků, ze které mohou těžit ostatní firmy, zvyšuje konkurenceschopnost průmyslu Společenství a hraje důležitou roli v strategii zaměstnanosti.
S ohledem na skutečnost, že podniky ve Společenství obvykle nedostatečně investují do vzdělávání svých zaměstnanců, státní podpora by mohla tento nedostatek trhu napravit, a proto se za určitých podmínek může považovat za slučitelnou se společným trhem, a tudíž může být vyňata z předběžného oznamování.
(11) Za účelem zajištění, aby státní podpora byla omezena na minimum nezbytné k dosažení cíle Společenství, který samotné tržní síly neumožňují, přípustné míry podpor by měly zohlednit typ poskytovaného vzdělávání, velikost podniku a jeho zeměpisnou polohu.
(12) Obecné vzdělávání poskytuje přenositelné kvalifikace a podstatně zvyšuje schopnost profesního zařazení školeného pracovníka.
Podpora poskytovaná pro tento účel má méně narušující účinky na hospodářskou soutěž, takže se vyšší míra podpory může považovat za slučitelnou se společným trhem a může být vyňata z předběžného oznamování.
Na druhé straně zvláštní vzdělávání, které prospívá hlavně podniku, zahrnuje větší riziko narušení hospodářské soutěže, takže by míra podpory, která může být považována za slučitelnou s trhem a může být vyňata z předběžného oznamování, měla být mnohem nižší.
(13) S ohledem na nevýhody, kterým jsou vystaveny malé a střední podniky, a s ohledem na vyšší poměrné náklady, které musí nést, když investují do vzdělávání svých pracovníků, by se míry podpory vyňaté tímto nařízením měly pro malé a střední podniky zvýšit.
87 odst. 3 písm. a) a c) Smlouvy, má vzdělávání poměrně větší vnější dopad, protože v uvedených regionech je podstatně méně investováno do vzdělávání a je zde vyšší míra nezaměstnanosti.
Proto by se míry podpory vyňaté tímto nařízením měly v uvedených oblastech zvýšit.
(15) Charakteristiky vzdělávání v odvětví námořní dopravy opravňují specifický přístup k uvedenému odvětví.
(16) Je vhodné, aby velké částky podpory před jejich poskytnutím nadále jednotlivě posuzovala Komise.
Proto částky podpory překračující pevně stanovenou výši, která by měla být stanovena na 1000000 EUR, jsou vyloučeny z vynětí stanoveného v tomto nařízení a nadále podléhají požadavkům čl. 88 odst.
(17) Toto nařízení by nemělo vyjímat kumulaci podpory s jinou státní podporou, včetně podpory poskytované státními, regionálními a místními orgány, nebo s prostředky Společenství, ve vztahu k stejným přípustným nákladům, když taková kumulace překročí prahové hodnoty stanovené v tomto nařízení.
(18) Za účelem zajištění transparentnosti a účinnosti dohledu v souladu s článkem 3 nařízení (ES) č. 994/98 je vhodné vytvořit standardní formu, ve které by členské státy poskytovaly Komisi souhrnné informace, kdykoliv se na základě tohoto nařízení uskutečňuje režim podpor nebo se poskytuje jednotlivá podpora mimo rámec těchto režimů, za účelem zveřejnění v Úředním věstníku Evropských společenství.
Ze stejných důvodů je vhodné vytvořit pravidla týkající se záznamů, které by členské státy měly vést o podpoře vyňaté tímto nařízením.
Pro účely výročních zpráv, které mají členské státy předkládat Komisi, je vhodné, aby Komise stanovila specifické požadavky, včetně, s ohledem na širokou dostupnost nezbytné technologie, poskytování informací v elektronické podobě.
(19) S ohledem na zkušenosti Komise, a zejména s ohledem na četnost, s jakou je obvykle nezbytné přezkoumat politiku státní podpory, je vhodné omezit dobu účinnosti tohoto nařízení.
Pokud by doba použitelnosti tohoto nařízení uplynula bez prodloužení, režimy podpor již vyňaté tímto nařízením by měly být nadále vyňaty po dobu šesti měsíců,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Oblast působnosti
Toto nařízení se vztahuje na podporu ve všech odvětvích, včetně činností týkajících se výroby, zpracování a uvádění na trh výrobků vyjmenovaných v příloze I Smlouvy.
Článek 2
Definice
Pro účely tohoto nařízení se rozumí:
a) "podporou" jakékoliv opatření splňující všechna kritéria stanovená v čl. 87 odst. 1 Smlouvy;
b) "malými a středními podniky" podniky, jak jsou definovány v příloze I;
c) "velkými podniky" podniky, které neodpovídají definici malých a středních podniků uvedené v příloze I;
d) "specifickým vzděláváním" vzdělávání, které zahrnuje výuku s přímým a zásadním vztahem k současnému nebo budoucímu postavení zaměstnanců v podniku přijímajícím podporu a poskytuje kvalifikace, které jsou nepřenositelné, nebo přenositelné pouze v omezeném rozsahu, do dalších podniků a pracovních oborů;
e) "obecným vzděláváním" vzdělávání zahrnující výuku, která se nevztahuje pouze nebo zásadně na současné nebo budoucí postavení zaměstnanců v podniku přijímajícím podporu, ale která poskytuje kvalifikace ve větší míře přenositelné do ostatních podniků nebo pracovních oborů, a tak podstatně zlepšuje schopnost profesního zařazení zaměstnance.
Vzdělávání se považuje za "obecné", když například
- je společně organizováno různými nezávislými podniky nebo když užitek ze vzdělávání mohou mít zaměstnanci různých podniků,
- je uznáno, osvědčeno nebo ověřeno orgány veřejné moci nebo subjekty, nebo ostatními subjekty nebo orgány, na které členský stát nebo Společenství přenesly nezbytné pravomoci;
f) "mírou podpory" hrubá výše podpory vyjádřená jako procento přípustných nákladů na projekt.
Všechny částky se uvádějí před odpočtem pro přímé zdanění.
Pokud se podpora poskytuje v jiné formě, než je dotace, výše podpory se rovná grantovému ekvivalentu.
Podpora splatná v několika splátkách je diskontovaná na hodnotu platnou v době poskytnutí.
Úroková sazba, která se má použít pro účely diskontování a pro výpočet výše podpory při zvýhodněné půjčce je referenční sazba použitelná v době poskytnutí podpory;
g) "znevýhodněným pracovníkem":
- každá osoba mladší 25 let, která dosud nezískala první pravidelné placené zaměstnání,
- každá osoba s vážným postižením, které vyplývá z fyzického, mentálního nebo psychologického poškození, ještě schopná vstupu na trh práce,
- každý migrující pracovník, který se stěhuje nebo stěhoval na území Společenství nebo se usadil ve Společenství, aby přijal práci, a který potřebuje profesionální a/nebo jazykové vzdělávání,
- každá osoba starší 45 let, která nezískala střední vzdělání ukončené maturitou nebo rovnocenné vzdělání,
- každá dlouhodobě nezaměstnaná osoba, tj. každá osoba, která je bez práce 12 po sobě následujících měsíců, během prvních šesti měsíců od nástupu do práce.
Článek 3
Podmínky vynětí
1. Jednotlivá podpora poskytovaná mimo kterýkoliv režim, která splňuje podmínky tohoto nařízení, je slučitelná se společným trhem ve smyslu čl. 87 odst. 3 Smlouvy a je vyňata z oznamovací povinnosti podle čl. 88 odst. 3 Smlouvy za předpokladu, že obsahuje výslovný odkaz na toto nařízení s citací názvu nařízení a odkazu na vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
2. Režimy podpor splňující všechny podmínky tohoto nařízení jsou slučitelné se společným trhem ve smyslu čl. 87 odst. 3 Smlouvy a jsou vyňaty z oznamovací povinnosti podle čl. 88 odst. 3 Smlouvy za podmínky, že
a) jakákoliv podpora, která by mohla být poskytnuta v rámci takového režimu, splňuje všechny podmínky tohoto nařízení;
b) režim obsahuje výslovný odkaz na toto nařízení s citací názvu nařízení a odkazu na vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
3. Podpora poskytnutá v rámci režimů uvedených v odstavci 2 je slučitelná se společným trhem ve smyslu čl. 87 odst. 3 Smlouvy a je vyňata z oznamovací povinnosti podle čl. 88 odst. 3 Smlouvy za předpokladu, že přímo splňuje všechny podmínky tohoto nařízení.
Článek 4
Vyňaté podpory na vzdělávání
1. Režimy podpor a jednotlivá podpora na vzdělávání musí splňovat podmínky stanovené v odstavcích 2 až 7.
2. Pokud se podpora poskytuje na specifické vzdělávání, její míra nesmí přesáhnout 25 % pro velké podniky a 35 % pro malé a střední podniky.
Tyto míry se zvýší o pět procent pro podniky v oblastech, které jsou způsobilé pro regionální podporu na základě čl. 87 odst. 3 písm. c) Smlouvy, a o deset procent pro podniky v oblastech, které jsou způsobilé pro regionální podporu na základě čl. 87 odst. 3 písm. a) Smlouvy.
3. Pokud se podpora poskytuje na obecné vzdělávání, její míra nesmí přesáhnout 50 % pro velké podniky a 70 % pro malé a střední podniky.
Tyto míry se zvýší o pět procent pro podniky v oblastech, které jsou způsobilé pro regionální podporu na základě čl. 87 odst. 3 písm. c) Smlouvy, a o deset procent pro podniky v oblastech, které jsou způsobilé pro regionální podporu na základě čl. 87 odst. 3 písm. a) Smlouvy.
4. Maximální míry podpory uvedené v odstavcích 2 a 3 se zvýší o deset procent, jestliže se vzdělávání poskytuje znevýhodněným pracovníkům.
5. Pokud projekt podpory zahrnuje specifické i obecné složky vzdělávání, které není možné pro výpočet míry podpory oddělit, a pokud není možné stanovit specifický nebo obecný charakter projektu podpory vzdělávání, uplatní se míry vztahující se na specifické vzdělávání na základě odstavce 2.
6. Pokud se podpora poskytuje na odvětví námořní dopravy, může dosáhnout míry 100 % bez ohledu na to, zda se projekt týká specifického nebo obecného vzdělávání, za předpokladu, že jsou splněny tyto podmínky:
a) školená osoba není aktivním členem posádky, ale je na palubě nadpočetná a
b) školení se provádí na palubě lodí zapsaných v registrech Společenství.
7. Přípustné náklady na projekt podpory vzdělávání jsou
a) osobní výdaje školitele;
b) cestovní výdaje školitelů a školených osob;
c) ostatní běžné výdaje, jako jsou výdaje na materiál a vybavení;
d) opotřebení nástrojů a zařízení v rozsahu způsobeném výlučným používáním pro projekt vzdělávání;
e) náklady na poradenské a konzultační služby týkající se projektu vzdělávání;
f) osobní výdaje školených osob až do výše součtu ostatních přípustných nákladů uvedených v písmenech a) až e).
V úvahu je možné brát pouze hodiny, během kterých se školené osoby skutečně účastní vzdělávání, po odpočtu všech produktivních hodin nebo jejich ekvivalentu.
Přípustné náklady musí být doloženy písemnými doklady, které jsou transparentní a rozepsané na jednotlivé položky.
Článek 5
Jednotlivé podpory velké výše
Výjimka se neuplatní, pokud výše podpory poskytnuté jednomu podniku na jeden projekt vzdělávání překročí 1000000 EUR.
Článek 6
Kumulace
1. Maximální výše podpor stanovené v článcích 4 a 5 se uplatní bez ohledu na to, zda je projekt financován zcela ze státních zdrojů nebo je zčásti financován Společenstvím.
2. Podpora vyňatá tímto nařízením se nemůže kumulovat s jinou státní podporou ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy nebo s jiným financováním Společenstvím ve vztahu ke stejným přípustným nákladům, pokud by z této kumulace vyplývala míra podpory překračující míru stanovenou tímto nařízením.
Článek 7
Transparentnost a dohled
1. Při uskutečňování režimu podpor nebo poskytnutí jednotlivé podpory mimo kterýkoliv režim vyňatých tímto nařízením členské státy předloží Komisi do 20 pracovních dnů za účelem zveřejnění v Úředním věstníku Evropských společenství přehled informací týkajících se takového režimu podpor nebo jednotlivé podpory podle vzoru stanoveného v příloze II.
2. Členské státy vedou podrobné záznamy o režimech podpor vyňatých tímto nařízením, jednotlivých podporách poskytovaných v rámci těchto režimů a jednotlivých podporách vyňatých tímto nařízením, které jsou poskytovány mimo kterýkoliv stávající režim podpor.
Takové záznamy obsahují všechny informace nezbytné k ověření, zda jsou splněny podmínky pro vynětí, stanovené v tomto nařízení.
Členské státy vedou záznam týkající se jednotlivých podpor po dobu 10 let ode dne, kdy byly poskytnuty, a týkající se režimu podpor po dobu 10 let ode dne, kdy byla v rámci takového režimu poskytnuta poslední jednotlivá podpora.
Na písemnou žádost poskytnou dotyčné členské státy Komisi ve lhůtě 20 pracovních dnů nebo v delší lhůtě případně stanovené v žádosti všechny informace, které Komise považuje za nezbytné k posouzení, zda byly splněny podmínky tohoto nařízení.
3. Členské státy sestaví zprávu o provádění tohoto nařízení pro každý úplný nebo neúplný kalendářní rok, během něhož se uplatňuje toto nařízení, ve formě stanovené v příloze III a také v elektronické podobě.
Členské státy poskytnou Komisi takovou zprávu nejpozději tři měsíce po uplynutí období, kterého se zpráva týká.
Článek 8
Vstup v platnost a doba platnosti
1. Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
NAŘÍZENÍ KOMISE (ES) č. 69/2001
ze dne 12. ledna 2001
o použití článků 87 a 88 Smlouvy o ES na podporu de minimis
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 994/98 ze dne 7. května 1998 o použití článků 92 a 93 Smlouvy o založení Evropského společenství na určité kategorie horizontální státní podpory[1], a zejména na článek 2 uvedeného nařízení,
po zveřejnění návrhu tohoto nařízení[2],
po konzultaci s Poradním výborem pro státní podpory,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení (ES) č. 994/98 zmocňuje Komisi stanovit nařízením prahovou hodnotu, pod kterou jsou opatření podpory považována za opatření nesplňující všechna kritéria čl. 87 odst. 1 Smlouvy a nepodléhají tedy oznamovacímu postupu podle čl. 88 odst. 3 Smlouvy.
(2) Komise použila články 87 a 88 Smlouvy v četných rozhodnutích a zejména blíže objasnila pojem podpory ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy. Komise také stanovila svou politiku ve vztahu ke stropu podpory de minimis, u kterého lze považovat čl. 87 odst. 1 za nepoužitelný, naposledy v oznámení o pravidle de minimis pro státní podporu[3]. Ve světle této zkušenosti a v zájmu větší transparentnosti a právní jistoty je vhodné pravidlo de minimis stanovit v nařízení.
(3) S ohledem na zvláštní pravidla uplatňovaná v odvětví zemědělství, rybolovu, akvakultury a dopravy a na nebezpečí, že v těchto odvětvích dokonce i podpora v malé výši může splňovat kritéria čl. 87 odst. 1 Smlouvy, je vhodné, aby se toto nařízení na uvedená odvětví nevztahovalo.
(4) V souladu s Dohodou Světové obchodní organizace o subvencích a vyrovnávacích opatřeních[4] by se toto nařízení nemělo vztahovat na podporu vývozu nebo podporu zvýhodňující domácí produkty před dováženými.
Podpora umožňující pokrytí nákladů na účast na veletrzích nebo na studie či konzultace potřebné k zavedení nového nebo stávajícího produktu na trh zpravidla vývozní podporu nepředstavuje.
(5) Ze zkušeností Komise lze odvodit, že podpora, která za období tří let nepřesáhne strop výši 100 000 EUR, neovlivní obchod mezi členskými státy a/nebo nenaruší ani nehrozí narušením hospodářské soutěže, a nespadá proto pod čl.
87 odst. 1 Smlouvy.
Období tří let je pohyblivé, to znamená, že při každém novém poskytnutí podpory de minimis je nutné zjistit celkovou výši podpory de minimis poskytnuté během předešlých tří let.
Podpora de minimis se považuje za poskytnutou v okamžiku, kdy příjemce získá na tuto podporu právní nárok.
Pravidlem de minimis není dotčena možnost podniku získat státní podporu i na stejný projekt, pokud ji Komise schválí nebo pokud spadá do nařízení o skupinových výjimkách.
(6) Za účelem transparentnosti, rovného zacházení a správného použití stropu de minimis je třeba, aby členské státy používaly stejnou metodu výpočtu.
Pro zjednodušení tohoto výpočtu a v souladu se stávající praxí používání pravidla de minimis je třeba, aby podpora, která není poskytnuta formou finančního příspěvku vyplaceného v hotovosti, byla přepočtena na hrubý ekvivalent grantu finančního příspěvku.
Pro výpočet ekvivalentu grantu finančního příspěvku vyplaceného v několika splátkách a pro výpočet podpory ve formě zvýhodněné půjčky je třeba použít tržní úrokové sazby platné v době poskytnutí podpory.
V zájmu jednotného, transparentního a jednoduchého použití pravidel státní podpory by měly být tržní sazby pro účely tohoto nařízení považovány za referenční sazby za předpokladu, že v případě zvýhodněné půjčky je tato obvyklým způsobem jištěna a nenese s sebou žádné neobvykle vysoké riziko.
Referenční sazby by měly být takové sazby, které Komise pravidelně stanoví na základě objektivních kritérií a zveřejňuje v Úředním věstníku Evropských společenství a na internetu.
(7) Komise je povinna zajistit, aby byla dodržována pravidla státní podpory a zejména pak podmínky, za kterých je podpora podle pravidel de minimis poskytována.
V souladu se zásadou spolupráce zakotvenou v článku 10 Smlouvy by členské státy měly Komisi plnění tohoto úkolu usnadnit tím, že pomocí vhodných mechanismů zajistí, aby celková výše podpory poskytnutá podle pravidla de minimis stejnému příjemci nepřesáhla za období tří let pevně stanovený strop ve výši 100 000 EUR.
Proto je třeba, aby členské státy v případě poskytnutí podpory de minimis informovaly dotyčný podnik o povaze této podpory, získaly úplné informace o jiných podporách de minimis poskytnutých v posledních třech letech a pečlivě přezkoumaly, aby nově poskytnutá podpora de minimis nepřekročila pevně stanovený strop podpory de minimis.
Alternativně je možné zajistit dodržování tohoto stropu pomocí centrálního registru.
(8) S ohledem na zkušenosti Komise a zejména s ohledem na období, po kterém je obecně potřebné politiku státní podpory revidovat, je vhodné dobu používání tohoto nařízení omezit.
Pokud by platnost tohoto nařízení skončila, a nebyla by prodloužena, mají členské státy pro programy podpory de minimis podle tohoto nařízení k dispozici adaptační období šesti měsíců,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Oblast působnosti
Toto nařízení se vztahuje na podporu poskytnutou podnikům ve všech odvětvích s výjimkou:
a) odvětví dopravy a činností, které se týkají výroby, zpracování a uvádění na trh produktů uvedených v příloze I Smlouvy;
b) podpory při činnosti spojené s vývozem, zejména podpory přímo spojené s vyváženým množstvím, se zavedením a provozem distribuční sítě nebo s jinými běžnými výdaji při vývozní činnosti;
c) podpory podmiňující použití domácího zboží na úkor dováženého zboží.
Článek 2
Podpora de minimis
1. Splňují-li opatření podpory podmínky stanovené v odstavcích 2 a 3, má se za to, že nesplňují všechna kritéria čl. 87 odst. 1 Smlouvy a nepodléhají proto oznamovací povinnosti podle čl. 88 odst. 3 Smlouvy.
2. Celková výše podpory de minimis poskytnutá jednomu podniku nesmí v období tří let přesáhnout částku 100 000 EUR.
Tento strop platí bez ohledu na formu podpory nebo její sledovaný cíl.
3. Strop stanovený v odstavci 2 se vztahuje na příspěvek vyplacený v hotovosti.
U všech použitých částek se jedná o hrubé částky, to znamená před srážkou přímé daně.
Je-li podpora poskytnuta jinak než formou finančního příspěvku, stanoví se její výše podle hrubého ekvivalentu poskytnutého příspěvku.
Podpora vyplacená v několika splátkách se diskontuje na svou hodnotu v okamžiku přidělení.
Úroková sazba, která se použije pro účely diskontu a pro výpočet výše podpory formou zvýhodněné půjčky, je referenční sazba platná v době přidělení podpory.
Článek 3
Kumulace a sledování
1. Poskytne-li členský stát některému podniku podporu de minimis, musí jej informovat o povaze podpory de minimis a vyžádat od něj úplné údaje o podpoře de minimis, kterou během posledních tří let získal.
Členský stát může poskytnout novou podporu de minimis teprve po přezkoumání, zda celková výše podpory de minimis v rozhodném období tří let nepřesáhne strop stanovený v čl. 2 odst. 2.
2. Má-li členský stát k dispozici centrální registr podpory de minimis obsahující úplné informace o všech podporách de minimis, které poskytl kterýkoli orgán daného členského státu, požadavek prvního pododstavce odstavce 1 se neuplatní od okamžiku, kdy registr zahrne období tří let.
3. Členské státy zaznamenávají a shromažďují veškeré informace týkající se použití tohoto nařízení.
Tyto záznamy musí obsahovat všechny informace, které prokáží, že byly dodrženy podmínky tohoto nařízení.
Záznamy obsahující jednotlivou podporu de minimis se uchovávají po dobu 10 let od data přidělení podpory, v případě programu podpory de minimis činí tato lhůta 10 let ode dne, kdy byla poskytnuta poslední jednotlivá podpora podle tohoto programu.
Na písemnou žádost poskytne dotyčný členský stát Komisi ve lhůtě 20 pracovních dnů nebo v delší lhůtě, která je v žádosti stanovena, všechny informace, které Komise považuje za nezbytné k prokázání skutečnosti, že byly dodrženy podmínky tohoto nařízení, zejména celková výše podpory de minimis, kterou podnik získal.
Článek 4
Vstup v platnost a doba platnosti
1. Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 70/2001
ze dne 12. ledna 2001
o použití článků 87 a 88 Smlouvy o ES na státní podpory malým a středním podnikům
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 994/98 ze dne 7. května 1998 o použití článků 92 a 93 Smlouvy o založení Evropského společenství na určité kategorie horizontální státní podpory [1], a zejména na čl. 1 odst. 1 písm. a) bod i) a písm. b) tohoto nařízení,
poté, co zveřejnila návrh tohoto nařízení [2],
po konzultaci Poradního výboru pro státní podpory,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení (ES) č. 994/98 zmocňuje Komisi vyhlásit v souladu s článkem 87 Smlouvy, že za určitých podmínek je podpora malým a středním podnikům slučitelná se společným trhem a nevztahuje se na ni oznamovací povinnost podle čl. 88 odst. 3 Smlouvy.
(2) Nařízení (ES) č. 994/98 rovněž zmocňuje Komisi vyhlásit v souladu s článkem 87 Smlouvy, že podpora, jež odpovídá mapě poskytování regionální podpory schválené Komisí pro každý členský stát, je slučitelná se společným trhem a nevztahuje se na ni oznamovací povinnost podle čl. 88 odst. 3 Smlouvy.
(3) Komise použila v četných rozhodnutích články 87 a 88 Smlouvy na malé a střední podniky v podporovaných oblastech i mimo ně a rovněž formulovala svou politiku naposledy v pokynech Společenství ke státní podpoře malým a středním podnikům [3] a k vnitrostátní regionální podpoře [4].
Vzhledem ke značným zkušenostem Komise s použitím těchto článků na malé a střední podniky a vzhledem ke všeobecným textům vztahujícím se na malé a střední podniky a na regionální podporu, které Komise vydala na základě uvedených článků, je třeba pro výkon pravomocí přiznaných Komisi nařízením (ES) č. 994/98, aby byl zajištěn účinný dohled a zjednodušení administrativy, aniž by byla oslabena možnost kontroly ze strany Komise.
(4) Tímto nařízením není dotčena možnost členských států oznámit poskytnutí podpory malým a středním podnikům.
Tato oznámení budou hodnocena Komisí zejména s přihlédnutím ke kritériím stanoveným v tomto nařízení.
Pokyny ke státní podpoře malým a středním podnikům budou zrušeny dnem vstupu v platnost tohoto nařízení, protože se tímto nařízením nahrazují.
(5) Malé a střední podniky hrají rozhodující roli při tvorbě pracovních příležitostí a obecně jsou faktorem sociální stability a hospodářského rozvoje.
Jejich rozvoj však může být omezen nedokonalostmi trhu. Často mají potíže při získávání kapitálu nebo úvěru dané přetrvávající neochotou riskovat na straně některých finančních trhů a omezenými zárukami, které mohou nabídnout.
Jejich omezené zdroje mohou rovněž omezit jejich přístup k informacím, zejména o nových technologiích a potenciálních trzích.
Vzhledem k těmto důvodům by účelem podpory vyňaté tímto nařízením mělo být ulehčení rozvoje hospodářské činnosti malých a středních podniků, pokud tato podpora nepříznivě neovlivní podmínky obchodu v rozsahu, který je v rozporu se společnými zájmy.
(6) Toto nařízení by mělo vyjmout každou jednotlivou podporu, která splňuje všechny příslušné požadavky tohoto nařízení, a jakýkoli režim podpory, pokud podpora, kterou lze poskytnout v rámci takového režimu, splňuje všechny požadavky tohoto nařízení.
Pro zajištění účinného dohledu a zjednodušení administrativy, aniž by byla oslabena možnost kontroly ze strany Komise, musí režimy podpory a jednotlivé podpory vně režimu podpory obsahovat výslovný odkaz na toto nařízení.
(7) Toto nařízení by se mělo uplatňovat, aniž by byla dotčena zvláštní pravidla obsažená v nařízeních a směrnicích, které se týkají státní podpory v určitých odvětvích, jako v současné době u stavby lodí, ale nemělo by se uplatňovat v oblasti zemědělství, rybolovu a/nebo akvakultury.
(8) Za účelem odstranění rozdílů které by mohly vyvolat narušení hospodářské soutěže, za účelem usnadnění koordinace mezi jednotlivými iniciativami Společenství a vnitrostátními iniciativami, které se týkají malých a středních podniků, a z důvodů transparentnosti správy a právní jistoty, je definice "malých a středních podniků" použitá v tomto nařízení stejná jako definice stanovená v doporučení Komise 96/280/ES ze dne 3. dubna 1996, o definici malých a středních podniků [5], která byla rovněž použita v pokynech Společenství ke státní podpoře malým a středním podnikům [6].
(9) Podle zavedené praxe Komise a za účelem lepšího zajišťování úměrnosti a omezení podpory na nezbytnou částku by měly být prahové hodnoty vyjádřeny mírou podpor v poměru k souhrnu způsobilých nákladů a nikoli maximálními částkami podpor.
(10) Za účelem určení, zda jsou podpory slučitelné se společným trhem na základě tohoto nařízení, je nezbytné vzít v úvahu míru podpory, a tudíž částku podpory vyjádřenou jako grantový ekvivalent.
Výpočet grantového ekvivalentu podpory splatné v několika splátkách a výpočet podpory ve formě zvýhodněné půjčky vyžaduje použití úrokových sazeb běžných v době poskytnutí podpory.
Za účelem jednotného, transparentního a jednoduchého používání pravidel státní podpory by se tržní sazby pro účely tohoto nařízení měly považovat za referenční sazby za předpokladu, že v případě zvýhodněné půjčky je tato půjčka zajištěna běžnou zárukou a nezahrnuje neobvyklé riziko.
Referenční sazby by měly být ty sazby, které pravidelně stanoví Komise na základě objektivních kritérií a jsou zveřejněny v Úředním věstníku Evropských společenství a na internetu.
(11) S ohledem na rozdíly mezi malými podniky a středními podniky, by měly být stanoveny různé stopy pro míru podpor pro malé podniky a pro střední podniky.
(12) Vzhledem ke zkušenostem Komise by se stropy míry podpor měly stanovit na úrovni, která odpovídá jak vyváženému poměru mezi cílem minimalizování narušení hospodářské soutěže v podporovaném odvětví, tak cíli podpory ulehčení rozvoje hospodářské činnosti malých a středních podniků.
(13) Je vhodné stanovit další podmínky, které musí splňovat každý režim podpory nebo každá jednotlivá podpora pro vynětí podle tohoto nařízení. S ohledem na čl.
87 odst. 3 písm. c) Smlouvy by obvykle jediným výsledkem takové podpory neměly být trvale nebo periodicky se snižující provozní náklady, které by příjemce jinak nesl, a měla by být úměrná nevýhodám, které je třeba překonat pro zajištění sociálně-ekonomických výhod, které jsou považovány za zájem Společenství.
Je proto vhodné omezit oblast působnosti tohoto nařízení na podpory poskytované v souvislosti s určitými hmotnými či nehmotnými investicemi, určitými službami poskytovanými příjemcům podpory a určitými jinými činnostmi.
Vzhledem k nadměrným kapacitám v dopravním odvětví ve Společenství, s výjimkou železničního vozového parku, by způsobilé investiční náklady u podniků, jejichž převažující druh hospodářské činnosti je v odvětví dopravy, neměly zahrnovat dopravní prostředky a zařízení.
(14) Toto nařízení by mělo vyjmout podporu malým a středním podnikům bez ohledu na jejich zeměpisné umístění. Investice a tvorba pracovních příležitostí může přispět k hospodářskému rozvoji znevýhodněných regionů ve Společenství.
Malé a střední podniky v těchto regionech doplácejí jak na strukturální nevýhody umístění, tak na obtíže vyplývající z jejich velikosti. Proto by malé a střední podniky nacházející se v podporovaných regionech měly mít nárok na vyšší stropy podpory.
(15) Aby se nezvýhodňoval kapitálový faktor investic před faktorem zaměstnanosti, mělo by toto nařízení předvídat možnost hodnotit podporu investic buď na základě investičních nákladů, anebo nákladů na vytvoření nových pracovních příležitostí v souvislosti s realizací investičního projektu.
(16) S přihlédnutím k dohodě Světové obchodní organizace (WTO) o subvencích a vyrovnávacích opatřeních [7], by toto nařízení nemělo vyjímat podporu vývozu nebo podporu, která zvýhodňuje domácí výrobky před dováženými.
Podpora na pokrytí nákladů na účast na obchodních veletrzích nebo nákladů na studie nebo na poradenské služby, nezbytná pro uvedení nového výrobku nebo výrobku stávajícího na nový trh, obvykle nepředstavuje podporu vývozu.
(17) S ohledem na potřebu najít patřičnou rovnováhu mezi minimalizací narušování hospodářské soutěže v podporovaném odvětví a mezi cíli tohoto nařízení, by neměly být vyjmuty jednotlivé podpory, které překračují stanovenou maximální částku, ať už jsou nebo nejsou poskytnuty v rámci režimu podpory vyňatého tímto nařízením.
(18) Aby bylo zaručeno, že podpora je nezbytná a že působí jako pobídka k rozvoji určitých činností, nemělo by toto nařízení vyjímat podporu těch činností, které by příjemce mohl vykonávat již v samotných tržních podmínkách.
(19) Toto nařízení by nemělo vyjímat podporu kumulovanou s jinou státní podporou, včetně podpory poskytnuté vnitrostátními, regionálními nebo místními orgány, nebo s podporou Společenství, pokud se vztahují na stejné způsobilé náklady a pokud taková kumulace překročí prahové hodnoty stanovené v tomto nařízení.
(20) Za účelem zajištění transparentnosti a účinnosti dohledu v souladu s článkem 3 nařízení (ES) č. 994/98 je vhodné vytvořit standardní tiskopis, ve kterém by členské státy poskytovaly Komisi souhrnné informace, kdykoliv se na základě tohoto nařízení uskutečňuje režim podpor nebo se poskytuje jednotlivá podpora mimo rámec těchto režimů, za účelem zveřejnění v Úředním věstníku Evropských společenství.
Ze stejných důvodů je vhodné vytvořit pravidla týkající se záznamů, které by členské státy měly vést o podpoře vyňaté tímto nařízením.
Pro účely výročních zpráv, které mají členské státy předkládat Komisi, je vhodné, aby Komise stanovila zvláštní požadavky, včetně, s ohledem na širokou dostupnost nezbytné technologie, poskytování informací v elektronické podobě.
(21) S ohledem na zkušenosti Komise v této oblasti, a zejména s ohledem na četnost, s jakou je obvykle nezbytné přezkoumat politiku státní podpory, je vhodné omezit dobu platnosti tohoto nařízení.
Pokud by doba platnosti tohoto nařízení uplynula bez prodloužení, režimy podpor již vyňaté tímto nařízením by měly být nadále vyňaty po dobu šesti měsíců,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Oblast působnosti
1. Aniž jsou dotčena zvláštní nařízení nebo směrnice Společenství přijaté na základě Smlouvy o ES, které platí pro poskytování státní podpory v určitých odvětvích, a jsou ve srovnání s tímto nařízením více či méně restriktivní, použije se toto nařízení pro podporu poskytnutou malým a středním podnikům ve všech odvětvích.
2. Toto nařízení se nevztahuje:
a) na činnosti související s výrobou, zpracováním nebo uváděním na trh výrobků uvedených v příloze I Smlouvy;
b) na podporu činností souvisejících s vývozem, zejména podporu přímo související s vyváženým množstvím, s vytvořením a provozováním distribuční sítě nebo s jinými běžnými náklady souvisejícími s vývozní činností;
c) na podpory podmíněné používáním domácích výrobků na úkor dovezených.
Článek 2
Definice
Pro účely tohoto nařízení se:
a) "podporou" rozumí jakékoli opatření splňující všechna kritéria stanovená v čl. 87 odst. 1 Smlouvy;
b) "malými a středními podniky" rozumějí podniky jak jsou definovány v příloze I;
c) "investicemi do hmotných aktiv" rozumí investice do dlouhodobých aktiv spojených s vybudováním nového podniku, rozšířením stávajícího podniku, anebo spojených s vyvíjením činnosti vedoucí k základní změně výrobků nebo stávajícího výrobního procesu (zejména pomocí racionalizace, diverzifikace nebo modernizace).
Za investici do hmotných aktiv se považuje také investice do fixního kapitálu provedená formou převzetí podniku, který byl uzavřen nebo který by byl uzavřen, kdyby nedošlo k převzetí;
d) "investicemi do nehmotných aktiv" investice do převodu technologie získáním patentových práv, licencí, know-how nebo nepatentovaných technických znalostí.
e) "hrubou mírou podpory" rozumí částka podpory vyjádřená jako procento způsobilých nákladů projektu.
Všechny částky se uvádějí před odečtem pro přímé zdanění.
Pokud se podpory poskytují v jiné formě než ve formě grantu, částka podpor se rovná grantovému ekvivalentu.
Podpory splatné v několika splátkách jsou diskontovány na hodnotu platnou v době poskytnutí.
Úroková sazba, která se má použít pro účely diskontování a pro výpočet částky podpor při zvýhodněné půjčce, je referenční sazba použitelná v době poskytnutí;
f) "čistou mírou podpory" rozumí částka podpory po odpočtu daně, vyjádřená procentem ze způsobilých nákladů projektu;
g) "počtem zaměstnanců" rozumí počet ročních pracovních jednotek (RPJ), tj. počet pracovníků s plným pracovním úvazkem na celý rok, přičemž u pracovníků s částečným pracovním úvazkem a u sezónních pracovníků se započítá příslušný zlomek roční pracovní jednotky.
Článek 3
Podmínky vynětí
1. Jednotlivá podpora mimo režimů podpory, která splňuje všechny podmínky tohoto nařízení, je slučitelná se společným trhem ve smyslu čl. 87 odst. 3 Smlouvy a je vyňata z oznamovací povinnosti podle čl. 88 odst. 3 Smlouvy, pokud obsahuje výslovný odkaz na toto nařízení formou citace jeho názvu a uvedením informace o jeho vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
2. Režimy podpory splňující všechny podmínky tohoto nařízení jsou slučitelné se společným trhem ve smyslu čl. 87 odst. 3 Smlouvy a jsou vyňaty z oznamovací povinnosti podle čl. 88 odst. 3 Smlouvy za podmínky, že:
a) jakákoli podpora, která by mohla být přiznána v rámci takového režimu splňuje všechny podmínky stanovené v tomto nařízení;
b) režim obsahuje výslovný odkaz na toto nařízení formou citace jeho názvu a uvedením informace o jeho vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
3. Podpory poskytnuté v rámci režimů uvedených v prvním odstavci jsou slučitelné se společným trhem ve smyslu čl. 87 odst. 3 Smlouvy a jsou vyňaty z oznamovací povinnosti podle čl. 88 odst. 3 Smlouvy za předpokladu, že splňují všechny podmínky tohoto nařízení.
Článek 4
Investice
1. Podpora investic do hmotných a nehmotných aktiv uvnitř Společenství nebo mimo něj je slučitelná se společným trhem ve smyslu čl. 87 odst. 3 Smlouvy a je vyňata z oznamovací povinnosti podle čl. 88 odst. 3 Smlouvy, pokud splňuje podmínky stanovené v odstavcích 2 až 6.
2. Hrubá míra podpory nesmí překročit:
a) 15 % v případě malých podniků;
b) 7,5 % v případě středních podniků.
3. V případě, že se jedná o investice v regionech, které jsou způsobilé pro regionální podporu, míra podpory nesmí překročit strop regionální podpory investic stanovený v mapě schválené Komisí pro každý členský stát o více než:
a) 10 hrubých procentních bodů v regionech, na které se vztahuje čl. 87 odst. 3 písm. c), pokud celková čistá míra podpory nepřesáhne 30 %, nebo
b) 15 hrubých procentních bodů v regionech, na které se vztahuje čl. 87 odst. 3 písm. a), pokud celková čistá intenzita podpory nepřesáhne 75 %.
Vyšší stropy regionální podpory platí jen v případě, že je podpora poskytována pod podmínkou, že se investice udrží v příslušném regionu nejméně pět let a že podíl příjemce na jejím financování je minimálně 25 %.
4. Stropy pevně stanovené v odstavcích 2 a 3 se vztahují na míru podpory vyjádřenou buď v procentech ze způsobilých investičních nákladů, nebo v procentech ze mzdových nákladů zaměstnanců vzniklých při provádění investiční činnosti (podpora tvorby pracovních příležitostí), nebo kombinací těchto podpor za předpokladu, že podpora nepřesáhne nejvýhodnější vypočtenou částku, která je výsledkem použití jednoho z těchto způsobů výpočtu.
5. V případech, kdy je podpora vypočtena na základě investičních nákladů, způsobilé náklady hmotných investic zahrnují náklady týkající se pozemků, budov, strojů a zařízení.
V oblasti dopravy, vyjma železniční vozový park, nelze dopravní prostředky a zařízení zahrnout do způsobilých nákladů. Způsobilé náklady na nehmotné investice mohou být náklady na získání technologií.
6. V případech, kde je podpora vypočtena na základě počtu vytvořených pracovních příležitostí, je částka podpory vyjádřena v procentech mzdových nákladů souvisejících s vytvářením pracovních příležitostí za období dvou let při splnění těchto podmínek:
a) tvorba pracovních příležitostí souvisí s realizací investičního projektu v oblasti hmotného a nehmotného investičního majetku.
Pracovní příležitosti musí vytvořeny ve lhůtě tří let od dokončení investice;
b) investiční projekt má vést k čistému zvýšení počtu zaměstnanců v příslušném podniku v porovnání s průměrnou hodnotou v předchozích dvanácti měsících a
c) vytvořená pracovní místa musí být zachována nejméně po dobu pěti let.
Článek 5
Poradenské a jiné služby a činnosti
Podpora malých a středních podniků je slučitelná se společným trhem ve smyslu čl. 87 odst. 3 Smlouvy a je vyňata z oznamovací povinnosti podle čl. 88 odst. 3 Smlouvy pokud splňuje tyto podmínky:
a) pro služby poskytnuté externími poradci nesmí hrubá podpora překročit 50 % nákladů na tyto služby.
Uvedené služby nemají charakter stálé nebo pravidelné činnosti ani nesouvisejí s obvyklými provozními náklady podniku na služby jako například běžné daňové poradenství, pravidelné právní služby nebo reklama;
b) hrubá podpora účasti na veletrzích a výstavách nepřekročí 50 % zvýšených nákladů vynaložených na pronájem, zřízení a provoz stánku.
Toto vynětí se použije pouze při první účasti podniku na daném veletrhu nebo výstavě.
Článek 6
Jednotlivé podpory velké výše
Toto nařízení nevyjímá jednotlivé podpory v případě, že je dosažen jeden z následujících prahů:
a) celková výše způsobilých nákladů celého projektu je nejméně 25 milionů EUR a
i) v regionech nezpůsobilých pro regionální podporu je hrubá míra podpory nejméně 50 % stropu stanoveného v čl. 4 odst. 2;
ii) v regionech způsobilých pro regionální podporu je čistá míra podpory nejméně 50 % stropu čisté podpory stanoveného v regionální mapě podpory pro daný region;
b) celková hrubá částka podpory je nejméně 15 milionů EUR.
Článek 7
Nezbytnost podpory
Toto nařízení vyjímá podporu pouze pokud před započetím prací na podporovaném projektu:
- byla příjemcem podpory předložena členskému státu žádost o podporu, nebo
- členský stát přijal právní předpisy, kterými se zakládá právo na podporu podle objektivních kritérií a bez dalšího uplatňování uvážení členského státu.
Článek 8
Kumulace
1. Stropy podpory stanovené v článcích 4, 5 a 6 se uplatní bez ohledu na to, zda projekt je financován pouze ze státních zdrojů nebo je částečně financován Společenstvím.
2. Podpora vyňatá tímto nařízením se nemůže kumulovat s jinou státní podporou ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy nebo s jiným financováním Společenstvím ve vztahu ke stejným způsobilým nákladům, pokud by taková kumulace mohla vést k takové míře podpory, která by překročila míru stanovenou tímto nařízením.
Článek 9
Transparentnost a kontrola
1. Při uskutečňování režimu podpor nebo poskytnutí jednotlivé podpory mimo kterýkoliv režim vyňatých tímto nařízením členské státy předloží Komisi do 20 pracovních dnů za účelem zveřejnění v Úředním věstníku Evropských společenství přehled informací týkajících se takového režimu podpor nebo jednotlivé podpory podle vzoru stanoveného v příloze II.
2. Členské státy vedou podrobné záznamy o režimech podpory vyňatých tímto nařízením, jednotlivých podporách poskytovaných v rámci těchto režimů a jednotlivých podporách vyňatých tímto nařízením, které jsou poskytovány mimo kterýkoli stávající režim.
Takové záznamy obsahují všechny informace nezbytné k ověření, že podmínky pro vynětí stanovené v tomto nařízení jsou splněny, včetně údajů o postavení podniku jakožto malého až středního podniku (MSP).
Členské státy vedou záznam týkající se jednotlivých podpor po dobu deseti let ode dne, kdy byly poskytnuty, a týkající se režimu podpor po dobu deseti let ode dne, kdy byla v rámci takového režimu poskytnuta poslední jednotlivá podpora.
Na písemnou žádost poskytnou dotyčné členské státy Komisi ve lhůtě dvaceti pracovních dnů nebo v delší lhůtě případně stanovené v žádosti všechny informace, které Komise považuje za nezbytné k posouzení, zda byly splněny podmínky tohoto nařízení.
3. Členské státy sestaví zprávu o provádění tohoto nařízení pro každý úplný nebo neúplný kalendářní rok, během něhož se používá toto nařízení, ve formě stanovené v příloze III a také v elektronické podobě.
Členské státy poskytnou Komisi takovou zprávu nejpozději tři měsíce po uplynutí období, kterého se zpráva týká.
Článek 10
Vstup v platnost a doba platnosti
1. Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 77/2001
ze dne 5. ledna 2001,
kterým se mění přílohy nařízení (ES) č. 1547/1999 a nařízení Rady (ES) č. 1420/1999, pokud jde o přepravu některých druhů odpadů do Albánie, Brazílie, Bulharska, Burundi, Jamajky, Maroka, Nigérie, Peru, Rumunska, Tuniska a Zimbabwe
(Text s významem pro EHP)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 259/93 ze dne 1. února 1993 o dozoru nad přepravou odpadů v rámci Evropského společenství, do něj a z něj, a o její kontrole [1], naposledy pozměněné rozhodnutím Komise 1999/816/ES [2], a zejména na čl. 17 odst. 3 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1420/1999 ze dne 29. dubna 1999, kterým se stanoví společná pravidla a postupy pro přepravu některých druhů odpadů do některých nečlenských zemí OECD [3] ve znění nařízení Komise (ES) č. 1208/2000 [4], a zejména na čl. 3 odst. 5 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) V lednu 2000 odeslala Evropská komise verbální nótu všem nečlenským zemím OECD (a také Maďarsku a Polsku, které doposud neuplatňují rozhodnutí OECD C (92) 39 v konečném znění). Účel této nóty byl trojí: a) informovat tyto země o nových nařízeních Společenství; b) požádat o potvrzení příslušných postojů, jak jsou nastíněny v přílohách nařízení (ES) č. 1420/1999 a nařízení Komise (ES) č. 1547/1999 ze dne 12. července 1999, kterým se stanoví kontrolní postupy podle nařízení Rady (EHS) č. 259/93 pro přepravu některých druhů odpadů do některých zemí, na něž se nevztahuje rozhodnutí OECD C(92) 39 v konečném znění [5], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 1552/2000 [6], a c) získat odpověď od zemí, které neodpověděly v roce 1994.
Brazílie, Bulharsko, Burundi, Jamajka, Maroko, Nigérie, Peru, Rumunsko, Tunisko a Zimbabwe, oznámily Komisi, že dovoz některých odpadů uvedených v příloze II nařízení (EHS) č. 259/93 přijímají buď bez jakýchkoli kontrolních postupů, nebo podle kontrolního postupu, který se vztahuje na přílohy III nebo IV uvedeného nařízení nebo který je stanoven v článku 15 uvedeného nařízení.
Ohledně ostatních odpadů tyto země uvedly, že si žádnou přepravu nepřejí.
(3) Albánie na nótu odpověděla, že se její postoj nezměnil.
Přesto se však musí ustanovení týkající se Albánie změnit, aby byl zohledněn nový systém označování některých druhů odpadů uvedených v příloze II nařízení (ES) č. 259/93 ve znění rozhodnutí 1999/816/ES.
(4) V souladu s čl. 17 odst. 3 nařízení (EHS) č. 259/93 byla oficiální žádost těchto zemí dne 23. června 2000 (12. července 2000 žádost Burundi) oznámena výboru zřízenému podle článku 18 směrnice Rady 75/442/EHS ze dne 15. července 1975 o odpadech [7], naposledy pozměněné rozhodnutím Komise 96/350/ES [8].
(5) Aby se zohlednila nová situace těchto zemí, je nezbytné zároveň změnit nařízení (ES) č. 1420/1999 a nařízení (ES) č. 1547/1999.
(6) Opatření uvedená v tomto nařízení jsou v souladu se stanoviskem výboru zřízeného podle článku 18 směrnice 75/442/EHS,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (ES) č. 1547/1999 se mění takto:
1. příloha A se mění v souladu s přílohou A tohoto nařízení;
2. příloha B se mění v souladu s přílohou B tohoto nařízení;
3. příloha C se mění v souladu s přílohou C tohoto nařízení;
4. příloha D se mění v souladu s přílohou D tohoto nařízení.
Článek 2
Nařízení (ES) č. 1420/1999 se mění takto:
1. příloha A se mění v souladu s přílohou E tohoto nařízení;
2. příloha B se mění v souladu s přílohou F tohoto nařízení.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 80/2001
ze dne 16. ledna 2001,
kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 104/2000 pro oznámení týkající se uznávání organizací producentů, stanovování cen a intervencí v rámci společné organizace trhu s produkty rybolovu a akvakultury
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 104/2000 ze dne 17. prosince 1999 o společné organizaci trhu s produkty rybolovu a akvakultury [1], a zejména na čl. 34 odst. 2 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) V souladu s čl. 13 odst. 6 nařízení (ES) č. 104/2000 zveřejňuje Komise každoročně seznam uznaných organizací producentů a uznaných sdružení organizací producentů. Členské státy by jí proto měly oznamovat odpovídající údaje.
(2) Komise musí být schopna sledovat jak organizace producentů regulují ceny i jakým způsobem uplatňují režim finančního vyrovnání a překlenovací podpory.
(3) Intervenční režimy Společenství podle článku 21 až 23 nařízení (ES) č. 104/2000 vyžadují, aby byly dostupné údaje zejména o cenách zjištěných v přesně určených oblastech a v pravidelných intervalech.
(4) V rámci řízení společné rybářské politiky byl zaveden systém přenosu dat elektronickou cestou mezi členskými státy a Komisí (FIDES II).
Měl by být využit ke sběru údajů dotčených tímto nařízením.
(5) Měly by se proto zjednodušit, sladit a doplnit údaje sebrané v předchozím období podle ustanovení nařízení Komise (EHS) č. 2210/93 ze dne 26. července 1993 o oznamování údajů týkajících se společné organizace trhu s produkty rybolovu a akvakultury [2], ve znění nařízení (ES) č. 843/95 [3]. Mělo by se proto vypracovat nové nařízení a zrušit nařízení (EHS) č. 2210/93.
(6) Opatření uvedená v tomto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro produkty rybolovu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
KAPITOLA I
Oznámení týkající se uznávání organizací producentů a sdružení organizací producentů
Článek 1
Členské státy oznamují Komisi údaje podle čl. 6 odst. 1 písm. c) a čl. 13 odst. 3 písm. d) nařízení (ES) č. 104/2000 nejpozději do dvou měsíců od data přijetí rozhodnutí.
Tyto údaje i formát, ve kterém mají být zaslány, jsou stanoveny v příloze I tohoto nařízení.
KAPITOLA II
Ceny a intervence
Článek 2
Členské státy oznamují Komisi údaje podle čl. 17 odst. 4 nařízení (ES) č. 104/2000 nejpozději do dvou měsíců od začátku každého rybářského hospodářského roku.
Členské státy oznamují Komisi neprodleně každou změnu v údajích podle prvního pododstavce.
Tyto údaje i formát, ve kterém mají být zaslány, jsou stanoveny v příloze II tohoto nařízení.
Článek 3
U druhů uvedených v přílohách I až IV nařízení (ES) č. 104/2000, členské státy sdělí Komisi množství vyložená, prodaná, stažená z trhu a převedená na celém jejich území, jakož i hodnotu prodaných množství v každém čtvrtletí v různých oblastech určených v tabulce 1 přílohy VIII tohoto nařízení, nejpozději do sedmi týdnů po uplynutí dotčeného čtvrtletí.
Je-li v případě některých druhů uvedených v příloze I nařízení (ES) č. 104/2000 zjištěna kritická situace, sdělí členské státy Komisi množství vyložená, prodaná, stažená z trhu a převedená na celém jejich území, jakož i hodnotu prodaných množství během každých dvou týdnů v různých oblastech vymezených v tabulce 1 přílohy VIII tohoto nařízení, nejpozději do dvou týdnů po uplynutí dotčených dvou týdnů.
Tyto údaje i formát, ve kterém mají být zaslány, jsou stanoveny v příloze III tohoto nařízení.
Článek 4
Členské státy oznámí Komisi u každého produktu uvedeného v příloze I nařízení (ES) č. 104/2000, který byl stažen z trhu, hodnoty a množství prodaná během každého čtvrtletí, rozepsaná podle zvoleného způsobu odbytu, který stanoví článek 1 nařízení Komise (EHS) č. 1501/83 [4], nejpozději do osmi týdnů po uplynutí dotčeného čtvrtletí.
Tyto údaje i formát, ve kterém mají být zaslány, jsou stanoveny v příloze IV tohoto nařízení.
Článek 5
Členské státy oznámí Komisi u každého produktu uvedeného v příloze II nařízení (ES) č. 104/2000, množství vyložená, prodaná a skladovaná, jakož i hodnotu prodaných množství v každém čtvrtletí v různých oblastech určených v tabulce 1 přílohy VIII tohoto nařízení, nejpozději do šesti týdnů po uplynutí dotčeného čtvrtletí.
Tyto údaje i formát, ve kterém mají být zaslány, jsou stanoveny v příloze V tohoto nařízení.
Článek 6
Členské státy oznamují Komisi u každého produktu uvedeného v příloze III nařízení (ES) č. 104/2000, množství vyložená, prodaná a dodaná organizací producentů průmyslovému odvětví, jakož i hodnotu množství dodaných průmyslu v každém měsíci v různých oblastech určených v tabulce 1 přílohy VIII tohoto nařízení, nejpozději do šesti týdnů po uplynutí dotčeného měsíce.
Tyto údaje i formát, ve kterém mají být zaslány, jsou stanoveny v příloze VI tohoto nařízení.
Článek 7
Členské státy každoročně oznámí Komisi údaje, které umožní stanovit technické náklady vyplývající z úkonů nezbytných pro zajištění trvanlivosti a skladování podle článku 23 a 25 nařízení (ES) č. 104/2000, nejpozději do tří týdnů po uplynutí dotčeného roku.
Tyto údaje i formát, ve kterém mají být zaslány, jsou stanoveny v příloze VII tohoto nařízení.
KAPITOLA III
Obecná a závěrečná ustanovení
Článek 8
Členské státy zasílají Komisi údaje elektronickou cestou a použijí k tomu systém přenosu, který je v současnosti používaný pro výměnu dat v rámci řízení společné rybářské politiky (systém FIDES II).
Článek 9
Zrušuje se nařízení (EHS) č. 2210/93.
Článek 10
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. ledna 2001.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Rady (ES) č. 82/2001
ze dne 5. prosince 2000
o definici pojmu "původní produkty" a metodách správní spolupráce při obchodování mezi celním územím Společenství a Ceutou a Melillou
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na akt o přistoupení Španělska a Portugalska, a zejména na protokol 2 uvedeného aktu,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Od vstupu v platnost nařízení Rady (EHS) č. 1135/88 ze dne 7. března 1988 o definici pojmu "původní produkty" a metodách správní spolupráce při obchodování mezi celním územím Společenství, Ceutou a Melillou a Kanárskými ostrovy [1] byla pravidla původu použitelná podle různých dohod o volném obchodu podepsaných Společenstvím podstatně změněna.
V určitých ohledech jsou výhodnější než pravidla uvedená v nařízení (EHS) č. 1135/88, zejména pokud jde o požadované doklady.
(2) Výše uvedené dohody, jimiž se řídí obchod mezi Společenstvím a jeho obchodními partnery, stanoví zvláštní pravidla původu pro Ceutu a Melillu.
Tato ustanovení by se měla použít na obchodování mezi celním územím Společenství a Ceutou a Melillou.
(3) Nařízením Rady (EHS) č. 1911/91 ze dne 26. června 1991 o uplatňování právních předpisů Společenství na Kanárské ostrovy [2] byly tyto ostrovy začleněny do celního území Společenství.
Není proto nutné stanovovat pro toto území zvláštní pravidla původu.
(4) Nařízení (EHS) č. 1135/88 by mělo být v zájmu jasnosti přeformulováno,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
KAPITOLA I
OBECNÁ USTANOVENÍ
Článek 1
Definice
Pro účely tohoto nařízení se rozumí:
"výrobou" každé opracování nebo zpracování včetně sestavování nebo zvláštních postupů;
"materiálem" jakékoli příměsi, suroviny, komponenty, části apod., které jsou používány při výrobě;
"produktem" vyráběný produkt, i když je zamýšleno jeho pozdější využití v jiné výrobní operaci;
"zbožím" jak materiál, tak produkty;
"celní hodnotou" celní hodnota určená v souladu s Dohodou z roku 1994 o provádění článku VII Všeobecné dohody o clech a obchodu (dohoda Světové obchodní organizace o celní hodnotě);
"cenou ze závodu" cena zaplacená za produkt ze závodu výrobci ve Společenství nebo v Ceutě a Melille, v jehož podniku došlo k poslednímu opracování nebo zpracování, pokud tato cena zahrnuje hodnotu veškerého použitého materiálu po odečtení případných vnitřních daní, které se vracejí nebo mohou být vráceny při vývozu produktu;
"hodnotou materiálu" celní hodnota v okamžiku dovozu použitých nepůvodních materiálů, a není-li známa a nelze-li ji určit, první zjistitelná cena zaplacená za materiály ve Společenství nebo v Ceutě a Melille;
"hodnotou původních materiálů" hodnota těchto materiálů stanovená podle písmena g), které se použije obdobně;
"přidanou hodnotou" cena ze závodu snížená o celní hodnotu každého použitého produktu pocházejícího ze zemí uvedených v čl. 3 a 4, nebo pokud celní hodnota není známa a nelze-li ji určit, první zjistitelná cena zaplacená za materiály ve Společenství nebo v Ceutě a Melille;
"kapitolami" a "čísly" kapitoly a čísla (čtyřmístné kódy) používané v nomenklatuře harmonizovaného systému popisu a číselného označování zboží, dále jen "harmonizovaný systém" nebo "HS";
"zásilkou" produkty, které buď zasílá současně jeden vývozce jednomu příjemci, nebo které jsou dopravovány na podkladě jediného přepravního dokladu od vývozce k příjemci nebo, pokud tento doklad neexistuje, na podkladě jediné faktury;
"územími" území včetně pobřežních vod.
Pojmem "zařazení" se rozumí zařazení produktu nebo materiálu do příslušného čísla.
KAPITOLA II
DEFINICE POJMU "PŮVODNÍ PRODUKTY" ČI "PRODUKTY POCHÁZEJÍCÍ Z"
Článek 2
Obecné požadavky
1. Pro účely používání ustanovení, jimiž se řídí obchod mezi celním územím Společenství (dále jen "Společenství") a Ceutou a Melillou, se za produkty pocházející ze Společenství považují:
a) produkty, které byly ve Společenství zcela získány nebo vyrobeny ve smyslu článku 5;
b) produkty získané ve Společenství s použitím materiálů, které zde nebyly zcela získány, za předpokladu, že tyto materiály byly ve Společenství dostatečně opracovány nebo zpracovány ve smyslu článku 6;
c) zboží s původem v Evropském hospodářském prostoru (EHP) ve smyslu protokolu 4 Dohody o Evropském hospodářském prostoru.
2. Pro účely používání ustanovení, jimiž se řídí obchod mezi Společenstvím a Ceutou a Melillou, se za produkty pocházející z Ceuty a Melilly považují:
a) produkty, které byly v Ceutě a Melille zcela získány nebo vyrobeny ve smyslu článku 5;
b) produkty získané v Ceutě a Melille s použitím materiálů, které zde nebyly zcela získány, za předpokladu, že tyto materiály byly v Ceutě a Melille dostatečně opracovány nebo zpracovány ve smyslu článku 6.
Článek 3
Kumulace ve Společenství
1. Aniž je dotčen čl. 2 odst. 1, produkty se považují za pocházející ze Společenství, jestliže jsou zde získány s použitím materiálů s původem ve Společenství, Ceutě a Melille či jakékoli jiné zemi, se kterou Společenství podepsalo vzájemnou dohodu, v jejímž protokolu o pravidlech původu jsou zvláštní ustanovení týkající se Ceuty a Melilly, za předpokladu, že opracování nebo zpracování prováděné ve Společenství přesahuje opracování nebo zpracování uvedené v článku 7. Není nutné, aby tyto materiály byly dostatečně opracovány či zpracovány.
2. Jestliže opracování nebo zpracování provedené ve Společenství nepřesahuje opracování či zpracování uvedené v článku 7, považuje se získaný produkt za produkt pocházející ze Společenství pouze pokud je přidaná hodnota větší než hodnota použitých materiálů pocházejících z jedné z ostatních zemí uvedených v odstavci 1.
Pokud tomu tak není, získaný produkt se považuje za produkt pocházející ze země, ve které původní materiály použité při výrobě ve Společenství představují nejvyšší hodnotu.
3. Produkty pocházející z jedné ze zemí uvedených v odstavci 1, které nejsou ve Společenství podrobeny žádnému opracování nebo zpracování, si ponechávají svůj původ, jestliže jsou vyvezeny do jedné z těchto zemí.
4. Komise zveřejní v Úředním věstníku Evropských společenství (série C) seznam zemí a datum, od kterého se může kumulace ve Společenství použít.
Článek 4
Kumulace v Ceutě a Melille
1. Aniž je dotčen čl. 2 odst. 2, produkty se považují za pocházející z Ceuty a Melilly, jestliže jsou zde získány s použitím materiálů s původem v Ceutě a Melille, Společenství, či jakékoli jiné zemi, se kterou Společenství podepsalo vzájemnou dohodu, v jejímž protokolu o pravidlech původu jsou zvláštní ustanovení týkající se Ceuty a Melilly, za předpokladu, že opracování nebo zpracování prováděné v Ceutě a Melille přesahuje opracování nebo zpracování uvedené v článku 7. Není nutné, aby tyto materiály byly dostatečně opracovány či zpracovány.
2. Jestliže opracování nebo zpracování provedené v Ceutě a Melille nepřesahuje opracování či zpracování uvedené v článku 7, považuje se získaný produkt za produkt pocházející z Ceuty a Melilly pouze pokud je přidaná hodnota větší než hodnota použitých materiálů pocházejících z jedné z ostatních zemí uvedených v odstavci 1.
Pokud tomu tak není, získaný produkt se považuje za produkt pocházející ze země, ve které původní materiály použité při výrobě v Ceutě a Melille představují nejvyšší hodnotu.
3. Produkty pocházející z jedné ze zemí uvedených v odstavci 1, které nejsou v Ceutě a Melille podrobeny žádnému opracování nebo zpracování, si ponechávají svůj původ, jestliže jsou vyvezeny do jedné z těchto zemí.
4. Komise zveřejní v Úředním věstníku Evropských společenství (série C) seznam zemí a datum, od kterého se může kumulace v Ceutě a Melille použít.
Článek 5
Zcela získané produkty
1. Následující produkty se považují za zcela získané ve Společenství nebo v Ceutě a Melille:
a) nerostné produkty tam vytěžené z půdy nebo mořského dna;
b) rostlinné produkty tam sklizené;
c) živá zvířata tam narozená nebo vylíhnutá a odchovaná;
d) produkty získané z živých zvířat tam chovaných;
e) produkty tamního lovu a rybolovu;
f) produkty mořského rybolovu a jiné produkty vytěžené z moře mimo pobřežní vody Společenství nebo Ceuty a Melilly tamními plavidly;
g) produkty zhotovené na palubě tamních výrobních plavidel výhradně z produktů uvedených v písmenu f);
h) upotřebené předměty tam sebrané, které lze využít pouze pro získání surovin, včetně použitých pneumatik vhodných pouze na protektorování nebo jako odpad;
i) odpady a zbytky pocházející z výrobních operací tam provedených;
j) produkty získané z mořského dna nebo z mořského podzemí ležícího mimo pobřežní vody těchto států, má-li tato země výhradní práva k využívání tohoto mořského dna nebo mořského podzemí;
k) zboží tam vyrobené výhradně z produktů uvedených v písmenech a) až j).
2. Pro účely odst. 1 písm. f) a g) se za plavidla a výrobní plavidla Společenství nebo Ceuty a Melilly považují plavidla a výrobní plavidla,
a) která jsou registrována nebo přihlášena v některém členském státě, nebo která jsou v případě Ceuty a Melilly registrována v lodním rejstříku příslušného místního úřadu (Registros de Matrícula de Buques de la respectiva Capitania Marítima);
b) která nesou vlajku některého členského státu;
c) která alespoň z 50 % vlastní státní příslušníci členských států nebo společnost, jejíž sídlo se nachází v jednom z těchto států, jejíž ředitel nebo ředitelé, předseda správní nebo dozorčí rady a většina členů těchto orgánů jsou státními příslušníky členských států ES a, v případě osobních společností nebo společností s ručením omezením navíc, alespoň polovinu základního kapitálu této společnosti vlastní tyto státy, veřejnoprávní subjekty nebo státní příslušníci uvedených států;
d) jejichž velitel a důstojníci jsou státními příslušníky členských států a
e) jejichž posádku tvoří alespoň z 50 % státní příslušníci členských států.
Článek 6
Dostatečně opracované nebo zpracované produkty
1. Pro účely článku 2 se produkty, které nejsou zcela získány, považují za dostatečně opracované nebo zpracované, jsou-li splněny podmínky uvedené v seznamu v příloze B.
Tyto podmínky popisují pro všechny produkty, na které se vztahuje akt o přistoupení Španělska a Portugalska, opracování nebo zpracování, které musí být provedeno na nepůvodních materiálech použitých k jejich výrobě a vztahují se výhradně na tyto materiály.
Z toho vyplývá, že je-li produkt, který získal status původu na základě splnění podmínek stanovených pro něj v seznamu, použit při výrobě jiného produktu, nevztahují se na něj podmínky stanovené pro produkt, v němž je obsažen, a nepřihlíží se ani k nepůvodním materiálům, jež byly případně použity při jeho výrobě.
2. Odchylně od odstavce 1 nepůvodní materiály, které by se podle podmínek uvedených v seznamu v příloze B pro daný produkt neměly použít při výrobě tohoto produktu, lze použít za předpokladu, že
a) jejich celková hodnota nepřesáhne 10 % ceny produktu ze závodu;
b) použitím tohoto odstavce není překročeno žádné procentní vyjádření nejvyšší hodnoty nepůvodních materiálů uvedené v seznamu.
Tento odstavec se nevztahuje na produkty kapitol 50 až 63 harmonizovaného systému.
3. Odstavce 1 a 2 se použijí s výhradou článku 7.
Článek 7
Nedostatečné opracování nebo zpracování
1. Aniž je dotčen odstavec 2, považují se dále uvedené operace za nedostatečné k tomu, aby produktu udělily status původu, bez ohledu na to, zda jsou splněny podmínky článku 6:
a) operace, jejichž účelem je zachování původního stavu produktů během přepravy a skladování (větrání, rozprostření, sušení, chlazení, naložení do slaného nebo sirného nálevu nebo vody s přidáním jiných látek, odstranění poškozených částí a obdobné operace);
b) jednoduché operace spočívající ve zbavování prachu, prosévání, výběru, třídění, zařazování (včetně skládání souprav produktů), umývání, natírání, krájení;
c) i) výměna obalů, rozdělení nebo spojování zásilek;
ii) prosté plnění do lahví, baněk, uložení do pytlů, beden, krabic, upevnění na podložky apod. a veškeré ostatní jednoduché balící operace;
d) připevňování značek, štítků nebo obdobných rozlišovacích znaků na produkty nebo jejich obaly;
e) jednoduché mísení produktů, též různého druhu, pokud jedna nebo více součástí směsi nesplňuje podmínky stanovené v tomto nařízení, aby mohly být považovány za produkt pocházející ze Společenství nebo z Ceuty a Melilly;
f) jednoduché sestavování částí za účelem vytvoření úplného produktu;
g) kombinace dvou nebo více operací uvedených v písmenech a) až f);
h) porážení zvířat.
2. Při určování, zda se opracování nebo zpracování provedené na produktu považuje za nedostatečné ve smyslu odstavce 1, se všechna opracování nebo zpracování provedená na tomto produktu ve Společenství nebo v Ceutě a Melille posuzují dohromady.
Článek 8
Určující jednotka
1. Určující jednotkou pro použití tohoto nařízení je produkt, který je považován za základní jednotku při jeho zařazení do nomenklatury založené na harmonizovaném systému.
Z toho vyplývá, že
a) je-li produkt sestávající ze sady nebo sestavy předmětů zařazen podle harmonizovaného systému do jednoho čísla, je určující jednotkou tento celek;
b) sestává-li zásilka z více stejných produktů zařazených do stejného čísla harmonizovaného systému, použije se toto nařízení na každý dotyčný produkt samostatně.
2. Je-li podle všeobecného pravidla 5 harmonizovaného systému zařazen s produktem i obal, pak je zařazen do stejného čísla také pro účely určení původu.
Článek 9
Příslušenství, náhradní díly a nástroje
Příslušenství, náhradní díly a nástroje dodávané spolu se zařízením, strojem, přístrojem nebo vozidlem se považují za jeden celek se zařízením, strojem, přístrojem nebo vozidlem, jestliže jsou součástí běžného vybavení a jsou zahrnuty v ceně nebo nejsou fakturovány zvlášť.
Článek 10
Soupravy
Soupravy zboží ve smyslu všeobecného pravidla 3 harmonizovaného systému se považují za původní produkty, jestliže jsou původními produkty všechny součásti, z nichž se skládají.
Soupravy, které se skládají z původních i nepůvodních produktů, se považují za původní produkt jako celek, jestliže hodnota nepůvodních produktů netvoří více než 15 % ceny soupravy ze závodu.
Článek 11
Neutrální prvky
Při určování, zda je produkt původní, není nutné zjišťovat původ následujících prvků, které mohou být použity při jeho výrobě:
a) energie a palivo;
b) zařízení a vybavení;
c) stroje a nástroje;
d) zboží, které není a nemá se stát součástí konečného složení produktu.
KAPITOLA III
ÚZEMNÍ POŽADAVKY
Článek 12
Zásada teritoriality
1. S výhradou ustanovení čl. 2 odst. 1 písm. c) a článků 3 a 4 musí být podmínky pro získání statusu původu stanovené v kapitole II plněny ve Společenství nebo v Ceutě a Melille bez přerušení.
2. S výhradou článků 3 a 4, pokud se původní zboží vyvezené ze Společenství nebo z Ceuty a Melilly vrací do jiné země, musí být považováno za nepůvodní, pokud není možné celním orgánům věrohodně prokázat, že
a) zpět dovážené zboží je totožné s vyváženým a
b) nebylo podrobeno jiné operaci než operaci nezbytné pro jeho uchování v původním stavu v dané zemi nebo při vývozu.
Článek 13
Přímá doprava
1. Preferenční zacházení podle této dohody se použije pouze na produkty, které splňují požadavky tohoto nařízení, které jsou přepravovány přímo mezi Společenstvím a Ceutou a Melillou nebo přes území ostatních zemí uvedených v článcích 3 a 4.
Produkty tvořící jedinou zásilku však mohou být přepravovány přes jiná území, též s překládkou nebo dočasným uskladněním na takovém území, jestliže zůstaly v zemi tranzitu nebo uskladnění pod celním dohledem a nebyly podrobeny jiným operacím než vykládce, překládce nebo operacím, jejichž účelem je zachování jejich původního stavu.
Původní produkty mohou být přepravovány potrubím přes jiná území, než území uvedená v prvním pododstavci.
2. Splnění podmínek uvedených v odstavci 1 se příslušným orgánům Společenství nebo Ceuty a Melilly prokazuje předložením:
a) jednotného dopravního dokladu, na jehož základě se uskutečňuje přeprava přes zemi tranzitu nebo
b) potvrzení vydaného celními orgány země tranzitu, které obsahuje:
i) přesný popis produktů;
ii) data vykládky nebo překládky produktů a případně označení plavidel nebo jiných použitých dopravních prostředků a
iii) potvrzení podmínek, za kterých produkty zůstaly v tranzitním státě, nebo
c) jinými průkaznými doklady, nemohou-li být předloženy doklady uvedené výše.
Článek 14
Výstavy
1. Jsou-li původní produkty zasílány na výstavu do jiné země než země uvedené v článcích 3 a 4 a po výstavě, prodané a dovezené do Společenství nebo Ceuty a Melilly, použijí se na ně při dovozu ustanovení protokolu 2 aktu o přistoupení Španělska a Portugalska, jestliže je celním orgánům věrohodně prokázáno, že
a) vývozce zaslal tyto produkty ze Společenství nebo Ceuty a Melilly do země konání výstavy a vystavoval je tam;
b) vývozce tyto produkty prodal nebo jinak přenechal příjemci ve Společenství nebo v Ceutě a Melille;
c) produkty byly zaslány během výstavy nebo bezprostředně po ní ve stejném stavu, v jakém byly odeslány na výstavu a
d) produkty nebyly od okamžiku odeslání na výstavu použity k jinému účelu než k předvedení na této výstavě.
2. Doklad o původu musí být vystaven nebo vyhotoven v souladu s ustanoveními kapitoly V a předložen obvyklým způsobem příslušným celním orgánům Společenství nebo Ceuty a Melilly.
Na doklad o původu je nutno uvést název a adresu výstavy.
Je-li to nezbytné, je možné vyžádat dodatečné písemné doklady o podmínkách, za kterých byly vystavovány.
3. Odstavec 1 platí pro všechny výstavy, veletrhy nebo podobné veřejné akce, obchodní, průmyslové, zemědělské nebo řemeslné, které nejsou organizovány pro soukromé účely v obchodech nebo podnikatelských prostorách s úmyslem prodeje zahraničních produktů a během níž produkty zůstávají pod celním dohledem.
KAPITOLA IV
NAVRACENÍ CEL NEBO OSVOBOZENÍ OD CEL
Článek 15
Zákaz navracení cel nebo osvobození od cel
1. Nepůvodní materiály použité při výrobě produktů pocházejících ze Společenství, z Ceuty a Melilly nebo z jedné z ostatních zemí uvedených v článcích 3 a 4, pro které je vydán nebo vystaven doklad o původu podle ustanovení kapitoly V, nepodléhají ve Společenství nebo v Ceutě a Melille navracení cla nebo osvobození od cla jakéhokoliv druhu.
Produkty zařazené v kapitole 3 nebo pod čísla 1604 a 1605 harmonizovaného systému, které jsou podle čl. 2 odst. 1 písm. c) původními produkty Společenství ve smyslu tohoto nařízení, pro které je vydán nebo vystaven doklad o původu podle ustanovení kapitoly V, nepodléhají ve Společenství nebo v Ceutě a Melille navracení cla nebo osvobození od cla jakéhokoliv druhu.
2. Zákaz uvedený v odstavci 1 se vztahuje na všechna opatření týkající se náhrady, prominutí cla nebo neplacení, částečné nebo úplné, cel nebo poplatků s rovnocenným účinkem, použitelných ve Společenství nebo v Ceutě a Melille na materiály použité k výrobě a na produkty uvedené v odstavci 1 druhém pododstavci, jestliže se taková náhrada, prominutí nebo neplacení uplatňuje, výslovně nebo fakticky, pokud jsou produkty získané z těchto materiálů vyváženy a nejsou určeny pro domácí použití.
3. Vývozce produktů uvedených v dokladu o původu musí kdykoli na požádání celních orgánů předložit všechny dokumenty prokazující, že nebylo uplatněno navracení cla pro nepůvodní materiály použité při výrobě dotyčných produktů a že veškerá cla a poplatky s rovnocenným účinkem, které jsou použitelné na tyto materiály, byly skutečně zaplaceny.
4. Ustanovení odstavců 1, 2 a 3 se použije rovněž na obaly ve smyslu čl. 8 odst. 2 na příslušenství, náhradní díly a nástroje ve smyslu článku 9 a na produkty v soupravách ve smyslu článku 10, pokud jsou nepůvodní.
5. Ustanovení odstavců 1 až 4 nevylučují uplatnění systému vývozních náhrad u zemědělských produktů.
KAPITOLA V
PROKAZOVÁNÍ PŮVODU
Článek 16
Všeobecné požadavky
1. Produkty pocházející ze Společenství dovážené do Ceuty a Melilly a produkty pocházející z Ceuty a Melilly dovážené do Společenství mají nárok na výhody podle ustanovení protokolu 2 aktu o přistoupení Španělska a Portugalska, pokud je předloženo:
a) průvodní osvědčení EUR.1 podle vzoru uvedeného v příloze C nebo
b) v případech uvedených v čl. 21 odst. 1 prohlášení vývozce, jehož text je uveden v příloze D, na faktuře, dodacím listu nebo jakémkoli jiném obchodním dokladu, který popisuje dotyčný produkt dostatečně podrobně, aby byla umožněna jeho identifikace (dále jen "prohlášení na faktuře").
2. Odchylně od odstavce 1 mají původní produkty ve smyslu tohoto nařízení v případech uvedených v článku 26 nárok na výhody, aniž by bylo nutné předkládat některý z dokladů uvedených v odstavci 1.
Článek 17
Postup pro vydání průvodního osvědčení EUR.1
1. Průvodní osvědčení EUR. 1 vydávají příslušné celní orgány Společenství nebo Ceuty a Melilly na základě písemné žádosti podané vývozcem nebo, na odpovědnost vývozce, jeho pověřeným zástupcem.
2. Pro tento účel vyplní vývozce nebo jeho pověřený zástupce průvodní osvědčení EUR.1 a formulář žádosti, jejichž vzory jsou uvedeny v příloze C. Tyto formuláře se vyplňují v jednom z úředních jazyků Společenství.
Jestliže jsou vyplněny ručně, musí být napsány inkoustem a hůlkovým písmem.
Popis produktů musí být uveden v kolonce k tomu určené bez vynechání prázdných řádků.
Není-li tato kolonka vyplněna celá, musí být poslední řádek popisu podtržen vodorovnou čarou a prázdný prostor proškrtnut.
3. Vývozce žádající o vydání průvodního osvědčení EUR.1 musí kdykoliv na požádání příslušných celních orgánů Společenství nebo Ceuty a Melilly, kde je průvodní osvědčení EUR.1 vydáváno, předložit veškeré potřebné doklady prokazující původ dotyčných produktů a splnění ostatních podmínek tohoto nařízení.
4. Průvodní osvědčení EUR.1 vydají příslušné celní orgány Společenství nebo Ceuty a Melilly, pokud lze dotyčné produkty považovat za produkty pocházející ze Společenství, z Ceuty a Melilly nebo z jedné z ostatních zemí uvedených v článcích 3 a 4 a jsou-li splněny ostatní požadavky tohoto nařízení.
5. Vydávající celní orgány přijmou všechna nezbytná opatření k ověření statusu původu produktů a splnění všech ostatních požadavků podle tohoto nařízení.
Za tím účelem mají právo požadovat jakékoli důkazní prostředky a provádět jakoukoli kontrolu účetnictví vývozce či jakoukoliv jinou kontrolu, kterou považují za vhodnou.
Celní orgány, které vydávají průvodní osvědčení EUR.1 rovněž zajistí, že formuláře uvedené v odstavci 2 jsou řádně vyplněny.
Zkontrolují zejména, je-li prostor určený pro popis produktů vyplněn způsobem, který vylučuje možnost dodatečného neoprávněného doplnění.
6. Datum vydání průvodního osvědčení EUR.1 se uvede v kolonce 11 osvědčení.
7. Průvodní osvědčení EUR.1 vydají celní orgány a zpřístupní jej vývozci, jakmile byl vlastní vývoz uskutečněn nebo zajištěn.
Článek 18
Dodatečně vydaná průvodní osvědčení EUR.1
1. Odchylně od čl. 17 odst. 7 může být výjimečně vydáno průvodní osvědčení EUR.1 po uskutečnění vývozu produktů, kterých se osvědčení týká, jestliže
a) nebylo vydáno v době vývozu z důvodů omylu, nezaviněného opomenutí nebo zvláštních okolností nebo
b) je celním orgánům věrohodně prokázáno, že průvodní osvědčení EUR.1 bylo vydáno, ale nebylo při dovozu přijato z technických důvodů.
2. V případech podle odstavce 1 musí vývozce ve své žádosti uvést místo a datum vývozu produktů, na které se průvodní osvědčení EUR.1 vztahuje a uvést důvody pro tuto žádost.
3. Celní orgány mohou dodatečně vydat průvodní osvědčení EUR.1 pouze poté, co ověřily, že údaje uvedené v žádosti vývozce souhlasí s příslušnými podklady.
4. Průvodní osvědčení EUR.1 dodatečně vydaná musí obsahovat jednu z těchto poznámek:
- , - ,
- , - ,
- , - ,
- , - ,
- , - , - .
5. Poznámka uvedená v odstavci 4 se zapíše do kolonky "Poznámky" průvodního osvědčení EUR.1.
Článek 19
Vystavení duplikátu průvodního osvědčení EUR.1
1. V případě krádeže, ztráty nebo zničení průvodního osvědčení EUR.1 může vývozce požádat celní orgány, které průvodní osvědčení vydaly, o vystavení duplikátu na základě vývozních dokladů, které vlastní.
2. Duplikát vystavený tímto způsobem musí obsahovat slovo:
- , - ,
- , - ,
- , - ,
- , - ,
- , - ,
- .
3. Slovo uvedené v odstavci 2 se zapíše do kolonky "Poznámky" duplikátu průvodního osvědčení EUR.1.
4. Duplikát, na kterém musí být uvedeno datum vystavení originálu průvodního osvědčení EUR.1, je platný od tohoto data.
Článek 20
Vydání průvodních osvědčení EUR.1 na základě dříve vydaného nebo vystaveného dokladu o původu
Jsou-li původní produkty umístěny pod celní dohled ve Společenství nebo v Ceutě a Melille, je možné pro účely zaslání všech nebo části těchto produktů na jiná celní místa ve Společenství nebo v Ceutě a Melille nahradit původní doklad o původu jedním nebo více průvodními osvědčeními EUR.1.
Náhradní průvodní osvědčení EUR.1 vydá celní orgán, pod jehož dohledem se produkty nacházejí.
Článek 21
Podmínky pro vystavení prohlášení na faktuře
1. Prohlášení na faktuře uvedené v čl. 16 odst. 1 písm. b) může učinit:
a) schválený vývozce ve smyslu článku 22 nebo
b) kterýkoli vývozce pro jakoukoli zásilku sestávající z jednoho nebo více balení obsahujících původní produkty, jejichž celková hodnota nepřesahuje 6000 EUR.
2. Prohlášení na faktuře může být učiněno, lze-li dotyčné produkty považovat za pocházející ze Společenství, z Ceuty a Melilly nebo z jedné z ostatních zemí uvedených v článcích 3 a 4 a jsou-li splněny ostatní podmínky tohoto nařízení.
3. Vývozce činící prohlášení na faktuře musí být připraven kdykoli na žádost celních orgánů země vývozu předložit veškeré nezbytné doklady prokazující status původu dotyčných produktů a splnění ostatních podmínek tohoto nařízení.
Prohlášení na faktuře vyhotoví vývozce na psacím stroji, razítkem nebo tiskem na fakturu, dodací list nebo jiný obchodní doklad. Prohlášení, jehož vzor je uveden v příloze D je vystaveno v jednom z jazyků stanovených v této příloze a v souladu s vnitrostátními právními předpisy země vývozu.
Je-li prohlášení psáno rukou, musí být napsáno inkoustem a hůlkovým písmem.
5. Prohlášení na faktuře podepisuje vlastnoručně vývozce.
Vývozce schválený ve smyslu článku 22 však není povinen podepisovat tato prohlášení, jestliže se celním orgánům země vývozu písemně zaváže, že přebírá plnou odpovědnost za jakékoli prohlášení na faktuře, které jej identifikuje, jako by je vlastnoručně podepsal.
6. Prohlášení na faktuře může učinit vývozce při vývozu produktů, na které se osvědčení vztahuje, nebo po vývozu, za předpokladu, že je prohlášení předloženo v zemi dovozu do dvou let po uskutečnění dovozu příslušných produktů.
Článek 22
Schválený vývozce
1. Celní orgány členského státu vývozu mohou povolit kterémukoli vývozci (dále jen "schválený vývozce"), který často vyváží produkty, na které se vztahuje toto nařízení, aby činil prohlášení na faktuře bez ohledu na hodnotu těchto produktů.
Vývozce, který o takové povolení žádá, musí poskytnout celním orgánům dostatečné záruky nezbytné k ověření statusu původu produktů a splnění ostatních podmínek tohoto nařízení.
2. Celní orgány mohou vázat poskytnutí statusu schváleného vývozce na splnění jakýchkoli podmínek, které považují za vhodné.
3. Celní orgány přidělí schválenému vývozci číslo celního povolení, které bude uváděno v prohlášení na faktuře.
4. Celní orgány dohlížejí na využívání povolení schváleným vývozcem.
5. Celní orgány mohou povolení kdykoliv odejmout.
Jsou povinny tak učinit, jestliže schválený vývozce již neposkytuje záruky uvedené v odstavci 1, nesplňuje podmínky uvedené v odstavci 2 nebo povolení jinak nepřípustně zneužívá.
Článek 23
Platnost dokladu o původu
1. Doklad o původu je platný čtyři měsíce od data jeho vystavení v zemi vývozu a musí být v této lhůtě předložen celním orgánům země dovozu.
2. Doklady o původu předkládané celním orgánům země dovozu po uplynutí lhůty stanovené v odstavci 1 lze přijmout pro poskytnutí preferenčního zacházení, pokud lhůta nemohla být dodržena na základě mimořádných okolností.
V jiných případech opožděného předložení mohou celní orgány země dovozu přijmout doklady o původu za předpokladu, že jim byly produkty předloženy před uplynutím této lhůty.
Článek 24
Předkládání dokladu o původu
Doklady o původu se předkládají celním orgánům země dovozu v souladu s postupy platnými v této zemi.
Tyto orgány mohou požadovat překlad dokladu o původu a rovněž mohou požadovat, aby k dovoznímu celnímu prohlášení bylo přiloženo prohlášení dovozce o tom, že produkty splňují podmínky vyžadované pro účely používání tohoto nařízení.
Článek 25
Dovoz po částech
Jsou-li na žádost dovozce a za podmínek stanovených celními orgány země dovozu dováženy po částech rozložené nebo nesložené produktyve smyslu všeobecného pravidla 2 písm. a) harmonizovaného systému spadající do tříd XVI a XVII nebo do čísel 7308 a 9406 harmonizovaného systému, prokazuje se jejich původ celním orgánům pouze při dovozu první části.
Článek 26
Osvobození od dokladu o původu
1. Produkty, které jsou zasílány v malých zásilkách soukromými osobami soukromým osobám, nebo které se nacházejí v osobních zavazadlech cestujících, se považují za původní produkty, aniž by bylo třeba předložit doklad o původu, za předpokladu, že nejsou dováženy obchodně, že byly prohlášeny za produkty splňující požadavky tohoto nařízení a že neexistují žádné pochybnosti o pravdivosti takového prohlášení.
V případě produktů zasílaných poštou může být toto prohlášení uvedeno na celním prohlášení C22/CN23 nebo na listu papíru, který je připojen k tomuto dokladu.
2. Dovozy, které jsou příležitostné a sestávají výlučně z produktů pro osobní použití příjemců nebo cestujících nebo jejich rodin, se nepovažují za obchodní, je-li z povahy a množství produktů zřejmé, že neslouží žádnému obchodnímu účelu.
Celková hodnota těchto produktů nesmí u malých zásilek přesáhnout 500 EUR a u produktů, které se nacházejí v osobních zavazadlech cestujících 1200 EUR.
Článek 27
Podpůrné doklady
Za dokumenty uvedené v čl. 17 odst. 3 a čl. 21 odst. 3, které prokazují, že produkty uvedené v průvodním osvědčení EUR.1 nebo v prohlášení na faktuře vývozce mohou být považovány za produkty pocházející ze Společenství, z Ceuty a Melilly nebo z jedné z ostatních zemí uvedených v článcích 3 a 4 a že splňují ostatní požadavky tohoto nařízení, mohou být pokládány mj:
a) přímý důkaz o činnostech prováděných vývozcem nebo dodavatelem při získávání dotyčného zboží, například na základě jeho účtů nebo účetnictví;
b) doklady prokazující status původu použitých materiálů, vydané nebo vystavené ve Společenství nebo v Ceutě a Melille, kde jsou takové doklady použity v souladu s vnitrostátními právními předpisy;
c) doklady prokazující opracování nebo zpracování materiálů ve Společenství nebo v Ceutě a Melille, vydané nebo vystavené ve Společenství nebo v Ceutě a Melille, kde jsou takové doklady použity v souladu s vnitrostátními právními předpisy;
d) průvodní osvědčení EUR.1 nebo prohlášení na faktuře, prokazující původ použitých materiálů, vydané nebo vystavené ve Společenství nebo v Ceutě a Melille v souladu s tímto nařízením nebo v jedné z ostatních zemí uvedených v článcích 3 a 4 v souladu s pravidly původu, která jsou shodná s pravidly v tomto nařízení.
Článek 28
Uchovávání dokladů o původu a podpůrných dokladů
1. Vývozce žádající o vydání průvodního osvědčení EUR.1 uchovává doklady uvedené v čl. 17 odst. 3 po dobu nejméně tří let.
2. Vývozce, který činí prohlášení na faktuře uchovává kopii tohoto prohlášení na faktuře a doklady uvedené v čl. 21 odst. 3 po dobu nejméně tří let.
3. Celní orgány země vývozu, které vydávají průvodní osvědčení EUR.1, uchovávají žádosti uvedené v čl. 17 odst. 2 po dobu nejméně tří let.
4. Celní orgány země dovozu uchovávají průvodní osvědčení EUR.1 a prohlášení na faktuře, která jim byla předložena, po dobu nejméně tří let.
Článek 29
Odchylky a formální chyby
1. Zjištění drobných rozporů mezi údaji uvedenými v dokladu o původu a údaji v dokladech, které byly celnímu orgánu předloženy za účelem splnění celních formalit při dovozu produktů, nezbavuje doklad o původu ipso facto platnosti, jestliže je náležitě prokázáno, že se tento dokument vztahuje na předložené produkty.
2. Zjevné formální chyby, například překlepy v dokladu o původu nejsou důvodem pro jeho odmítnutí, nejsou-li tyto chyby takové povahy, že vyvolávají pochybnosti o správnosti údajů obsažených v tomto dokladu.
Článek 30
Částky vyjádřené v eurech
1. Částky v národní měně členského státu vývozu nebo používané v Ceutě a Melille odpovídající částkám vyjádřeným v eurech budou první pracovní den v říjnu 1999 přepočteny podle kursu eura příslušné národní měny a sděleny Komisí členským státům.
2. Jestliže částky převyšují odpovídající částky stanovené členským státem dovozu, uzná je tento členský stát za předpokladu, že produkty jsou fakturovány v měně členského státu vývozu.
Jsou-li produkty fakturovány v měně jiného členského státu, uzná členský stát dovozu částku oznámenou tímto členským státem.
KAPITOLA VI
ZPŮSOBY SPRÁVNÍ SPOLUPRÁCE
Článek 31
Vzájemná pomoc
1. Španělské celní orgány a celní orgány ostatních členských států si navzájem prostřednictvím Komise poskytují vzory otisků razítek, která tyto orgány používají pro vydávání průvodních osvědčení EUR.1 a adresy celních orgánů příslušných k ověřování těchto osvědčení a prohlášení na faktuře.
2. K zajištění řádného provádění tohoto nařízení si Španělsko a ostatní členské státy vzájemně poskytují pomoc prostřednictvím příslušných celních správ při kontrole pravosti průvodních osvědčení EUR.1 nebo prohlášení na faktuře a při kontrole přesnosti údajů uvedených v těchto dokladech.
Článek 32
Ověřování dokladů o původu
1. Dodatečné ověřování dokladů o původu se provádí namátkou nebo kdykoli mají celní orgány členského státu dovozu důvodné pochybnosti o pravosti těchto dokladů, o statusu původu dotyčných produktů nebo o splnění jiných podmínek tohoto nařízení.
2. V případech uvedených v odstavci 1 vrátí celní orgány členského státu dovozu průvodní osvědčení EUR.1 a fakturu, pokud je předložena, prohlášení na faktuře nebo kopie těchto dokladů celním orgánům členského státu vývozu a případně uvedou věcné nebo formální důvody požadavku na vyšetření.
Spolu se žádostí o dodatečné ověření budou zaslány jakékoli doklady a získané informace nasvědčující tomu, že údaje uvedené na dokladu o původu jsou nesprávné.
3. Dodatečné ověření provádí celní orgány členského státu vývozu.
Pro tyto účely mají právo požadovat předložení jakýchkoli důkazů a provádět jakoukoli kontrolu účtů vývozce nebo jinou kontrolu, kterou považují za účelnou.
4. Rozhodnou-li celní orgány členského státu dovozu pozastavit uplatňování preferenčního zacházení pro dotčené produkty až do výsledku ověření, umožní dovozci propuštění produktů, avšak stanoví ochranná opatření, která považují za nezbytná.
5. Celní orgány, které požádaly o dodatečné ověření, budou informovány o jeho výsledcích co nejdříve.
Z výsledků musí být zřejmé, zda jsou doklady pravé, zda je možno dotyčné produkty považovat za produkty pocházející ze Společenství, z Ceuty a Melilly nebo z jedné z ostatních zemí uvedených v článcích 3 a 4 a zda jsou splněny ostatní podmínky tohoto nařízení.
6. Jestliže v případech důvodných pochybností neobdrží žádající celní orgány odpověď do 10 měsíců od data žádosti o dodatečné ověření nebo jestliže odpověď neobsahuje údaje, které jsou dostatečné pro určení pravosti předmětného dokumentu nebo skutečného původu produktů, odmítnou celní orgány nárok na preference, s výjimkou mimořádných okolností.
Článek 33
Řešení sporů
Pokud nastanou spory ohledně ověření uvedeného v článku 32, které nelze mezi celními orgány, které žádají o ověření, a celními orgány příslušnými k tomuto ověření vyřešit nebo pokud tyto orgány vznesou otázku ohledně výkladu tohoto nařízení, předloží se Výboru pro celní kodex zřízený nařízením Rady (EHS) č. 2913/92 [3].
Řešení sporů mezi dovozcem a celními orgány země dovozu se řídí právními předpisy této země.
Článek 34
Sankce
Každé osobě, která vystaví nebo způsobí vystavení dokumentu obsahujícího nesprávné údaje za účelem získání preferenčního zacházení pro produkty, bude uložena sankce.
Sankce musí být účinné, přiměřené a odrazující.
Článek 35
Svobodná pásma
1. Členské státy učiní všechna nezbytná opatření k zajištění, aby obchodované produkty provázené dokladem o původu, které jsou během přepravy na jejich území umístěny ve svobodném pásmu, nebyly nahrazeny jiným zbožím a nebylo s nimi zacházeno jinak, než je obvyklé pro jejich zachování v dobrém stavu.
2. Odchylně od odstavce 1 vydají příslušné celní orgány na žádost vývozce nové průvodní osvědčení EUR.1 v případech, kdy jsou produkty pocházející ze Společenství nebo z Ceuty a Melilly, provázené dokladem o původu a podrobené zacházení nebo zpracování dováženy do svobodného pásma, za předpokladu, že toto zacházení nebo zpracování je v souladu s ustanoveními tohoto nařízení.
KAPITOLA VII
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 36
Zrušení
Nařízení (EHS) č. 1135/88 se zrušuje.
Odkazy na zrušené nařízení se považují za odkazy na toto nařízení.
Článek 37
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 89/2001
ze dne 17. ledna 2001,
kterým se mění nařízení Rady (EHS) č. 574/72, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení (EHS) č. 1408/71 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby, osoby samostatně výdělečně činné a jejich rodinné příslušníky pohybující se v rámci Společenství
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropských společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 574/72 ze dne 21. března 1972, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení (EHS) č. 1408/71 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby, osoby samostatně výdělečně činné a jejich rodinné příslušníky pohybující se ve Společenství [1], naposledy pozměněné nařízením ES č. 1399/1999 [2], a zejména na článek 122 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Některé členské státy nebo jejich příslušné úřady požádaly o změny příloh nařízení (EHS) č. 574/72.
(2) Tyto změny vyplývají z rozhodnutí přijatých členskými státy nebo dotčenými členskými státy nebo jejich úřady příslušnými pro provádění právních předpisů o sociálním zabezpečení podle práva Společenství.
(3) bylo obdrženo jednomyslné stanovisko Správní komise pro sociální zabezpečení migrujících pracovníků,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Přílohy 1 až 5 a příloha 10 nařízení (EHS) č. 574/72 se mění v souladu s přílohou tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 90/2001
ze dne 17. ledna 2001,
kterým se mění nařízení (ES) č. 800/1999, kterým se stanoví společná prováděcí pravidla k režimu vývozních náhrad pro zemědělské produkty
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1766/92 ze dne 30. června 1992 o společné organizaci trhu s obilovinami [1], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 1666/2000 [2], a zejména na články 13 a 21 uvedeného nařízení, a na odpovídající ustanovení ostatních nařízení o společné organizaci trhů se zemědělskými produkty,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) V případě vývozů produktů, které jsou volně ložené nebo v nestandardizovaných jednotkách a u nichž se připouští, že přesná čistá hmotnost produktů může být známa pouze po nakládce na dopravní prostředek, stanoví čl. 5 odst. 6 nařízení Komise (ES) č. 800/1999 [3] pozměněného nařízením (ES) č. 1557/2000 [4] uplatňování snížení náhrady, pokud se ukáže, že skutečně naložená čistá hmotnost je menší o určité procento než odhadovaná čistá hmotnost. Pro používání tohoto ustanovení je však třeba přihlížet k omezením, která souvisejí s dopravními prostředky určenými k námořní nebo vnitrozemské vodní dopravě. V případě produktů, které jsou vyváženy volně ložené, se může totiž stát, že množství uvedená v celním prohlášení nebudou úplně naložena, zejména z důvodu rozhodnutí osoby odpovědné za dopravní prostředek, která může rozhodnout o zastavení nakládky z technických důvodů nebo z důvodu nadměrnosti nákladu, kterou lze přičíst ostatním vývozcům.
(2) S ohledem na skutečnost, že kusy vepřového masa nejsou v obalech a svou povahou nejsou stejnorodé, je třeba rozšířit kategorii nestandardizovaných jednotek na tento druh produktů.
(3) Co se týče pojmu "místo nakládky", vzniká ve vývozním obchodu se zemědělskými produkty množství administrativních a obchodních situací.
Proto je obtížné stanovit jediné pravidlo a je třeba umožnit členským státům, aby si určily nejvhodnější místo pro provádění fyzických kontrol u vyvážených zemědělských produktů, pro které je poskytována náhrada.
Za tím účelem se zdá být zvláště oprávněné moci si určit místo nakládky rozdílně podle toho, zda budou produkty naloženy v kontejnerech, nebo naopak budou naloženy zejména jako volně ložené, v pytlích, v kartonech a dále nenaloženy v kontejnerech.
Je také třeba v řádně odůvodněných případech umožnit celním orgánům, aby souhlasily s podáním celního prohlášení pro zemědělské produkty, pro které je poskytována náhrada, na celním úřadu jiném, než je celní úřad příslušný pro místo, kde budou produkty naloženy.
(4) Je vhodné stanovit možnost pro produkty v režimu vráceného zboží, aby se zpětný dovoz uskutečnil buď členským státem původu produktů, nebo vývozním členským státem původního vývozu.
(5) Je proto třeba změnit nařízení (ES) č. 800/1999.
(6) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem všech příslušných řídících výborů,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (ES) č. 800/1999 se mění takto:
1. V čl. 5 odst. 6 se třetí pododstavec nahrazuje tímto: "Žádná náhrada není poskytnuta pro množství, které přesahuje 110 % odhadované čisté hmotnosti. Pokud je skutečně naložená hmotnost nižší než 90 % odhadované čisté hmotnosti, sníží se náhrada pro skutečně naloženou čistou hmotnost o 10 % rozdílu mezi náhradou odpovídající 90 % odhadované čisté hmotnosti a náhradou odpovídající skutečně naložené hmotnosti. Avšak v případě vývozu námořní nebo vnitrozemskou lodní dopravou, pokud vývozce může předložit doklad potvrzený osobou odpovědnou za dopravní prostředek, že nenaložení jeho veškerého zboží je způsobeno omezeními spojenými s tímto druhem přepravy nebo nadměrností nákladu, kterou lze přičíst jednomu nebo několika dalším vývozcům, náhrada je vyplacena pro skutečně naloženou čistou hmotnost. Pokud vývozce použil místní celní řízení stanovené v článku 283 nařízení (EHS) č. 2454/93, tento pododstavec se použije pod podmínkou, že celní orgány schválily opravu záznamů, do nichž byly vyvážené produkty zapsány."
2. V čl. 5 odst. 6 se čtvrtý pododstavec nahrazuje tímto: "Za produkty v nestandardizovaných jednotkách se považují: živá zvířata, jatečně upravená těla (půlky), čtvrti, přední části, kýty, plece, boky a hřbety."
3. V článku 5 se odstavec 7 nahrazuje tímto: "7. Všechny osoby, které vyvážejí produkty, pro které žádají poskytnutí podpory, jsou povinny:
a) podat vývozní prohlášení u příslušného celního úřadu v místě, kde budou produkty naloženy pro přepravu k vývozu;
b) uvědomit tento celní úřad nejméně 24 hodin před zahájením nakládky a uvést předpokládanou dobu trvání nakládky.
Příslušné orgány mohou stanovit jinou lhůtu než 24 hodin.
Za místo nakládky pro přepravu produktů určených k vývozu může být považováno:
- pokud jde o vyvážené produkty naložené v kontejnerech, místo, kde budou produkty naloženy do kontejnerů,
- pokud jde o vyvážené produkty volně ložené, v pytlích, v kartonech, bednách, lahvích atd. a nenaložené do kontejnerů, místo, kde je naložen dopravní prostředek, ve kterém produkty opustí celní území Společenství.
Příslušný celní úřad může povolit nakládku poté, co přijal vývozní prohlášení a před uplynutím lhůty uvedené v písmenu b).
Příslušný celní úřad musí být schopen provést fyzickou kontrolu a identifikovat zboží pro přepravu k výstupnímu úřadu z celního území Společenství.
Pokud z administrativních důvodů nebo jiných řádně odůvodněných důvodů není možno použít první pododstavec, lze podat vývozní prohlášení pouze u příslušného celního úřadu v příslušném členském státě a v případě fyzické kontroly v souladu s nařízením (EHS)č. 386/90 musí být předložený produkt úplně vyložen.
Avšak úplná vykládka není povinná, pokud příslušné orgány mohou provést zevrubnou fyzickou kontrolu."
4. V čl. 25 odst. 3 se poslední pododstavec nahrazuje tímto: "Toto ustanovení se použije, pouze pokud byl režim vráceného zboží použit v členském státě, v němž bylo přijato vývozní prohlášení týkající se původního vývozu, nebo v členském státě původu v souladu s článkem 15 směrnice Rady 97/78/ES [5], kterou se stanoví základní pravidla pro veterinární kontroly produktů ze třetích zemí dovážených do Společenství."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost sedmým dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (ES) č. 132/2001
ze dne 22. ledna 2001
o uložení konečného antidumpingového cla z dovozu dusičnanu amonného pocházejícího z Polska a Ukrajiny a o konenčém výběru uloženého prozatímního cla a o zastavení antidumpingového řízení týkajícího se dovozu z Litvy
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Komise (ES) č. 384/96 ze dne 22. prosince 1995 o ochraně před dumpingovými dovozy ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství [1], a zejména na článek 9 uvedeného nařízení,
s ohledem na návrh předložený Komisí po konzultaci s poradním výborem,
vzhledem k těmto důvodům:
A. PŘEDBĚŽNÁ OPATŘENÍ
(1) Komise svým nařízením (ES) č. 1629/2000 [2] (dále jen "předběžné nařízení") uložila prozatímní antidumpingové clo na dovozy dusičnanu amonného kódů KN 31023090 a 31024090 pocházejícího z Polska a Ukrajiny.
(2) V uvedeném nařízení se dospělo k předběžnému závěru, že antidumpingové clo by nemělo být uloženo na dovozy zmíněného výrobku z Litvy, které jsou rovněž předmětem šetření, neboť bylo zjištěno, že tyto dovozy nejsou dumpingové.
B. DALŠÍ POSTUP
(3) Po sdělení podstatných faktů a důvodů, na jejichž základě bylo o zavedení předběžných opatření týkajících se dovozů dusičnanu amonného z Polska a Ukrajiny rozhodnuto, podaly některé dotčené strany své písemné připomínky.
Stranám, které o to požádaly, byla poskytnuta možnost slyšení.
(4) Komise pokračovala ve vyhledávání a prověřování všech údajů, které považovala pro svůj konečný závěr za nezbytné.
(5) Všechny strany byly informovány o podstatných faktech a důvodech, na jejichž základě Komise zamýšlela doporučit uložení konečného antidumpingového cla a definitivně vybrat částky zajištěné ve formě předběžného cla.
Byla jim rovněž poskytnuta lhůta, ve které se mohly k těmto skutečnostem vyjádřit.
(6) Ústní a písemné připomínky stran byly posouzeny a v případech, kdy to bylo opodstatněné, byly předběžné závěry odpovídajícím způsobem upraveny.
C. DOTYČNÝ VÝROBEK A OBDOBNÝ VÝROBEK
(7) Jelikož žádná dotčená strana nepředložila nové argumenty týkající se dotyčného výrobku a obdobného výrobku, potvrzují se fakta a závěry uvedené v bodech odůvodnění 7 a 8 předběžného nařízení.
D. DUMPING
1. Litva
a) Běžná hodnota
(8) Stěžovatel, European Fertiliser Manufacturers Association (EFMA), zaslal k předběžným závěrům následující připomínky:
- spolupracující vyvážející výrobce nedosáhl při tuzemském odbytu téměř žádný zisk, neboť ceny v Litvě klesly v důsledku ruských dumpingových dovozů realizovaných během větší části období šetření (OŠ);
- nejnižší běžná hodnota zjištěná na základě údajů stěžovatele byla vyšší než vývozní ceny, muselo se proto jednat o dumping;
- údaje litevského výrobce o nízké ziskovosti vyvolávají pochybnosti o jeho další existenci ve střednědobém horizontu.
Jeho odbyt by proto neměl být považován za obchod v běžném obchodním styku.
(9) Všechny tyto připomínky byly pečlivě přezkoumány.
Pokud jde o údaje týkající se nákladů výroby, byly prověřeny a nebylo zjištěno, že by byly nespolehlivé nebo podhodnocené. Úroveň ziskových prodejů byla podle čl.
4 nařízení (ES) č. 384/96 ("základní nařízení") stanovena na základě prodejních cen, které převyšovaly jednotkové výrobní náklady.
Přesná úroveň ziskových obchodů nemohla být z důvodů utajení uvedena, ziskovost však byla značná a podle zmíněného ustanovení mohla být ke stanovení běžné hodnoty použita.
Vliv ruských dovozů na ceny se odrazil v nižších prodejních cenách.
Pokud nebyly ziskové, nebyly do výpočtu běžné hodnoty zahrnuty.
b) Vývozní cena, srovnání
(10) Při absenci připomínek k výše uvedenému tématu se potvrzují předběžné závěry uvedené v 11. a 12. bodu odůvodnění.
c) Dumpingové rozpětí
(11) Stěžovatel namítl, že pro stanovení dumpingového rozpětí měla být použita metoda srovnání jednotlivých transakcí, neboť metoda porovnání váženého průměru zastírá cenovou politiku litevských výrobců, (jež měla údajně zabránit antidumpingovým opatřením) a úroveň dumpingu plně neodráží.
2 odst. 11 základního nařízení se při zjišťování dumpingu používá srovnání váženého průměru běžné hodnoty s váženou hodnotou všech vývozních transakcí.
Metoda porovnání jednotlivých transakcí nebyla použita z důvodu jejich velkého počtu (několik tisíc) a vzhledem k tomu, že porovnáváním jednotlivých běžných hodnot s jednotlivými vývozními cenami by vznikly nepřekonatelné potíže.
Tato námitka byla proto odmítnuta.
Je však třeba poznamenat, že i výsledek srovnání váženého průměru běžné hodnoty s jednotlivými vývozními cenami, které proběhlo u vývozních cen v rámci regionální struktury, ukázal dumpingové rozpětí pod úrovní stanoveného minima.
(13) Stěžovatel dále namítl, že vzhledem k velkému počtu transakcí měl být z vývozních zásilek namátkově vybrán vzorek o objemu 5000 t a ten měl být porovnán s podobným prodejem tuzemským odběratelům.
(14) Pro účely stanovení dumpingového rozpětí je výběr vzorkového objemu transakce možno považovat za opodstatněný v případech, kdy posuzované výrobky zahrnují velké množství typů/modelů nebo kdy se jedná o velký počet transakcí za předpokladu, že tento vzorek je podle čl.
17 odst. 1 základního nařízení statisticky platný nebo představuje-li největší možný objem prodejů.
V tomto případě šlo pouze o jeden typ výrobku a pouze o jednu vývozní transakci (nikoliv tuzemskou) v objemu 5000 t, zatímco celkový objem prodeje představoval statisíce tun.
Z tohoto důvodu nebyl výběr vzorkového objemu považován za přiměřenou metodu.
(15) Dumpingové rozpětí (0 %) stanovené ve 13. bodě odůvodnění předběžného nařízení se proto potvrzuje.
2. Polsko
a) Běžná hodnota, vývozní cena
(16) Při absenci připomínek k tomuto tématu se potvrzují předběžné závěry uvedené v bodech odůvodnění 15 – 18 předběžného nařízení.
b) Srovnání
(17) Ve fázi předběžného šetření byl odmítnut návrh na porovnání úrovně obchodů z hlediska cenového rozdílu u přímých prodejů a prodejů prostřednictvím dealerů.
Teprve potom byl dotyčný vyvážející výrobce schopen situaci objasnit.
Vývozy byly realizovány přímo, zatímco tuzemský odbyt se (kromě jedné bezvýznamné výjimky) uskutečnil prostřednictvím dealerů.
Na tomto základě byly ceny pro dealery sníženy.
Za účelem vyčíslení této úpravy byla z běžné hodnoty odečtena paušální částka odpovídající 10 % hrubé marže (prodejní, režijní a správní náklady plus zisk z prodeje prostřednictvím dealerů).
Tato paušální částka nahrazuje cenovou přirážku dealera.
Rovněž bylo zjištěno, že stejná úprava byla provedena i u jiného vyvážejícího výrobce.
(18) Ve stádiu předběžného šetření byla odmítnuta sezónní a mimosezónní úprava cen.
Výrobce poté namítl, že odmítnutí nebylo opodstatněné, neboť na trhu Společenství se u zmíněných výrobků sezónní dopad na jejich cenách projevuje, zatímco u cen dusičnanu amonného na domácím trhu v Polsku tomu tak není.
Tento rozdíl měl proto na porovnání vývozní ceny a běžné hodnoty vliv a odůvodňuje úpravu podle čl. 2 odst.
10 k) základního nařízení. Toto tvrzení bylo znovu přezkoumáno, muselo však být odmítnuto, neboť bylo zjištěno, že sezónní účinek se na cenách dusičnanu amonného na polském trhu také projevil, jelikož v rozporu s tímto tvrzením byli zákazníci nuceni platit stejnou cenu bez ohledu na období sezóny.
Tím tedy zůstává srovnatelnost cen ve smyslu čl. 2 odst.
c) Dumpingové rozpětí
(19) Jeden svaz uživatelů namítl, že Komise nepřihlédla v OŠ ke snížení hodnoty zlotého vůči euru o cca 15 %. K tomu lze uvést, že k výpočtům byly použity průměrné měsíční směnné kurzy, a tím byl eliminován jakýkoli hmotný dopad na vývoj kurzu.
(20) Při absenci dalších připomínek k metodě použité pro výpočet dumpingového rozpětí se potvrzuje metoda popsaná ve 20. bodě odůvodnění předběžného nařízení. Na tomto základě a s přihlédnutím k poskytnuté úpravě úrovně obchodu byly konečné dumpingové rozpětí pro spolupracující vývozní výrobce a zbytkové dumpingové rozpětí, vyjádřené jako procento hodnoty CIF na hranice Společenství, stanoveny takto:
Anwil SA _BAR_ 31,2 % _BAR_
Zaklady Azotowe Pulawy SA _BAR_ 22,3 % _BAR_
3. Ukrajina
a) Analogická země, běžná hodnota, vývozní cena
(21) Při absenci připomínek k výběru Polska jako třetí země s tržní ekonomikou se potvrzuje závěr uvedený v bodech odůvodnění 22-24 předběžného nařízení.
b) Srovnání
(22) V konečné fázi šetření byl základ srovnání z důvodu velké vzdálenosti závodů od hranic změněn z báze FOB na bázi ze závodu.
Jelikož přepravní náklady tvoří velkou část prodejních cen sypkého zboží jako u dotčeného výrobku, bylo by porovnání na bázi FOB nepřiměřeně výhodné pro ukrajinské společnosti.
Byla proto provedena příslušná úprava vývozní ceny týkající se nákladů na dopravu ze závodu do přístavu a služeb v přístavu.
Současně byla i běžná hodnota stanovena na bázi "ze závodu".
Spolupracující vyvážející výrobci neměli k této změně připomínky.
c) Dumpingové rozpětí
(23) Jeden svaz uživatelů namítl, že Komise nepřihlédla v OŠ k podstatnému snížení hodnoty ukrajinské měny a že se to na dumpingovém rozpětí projevilo.
K tomu je třeba podotknout, že pro stanovení vývozní ceny byly použity statistické údaje Eurostatu.
Údaje o vývozních cenách obsažené v Eurostatu jsou vyjádřené v euru a zjišťují se na základě měsíčních směnných kurzů.
Jakýkoliv dopad snížení hodnoty na metodu, kterou Komise pro výpočet míry dumpingu použila, je proto vyloučen.
(24) Vzhledem ke změně báze srovnání z úrovně FOB na úroveň ze závodu činí celostátní dumpingové rozpětí vyjádřená jako procentuální sazba hodnoty CIF na hranice Společenství 67,6 %.
E. ÚJMA
1. Definice výrobního odvětví Společenství
(25) Při absenci dalších nových údajů se potvrzují předběžné závěry týkající se definice výrobního odvětví Společenství popsané ve 28. bodě odůvodnění předběžného nařízení.
2. Dovozy z Polska a Ukrajiny
a) Kumulativní posouzení
(26) Jeden polský vyvážející výrobce argumentoval tím, že dovozy dusičnanu amonného pocházející z Polska by neměly být kumulovány s dovozy pocházejícími z Ukrajiny, a to vzhledem k rozdílům v podmínkách hospodářské soutěže.
Toto tvrzení odůvodnil tím, že zatímco ceny ukrajinských dovozů byly o 12,5 % nižší než ceny výrobního odvětví Společenství, ceny polských dovozů byly nižší jen o 2,1 %.
(27) V tomto ohledu je nutno poznamenat, že cenové podtržení bylo zjištěno jak u dovozů z Polska tak z Ukrajiny. Navíc čl.
4 základního nařízení nevyžaduje, aby byla úroveň cenového podtržení na stejné úrovni. Dále bylo potvrzeno, že kumulativní posouzení je opodstatněné, neboť míra dumpingu je vyšší než úroveň stanoveného minima.
Objemy dovozů a podíly na trhu jsou u obou zemí přibližně na stejné úrovni, v porovnání s rokem 1995 se zvýšily, a pokud jde o podmínky hospodářské soutěže mezi dovozy z Polska a z Ukrajiny, je klesající vývoj cen podobný. Vývozní ceny obou zemí jsou výrazně pod úrovní cen výrobního odvětví Společenství a obě země používají stejné nebo podobné obchodní cesty.
Vzhledem ke shora uvedeným skutečnostem a k tomu, že nebyly předloženy žádné nové argumenty, potvrzují se závěry uvedené ve 30. bodě odůvodnění předběžného nařízení o podmínkách kumulativního posouzení dovozů z uvedených zemí.
b) Objem dovozů
(28) Dva ukrajinští výrobci, kteří v předběžném stádiu šetření uvedli, že v OŠ nedováželi do Společenství přímo, tvrdili, že údaje Eurostatu použité pro stanovení vývozní ceny se liší od údajů ukrajinského statistického ministerstva, které ve stejném období vykazuje podstatně nižší objemy.
Toto tvrzení však nebylo nijak doloženo.
Jelikož se u těchto statistik jedná o statistiky vývozů, což znamená, že ne každý prodej, který je zde uveden, je skutečně odeslán do místa určení, došla Komise k závěru, že statistiky dovozů Eurostatu poskytují přesnější obraz.
Poslední údaje Eurostatu byly přezkoumány a žádné nesrovnalosti s údaji použitými v předběžné fázi šetření nebyly zjištěny.
c) Cenové podtržení
(29) V souvislosti s mírou cenového podbízení argumentoval jeden polský vyvážející výrobce tím, že průměrná míra zisku dovozců, použitá pro výpočet vývozní ceny procleně, franko přístav (DEQ) u vyvážejících výrobců ve Společenství, by měla být vyšší než cena použitá pro výpočet v předběžném šetření.
(30) Předběžné závěry Komise byly v tomto ohledu vyvozeny z ověřených údajů spolupracujících dovozců do Společenství.
Jelikož zmíněný vyvážející výrobce nepředložil žádný nový nebo důležitý důkaz, míra zisku dovozců použitá pro předběžné stanovení cenového podtržení se potvrzuje.
(31) Stejný vyvážející výrobce dále tvrdil, že náklady na vykládku použité pro výpočet vývozní ceny DEQ by měly činit nejméně 8,5 EUR za 1 tunu a nikoliv 5,9 EUR, jak bylo použito v předběžném šetření.
(32) Důkaz, který vyvážející výrobce na podporu svého tvrzení předložil, obsahoval některé položky, které do nákladů za vykládku nepatří.
Opravené znění předloženého důkazu ve skutečnosti podpořilo předběžné závěry Komise, které se proto potvrzují.
(33) Pokud jde o cenový rozdíl mezi granulovaným a prilovaným dusičnanem amonným, uvedl stěžovatel, že po OŠ a částečně v sezóně 2000/2001 došlo na určitých trzích k odstranění zjevného rozdílu mezi cenou granulovaného a prilovaného dusičnanu amonného a že tedy nemělo k žádné cenové úpravě dojít.
Jeden polský vyvážející výrobce však tvrdil, že příspěvek na cenový rozdíl mezi granulovaným a prilovaným dusičnanem amonným by měl činit 10 EUR za tunu jako v předchozích antidumpingových případech týkajících se dusičnanu amonného a nikoliv 5,8 EUR za tunu, jak bylo použito k výpočtu v předběžném stádiu šetření.
(34) Zde je třeba poznamenat, že podle čl. 6 odst.
1 základního nařízení by se k údajům vztahujícím se na dobu po OŠ nemělo přihlížet. Při úvaze, zda by měl být přezkoumán údajný vývoj cen po OŠ, dospěla Komise k závěru, že nebyl předložen jediný důkaz o trvalejším charakteru posledního vývoje cen, podle kterého by zavedení opatření v navrhovaném měřítku bylo prokazatelně nepřiměřené.
Pokud jde o příspěvek na cenový rozdíl mezi granulovaným a prilovaným dusičnanem amonným, použila Komise na základě dostupných údajů ze svých předběžných závěrů průměrný cenový rozdíl, který výrobní odvětví Společenství účtovalo v OŠ.
(35) Při absenci dalších nových důkazů se potvrzují závěry 33. bodu odůvodnění předběžného nařízení týkající se výpočtů míry cenového podbízení.
d) Situace výrobního odvětví Společenství
(36) Kromě ekonomických faktorů analyzovaných již v předběžném šetření byly přezkoumány údaje týkající se účinků výše míry dumpingu, návratnosti investic, cash flow (příjmy a výdaje), mezd a možnosti navýšení kapitálu za období od roku 1995 a OŠ.
Pokud jde o návratnost investic a cash flow byl vývoj velmi podobný vývoji ziskovosti uvedenému v 39. bodě odůvodnění předběžného nařízení.
Vývoj cen v podstatě kopíroval trend snižování zaměstnanosti popsaný ve 40. bodě odůvodnění předběžného nařízení.
Co se týká možností navýšení kapitálu, jsou výrobci hnojiv součástí větší skupiny podniků a dle jejich sdělení nemají v tomto ohledu žádné potíže.
Vzhledem k danému objemu a cenám dovozů ze zmíněných zemí nelze dopad skutečné míry dumpingu na výrobní odvětví Společenství považovat za zanedbatelný.
(37) Vzhledem ke shora uvedenému se závěry ohledně hmotných škod způsobených výrobnímu odvětví Společenství v OŠ potvrzují.
3. Příčina újmy
(38) Jeden ukrajinský výrobce namítl, že podle údajů Eurostatu činily dovozy uvedeného výrobku z Ukrajiny pouze 4 % celkové spotřeby ve Společenství a představují tedy nevýznamné množství, které nemůže výrobnímu odvětví Společenství žádnou újmu způsobit.
(39) V tomto ohledu byly účinky dovozů pocházejících z Ukrajiny posuzovány podle čl. 3 odst.
4 základního nařízení kumulativně s dovozy pocházejícími z Polska. Při zkoumání, zda byly v tomto případě splněny podmínky kumulace (30. bod odůvodnění předběžného nařízení), bylo zjištěno, že podíl ukrajinských dovozů na trhu nebyl zanedbatelný.
Tato námitka byla proto zamítnuta.
(40) Jeden polský výrobce tvrdil, že jednou z příčin hmotných škod způsobených výrobnímu odvětví Společenství byla skutečnost, že od roku 1996 klesly ceny obilí, což mělo za následek určitý tlak zemědělců na prodejní ceny výrobců dusičnanu amonného.
(41) Ceny obilí se sice od roku 1996 snížily, dusičnan amonný je však druh výrobku, který je vystavený velké cenové konkurenci a v porovnání s takovými faktory, jakým je zjištěný negativní vliv poškozujícího dumpingu na ceny, nemůže mít cenový tlak ze strany zemědělců na tržní ceny rozhodující vliv a sám o sobě nemůže být jednou z příčin způsobené újmy.
Tento argument vede proto k závěru, že příčinná souvislost mezi dumpingem a zjištěným poškozením nebyla narušena.
(42) Jeden svaz uživatelů argumentoval tím, že Komise podcenila určité faktory, které byly údajně příčinou poklesu cen dusičnanu amonného a následné újmy výrobního odvětví Společenství, např. klesající spotřebu a údajné nedostatečné úsilí výrobního odvětví Společenství o racionalizaci, které se kromě jiného projevilo v malém využití kapacit.
(43) Tento svaz dovozců navíc tvrdil, že příčinou újmy výrobního odvětví Společenství bylo celkové předimenzování kapacit ve výrobním odvětví.
(44) Otázka klesající spotřeby byla analyzována v předběžném nařízení a jelikož nebyly předány žádné nové údaje, závěry tohoto předběžného nařízení se potvrzují.
(45) Pokud jde o racionalizační úsilí výrobního odvětví Společenství, je třeba uvést, že byla realizována celá řada investic, které neměly souvislost s rozšířením výrobních kapacit uvedeného výrobku, a bylo uzavřeno mnoho závodů, což vedlo ke snížení výrobních kapacit i počtu zaměstnanců.
Bylo tedy zjištěno, že pokud jde o racionalizaci, bylo vyvinuto dostatečné úsilí.
(46) V souvislosti s využitím kapacit a celkovým předimenzováním kapacit ve výrobním odvětví je třeba připomenout, že v předběžném stádiu šetření nebyl tento ukazatel považován za významný indikátor situace ve výrobním odvětví Společenství (viz 35. bod odůvodnění předběžného nařízení).
Ačkoliv je možné, že uvedené odvětví průmyslu ještě vykazuje určité předimenzování kapacit, nebylo zjištěno, že by tento fakt ovlivnil prokázanou příčinnou souvislost mezi dumpingem a újmou, která výrobnímu odvětví Společenství vzniklo.
(47) Vzhledem ke shora uvedeným důvodům a při absenci dalších nových údajů se potvrzují závěry popsané ve 46. až 49. bodě odůvodnění předběžného nařízení.
4. Zájem Společenství
(48) Jeden svaz uživatelů namítl, že antidumpingová opatření by vedla ke snížení příjmů britských zemědělců, kteří by se dostali do velmi svízelné ekonomické situace.
(49) Na základě údajů předložených tímto svazem bylo zjištěno, že z veškerých výrobních nákladů zemědělců připadalo v OŠ na hnojiva v průměru 6 %.
(50) Vzhledem ke skutečnosti, že dovozy z dotčených zemí představovaly pouze 9 % spotřeby dusičnanu amonného na trhu Společenství (11 % ve VB), dále vzhledem k výši antidumpingového cla a faktu, že každé zvýšení ceny se zřejmě dotkne uživatelů pouze částečně, je zvýšení výrobních nákladů zemědělců pouze nepatrné.
I kdyby výrobní odvětví Společenství muselo zvýšit nejen objem prodeje ale i jeho ceny, bylo by takové zvýšení vzhledem k existenci jiných zdrojů dodávek, např. dovozů z třetích zemí, na které se tato opatření nevztahují, pouze omezené.
(51) Na základě shora uvedených zjištění nebyl omezený dopad na zemědělce považován za přesvědčivý důvod proti zavedení antidumpingových opatření.
(52) Závěry 53. bodu odůvodnění předběžného nařízení se proto potvrzují.
F. ANTIDUMPINGOVÁ OPATŘENÍ
1. Zastavení řízení ohledně Litvy
(53) Vzhledem k závěrům o dovozech pocházejících z Litvy se řízení ohledně tohoto státu zastavuje.
2. Úroveň odstranění újmy
(54) Není-li rozsah poškození nižší, měla by být výše antidumpingového cla podle čl. 9 odst.
4 základního nařízení shodná s mírou dumpingu. Pro účely stanovení výše opatření, které má být s konečnou platností zavedeno, byla stanovena úroveň odstranění újmy.
(55) Zde je třeba poukázat na to, že argumenty a příslušné závěry k cenovým úpravám mezi granulovaným a prilovaným dusičnanem amonným v rámci výpočtu cenového podbízení platí shodně i pro výpočet rozsahu újmy.
(56) Zejména při výpočtu rozsahu újmy opakoval stěžovatel své tvrzení, že zisková marže, kterou by výrobní odvětví Společenství mohlo bez zmíněného poškozujícího dumpingu dosáhnout, by činila nejméně10 %.
V tomto ohledu však nebyl předložen žádný důkaz.
Současně jeden polský výrobce konstatoval, že by měla být použita zisková marže ve výši 5 % tak, jak tomu bylo v předchozích antidumpingových případech s hnojivy.
Jak bylo uvedeno v 56. bodě odůvodnění předběžného nařízení, dosahovalo výrobní odvětví Společenství v letech 1995 a 1996 u výrobku, který je předmětem tohoto řízení, vysoké zisky. Komise proto usoudila, že bez poškozujícího dumpingu by bylo možné dosáhnout ziskovou marži ve výši 8 %.
(57) Metoda použitá pro stanovení úrovně odstranění újmy popsaná v 56. bodě odůvodnění předběžného nařízení se proto potvrzuje.
3. Forma a rozsah konečných opatření
(58) Stěžovatel konstatoval, že se objevují náznaky výskytu nových forem dusičnanu amonného, tj. směsi dusičnanu amonného s jinými výrobky, jejichž jediným cílem je obejít možná antidumpingová opatření týkající se dusičnanu amonného.
Celní orgány byly na tuto skutečnost upozorněny.
(59) Vzhledem ke shora uvedeným zjištěním se má za to, že v souladu s čl. 9 odst. 4 základního nařízení by mělo být uloženo konečné antidumpingové clo ve výši zjištěné míry újmy s výjimkou jednoho polského vyvážejícího výrobce, u kterého by mělo být konečné antidumpingové clo uloženo ve výši zjištěného dumpingovéhou rozpětí.
(60) Za účelem zajištění účinnosti opatření a ve snaze zabránit cenovým manipulacím, které se objevily v některých předchozích řízeních týkajících se hnojiv, se potvrzuje, že cla by měla být uložena ve formě zvláštní částky za tunu, a to v následující výši:
Země _BAR_ Základ antidumping. cla v % _BAR_ Výše cla (EUR za tunu) _BAR_
Polsko Anwil SA _BAR_ 25,2 _BAR_ 23,13 _BAR_
Všechny podniky _BAR_ 43,4 _BAR_ 33,25 _BAR_ (61) Antidumpingové celní sazby jednotlivých podniků specifikované v tomto nařízení byly stanoveny na základě závěrů tohoto šetření.
Odrážejí proto situaci, která byla v těchto podnicích zjištěna v průběhu šetření.
Tyto sazby (na rozdíl od celostátního cla platného pro "všechny ostatní podniky") se vztahují tedy výlučně na dovozy výrobků, které pocházejí z uvedené země a které byly vyrobeny zmíněnými právními subjekty.
Na dovezené výrobky vyrobené jinými výrobci, jejichž jméno a adresa nejsou v operativní části tohoto nařízení zmíněny, včetně subjektů napojených na shora uvedené podniky, se tyto sazby nevztahují a platí pro ně celní sazby uplatňované pro "všechny ostatní podniky".
(62) Všechny návrhy požadující uplatnění jednotlivých celních sazeb uvedených podniků (např. při změně názvu subjektu nebo založení nového výrobního nebo prodejního subjektu) by měly být zaslány Komisi [3] spolu s příslušnými údaji o činnosti podniku v oblasti výroby, tuzemského a zahraničního odbytu v souvislosti např. se zmíněnou změnou názvu nebo změnou výrobní či obchodní činnosti.
Komise toto nařízení po konzultaci s poradním výborem případně změní a zaktualizuje seznam podniků, pro které tyto celní sazby platí.
4. Výběr prozatímního cla
(63) Vzhledem ke zjištěné míře dumpingu a výši újmy způsobené výrobnímu odvětví Společenství se považuje za nutné s konečnou platností vybrat částky zajištěné ve formě prozatímního antidumpingového cla, které bylo stanoveno předběžným nařízením, tj. nařízením (ES) č. 1629/2000, a to ve výši konečného cla,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Ukládá se konečné antidumpingové clo z dovozu dusičnanu amonného, jiného než ve vodném roztoku a směsí dusičnanu amonného s uhličitanem vápenatým nebo jinou anorganickou nehnojivou látkou, obsahující více než 28 % hmotnostních dusíku, kódů KN 31023090 a 31024090, pocházejícího z Polska a Ukrajiny.
2. U výrobků vyrobených následujícími podniky činí výše cla v EUR za tunu: Země _BAR_ Podnik _BAR_ Výše cla (EUR za tunu) _BAR_ Doplňkový kód TARIC _BAR_
Ukrajina _BAR_ Všechny podniky _BAR_ 33,25 _BAR_ _BAR_
3. V případech, kdy došlo k poškození zboží před jeho propuštěním do volného oběhu, takže skutečně zaplacená nebo splatná cena byla za účelem stanovení hodnoty cla podle článku 145 nařízení Komise (EHS) č. 2454/93 [4] stejnoměrně rozdělena, se výše antidumpingového cla vypočítaného na základě shora uvedených částek, snižuje o procento, které odpovídá rozdělení skutečně zaplacené nebo splatné ceny.
4. Pokud není uvedeno jinak, použijí se platná ustanovení týkající se cel.
5. Řízení o dovozech dusičnanu amonného pocházejícího z Litvy se zastavuje.
Článek 2
Částky zajištěné pomocí prozatímních antidumpingových cel podle nařízení (ES) č. 1629/2000 z dovozu dusičnanu amonného pocházející z Polska a Ukrajiny se vyberou ve výši konečně uložené celní sazby.
Zajištěné částky, které převyšují konečné sazby antidumpingových cel, se uvolňují.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 138/2001
ze dne 24. ledna 2001,
kterým se doplňuje příloha nařízení (ES) č. 2400/96 o zápisu určitých názvů do Rejstříku chráněných označení původu a chráněných zeměpisných označení podle nařízení Rady (EHS) č. 2081/92 o ochraně zeměpisných označení a označení původu zemědělských produktů a potravin
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2081/92 ze dne 14. července 1992 o ochraně zeměpisných označení a označení původu zemědělských produktů a potravin [1], naposledy pozměněné nařízením Komise (ES) č. 2796/2000 [2], a zejména na čl. 6 odst. 3 a 4 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Podle článku 5 nařízení (EHS) č. 2081/92 zaslala Itálie Komisi dvě žádosti o zápis určitých názvů jako označení původu nebo zeměpisného označení.
(2) Podle čl. 6 odst. 1 uvedeného nařízení bylo shledáno, že žádosti splňují všechny požadavky uvedeného nařízení, a zejména, že byly uvedeny všechny údaje požadované článkem 4.
(3) Komise neobdržela po zveřejnění názvů uvedených v příloze tohoto nařízení v Úředním věstníku Evropských společenství [3] žádné námitky podle článku 7 uvedeného nařízení.
(4) Tyto názvy by tedy měly být zapsány do Rejstříku chráněných označení původu a chráněných zeměpisných označení, a měly by být proto v rámci Společenství chráněny jako zeměpisná označení nebo označení původu.
(5) Příloha tohoto nařízení doplňuje přílohu nařízení Komise (ES) č. 2400/96 [4] naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 2446/2000 [5],
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Názvy uvedené v příloze tohoto nařízení se doplňují k příloze nařízení (ES) č. 2400/96 a podle čl. 6 odst. 3 nařízení (EHS) č. 2081/92 se zapisují do Rejstříku chráněných označení původu a chráněných zeměpisných označení jako chráněné označení původu (CHOP) a chráněné zeměpisné označení (CHZO).
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 150/2001
ze dne 25. ledna 2001,
kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 104/2000, pokud jde o sankce, které mají být uloženy organizacím producentů v odvětví rybolovu za nesrovnalosti týkající se intervenčního mechanismu, a kterým se mění nařízení (ES) č. 142/98
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 104/2000 ze dne 17. prosince 1999 o společné organizaci trhu s produkty rybolovu a akvakultury [1], a zejména na čl. 21 odst. 8, čl. 23 odst. 5, čl. 24 odst. 8, čl. 25 odst. 6 a čl. 27 odst. 6 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
104/2000, kterým se ode 1. ledna 2001 zrušuje nařízení Rady (EHS) č. 3759/92 [2], stanoví několik intervenčních mechanismů, které mají organizace producentů k dispozici.
Společenství musí stanovit sankce za nesrovnalosti týkající se těchto intervenčních mechanismů, aby se zabránilo podvodu a aby se zajistilo spravedlivé zacházení s organizacemi producentů ve všech členských státech.
(2) Nařízení Rady (ES, Euroatom) č. 2988/95 [3] stanoví rámec pro stejnorodé kontroly a správní opatření a sankce postihující nesrovnalosti s ohledem na právo Společenství.
(3) Je nutné definovat druhy nesrovnalostí, které jsou předmětem tohoto nařízení.
(4) Uložené sankce by měly být přiměřené nesrovnalostem a měly by být založeny na objektivních a ověřitelných kritériích.
S cílem zajistit, aby byl zohledněn stupeň odpovědnosti, by se v případě úmyslných nesrovnalostí nebo nesrovnalostí způsobených z nedbalosti měly ukládat přísnější sankce.
V případě nesrovnalostí s omezenými finančními důsledky by organizace producentů neměly být potrestány úplným odebráním nároku na podporu, ale pouze přiměřeným snížením.
(5) Komise by měla být informována o nesrovnalostech týkajících se intervenčních mechanismů, aby byla schopna zajistit vyplacení správných částek do rozpočtu Společenství.
(6) Sankce stanovené v nařízení Komise (ES) č. 142/98 ze dne 21. ledna 1998, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro poskytování vyrovnávacího příspěvku na tuňáky určené pro zpracovatelský průmysl [4], byly zahrnuty do tohoto nařízení, je proto vhodné změnit nařízení (ES) č. 142/98.
(7) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro produkty rybolovu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Toto nařízení stanoví sankce za nesrovnalosti v souvislosti s články 21, 23, 24, 25 a 27 nařízení (ES) č. 104/2000, kterým se stanoví intervenční mechanismy týkající se finančních vyrovnání za stažení, překlenovací podpory, nezávislého stažení z trhu a převodů, podpory soukromého skladování a vyrovnávacího příspěvku na tuňáky (dále jen "intervenční mechanismy").
Článek 2
Pro účely tohoto nařízení se rozumí:
a) "hospodářským subjektem" podle čl. 1 odst. 2 nařízení (ES, Euratom) č. 2988/95 organizace producentů nebo jeden z jejích členů;
b) "intervenční cenou" jedna z těchto cen na základě použitého intervenčního mechanismu:
i) cena za stažení podle článku 20 nařízení (ES) č. 104/2000;
ii) prodejní cena Společenství podle článků 22 a 25 nařízení (ES) č. 104/2000;
iii) autonomní cena za stažení podle článku 24 nařízení (ES) č. 104/2000;
iv) spouštěcí práh podle článku 27 nařízení (ES) č. 104/2000.
Článek 3
1. Pokud se u nesrovnalosti jedná o částky nižší než 5 % roční podpory, kterou organizace získala v rámci tohoto mechanismu, členský stát zadrží částku až do výše 20 % intervenční ceny použitelné pro množství daných produktů v závislosti na závažnosti finanční nesrovnalosti.
2. Pokud se u nesrovnalosti jedná o částky mezi 5 % a 10 % roční podpory, které organizace získala v rámci tohoto mechanismu, členský stát zadrží částku mezi 30 % a 50 % intervenční ceny použitelné pro množství daných produktů v závislosti na závažnosti finanční nesrovnalosti.
3. Pokud se u nesrovnalosti jedná o částky vyšší než 10 % roční podpory, které organizace získala v rámci tohoto mechanismu, členský stát zadrží částku mezi 60 % a 80 % intervenční ceny použitelné pro množství daných produktů v závislosti na závažnosti finanční nesrovnalosti.
4. Pokud členský stát zjistí úmyslné nesrovnalosti nebo nesrovnalosti způsobené z nedbalosti, zadrží celou částku, na kterou má organizace producentů nárok v rámci tohoto mechanismu pro příslušný rybářský hospodářský rok.
V případě, zjištění úmyslné nesrovnalosti členský stát neposkytne podporu na základě tohoto mechanismu pro následující rok.
5. Zadržené částky a jiné sankce stanovené v tomto článku se nepovažují za trestněprávní sankce.
Článek 4
1. Částky, které se mají zadržet v souladu s článkem 3, se buď znovu vyplatí členskému státu, pokud organizace producentů složila jistotu, nebo se odečtou od podpory, která má být poskytnuta pro následující rybářský hospodářský rok.
2. Částky, které zadrží nebo znovu vyplatí členský stát, se připíšou ve prospěch Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu.
3. Členské státy každý měsíc informují Komisi o případech, ve kterých použily ustanovení článku 3.
Článek 5
Článek 9 nařízení (ES) č. 142/98 se zrušuje.
Článek 6
Toto nařízení vstupuje v platnost sedmým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 175/2001
ze dne 26. ledna 2001,
kterým se stanoví obchodní norma pro vlašské ořechy ve skořápce
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 2200/96 ze dne 28. října 1996 o společné organizaci trhu s ovocem a zeleninou [1], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 2826/2000 [2], a zejména na čl. 2 odst. 2 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Vlašské ořechy patří mezi produkty uvedené v příloze I k nařízení (ES) č. 2200/96, pro které musí být přijaty normy.
Za tímto účelem a v zájmu zachování průhlednosti na světovém trhu by měly být vzaty v úvahu normy pro vlašské ořechy ve skořápce doporučené Pracovní skupinou pro normalizaci neúdržných produktů a zlepšování jakosti Evropské hospodářské komise Spojených národů (EHK OSN).
(2) Používání této normy by mělo vést k tomu, že produkty neuspokojivé jakosti budou odstraněny z trhu a že bude dosaženo souladu produkce s požadavky spotřebitelů a budou usnadněny obchodní vztahy založené na rovné hospodářské soutěži, což přispěje ke zvýšení ziskovosti produkce.
Proto tato norma platí ve všech stadiích prodeje.
(3) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro ovoce a zeleninu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Obchodní norma vlašské ořechy ve skořápce, které spadají pod kód KN 08023100, je stanovena v příloze.
Norma platí pro všechna stadia prodeje, za podmínek stanovených v nařízení (ES) č. 2200/96.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 192/2001
ze dne 30. ledna 2001,
kterým se mění nařízení Komise (ES) č. 2342/1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k režimu prémií v odvětví hovězího a telecího masa
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1254/1999 ze dne 17. května 1999 o společné organizaci trhu s hovězím a telecím masem [1], a zejména na čl. 4 odst. 8, čl. 13 odst. 5 a druhou odrážku článku 50 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Pro účely extenzifikační prémie stanovené v článku 32 nařízení Komise (ES) č. 2342/1999 ze dne 28. října 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č.
1254/1999 o společné organizaci trhu s hovězím a telecím masem, pokud jde o režim prémií [2], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 2733/2000 [3], je faktor intenzity chovu zemědělského podniku stanoven zejména na základě počtu skotu samčího pohlaví, krav a jalovic chovaných v příslušném kalendářním roce v zemědělském podniku.
S ohledem na obtížnou situaci na trhu s hovězím a telecím masem způsobenou prudkým poklesem poptávky, který je spojen zejména s obavami spotřebitelů z nárůstu případů bovinní spongiformní encefalopatie, zůstává skot v produkčních jednotkách déle, než je obvyklé. Tato zvířata jsou započítána při stanovení faktoru intenzity chovu zemědělského podniku a producent může být z tohoto důvodu vyloučen z extenzifikační prémie, což je v rozporu se zamýšleným cílem.
(2) Za účelem vyhnout se za těchto výjimečných okolností postihování producentů, je po omezené období vhodné používat pro stanovení faktoru intenzity chovu paušální opravný koeficient na počet velkých dobytčích jednotek (VDJ) zaznamenaných v zemědělském podniku v příslušném období, pokud je prokázáno, že tato výjimečná situace na trhu ovlivňuje délku chovu zvířat v zemědělském podniku, aniž by byla dotčena zásada extenzifikace;
(3) Článek 42 nařízení (ES) č. 2342/1999 stanoví pravidla pro rok přidělení, pokud jde o zvířata, na která se vztahuje zejména režim zvláštní prémie.
S ohledem na obtížnou situaci na trhu s hovězím a telecím masem způsobenou prudkým poklesem poptávky, který je spojen zejména s obavami spotřebitelů z nárůstu případů bovinní spongiformní encefalopatie, jsou porážky a vývoz skotu významně omezeny nebo zcela zastaveny a producenti jsou nuceni přesunout plánované porážky či vývoz zvířat z roku 2000 na rok 2001.
V členských státech, které se rozhodly poskytovat zvláštní prémii v době porážky či vývozu v souladu s článkem 8 uvedeného nařízení, vede tato neobvyklá situace k tomu, že producenti neobdrží žádnou zvláštní prémii pro rok 2000, což je v rozporu s cílem tohoto opatření.
(4) Producentům, kteří byli nuceni přesunout porážku nebo vývoz na rok 2001 by mělo být proto umožněno podat po omezenou dobu žádost o zvláštní prémii pro rok 2000.
(5) S ohledem na vývoj situace musí toto nařízení vejít ihned v platnost.
(6) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro hovězí a telecí maso,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (ES) č. 2342/1999 se mění takto:
1. V článku 32 se doplňuje nový odstavec 12, který zní:
"12. V období mezi 15. říjnem 2000 a 15. březnem 2001 se za účelem použití tohoto článku vynásobí počet velkých dobytčích jednotek (VDJ) zaznamenaných v zemědělském podniku koeficientem 0,8.
Toto opatření se použije, pokud je členskému státu uspokojivě prokázáno, že v důsledku výjimečné situace na trhu zůstávají zvířata v zemědělském podniku déle, než je obvyklé."
2. V článku 42 se vkládá třetí pododstavec, který zní: "Odchylně od prvního a druhého pododstavce a čl. 35 odst. 1 je v případě poskytnutí zvláštní prémie na základě jedné z možností stanovených v článku 8, pokud bylo zvíře poraženo v období mezi 1. lednem a 28. únorem 2001 a pokud byla žádost o prémii pro toto zvíře podána na žádost producenta nejpozději do 15. března 2001 pro kalendářní rok 2000, rok 2000 rokem přidělení a výše prémie se rovná výši prémii platné 31. prosince 2000."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 213/2001
ze dne 9. ledna 2001,
kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1255/1999, pokud jde o metody analýzy a hodnocení jakosti mléka a mléčných výrobků, a kterým se mění nařízení (ES) č. 2771/1999 a (ES) č. 2799/1999
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1255/1999 ze dne 17. května 1999 o společné organizaci trhu s mlékem a mléčnými výrobky [1], a zejména na články 10 a 15 a čl. 26 odst. 3, čl. 29 odst. 1 a čl. 31 odst. 14 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) nařízení Komise (EHS) č. 1216/68, (EHS) č. 3942/92, (ES) č. 86/94, (ES) č. 2721/95, (ES) č. 1080/96, (ES) č. 1081/96, (ES) č. 1082/96, (ES) č. 1854/96, (ES) č. 880/98 a (ES) č. 1459/98, jejichž plné názvy jsou uvedeny v příloze XXVI tohoto nařízení, stanoví referenční a rutinní metody pro analýzu a hodnocení jakosti mléka a mléčných výrobků, jakož i předmět těchto metod a pravidla jejich používání. Z důvodu přehlednosti a ve snaze poskytnout hospodářským subjektům v tomto odvětví jednotný soubor uvedených metod a pravidel pro jejich používání je třeba výše uvedená nařízení přepracovat a sloučit do jediného znění. Z téhož důvodu je nezbytné změnit nařízení Komise (ES) č. 2771/1999 ze dne 16. prosince 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1255/1999, pokud jde o intervenční opatření na trhu s máslem a smetanou [2], a nařízení Komise (ES) č. 2799/1999 ze dne 17. prosince 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení (ES) č. 1255/1999, pokud jde o poskytování podpory pro odstředěné mléko a sušené odstředěné mléko určené k použití jako krmivo a pokud jde o prodej tohoto odstředěného sušeného mléka [3], a to tak, že jejich přílohy týkající se metod analýzy se začlení do tohoto nařízení;
(2) složení a jakostní znaky mléka a mléčných výrobků stanovené v rámci režimů zavedených nařízením (ES) č. 1255/1999 musí být validovány, neboť je nutné zajistit, aby plně odpovídaly stanoveným požadavkům;
(3) často se uvádí, že referenčními metodami, jež se mají pro uvedenou validaci používat, jsou metody, které zveřejňují mezinárodní organizace jako jsou CEN, IDF, ISO a AOAC International a které tyto organizace pravidelně aktualizují.
V některých případech se stanoví referenční metoda Společenství, zatímco v jiných případech právní předpisy Společenství žádnou referenční metodu nestanoví.
Má-li být zajištěno jednotné používání referenčních metod, je nezbytné každý rok vypracovat seznam referenčních metod a stanovit, že lze používat pouze metody uvedené v tomto seznamu;
(4) používání rutinních metod nesmí být vyloučeno, a proto je třeba stanovit podmínky pro jejich používání;
(5) rovněž je třeba stanovit společné metody s cílem zavést jednotnou praxi při hodnocení výsledků analýz.
Totéž platí pro organoleptické hodnocení dotyčných produktů a pro přezkoumávání výsledků, které byly napadeny;
(6) pro některé analýzy v současnosti neexistují žádné mezinárodně uznávané referenční metody, jež byly validovány; z tohoto důvodu nejsou k dispozici žádné informace o tom, že by jednotlivé laboratoře dosahovaly při analýzách odlišných výsledků.
Proto je třeba stanovit v rámci Společenství metody, které byly validovány podle pravidel stanovených na mezinárodní úrovni a které by se používaly jako metody referenční;
2571/97 ze dne 15. prosince 1997 o prodeji másla za snížené ceny a o poskytování podpory pro smetanu, máslo a zahuštěné máslo určené k použití při výrobě jemného pečiva, zmrzliny a jiných potravin [4], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 635/2000 [5], stanoví, že za určitých okolností se do smetany, másla a zahuštěného másla přidávají stopovací látky, aby bylo zajištěno správné konečné použití těchto produktů.
Vzhledem k tomu, že používání stopovacích látek je pro řádné fungování režimu důležité a že všechny hospodářské subjekty, na které se daný režim vztahuje, musí mít zajištěno rovné zacházení, je třeba v rámci možností zavést obecné metody pro zjišťování některých z těchto stopovacích látek;
(8) do zahuštěného másla musí být stopovací látky přidávány pod dohledem, a to podle nařízení Komise (EHS) č. 3143/85 ze dne 11. listopadu 1985 o prodeji intervenčního másla, které je určeno k přímé spotřebě ve formě zahuštěného másla, za snížené ceny [6], naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 101/1999 [7], podle nařízení Komise (EHS) č. 429/90 ze dne 20. února 1990 o poskytování podpory prostřednictvím nabídkového řízení pro zahuštěné máslo určené k přímé spotřebě ve Společenství [8], naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 124/1999 [9], a podle nařízení (ES) č. 2571/97. Bezvýhradné plnění požadavků týkajících se přidávání stopovacích látek do zahuštěného másla je nezbytné proto, aby se zabránilo využívání tohoto produktu k jiným účelům. Proto je třeba stanovit obecnou metodu pro zjišťování těchto stopovacích látek;
(9) podle článku 9 nařízení (ES) č. 1255/1999 může být poskytnuta podpora pro soukromé skladování sýrů vyráběných z ovčího mléka.
Podle článku 31 téhož nařízení lze pro tyto produkty poskytnout zvláštní náhradu.
Sýry vyráběné z ovčího mléka, kozího mléka, buvolího mléka a ze směsí ovčího, kozího a buvolího mléka mohou být do Společenství dováženy z některých třetích zemí za preferenčních podmínek.
Vzhledem k výše uvedeným ustanovením je třeba vhodnými kontrolními postupy ověřit, zda se do dotyčných produktů nepřidává kravské mléko.
Z tohoto důvodu je nezbytné stanovit referenční metodu Společenství ke zjištění kravského mléka, aniž je dotčeno použití rutinních metod, pakliže splňují určitá kritéria;
(10) podle nařízení Komise (EHS) č. 2921/90 ze dne 10. října 1990 o podpoře výroby kaseinu a kaseinátů z odstředěného mléka [10], naposledy pozměněného nařízením (ES) č.
2654/1999 [11], musí být stanovena nepřítomnost koliformních bakterií. Mezinárodně uznávanou referenční metodou pro zjišťování koliformních bakterií v mléce a mléčných výrobcích je mezinárodní norma IDF 73A:1985.
Tato norma je však použitelná pouze v upravené podobě na zjišťování koliformních bakterií v určitém množství produktu..
Proto se pro zjišťování koliformních bakterií stanoví referenční metoda Společenství založená na uvedené normě;
2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku [12], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 254/2000 [13], stanoví různé celní sazby pro krmné směsi čísla 2309 celního sazebníku podle obsahu mléčných výrobků.
Má-li být zajištěno jednotné používání příslušných pravidel, je třeba stanovit metodu analýzy ke zjištění obsahu laktosy, která bude povinná pro všechny členské státy, a za tímto účelem zvolit určitou obecně uznávanou metodu;
(12) nařízení (ES) č. 1255/1999 stanoví, že máslo a sušené odstředěné mléko určené k intervenci, jakož i sušené odstředěné mléko určené k použití jako krmivo musí splňovat určité požadavky na jakost.
Proto je třeba stanovit referenční metody, které umožní zjistit, zda jsou tyto požadavky plněny;
(13) provádění některých metod zavedených poprvé tímto nařízením vyžaduje určitou dobu na přizpůsobení; proto je třeba jejich používání odložit;
(14) Řídící výbor pro mléko a mléčné výrobky nezaujal stanovisko ve lhůtě stanovené předsedou,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
KAPITOLA I
OBECNÁ USTANOVENÍ
Článek 1
Předmět a oblast použití
Toto nařízení stanoví pravidla pro používání metod chemické, fyzikální a mikrobiologické analýzy a pro organoleptické hodnocení mléka a mléčných výrobků v rámci režimů stanovených ve společné organizaci trhu s mlékem a mléčnými výrobky, kterou zavádí nařízení (ES) č. 1255/1999. Některé z těchto metod toto nařízení stanoví.
Článek 2
Seznam metod
1. Seznam referenčních metod použitelných pro analýzy uvedené v článku 1 je uveden v příloze I tohoto nařízení.
2. Komise aktualizuje uvedený seznam nejméně jednou za rok postupem podle článku 42 nařízení (ES) č. 1255/1999.
Článek 3
Rutinní metody
Pro analýzy stanovené právními předpisy Společenství lze používat rutinní metody za předpokladu, že jsou patřičně kalibrovány a pravidelně kontrolovány porovnáním s referenční metodou.
Postup popsaný v příloze II lze použít k ověření výsledků získaných rutinními metodami, jež jsou blízké mezním hodnotám stanoveným v dotyčných nařízeních.
V případě sporu jsou rozhodující výsledky získané referenční metodou.
Článek 4
Validace referenčních metod
1. Referenční metody jsou validovány za přepokladu, že splňují předem stanovená kritéria přesnosti, pokud jde o mezní hodnotu opakovatelnosti a reprodukovatelnosti.
2. Jestliže referenční metody stanovené v dotyčných nařízeních nejsou validovány, členské státy stanoví prozatímní mezní hodnotu reprodukovatelnosti.
Tato mezní hodnota se zjistí postupem stanoveným v příloze III písm. b).
Po dobu 18 měsíců následujících po vstupu tohoto nařízení v platnost však mohou členské státy používat jiný rovnocenný postup.
Dodržování mezní hodnoty se ověřuje nejméně jednou za rok.
3. Pokud výsledky používání validovaných referenčních metod nebo metod s prozatímními hodnotami přesnosti ukáží, že některá mezní hodnota byla překročena, pro stanovení kritické odchylky od dotyčné mezní hodnoty se použije metoda hodnocení výsledků analýzy popsaná v příloze IV.
Článek 5
Přípustnost výsledků analýz
1. Analýzy se provádějí v laboratořích, které používají metodu vnitřní kontroly jakosti v souladu s metodou popsanou v příloze V písm. a) nebo rovnocennou metodou splňující stejné požadavky.
V laboratoři musí být k dispozici k nahlédnutí podrobný popis používané metody..
2. Laboratoře stanoví vlastní vnitřní normy přesnosti v rámci jedné zkoušky pro všechny metody podle:
a) metody popsané v příloze V písm. b), nebo
b) metody, která byla validována a zveřejněna,se stanovenou opakovatelností.
Dodržování mezní hodnoty reprodukovatelnosti musí být ověřováno nejméně jednou za rok postupem uvedeným v příloze III, písm. a).
Druhý pododstavec se nepoužije, pokud se laboratoř během dotyčného roku účastnila programu zkoušek odborné způsobilosti.
3. Laboratorní zprávy o výsledcích analýz musí obsahovat dostatečné údaje, které umožní hodnocení výsledků podle přílohy IV a přílohy VIII.
4. Výsledky analýzy se považují za přípustné, pokud byly získány v souladu s kritérii přijatelnosti popsanými v metodě interní kontroly jakosti uvedené v odstavci 1 a s interními normami přesnosti uvedenými v odstavci 2.
Článek 6
Organoleptické hodnocení
1. Pokud jde o máslo, práce posuzovatelů a spolehlivost výsledků se ověřují pomocí metod uvedených v příloze VI. posuzovatel.
Metoda popsaná v příloze VII se použije jako referenční metoda pro organoleptické hodnocení..
2. Pokud jde o mléko a mléčné výrobky jiné než máslo, členské státy použijí jako referenční metodu pro organoleptické hodnocení buď normu IDF 99C/1997 nebo jiné srovnatelné metody, které sdělí Komisi.
Metody popsané v příloze VI mohou být použity pro ověření práce posuzovatelů a spolehlivosti výsledků.
Článek 7
Odběr vzorků a námitky proti výsledkům analýz
1. Pro analýzy stanovené v právních předpisech Společenství se musí odebírat duplicitní vzorky.
2. V případě, že hospodářský subjekt nesouhlasí s výsledky určité analýzy, použije se postup popsaný v příloze VIII.
KAPITOLA II
METODY ANALÝZY
Článek 8
Obsah vody, tukuprosté sušiny a tuku v másle
1. Ke stanovení obsahu vody v másle se jako referenční metoda použije metoda analýzy popsaná v příloze IX.
2. Ke stanovení obsahu tukuprosté sušiny v másle se jako referenční metoda použije metoda analýzy popsaná v příloze X.
3. Ke stanovení obsahu tuku v másle se jako referenční metoda použije metoda analýzy popsaná v příloze XI.
Článek 9
Stopovací látky
1. Ke stanovení obsahu vanilinu v zahuštěném másle, másle a smetaně se jako referenční metoda použije metoda analýzy popsaná v příloze XII.
2. Ke stanovení obsahu etylesteru beta-apo-8’karotenové kyseliny v zahuštěném másle a másle se jako referenční metoda použije metoda analýzy popsaná v příloze XIII.
3. Ke stanovení obsahu β-sitosterolu nebo stigmasterolu v zahuštěném másle a másle se jako referenční metoda použije metoda analýzy popsaná v příloze XIV.
4. Pokud získané výsledky odpovídají technickým specifikacím bodu 8 příloh uvedených v odstavcích 1, 2 a 3, pak stopovací látky byly do zahuštěného másla, másla a smetany přidány v souladu s příslušnými právními předpisy Společenství.
Článek 10
Zjišťování kaseinu z kravského mléka
1. Je nutné zaručit, že sýry, které musí být vyráběny výhradně z ovčího mléka, kozího mléka či buvolího mléka, nebo ze směsí ovčího, kozího a buvolího mléka, neobsahují kasein z kravského mléka, a za tímto účelem se použije referenční metoda analýzy popsaná v příloze XV.
Přítomnost kaseinu z kravského mléka se považuje za prokázanou, pokud zřejmý obsah kaseinu z kravského mléka ve vzorku určeném k analýze je stejný nebo vyšší v porovnání s obsahem v referenčním vzorku obsahujícím 1 % kravského mléka, který je popsán v příloze XV.
2. Rutinní metody ke zjišťování kaseinu z kravského mléka v sýrech uvedených v odstavci 1 mohou být používány za těchto podmínek:
a) jejich detekční limit musí být nejvýše 0,5 %;
b) jejich výsledky nesmí být falešně pozitivní;
c) musí umožňovat detekci kaseinu z kravského mléka s požadovanou citlivostí i po dlouhé době zrání, k čemuž může za běžných obchodních podmínek docházet.
Jestliže není splněna podmínka stanovená v písmenu b), pak všechny vzorky vykazující pozitivní výsledek musí být analyzovány pomocí referenční metody.
Jestliže není u jednoho z druhů sýrů uvedených v odstavci 1 splněn požadavek stanovený v písmenu c), musí být tento sýr analyzován pomocí referenční metody.
Článek 11
Zjišťování koliformních bakterií
1. Ke zjišťování přítomnosti koliformních bakterií v másle, sušeném odstředěném mléku, kaseinu a kaseinátech se použije referenční metoda analýzy popsaná v příloze XVI.
2. Rutinní metody pro zjišťování přítomnosti koliformních bakterií lze používat za předpokladu, že jejich výsledky jsou srovnatelné s výsledky získanými referenční metodou, která je v uvedené příloze popsána.
Rutinní metody musí mít zejména dostatečný detekční limit.
Nesmí se vyskytovat falešně negativní výsledky.
Nelze-li vyloučit výskyt falešně pozitivních výsledků, musí být všechny pozitivní výsledky potvrzeny pomocí referenční metody.
Článek 12
Obsah laktosy
Metoda stanovení obsahu laktosy v produktech kódu KN 2309 je popsána v příloze XVII.
Článek 13
Zjišťování syřidlové syrovátky
1. Metoda zjišťování syřidlové syrovátky v sušeném odstředěném mléce určeném pro veřejné skladování je popsána v příloze XVIII.
2. Metoda zjišťování syřidlové syrovátky v sušeném odstředěném mléce a směsích určených k použití jako krmivo je popsána v příloze XIX.
Článek 14
Zjišťování podmáslí
Metoda zjišťování podmáslí v sušeném odstředěném mléce je popsána v příloze XX.
Článek 15
Zbytky antimikrobiálních látek
Metoda zjišťování zbytků antibiotik a sulfonamidů/dapsonu v sušeném odstředěném mléce je popsána v příloze XXI.
Článek 16
Obsah sušeného odstředěného mléka
Metoda stanovení obsahu sušeného odstředěného mléka v krmných směsích je popsána v příloze XXII.
Článek 17
Zjišťování škrobu
Metoda zjišťování škrobu v sušeném odstředěném mléku, denaturovaném sušeném mléku a krmných směsích je popsána v příloze XXIII.
Článek 18
Obsah vlhkosti v sušeném kysaném podmáslí
Metoda stanovení obsahu vlhkosti v sušeném kysaném podmáslí určeném k použití v krmných směsích je popsána v příloze XXIV.
Článek 19
Zjišťování cizích tuků
Metoda zjišťování cizích tuků v mléčných tucích je popsána v příloze XXV.
KAPITOLA III
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 20
Změny nařízení (ES) č. 2771/1999
Nařízení (ES) č. 2771/1999 se mění takto:
1. v čl. 4 odst. 1 se první věta nahrazuje tímto: "Příslušné orgány kontrolují jakost másla s použitím metod uvedených v příloze I a s použitím vzorků odebraných podle pravidel uvedených v příloze IV".;
2. v příloze I se poznámka pod čarou č.
2 nahrazuje tímto: "Viz přílohu I nařízení (ES) č. 213/2001".;
3. zrušují se přílohy II a III;
4. v příloze IV bodu 2 se v předposlední větě slova "podle přílohy III" nahrazují slovy "podle přílohy VII nařízení (ES) č. 213/2001".
Článek 21
Změny nařízení (ES) č. 2799/1999
Nařízení (ES) č. 2799/1999 se mění takto:
1. v čl. 20 se odstavce 1, 2, 3 a 4 nahrazují tímto: "1. Obsah sušeného odstředěného mléka ve směsích a krmných směsích je stanoven na základě analýzy každého vzorku provedené nejméně dvakrát podle metody popsané v příloze XXII nařízení (ES) č. 213/2001, a současně na základě kontrolních opatření uvedených v čl. 17 odst. 3 tohoto nařízení. V případě nesrovnalostí mezi výsledky těchto kontrol je rozhodující výsledek kontrol provedených na místě.
2. Nepřítomnost syřidlové syrovátky se stanoví metodou uvedenou v příloze XIX nařízení (ES) č. 213/2001.
3. Obsah škrobu v krmných směsích se stanoví na základě kontrolních opatření uvedených v čl. 17 odst. 3 tohoto nařízení, které musí být doplněny metodou analýzy popsanou v příloze XXIII nařízení (ES) č. 213/2001.
4. Obsah vlhkosti v sušeném kysaném podmáslí se stanoví pomocí metody analýzy popsané v příloze XXIV nařízení (ES) č. 213/2001."
2. Zrušují se přílohy III, IV, V a VI.
Článek 22
Zrušující ustanovení
Zrušují se nařízení (EHS) č. 1216/68, (EHS) č. 3942/92, (ES) č. 86/94, (ES) č. 2721/95, (ES) č. 1854/96, (ES) č. 1080/96, (ES) č. 1081/96, (ES) č. 1082/96, (ES) č. 880/98 a (ES) č. 1459/98.
Odkazy na zrušená nařízení se považují za odkazy na toto nařízení.
Článek 23
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost sedmým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 214/2001
ze dne 12. ledna 2001,
kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1255/1999, pokud jde o intervenční opatření na trhu se sušeným odstředěným mlékem
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1255/1999 ze dne 17. května 1999 o společné organizaci trhu s mlékem a mléčnými výrobky [1], ve znění nařízení (ES) č. 1040/2000 [2], a zejména na článek 10 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení (ES) č. 1255/1999 nahradilo nařízení Rady (EHS) č. 804/68 [3] a mimo jiné rovněž nařízení Rady (EHS) č. 777/87 [4] týkající se režimu intervenčního nákupu másla a sušeného odstředěného mléka. S ohledem na tento nový režim a na základě získaných zkušeností je třeba změnit prováděcí pravidla týkající se intervenčních opatření na trhu se sušeným odstředěným mlékem. Z důvodu srozumitelnosti a přehlednosti je tedy nezbytné přepracovat a sloučit do jediného znění ty předpisy, které dosud upravovaly jednotlivé aspekty intervence, a to nařízení Komise (EHS) č. 2213/76 ze dne 10. září 1976 o prodeji sušeného odstředěného mléka z veřejných skladů [5], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 2080/96 [6], nařízení Komise (EHS) č. 1362/87 ze dne 18. května 1987, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení (EHS) č. 777/87, pokud jde intervenční nákup a poskytování podpory soukromého skladování sušeného odstředěného mléka [7], naposledy pozměněné nařízením Komise (ES) č. 569/96 [8], nařízení Komise (EHS) č. 1158/91 ze dne 3. května 1991 o nákupu sušeného odstředěného mléka intervenčními agenturami v nabídkovém řízení [9], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 124/1999 [10], a nařízení (ES) č. 322/96 ze dne 22. února 1996, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro veřejné skladování sušeného odstředěného mléka [11], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 419/98 [12].
(2) Intervenční agentury mohou nakupovat pouze sušené odstředěné mléko, které splňuje požadavky stanovené v čl. 7 odst. 1 nařízení (ES) č. 1255/1999, jakož i podmínky týkající se jakosti a obchodní úpravy, které je třeba stanovit. Rovněž je nezbytné stanovit metody analýzy a pravidla týkající se kontroly jakosti, a pokud to situace vyžaduje, stanovit kontrolní zjišťování radioaktivity v sušeném odstředěném mléce, jejíž nejvyšší úroveň případně stanoví právní předpisy Společenství.
(3) Má-li být zajištěno řádné fungování intervenčního režimu, je nezbytné přesně stanovit podmínky pro schvalování výrobních podniků a kontrolu plnění těchto podmínek.
Pro zajištění účinnosti režimu je třeba stanovit opatření, která se použijí v případě neplnění uvedených podmínek.
Vzhledem k tomu, že sušené odstředěné mléko určené k intervenci může nakoupit intervenční agentura jiného členského státu než státu, v kterém bylo sušené odstředěné mléko vyrobeno, je nezbytné stanovit prostředky, které nakupující intervenční agentuře umožní si za těchto okolností ověřit, zda jsou splněny podmínky týkající se jakosti.
(4) Neplnění těchto podmínek nesmí ovlivnit rozpočet Společenství; proto je třeba stanovit, že hospodářský subjekt je povinen převzít zpět sušené odstředěné mléko nesplňující stanovené podmínky a uhradit vzniklé náklady na skladování.
(5) Musí být stanoveno minimální množství nabízené k prodeji.
Při předložení nabídky se skládá jistota jako záruka toho, že nabídka nebude stažena a že sušené odstředěné mléko bude dodáno ve stanovené lhůtě.
(6) Článek 7 nařízení (ES) č. 1255/1999 stanoví, že intervenční agentury mohou vykupovat pouze sušené odstředěné mléko s určitým minimálním obsahem bílkovin.
Nákupní cena sušeného odstředěného mléka se kromě toho může lišit podle obsahu bílkovin.
Je nezbytné stanovit metodu výpočtu této nákupní ceny.
(7) Má-li být zajištěno řádné řízení skladovaných množství, je nezbytné přesně stanovit povinnosti členských států, tj. stanovit vzdálenost místa skladování a náklady, které je nutno uhradit v případě překročení této vzdálenosti, a zejména stanovit podmínky uskladnění a vyskladnění, povinnost zajistit přístup k zásobám a možnost identifikovat jednotlivé šarže, jakož i povinnost pojistit skladované sušené odstředěné mléko ke krytí rizik.
Má-li být zajištěna jednotná četnost a jednotný rozsah kontrol, je rovněž nezbytné přesně stanovit druh a počet kontrol u skladovatelů, které mají provádět vnitrostátní orgány.
Vzhledem k tomu, že intervenční agentury jsou vázány stávajícími smlouvami uzavřenými pro současnou dobu skladování, je nutné stanovit, že nová úprava týkající se podmínek uskladnění a vyskladnění se vztahuje pouze na množství sušeného odstředěného mléka nakoupeného v rámci intervence počínaje dnem 1. září 2000.
2 nařízení (ES) č. 1255/1999 stanoví, že nákup sušeného odstředěného mléka za intervenční cenu může být pozastaven, pokud množství nabízená každý rok v období od 1. března do 31. srpna přesáhnou 109000 tun.
V takovém případě lze nákup provádět prostřednictvím stálého nabídkového řízení, pro které je třeba stanovit pravidla.
Musí být stanoveny náležitosti nabídky, zejména minimální množství, lhůty pro předkládání nabídek a maximální nákupní cena.
S cílem zajistit, aby při podání nabídky a po uskladnění byly splněny požadavky na jakost a podmínky obchodní úpravy sušeného odstředěného mléka, je nezbytné od účastníků nabídkového řízení požadovat, aby spolu s nabídkou předložili písemný závazek týkající se splnění uvedených požadavků.
Spolu s nabídkou musí být rovněž složena jistota jako záruka toho, že nabídka nebude po uplynutí lhůty pro předkládání nabídek stažena a že sušené odstředěné mléko bude dodáno ve stanovených lhůtách.
Rovněž je nezbytné stanovit metodu pro výpočet nákupní ceny na základě obsahu bílkovin v kupovaném sušeném odstředěném mléce.
(9) Řádné řízení intervenčních množství vyžaduje, aby se prodej sušeného odstředěného mléka uskutečnil, jakmile se objeví odbytové možnosti.
K zajištění rovného přístupu k prodávanému produktu je nezbytné ponechat všem dotčeným osobám možnost nakoupit za pevnou prodejní cenu.
Musí být stanoveny podmínky prodeje, včetně povinnosti složit jistotu na výkon a zejména na převzetí sušeného odstředěného mléka, jakož i platební lhůty.
Aby bylo možné pravidelně sledovat stav zásob, je nezbytné, aby členské státy sdělovaly prodaná množství Komisi.
(10) Čl. 7 odst. 3 nařízení (ES) č. 1255/1999 stanoví, že soukromému skladování sušeného odstředěného mléka lze poskytovat podporu. Má-li být zajištěna účinná kontrola tohoto režimu, musí existovat smlouva a zadávací dokumentace, v níž se stanoví zejména podmínky skladování. Ze stejného důvodu musí být rovněž přijata zvláštní ustanovení týkající se dokumentace, účetnictví, jakož i četnosti kontrol a kontrolních postupů, zejména pokud jde o požadavky uvedené v čl. 7 odst. 3 nařízení (ES) č. 1255/1999. Pro usnadnění kontroly fyzické přítomnosti produktů ve skladu, na něž se vztahují smlouvy o soukromém skladování, je nezbytné stanovit povinnost vyskladňovat v šaržích, pokud členský stát nepovolí vyskladnění menšího množství.
(11) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro mléko a mléčné výrobky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
KAPITOLA I
OBLAST PŮSOBNOSTI
Článek 1
Toto nařízení stanoví prováděcí pravidla týkající se následujících intervenčních opatření na trhu se sušeným odstředěným mlékem podle článku 7 nařízení (ES) č. 1255/1999:
a) nákupu za intervenční cenu;
b) nákupu v rámci stálého nabídkového řízení;
c) prodeje sušeného odstředěného mléka z veřejných skladů za pevně stanovenou cenu;
d) poskytování podpory soukromého skladování.
KAPITOLA II
VEŘEJNÉ SKLADOVÁNÍ
Oddíl 1
Podmínky nákupu
Článek 2
1. Intervenční agentury nakupují pouze sušené odstředěné mléko, které splňuje podmínky stanovené v čl. 7 odst. 1 prvním a druhém pododstavci nařízení (ES) č. 1255/1999 a odstavci 2 až 7 tohoto článku, a které je jim nabídnuto k odkoupení v období od 1. března do 31. srpna.
2. Příslušné orgány kontrolují jakost sušeného odstředěného mléka s použitím metod analýzy uvedených v příloze I a s použitím vzorků odebraných podle pravidel uvedených v příloze III.
Tato kontrola musí potvrdit, že sušené odstředěné mléko neobsahuje jiné produkty uvedené v příloze I, zejména podmáslí nebo syrovátku.
Členské státy však mohou se souhlasem Komise a pod vlastním dozorem zavést pro některé schválené podniky systém vlastní kontroly některých požadavků na jakost.
3. Úrovně radioaktivity sušeného odstředěného mléka nesmějí překračovat nejvyšší přípustné úrovně, stanovené v případě potřeby právními předpisy Společenství.
Úroveň radioaktivní kontaminace produktu se kontroluje pouze tehdy, pokud to situace vyžaduje a pouze po nezbytnou dobu.
V případě potřeby se trvání a rozsah kontrolních opatření stanoví postupem podle článku 42 nařízení (ES) č. 1255/1999.
4. Sušené odstředěné mléko musí být vyrobeno během 30 dnů předcházejících dni, kdy intervenční agentura obdržela nabídku k prodeji.
Jestliže je sušené odstředěné mléko skladováno v silech, muselo být vyrobeno během čtyř týdnů předcházejících týdnu, ve kterém byla nabídka obdržena.
5. Minimální množství nabízené k prodeji je 20 tun.
Členské státy mohou stanovit, že sušené odstředěné mléko musí být nabízeno pouze v celých tunách.
6. Sušené odstředěné mléko se balí do pytlů o čisté hmotnosti 25 kg, které splňují podmínky stanovené v příloze II a na kterých jsou vyznačeny tyto údaje, vyjádřené případně formou kódů:
a) číslo schválení umožňující určit výrobní závod a členský stát výroby;
b) datum, popřípadě týden výroby;
c) číslo výrobní šarže;
d) označení "sušené odstředěné mléko vyrobené sušením technikou rozprašování".
7. Sušené odstředěné mléko se dodává na paletách vhodných pro dlouhodobé skladování.
V případě dodávky na paletách na jedno použití zahrnuje nákupní cena sušeného odstředěného mléka i cenu palet.
V případě dodávky na euro-paletách nebo na paletách srovnatelné jakosti se tyto palety vrátí prodejci nebo se vymění za rovnocenné palety nejpozději při vyskladnění.
Článek 3
1. Podnik uvedený v čl. 7 odst. 1 nařízení (ES) č. 1255/1999 se schválí pouze tehdy, pokud:
a) je schválen podle článku 10 směrnice Rady 92/46/EHS [13] a pokud má vhodné technické vybavení;
b) se zaváže, že bude formou stanovenou příslušným subjektem každého členského státu trvale vést záznamy o původu surovin, o získaných množstvích sušeného odstředěného mléka, podmáslí a syrovátky, o druhu balení, identifikačních znacích a datu vyskladnění každé šarže sušeného odstředěného mléka, syrovátky a podmáslí;
c) souhlasí s tím, že u jeho produkce sušeného odstředěného mléka, které lze nabídnout k intervenčnímu nákupu, bude provedena zvláštní úřední kontrola;
d) se zaváže, že s minimálním předstihem dvou pracovních dnů bude informovat příslušný subjekt odpovědný za provádění kontroly o svém záměru vyrábět sušené odstředěné mléko určené k veřejné intervenci; členský stát však může stanovit kratší lhůtu.
2. S cílem zajistit dodržování ustanovení tohoto nařízení provádějí příslušné subjekty neohlášené kontroly na místě, a to podle výrobního programu, na jehož základě dotyčné podniky vyrábějí sušené odstředěné mléko určené k intervenci.
Provádějí alespoň:
a) jednu kontrolu během 28 dní výroby pro intervenci a alespoň jednou za šest měsíců jednu kontrolu za účelem prověření záznamů uvedených v odst. 1 písm. b);
b) jednu kontrolu každých šest měsíců za účelem ověření, zda jsou plněny ostatní podmínky pro schválení uvedené v odstavci 1.
3. Schválení se odnímá, pokud podnik přestane splňovat podmínky stanovené v odst.
1 písm. a). Na žádost dotyčného podniku může být schválení znovu uděleno, nejdříve však po uplynutí nejméně šesti měsíců a po důkladné kontrole.
Pokud se zjistí, že podnik nesplnil některý ze závazků uvedených v odst. 1 písm. b), c) a d), schválení se s výjimkou případu vyšší moci pozastaví na dobu od jednoho do dvanácti měsíců podle závažnosti dané nesrovnalosti.
K uvedenému pozastavení nedojde, pokud členský stát rozhodne, že nesrovnalosti nebyly způsobeny úmyslně nebo hrubou nedbalostí, a že jejich dopad na účinnost kontrol uvedených v odstavci 2 je minimální.
4. O kontrolách provedených podle odstavců 2 a 3 musí být vypracována zpráva, v které se uvede:
a) datum kontroly;
b) její délka;
c) popis kontrolní činnosti.
Kontrolní zprávu musí podepsat odpovědný inspektor a s jejím obsahem je dotyčný podnik seznámen.
5. Členské státy sdělí Komisi opatření přijatá v souvislosti s kontrolami stanovenými v odstavcích 2 a 3 ve lhůtě jednoho měsíce od jejich přijetí.
Článek 4
1. Pokud je sušené odstředěné mléko nabídnuto k intervenci v jiném členském státě než ve státě, ve kterém bylo vyrobeno, je jeho nákup podmíněn předložením osvědčení, které příslušný subjekt členského státu výroby vystaví nejpozději do 45 dnů po uplynutí lhůty pro podávání nabídek.
Osvědčení obsahuje údaje uvedené v čl. 2 odst. 6 písm. a), b) a c) a potvrzení, že jde o sušené odstředěné mléko vyrobené ve schváleném podniku Společenství přímo a výhradně z odstředěného mléka ve smyslu čl. 7 odst. 5 nařízení (ES) č. 1255/1999.
2. Pokud členský stát výroby provedl kontroly uvedené v čl. 2 odst. 2, obsahuje osvědčení rovněž výsledky těchto kontrol a potvrzení, že jde o sušené odstředěné mléko ve smyslu čl. 7 odst. 1 nařízení (ES) č. 1255/1999. V takovém případě musí být pytle uvedené v čl. 2 odst. 6 přelepeny očíslovaným štítkem příslušného subjektu členského státu výroby. Číslo na štítku musí být uvedeno v osvědčení uvedeném v odstavci 1.
Oddíl 2
Postup při nákupu za intervenční cenu
Článek 5
1. V nabídce na prodej se uvádí:
a) jméno a adresa prodávajícího;
b) nabízené množství;
c) místo uskladnění sušeného odstředěného mléka.
2. Intervenční agentura zapíše datum doručení nabídky, příslušná množství a data výroby, jakož i místo skladování sušeného odstředěného mléka.
V případě pozastavení nákupu za intervenční cenu ve smyslu čl. 7 odst. 2 prvního pododstavce nařízení (ES) č. 1255/1999 se příjem a registrace nabídek přeruší ode dnem následujícího po dni, v němž rozhodnutí o pozastavení nákupu nabývá účinku.
3. Nabídka je platná pouze tehdy, pokud:
a) se vztahuje na množství sušeného odstředěného mléka, které splňuje požadavky uvedené v čl. 2 odst. 5;
b) je k ní přiloženo písemné prohlášení prodávajícího, že se zavazuje plnit ustanovení čl. 2 odst. 4 a článku 9;
c) je doloženo, že prodávající složil v členském státě, v kterém podává nabídku, jistotu ve výši 2 EUR za každých 100 kg, a to nejpozději v den doručení nabídky.
4. Prohlášení uvedené v odst. 3 písm. b), původně předané intervenční agentuře, je automaticky platné i pro následující nabídky, dokud jej výslovně neodvolá prodávající nebo intervenční agentura za předpokladu, že:
a) v původní nabídce je uvedeno, že prodávající má v úmyslu využít tohoto ustanovení;
b) následující nabídky odkazují na toto ustanovení (s uvedením odkazu "čl. 5 odst. 4"), jakož i na datum původní nabídky.
Článek 6
Ponechání nabídky v platnosti a dodání sušeného odstředěného mléka do skladu určeného intervenční agenturou ve lhůtě stanovené v čl. 7 odst. 2 představují zásadní požadavky ve smyslu článku 20 nařízení Komise (EHS) č. 2220/85 [14].
Článek 7
1. Po ověření náležitostí nabídky vystaví intervenční agentura nejdéle do pěti pracovních dní po obdržení nabídky poukázku na dodání opatřenou datem a číslem a obsahující tyto údaje:
a) množství sušeného odstředěného mléka, které má být dodáno;
b) konečný termín dodávky;
c) sklad, do kterého musí být sušené odstředěné mléko dodáno.
2. Sušené odstředěné mléko musí být dodáno do 28 dnů ode dne obdržení nabídky na prodej.
Dodávané množství může být rozděleno do několika zásilek.
3. Jistota uvedená v čl. 5 odst. 3 písm. c) se uvolní, jakmile se uskuteční dodávka množství uvedeného v nabídce.
Pokud však kontrola uvedená v čl. 2 odst. 2 ukáže, že sušené odstředěné mléko nesplňuje požadavky stanovené v uvedeném článku, uvolní se část jistoty odpovídající množstvím, která ještě nebyla dodána.
4. Za den převzetí sušeného odstředěného mléka intervenční agenturou je považován den, kdy je do skladu určeného intervenční agenturou dodána poslední část množství sušeného odstředěného mléka uvedeného v nabídce, avšak nejdříve den následující po dni, kdy byla vystavena poukázka na dodání.
5. S výjimkou případu vyšší moci, pokud prodávající nedodá mléko ve stanovené lhůtě, propadá nejen jistota uvedená v čl. 5 odst. 3 v poměru k nedodaným množstvím, ale je zrušen i nákup zbývajících množství.
Článek 8
1. Ve lhůtě mezi sto dvacátým a sto čtyřicátým dnem od převzetí mléka uhradí intervenční agentura platbu za převzaté sušené odstředěné mléko, pokud se potvrdí, že odpovídá požadavkům stanoveným v článku 2.
2. Pokud obsah bílkovin v tukuprosté sušině stanovený metodou uvedenou v příloze I činí nejméně 35,6 %, pak se nákupní cena rovná intervenční ceně použitelné v den výroby sušeného odstředěného mléka.
Pokud obsah bílkovin činí nejméně 31,4 %, avšak méně než 35,6 %, pak se nákupní cena rovná intervenční ceně snížené o částku vypočítanou takto:
intervenční cena x [(0,356 - obsah bílkovin) x 1,75].
Článek 9
Ve své nabídce se prodávající zavazuje, že pokud se při kontrole zjistí, že sušené odstředěné mléko neodpovídá požadavkům stanoveným v článku 2,
a) převezme dotyčné zboží zpět;
b) ještě před převzetím zboží zpět uhradí náklady na skladování dotyčných množství vzniklé ode dne jejich převzetí do skladu až do dne vyskladnění.
Náklady na skladování, které je nutno uhradit, se vypočtou na základě paušálních částek nákladů na uskladnění, vyskladnění a skladování stanovených podle článku 6 nařízení Rady (EHS) č. 1883/78 [15].
Oddíl 3
Uskladnění a vyskladnění
Článek 10
1. Sklady uvedené v čl. 7 odst. 1 čtvrtém pododstavci nařízení (ES) č. 1255/1999 musí splňovat tyto podmínky:
a) musí být suché, dobře udržované a prosté škůdců;
b) musí být prosté cizích pachů;
c) musí umožňovat dostatečné větrání;
d) musí mít minimální kapacitu 1000 tun a disponovat zařízením umožňujícím denně vyskladňovat alespoň 3 % skladovaného množství, tj. minimálně 100 tun denně.
Pro tyto požadavky se budou brát v úvahu pouze množství sušeného odstředěného mléka nakupovaná od 1. září 2000.
Příslušná rizika spojená se skladováním sušeného odstředěného mléka kryje pojištění ve formě smluvního závazku skladovatelů nebo všeobecné pojištění intervenční agentury. Členský stát může být i svým vlastním pojistitelem.
2. Intervenční agentury vyžadují, aby se sušené odstředěné mléko uskladňovalo a skladovalo na paletách, a to takovým způsobem, který umožní snadnou identifikaci a dostupnost jednotlivých šarží.
3. Příslušný subjekt odpovědný za kontrolu provádí v souladu s článkem 4 nařízení Komise (ES) č. 2148/96 [16] kontrolu ke zjištění fyzické přítomnosti produktů ve skladu.
Článek 11
1. Intervenční agentura zvolí disponibilní sklad, který je nejblíže místu, kde je sušené odstředěné mléko skladováno.
Agentura však může zvolit jiný sklad nacházející se ve vzdálenosti uvedené v odstavci 2.
Může rovněž vybrat sklad ve větší vzdálenosti s přihlédnutím k příslušným dopravním nákladům.
V takovém případě sdělí intervenční agentura neprodleně svoji volbu Komisi.
2. Maximální vzdálenost uvedená v čl. 7 odst. 1 třetím pododstavci nařízení (ES) č. 1255/1999 je 350 km. Nad tuto vzdálenost se dodatečné dopravní náklady intervenční agentury stanoví ve výši 0,05 EUR za tunu a kilometr.
Pokud však nakupující intervenční agentura spadá pod jiný členský stát než je stát, na jehož území je nabízené sušené odstředěné mléko skladováno, nepřihlíží se při výpočtu maximální vzdálenosti uvedené v prvním pododstavci ke vzdálenosti mezi skladem prodávajícího a hranicí členského státu nakupující intervenční agentury.
Článek 12
1. Při vyskladňování předává intervenční agentura sušené odstředěné mléko na nakládací rampě na paletách naložených na dopravní prostředek, avšak bez urovnání.
V případě předání na euro-paletách nebo paletách srovnatelné jakosti kupující vrátí intervenční agentuře při vyskladnění rovnocenné palety.
2. Náklady na urovnání palet, případně rovněž náklady na vyložení a rozbalení palet hradí kupující sušeného odstředěného mléka.
Tyto náklady stanoví paušálně členský stát, který o nich na požádání informuje všechny dotčené osoby a který je sdělí Komisi do jednoho měsíce po přijetí tohoto nařízení a před provedením jakýchkoliv změn.
Oddíl 4
Zvláštní podmínky v případě nákupu prostřednictvím nabídkového řízení
Článek 13
Pokud Komise rozhodne o zahájení prodeje prostřednictvím stálého nabídkového řízení podle čl. 7 odst. 2 nařízení (ES) č. 1255/1999, a to postupem podle článku 42 uvedeného nařízení, použijí se ustanovení článků 2, 3, 4, 10, 11 a 12 tohoto nařízení, není-li tomto oddílu stanoveno jinak.
Článek 14
1. Oznámení o nabídkovém řízení se zveřejní v Úředním věstníku Evropských společenství.
2. Lhůta pro podávání nabídek u jednotlivých nabídkových řízení končí každé druhé a čtvrté úterý v měsíci ve 12 hodin (bruselského času), s výjimkou druhého úterý v srpnu.
Pokud je úterý dnem státního svátku, uvedená lhůta končí poslední předcházející pracovní den ve 12 hodin (bruselského času).
Článek 15
1. Zájemci se účastní nabídkového řízení tak, že intervenční agentuře členského státu předloží písemnou nabídku proti potvrzení o přijetí nebo použijí jakýkoliv jiný způsob písemné telekomunikace s potvrzením o přijetí.
2. V nabídce se uvede:
a) jméno a adresa účastníka nabídkového řízení;
b) nabízené množství;
c) cena, bez vnitrostátních poplatků, navrhovaná za 100 kg sušeného odstředěného mléka dodaného na nakládací rampu na paletách a vyjádřená v eurech nejvýše na dvě desetinná místa;
d) místo, kde je nabízené sušené odstředěné mléko skladováno.
3. Nabídka je platná pouze tehdy, pokud:
a) se vztahuje na sušené odstředěné mléko vyrobené během 21 dnů, resp. tří týdnů před uplynutím lhůty pro podání nabídek uvedené v čl. 14 odst.
2. V případě, že doba mezi dvěma, po sobě následujícími nabídkovými řízeními je delší než 21 dnů, sušené odstředěné mléko může být vyrobeno v tomto v rámci této doby;
b) se vztahuje na množství sušeného odstředěného mléka, které splňuje požadavky uvedené v čl. 2 odst. 5;
c) je k ní přiloženo písemné prohlášení účastníka, v němž se zavazuje plnit ustanovení písmene a) tohoto odstavce a článku 9;
d) je doloženo, že účastník složil v členském státě, v kterém podává nabídku, jistotu ve výši 2 EUR za 100 kg pro dotyčné nabídkové řízení, a to před uplynutím lhůty pro podání nabídek.
4. Prohlášení uvedené v odst. 3 písm. c), původně předané intervenční agentuře, je automaticky platné i pro následující nabídky do nabídkových řízení, dokud jej výslovně neodvolá účastník nabídkového řízení nebo intervenční agentura za předpokladu, že:
a) v původní nabídce je uvedeno, že účastník má v úmyslu využívat tohoto ustanovení;
b) následující nabídky odkazují na toto ustanovení (čl. 15 odst. 4), jakož i na datum původní nabídky.
5. Po uplynutí lhůty uvedené v čl. 14 odst. 2 pro podání nabídek v rámci dotyčného nabídkového řízení nelze nabídku měnit ani stáhnout.
Článek 16
Ponechání nabídky v platnosti po uplynutí lhůty pro podávání nabídek a dodání sušeného odstředěného mléka do skladu určeného intervenční agenturou ve lhůtě stanovené v čl. 19 odst. 3 představují zásadní požadavky ve smyslu čl. 20 nařízení (EHS) č. 2220/85.
Článek 17
1. Členské státy sdělí Komisi nejpozději do 9.00 hodin (bruselského času) dne následujícího po uplynutí lhůty uvedené v čl. 14 odst. 2 množství a ceny, které nabízejí účastníci nabídkového řízení.
2. S přihlédnutím k nabídkám podaným v rámci každého nabídkového řízení stanoví Komise postupem podle článku 42 nařízení (ES) č. 1255/1999 maximální nákupní cenu na základě použitelných intervenčních cen.
3. Komise může rozhodnout nepokračovat v nabídkovém řízení.
Článek 18
1. Nabídka se zamítne, pokud je navrhovaná cena vyšší než maximální cena uvedená v čl. 17 odst. 2 platná pro dotyčné nabídkové řízení.
2. Práva a povinnosti vyplývající z nabídkového řízení nejsou převoditelná.
Článek 19
1. Intervenční agentura neprodleně informuje všechny účastníky o výsledku jejich účasti v nabídkovém řízení.
U nabídek, které nebyly vybrány, se neprodleně uvolní jistota uvedená v čl. 15 odst. 3 písm. d).
2. Intervenční agentura neprodleně vystaví úspěšnému účastníkovi nabídkového řízení poukázku na dodání opatřenou datem a číslem s těmito údaji:
a) množství, které má být dodáno;
b) konečný termín pro dodání sušeného odstředěného mléka;
c) sklad, do kterého má být sušené odstředěné mléko dodáno.
3. Úspěšný účastník nabídkového řízení dodá sušené odstředěné mléko ve lhůtě 28 dnů po uplynutí lhůty pro podávání nabídek.
Dodávané množství může být rozděleno do několika zásilek.
4. Jistota se uvolní, jakmile úspěšný účastník nabídkového řízení dodá ve stanovené lhůtě množství uvedené na poukázce na dodání.
5. S výjimkou případu vyšší moci, pokud vybraný účastník nedodá sušené odstředěné mléko ve stanovené lhůtě, propadá nejen jistota uvedená v čl. 15 odst. 3 písm. d) v poměru k nedodaným množstvím, ale je zrušen i nákup zbývajících množství.
Článek 20
1. Ve lhůtě mezi 120. a 140. dnem od převzetí sušeného odstředěného mléka uhradí intervenční agentura úspěšnému účastníkovi cenu uvedenou v odstavci 2 tohoto článku, pokud se potvrdí, že jsou plněna ustanovení čl. 2 odst. 1, 2, 3, 5, 6 a 7, jakož i čl. 15 odst. 3 písm. a).
2. Pokud obsah bílkovin v tukuprosté sušině stanovený metodou uvedenou v příloze I činí nejméně 35,6 %, pak se nákupní cena rovná intervenční ceně uvedené v nabídce.
Pokud obsah bílkovin činí nejméně 31,4 %, avšak méně než 35,6 %, pak se nákupní cena rovná ceně uvedené v nabídce snížené o částku vypočítanou takto:
nabízená cena x [(0,356 - obsah bílkovin) x 1,75].
3. Za den převzetí sušeného odstředěného mléka intervenční agenturou je považován den, kdy je do skladu určeného intervenční agenturou dodána poslední část množství sušeného odstředěného mléka uvedeného v nabídce, avšak nejdříve den následující po dni, kdy byla vystavena poukázka na dodání.
Oddíl 5
Prodej
Článek 21
Intervenční agentury členských států prodávají všem dotčeným osobám sušené odstředěné mléko, kterým disponují a které bylo uskladněno před 1. září 1997.
Článek 22
1. Sušené odstředěné mléko se při vyskladnění prodává za cenu, která se rovná intervenční ceně stanovené v čl. 4 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 1255/1999 a použitelné v den uzavření smlouvy o prodeji, a ke které se připočte 1 EUR na každých 100 kg.
2. V žádosti o nákup se uvede:
a) jméno a adresa kupujícího;
b) požadované množství;
c) popřípadě sklad, ve kterém je sušené odstředěné mléko uskladněno, případně rovněž sklad náhradní.
3. Žádost o nákup je platná pouze tehdy, pokud:
a) se vztahuje minimálně na množství 10 tun; pokud je však množství zbývající ve skladu menší než 10 tun, uskuteční se prodej tohoto zbývajícího množství;
b) je prokázáno, že kupující složil v členském státě, v kterém podává žádost, jistotu ve výši 7 EUR za každých 100 kg, aby tak bylo zajištěno splnění zásadních požadavků ve smyslu článku 20 nařízení (EHS) č. 2220/85, týkajících se převzetí sušeného odstředěného mléka ve lhůtě stanovené v čl. 24 odst. 1 prvním pododstavci tohoto nařízení.
Článek 23
1. Intervenční agentura prodává sušené odstředěné mléko podle data uskladnění, začíná nejdéle uskladněným produktem z celkového dostupného množství, popřípadě z množství disponibilního ve skladu nebo skladech, které určí hospodářský subjekt.
2. Pokud by se přijaté žádosti o nákup týkaly většího množství sušeného odstředěného mléka než je množství, které má dotyčný sklad dosud k dispozici, dotyčnému žadateli se umožní odkoupit pouze toto dostupné množství.
Intervenční agentura však může po dohodě se žadatelem určit jiné sklady s cílem dosáhnout množství uvedeného v žádosti.
3. Pokud by bylo přijato několik žádostí pro jeden sklad a celková požadovaná množství by tak byla vyšší než disponibilní množství, pak by se žádosti uspokojily úměrně požadovaným množstvím.
Pokud by však takové rozdělení vedlo k tomu, že by byla přidělena množství menší než pět tun, rozhodne se o přidělení množství ke koupi losem.
4. Všechny platné žádosti o nákup doručené intervenční agentuře ve stejný den jsou považovány za žádosti podané současně.
5. Intervenční agentura přijme nezbytná opatření, aby před uzavřením smlouvy o prodeji mohly dotčené osoby vyšetřit na své náklady vzorky odebrané ze sušeného odstředěného mléka určeného k prodeji.
Článek 24
1. Kupující převezme sušené odstředěné mléko ve lhůtě jednoho měsíce ode dne uzavření smlouvy o prodeji.
Kupující může převzít koupené množství po částech, z nichž žádná nesmí vážit méně než deset tun.
Pokud je však množství zbývající ve skladu menší než uvedený práh, kupující může toto menší množství převzít.
2. Před převzetím každého množství uhradí kupující intervenční agentuře cenu odpovídající přebíranému množství.
3. S výjimkou případu vyšší moci, pokud kupující nepřevezme sušené odstředěné mléko ve lhůtě uvedené v odstavci 1, platnost prodejní smlouvy pro zbývající množství skončí.
4. Jistota uvedená v čl. 22 odst. 3 písm. b) propadne pro množství, pro která byla ukončena prodejní smlouva v souladu s odstavcem 3. Okamžitě se uvolní pro množství, která byla převzata ve stanovené lhůtě.
5. V případě vyšší moci stanoví intervenční agentura opatření, která s ohledem na uváděné okolnosti považuje za nezbytná.
KAPITOLA III
SOUKROMÉ SKLADOVÁNÍ
Oddíl 1
Smlouva a podmínky skladování
Článek 25
Pro účely této kapitoly se rozumí:
a) "skladovanou šarží" množství o hmotnosti minimálně deseti tun, stejnorodého složení a stejné jakosti, pocházející z jednoho výrobního závodu, uskladněné ve stejný den ve stejném skladu;
b) "dnem zahájení smluvního skladování" den následující po dni uskladnění;
c) "posledním dnem smluvního skladování" den předcházející dni vyskladnění.
Článek 26
Pokud se Komise rozhodne poskytnout podporu pro soukromé skladování sušeného odstředěného mléka v souladu s čl. 7 odst. 3 nařízení (ES) č. 1255/1999, pak smlouvy o soukromém skladování uzavírá intervenční agentura členského státu, na jehož území je sušené odstředěné mléko skladováno, s fyzickými nebo právnickými osobami (dále jen "smluvní strany").
Článek 27
Předmětem smlouvy o soukromém skladování může být pouze sušené odstředěné mléko uvedené v čl. 7 odst. 3 prvním pododstavci nařízení (ES) č. 1255/1999, které splňuje tyto podmínky:
a) obsahuje nejvýše 11 % tuku a 5 % vody, a nejméně 31,4 % bílkovin v tukuprosté sušině;
b) bylo vyrobeno během 28 dnů neboli čtyř týdnů, které předcházejí dni zahájení smluvního skladování, v podniku, který byl schválen v souladu s čl. 3 odst. 1 písm. a) a b) tohoto nařízení a který souhlasí s provedením zvláštní úřední kontroly u produkce sušeného odstředěného mléka, jež se může stát předmětem smlouvy o skladování;
c) vykazuje úroveň radioaktivity, která nepřekračuje maximální úrovně uvedené v čl. 2 odst. 3;
d) je uloženo v pytlích o čisté hmotnosti 25 kg nebo v "big bags" o maximální hmotnosti 1500 kg, na kterých jsou uvedeny minimálně tyto údaje, vyjádřené případně formou kódů:
i) číslo schválení umožňující určit výrobní závod a členský stát výroby;
ii) den nebo týden výroby;
iii) číslo výrobní šarže;
iv) čistá hmotnost;
e) nevztahuje se na něj režim uvedený v čl. 5 odst. 1 nařízení Rady (EHS) č. 565/80 [17]. Pozdější zařazení do tohoto režimu znamená ukončení smluvního skladování.
Článek 28
1. Smlouva o skladování se uzavírá písemně pro jednu nebo více skladovaných šarží a obsahuje zejména ustanovení týkající se:
a) množství sušeného odstředěného mléka, na které se smlouva vztahuje;
b) částky podpory;
c) termínů pro plnění smlouvy, aniž je dotčeno rozhodnutí, které přijala Komise podle čl. 7 odst. 3 třetího pododstavce druhé věty nařízení (ES) č. 1255/1999, a to postupem podle článku 42 uvedeného nařízení,
d) identifikace skladu.
2. Kontrolní opatření, zejména opatření uvedená v článku 33, jsou součástí zadávacích podmínek vypracovaných intervenční agenturou členského státu skladování.
Smlouva o skladování musí na tyto podmínky odkazovat.
Článek 29
1. Termíny uskladnění a vyskladnění se stanoví současně s rozhodnutím o poskytnutí podpory pro soukromé skladování sušeného odstředěného mléka.
2. Musí být vyskladňovány celé skladované šarže. V případě uvedeném v čl. 33 odst. 2 písm. a) však může být vyskladněno pouze množství opatřené plombou.
Článek 30
1. Žádost o uzavření smlouvy s intervenční agenturou se může týkat pouze šarží sušeného odstředěného mléka, u nichž již bylo uskladnění ukončeno.
Žádost musí být intervenční agentuře doručena nejpozději do 30 dní od data uskladnění.
Intervenční agentura zaznamená den doručení žádosti.
Pokud intervenční agentura obdrží žádost ve lhůtě, která nepřekročí maximální lhůtu o více než deset pracovních dní, může být smlouva o skladování ještě uzavřena, avšak částka podpory se snižuje o 30 %.
2. Smlouva o skladování se uzavírá nejpozději do 30 dnů ode dne zápisu žádosti.
Článek 31
Pokud se sušené odstředěné mléko skladuje v jiném členském státě než je členský stát výroby, je uzavření smlouvy o skladování uvedené v článku 30 podmíněno předložením osvědčení, které ve lhůtě nejdéle 50 dnů ode dne uskladnění sušeného odstředěného mléka vydá příslušný subjekt členského státu výroby.
Osvědčení obsahuje údaje jako je číslo schválení, které umožňuje určit výrobní závod a členský stát výroby, dále den nebo týden výroby a číslo výrobní šarže, jakož i potvrzení, že jde o sušené odstředěné mléko uvedené v čl. 7 odst.
3 prvním pododstavci nařízení (ES) č. 1255/1999.
V případě uvedeném v prvním pododstavci tohoto článku se smlouva o skladování uzavírá nejpozději do 60 dnů ode dne zápisu žádosti.
Oddíl 2
Kontroly
Článek 32
1. Členský stát dbá na to, aby byly splněny všechny podmínky pro vznik nároku na výplatu podpory.
2. Smluvní strana, nebo na základě žádosti nebo povolení členského státu odpovědný vedoucí skladu zpřístupní příslušnému subjektu pověřenému prováděním kontroly veškerou dokumentaci, která zejména umožní ověřit u produktů umístěných v soukromém skladu tyto údaje:
a) číslo schválení, které umožňuje určit výrobní závod a členský stát výroby;
b) datum výroby;
c) datum uskladnění;
d) číslo skladované šarže;
e) fyzickou přítomnost ve skladu a adresu skladu;
f) datum vyskladnění.
3. Smluvní strana, případně osoba odpovědná za sklad vede pro každou smlouvu skladovou evidenci, která je k dispozici ve skladu a v které jsou uvedeny tyto údaje:
a) číslo skladované šarže produktů umístěných do soukromého skladování;
b) data uskladnění a vyskladnění;
c) množství sušeného odstředěného mléka udané na skladovanou dávku;
d) umístění produktů ve skladu.
4. Uskladněné produkty musí být snadno identifikovatelné a snadno přístupné.
Musí být rozlišitelné podle jednotlivých smluv.
Článek 33
1. Při uskladňování provádí příslušný subjekt kontrolu během doby, která začíná dnem uskladnění a končí 28 dnů po dni zápisu žádosti o uzavření smlouvy.
Má-li být zajištěno, že uskladněné produkty jsou způsobilé pro získání podpory, je nutné zkontrolovat dostatečně reprezentativní vzorek představující minimálně 5 % uskladněného množství s cílem zaručit, že skladované šarže jako celek fyzicky odpovídají údajům v žádosti o uzavření smlouvy, zejména pokud jde o hmotnost, totožnost a povahu produktů.
2. Příslušný subjekt:
a) buď během kontroly uvedené v odstavci 1 zapečetí všechny produkty podle smluv, šarží nebo menších množství;
b) nebo provede neohlášenou kontrolu odebráním vzorků za účelem zjištění fyzické přítomnosti produktů ve skladu.
Odebraný vzorek musí být reprezentativní a musí odpovídat minimálně 10 % celkového smluvního množství, na které se žádá o podporu soukromého skladování.
3. Po ukončení doby smluvního skladování provede příslušný subjekt kontrolu odebráním vzorků zaměřenou na hmotnost a totožnost produktů.
Pokud však sušené odstředěné mléko zůstane ve skladu i po uplynutí maximální lhůty smluvního skladování, může být tato kontrola provedena v okamžiku vyskladnění.
Za účelem kontroly sdělí smluvní strana příslušnému subjektu dotyčné skladované šarže nejméně pět pracovních dnů před:
a) koncem doby smluvního skladování v délce 180 dnů nebo
b) zahájením vyskladňování, pokud se uskuteční během uvedené doby v délce 180 dnů nebo po uplynutí této doby.
Členský stát může souhlasit s lhůtou kratší než pět pracovních dnů.
4. O kontrolách provedených podle odstavců 1, 2 a 3 musí být vypracována zpráva, v které se uvádí:
a) datum kontroly;
b) její délka;
c) popis kontrolní činnosti.
Kontrolní zprávu musí podepsat odpovědný inspektor a spolupodepsat smluvní strana, popřípadě osoba odpovědná za sklad; zpráva musí tvořit součást platební dokumentace.
5. V případě nesrovnalostí, které se týkají alespoň 5 % množství kontrolovaných produktů, se kontrola rozšíří na větší vzorek, který určí příslušný subjekt.
Členské státy oznámí takové případy Komisi ve lhůtě čtyř týdnů.
Oddíl 3
Podpora skladování
Článek 34
1. Podpora soukromého skladování uvedená v čl. 7 odst. 3 nařízení (ES) č. 1255/1999 může být poskytnuta pouze tehdy, pokud je doba smluvního skladování nejméně 60 dní a nejvýše 180 dní.
Pokud smluvní strana nedodrží lhůtu uvedenou v čl. 33 odst. 3 tohoto nařízení, podpora se sníží o 15 % a vyplatí se pouze za dobu, u níž smluvní strana uspokojivě doloží příslušnému subjektu, že sušené odstředěné mléko bylo skladováno ve smluvním skladu.
2. Aniž je dotčen článek 35 tohoto nařízení, Komise stanoví částku podpory postupem podle čl. 7 odst. 3 druhého pododstavce nařízení (ES) č. 1255/1999.
3. Podpora se vyplácí na žádost smluvní strany na konci smluvní doby skladování, ve lhůtě 120 dní od obdržení žádosti, za předpokladu, že byly provedeny kontroly uvedené v čl. 33 odst. 3 a že byly splněny podmínky pro získání nároku na vyplacení podpory.
Pokud však probíhá administrativní šetření týkající se nároku na podporu, platba se provede až po uznání nároku na podporu.
Článek 35
Pokud to vyžaduje situace na trhu, lze u smluv, které budou teprve uzavřeny, změnit v průběhu roku částku podpory, dobu určenou pro uskladnění a vyskladnění, jakož i maximální délku skladování.
KAPITOLA IV
SDĚLOVÁNÍ
Článek 36
Nejpozději každou středu do 12 hodin (bruselského času) sdělí členské státy Komisi množství sušeného odstředěného mléka, která v předchozím týdnu:
a) byla nabídnuta k prodeji podle článku 5;
b) byla předmětem smlouvy o prodeji podle čl. 22 odst. 1;
c) byla předmětem smlouvy o soukromém skladování podle článku 28.
KAPITOLA V
Závěrečná ustanovení
Článek 37
Zrušují se nařízení (EHS) č. 2213/76, (EHS) č. 1362/87, (EHS) č. 1158/91 a (ES) č. 322/96.
Odkazy na zrušená nařízení se považují za odkazy na toto nařízení.
Článek 38
Toto nařízení vstupuje v platnost sedmým dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (ES) č. 215/2001
ze dne 29. ledna 2001,
kterým se mění nařízení (ES) č. 2791/1999 o některých kontrolních opatřeních v oblasti vymezené Úmluvou o budoucí multilaterální spolupráci při rybolovu v severovýchodním Atlantiku
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 37 uvedené smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Článek 30 nařízení (ES) č. 2791/1999 [3] stanoví, že určité články zůstávají v platnosti na ad hoc základě do dne 31. prosince 2000 s tím, že Komise požaduje, aby byly nejpozději do dne 30. září 2000 předloženy návrhy stanovující konečný režim.
(2) Zatímco je očekáván návrh stanovující konečný režim, mělo by být ad hoc používání čl. 6 odst. 3, článků 8, 10 a 11 prodlouženo až do dne 31. prosince 2002.
(3) Nařízení (ES) č. 2791/1999 by proto mělo být změněno,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (ES) č. 2791/1999 se mění takto:
1. Poznámky pod čarou k čl. 6 odst. 3, článkům 8, 10 a 11 se zrušují.
2. V článku 30 se datum "31. prosince 2000" nahrazuje vždy datem "31. prosince 2002" a datum "30. září 2000" se nahrazuje datem "30. září 2002".
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (ES) č. 216/2001
ze dne 29. ledna 2001,
kterým se mění nařízení (EHS) č. 404/93 o společné organizaci trhu s banány
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 37 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Byly navázány četné intenzivní kontakty s dodavatelskými zeměmi a s jinými zainteresovanými stranami, aby se ukončily spory způsobené dovozním režimem zavedeným nařízením (EHS) č. 404/93 [4], a byly vzaty v úvahu závěry zvláštní skupiny vytvořené v rámci systému pro řešení sporů Světové obchodní organizace (WTO).
(2) Analýza všech možností předložených Komisí vede k domněnce, že zřízení dovozního režimu ve střednědobé lhůtě, založeného na uplatnění cla s příslušnou sazbou a na použití celní preference pro dovoz zboží pocházejícího ze zemí AKT, představuje nejlepší záruky pro to, aby bylo jednak dosaženo cílů společné organizace trhu, pokud jde o produkci Společenství a poptávku spotřebitelů, jednak aby byla dodržena pravidla mezinárodního obchodu, a předešlo se tak novým sporům.
(3) K zavedení takového režimu však musí dojít až po dokončeném jednání s partnery Společenství v souladu s postupy WTO, a zejména článkem XXVIII Všeobecné dohody o clech a obchodu (GATT).
Výsledek těchto jednání se musí předložit ke schválení Radě, která také musí v souladu s ustanoveními smlouvy stanovit použitelnou sazbu společného celního sazebníku.
(4) Než vstoupí tento režim v platnost, bude Společenství zásobováno v rámci několika celních kvót otevřených pro dovozy bez rozdílu původu a spravovaných podle doporučení orgánu pro řešení sporů.
První základní celní kvóta se otevírá ve výši 2200000 tun se sazbou 75 EUR a je konsolidována ve WTO.
Druhá dodatečná celní kvóta otevřená ve výši 353000 tun odpovídá zvýšení spotřeby vyplývající z rozšíření Společenství v roce 1995, s použitím týchž sazeb.
Pro zaručení uspokojivého zásobování Společenství je nutné otevřít třetí, všeobecnou celní kvótu ve výši 850000 tun, také pro všechny země původu.
V rámci posledně jmenované celní kvóty je nutné stanovit možnost snížit vhodným postupem uplatňované clo, aby byl umožněn skutečný dovoz banánů pocházejících ze třetích zemí, na které se nevztahuje celní preference poskytovaná banánům pocházejících ze zemí AKT.
(5) Na základě sjednaných závazků vůči zemím AKT a na základě nutnosti zaručit pro ně adekvátní konkurenční podmínky musí použití celní preference ve výši 300 EUR za tunu pro dovoz banánů pocházejících z těchto zemí umožnit udržení dotyčných obchodních toků.
To vede především k použití nulového cla v rámci tří celních kvót.
(6) Je nutné povolit Komisi, aby zahájila jednání s dodavatelskými zeměmi, které mají zásadní zájem zásobovat trh Společenství a pokusila se dosáhnout sjednaného rozdělení obou prvních celních kvót.
Je také nutné, aby Komise měla pravomoc určit způsob správy celních kvót stanovených tímto nařízením.
(7) Je nutné přijmout ustanovení, která umožní změnit dodatečnou celní kvótu ve výši 353000 tun, aby se tak vzalo v úvahu zvýšení poptávky Společenství zjištěné v rámci zásobovací bilance.
Je také nutné stanovit nástroj, který umožní přijmout zvláštní vhodná opatření, aby bylo možno čelit mimořádným okolnostem, jež by mohly narušit zásobovaní trhu Společenství.
(8) V důsledku toho je nutné změnit nařízení (EHS) č. 404/93,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (EHS) č. 404/93 se mění takto:
1. Články 16 až 20 se nahrazují tímto:
"Článek 16
1. Tento článek a články 17 až 20 se vztahují na dovoz čerstvých produktů kódu KN ex08030019, dokud nevstoupí v platnost sazba společného celního sazebníku pro tyto produkty stanovená postupem podle článku XXVIII Všeobecné dohody o clech a obchodu (GATT), nejdéle však do 1. ledna 2006.
2. Před vstupem sazby uvedené v odstavci 1 v platnost se dovoz čerstvých produktů uvedených v předchozím odstavci uskutečňuje v rámci celních kvót otevřených v článku 18.
Článek 17
Při dovozu banánů do Společenství se v nezbytném rozsahu vyžaduje předložení dovozní licence vydané členskými státy každému dovozci, který o ni požádá, bez ohledu na to, zda je usazen ve Společenství, aniž jsou dotčena zvláštní ustanovení přijatá k provedení článků 18 a 19.
Dovozní licence je platná na celém území Společenství.
Nejsou-li postupem podle článku 27 stanoveny odchylky, je jejich vydání podmíněno složením jistoty jako záruky toho, že tyto produkty budou dovezeny v souladu s tímto nařízením během doby platnosti licence.
S výjimkou případů vyšší moci tato jistota zcela nebo částečně propadne, jestliže se v uvedené lhůtě dovoz neuskuteční nebo jestliže se uskuteční pouze částečně.
Článek 18
1. Každý rok se od 1. ledna otevírají tyto celní kvóty:
a) celní kvóta ve výši 2200000 tun čisté hmotnosti, takzvaná "kvóta A";
b) dodatečná celní kvóta ve výši 353000 tun čisté hmotnosti, takzvaná "kvóta B";
c) samostatná celní kvóta ve výši 850000 tun čisté hmotnosti, takzvaná "kvóta C".
Tyto celní kvóty se otevírají pro dovoz produktů pocházejících ze všech třetích zemí.
Komise může na základě dohody se smluvními stranami Světové obchodní organizace (WTO), jež mají zásadní zájem na dodávkách banánů, rozdělit celní kvóty "A" a "B" mezi dodavatelské země.
2. Dovoz v rámci celních kvót "A" a "B" podléhá clu ve výši 75 EUR za tunu.
3. Dovoz v rámci celní kvóty "C" podléhá clu ve výši 300 EUR za tunu.
Komise může v průběhu roku snížit clo uvedené v prvním pododstavci za předpokladu, že je to nutné pro zajištění možnosti skutečného dovozu banánů pocházejících ze třetích zemích, na které se nevztahují celní preference podle odstavce 4.
Prováděcí pravidla k tomuto odstavci se stanoví postupem podle článku 27.
4. Na dovoz produktů pocházejících ze zemí AKT v rámci celních kvót i mimo ně se použije celní preference ve výši 300 EUR za tunu.
5. Výše cel stanovené v tomto článku se přepočítávají na národní měnu podle sazby použitelné na dotyčné produkty v rámci společného celního sazebníku.
6. Dodatečná celní kvóta uvedená v odst. 1 písm. b) může být zvýšena, pokud podle bilance produkce, spotřeby, dovozu a vývozu vzroste poptávka ve Společenství.
Při schvalování bilance a zvýšení celní kvóty se použije postup podle článku 27.
7. Komise přijme postupem podle článku 27 nezbytná zvláštní opatření, je-li zásobování trhu Společenství ohroženo neobvyklými okolnostmi dotýkajícími se podmínek produkce nebo dovozu.
V těchto případech může být doplňková celní kvóta "B" upravena na základě bilance uvedené v odstavci 6.
Zvláštní opatření se mohou odchylovat od pravidel stanovených podle čl. 19 odst.
1. Nesmějí vést k diskriminaci mezi třetími zeměmi.
8. Banány zpětně vyvezené ze Společenství se nezapočítávají do odpovídajících celních kvót.
Článek 19
1. Celní kvóty mohou být spravovány způsobem přihlížejícím k tradičním obchodním tokům (tzv. způsob "tradičních dovozců/nových žadatelů") a/nebo jinými způsoby.
2. Přijatá metoda případně přihlíží k nutnosti zachovat rovnováhu v zásobování trhu Společenství.
Článek 20
Komise stanoví prováděcí pravidla k této hlavě postupem podle článku 27. Zahrnují zejména:
a) správu celních kvót uvedených v článku 18;
b) pokud je to nezbytné, záruky vztahující se na povahu a původ produktů;
c) opatření nezbytná pro plnění závazků vyplývajících z dohod, které Společenství uzavřelo v souladu s článkem 300 Smlouvy."
2. V článku 29 se sedmá odrážka nahrazuje tímto:
"— množství banánů Společenství, banánů pocházejících ze zemí AKT a ze třetích zemí jiných než země AKT uváděných na trh na jejich území."
3. Příloha se zrušuje.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 245/2001
ze dne 5. února 2001,
kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1673/2000 o společné organizaci trhu se lnem a konopím pěstovanými na vlákno
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1673/2000 ze dne 27. července 2000 o společné organizaci trhu se lnem a konopím pěstovanými na vlákno [1], a zejména na článek 9 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 2799/98 ze dne 15. prosince 1998 o agromonetární úpravě pro euro [2], a zejména na článek 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení (ES) č. 1673/2000 mimo jiné stanoví opatření pro vnitřní trh se lnem a konopím pěstovanými na vlákno, která zahrnují podpory pro první zpracovatele lněných a konopných stonků a zemědělce, kteří si nechávají stonky zpracovat na vlastní náklady.
Pro tento postup musí být stanovena podrobná prováděcí pravidla.
(2) Měly by být stanoveny podmínky pro schválení prvních zpracovatelů a povinnosti, které musí splnit zemědělci, kteří si nechávají stonky zpracovat na vlastní náklady. Mělo by být také upřesněno, jaké informace musí být uvedeny ve smlouvách o koupi a prodeji, zpracovatelských závazcích a smlouvách o zpracování uvedených v čl. 2 odst. 1 nařízení (ES) č. 1673/2000.
(3) Někteří první zpracovatelé lněných stonků vyrábějí především dlouhá lněná vlákna a vedle toho i krátká lněná vlákna s vysokou procentní sazbou nečistot a pazdeří.
Protože první zpracovatelé nemají pro čištění tohoto vedlejšího produktu vhodné vybavení, nechávají si krátká vlákna vyčistit za úplatu jiným hospodářským subjektem.
V tomto případě se čištění vláken za úplatu považuje za zpracování schváleného prvního zpracovatele pro krátká lněná vlákna.
Zejména s ohledem na kontroly by proto měly být stanoveny podmínky, které musí hospodářské subjekty splnit.
(4) Za účelem zajištění nároku na podporu pro příslušné produkty musí být možné určit pěstební plochy lnu nebo konopí, ze kterých pochází zpracované stonky, a to na základě identifikačního systému zemědělských pozemků stanoveného nařízením Rady (EHS) č. 3508/92 ze dne 27. listopadu 1992 o zavedení integrovaného administrativního a kontrolního systému pro některé režimy podpor Společenství [3], naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 1593/2000 [4]. Za tímto účelem by se měl stanovit vztah mezi stonky majícími nárok na podporu pro zpracování a plochami, pro které byla pro příslušný hospodářský rok žádána podpora "pro plochu" stanovená v článku 4 nařízení Komise (EHS) č. 3887/92 ze dne 23. prosince 1992, kterým se stanoví prováděcí pravidla k integrovanému administrativnímu a kontrolnímu systému pro některé režimy podpor Společenství [5], naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 2721/2000 [6].
(5) Za účelem umožnění řádného řízení a zároveň přizpůsobení se zvláštním podmínkám trhu se lnem a konopím by mělo být stanoveno období, během kterého mohou být lněné a konopné stonky zpracovány, případně uvedeny na trh.
(6) V případě, že se členský stát rozhodne poskytnout podporu pro krátká lněná vlákna nebo pro konopná vlákna obsahující více než 7,5 % nečistot a pazdeří, by měly být stanoveny způsoby výpočtu, který umožní přepočet vyprodukovaného množství na ekvivalentní množství, a to na základě procentní sazby 7,5 % nečistot a pazdeří;
(7) Za účelem zajištění řádného fungování stabilizačních mechanismů by se mělo stanovit, že množství vláken, pro které může být pro příslušný hospodářský rok poskytnuta podpora pro zpracování, jsou omezena za účelem znásobení počtu hektarů, na které jsou uzavřeny smlouvy nebo zpracovatelské závazky, jednotkovým množstvím na hektar.
Toto jednotkové množství určuje členský stát na základě stanovených národních zaručených množství a pěstebních ploch.
(8) S ohledem na výkyvy národních zaručených množství, které mohou vyplynout z pružnosti článku 3 nařízení (ES) č. 1673/2000, by měla být stanovena podrobná pravidla pro stanovení národních zaručených množství pro každý hospodářský rok, která by zároveň zohlednila případné úpravy, které mohou být nezbytné pro vhodné rozdělení národních zaručených množství mezi příjemce podpory pro zpracování.
(9) Poskytnutí podpory pro zpracování závisí na uzavření smlouvy nebo závazku uvedených v článku 2 nařízení (ES) č. 1673/2000.
Členské státy musí včas stanovit převody mezi národními zaručenými množstvími a jednotkovým množstvím na hektar, a to na základě ploch, na které jsou uzavřeny smlouvy a závazky.
Proto by měla být provozovatelům stanovena povinnost poskytovat důležité informace uvedené ve smlouvách a závazcích příslušným orgánům členského státu.
Za účelem zavedení určité pružnosti do daného obchodu by měly existovat omezené možnosti převodů smluv mezi schválenými prvními zpracovateli.
(10) Za účelem řádného řízení režimu podpory musí být stanoveno, jaké informace poskytnou hospodářské subjekty příslušným orgánům členského státu a co musí členské státy sdělit Komisi.
(11) Pro řízení režimu, který je založen na poskytování podpory na základě množství vláken vyrobených během období 22 měsíců, by se mělo stanovit, že na začátku zpracování příslušného hospodářského roku se podá žádost o podporu pro vlákna, která budou vyrobena, jejichž množství budou poté pravidelně stanovována.
(12) Vzhledem k možným úpravám národních zaručených množství a jednotkových množství na hektar jsou celková množství vláken, pro která může být poskytnuta podpora, známa až po dokončení zpracování, a proto by mělo být stanoveno, že se schváleným prvním zpracovatelům budou poskytovat zálohy na podporu na základě pravidelně vyráběných množství vláken.
Za účelem zajistit vyplácení dlužných částek i v případě zjištěných nesrovnalostí by mělo být vyplácení zálohy podmíněno složením jistoty.
Tato jistota musí odpovídat určitým ustanovení nařízení Komise (EHS) č. 2220/85 ze dne 22. července 1985,kterým se stanoví společná prováděcí pravidla k režimu jistot pro zemědělské produkty [7], naposledy pozměněného nařízením (ES) č.
(13) Doplňková podpora stanovená v článku 4 nařízení (ES) č. 1673/2000 se poskytuje pouze pro pěstební plochy, jejichž produkce stonků je předmětem podpory pro zpracování pro dlouhá lněná vlákna.
Proto by měl být stanoven minimální výnos dlouhých lněných vláken na hektar, na který byla uzavřena smlouva nebo závazek, aby mohlo být stanoveno, kdy je tato podmínka splněna.
(14) Režim administrativních kontrol a kontrol na místě je pro zajištění řádného provedení operací nezbytný.
Měly by být upřesněny základní položky, které musí být ověřeny, a stanoven minimální počet kontrol na místě, které musí být uskutečněny za jeden hospodářský rok.
(15) Měly by být stanoveny důsledky případně zjištěných nesrovnalostí.
S ohledem na zásadu proporcionality musí být tyto důsledky dostatečně odrazující, aby zabránily jakémukoli protiprávnímu využívání podpor Společenství.
(16) Za účelem co největšího přiblížení okamžiku vyrobení vláken a vzniku rozhodné skutečnosti pro směnný kurz záloh a podpor pro zpracování musí tato rozhodná skutečnost nastat poslední den každého období stanoveného pro sdělení množství vyrobených vláken.
(17) Za účelem hladkého přechodu na nový režim by měla být v hospodářském roce 2001/2002 přijata přechodná ustanovení, pokud jde o schvalování prvních zpracovatelů.
Příslušné orgány musí znát přesná množství, která se nacházejí na skladě v okamžiku vstupu v platnost nového režimu podpor, aby se zabránilo jejich zneužití.
Proto by měla být v tomto ohledu stanovena pro příslušné hospodářské subjekty zvláštní sdělovací povinnost.
(18) Nařízení (ES) č. 1673/2000 zavádí od hospodářského roku 2001/2002 novou společnou organizaci trhu se lnem a konopím pěstovanými na vlákno a od 1. července 2001 se zrušují nařízení Rady o společné organizaci trhu platná v tomto odvětví do hospodářského roku 2000/2001. Proto by měla být od hospodářského roku 2001/2002 zrušena nařízení Komise (EHS) č. 1215/71 ze dne 10. června 1971 o prováděcích pravidlech týkajících se rámcových ustanovení pro kupní smlouvy lněných a konopných stonků [9], nařízení Komise (EHS) č. 1523/71 ze dne 16. července 1971 o komunikaci mezi členskými státy a Komisí v odvětví lnu a konopí [10], nařízení Komise (EHS) č. 1524/71 ze dne 16. července 1971, kterým se stanoví prováděcí pravidla týkající se podpory pro soukromé skladování lněných a konopných vláken [11], nařízení Komise (EHS) č. 1164/89 ze dne 28. dubna 1989, kterým se stanoví prováděcí pravidla týkající se podpory pro přadný len a konopí [12], nařízení Komise (EHS) č. 1784/93 ze dne 30. června 1993, kterým se stanoví vyrovnávací koeficienty pro podporu pro lněná vlákna [13] a nařízení Komise (ES) č. 452/1999 ze dne 1. března 1999, kterým se stanoví minimální výnos pro poskytnutí podpory pro produkci přadného lnu a konopí [14].
(19) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro len a konopí,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Účel
Toto nařízení stanoví prováděcí pravidla pro společnou organizaci trhu se lnem a konopím pěstovanými na vlákno zřízenou nařízením (ES) č. 1673/2000.
Článek 2
Definice
Pro účely tohoto nařízení se rozumí:
- "osobou považovanou za zpracovatele" zemědělec, který v souladu s čl. 2 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 1673/2000 uzavřel smlouvu o zpracování za úhradu se schváleným prvním zpracovatelem, aby vyrobil vlákna ze stonků, která vlastní,
- třemi typy vláken:
a) "dlouhá lněná vlákna", která se vyrábějí naprostým oddělením vlákna a dřevnatých částí stonku a která jsou po potěrání tvořena prameny s minimální průměrnou délkou 50 cm paralelně uspořádanými do svazků, ploch nebo pásků;
b) "krátká lněná vlákna" vlákna lnu, kromě těch uvedených v písmenu a), která se vyrábějí alespoň částečným oddělením vláken a dřevnatých částí stonku;
c) "konopná vlákna" vlákna konopí, která se vyrábějí alespoň částečným oddělením vláken a dřevnatých částí stonku.
Článek 3
Schválení prvních zpracovatelů
1. Za účelem schválení musí první zpracovatelé podat u příslušného orgánu žádost o schválení, která obsahuje alespoň:
a) popis provozovny a úplný přehled výrobků získaných zpracováním lněných a konopných stonků;
b) popis zařízení a vybavení, včetně podrobností o jejich umístění a technických specifikacích týkajících se:
- spotřeby energie a maximálních množství lněných a konopných stonků, které mohou být zpracovány za hodinu a za rok,
- maximálních množství dlouhých lněných vláken, krátkých lněných vláken a konopných vláken, která mohou být vyrobena za hodinu a za rok,
- směrných množství lněných a konopných stonků nezbytných pro dodání 100 kg každého z výrobků uvedených v písmenu a);
c) popis skladovacích zařízení, včetně podrobností o jejich umístění a kapacitě v tunách lněných a konopných stonků a vláken.
Členský stát může pro hospodářský rok 2000/2001 a podle článku 3 nařízení Rady (EHS) č. 619/71 [15] osvobodit schválené první zpracovatele od povinnosti předložit již dostupné informace, pokud příslušní první zpracovatelé prohlásí, že nedošlo k žádným změnám.
2. Společně s podáním žádosti o schválení se první zpracovatel od tohoto okamžiku zavazuje:
- skladovat odděleně podle hospodářského roku sklizně příslušných stonků a podle členského státu provádějícího sklizeň lněné stonky, konopné stonky, dlouhá lněná vlákna, krátká lněná vlákna a konopná vlákna, která jsou předmětem:
a) všech smluv o koupi a prodeji a zpracovatelských závazků;
b) všech smluv o zpracování za úplatu uzavřených s osobami považovanými za zpracovatele;
c) všech ostatních dodavatelů a případně šarží vláken vyrobených ze stonků, které se řadí pod písmeno a), ale nevztahuje se na ně žádost o podporu,
- vést každodenní záznamy o zásobách s pravidelným napojením na účetnictví a záznamy o informacích stanovených v odstavci 4, jakož i doklady, které členský stát vyžaduje pro účely kontroly,
- oznámit příslušnému orgánů každou změnu informací uvedených v odstavci 1,
- podrobit se jakékoli kontrole stanovené v rámci uplatnění režimu podpor podle nařízení (ES) č. 1673/2000.
3. Po kontrole na místě, která ověří soulad informací uvedených v odstavci 1, udělí příslušný orgán prvnímu zpracovateli schválení pro druhy/typy vláken, která se mohou vyrábět s nárokem na podporu, a přidělí každému číslo schválení.
Schválení se uděluje do dvou měsíců od podání žádosti.
Pokud dojde ke změně jedné nebo více informací uvedených v odstavci 1, příslušný orgán potvrdí nebo upraví schválení, v případě potřeby po kontrole na místě, v měsíci následujícím po oznámení změny.
Avšak jakákoli úprava typů vláken zahrnutých ve schválení může vstoupit v platnost až od dalšího hospodářského roku.
4. V rámci schválení prvního zpracovatele pro dlouhá lněná vlákna a krátká lněná vlákna může členský stát povolit za podmínek stanovených v tomto odstavci, a pokud považuje kontrolní opatření za dostatečná, čištění krátkých lněných vláken za úplatu, aby byla dodržena hranice nečistot a pazdeří podle čl. 2 odst. 3 písm. b) nařízení (ES) č. 1673/2000.
V tomto případě první zpracovatel uvede ve své žádosti o schválení podle odstavce 1 svůj záměr využít ustanovení tohoto odstavce.
Schválený první zpracovatel může na jeden hospodářský rok oprávnit k čištění krátkých lněných vláken pouze jednoho čističe.
Do 1. února každého hospodářského roku předloží schválený první zpracovatel příslušnému orgánu smlouvu o čištění za úplatu, která obsahuje alespoň:
a) datum uzavření smlouvy a informace o hospodářském roce, ve kterém byly stonky, ze kterých vlákna pocházejí, sklizeny;
b) číslo schválení prvního zpracovatele a v případě čističe krátkých lněných vláken jeho jméno, obchodní firmu, adresu a umístění provozovny;
c) poznámku, že se čistič krátkých lněných vláken zavazuje:
i) skladovat odděleně vyčištěná a nevyčištěná krátká lněná vlákna podle smlouvy o čištění;
ii) vést denní záznamy o zásobách, které udávají odděleně pro každou smlouvu o čištění za úhradu, množstvích nevyčištěných lněných vláken a množstvích vyrobených vyčištěných krátkých lněných vláken, jakož i množstvích těchto vláken na skladě;
iii) uchovávat doklady vyžadované členským státem pro případ kontroly a podrobit se jakékoli kontrole vyžadované tímto nařízením.
Závazek čističe podle písmene c) se považuje za závazek prvního zpracovatele na základě jeho schválení.
5. Záznamy o zásobách schválených prvních zpracovatelů obsahují pro každý den a pro každou kategorii stonků a pro každý typ vláken skladovaných odděleně:
a) množství, která vstupují do zařízení v rámci smluv nebo podle článku 5 a která případně pocházejí od dalších dodavatelů;
b) množství zpracovaných stonků a množství vyrobených vláken;
c) odhad a odůvodnění ztrát a zničená množství;
d) množství opouštějící zařízení, rozdělená podle příjemců;
e) množství v každém skladu.
Pro každou šarži stonků a vláken, které vstupují do provozovny nebo ji opouštějí a netýkají se jich smlouvy nebo závazky uvedené v článku 5, musí mít schválený první zpracovatel dodací nebo přebírací osvědčení od dodavatelů nebo příjemců nebo jiný rovnocenný doklad uznaný členským státem.
Schválený první zpracovatel uchovává záznamy o jménech, obchodních firmách a adresách všech příslušných dodavatelů a příjemců.
Článek 4
Povinnosti osob považovaných za zpracovatele
Osoba považovaná za zpracovatele musí:
a) mít uzavřenou smlouvu za úplatu se schváleným prvním zpracovatelem o zpracování dlouhých lněných vláken, krátkých lněných vláken a/nebo konopných vláken;
b) vést evidenci, která od začátku příslušného hospodářského roku a pro každý příslušný den obsahuje tyto informace:
- vyrobená a dodaná množství lněných a konopných stonků v rámci každé smlouvy o zpracování, která jsou určena k výrobě vláken,
- vyrobená množství dlouhých lněných vláken, krátkých lněných vláken a/nebo konopných vláken,
- prodaná nebo postoupená množství dlouhých lněných vláken, krátkých lněných vláken a/nebo konopných vláken, včetně jmen a adres příjemců;
c) uchovávat doklady stanovené členským státem za účelem kontrol a
d) zavázat se, že se podrobí jakékoli kontrole stanovené v rámci tohoto režimu podpor.
Článek 5
Smlouvy
1. Smlouva o koupi a prodeji na stonky, zpracovatelské závazky a smlouva o zpracování podle čl. 2 odst. 1 nařízení (ES) č. 1673/2000 obsahují alespoň:
a) datum uzavření smlouvy a informace o příslušném hospodářském roce sklizně;
b) číslo schválení prvního zpracovatele, identifikační číslo zemědělce podle integrovaného administrativního a kontrolního systému stanoveného nařízením (EHS) č. 3508/92 a jejich jména a adresy;
c) podrobné informace o zemědělském pozemku (zemědělských pozemcích) v souladu s identifikačním systémem zemědělských pozemků stanoveným podle integrovaného administrativního a kontrolního systému;
d) příslušné pěstební plochy lnu pěstovaného na vlákno a pěstební plochy konopí pěstovaného na vlákno.
2. Do 1. ledna příslušného hospodářského roku mohou být kupní/prodejní smlouvy nebo smlouvy o zpracování za úplatu postoupeny jinému schválenému zpracovateli než je ten, který původně smlouvu uzavřel, pokud s tím souhlasí zemědělec i schválení první zpracovatelé, kteří si mezi sebou smlouvu postupují.
Po 1. lednu příslušného hospodářského roku může dojít k postoupení smluv uvedených v prvním pododstavci pouze za výjimečných, řádně zdůvodněných okolností a se schválením členského státu.
Článek 6
Informace poskytované hospodářskými subjekty
1. Schválení první zpracovatelé a osoby za ně považované předloží příslušnému orgánu do data stanoveného členským státem a nejpozději do 20. září po začátku příslušného hospodářského roku:
- seznam všech smluv o koupi a prodeji, zpracovatelských závazků a smluv o zpracování uvedených v článku 5 pro příslušný hospodářský rok, přičemž je tento seznam rozdělen na len a na konopí a uvádí identifikační číslo zemědělce podle integrovaného administrativního a kontrolního systému, jakož i příslušné pozemky, a
- prohlášení o celkových pěstebních plochách lnu a konopí, na které se vztahují smlouvy o koupi a prodeji, zpracovatelské závazky a smlouvy o zpracování.
Členský stát však může místo seznamu uvedeného v první odrážce prvního pododstavce vyžadovat opis všech uvedených dokladů.
Pokud se některé zpracovatelské závazky nebo smlouvy o zpracování vztahují na plochy v jiném členském státě, než ve kterém byl první zpracovatel schválen, poskytne dotyčná strana o těchto plochách informace uvedené v prvním pododstavci členskému státu, ve kterém proběhla sklizeň.
2. Za prvních šest měsíců hospodářského roku a poté za každé čtyřměsíční období nahlásí schválení první zpracovatelé a osoby za ně považované příslušnému orgánu do konce následujícího měsíce a pro každou kategorii odděleně uskladněných výrobků tyto informace:
a) množství vyrobených vláken, pro která se žádá podpora;
b) množství jiných vyrobených vláken;
c) celkové množství stonků, které vstoupily do provozovny;
d) uskladněné množství;
e) případně seznam smluv o koupi a prodeji stonků vypracovaný podle první odrážky odstavce 1, které byly postoupeny v souladu s čl. 5 odst. 2 prvním pododstavcem, včetně jmen postupitelů a nabyvatelů.
Osoba považovaná za zpracovatele předloží pro každé období spolu s prohlášením podle prvního pododstavce doklady o tom, že vlákna, pro které se žádala podpora, byla uvedena na trh.
Tyto doklady jsou stanoveny členským státem a obsahují alespoň opisy prodejních faktur lněných a konopných vláken a osvědčení schváleného prvního zpracovatele potvrzující množství a typ vyrobených vláken.
Pokud jsou vstup, výstup a zpracování pro příslušný hospodářský rok ukončeny, mohou schválení první zpracovatelé a osoby za ně považované ukončit nahlašování uvedená v předchozím odstavci poté, co o tom uvědomí členský stát.
3. Do 1. května po konci příslušného hospodářského roku informují schválení první zpracovatelé příslušný orgán o hlavním využití vláken a ostatních výrobků.
Článek 7
Nárok na podporu
1. Podpora pro zpracování lněných a konopných stonků podle článku 2 nařízení (ES) č. 1673/2000 se poskytuje pouze pro taková lněná a konopná vlákna, která:
- pocházejí ze stonků, na které se vztahují smlouvy o koupi a prodeji, zpracovatelské závazky nebo smlouvy o zpracování za úplatu stanovené v článku 5, které se týkají pozemků, na nichž se produkuje len nebo konopí pěstované na vlákno, a podpory pro "plochy" uvedené v článku 4 nařízení (EHS) č. 3887/92 předložené pro daný hospodářský rok, a
- jsou vyrobena do 1. května následujícího po konci příslušného hospodářského roku schváleným prvním zpracovatelem a v případě osob považovaných za zpracovatele jsou uvedena na trh do tohoto data.
2. Pokud se členský stát rozhodne poskytnout podporu pro krátká lněná vlákna nebo pro konopná vlákna obsahující více než 7,5 % nečistot a pazdeří v souladu s čl. 2 odst. 3 písm. b) nařízení (ES) č. 1673/2000, vypočítá se množství "Q", pro které je poskytována podpora, podle vzorce:
Q = P * [(100 - x)/(100 - 7,5)]
kde "P" vyjadřuje množství vláken majících nárok na podporu a obsahujících nižší procentní sazbu nečistot a pazdeří než je povolená procentní sazba ("x").
Článek 8
Národní zaručené množství
1. Rozdělení 5000 tun krátkých lněných vláken a konopných vláken na národní zaručená množství v souladu s čl. 3 odst. 2 písm. b) nařízení (ES) č. 1673/2000 se uskuteční do 16. listopadu probíhajícího hospodářského roku na základě informací, které Komisi poskytly členské státy do 16. října a které se týkají:
- ploch, na které se vztahují smlouvy o koupi a prodeji, zpracovatelské závazky a smlouvy o zpracování za úplatek předložené v souladu s článkem 6, a
- odhadu výnosů lněných a konopných stonků a vláken.
2. Za účelem stanovení národních množství, pro která může být pro určitý hospodářský rok poskytnuta podpora pro zpracování, určí členské státy do 1. ledna příslušného hospodářského roku převody národních zaručených množství v souladu s čl. 3 odst. 5 nařízení (ES) č. 1673/2000.
Avšak za účelem použití odstavce 4 tohoto článku může členský stát upravit převáděná množství do 1. srpna následujícího po lhůtě uvedené v čl. 7 odst. 1 druhé odrážce.
3. Za účelem použití čl. 2 odst. 4 nařízení (ES) č. 1673/2000 se množství dlouhých lněných vláken, krátkých lněných vláken a konopných vláken, pro která může být schválenému prvnímu zpracovateli nebo za něj považované osobě pro příslušný hospodářský rok poskytnuta podpora, omezuje na v hektarech vyjádřenou plochu pozemků, na kterou se vztahuje smlouva o koupi a prodeji nebo zpracovatelský závazek nebo případně smlouva o zpracování za úplatu, vynásobenou jednotkovým množství, které bude stanoveno.
Do 1. ledna probíhajícího hospodářského roku stanoví příslušný členský stát jednotkové množství uvedené v prvním pododstavci pro celé své území a pro každý ze tří typů vláken.
4. Pokud jsou množství vláken, pro která lze určitým schváleným prvním zpracovatelům nebo osobám za ně považovaným poskytnout podporu, nižší než hranice podle odstavce 3, může členský stát poté, co obdržel všechna prohlášení stanovená v čl. 6 odst. 2 písm. a), zvýšit pro příslušný hospodářský rok jednotková množství uvedená v odstavci 3 tak, aby přerozdělil dostupná množství jiným schváleným prvním zpracovatelům nebo osobám za ně považovaným, jejichž množství mající nárok na podporu překračují jejich vlastní hranice.
5. Komise zveřejní v Úředním věstníku Evropských společenství řady "C" informace sdělené členskými státy podle článku 15, které se týkají množstvích uvedených v odstavci 2 a informací o jednotkových množstvích uvedených v odstavcích 3 a 4.
Článek 9
Žádosti o podporu
1. Za účelem získání podpory pro zpracování podají schválení první zpracovatelé u příslušného orgánu žádost o podporu pro dlouhá lněná vlákna, krátká lněná vlákna a konopná vlákna, která budou vyrobena ve lhůtě podle čl. 7 odst. 1 druhé odrážky ze stonků příslušného hospodářského roku. Žádost se podá nejpozději do data stanoveného v čl. 6 odst. 1.
Pokud je vlákno částečně vyrobeno ze stonků vyprodukovaných v jiném členském státě, než ve kterém byl první zpracovatel schválen, podá se žádost o podporu příslušnému orgánu členského státu, kde byly stonky sklizeny, a její opis se předá členskému státu, ve kterém byl první zpracovatel schválen.
2. Za účelem získání podpory pro zpracování podají osoby považované za zpracovatele u příslušného orgánu žádost o podporu pro dlouhá lněná vlákna, krátká lněná vlákna a konopná vlákna, která budou vyrobena a uvedena na trh ve lhůtě podle čl. 7 odst. 1 druhé odrážky ze stonků příslušného hospodářského roku. Žádost se podá nejpozději do data stanoveného v čl. 6 odst. 1.
3. Žádost o podporu obsahuje alespoň:
- jméno, adresu a podpis žadatele a případně číslo schválení prvního zpracovatele nebo identifikační číslo udělené osobě považované za zpracovatele v rámci integrovaného administrativního a kontrolního systému,
- prohlášení, že množství dlouhých lněných vláken, krátkých lněných vláken a konopných vláken, pro které se žádá podpora, budou obsažena v prohlášeních uvedených v čl. 6 odst. 2 písm. a).
Pro účely poskytnutí podpory jsou prohlášení uvedená v čl. 6 odst. 2 písm. a) nedílnou součástí žádosti o podporu.
Článek 10
Záloha na podporu
1. Pokud je k prohlášení o vyrobených vláknech podle čl. 6 odst. 2 písm. a) přiložena žádost o zálohu, je schválenému prvnímu zpracovateli vyplacena záloha do konce měsíce následujícího po předložení prohlášení, pokud byla žádost o podporu podána v souladu s článkem 9. Aniž je dotčena hranice stanovená v čl. 8 odst. 3, záloha se rovná 80 % podpory odpovídající množství ohlášených vláken.
2. Záloha je vyplacena pouze, pokud v rámci kontrol podle článku 13 nebyly u žadatele zjištěny v příslušném hospodářském roce žádné nesrovnalosti a pokud byla složena jistota ve výši 110 % zálohy.
Jistota se uvolňuje takto:
- 75 % jistoty je uvolněno šest měsíců po vyplacení zálohy a
- v plné výši je jistota uvolněna mezi prvním a desátým dnem po poskytnutí podpory.
Avšak:
- pokud jsou krátká lněná vlákna čištěna za úplatu, uvolňuje se příslušná jistota mezi prvním a desátým dnem po poskytnutí podpory na základě množství, pro která členský stát poskytl podporu pro zpracování,
- pokud jsou zjištěny nesrovnalosti, uvolňují se všechny poskytnuté jistoty vztahující se na schváleného prvního zpracovatele a na příslušný hospodářský rok mezi prvním a desátým dnem po poskytnutí podpory na základě celkového množství, pro které členský stát poskytl podporu pro zpracování.
3. Článek 3 a hlavy II, III a VI nařízení (EHS) č. 2220/85 se použijí pro jistoty uvedené v tomto článku.
Článek 11
Doplňková podpora
Doplňková podpora uvedená v článku 4 nařízení (ES) č. 1673/2000 se poskytuje prvnímu zpracovateli dlouhých lněných vláken pro plochy, které se nacházejí v zónách uvedených v příloze uvedeného nařízení, na které se podle čl. 6 odst. 1 vztahují smlouvy o koupi a prodeji a zpracovatelské závazky.
Plocha, pro kterou se poskytuje doplňková podpora, však nesmí být větší než plocha, která se rovná množství dlouhých lněných vláken, které bylo vyrobeno v příslušném hospodářském roce, splňuje podmínky pro poskytnutí podpory pro zpracování a je vyděleno výtěžností 680 kg dlouhých lněných vláken na hektar.
Článek 12
Vyplácení podpory
1. Podpora pro zpracování a případně doplňková podpora se poskytují po provedení všech stanovených kontrol, jakmile jsou určena celková množství vláken majících pro příslušný hospodářský rok nárok na podporu.
2. Podpora pro zpracování a případně doplňková podpora jsou vypláceny členským státem, na jehož území byly lněné nebo konopné stonky sklizeny, a to do 1. srpna následujícího po lhůtě stanovené v čl. 7 odst. 1 druhé odrážce.
Článek 13
Kontroly
1. Kontroly se provádějí, aby bylo zajištěno dodržování podmínek pro poskytnutí podpory, a skládají se především z:
- ověření dodržení podmínek pro schválení prvních zpracovatelů a dodržení závazků osob považovaných za zpracovatele,
- porovnání informací o zemědělských pozemcích uvedených ve smlouvách o koupi a prodeji, zpracovatelských závazcích a smlouvách o zpracování za úplatu s informacemi stanovenými nařízením (ES) č. 1251/1999,
- ověření dokladů o množstvích, pro která schválení první zpracovatelé a osoby za ně považované žádají podporu.
Kontroly schválených prvních zpracovatelů provedené příslušnými orgány členského státu se týkají zpracování všech lněných a konopných stonků pěstovaných na vlákno ve Společenství.
2. O kontrolách na místě prováděných podle odstavce 1 rozhoduje příslušný orgán zejména na základě analýzy rizik tak, aby bylo každý hospodářský rok zkontrolováno nejméně 75 % schválených prvních zpracovatelů a 10 % za ně považovaných osob.
V žádném případě však počet kontrol provedených na místě v určitém členském státě nemůže být nižší než celkový počet hektarů pěstebních ploch lnu a konopí v příslušném členském státě, vydělený číslem 750.
Kontroly na místě se také týkají všech čističů krátkých lněných vláken, kteří uzavřeli smlouvy o čištění za úplatu se schváleným prvním zpracovatelem.
3. Kontroly na místě zahrnují zejména ověřování:
- zařízení, skladových zásob a vyrobených vláken,
- záznamů o zásobách a účetnictví,
- energie spotřebované různými výrobními prostředky a dokladů týkajících se zaměstnaných pracovních sil a
- všech obchodních dokladů důležitých pro kontrolu.
V případě pochyb, že vlákno nesplňuje požadavky pro podporu, zejména pokud jde o obsah nečistot v krátkých lněných vláknech nebo v konopných vláknech, odebere se z příslušných šarží reprezentativní vzorek a provede se přesné určení příslušných charakteristik.
Členský stát s ohledem na okolnosti určí množství, pro která byla podána žádost o podporu, ale která na ni nemají nárok.
V případě uvedeném v čl. 3 odst. 3 nařízení (ES) č. 1673/2000 sdělí ihned členský stát, který provedl kontrolu, její výsledky členskému státu, který podporu poskytuje.
Článek 14
Sankce
1. Pokud kontrola prokáže, že závazky uvedené v žádosti o schválení nejsou dodržovány, je prvnímu zpracovateli schválení okamžitě a odchylně od čl. 3 odst. 3 odebráno a nesmí mu být do začátku druhého hospodářského roku po kontrole nebo po datu stanovení neplnění závazků uděleno nové schválení.
2. Pokud první zpracovatel předloží nepravdivé prohlášení, ať už záměrně nebo ze závažné nedbalosti, nebo pokud první zpracovatel uzavřel smlouvy o koupi a prodeji na stonky nebo přijal zpracovatelské závazky na takový počet hektarů, který za normálních okolností dodá výrazně vyšší produkci, než kolik může tento zpracovatel podle technických informací uvedených v jeho schválení zpracovat, ztrácí schválený první zpracovatel nebo za něj považovaná osoba nárok na podporu pro zpracování nebo případně na doplňkovou podporu stanovenou v článku 4 nařízení (ES) č. 1673/2000 pro příslušný hospodářský rok a pro hospodářský rok následující.
3. Pokud se zjistí, že množství dlouhých lněných vláken, krátkých lněných vláken nebo konopných vláken, pro která byla podána žádost o podporu, převyšují množství, která byla skutečně vyprodukována v období uvedeném v čl. 6 odst. 2 a splňují nárok na podporu, vypočítá se podpora pro zpracování, která může být poskytnuta pro každý typ vlákna, aniž je dotčen čl. 8 odst. 3, na základě množství majících v příslušném hospodářském roce skutečně nárok na podporu a odečte se od nich dvojnásobek zjištěného rozdílu.
4. S výjimkou případu vyšší moci je každé pozdní podání žádosti o podporu podle článku 9 nebo každé pozdní předložení nebo nahlášení informací podle článku 6 důvodem pro 1 % snížení za každý pracovní den podpory, která je předmětem žádosti a na kterou by dotyčná strana měla nárok v případě včasného podání, předložení nebo nahlášení. Žádost o podporu a informace uvedené v čl. 6 odst. 1 předložené se zpožděním delším než 25 dnů nebudou přijaty.
5. Doplňková podpora uvedená v článku 11 se případně snižuje o procentní sazbu, která se použije pro celkovou podporu pro zpracování poskytnutou pro příslušný hospodářský rok.
Článek 15
Sdělení
1. Členské státy sdělí Komisi během druhého měsíce po konci každého období uvedeného v čl. 6 odst. 2 prvním pododstavci:
a) celková množství dlouhých lněných vláken, krátkých lněných vláken a konopných vláken případně upravených v souladu s čl. 7 odst. 2, která byla v příslušném období předmětem žádosti o podporu;
b) měsíčně prodaná množství a odpovídající ceny, které mohou být stanoveny na nejvýznamnějších trzích ve výrobní fázi za jakosti nejreprezentativnějších vláken pocházejících ze Společenství;
c) souhrnné prohlášení o množství dlouhých lněných vláken, krátkých lněných vláken a konopných vláken vyrobených ze stonků původem ze Společenství, která jsou na skladě na konci příslušného období a jsou rozdělena podle hospodářského roku.
2. Členské státy sdělí Komisi nejpozději do 31. ledna probíhajícího hospodářského roku:
a) převody národních zaručených množství uskutečněné v souladu s čl. 3 odst. 5 nařízení (ES) č. 1673/2000 a národní zaručená množství vyplývající z takovýchto převodů;
b) souhrnné prohlášení o pěstebních plochách lnu a konopí pěstovaných na vlákno, které jsou předmětem smluv nebo závazků uvedených v čl. 2 odst. 1 nařízení (ES) č. 1673/2000;
c) jednotková množství stanovená v souladu s čl. 8 odst. 3;
d) odhadovanou produkci stonků a lněných a konopných a vláken;
e) počet schválených prvních zpracovatelů a jejich celkovou zpracovací kapacitu různých typů vláken v probíhajícím hospodářském roce;
f) případně počet čističů za úplatu krátkých lněných vláken.
3. Členské státy sdělí Komisi nejpozději 30. září každého roku informace o předposledním hospodářském roce, a to:
a) souhrnné prohlášení o celkových množstvích dlouhých lněných vláken, krátkých lněných vláken a konopných vláken, která jsou předmětem žádosti o podporu a kterým:
1. byl přiznán nárok na podporu pro zpracování podle čl. 2 odst. 1nařízení (ES) č. 1673/2000;
2. nebyl přiznán nárok na podporu pro zpracování, s uvedením množství, kterým nebyla poskytnuta podpora v důsledku překročení národních zaručených množství, která vyplývají z ustanovení článku 8;
3. jistota podle článku 10 propadla;
b) celková množství krátkých lněných vláken a konopných vláken vyrobená prvními zpracovateli a osobami za ně považovanými, která nemají nárok na podporu, neboť procentní sazba nečistot přesahuje hranici stanovenou v čl. 2 odst. 3 písm. b) nařízení (ES) č. 1673/2000;
c) souhrnné prohlášení o počtu hektarů, které se nacházejí v zónách I a II přílohy nařízení (ES) č. 1673/2000 a pro které byla poskytnuta doplňková podpora podle článku 4 uvedeného nařízení;
d) případně národní zaručená množství a jednotková množství, která vyplývají z úprav podle čl. 8 odst. 2 druhého pododstavce a podle čl. 8 odst. 4;
e) počet sankcí podle čl. 14 odst. 1 až 3, o nichž bylo rozhodnuto a ty, které se nyní ověřují;
f) případně zprávu o uplatňování čl. 3 odst. 4 a o příslušných kontrolách a množstvích.
4. Pokud se členský stát rozhodne na základě čl. 2 odst. 3 písm. b) druhého pododstavce nařízení (ES) č. 1673/2000 poskytnout podporu pro krátká lněná vlákna nebo konopná vlákna obsahující více než 7,5 % nečistot a pazdeří, oznámí to Komisi nejpozději 31. ledna probíhajícího hospodářského roku i s upřesněním tradičních odbytišť.
V tomto případě členský stát doplní informace uvedené v čl. 1 písm. a) o roztřídění skutečných neupravených množství krátkých lněných vláken a konopných vláken obsahujících více než 7,5 % nečistot a pazdeří, které byly předmětem žádosti o podporu.
Článek 16
Rozhodná skutečnost
Pro každé z období uvedených v čl. 6 odst. 2 dojde k rozhodné skutečnosti pro směnný kurs eura, který se používá pro přepočet zálohy a podpory pro zpracování příslušného množství poslední den uvedeného období.
Článek 17
Přechodná opatření
1. Přechodná opatření podle tohoto článku se použijí pro hospodářský rok 2001/2002.
2. Členský stát může ve smyslu čl. 1 odst. 2 nařízení (ES) č. 1673/2000 udělit schválení prvním zpracovatelům pro lněná nebo konopná vlákna, která jsou vyrobena za podmínek nutných pro získání podpory, pokud:
- byli schváleni během hospodářského roku 2000/2001 na základě článku 3 nařízení (EHS) č. 619/71,
- v hospodářských letech 1999/2000 a 2000/2001 u nich nebyly zjištěny žádné nesrovnalosti a
- do 30. června 2001 podali žádost o schválení v souladu s článkem 3 tohoto nařízení.
3. Za účelem využití režimu podpory podle nařízení (ES) č. 1673/2000 nahlásí schválení první zpracovatelé a osoby za ně považované nejpozději do 31. července 2001 zásoby lněných stonků, konopných stonků, dlouhých lněných vláken, krátkých lněných vláken a konopných vláken ze sklizní před hospodářským rokem 2001/2002, které mají ke dni 30. června 2001.
Článek 18
Zrušená nařízení
Nařízení (EHS) č. 1215/71, nařízení (EHS) č. 1523/71, nařízení (EHS) č. 1524/71, nařízení (EHS) č. 1164/89 a nařízení (EHS) č. 1784/93 a nařízení (ES) č. 452/1999 se zrušují od 1. července 2001.
Článek 19
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Použije se od hospodářského roku 2001/02.
Nařízení (EHS) 1164/89 se nadále použije pro hospodářské roky 1998/99, 1999/2000 a 2000/01.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 283/2001
ze dne 9. února 2001,
kterým se mění nařízení (ES) č. 562/2000, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1254/1999, pokud jde o režimy nákupů rámci veřejné intervence v odvětví hovězího masa, a nařízení (ES) č. 2734/2000
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1254/1999 ze dne 17. května 1999 o společné organizaci trhu s hovězím a telecím masem [1], a zejména na čl. 47 odst. 8. uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (ES) č. 2734/2000 ze dne 14. prosince 2000, kterým se mění nařízení (EHS) č. 1627/89 o nákupu hovězího masa na základě nabídkového řízení a kterým se stanoví odchylka, nebo kterým se mění nařízení (ES) č. 562/2000, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1254/1999, pokud jde o režimy nákupů v rámci veřejné intervence v odvětví hovězího masa [2], ve znění nařízení (ES) č. 3/2001 [3], zavádí několik změn nebo odchylek od nařízení Komise (ES) č. 562/2000 [4], za účelem čelit výjimečné situaci na trhu, která vyplývá z nedávných událostí v souvislosti s bovinní spongiformní encefalopatii (BSE).
(2) S ohledem na tuto výjimečnou situaci na trhu a v zájmu zlepšení účinnosti intervenčních opatření stanovených nařízením (ES) č. 2734/2000 je nutné stanovit odchylku od čl. 4 odst. 2 písm. g) nařízení (ES) č. 562/2000, pokud jde o maximální hmotnosti jatečně upravených těl tak, že se pro dvě nabídková řízení v únoru 2001 nestanoví žádný hmotnostní limit a pro zbývající nabídková řízení v první čtvrtině roku 2001 se hmotnost zvýší na 430 kg, přičemž i nadále bude možné nakupovat těžší zvířata, avšak jejich nákupní cena bude omezena na cenu vyplácenou za maximální povolenou hmotnost.
(3) Je proto vhodné změnit nařízení (ES) č. 2734/2000.
(4) Jelikož produkty nakoupené v rámci intervence mohou být prodávány také po 1. lednu 2002, pokud se bude používat povinný systém označování založený na původu stanovený nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1760/2000 ze dne 17. července 2000 o systému identifikace a registrace skotu, o označování hovězího masa a výrobků z hovězího masa a o zrušení nařízení (ES) č. 820/97 [5], je vhodné stanovit pro smlouvy uzavřené po 12. únoru 2001, tj. od prvního nabídkového řízení v únoru, povinnost uvést u produktů určených k intervenci údaj o zemi nebo zemích narození a výkrmu příslušných zvířat v souladu s čl. 13 odst. 5 nařízení (ES) č. 1760/2000 [6], případně i údaje stanovené v čl. 2 odst. 2 nařízení Komise (ES) č. 1825/2000 o prováděcích pravidlech k nařízení (ES) č. 1760/2000.
(5) Příloha III nařízení (ES) č. 562/2000 stanoví předpisy pro jatečně upravená těla, půlky jatečně upravených těl a čtvrtě jatečně upravených těl, která mohou být nakoupena v rámci veřejné intervence.
Za účelem přizpůsobit se současným obchodním praktikám je nutné změnit popis půlek jatečně upravených těl v uvedené příloze, aby tento popis připouštěl určitou toleranci.
(6) Je proto nutné změnit nařízení (ES) č. 562/2000.
(7) S ohledem na vývoj situace by toto nařízení mělo neprodleně vstoupit v platnost.
(8) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro hovězí a telecí maso,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Čl. 6 odst. 1 nařízení (ES) č. 2734/2000 se nahrazuje tímto:
"1. Odchylně od čl. 4 odst. 2 písm. g) nařízení (ES) č. 562/2000 je maximální hmotnost jatečně upravených těl uvedených v tomto nařízení 430 kg. Avšak:
- pro obě nabídková řízení v únoru 2001 není pro jatečně upravená těla žádný maximální hmotnostní limit,
- pro zbývající nabídková řízení v první čtvrtině roku 2001 se jatečně upravená těla o hmotnosti převyšující 430 kg mohou nakoupit, avšak nákupní cena je omezena na cenu vyplácenou za maximální povolenou hmotnost."
Článek 2
Nařízení (ES) č. 562/2000 se mění takto:
1. v čl. 4 odst. 3 se písmeno d) nahrazuje tímto:
"d) jsou označena v souladu se systémem zavedeným nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1760/2000 [7]; v případě smluv uzavřených po 12. únoru 2001 rovněž údaje stanovené v čl. 13 odst. 5 uvedeného nařízení."
2. V příloze III bodu 2 se písmeno b) nahrazuje tímto:
"b) půlkou jatečně upraveného těla: produkt získaný symetrickým rozdělením jatečně upraveného těla uvedeného v písmenu a), středem obratlů krčních, hřbetní, bederních (lumbálních) a křížových (sakrálních) a středem hrudní kosti a srůstu ischio-stydkých kostí.
Při zpracování jatečně upraveného těla nesmí být hrudní a bederní obratle podstatně posunuty; připojené svaly a šlachy nesmí být poškozeny pilou nebo nožem."
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 292/2001
ze dne 12. února 2001
o zařazení určitého zboží do kombinované nomenklatury
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku [1], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 2559/2000 [2], a zejména na článek 9 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) K zajištění jednotného uplatňování kombinované nomenklatury tvořící přílohu uvedeného nařízení je nezbytné přijmout opatření k zařazení zboží uvedeného v příloze tohoto nařízení.
(2) Nařízení (EHS) č. 2658/87 stanovilo všeobecná pravidla pro výklad kombinované nomenklatury.
Tato pravidla se vztahují i na každou jinou nomenklaturu, která je na ní plně nebo částečně založena nebo k ní přidává další třídění a která je zřízena zvláštními předpisy Společenství za účelem uplatňování celních a jiných opatření týkajících se obchodu se zbožím.
(3) Podle uvedených všeobecných pravidel musí být zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze tohoto nařízení zařazeno na základě odůvodnění ve sloupci 3 do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2.
(4) Je účelné, aby závazné informace o sazebním zařazení zboží do kombinované nomenklatury, které vydaly orgány členských států a které nejsou v souladu s tímto nařízením, mohla osoba, které byly tyto informace vydány, nadále používat po dobu tří měsíců v souladu s čl. 12 odst. 6 nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství [3], naposledy pozměněného nařízením Evropského parlamentu a Rady č. 2700/2000 [4].
(5) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro celní kodex,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze se v kombinované nomenklatuře zařazuje do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2 této tabulky.
Článek 2
Závazné informace o sazebním zařazení zboží vydané celními orgány členských států, které nejsou v souladu s tímto nařízením, mohou být podle ustanovení čl. 12 odst. 6 nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 nadále používány po dobu tří měsíců.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (ES) č. 299/2001
ze dne 12. února 2001
o uložení konečného antidumpingového cla z dovozu manganistanu draselného pocházejícího z Čínské lidové republiky
RADA EVROPSKÉ UNIE/EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 384/96 ze dne 22. prosince 1995 o ochraně před dumpingovými dovozy ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství [1], a zejména na čl. 11 odst. 2 a odst. 6 této smlouvy,
s ohledem na návrh předložený Komisí po konzultaci s poradním výborem,
vzhledem k těmto důvodům:
1. PŘEDCHÁZEJÍCÍ ŠETŘENÍ
1.1 Šetření týkající se Čínské lidové republiky
(1) Nařízením (EHS) č. 1531/88 [2] uložila Rada konečné antidumpingové clo na dovozy manganistanu draselného pocházejícího z Čínské lidové republiky (dále jen "Čína").
Výše uloženého cla se rovnala buď rozdílu mezi cenou za kilogram čisté váhy franko hranice Společenství před proclením a 2,25 ECU, nebo 20 % z této ceny, podle toho, která hodnota byla vyšší;
(2) v roce 1994, po přezkumu podle čl. 14 odst. 1 a čl. 15 odst. 3 nařízení (EHS) č. 2423/88 [3], uložila Rada nařízením (ES) č. 2819/94 [4] konečné antidumpingové clo na dovozy manganistanu draselného pocházejícího z Číny, ve výši 1,26 ECU za kg.
1.2 Šetření týkající se jiných zemí
(3) Antidumpingové šetření o manganistanu draselném pocházejícím z Indie a Ukrajiny bylo zahájeno v dubnu roku 1997.
Konečná antidumpingová cla ve výši 5,6 % na dovozy z Indie a 3,6 % na dovozy z Ukrajiny byla uložena nařízením (ES) č. 1507/98 [5].
2. SOUČASNÉ ŠETŘENÍ
2.1 Žádost o přezkum
(4) V dubnu roku 1999 zveřejnila Komise oznámení o nadcházejícím pozbytí účinnosti [6] platných antidumpingových opatření proti dovozům manganistanu draselného pocházejícího z Číny. Dne 12. července 1999 předložila Evropský svaz chemického průmyslu (Conseil Européen des Fédérations de l'Indudtrie Chimique, CEFIC) žádost o přezkum těchto opatření podle čl. 11 odst. 2 nařízení (ES) č. 384/96 (dále jen "základní nařízení");
(5) tato žádost byla podána jménem jednoho a zároveň jediného výrobce ze Společenství zastupujícího tudíž celkový objem výroby manganistanu draselného ve Společenství.
Požadavek byl odůvodněn tím, že pozbytí účinnosti těchto opatření by mělo pravděpodobně za následek pokračování nebo opakování dumpingu a újmy průmyslu Společenství.
2.2 Oznámení o zahájení
(6) Po konzultaci s poradním výborem, že existují dostatečné důkazy k přezkumu, zahájila Komise šetření podle čl. 11 odst. 2 základního nařízení [7].
2.3 Období šetření
(7) Šetření o pravděpodobném pokračování a opakování dumpingu probíhalo v době od 1. října 1998 do 30. září 1999 (dále jen "OŠ").
Průzkum příslušných trendů souvisejících s uvedeným opakováním újmy probíhal od roku 1995 do konce OŠ (dále jen "dotyčné období").
2.4 Strany účastnící se šetření
(8) Žádost podávajícímu výrobci ve Společenství, vývozcům a vyvážejícím výrobcům v Číně, dovozcům o nichž je známo, že se jich to týká a zástupcům vyvážející země bylo oficiálně oznámeno zahájení přezkumu.
Všem těmto stranám, a těm, které se ve lhůtě uvedené v oznámení o zahájení samy přihlásily, byly zaslány dotazníky.
Kromě toho byl informován také spolupracující výrobce ve Spojených státech, které byly vybrány jako srovnatelná země, a byl mu rovněž zaslán dotazník.
Zainteresovaným stranám byla dána příležitost k písemnému sdělení svých stanovisek;
(9) na otázky v dotazníku odpověděl žádost podávající výrobce, jakož i jeden vývozce.
Kromě toho sdělili písemně svá stanoviska také dva nezávislí další prodejci;
(10) na otázky uvedené v dotazníku odpověděl také výrobce ve srovnatelné zemi;
(11) pokud se týká vyvážející země, neodpověděl žádný z vývozců ani vyvážejících výrobců.
2.5 Ověřování přijatých informací
(12) Byly vyhledány a ověřeny veškeré informace považované za nezbytné pro zjištění pravděpodobnosti pokračování nebo opakování dumpingu a újmy, jakož i stanovení zájmů Společenství.
Byla provedena kontrolní návštěva u jediného výrobce ve Společenství, společnosti Industrial Química del Nalón SA-INQ, Ovideo, Španělsko;
(13) zainteresovaným stranám byla dána příležitost vyžádat si slyšení, avšak žádná taková žádost nebyla podána.
3. DOTYČNÝ VÝROBEK A OBDOBNÝ VÝROBEK
3.1 Popis dotyčného výrobku
(14) Dotyčný výrobek je tentýž jako v předcházejícím šetření, tj. manganistan draselný, který má chemický vzorec KMnO4.
Manganistan draselný má kód KN 24816100, a je sloučeninou manganu, draslíku a kyslíku, jejíž výroba vyžaduje dvě základní suroviny: louh draselný (KOH) a kysličník manganičitý nebo burel (MnO2).
Výrobek se vyrábí ve třech stupních kvality: jako technický (97 % - 98 % čistého KMnO4 ve formě krystalického prášku), sypký (s přídavkem prostředku proti spékání) a farmaceutický (s minimální čistotou 99 % KMnO4 v krystalické formě).
Všechny stupně kvality vykazují stejné fyzikální (krystalickou) a chemické vlastnosti.
Proto bylo usouzeno, že pro účely šetření by měly být všechny stupně kvality považovány za jeden výrobek;
(15) manganistan draselný je silný oxidační prostředek používaný pro úpravu pitné vody, pro úpravu odpadních vod, při výrobě chemikálií a léčiv, při pěstování rostlin ve vodním roztoku, při rafinaci kovů, pro čištění povrchu kovů, jako desinfekční prostředek v zemědělství a veterinářské praxi, pro čištění plynů, dezodorizaci provozních plynů, pro bělení a zvláštní úpravy v textilním průmyslu, pro radioaktivní dekontaminaci, k čištění plynových turbin a k čištění vzduchu v ponorkách.
3.2 Obdobný výrobek
(16) Manganistan draselný, vyráběný a prodávaný na domácím trhu v USA, a ten, jenž se vyváží z Číny do Společenství, jakož i ten, který průmysl Společenství vyrábí a dodává na trh Společenství, mají stejné fyzikální vlastnosti a jsou určeny ke stejnému využití. Jsou to tedy obdobné výrobky ve smyslu ustanovení čl. 1 odst. 4 základního nařízení.
4. POKRAČOVÁNÍ NEBO OPAKOVÁNÍ DUMPINGU
4.1 Všeobecné
(17) Statistiky Eurostatu vykazují velmi nízkou úroveň dovozu manganistanu draselného z Číny - 30 tun v roce 1998 a 23 tun v OŠ.
Nicméně čínské exportní statistiky (viz bod 44 odůvodnění) vykazují mnohem vyšší objem 450 tun v roce 1998 a v předcházejícím roce.
S ohledem na tento rozdíl a vzhledem k absolutní neexistenci spolupráce ze strany čínských vývozců nebo vyvážejících výrobců je silně pravděpodobné, že stávající cla jsou obcházena prohlášením, že čínský výrobek pochází z řady jiných zemí;
(18) v souvislosti s pokračováním dumpingu bylo šetřeno, zda dochází k dumpingovým vývozům z dotyčné země do Společenství i v současnosti.
Důvodem byla úvaha, že je-li tomu tak, pak lze logicky předpokládat, že to bude pokračovat i v budoucnosti;
(19) pokud jde o zkoumání pravděpodobného opakování dumpingu v případě, že by současná opatření byla zrušena, bylo šetřeno, jednak zda je budoucí dumping pravděpodobný, a také zda by se jakýkoliv takový dumping vyskytl ve významnějším rozsahu.
Pravděpodobnost budoucího dumpingu byla stanovována podle vývozů z dotyčné země do třetích zemí, a otázka jeho rozsahu byla určována přezkumem všech příslušných tržních trendů, jak domácích tak i vývozních;
(20) protože účelem tohoto typu přezkumu je stanovení pravděpodobnosti dumpingu v případě, že by opatření byla zrušena, nebylo považováno za nutné nebo vhodné vypočítávat dumpingová rozpětí nebo náhrady s přesností, která by byla nezbytná při šetření prováděném podle článku 5 základního nařízení.
Šetření však bylo prováděno podrobně do té míry, která by dovolila zjistit jak významný dumping se během období šetření vyskytl, bez ohledu na přesnou úroveň cen každé vývozní transakce, nákladů a náhrad nárokovaných, nebo jinak požadovaných;
(21) bylo zaznamenáno, že úřady Spojených států se nedávno rozhodly zachovat svá stávající antidumpingová opatření proti dovozům manganistanu draselného pocházejícího z Číny.
Nepovažovalo se však za nutné nebo vhodné činit z této skutečnosti jiné závěry, než že činí jeden z důležitých trhů, na něž může být nějaká čínská výrobní kapacita přesměrována, daleko méně přitažlivým (viz bod 40 odůvodnění).
4.2 Pravděpodobnost pokračování dumpingu
4.2.1 Srovnatelná země
(22) Při neexistenci jakékoliv spolupráce ze strany čínských vývozců musela být běžné hodnota pro vývozy z Číny stanovena v souladu s čl. 2 odst. 7 písm. a) základního nařízení, tj. založena na informacích získaných z tržního hospodářství třetí země, v níž byl výrobek vyráběn a prodáván;
(23) v souladu s oznámením o zahájení byl návrh žadatele, aby bylo podobně jako v předcházejícím šetření použito Spojených států jako vhodné srovnatelné země, přijat z těchto důvodů:
USA jsou největším světovým trhem manganistanu draselného a po Číně jeho druhým největším výrobcem,
trh USA je otevřen dovozům, které představují podíl spotřeby kolem 10 % USA,
manganistan draselný ze všech zdrojů je poměrně homogenní výrobek,
ve většině hlavních použití je snaha nahradit manganistan draselný jinými náhradními chemikáliemi;
(24) ostatní země (např. Indie, Česká republika) byly, vzhledem k rozsahu výroby a podmínkám konkurence převládajícími na těchto trzích, považovány za méně vhodné srovnatelné země.
Rovněž indičtí výrobci, kontaktovaní, když se o Indii uvažovalo jako o srovnatelné zemi, oznámili, že by nebyli schopni spolupracovat;
(25) vzhledem ke spolupráci výrobce z USA a k tomu, že od ostatních zainteresovaných stran nedošly žádné připomínky, zůstaly USA jedinou a rozumnou volbou, jak tomu bylo již při šetření v letech 1988 a 1994.
4.2.2 Běžná hodnota
(26) Především bylo zkoumáno, zda domácí prodej uskutečněný spolupracujícím výrobcem v USA bude reprezentativní ve srovnání s dovozy do Společenství, které jsou předmětem šetření.
Bylo uznáno že ano, protože byl uskutečněn ve značném množství v porovnání s průměrným objemem vývozů, zaznamenaných vyvážejícími výrobci v Číně jako prodané v během OŠ;
(27) porovnáním prodejních cen všech stupňů kvality prodaného manganistanu draselného americkým výrobcem s výrobními náklady, bylo rovněž dokázáno, že by příslušné prodeje mohly být považovány za obchody uskutečněné v rámci obvyklého obchodního styku;
(28) běžná cena tak byla stanovena jako vážený průměr cen všech stupňů kvality manganistanu draselného, který spolupracující výrobce prodal na domácím trhu v USA v prvním čtvrtletí roku 1999.
Ačkoliv americkým výrobcem poskytnuté údaje nepokrývají celé OŠ, byly tyto ceny shodné s váženým průměrem cen pro léta 1997 a 1998, které byly rovněž poskytnuty a mohou být proto považovány za reprezentativní pro OŠ;
(29) tyto údaje poskytnuté americkým spolupracujícím výrobcem byly rovněž ověřeny, pokud to bylo možné, na základě informací z jiných zdrojů.
Vzhledem k rozsahu zjištěného dumpingu a ke skutečnosti, že přesný výpočet tohoto rozsahu není, jak je uvedeno v bodu 20 odůvodnění, požadován, bylo další ověřování formou kontroly na místě samém považováno za zbytečné.
4.2.3 Vývozní cena
(30) Protože nikdo z vyvážejících výrobců nespolupracoval, vývozní cena byla stanovena na základě skutečností, které byly k dispozici.
V tomto případě to se vycházelo z údajů Eurostatu a z informací poskytnutých dovozcem, který nemá žádné vazby na čínské vývozce;
(31) podle údajů Eurostatu byla během OŠ vážená průměrná hodnota dovozů manganistanu draselného všech stupňů kvality z Číny na úrovni 1125 EUR/t CIF hranice Evropského společenství. Toto odpovídá přibližně ceně 960 EUR/t FOB čínská hranice;
(32) na základě žadatelem předloženého důkazu byla průměrná dovozní cena z Číny rovna asi 970 EUR/t CIF hranice Evropského společenství, což odpovídá přibližně 810 EUR/t FOB čínská hranice;
(33) jediný evropský dovozce, který při šetření spolupracoval, poskytl cenové údaje pohybující se v rozmezí výše uvedených čísel;
(34) čínské vývozní statistiky (viz bod 44 odůvodnění) vykazují pro rok 1998 hodnotu jednotky ve výši 886 EUR/t, což je rovněž ve shodě se zmíněnou cenovou úrovní;
(35) shrnuto, informace získané z nezávislých zdrojů ukazují, že vývozní cena se pohybuje přibližně od cca 800 do 1000 EUR/t FOB čínská hranice.
4.3 Srovnání
(36) Bylo provedeno srovnání vývozních cen na FCO čínská hranice s běžnou hodnotou pro Spojené státy, která byla upravena připočtením průměrné hodnoty vnitrozemské přepravy na území USA z továrny do přístavu (FOB hranice USA).
4.4 Dumpingové rozpětí
(37) Provedená analýza ukazuje, že vývozy do Společenství byly během OŠ dumpingové a že dumpingové rozpětí bylo značné.
Podle různých zdrojů uvedených v bodech 30 až 35 odůvodnění, se pohybuje v rozmezí od 108 % do 174 %.
Toto by odpovídalo zvláštním celním sazbám 1,308 a 1,543 EUR/kg v uvedeném pořadí, které jsou vyšší než současně platné clo 1,260 EUR/kg.
5. PRAVDĚPODOBNOST OPAKOVÁNÍ DUMPINGU
5.1 Pravděpodobnost opakování značných objemů
(38) Čína je největším světovým výrobcem a vývozcem manganistanu draselného a v současné době disponuje velkou nevyužitou výrobní kapacitou, která se v posledních několika letech značně rozšířila.
Tato nadbytečná kapacita odpovídá pěti- až šestinásobku objemu trhu Společenství;
(39) Čína má potenciál ke zvýšení svých vývozů na trh Společenství ve velmi značných objemech, zejména když se v blízké budoucnosti neočekává růst odbytu na domácím trhu;
(40) Kromě toho čínské vývozy do USA, na největší světový trh co do spotřeby manganistanu draselného, které byly od roku 1983 předmětem antidumpingových cel, ve skutečnosti přestaly.
Po přezkumu v roce 1999 se antidumpingové clo v poslední době udržuje na hodnotě 128,94 %;
(41) Indie, další důležitý trh, uložila od roku 1995 rovněž podstatné antidumpingové clo (v přepočtu 149 EUR/t) na dovozy zboží čínského původu;
(42) tyto faktory, spolu s poměrně stálou světovou spotřebou, mohou jen zvýšit přitažlivost trhu Společenství, po USA a samotné Číně druhého největšího na světě.
5.2 Pravděpodobnost opakování dumpingu
(43) S přihlédnutím ke všem zdrojům informací, které byly během řízení k dispozici, je evidentní, že čínští výrobci pokračovali v prodeji dotyčného výrobku do Společenství za dumpingové ceny i v době po zavedení současných opatření;
(44) kromě toho byly také ceny čínské vývozy na třetí trhy za vytrvale velmi nízké a dumpingové ceny, jak potvrdilo srovnání čínských vývozních statistik s běžnými hodnotami zjištěnými na základě tohoto řízení:
zdroj:
množství (t) _BAR_ 7924 _BAR_ 10176 _BAR_ 10396 _BAR_
cena za jednotku (EUR/t) _BAR_ 843 _BAR_ 877 _BAR_ 886 _BAR_ (45) za těchto okolností jsou všechno nasvědčuje tomu, že jakékoliv zvýšení exportu z Číny do Společenství by bylo realizováno za dumpingové ceny.
5.3 Závěr
(46) Poměrně ustálená spotřeba na světovém trhu, vzrůst objemu nevyužité kapacity v posledních pěti letech a omezený přístup na jiné klíčové vývozní trhy ukazují, že je pravděpodobné, že zrušení současných antidumpingových opatření vůči dovozům dotyčného výrobku z Číny by vedlo k opakování značného množství dumpingových vývozů na trh Společenství;
(47) zejména přezkum dumpingu s ohledem na prodej do Evropského společenství během OŠ a na prodej na trhy třetích zemí mimo Evropské společenství ukázalo, že čínští vývozci v dumpingových vývozech pokračují a rovněž prokázalo, že všechna zvýšená množství by byla z Číny vyvážena za dumpingové ceny.
6. DEFINICE VÝROBNÍHO ODVĚTVÍ SPOLEČENSTVÍ
(48) Žadatel (CEFIC) jedná jménem jediného výrobce dotyčného výrobku ve Společenství.
Na tohoto výrobce (Industrial Química del Nalón SA-IQN) připadá 100 % manganistanu draselného vyrobeného ve Společenství během OČ a proto představuje podle čl. 4 odst.
7. ANALÝZA SITUACE VÝROBNÍHO ODVĚTVÍ SPOLEČENSTVÍ
7.1 Spotřeba
(49) Spotřeba ve Společenství byla vypočtena pomocí ověřených údajů o prodeji poskytnutých průmyslem Společenství a o objemech dovozů získaných přes Eurostat.
Spotřeba poklesla o 18 % v době od roku 1995 do konce OČ, ačkoliv spotřeba v roce 1995 byla v důsledku silného sucha ve Španělsku neobyčejně vysoká.
Spotřeba se během OŠ, po poklesu v letech 1997 a 1998, přiblížila spotřebě v roce 1996
7.2 Objem a ceny dovozů z dotyčné země
(50) Údaje od Eurostatu naznačují, že dovozy z Číny zůstaly během dotyčného období na nízké úrovni v důsledku antidumpingových opatření.
Jak je však uvedeno v bodu 44 odůvodnění, vývozní statistiky poskytnuté čínskou vládou svědčí o mnohem vyšších vývozech do Společenství, 220 t v roce 1996 a 450 t jak v letech 1997 a 1998.
To představuje podíl na trhu ve výši 10 % [8] během OŠ, což rozhodně nelze považovat za nepatrné.
I kdyby údaje od Eurostatu byly správné a objem dovozů během OŠ byl velmi malý, nebylo by to v souvislosti s přezkumem pozbytí účinnosti relevantní, protože nízký objem dovozů lze, přinejmenším částečně, přičíst k dobru již existujících opatření;
(51) pro nízký počet uskutečněných prodejů manganistanu draselného na trhu Společenství prokazatelně pocházejícího z Číny, a v důsledku neexistující spolupráce ze strany výrobců/vývozců uvedené země, je obtížné provést jakákoliv přesná cenová srovnání.
Údaje, které jsou k dispozici však vedou k závěru, že čínské ceny zůstávají značně pod úrovní cen výrobce ve společenství.
Údaje Eurostatu ukazují, že během OŠ byly čínské ceny (bez cla) v průměru o 38 % nižší než ceny výrobce ve Společenství.
Podobné údaje týkající se Tchajwanu ukazují jen o málo nižší úroveň podbízení, v průměru 33 %;
(52) cena manganistanu draselného pocházejícího z Číny je značně jak pod průměrnou tržní cenou, tak i pod cenou výrobního odvětví Společenství.
Pouze v roce 1997 se ceny blížily cenám výrobce ve Společenství, od té doby však jejich rozdíl stále roste.
Po proniknutí na trh Společenství v roce 1997 podbízely tchajwanské ceny důsledně výrobce ve Společenství o cca 25 %.
Protože na Tchajwanu očividně žádná výroba manganistanu draselného neexistuje, je to důvod k podezření, že jde o výrobek pocházející z Číny.
7.3 Dovozy z jiných třetích zemí
7.3.1 Objemy a podíl na trhu
(53) Celkový objem dovozů z jiných třetích zemí vzrostl o 54 % v době od roku 1995 do OŠ, ačkoliv dovozy z Ukrajiny a Indie následkem antidumpingových cel uložených vůči těmto zemím nařízením (ES) č. 1507/98 [9] značně klesly.
Naopak, objem dovozů z USA, České republiky a Tchajwanu se výrazně zvýšil.
Vývozy České republiky do Společenství představují 69 %její výrobní kapacity, která se odhaduje přibližně na 1000 tun za rok.
Tchajwan, který až do roku 1997 do Společenství nevyvážel, od té doby své vývozy rok od roku zdvojnásobuje.
7.3.2 Prodejní ceny
(54) USA a Česká republika jsou hlavními dovozci do Společenství, proti nimž nejsou v současné době uplatňována žádná antidumpingová opatření.
Ceny USA jsou téměř na úrovni cen výrobce ve Společenství, ale jsou mírně vyšší.
Ceny České republiky jsou nejnižší z cen všech hlavních vývozců do Společenství.
Jak je však vysvětleno v bodě 53 odůvodnění, je další pronikání českých výrobců na trh omezeno a představovalo by nanejvýše zvýšení podílu na trhu o dalších 5 %.
Neexistují žádné důkazy, že tyto dovozy poškozují průmysl Společenství, nebo že jsou realizovány za dumpingové ceny.
7.4 Situace výrobního odvětví Společenství
7.4.1 Podíly na trhu a objem prodejů
(55) Výrobní odvětví Společenství představuje v OŠ 100 % výroby Společenství, protože ve Společenství je jediný výrobce manganistanu draselného.
Až do roku 1998, kdy přestal podnikat, působil ve Společenství ještě jiný výrobce, společnost Chemie AG se sídlem v Německu.
Tato společnost však byla při analyzování situace v výrobním odvětví Společenství brána v úvahu pouze jako ukazatel zaměstnanosti;
(56) během dotyčného období se snížil objem prodejů výrobního odvětví Společenství o 21 %, zatím co jeho podíl na trhu poklesl o 2 %.
Spotřeba se však v tomtéž období snížila o 18 %, takže výrobní odvětví Společenství si mohlo na ochabujícím trhu udržet svůj většinový podíl;
(57) jak už bylo uvedeno v bodě 49 odůvodnění, byl rok 1995 výjimečný v důsledku velkého sucha na jihu Španělska a vyčerpání zásob vody.
To přímo vedlo ke zvýšené spotřebě manganistanu draselného, potřebného pro úpravu silně znečištěné říční vody.
Protože výrobní odvětví mělo k uspokojení této výjimečné poptávky nejlepší polohu, objem jeho prodejů a podíl na trhu se odpovídajícím způsobem zlepšily.
Analýza období od roku 1996 do OŠ by byla smysluplnější a reprezentativnější.
Zatímco se během tohoto období objem prodejů a podíl na trhu Společenství zvýšily, došlo během OŠ ke snížení obou těchto ukazatelů z nejvyšších hodnot dosažených v letech 1997 a 1998.
7.4.2 Výroba, kapacita a využití kapacity
(58) Využití kapacity výrobního odvětví Společenství se během dotyčného období zvýšilo o 15 %.
V roce 1997 bylo využití kapacity nízké v důsledku velkého množství zásob na konci roku 1996 (viz bod 65 odůvodnění).
Po zavedení antidumpingových opatření vůči Indii a Ukrajině se využití kapacity vrátilo na úroveň roku 1996.
7.4.3 Výrobní náklady
(59) Cena za výrobu jedné tuny manganistanu draselného stoupla během dotyčného období o 5 %.
Že v roce 1997 dosáhla vrcholu, lze vysvětlit nízkou výrobou v tomto roce a s tím spojeným účinkem pevných nákladů na cenu za jednotku.
7.4.4 Zaměstnanost
(60) Přesto že zbývající výrobce ve Společenství sice udržel během dotyčného období stálý počet zaměstnanců, je třeba mít na zřeteli, že druhý výrobce ve Společenství během dotyčného období úplně ukončil svoji činnost, což mělo za následek propouštění.
7.4.5 Výroba a produktivita
(61) Během dotyčného období se výroba zvýšila o 16 % a produktivita o 21 %.
7.4.6 Vývoj cen
(62) Analýza prodejních cen výrobního odvětví Společenství ukázala, že prodejní ceny se během dotyčného období zvýšily o 12 %.
K největšímu zvýšení došlo v roce 1998, kdy byla uložena antidumpingová opatření proti dovozům manganistanu draselného z Indie a Ukrajiny.
Cena za jednotku zůstala stejná v posledních dvou letech.
7.4.7 Zisky
(63) Během dotyčného období vykázalo výrobní odvětví Společenství v roce 1995 zisk s následnými ztrátami v letech 1996, 1997 a 1998.
Během OŠ se výrobní odvětví Společenství vrátilo k mírné výnosnosti.
To se vysvětluje uložením antidumpingových opatření vůči Indii a Ukrajině v roce 1998 a následným výrazným zotavením.
7.8.4 Vývozní ceny výrobního odvětví Společenství
(64) Vývozy směřují hlavně do USA, Norska a Švýcarska.
S výjimkou ztráty v roce 1995 vykázalo výrobní odvětví Společenství v období mezi rokem 1996 a OŠ ze svých vývozů zisk.
7.4.9 Vývoj zásob
(65) Na konci roku 1996 byly stavy zásob následkem zvýšené výroby vysoké, ale protože se již neopakovalo sucho jako v roce 1995, byly postupně snižovány.
7.4.10 Závěry vyvozené ze situace výrobního odvětví Společenství
(66) Většina ukazatelů naznačuje, že situace výrobního odvětví Společenství se zlepšuje.
Toto je zvláště patrné po roce 1998, kdy byla uložena antidumpingová opatření vůči Indii a Ukrajině.
Během dotyčného období se výkon a produktivita zvýšily, ceny stouply, a v OŠ bylo opět dosaženo mírné výnosnosti.
Pokles spotřeby a objemu vývozů během dotyčného období je třeba vidět ve světle skutečnosti, že výchozí úroveň roku 1995 byla v důsledku katastrofálního sucha ve Španělsku vyšší.
Oba ukazatele však svědčí o zlepšení během let 1997 a 1998, s určitým poklesem během OŠ.
V téže době si výrobní odvětví Společenství udrželo svůj podíl na trhu;
(67) během dotyčného období se kapacita výrobního odvětví Společenství nezměnila, zatímco využití kapacity se zvýšilo.
Náklady na výrobu manganistanu draselného se však zvýšily;
(68) celkem vzato, ukazatele poukazují na situaci, kdy antidumpingová opatření vůči Číně, Indii a Ukrajině umožnila výrobnímu odvětví Společenství soutěžit za korektních podmínek.
Ceny vývozů z USA na trh Společenství, kde není ani známky škodlivého dumpingu, se blíží úrovni cen výrobce ve Společenství, takže je lze posuzovat jako ceny dosažitelné na korektním otevřeném trhu.
Zavedením opatření vůči Číně, Indii a Ukrajině bylo umožněno zvýšení cen.
Výsledkem toho byly výnosné obchody během OŠ, první od roku 1995.
8. PRAVDĚPODOBNOST OPAKOVÁNÍ ÚJMY
8.1 Výrobní odvětví
(69) Situace výrobního odvětví Společenství je uvedena v bodech 55 a 68 odůvodnění.
8.2 Pravděpodobné vývozy z Číny
(70) Existují důkazy, i když omezené, že ceny účtované čínskými vývozci, zejména za vývozy do Chile a Austrálie, jsou na úrovni, která by značně podbízela výrobní odvětví Společenství.
Informace získané od Eurostatu a od čínských úřadů ukazují, že manganistan draselný přicházející z Číny značně podbízí během OŠ ceny výrobního odvětví Společenství;
(71) Kapacita čínských výrobců se značně zvýšila.
Toto je třeba vidět na pozadí skutečnosti, že na domácím trhu není žádný výhled na zvýšení poptávky v budoucnosti, která by stála za zmínku.
V OŠ se Čína podílela na trhu Společenství sice jen malou měrou, avšak její nadbytečná kapacita by sama o sobě několikanásobně uspokojila úplnou spotřebu Společenství.
8.3 Závěr
(72) V bodech 46 a 47 se dospělo k závěru, že existuje pravděpodobnost opakování dumpingových dovozů čínského manganistanu draselného na trh Společenství ve značné množství, pokud by se připustilo, aby antidumpingová opatření pozbyla účinnosti.
Pravděpodobný objem a ceny těchto dovozů by měly na téměř jistě vážný negativní účinek trh Společenství;
(73) Pokud nedojde k dodatečnému zvýšení poptávky ve Společenství, bude muset dojít ke značnému snížení buď podílu na trhu, nebo ceny výrobního odvětví Společenství.
S největší pravděpodobností by bylo ovlivněno obojí, a výsledkem by byl pokles výnosnosti a nakonec i ohrožení budoucí životaschopnosti výrobního odvětví Společenství.
Z toho byl učiněn závěr, že odstranění antidumpingového opatření vůči dovozům manganistanu draselného z Číny by velmi pravděpodobně způsobilo výrobnímu odvětví Společenství materiální újmu.
9. ZÁJEM SPOLEČENSTVÍ
9.1 Úvod
(74) Podle ustanovení článku 21 základního nařízení bylo zkoumáno, zda by prodloužení účinnosti existujících antidumpingových opatření nebylo proti zájmu Společenství jako celku.
Určení zájmu Společenství bylo založeno na zhodnocení všech dotyčných zájmů;
(75) aby se vyhodnotil pravděpodobný důsledek prodloužení nebo neprodloužení účinnosti těchto opatření, byly vyžádány informace od všech výše uvedených zainteresovaných stran.
Byly rozeslány dotazníky výrobci ve Společenství a všem známým nezávislým dovozcům manganistanu draselného.
Dotazníky zodpověděl pouze výrobce ve Společenství, jakož i jeden dovozce.
Své příspěvky poslali rovněž další dva nezávislí další prodejci manganistanu draselného;
(76) je třeba připomenout, že v předcházejících šetřeních nebylo přijetí opatření považováno za neodpovídající zájmům Společenství.
Navíc je třeba poznamenat, že současné šetření je přezkumem a tedy analýzou situace, v níž antidumpingová opatření již platí.
To následně umožňuje vyhodnotit a vzít v úvahu jakýkoliv nevhodný negativní dopad, který mohla současná antidumpingová opatření v minulosti mít na dotyčné strany;
(77) na základě toho bylo zkoumáno, zda přes závěry o dumpingu, o situaci výrobního odvětví Společenství a o pravděpodobném pokračování a/nebo opakování škodlivého dumpingu, neexistují závažné důvody, které by vedly k závěrům, že v tomto konkrétním případě není zachování opatření v zájmu Společenství.
9.2 Zájmy výrobního odvětví Společenství
(78) Bylo usouzeno, že bez zachování antidumpingových opatření zavedených v předcházejícím šetření, se bude pravděpodobně škodlivý dumping opakovat nebo bude pokračovat, a že se stále ještě tak křehká situace výrobního odvětví Společenství zhorší.
Výrobní odvětví Společenství prokázalo, že je schopné soutěžit na trhu Společenství s konkurenty, kteří neprodávají za dumpingové ceny.
Výrobní odvětví Společenství rovněž prokázalo, že bylo schopné využít výhod platných antidumpingových opatření;
(79) během dotyčného období výrobní odvětví Společenství ukázalo, že je schopné soutěžit na trhu Společenství, na trhu USA i na trzích jiných třetích zemí, kde existují korektní podmínky.
Kromě toho výrobní odvětví Společenství ukázalo, že je životaschopné a skutečně schopné využít platných antidumpingových opatření.
Zlepšené využití produktivity (viz bod 61 odůvodnění) a využití kapacity (viz bod 58 odůvodnění), spolu návratem výnosnosti během OŠ ukázalo, že s exitujícími opatřeními, které odstraní škodlivý dumping, je schopno plně a efektivně soutěžit na trhu Společenství;
(80) kdyby však opatření proti škodlivému dumpingu pozbyla účinnosti, byl by trh Společenství otevřen velkému objemu dumpingových dovozů z Číny.
Situace výrobního odvětví Společenství by se zhoršila do té míry, že by jeho životaschopnost byla vystavena rizikům s nežádoucími účinky na zaměstnanost, výběr zákazníkům, atd.
9.3 Zájmy uživatelů a dovozců
(81) Došel pouze jeden dotazník od dovozce, dva došly od nezávislých dalších prodejců, a od konečných uživatelů nedošel žádný.
Dovozce neměl žádné připomínky ani pro ani proti pokračování opatření, zatímco nezávislí další prodejci byli pro zachování existujících opatření;
(82) za dané situace se důsledky antidumpingového cla na celkové náklady uživatelů a dovozců jeví jako omezené.
Ostatní dovozy, které konkurují výrobnímu odvětví Společenství zaručí udržení vysoké úrovně soutěže.
Protože k novému využití dotyčného výrobku patří i úprava pitné a odpadní vody, a protože zákazníky nejsou v tomto případě velké průmyslové podniky, ale obce nebo veřejná zařízení, je důležitým cílem stálost dodávky.
Proto je v zájmu uživatelů, a zejména široké veřejnosti, aby výrobní odvětví Společenství zůstalo zachováno jako spolehlivý dodavatel tohoto výrobku a nebylo donuceno opustit trh.
Nedostatečný ohlas od dovozců a uživatelů naznačuje, že současná platná opatření nemají významný dopad na jejich obchod.
9.4 Závěr k zájmu Společenství
(83) Pozbytí účinnosti opatření by mělo vážný dopad na hospodářský výhled výrobního odvětví Společenství, zatímco případné prodloužení účinnosti opatření se dovozců dotkne pouze postupným minimálním zvyšováním cen.
Po zvážení všech možných zájmů se došlo k závěru, že zachování antidumpingových opatření odstraní škodlivé účinky dumpingových praktik a umožní tak pokračovat v korektní hospodářské soutěži.
Takže neexistují žádné závažné důvody, které by neumožňovaly pokračovat v zavedených opatřeních.
10. KONEČNÝ ZÁVĚR
(84) To znamená, že podle ustanovení čl. 11 odst. 2 základního nařízení by v současné době platná antidumpingová opatření týkající se dovozů manganistanu draselného z Číny měla být zachována.
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Ukládá se konečné antidumpingové clo z dovozu manganistanu draselnéhokódu KN 28416100, pocházejícího z Čínské lidové republiky.
2. Sazba cla, která se vztahuje na čistou cenu franko hranice Společenství před proclením, je 1,26 EUR/kg.
3. Pokud není uvedeno jinak, použijí se platná ustanovení týkající se cel.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 305/2001
ze dne 12. února 2001
o zařazení určitého zboží do kombinované nomenklatury
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku [1], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 2559/2000 [2], a zejména na článek 9 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) K zajištění jednotného uplatňování kombinované nomenklatury tvořící přílohu uvedeného nařízení je nezbytné přijmout opatření k zařazení zboží uvedeného v příloze tohoto nařízení.
(2) Nařízení (EHS) č. 2658/87 stanovilo všeobecná pravidla pro výklad kombinované nomenklatury a tato pravidla se vztahují i na každou jinou nomenklaturu, která je na ní plně nebo částečně založena nebo ji rozšiřuje o další třídění a která je zřízena zvláštními předpisy Společenství za účelem uplatňování celních a jiných opatření týkajících se obchodu se zbožím.
(3) Podle uvedených všeobecných pravidel musí být zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze tohoto nařízení zařazeno na základě odůvodnění ve sloupci 3 do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2.
(4) Je účelné, aby závazné informace o sazebním zařazení zboží do kombinované nomenklatury, které vydaly orgány členských států a které nejsou v souladu s tímto nařízením, mohla osoba, které byly tyto informace vydány, nadále používat po dobu tří měsíců v souladu s čl. 12 odst. 6 nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství [3], naposledy pozměněného nařízením Evropského parlamentu a Rady č. 2700/2000 [4].
(5) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro celní kodex,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze se v kombinované nomenklatuře zařazuje do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2 této tabulky.
Článek 2
Závazné informace o sazebním zařazení zboží vydané celními orgány členských států, které nejsou v souladu s tímto nařízením, mohou být podle ustanovení čl. 12 odst. 6 nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 nadále používány po dobu tří měsíců.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 306/2001
ze dne 12. února 2001
o zařazení určitého zboží do kombinované nomenklatury
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku [1], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 2559/2000 [2], a zejména na článek 9 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) K zajištění jednotného uplatňování kombinované nomenklatury tvořící přílohu uvedeného nařízení je nezbytné přijmout opatření k zařazení zboží uvedeného v příloze tohoto nařízení.
(2) Nařízení (EHS) č. 2658/87 stanovilo všeobecná pravidla pro výklad kombinované nomenklatury a tato pravidla se vztahují i na každou jinou nomenklaturu, která je na ní plně nebo částečně založena nebo ji rozšiřuje o další třídění a která je zřízena zvláštními předpisy Společenství za účelem uplatňování celních nebo jiných opatření týkajících se obchodu se zbožím.
(3) Podle uvedených všeobecných pravidel musí být zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze tohoto nařízení zařazeno na základě odůvodnění ve sloupci 3 do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2.
(4) Je účelné, aby závazné informace o sazebním zařazení zboží do kombinované nomenklatury, které vydaly orgány členských států a které nejsou v souladu s tímto nařízením, mohla osoba, které byly tyto informace vydány, nadále používat po dobu tří měsíců v souladu s čl. 12 odst. 6 nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství [3], naposledy pozměněného nařízením Evropského parlamentu a Rady č. 2700/2000 [4].
(5) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro celní kodex,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze se v kombinované nomenklatuře zařazuje do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2 této tabulky.
Článek 2
Závazné informace o sazebním zařazení zboží vydané celními orgány členských států, které nejsou v souladu s tímto nařízením, mohou být podle ustanovení čl. 12 odst. 6 nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 nadále používány po dobu tří měsíců.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 312/2001
ze dne 15. února 2001,
kterým se stanoví prováděcí pravidla pro dovoz olivového oleje pocházejícího z Tuniska a odchylka od některých ustanovení nařízení (ES) č. 1476/95 a č. 1291/2000
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na rozhodnutí Rady 2000/822/ES ze dne 22. prosince 2000 o uzavření Dohody formou výměny dopisů mezi Evropským společenstvím a Tuniskou republikou o vzájemných liberalizačních opatřeních a změnách zemědělských protokolů k dohodě o přidružení Tuniska k Evropskému společenství [1],
s ohledem na nařízení Rady č. 136/66/ES ze dne 22. září 1966 o zřízení společné organizace trhu s oleji a tuky [2], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 2826/2000 [3],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Rozhodnutí 2000/822/ES zavádí podle článku 3 protokolu 1 k uvedené dohodě zvláštní režim pro dovoz olivového oleje kódů KN 15091010 a 15091090, zcela získaného v Tunisku a dopraveného přímo z této země do Společenství, s nulovou celní sazbou.
(2) Situace v zásobování trhu Společenství olivovým olejem umožňuje odbyt plánovaného množství v podstatě bez narušení trhu, pokud se dovoz v hospodářském roce nesoustředí do krátkého časového období, ale rozdělí se do měsíců ledna až října.
Je třeba přijmout opatření, aby se dovozní licence vydávaly na uvedené období podle měsíčního kalendáře.
(3) Pro účinné řízení dotyčného množství je nutné vytvořit mechanismus, který pobídne hospodářské subjekty k tomu, aby neprodleně vrátily nepoužité licence orgánu, který je vydal.
Je také nutné vytvořit mechanismus, který pobídne hospodářské subjekty, aby vrátily licence po dni vypršení jejich platnosti orgánu, který je vydal, aby nepoužitá množství mohla být znovu použita.
(4) Dovoz oleje z Tuniska v rámci zvláštního režimu nesmí překročit příslušné množství.
Neměla by se tudíž používat přípustná odchylka stanovená v článku 8 nařízení Komise (EHS) č. 3719/88, kterým se stanoví společná prováděcí pravidla k režimu dovozních a vývozních licencí a osvědčení o stanovení náhrady předem pro zemědělské produkty [4].
(5) Je třeba stanovit zvláštní podrobná pravidla pro dovoz.
Odchylně od článku 3 nařízení Komise (ES) č. 1476/955 [5] je třeba stanovit dobu platnosti licencí a výši použitelné jistoty.
(6) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro oleje a tuky.
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Ode dne 1. ledna každého roku může být dovážena s nulovou celní sazbou celní kvóta neupraveného olivového oleje kódů KN 15091010 a 15091090, zcela získaného v Tunisku a dováženého přímo z této země do Společenství, podle článku 3 Evropsko-středomořské dohody zakládající přidružení mezi Evropskými společenstvími a jejich členskými státy na jedné straně a Tuniskou republikou na straně druhé.
Dovozní licence se vydají až do výše kvóty stanovené pro každý rok.
2. Pro každý rok a aniž je dotčen limit stanovený pro celní kvótu s pořadovým číslem 09.4032 se mohou vydávat licence v souladu s podmínkami stanovenými v prvním odstavci až do výše:
- 1000 tun pro každý z měsíců ledna a února,
- 4000 tun pro měsíc březen,
- 8000 tun pro měsíc duben,
- 10000 tun pro každý z měsíců května až října.
Jestliže se množství povolené pro daný měsíc uvedené v předchozím odstavci v daném měsíci úplně nevyužije, zbytek se může využít další měsíc po vyčerpání množství pro takový měsíc, avšak dále se nepřevádí.
3. Pokud začíná týden v jednom měsíci a končí v měsíci následujícím, považuje se pro účely výpočtu množství povoleného pro daný měsíc takový týden za část měsíce, do něhož spadá čtvrtek.
Článek 2
1. S ohledem na použití osvobození od cla uvedeného v článku 1 podají dovozci žádost o dovozní licence příslušným orgánům členských států.
K této žádost musí být přiložena kopie kupní smlouvy uzavřené s tuniským vývozcem.
2. Žádosti o dovozní licence se podávají v pondělí a v úterý daného týdne a členské státy oznámí Komisi následující pracovní den údaje obsažené v žádostech o licence.
3. Komise vypracuje každý týden souhrn celkového množství, na které se podaly žádosti o dovozní licence.
V případě rizika, že bude měsíční kvóta překročena, Komise omezí vydávání licencí poměrně k množství, které je ještě k dispozici, a případně oznámí členským státům, že bylo dosaženo maximálního množství stanoveného pro daný rok.
4. Licence se vydávají třetí pracovní den po dni oznámení uvedeném v odstavci 2, pokud Komise v tomto období nepřijala žádná opatření.
Článek 3
1. Dovozní licence uvedené v čl. 1 odst. 1 jsou platné 60 dní ode dne vydání ve smyslu čl. 23 odst. 2 nařízení (ES) č. 1291/2000.
2. U dovozních licencí uvedených v čl. 1 odst. 2 musí být v políčku 20 uveden jeden z těchto údajů:
"Derecho de aduana fijado por la Decisión 2000/822/CE del Consejo
Told fastsat ved Rådets afgørelse 2000/822/EF
Zoll gemäß Beschluss 2000/822/EG des Rates
Δασμός που καορίστηκε από την απόφαση του Συμβουλίου 2000/822/EK
Customs duty fixed by council Decision 2000/822/EC
Droit de douane fixé par la décision 2000/822/CE du Conseil
Dazio doganale fissato dalla decisione 2000/822/CE del Consiglio
Bij Besluit 2000/822/EG van de Raad vastgesteld douanerecht
Direito aduaneiro fixado pela Decisão 2000/822/CE do Conselho
Neuvoston päätöksessä 2000/822/EY vahvistettu tulli
Tull fastställd genom rådets beslut 2000/822/EG."
3. Odchylně od čl. 8 odst. 4 nařízení (EHS) č. 1291/2000 nesmí množství propuštěné do volného oběhu překročit množství uvedené v políčkách 17 a 18 dovozní licence. Podobně se v políčku 19 uvedené licence doplní číslice "0".
Článek 4
1. Odchylně od nařízení (ES) č. 1476/95 se jistota pro dovozní licence stanoví na 15 EUR na 100 kilogramů čisté hmotnosti.
2. Odchylně od čl. 35 odst. 2 nařízení (ES) č. 1291/2000:
- pokud je licence vrácena vydávajícímu orgánu během doby odpovídající prvním dvěma třetinám její doby platnosti, je odpovídající jistota, která má propadnout, snížena o 40 %,
- pokud je licence vrácena vydávajícímu orgánu během doby odpovídající poslední třetině doby jejich platnosti anebo během 15 dnů, které následují po dni skončení její platnosti, je odpovídající jistota, která má propadnout, snížena o 25 %.
3. Aniž jsou dotčena množstevní omezení podle článku 1, mohou být množství z licencí vrácených podle odstavce 2 znovu přidělena. Příslušné národní orgány oznámí Komisi současně s týdenními množstvími uvedenými v čl. 2 odst. 2 také množství, pro která byly vráceny licence od posledního oznámení, které se vrácení týkalo.
Článek 5
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 347/2001
ze dne 19. února 2001
o zařazení určitého zboží do kombinované nomenklatury
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku [1], naposledy pozměněné nařízením Komise (ES) č. 2559/2000 [2], a zejména na článek 9 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) K zajištění jednotného uplatňování kombinované nomenklatury tvořící přílohu uvedeného nařízení je nezbytné přijmout opatření k zařazení zboží uvedeného v příloze tohoto nařízení.
(2) Nařízení (EHS) č. 2658/87 stanovilo všeobecná pravidla pro výklad kombinované nomenklatury a že se tato pravidla vztahují i na každou jinou nomenklaturu, která je na ní plně nebo částečně založena nebo ji rozšiřuje o další třídění a která je zřízena zvláštními předpisy Společenství za účelem uplatňování celních a jiných opatření týkajících se obchodu se zbožím.
(3) Podle uvedených všeobecných pravidel musí být zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze tohoto nařízení zařazeno na základě odůvodnění ve sloupci 3 do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2.
(4) Je účelné, aby závazné informace o sazebním zařazení zboží do kombinované nomenklatury, které vydaly celní orgány členských států a které nejsou v souladu s tímto nařízením, mohla osoba, které byly tyto informace vydány, nadále používat po dobu tří měsíců v souladu s čl. 12 odst. 6 nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství [3], naposledy pozměněného nařízením Rady a Evropského parlamentu (ES) č. 2700/2000 [4].
(5) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro celní kodex,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze se v kombinované nomenklatuře zařazuje do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2 této tabulky.
Článek 2
Závazné informace o sazebním zařazení zboží, které vydaly celní orgány členských států a které nejsou v souladu s tímto nařízením, mohou být podle čl. 12 odst. 6 nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 nadále používány po dobu tří měsíců.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 349/2001
ze dne 21. února 2001,
kterým se mění nařízení (EHS) č. 94/92, kterým se stanoví prováděcí pravidla k režimu pro dovozy ze třetích zemí podle nařízení Rady (EHS) č. 2092/91
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2092/91 ze dne 24. června 1991 o ekologickém zemědělství a k němu se vztahujícím označování zemědělských produktů a potravin [1], naposledy pozměněné nařízením Komise (ES) č. 2021/2000 [2], a zejména na čl. 11 odst. 1 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Čl. 11 odst. 1 nařízení (EHS) č. 2092/91 stanoví, že produkty, které jsou dováženy ze třetí země, mohou být uváděny na trh pouze v případě, že pocházejí ze třetí země uvedené v seznamu vypracovaném v souladu s podmínkami stanovenými v čl. 11 odst. 2 nařízení (EHS) č. 2092/91. Tento seznam je uveden v příloze nařízení Komise (EHS) č. 94/92 [3] naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 2426/2000 [4].
(2) Maďarsko požádalo Komisi o změnu podmínek svého zařazení na seznam, s cílem umožnit dovoz ekologicky vyprodukovaných surovin. Maďarsko předložilo informace požadované podle čl.
2 odst. 5 nařízení (ES) č.
94/92. Posouzení předložených informací vedlo k závěru, že požadavky jsou rovnocenné s požadavky vyplývajícími z právních předpisů Společenství.
(3) Argentina poskytla Komisi požadovaná ujištění týkající se produkce a kontroly zvířat a živočišných produktů.
Proto by s cílem zajistit pokračování dovozu měla být prodloužena doba zařazení do seznamu, která končí dnem 28. února 2001.
(4) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem výboru uvedeného v článku 14 nařízení (EHS) č. 2092/91,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Příloha nařízení (EHS) č. 94/92 se pro Argentinu a Maďarsko mění v souladu s přílohou tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 366/2001
ze dne 22. února 2001
o prováděcích pravidlech k opatřením podle nařízení Rady (ES) č. 2792/1999
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 2792/1999 ze dne 17. prosince 1999 o pravidlech a podmínkách pro strukturální pomoc Společenství v odvětví rybolovu [1], a zejména na čl. 8 odst. 7 a článek 21 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Článek 1 nařízení Rady (ES) č. 1263/1999 ze dne 21. června 1999 o finančním nástroji pro orientaci rybolovu [2] stanoví, že pomoc bude financována v obecném rámci programování strukturálních fondů.
(2) Programy musejí být prováděny v souladu s nařízením Rady (ES) č. 1260/1999 ze dne 21. června 1999 o obecných ustanoveních o strukturálních fondech [3], a zejména se články 31 až 33 a 37 až 39 uvedeného nařízení.
(3) Se záměrem celkově sledovat provádění programů musejí výroční zprávy uvedené v článku 37 nařízení (ES) č. 1260/1999 obsahovat číselně vyjádřené a kodifikované údaje v podobě přísně harmonizovaných zpráv o pokroku.
Dotčené údaje musejí pokrývat nejenom projekty provedené, právě prováděné nebo plánované podle FNOR, ale také vyřazení stávajících plavidel, uskutečněné bez veřejné podpory v souladu s článkem 9 nařízení (ES) č. 2792/1999.
(4) Zprávy o pokroku musejí být v souladu s ustanoveními nařízení Komise (ES) č. 2090/98 [4], (ES) č. 643/2000 [5] a (ES) č. 1685/2000 [6].
(5) Komise musí mít k dispozici vhodné údaje o všech strukturálních opatřeních prováděných členskými státy v odvětví rybolovu, včetně údajů o podporách uvedených v čl. 19 odst. 2 nařízení (ES) č. 2792/1999. Měl by se zřídit harmonizovaný systém prohlášení členských států o výši podpor vyplacených za tímto účelem.
(6) S cílem celkového sledování a hodnocení vlivu smíšených společností by se měl vytvořit seznam příslušných a srovnatelných údajů, který bude zaslán Komisi spolu se zprávami o činnosti uvedenými v čl. 8 odst. 5 nařízení (ES) č. 2792/1999.
(7) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro rybolov a akvakulturu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Aniž je dotčen článek 37 nařízení (ES) č. 1260/1999, výroční prováděcí zprávy zahrnují zejména zprávy o pokroku programů, které poskytují údaje o
a) projektech, které byly provedeny, jsou právě prováděny nebo plánovány podle FNORu, a
b) vyřazeních stávajících plavidel, uskutečněných bez veřejné podpory, v souladu s článkem 9 nařízení (ES) č. 2792/1999.
Projekty "byly provedeny" nebo "jsou právě prováděny", pokud byly výdaje mající nárok na podporu ověřeny nebo skutečně uhrazeny příjemci.
Projekty jsou "plánovány", pokud byly zajištěny úvěry na základě správního rozhodnutí o poskytnutí veřejné podpory.
2. Každoročně do 30. dubna se Komisi předkládají zprávy o pokroku v elektronické podobě podle vzoru uvedeného v příloze I tohoto nařízení.
Kromě toho je požadováno jedno originální vyhotovení v tištěné podobě.
Článek 2
Každoročně do 30. dubna zasílají členské státy Komisi přehled podpor uvedených v čl. 19 odst. 2 nařízení (ES) č. 2792/1999 podle vzoru v příloze II tohoto nařízení.
Je požadováno alespoň jedno originální vyhotovení v tištěné podobě.
Článek 3
Členské státy přijmou potřebná opatření, aby mohl řídící orgán zaslat Komisi v elektronické podobě následující údaje týkající se každé smíšené společnosti ve smyslu článku 8 nařízení (ES) č. 2792/1999:
a) nejpozději do šesti měsíců po rozhodnutí o poskytnutí prémie základní údaje o smíšené společnosti podle vzoru uvedeného v příloze III písmene a) tohoto nařízení; v případě potřeby jsou tyto údaje aktualizovány a znovu zaslány Komisi;
b) současně se zprávou o provádění plánu činností údaje o vykonané činnosti během období, na které se vztahuje dotčená zpráva, podle vzoru uvedeného v příloze III písmene b) tohoto nařízení.
Článek 4
Prováděcí pravidla pro příspěvek z FNORu na činnosti vymezené nařízením Rady (ES) č. 2468/98 [7], včetně žádostí o příspěvek schválený po 1. lednu 1994 na základě nařízení Rady (EHS) č. 4028/86 [8] a (EHS) č. 4042/89 [9], se i nadále řídí nařízením Komise (ES) č. 1796/95 [10].
Článek 5
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 371/2001
ze dne 23. února 2001,
kterým se mění nařízení (ES) č. 2734/2000, kterým se mění nařízení (EHS) č. 1627/89 o nákupu hovězího masa na základě nabídkového řízení a kterým se stanoví odchylka, nebo kterým se mění nařízení (ES) č. 562/2000, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1254/1999, pokud jde o režimy nákupu v rámci veřejné intervence v odvětví hovězího masa
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1254/1999 ze dne 17. května 1999 o společné organizaci trhu s hovězím a telecím masem [1], a zejména na čl. 47 odst. 8 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (ES) č. 2734/2000 ze dne 14. prosince 2000, kterým se mění nařízení (EHS) č. 1627/89 o nákupu hovězího masa na základě nabídkového řízení a kterým se stanoví odchylka, nebo kterým se mění nařízení (ES) č. 562/2000, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1254/1999, pokud jde o režimy nákupu v rámci veřejné intervence v odvětví hovězího masa [2], ve znění nařízení (ES) č. 283/2001 [3], zavádí několik změn a odchylek od nařízení Komise (ES) č. 562/2000 [4] za účelem čelit výjimečné situaci na trhu, která vyplývá z nedávných událostí v souvislosti s bovinní spongiformní encefalopatií (BSE).
(2) S ohledem na tuto výjimečnou situaci na trhu a v zájmu zlepšení účinnost intervenčních opatření stanovených nařízením (ES) č. 2734/2000 je nutné doplnit seznam kategorií způsobilých k intervenci o kategorii C pro Rakousko. Je proto vhodné změnit uvedené nařízení.
(3) S ohledem na vývoj situace by toto nařízení mělo neprodleně vstoupit v platnost.
(4) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro hovězí a telecí maso,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Článek 2 nařízení (ES) č. 2734/2000 se nahrazuje tímto: "Článek 2
Odchylně od čl. 4 odst. 1 prvního pododstavce nařízení (ES) č. 562/2000 mohou být v rámci intervence nakoupeny tyto dodatečné produkty:
- kategorie A, třída O2 a třída O3,
- Rakousko: kategorie C, třída U3, třída R3 a třída O3,
- Irsko: kategorie C, třída O4,
- Spojené království-Severní Irsko: kategorie C, třída O4."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Rady (ES) č. 381/2001
ze dne 26. února 2001
o vytvoření mechanismu rychlé reakce
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 308 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Politika Společenství v různých oblastech světa zahrnuje rozvojovou pomoc, makrofinanční pomoc, pomoc v rámci hospodářské, oblastní a technické spolupráce, pomoc při obnově, pomoc pro uprchlíky a vysídlené osoby a pomoc při opatřeních na podporu demokracie a právního státu, respektování lidských práv a základních svobod.
(2) Cíle programů pomoci a spolupráce nebo podmínky jejich uskutečňování mohou být ohroženy nebo přímo ovlivněny mimo jiné vznikem krize nebo konfliktu, hrozícím nebo pokračujícím ohrožením práva a pořádku a bezpečnosti jednotlivců.
(3) Aby mohla Evropská unie zvládat krize nevojenskými prostředky, byla na zasedání Evropské rady v Helsinkách konaném ve dnech 10. a 11. prosince 1999 přijata zpráva, v níž se zdůrazňuje, že by měly být vytvořeny mechanismy rychlého financování, například tím, že Komise v případě potřeby vytvoří Fond rychlé reakce, aby se urychlilo finanční zajištění opatření EU, bylo možné se podílet na operacích jiných mezinárodních organizací a financovat akce nevládních organizací.
(4) Je tedy důležité, že byl vytvořen mechanismus, který podchytí stávající politiku a programy Společenství a umožní Společenství rychle reagovat a pomoci tak znovu nastolit nebo udržet normální podmínky pro uplatňování zvolených postupů, čímž bude zachována jejich účinnost.
(5) Tento mechanismus musí zvláště v souladu s urychlením rozhodovacích postupů usnadnit shromažďování a rychlé rozmístění zvláštních finančních prostředků.
(6) Rada a Komise zodpovídají za to, že zahraniční opatření prováděná Evropskou unií jsou v souladu se zahraniční, bezpečnostní, hospodářskou, sociální a rozvojovou politikou Unie.
Ve výše uvedené zprávě Evropská rada rovněž zdůrazňuje potřebu posílit účelnost, součinnost a účinnost vynakládaných prostředků a používaných nástrojů, aby bylo možné v krizových situacích rychleji, účinněji a koordinovaněji zareagovat.
(7) Opatření konaná na základě nařízení Rady (ES) č. 1257/96 ze dne 20. června 1996 o humanitární pomoci [3] nelze financovat podle tohoto nařízení.
(8) Je třeba, aby veškeré záležitosti týkající se provádění finanční pomoci Společenství, jakož i vlastní kontrola užití rozpočtových prostředků, byly co nejprůhlednější.
(9) Toto nařízení bere v úvahu ochranu finančních zájmů Společenství a boj proti podvodům a nesrovnalostem.
(10) Smlouva nestanoví k přijetí tohoto nařízení jiné pravomoci než uvedené v článku 308,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Vytváří se mechanismus (dále jen "mechanismus rychlé reakce"), který má umožnit Společenství, aby v naléhavých případech a v krizových situacích mohlo rychle, účinně a pružně reagovat za podmínek stanovených tímto nařízením.
Článek 2
1. Mechanismus rychlé reakce je založen na veškerých stávajících právních předpisech Společenství uvedených v příloze tohoto nařízení.
2. Opatření, na která se za běžných okolností vztahují nařízení a programy uvedené v příloze, lze provést podle tohoto nařízení za těchto podmínek:
a) opatření musí být provedeno ihned a stávající právní předpisy je v přiměřené době provést neumožňují; je tedy třeba rychle jednat;
b) oaptření je časově omezeno v souladu s článkem 8.
3. Odchylně od odstavce 2 jsou činnosti, na které se vztahuje nařízení o humanitární pomoci, také podle uvedeného nařízení financovány a nelze je financovat podle tohoto nařízení.
Za určitých okolností týkajících se bezpečnosti nebo řešení krizí však může Komise rozhodnout, že zásah prostřednictvím mechanismu rychlé reakce bude účinnější, proběhne-li spolu s opatřením v rámci humanitární pomoci.
V takových případech je nezbytná úzká koordinace, aby bylo dosaženo optimální provázanosti.
4. Rada může kvalifikovanou většinou na návrh Komise přílohu změnit.
Článek 3
1. Mechanismus rychlé reakce může být použit tehdy, pokud v zemích, které jsou příjemci pomoci, vypukne nebo začne vznikat krize, nastane situace, kdy jsou ohroženy právo, pořádek a bezpečnost jednotlivců, nebo situace, která by mohla přerůst v ozbrojený konflikt či destabilizaci země, a pokud hrozí, že by daný stav mohl ohrozit účinky politik a programů pomoci a spolupráce, jejich účinnost nebo podmínky jejich správného provádění.
2. V rámci mechanismu rychlé reakce lze provést opatření civilní povahy prováděná v rámci právních předpisů uvedených v příloze, aby byly v případě stávající nebo začínající krize zachovány nebo znovu nastoleny stabilní podmínky potřebné ke správnému provádění a úspěchu této pomoci, politik a programů pomoci a spolupráce.
Článek 4
1. O opatřeních v rámci mechanismu rychlé reakce rozhoduje Společenství v souladu s tímto nařízením.
Komise postupuje v souladu s rozpočtovými a dalšími platnými postupy, včetně postupů uvedených v článcích 116 a 118 finančního nařízení ze dne 21. prosince 1977 o souhrnném rozpočtu Evropských společenství [4].
2. Než Komise rozhodne o opatření podle tohoto nařízení, předem o svém úmyslu informuje Radu.
V zájmu provázanosti vnějších činností EU bere Komise při následném provádění opatření náležitě v úvahu postoj přijatý Radou.
Článek 5
1. Financování v rámci tohoto nařízení má formu grantů.
2. Zásahy uskutečňované na základě tohoto nařízení jsou osvobozeny od daní, poplatků a cel.
Článek 6
1. Provádějícími partnery oprávněnými podle tohoto nařízení mohou být orgány členských států nebo přijímajících zemí a jejich agentury, místní a mezinárodní organizace a jejich agentury, nevládní organizace, veřejné a soukromé hospodářské subjekty s odpovídajícími specializovanými znalostmi a zkušenostmi.
2. Komise může uzavřít finanční nebo rámcové dohody s příslušnými vládními agenturami, mezinárodními organizacemi, nevládními organizacemi a veřejnými a soukromými hospodářskými subjekty na základě jejich schopnosti rychlého zásahu v rámci řešení krizí.
Jsou-li zapotřebí konkrétní osobní znalosti nebo je-li důvěryhodnost operace a důvěra stran svázána s konkrétní osobou nebo organizací, může Komise podepsat smlouvy s jednotlivými organizacemi nebo hospodářskými subjekty, aniž by předcházelo uzavření rámcové dohody.
3. Jakmile Komise přijme rozhodnutí o způsobu financování v souladu s článkem 4 a jakmile je to prakticky možné, je na základě odpovídajících rámcových dohod uzavřena finanční dohoda s nevládními organizacemi a veřejnými nebo soukromými hospodářskými subjekty, které byly vybrány k provedení zásahu.
4. Finanční dohodu související se zásahy provedenými na základě tohoto rozhodnutí lze uzavřít s nevládní organizací, která splňuje tyto podmínky:
a) je nezávislou neziskovou organizací,
b) její ústředí se nachází v členském státě Společenství nebo v zemi, která je příjemcem pomoci Společenství.
Ve výjimečných případech se může její ústředí nacházet v jiné třetí zemi.
5. Při určování, které soukromé hospodářské subjekty nebo nevládní organizace mohou být financovány Společenstvím, je třeba vzít v úvahu tyto faktory:
a) jejich správní a finanční kapacitu,
b) jejich technickou a logistickou kapacitu ve vztahu k naléhavosti plánovaných operací,
c) jejich zkušenost v dané oblasti,
d) jejich připravenost stát se v případě potřeby součástí zvláštního koordinačního systému zřízeného pro vedení zásahu,
e) jejich pověst a záruku nestrannosti při plnění svěřených úkolů.
Článek 7
1. Všechny smlouvy a dohody o financování uzavřené na základě tohoto nařízení jsou podle platných pravidel kontrolovány na místě Komisí a Účetním dvorem.
2. Komise může provádět kontroly a inspekce na místě v souladu s nařízením Rady (Euratom, ES) č. 2185/96 ze dne 11. listopadu 1996 o kontrolách a inspekcích na místě prováděných Komisí za účelem ochrany finančních zájmů Evropských společenství proti podvodům a jiným nesrovnalostem [5]. Za účelem odpovídající ochrany finančních zájmů Společenství Komise přijme opatření v souladu s nařízením Rady (ES, Euratom) č. 2988/95 ze dne 18. prosince 1995 o ochraně finančních zájmů Evropských společenství [6].
Článek 8
1. Rozpočtový orgán každý rok určí v rámci finančního výhledu celkový roční limit pro financování zásahů podle tohoto nařízení.
2. Doba trvání kteréhokoli opatření prováděného na základě tohoto nařízení je omezena a nesmí překročit šest měsíců.
3. Ve výjimečných případech, vyžaduje-li to zvláštní povaha nebo intenzita krize, se může Komise rozhodnout pro doplňkové opatření.
Toto doplňkové opatření musí splňovat stejné požadavky jako opatření původní.
Článek 9
1. Jakmile Komise přijme rozhodnutí, okamžitě uvědomí Radu o schválených opatřeních a projektech, přičemž výslovně uvede, o jaké částky se jedná, na co jsou určeny a kdo bude jejími partnery.
Dále Komise informuje Radu o průběhu opatření a projektů a v případě nutnosti o jejich důsledcích.
8 odst. 2 a ihned po ukončení opatření Komise opatření vyhodnotí, určí, zda bylo dosaženo vytyčených cílů, a v případě potřeby vyvodí závěry za účelem zlepšení účinnosti příštího zásahu.
Je-li to nezbytné, zahrnuje hodnocení i důsledky opatření v souvislosti se stávajícími nařízeními a programy Společenství.
O výsledcích hodnocení Komise neprodleně informuje Radu.
Článek 10
1. Komise za účelem zvýšení provázanosti, doplňkovosti a účinnosti zásahů zajistí, aby byly opatření prováděná na základě mechanismu rychlé reakce účinně koordinována s opatřeními členských států, včetně koordinace na místě.
Za tímto účelem si Komise a členské státy navzájem sdělují důležité informace o prováděných nebo zamýšlených opatřeních.
2. Komise podporuje koordinaci a spolupráci s mezinárodními a regionálními organizacemi.
Zajišťuje, aby byly opatření prováděná na základě mechanismu rychlé reakce koordinována a provázána s opatřeními mezinárodních a regionálních organizací a agentur.
3. Budou přijata nezbytná opatření, aby příspěvek Společenství vešel ve známost.
Článek 11
Rada přezkoumá toto nařízení do 31. prosince 2005.
Za tímto účelem předá Komise Radě nejméně šest měsíců předem zprávu, která bude obsahovat celkové zhodnocení jeho používání a návrhy, jak by v případě potřeby mělo vypadat budoucí nařízení, popřípadě návrhy na změnu stávajícího.
Článek 12
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (ES) č. 382/2001
ze dne 26. února 2001
o provádění projektů na podporu spolupráce a obchodních vztahů mezi Evropskou unií a průmyslovými zeměmi Severní Ameriky, Dálného východu a Oceánie a o zrušení nařízení (ES) č. 1035/1999
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 133 a článek 308 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Spolupráce a obchodní vztahy s průmyslovými zeměmi by měly být podporovány, jestliže je to ve společném zájmu Společenství a příslušné partnerské země.
(2) Evropský parlament přijal různá usnesení o vztazích mezi Evropskou unií a Spojenými státy americkými v letech 1994, 1998 a 1999.
Evropská unie a Spojené státy americké se dohodly na posílení svých vztahů v Transatlantickém prohlášení z roku 1990, nové Transatlantické agendě z roku 1995, Transatlantickém hospodářském partnerství z roku 1998 a Bonnské deklaraci z roku 1999.
Společná obchodní politika by měla být doplněna dalším rozšiřováním všeobecných znalostí formou intenzivnějšího dialogu mezi zúčastněnými stranami ve vztazích mezi Evropskou unií a Spojenými státy americkými.
(3) V roce 1996 přijal Evropský parlament usnesení a Hospodářský a sociální výbor stanovisko ke vztahům mezi Evropskou unií a Kanadou, vyzývající k užším vztahům s Kanadou.
Evropská společenství a Kanada podepsaly v roce 1976 Rámcovou dohodu o obchodní a hospodářské spolupráci [2] a v roce 1990 Prohlášení o vztazích mezi Evropskou unií a Kanadou a v Plánu společné akce a ve Společném politickém prohlášení z roku 1996 se dohodly na posílení svých vztahů.
Vztahy mezi Evropskou unií a Kanadou jsou všestrannější a Kanada je klíčovým partnerem v mnohostranných obchodních oblastech a v otázkách týkajících se globálních výzev a společné zahraniční a bezpečnostní politiky.
Proto je nezbytné dále posilovat tyto vztahy intenzivním procesem konzultací a spolupráce na rostoucím počtu otázek.
(4) Činnosti, na které se vztahují zvláštní nástroje, jako jsou dohody zřizující programy spolupráce v oblasti vysokoškolského vzdělávání a profesní přípravy, uzavřené mezi Společenstvím a Spojenými státy americkými a mezi Společenstvím a Kanadou, jsou tímto nařízením doplněny, nikoliv ovlivněny.
(5) Evropská unie a Japonsko se ve Společném prohlášení z roku 1991 rozhodly posílit vzájemný dialog, spolupráci a partnerství.
Evropský parlament přijal usnesení ke sdělení Komise Radě nazvanému "Evropa a Japonsko: další postup" [3].
V závěrech Rady ke sdělení Komise o Japonsku se uznávají odlišné a zvláštní problémy přístupu na japonský trh.
Rada vyjádřila názor, že má být kladen důraz na zlepšení přístupu na japonský trh.
Na základě toho přijala Rada rozhodnutí Rady (ES) č. 1035/1999 ze dne 11. května 1999 o provádění programu zvláštních opatření a činností ke zlepšení přístupu zboží Evropské unie a přeshraničních služeb na japonský trh Komisí [4].
Použitelnost tohoto nařízení končí dnem 31. prosince 2001.
Výsledky vyhodnocení výše popsaného programu Komise prokázaly užitečnost a účinnost tohoto programu.
Proto se považuje za nezbytné nadále provádět programy Komise, uvedené ve jmenovaném nařízení.
Tímto nařízením není dotčeno rozhodnutí Rady 92/278/EHS ze dne 18. května 1992 o konsolidaci Střediska pro průmyslovou spolupráci mezi Evropským společenstvím a Japonskem [5], které zůstává nadále v platnosti.
Nařízení (ES) č. 1035/1999 by mělo být zrušeno a nahrazeno tímto nařízením.
(6) Dvoustranná spolupráce s Korejskou republikou v hospodářské oblasti a dalších oblastech by měla být rozšířena v souladu se zásadami rámcové dohody o obchodu a spolupráci s Koreou, stanoviskem Evropského parlamentu a závěry Rady o Korejském poloostrově.
Je třeba, aby Evropská unie podporovala uplatňování tržních zásad v Koreji a odstraňování stávajících překážek obchodu a investic.
(7) Evropská unie a Austrálie se ve Společném prohlášení z roku 1997 dohodly na posílení svých vztahů a na spolupráci v mnoha oblastech společných zájmů.
Za účelem dalšího posilování těchto vztahů je nezbytný intenzivní proces konzultací a spolupráce na rostoucím počtu dvoustranných a mezinárodních otázek.
(8) Evropská unie a Nový Zéland se ve Společném prohlášení z roku 1999 dohodly posílit své vztahy a spolupráci založenou na společném zájmu na vzájemném prospěchu svých národů a dohodly se také poskytnout dlouhodobou perspektivu vzájemným vztahům.
(9) V současné době existuje velké množství malých rozpočtových položek, z nichž se financují různé činnosti Společenství související s podporou spolupráce a obchodních vztahů s průmyslovými státy uvedenými v tomto nařízení.V rámci těchto různých rozpočtových položek byly uvolněny některé rozpočtové prostředky na financování pilotních projektů a přípravných akcí.
Po dvou letech zkušeností s těmito pilotními projekty a přípravnými akcemi prokázala dosud zavedená opatření svou užitečnost a potřebu jejich pokračování jakožto pravidelných činností.
Společenství musí mít běžně k dispozici nezbytné prostředky, aby mohlo taková opatření provádět v budoucnosti.
Proto se za účelem účinnosti, racionalizace a pokračování, považuje za nezbytné zřídit jednu rozpočtovou položku pro financování činností uvedených v tomto nařízení.
To však nesmí ovlivňovat transparentnost používání těchto rozpočtových položek nezbytnou pro monitorovací postupy Evropského parlamentu.
(10) Opatření nezbytná pro používání tohoto nařízení je třeba přijmout v souladu s rozhodnutím Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [6].
(11) Členské státy primárně odpovídají za návrh a provádění programů opatření a činností na podporu úsilí svých vývozců o vytvoření podnikatelské přítomnosti na cizích trzích.
(12) Toto nařízení by nemělo mít vliv na činnosti členských států podporující jejich vývoz zboží a přeshraniční služby na trhy třetích zemí.
(13) Komise by měla spolupracovat s členskými státy při provádění zvláštního, sourodého a cíleného programu opatření a činností, který doplňuje a dále zhodnocuje úsilí členských států na japonském trhu.
(14) Na část činností spadajících do působnosti tohoto nařízení se vztahuje článek 133 Smlouvy; pro ostatní činnosti Smlouva nestanoví jiné pravomoci, než ty, které jsou uvedeny v jejím článku 308.
(15) Použitelnost tohoto nařízení končí dnem 31. prosince 2005,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Společenství nadále provádí činnosti na podporu spolupráce a obchodních vztahů mezi Společenstvím a průmyslovými státy Severní Ameriky, Dálného východu a Oceánie.
Pro účely tohoto nařízení se průmyslovými zeměmi Severní Ameriky, Dálného východu a Oceánie rozumí Spojené státy, Kanada, Japonsko, Korejská republika (dále jen "Korea"), Austrálie a Nový Zéland (dále jen "partnerské země").
Článek 2
Výši finančních prostředků Společenství, která je považována za nezbytnou k provádění činností uvedených v tomto nařízení, každoročně stanoví rozpočtový orgán.
Článek 3
Spolupráce
Činnosti na podporu spolupráce jsou užívány k zajištění cílů stanovených v rámci různých dvoustranných nástrojů této oblasti mezi Evropskou unií a partnerskými zeměmi za účelem vytvoření výhodnějšího prostředí pro udržení a další rozvoj vztahů mezi Evropskou unií a partnerskými zeměmi.
Článek 4
Financování ze strany Společenství v oblasti spolupráce se týká zejména těchto typů činností:
a) vzdělávání a informování veřejnosti o dvoustranných vztazích mezi Evropskou unií a partnerskými zeměmi, zejména pokud jde o osoby, které přijímají rozhodnutí, vytvářejí stanoviska a další osoby, které jsou odpovědné za provádění těchto činností;
b) posilování kulturních, univerzitních a mezilidských styků;
c) podpory dialogu mezi politickými, hospodářskými a sociálními partnery a nevládními organizacemi v různých příslušných odvětvích;
d) výzkumné práce a studií určených k obohacení práce Komise za účelem dalšího rozvoje dvoustranných vztahů;
e) projektů spolupráce v oblasti vědy a techniky, energie, dopravy a životního prostředí;
f) rozšíření spolupráce mezi Evropskou unií a partnerskými zeměmi v oblasti cel;
g) zlepšení zviditelňování Evropské unie v partnerských zemích;
h) pilotních projektů, které by mohly následně vést k financování nových pravidelných činností.
Článek 5
Projekty spolupráce jsou financovány buď celkově z rozpočtu Společenství, nebo jsou spolufinancovány s dalšími zdroji v partnerských zemích případně v Evropské unii.
Při provádění článku 4 Komise zajistí, aby byly projekty spolupráce po právní a obsahové stránce v souladu s činnostmi financovanými v rámci dalších příslušných politik Společenství.
Článek 6
Obchodní vztahy
1. Ve spolupráci s členskými státy, které jsou primárně odpovědné za návrh a provádění programů a činností na podporu vývozu zboží a přeshraničních služeb ze Společenství na trhy třetích zemí, provádí Společenství zvláštní, sourodý a cílený program opatření a činností, který doplňuje a dále zhodnocuje úsilí členských států a jiných veřejnoprávních subjektů Evropské unie na japonském trhu.
Činnosti členských států při určování a provádění politik, programů a ujednání na podporu vývozů zboží a přeshraničních služeb na trhy třetích zemí nejsou ovlivněny tímto nařízením.
2. Financování Společenství v této oblasti se týká zejména náboru, vzdělávání, přípravy na misi a účasti skupin evropských vedoucích pracovníků v oblasti obchodu, pracujících zejména v malých a středních podnicích, na činnostech prováděných v Japonsku a usilujících o zlepšení jejich podnikatelské přítomnosti na japonském trhu (kampaň "Brána do Japonska").
3. Kromě opatření uvedených v odstavci 2 může být případně poskytnuta podpora těmto činnostem a opatřením:
a) shromažďování informací a politickému poradenství, které se týká obchodních otázek souvisejících s Japonskem;
b) konferencím a seminářům konaným na podporu obchodních a investičních vztahů mezi Evropskou unií a Japonskem;
c) obchodním misím na vysoké úrovni zabývajícím se zvláštními problémy přístupu na japonský trh;
d) zvláštním činnostem, které usnadní přístup podnikům Společenství, zejména malým a středním podnikům, na japonský trh.
4. Při provádění odstavce 3 Komise zajistí plnou slučitelnost zvláštních činností s politikou Společenství a členských států.
Článek 7
Společenství bude nadále financovat vzdělávací programy pro vytvoření skupin evropských vedoucích pracovníků schopných komunikovat a pracovat v japonském a korejském obchodním prostředí ("vzdělávací programy pro vedoucí pracovníky").
Článek 8
Opatření nezbytná k provádění článků 6 a 7 jsou přijata v souladu s poradním postupem stanoveným článkem 9.
Článek 9
Prováděcí postupy
1. Komisi je nápomocen výbor.
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 3 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES.
3. Výbor přijme svůj jednací řád.
4. Komise pravidelně informuje Evropský parlament o práci výboru.
Za tímto účelem obdrží programy schůzí výboru, návrh opatření předložených výboru k provádění projektů, výsledky hlasování a souhrny údajů z jednání schůzí.
Článek 10
1. Na žádost kteréhokoliv účastníka ve Společenství a v partnerských zemích poskytne Komise úplnou dokumentaci a všechny nezbytné informace o programech a podmínkách účasti.
2. Výsledky nabídkového řízení včetně informací o počtu přijatých nabídek, datu zadání zakázky a jména a adresy uchazečů, kterým byla zakázka přidělena, jsou zveřejněny na internetu.
Výsledky budou rovněž pravidelně sdělovány Evropskému parlamentu.
Článek 11
Každé dva roky předloží Komise Evropskému parlamentu a Radě zprávu o provádění tohoto nařízení.
Zpráva stanoví výsledky provádění rozpočtu a uvádí činnosti a programy, financované v průběhu roku.
Kromě toho Komise vyhodnotí činnosti a programy financované v rámci tohoto nařízení, aby určila, zda dosáhly svých cílu.
Toto vyhodnocení se provede do tří let po vstupu tohoto nařízení v platnost.
V případě potřeby hodnotící zprávy zohledňují i smluvní závazky a zásady řádného hospodaření a obsahují výsledky rozboru efektivity nákladů.
Omezená část ročního rozpočtu se použije pro financování hodnotících studií činností a programů, jež se uskutečnily v rámci tohoto nařízení.
Článek 12
1. Nařízení (ES) č. 1035/1999 se zrušuje.
2. Jakýkoliv odkaz na zrušené nařízení se považuje za odkaz na toto nařízení.
Článek 13
Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 384/2001
ze dne 26. února 2001,
kterým se mění nařízení (ES) č. 2636/1999 o sdělování údajů v odvětví tabáku, pokud jde o průměrnou cenu jednotlivých skupin odrůd
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2075/92 ze dne 30. června 1992 o společné organizaci trhu se surovým tabákem [1], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 1336/2000 [2], a zejména na článek 21 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) V zájmu administrativně-technických důvodů je vhodné požádat producentské členské státy, aby poskytovaly údaje o průměrné ceně skutečně zaplacené prvními zpracovateli, vážené podle množství surového tabáku dodaného po šaržích.
(2) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro tabák,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Příloha II nařízení Komise (ES) č. 2636/1999 [3] se nahrazuje přílohou tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost sedmým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 385/2001
ze dne 26. února 2001,
kterým se mění nařízení (ES) č. 2848/98 v odvětví surového tabáku, pokud jde o přípustnou vlhkost pro dodávku určitých odrůd tabáku a o uznané pěstitelské oblasti
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2075/92 ze dne 30. června 1992 o společné organizaci trhu se surovým tabákem [1], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 1336/2000 [2], a zejména na článek 7 uvedeného nařízení,
Vzhledem k těmto důvodům:
(1) Čl. 15 odst. 2 první pododstavec nařízení Komise (ES) č. 2848/98 ze dne 22. prosince 1998, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení (EHS) č. 2075/92, pokud jde o režim prémií, produkční kvóty a zvláštní podporu pro seskupení producentů v odvětví surového tabáku [3], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 1249/2000 [4], stanoví, že pevná část prémie a množství, která se mají připočíst k osvědčení o produkčních kvótách, se musí vypočítat na základě hmotnosti tabákových listů a čl. 15 odst. 2 druhý pododstavec uvedeného nařízení stanoví, že se hmotnost musí přepočíst podle vlhkosti stanovené pro příslušnou odrůdu v příloze IV s odchylkou 4 %. Některé odrůdy tabáku skupin II a III sušené vzduchem tradičními metodami v tradičních sušárnách, se produkují v oblastech, ve kterých se může v období dodávky vyskytovat zvýšené množství srážek. Za těchto podmínek je obtížné kontrolovat v okamžiku dodávky vlhkost tabáku sušeného vzduchem tradičními metodami. Maximální vlhkost přípustná pro tyto odrůdy tabáku by se měla změnit.
(2) Článek 8 nařízení (ES) č. 2848/98 stanoví, že pro každou skupinu odrůd jsou podle čl. 5 písm. a) nařízení (EHS) č. 2075/92 v příloze nařízení Komise (EHS) č. 2848/98 stanoveny pěstitelské oblasti. Portugalsko požádalo Komisi o zařazení oblasti "Beiras" mezi uznané pěstitelské oblasti pro produkci tabáku skupiny I. Portugalská oblast "Beiras" je uznanou tradiční pěstitelskou oblastí pro odrůdy skupiny II. Za účelem zařazení této oblasti mezi uznané pěstitelské oblasti pro produkci tabáku skupiny I by měla být změněna příloha II nařízení (ES) č. 2848/98;
(3) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro tabák,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (ES) č. 2848/98 se mění takto:
1. V článku 15 se odstavec 2 nahrazuje tímto:
"2. Pevná část prémie, která se vyplácí buď seskupení producentů, které ji rozděluje jednotlivým členům, nebo samostatnému producentovi, který není členem žádného seskupení producentů, jakož i množství, která je nutno připočíst k osvědčení o produkčních kvótách zúčastněných osob, se vypočítají na základě hmotnosti tabákových listů příslušné skupiny odrůd, které odpovídají minimálním požadavkům na jakost a které byly převzaty prvním zpracovatelem.
V případě, že je vlhkost produktu vyšší nebo nižší než hodnota stanovená pro příslušnou odrůdu v příloze IV, přepočte se hmotnost podle rozdílu až do výše tolerance stanovené v uvedené příloze."
2. Příloha II se nahrazuje přílohou I tohoto nařízení.
3. Příloha III se nahrazuje přílohou II tohoto nařízení.
4. Příloha IV se nahrazuje přílohou III tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost sedmým dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (ES) č. 390/2001
ze dne 26. února 2001
o pomoci Turecku v rámci předvstupní strategie, a zejména o zřízení přístupového partnerství
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 308 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Podmínky, jež musí splnit kandidátské země, které chtějí přistoupit k Evropské unii, byly stanoveny na zasedání Evropské rady v Kodani v červnu 1993.
(2) Hlavy států a předsedové vlád na zasedání Evropské rady v Helsinkách, které se konalo ve dnech 10. a 11. prosince 1999, znovu potvrdily obsáhlou povahu procesu přistoupení, který v současné době zahrnuje 13 kandidátských zemí do jediného rámce.
(3) Evropská rada na zasedání v Helsinkách v prosinci 1999 prohlásila, že Turecko je kandidátskou zemí, která se má stát členem Unie na základě stejných kritérií, jaká platí pro ostatní kandidátské země. Na základě stávající evropské strategie bude Turecko jako jiné kandidátské země využívat předvstupní strategii, která má podněcovat a podporovat jeho reformy.
(4) Evropská rada na zasedání v Helsinkách prohlásila, že má být na základě předchozích závěrů Evropské rady zřízeno přístupové partnerství pro Turecko, v jehož rámci budou stanoveny priority, na které se má příprava na vstup z hlediska politických a hospodářských kritérií a závazků členského státu soustředit.
(5) Bylo by vhodné, aby se pomoc Evropského společenství v rámci přístupového partnerství soustředila na zmíněná politická a ekonomická kritéria a aby se řídila definovanými zásadami, prioritami, dílčími cíli a podmínkami.
(6) Hlavy států a předsedové vlád na zasedání Evropské rady ve Feiře, které se konalo ve dnech 19. a 20. června 2000, vyzvaly Komisi, aby co nejdříve předložila návrhy pro jednotný finanční rámec pro pomoc Turecku a pro přístupové partnerství.
(7) Přístupové partnerství, a zvláště jeho dílčí cíle, by mělo pomoci Turecku v přípravě na členství v rámci hospodářské a sociální konvergence a při vypracování jeho národního programu pro přijímání acquis a vhodného časového plánu pro jeho uskutečnění.
(8) Dostupné finanční zdroje je nezbytné spravovat pečlivě a v souladu s prioritami vyplývajícími z přístupového partnerství pro Turecko a z pravidelných zpráv Komise.
(9) Pomoc Společenství v rámci předvstupní strategie by se měla Turecku poskytovat prostřednictvím programů pomoci přijatých v souladu s ustanoveními Smluv tak, aby toto nařízení nemělo žádné finanční dopady.
(10) Pomoc Společenství je podmíněna dodržováním závazků obsažených v dohodách mezi ES a Tureckem, přístupovém partnerství a pokrokem při plnění kodaňských kritérií.
(11) O plánování finančních zdrojů pro pomoc Společenství se rozhoduje postupy stanovenými v nařízeních o odpovídajících finančních nástrojích nebo programech.
(12) Úloha, kterou hrají orgány zřízené podle dohod Evropského společenství s Tureckem, je podstatná k zajištění řádného provádění a pokračování přístupového partnerství.
(13) Zřízení přístupového partnerství bude přínosné pro dosažení cílů Společenství.
Smlouva nestanoví pro přijetí tohoto nařízení jiné pravomoci než pravomoci stanovené v článku 308,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Jako součást předvstupní strategie Evropské unie pro Turecko se pro Turecko zřizuje přístupové partnerství.
Přístupové partnerství stanoví jednotný rámec, který zahrnuje:
- priority, jak vyplývají z rozboru situace v Turecku, na které se musí soustředit příprava na přistoupení, s přihlédnutím k politickým a ekonomickým kritériím a povinnostem členského státu Evropské unie vymezeným Evropskou radou,
- finanční zdroje pomoci Turecku při uplatňování priorit stanovených během předvstupního období.
Článek 2
Na návrh Komise rozhodne Rada kvalifikovanou většinou o zásadách, prioritách, dílčích cílech a podmínkách přístupového partnerství, jak budou předloženy Turecku, a stejně tak o jeho pozdějších podstatných úpravách.
Článek 3
Toto nařízení nemá žádné finanční dopady.
V rámci předvstupní strategie je pomoc Společenství stanovena v programech přijatých v souladu s ustanoveními Smlouvy.
Na základě rozhodnutí Rady podle článku 2 se plánování finančních zdrojů pomoci v rámci přístupového partnerství provádí postupy stanovenými v nařízeních o odpovídajících finančních nástrojích nebo programech.
Článek 4
Pokud není splněn některý předpoklad podstatný pro pokračování v poskytování předvstupní pomoci, zvláště nejsou-li dodržovány závazky obsažené v dohodách mezi Evropských společenstvím a Tureckem nebo není dosaženo dostatečného pokroku při plnění kodaňských kritérií, může Rada na návrh Komise kvalifikovanou většinou přijmout vhodná opatření vztahující se k předvstupní pomoci poskytované Turecku.
Článek 5
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (ES) č. 391/2001
ze dne 26. února 2001,
kterým se mění nařízení (EHS) č. 3030/93 o společných pravidlech dovozu některých textilních výrobků pocházejících ze třetích zemí
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 133 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) dovážené textilní zboží, pro které nejsou k dispozici žádná platná dovozní povolení, přejde někdy do držení příslušných orgánů členských států, zejména v souvislosti s konkurzním nebo jiným obdobným řízením.
V takových případech by mělo být možné, aby dotyčný členský stát mohl za zvláštních okolností požádat o zcizení těchto výrobků ve Společenství;
(2) nařízení (EHS) č. 3030/93 [1] stanoví systém dvojí kontroly spočívající ve vydávání vývozních a dovozních licencí v tištěné podobě.
Vzhledem k technologickému pokroku je vhodné připustit možnost přenosu nezbytných údajů v elektronické podobě;
(3) je vhodné dovolit členským státům prodloužit dobu platnosti dovozních povolení spíše dvakrát na dobu tří měsíců, než jen jednou;
(4) ustanovení o systému dvojí kontroly výrobků podléhajících dohledu by měla obsahovat tytéž možnosti prodloužení doby platnosti dovozních povolení jako ta, která se týkají systému dvojí kontroly pro správu množstevních limitů;
(5) je-li zboží předmětem jediné dovozní licence a je-li zatříděno do téže kategorie a je-li odesláno v rámci obchodního styku mezi týmž vývozcem a týmž dovozcem, mělo by být možné předložit jediné osvědčení o původu vztahující se na více než jednu zásilku zboží;
(6) opatření nezbytná pro provádění nařízení (EHS) č. 3030/93 by měla být přijata v souladu s rozhodnutím Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [2];
(7) mělo by být jasně řečeno, že udělení dodatečných množství stanovených ve sloupci 9 přílohy VIII podléhá postupu projednávání v regulativním výboru,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (EHS) č. 3030/93 se mění takto:
1. v článku 2 se doplňuje nový odstavec, který zní:
"8. Na žádost dotyčného členského státu může být v souladu s postupem stanoveným v čl. 17 odst. 2 propuštěno do volného oběhu textilní zboží, které je v držení příslušných orgánů daného členského státu, zejména v souvislosti s konkurzním nebo jiným obdobným řízením, a pro které již nejsou k dispozici platná dovozní povolení.";
2. v článku 12 se odstavec 5 nahrazuje tímto:
"5. Jakmile je příslušným orgánům oznámeno, že jakékoli množství nebylo využito během doby platnosti dovozního povolení nebo při pozbytí jeho platnosti, oznámí to neprodleně Komisi.
Tato nevyužitá množství se automaticky převádějí do zbývajících množství celkového množstevního limitu Společenství pro každou příslušnou kategorii výrobků a každou příslušnou třetí zemi.";
3. v čl. 16 odst. 1 se slova "čl. 17. odst. 5" nahrazují slovy "článku 17a";
4. článek 17 se nahrazuje těmito články:
"Článek 17
Výbor pro textil
1. Komisi je nápomocen výbor (dále jen "Výbor pro textil";).
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 5 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES.
Doba uvedená v čl. 5 odst. 6 rozhodnutí 1999/468/ES je jeden měsíc.
3. Výbor pro textil přijme svůj jednací řád.
Článek 17a
Předseda může z vlastního podnětu nebo na žádost jednoho ze zástupců členských států konzultovat s výborem pro textil všechny ostatní otázky týkající se fungování nebo uplatňování tohoto nařízení.";
5. přílohy III a VIII se mění v souladu s přílohou tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem druhého měsíce po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 394/2001
ze dne 27. února 2001,
kterým se mění nařízení (EHS) č. 2700/93, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro prémie producentům skopového a kozího masa
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2467/98 ze dne 3. listopadu 1998 o společné organizaci trhu se skopovým a kozím masem [1], ve znění nařízení (ES) č. 1669/2000 [2], a zejména na čl. 5 odst. 9 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 3493/90 ze dne 27. listopadu 1990, kterým se stanoví obecná pravidla pro poskytování prémií producentům skopového a kozího masa [3], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 2825/2000 [4], a zejména na čl. 2 odst. 4 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (EHS) č. 1323/90 ze dne 14. května 1990 o zvláštní podpoře chovu ovcí a koz v některých znevýhodněných oblastech Společenství [5], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 193/98 [6], stanoví poskytnutí zvláštní podpory producentům ve znevýhodněných oblastech ve smyslu nařízení Rady (ES) č. 1257/1999 ze dne 17. května 1999 o podpoře pro rozvoj venkova z Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu (EZOZF) a o změně a zrušení některých nařízení [7].
(2) Definice producenta ve znevýhodněné oblasti uvedená v čl. 2 odst. 2 nařízení (EHS) č. 3493/90 byla změněna, aby se týkala všech producentů skopového a kozího masa, jejichž zemědělský podnik se nachází v oblastech definovaných v článku 17 nařízení (ES) č. 1257/1999 nebo nejméně 50 % plochy jejich zemědělského podniku se v takových oblastech nachází.
(3) Je proto nezbytné změnit nařízení Komise (EHS) č. 2700/93 [8] naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 1410/1999 [9], aby odpovídalo změněné definici producenta ve znevýhodněné oblasti.
(4) Změna nařízení (EHS) č. 3493/90 vstupuje v platnost dnem 23. prosince 2000.
Jelikož změna usnadňuje zemědělcům dodržování pravidel, je vhodné, aby se toto nařízení použilo od začátku hospodářského roku 2001.
(5) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro ovce a kozy,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V nařízení (EHS) č. 2700/93 se článek 1a nahrazuje tímto:
"Článek 1a
Žádost o zvláštní podporu v některých znevýhodněných oblastech (nařízení (EHS) č. 1323/90):
1. Aby měl nárok na zvláštní podporu stanovenou v článku 1 nařízení (EHS) č. 1323/90, producent, který splňuje podmínky podle čl. 2 odst. 2 druhého pododstavce nařízení (EHS) č. 3493/90 a:
a) který je povinen předkládat každý rok prohlášení o celkové ploše svého zemědělského podniku využívané k zemědělské produkci na formuláři žádosti o podporu "na plochu" podle článku 4 nařízení (EHS) č. 3887/92, kterým se stanoví prováděcí pravidla k integrovanému administrativnímu a kontrolnímu systému pro některé režimy podpor Společenství, musí v tomto prohlášení uvést plochy, které se nacházejí ve znevýhodněných oblastech a které jsou využívány k zemědělské produkci;
b) který není povinen předkládat prohlášení podle písmene a), musí každý rok předložit zvláštní prohlášení, v němž může v případě potřeby použít systému identifikace zemědělských pozemků stanovený v integrovaném systému.
V tomto prohlášení uvede polohu veškeré půdy, kterou vlastní, má v nájmu nebo užívá na základě jiného ujednání, její rozlohu a zmíní pozemky, které se nacházejí ve znevýhodněných oblastech a které jsou využívány k zemědělské produkci.
Členské státy mohou stanovit, že zvláštní prohlášení tvoří součást žádosti o prémii na bahnice a/nebo kozy.
2. Příslušný vnitrostátní orgán může požadovat, aby mu byl předložen vlastnický list, smlouva o pronájmu nebo písemná dohoda mezi producenty, případně rovněž potvrzení od místního nebo regionálního orgánu, který dal půdu využívanou k zemědělské produkci dotyčnému producentovi k dispozici.
V potvrzení je uvedena rozloha půdy poskytnuté producentovi a pozemky, které se nacházejí ve znevýhodněných oblastech.
3. Členské státy mohou požadovat, aby v případě uvedeném v odst. 1 písm. b) bylo zvláštní prohlášení předloženo na formuláři žádosti o podporu "na plochu".
4. Do 30. června každého hospodářského roku informují členské státy Komisi o počtu producentů, kteří odůvodnili svou žádost o prémii podanou prostřednictvím potvrzení uvedeného v odst. 1 písm. b), a o jejich rozmístění v regionu.
5. Prohlášení o "ploše" a zvláštní prohlášení producenta se musí zkontrolovat podle článků 6 a 7 nařízení (EHS) č.
3887/92. Plochy skutečně zjištěné uvedeným postupem se použijí k výpočtu procenta plochy zemědělského podniku, která se nachází ve znevýhodněných oblastech a je využívána k zemědělské produkci, ve vztahu k celkové ploše zemědělského podniku využívané k zemědělské produkci.
6. Pokud výše uvedené doklady předložené zemědělcem uvádějí, že nejméně 50 % plochy využívané k zemědělským účelům se nachází ve znevýhodněných oblastech, ale pokud je při ověření nebo kontrole skutečně zjištěné procento nižší než 50 %, zvláštní podpora se nevyplácí a prémie na bahnice se snižuje o procento rovnající se rozdílu mezi skutečně zjištěným procentem a 50 %.
V případě nepravdivého prohlášení učiněného úmyslně nebo v důsledku hrubé nedbalosti:
- je dotyčný producent vyloučen pro příslušný hospodářský rok z režimu prémií na bahnice a/nebo kozy,
- je dotyčný producent v případě úmyslně nepravdivého prohlášení vyloučen pro následující hospodářský rok z režimu prémií.
Prémie se nesnižuje, pokud producent může dokázat, že plocha byla zjištěna na základě údajů uznaných příslušným orgánem."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost sedmým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 408/2001
ze dne 28. února 2001
o stanovení přepočítacích koeficientů pro některé přímé podpory a strukturální nebo environmentální opatření
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 2799/98 ze dne 15. prosince 1998 o agromonetární úpravě pro euro [1],
s ohledem na nařízení Komise (ES) č. 1410/1999 ze dne 29. června 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k agromonetární úpravě pro euro v zemědělství [2], a zejména na článek 2 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Podle článku 42 nařízení Komise (ES) č. 2342/1999 ze dne 28. října 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1254/1999 o společné organizaci trhu s hovězím a telecím masem, pokud jde o režim prémií [3], naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 192/2001 [4], představuje datum podání žádosti rozhodnou skutečnost pro stanovení roku, pro který jsou započtena zvířata, na která se vztahuje program prémií v odvětví hovězího a telecího masa. Podle článku 43 uvedeného nařízení se přepočet částek prémií na národní měnu provádí na základě časově váženého průměru směnných kurzů platných v prosinci předcházejícího rok přidělení.
(2) Podle čl. 4 odst. 2 nařízení Komise (ES) č. 2808/98 ze dne 22. prosince 1998 o prováděcích pravidlech k agromonetární úpravě pro euro v zemědělství [5], naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 2452/2000 [6], je skutečností rozhodnou pro směnný kurz v případě částek strukturální nebo environmentální povahy 1. leden roku, v jehož průběhu je přijato rozhodnutí o poskytnutí podpory. Podle čl. 4 odst. 3 uvedeného nařízení ve znění nařízení (ES) č. 1410/1999 se přitom jako přepočítací koeficient použije časově vážený průměr směnných kurzů platných v měsíci předcházejícím rozhodné skutečnosti.
(3) Podle článku 12 nařízení Komise (ES) č. 293/98 ze dne 4. února 1998 o stanovení rozhodných skutečností proovoce a zeleninu, zpracované ovoce a zeleninu a částečně u živých rostlin a květinářského zboží a u některých výrobků uvedených v příloze I Smlouvy o ES a o zrušení nařízení (EHS) č. 1445/93 [7], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 1410/1999, se pro každoroční přepočet na národní měnu maximální hektarové částky podpory ke zlepšení kvality a odbytu ořechů a svatojánského chleba stanovené v článku 2 nařízení Rady (EHS) č. 790/89 [8], naposledy pozměněného nařízením Komise (ES) č. 1825/97 [9], použije přepočítací koeficient rovný časově váženému průměru směnných kurzů platných v měsíci předcházejícím 1. lednu ročního sledovaného období ve smyslu článku 19 nařízení Komise (EHS) č. 2159/89 [10], naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 1363/95 [11]:
(4) Podle čl. 6 odst. 2 nařízení Komise (EHS) č. 2700/93 ze dne 30. září 1993, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro prémie producentům skopového a kozího masa [12], naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 1410/1999, se na zůstatek prémií v odvětví skopového masa použije přepočítací koeficient rovný časově váženému průměru směnných kurzů platných v měsíci předcházejícím poslednímu dni hospodářského roku, za který je prémie poskytována.
(5) Podle čl. 6 odst. 1 nařízení (EHS) č. 2700/93 se na zálohy na prémie v odvětví skopového masa použije přepočítací koeficient rovný časově váženému průměru směnných kurzů platných v měsíci předcházejícím poslednímu dni hospodářského roku, za který je prémie poskytována.
1478/2000 Rady ze dne 19. června 2000, kterým se mění nařízení (ES) č. 2866/98 o přepočítacích koeficientech mezi eurem a měnami členských států přijímajících euro [13], byl neodvolatelně stanoven směnný kurz mezi eurem a řeckou drachmou.
Tento kurz platí od 1. ledna 2001 a vztahuje se na opatření, u kterých rozhodná skutečnost nastala od tohoto dne.
Nařízení (ES) č. 1410/1999 se tudíž na tato opatření již nevztahuje,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Přepočítací koeficienty pro
- částky prémií v odvětví hovězího a telecího masa podle nařízení Rady (ES) č. 1254/1999 [14],
- maximální hektarovou částku podpory uvádění na trh ořechů a svatojánského chleba podle článku 2 nařízení (EHS) č. 790/89,
- zálohu podle čl. 5 odst. 6 druhého pododstavce nařízení Rady (ES) č. 2467/98 [15] a výši odpočtu podle článku 4 nařízení (EHS) č. 3493/90 Rady [16] a
- částky strukturální nebo environmentální povahy podle článku 5 nařízení (ES) č. 2799/98
jsou uvedeny v příloze 1.
2. Přepočítací koeficienty pro výši prémie a zůstatku podle čl. 5 odst. 6 čtvrtého pododstavce nařízení (ES) č. 2467/98 a pro výši odpočtu podle článku 4 nařízení (EHS) č. 3493/90 jsou uvedeny v příloze II.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost sedmým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 409/2001
ze dne 28. února 2001,
kterým se mění nařízení (ES) č. 1162/95, kterým se stanoví zvláštní prováděcí pravidla k režimu dovozních a vývozních licencí pro obiloviny a rýži
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1766/92 ze dne 30. června 1992 o společné organizaci trhu s obilovinami [1], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 1666/2000 [2], a zejména na čl. 13 odst. 11 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 3072/95 ze dne 22. prosince 1995 o společné organizaci trhu s rýží [3], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 1667/2000 [4], a zejména na čl. 9 odst. 2 a čl. 13 odst. 15 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Rady (ES) č. 2851/2000 [5] stanoví určité koncese v podobě celních kvót Společenství pro některé zemědělské produkty a upravuje, jako autonomní a přechodné opatření, některé zemědělské koncese stanovené v Evropské dohodě s Polskem.
Jednou z těchto koncesí je zrušení náhrad pro pšenici obecnou, mouku a otruby vyvážené do Polska.
(2) Polské orgány se zavázaly, že zajistí, aby byl do Polska povolen pouze dovoz produktů Společenství, které spadají pod kódy KN 100190, 1101, 1102 a ex2302 a pro které nebyla poskytnuta náhrada. Z toho důvodu se do nařízení Komise (ES) č.
1162/95 [6] naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 2110/2000 [7] vkládá článek o povinnosti předložit ověřenou kopii vývozní licence, jež bude obsahovat údaje, které potvrdí, že pro uvedené produkty nebyla poskytnuta vývozní náhrada.
Pro vytvoření vazby mezi dováženými produkty a produkty, keré jsou uvedeny ve vývozní licenci, musí provozovatelé při dovozu do Polska předložit ověřenou kopii vývozního celního prohlášení, které obsahuje specifické údaje o vývozní licenci.
(3) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro obiloviny,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V nařízení (ES) č. 1162/95 se vkládá nový článek, který zní:
"Článek 7a
1. Pro produkty kódů KN 110190, 1101, 1102 a ex2302 uvedené v čl. 1 odst. 1 nařízení (EHS) č. 1766/92, s výjimkou produktů kódu KN 230250, se při vývozu do Polska použijí následující ustanovení.
2. Při vývozech podle odstavce 1 musí být příslušným polským orgánům předložena ověřená kopie vývozní licence vydaná v souladu s čl. 7 odst. 3a a s tímto článkem a náležitě schválená kopie vývozního celního prohlášení pro každou zásilku. Zboží nesmí být do té doby vyvezeno do jiné třetí země.
3. V licenci se uvede:
a) v kolonce 7 slovo "Polsko";
b) v kolonce 15 popis zboží v souladu s kombinovanou nomenklaturou;
c) v kolonce 16 osmimístný kód kombinované nomenklatury a množství v tunách pro každý produkt uvedený v kolonce 15;
d) v kolonkách 17 a 18 celkové množství produktů uvedených v kolonce 16;
e) v kolonce 20 jeden z těchto údajů:
- Exportación a Polonia.
Artículo 7 bis del Reglamento (CE) no 1162/95
- Udførsel til Polen.
Artikel 7a i forordning (EF) nr.1162/95
- Ausfuhr nach Polen.
Artikel 7a der Verordnung (EG) Nr.1162/95
- Εξαγωγή στην Πολωνια.
Άρρο 7α του κανονισμού (EK) αρι.
1162/95
- Export to Poland.
Article 7a of Regulation (EC) No 1162/95
- Exportation en Pologne.
Article 7 bis du règlement (CE)o 1162/95
- Esportazione in Polonia.
Articolo 7 bis del regolamento (CE)n.1162/95
- Uitvoer naar Polen.
Artikel 7 bis van Verordening (EG) nr.1162/95
- Exportação para a Polónia.
Artigo 7.°A do Regulamento (CE) n.o 1162/95
- Vienti Puolaan.
Asetuksen (EY) N:o 1162/95 7 a artikla
- Export till Polen.
Artikel 7a i förordning (EG) nr 1162/95.
f) V kolonce 22 kromě slov uvedených v čl. 7 odst. 3a jeden z těchto údajů:
- Sin restitución por exportación
- Uden eksportrestitution
- Ohne Ausfuhrerstattung
- Χωρίς επιστροφή κατά την εξαγωγή
- No export refund
- Sans restitution à l’exportation
- Senza restituzione all‘esportazione
- Zonder uitvoerrestitutie
- Sem restituição à exportação
- Ilman vientitukea
- Utan exportbidrag.
g) Licence je platná pouze pro produkty a pro množství, které jsou v ní uvedeny.
4. Licence vydané podle tohoto článku zavazují k vývozu do země určení uvedené v kolonce 7.
5. Na žádost dotčené strany se vydá ověřená kopie schválené licence.
6. První pondělí každého měsíce sdělí příslušné orgány členských států Komisi množství, pro která byly licence vydány, rozdělená podle kódů kombinované nomenklatury."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 418/2001
ze dne 1. března 2001,
kterým se povolují nové doplňkové látky a nová užití doplňkových látek v krmivech
(Text s významem pro EHP)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 70/524/EHS ze dne 23. listopadu 1970 o doplňkových látkách v krmivech [1], naposledy pozměněnou nařízením Komise (ES) č. 2697/2000 [2], a zejména na článek 4 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Směrnice 70/524/EHS stanoví, že po přezkoumání žádosti předložené v souladu s článkem 4 této směrnice mohou být povoleny nové doplňkové látky nebo užití doplňkových látek.
(2) Čl. 9e odst. 1 směrnice 70/524/EHS stanoví, že pro nové doplňkové látky nebo nová užití doplňkových látek může být uděleno dočasné povolení, pokud jsou splněny podmínky uvedené v čl. 3a písm. b) až e) této směrnice a pokud lze na základě dostupných výsledků důvodně předpokládat, že jejich použití ve výživě zvířat bude mít některý z účinků uvedených v čl. 2 písm. a). Dočasné povolení pro doplňkové látky uvedené v části II přílohy C směrnice může být uděleno na dobu až čtyř let.
(3) Z vyhodnocení předložených dokumentací vyplývá, že nové přípravky z mikroorganismů a enzymové přípravky a jejich nová užití popsaná v příloze I a II splňují výše uvedené podmínky, a proto mohou být dočasně povoleny na dobu čtyř let.
(4) Čl. 2 bod aaa) směrnice 70/524/EHS vyžaduje, aby povolení kokcidiostatik bylo vázáno na osobu odpovědnou za jejich uvádění do oběhu.
(5) Podle článku 9b směrnice 70/524/EHS se při splnění všech podmínek uvedených v článku 3a směrnice 70/524/EHS takovým látkám uděluje povolení na dobu 10 let počínaje dnem nabytí účinnosti konečného povolení.
(6) Z vyhodnocení předložené dokumentace vyplývá, že kokcidiostatikum popsané v příloze III splňuje při použití pro kategorii zvířat a za podmínek popsaných ve zmíněné příloze veškeré požadavky článku 3a.
(7) Vyhodnocení dokumentace ukazuje, že mohou být nezbytné určité postupy pro ochranu zaměstnanců před expozicí doplňkovým látkám.
Taková ochrana by však měla být zajištěna uplatněním směrnice Rady 89/391/EHS ze dne 12. června 1989 o zavádění opatření pro zlepšení bezpečnosti a ochrany zdraví zaměstnanců při práci [3] a jejích samostatných směrnic.
(8) Vědecký výbor pro výživu zvířat zaujal příznivé stanovisko, pokud jde o bezpečnost enzymových přípravků, přípravků z mikroorganismů a kokcidiostatik a o příznivý vliv kokcidiostatik na živočišnou produkci za podmínek popsaných ve zmíněných přílohách.
(9) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro krmiva,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Přípravky náležející do skupiny "mikroorganismů", které jsou uvedeny v příloze I tohoto nařízení, se povolují jako doplňkové látky ve výživě zvířat za podmínek stanovených v uvedené příloze.
Článek 2
Přípravky náležející do skupiny "enzymů", které jsou uvedeny v příloze II tohoto nařízení, se povolují jako doplňkové látky ve výživě zvířat za podmínek stanovených v uvedené příloze.
Článek 3
Doplňková látka náležející do skupiny "Kokcidiostatik a jiných léčebných substancí", která je uvedena v příloze III tohoto nařízení, se povoluje jako doplňkova látka ve výživě zvířat za podmínek stanovených v uvedené příloze.
Článek 4
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 436/2001
ze dne 2. března 2001,
kterým se mění příloha II nařízení Rady (EHS) č. 2092/91 o ekologickém zemědělství a k němu se vztahujícím označování zemědělských produktů a potravin
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2092/91 ze dne 24. června 1991 o ekologickém zemědělství a k němu se vztahujícím označování zemědělských produktů a potravin [1] naposledy pozměněné nařízením Komise (ES) 2020/2000 [2], a zejména na článek 13 druhou odrážku uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Některé členské státy předložily od roku 1997 v souladu s postupem stanoveným v čl. 7 odst. 4 nařízení (EHS) č. 2092/91 informace s cílem změnit některá ustanovení přílohy II.
(2) Kompostovaný domovní odpad a kompostovaná směs rostlinné hmoty jsou produkty, které se před přijetím nařízení (EHS) č. 2092/91 běžně používaly podle zásad dobré praxe ekologického zemědělství dodržovaných ve Společenství.
Tyto produkty jsou v současné době dostupné také po jiných typech kvašení než kompostování, zejména po anaerobním kvašení určeném k výrobě bioplynu.
Změny týkající se těchto produktů jsou naléhavé, vzhledem k nadcházejícímu zemědělskému období, v němž by tyto produkty mohly být použity k hnojení, při zachování omezujících požadavků stanovených v příloze I části A nařízení.
Anaerobní kvašení určené k výrobě bioplynu je postup, který se v zásadě shoduje se zaměřením ekologického zemědělství na ochranu životního prostředí.
(3) V několika jazycích je nezbytné opravit název výrobku "zásaditá struska", aby odkazoval na stejný výrobek.
Ukázalo se také, že tento produkt nebyl uveden v portugalské verzi nařízení Komise (ES) č. 2381/94 [3], kterým se stanovuje část A přílohy II.
Toto opomenutí by proto mělo být opraveno.
(4) Zkušenosti s používáním průmyslového vápence z výroby cukru v ekologickém zemědělství ukazují, že je vhodné umožnit, aby se dále používalo i po 31. březnu 2002.
(5) Mnoho přípravků pyrethrinu z Chrysanthemum cinerariaefolium obsahuje jako synergickou látku piperonylbutoxid.
Je proto vhodné zesílit podmínky, za kterých se tyto přípravky mohou používat.
(6) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem výboru uvedeného v článku 14 nařízení (EHS) č. 2092/91,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Příloha II nařízení (EHS) č. 2092/91 se mění v souladu s přílohou tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost sedmým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 438/2001
ze dne 2. března 2001,
kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1260/1999, pokud jde o řídicí a kontrolní systémy pro pomoc poskytovanou ze strukturálních fondů
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1260/1999 ze dne 21. června 1999 o obecných ustanoveních o strukturálních fondech [1], a zejména na čl. 53 odst. 2 uvedeného nařízení,
po konzultaci s výborem zřízeným podle článku 147 Smlouvy,
po konzultaci s Výborem pro zemědělské struktury a rozvoj venkova,
po konzultaci s Výborem pro struktury rybolovu a akvakulturu,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Článek 38 nařízení (ES) č. 1260/1999 požaduje, aby členské státy přijaly řadu opatření, která zajistí, že prostředky Společenství jsou využívány účinně a správně a podle zásad řádného finančního řízení.
(2) Za tímto účelem musí členské státy vydat náležité pokyny pro organizaci odpovídajících činností řídících a platebních orgánů v souladu s články 32 a 34 nařízení (ES) č. 1260/1999.
(3) Článek 38 nařízení (ES) č. 1260/1999 požaduje, aby členské státy spolupracovaly s Komisí při zajištění řádného fungování svých řídicích a kontrolních systémů a poskytovaly jí veškerou pomoc nutnou pro provádění kontrol, včetně kontrol výběrových souborů.
(4) K zajištění jednotné úrovně potvrzování výdajů, u nichž se žádá o platby z fondů podle čl. 32 odst. 3 a 4 nařízení (ES) č. 1260/1999, by měl být stanoven obsah těchto potvrzení a blíže vymezena povaha a kvalita informací, ze kterých vycházejí.
(5) Aby mohla Komise provádět kontroly uvedené v čl. 38 odst. 2 nařízení (ES) č. 1260/1999, měly by jí členské státy na požádání poskytovat údaje, které jsou řídící orgány povinny uchovávat pro plnění řídicích, monitorovacích a hodnotících požadavků uvedeného nařízení. Měl by být stanoven obsah těchto údajů a formát a způsob přenosu počítačových souborů v případech, kdy se údaje předávají v elektronické podobě, v souladu s čl. 18 odst. 3 písm. e) uvedeného nařízení. Komise by měla zajistit důvěrné a bezpečné uchovávání počítačově zpracovaných a jiných údajů.
(6) Nařízení Komise (ES) č. 2064/97 ze dne 15. října 1997, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 4253/88, pokud jde o finanční kontrolu prováděnou členskými státy u akcí spolufinancovaných strukturálními fondy [2], ve znění nařízení (ES) č. 2406/98 [3], by mělo být nahrazeno. Nařízení (ES) č. 2064/97 by se však mělo i nadále uplatňovat na pomoc poskytnutou v programovém období 1994 až 1999 v souladu s nařízením Rady (EHS) č. 2052/88 [4], naposledy pozměněným nařízením (ES) č. 3193/94 [5].
(7) Tímto nařízením by neměl být dotčen článek 22 nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES [6], o kontrolách na místě v oblasti státní podpory.
(8) Tímto nařízením by nemělo být dotčeno nařízení Rady (Euratom, ES) č. 2185/96 ze dne 11. listopadu 1996 o kontrolách a inspekcích na místě prováděných Komisí za účelem ochrany finančních zájmů Evropských společenství proti podvodům a jiným porušením předpisů [7].
(9) Nařízení Komise (ES) č. 1681/94 ze dne 11. července 1994 o nesrovnalostech a navrácení neoprávněně vyplacených částek v souvislosti s financováním strukturálních politik a organizaci informačního systému v této oblasti [8] se vztahuje na pomoc poskytovanou podle nařízení (ES) č. 1260/1999 na základě čl. 54 druhého pododstavce a čl. 38 odst. 1 písm. e) uvedeného nařízení.
(10) Toto nařízení by se mělo uplatňovat v souladu se zásadou subsidiarity zmíněnou v čl. 8 odst. 3 nařízení (ES) č. 1260/1999 a aniž jsou dotčeny institucionální, právní a finanční systémy dotyčného členského státu, jak to stanoví čl. 34 odst. 1 poslední pododstavec uvedeného nařízení.
(11) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro rozvoj a přeměnu regionů,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
KAPITOLA I
Oblast působnosti
Článek 1
Toto nařízení stanoví prováděcí pravidla k nařízení (ES) č. 1260/1999, pokud jde o řídicí a kontrolní systémy pro pomoc poskytovanou ze strukturálních fondů, kterou spravují členské státy.
KAPITOLA II
Řídicí a kontrolní systémy
Článek 2
1. Každý členský stát zajistí, že řídící a platební orgány a zprostředkující subjekty obdrží náležité pokyny pro řídicí a kontrolní systémy nezbytné k zajištění řádného finančního řízení strukturálních fondů v souladu s obecně uznávanými zásadami a normami, a zejména k poskytnutí dostatečné záruky správnosti, řádnosti a způsobilosti žádostí o pomoc Společenství.
2. Pro účely tohoto nařízení se "zprostředkujícími subjekty" rozumějí veškeré veřejné nebo soukromé subjekty či služby, za jejichž jednání odpovídají řídící nebo platební orgány nebo které vykonávají jejich jménem úkoly týkající se konečných příjemců nebo subjektů či podniků, které uskutečňují akce.
Článek 3
Řídicí a kontrolní systémy řídících a platebních orgánů a zprostředkujících subjektů stanoví při dodržení zásady proporcionality vzhledem k objemu spravované pomoci
a) jednoznačnou definici, jasné rozdělení úkolů a oddělení funkcí v dotyčné organizaci, které je dostatečné pro zajištění řádného finančního řízení;
b) účinné systémy, které zajistí, že jsou úkoly vykonávány uspokojivě;
c) v případě zprostředkujících subjektů podávání zpráv příslušnému orgánu o plnění úkolů a použitých prostředcích.
Článek 4
Řídicí a kontrolní systémy zahrnují postupy pro ověření, že spolufinancované výrobky a služby byly dodány a že uplatňované výdaje byly skutečně vynaloženy, a pro zajištění souladu s podmínkami odpovídajícího rozhodnutí Komise podle článku 28 nařízení (ES) č. 1260/1999 a se souvisejícími vnitrostátními pravidly a pravidly Společenství, zejména pokud jde o způsobilost výdajů pro podporu ze strukturálních fondů v rámci dotyčné pomoci, o zadávání veřejných zakázek, o státní podporu (včetně pravidel o kombinaci podpor), o ochranu životního prostředí a o rovnost příležitostí.
Tyto postupy vyžadují, aby se zaznamenávala ověření jednotlivých akcí na místě.
Záznamy musí uvádět provedenou práci, výsledky ověření a opatření přijatá v souvislosti se zjištěnými nedostatky.
Není-li fyzické nebo správní ověření vyčerpávající, nýbrž se provádí pouze na základě výběrového souboru akcí, označí záznamy vybrané akce a popíší výběrovou metodu.
Článek 5
1. Členské státy informují Komisi u každé pomoci do tří měsíců od jejího schválení nebo od vstupu tohoto nařízení v platnost, podle toho, co nastane později, o organizaci řídících a platebních orgánů a zprostředkujících subjektů, o řídicích a kontrolních systémech zavedených v těchto orgánech a subjektech a jejich zlepšeních plánovaných podle pokynů uvedených v čl. 2 odst. 1.
2. Sdělení obsahuje pro každý řídící a platební orgán a zprostředkující subjekt
a) pravomoci, které jim jsou svěřeny;
b) rozdělení funkcí v rámci jednotlivých útvarů nebo mezi nimi, včetně rozdělení mezi řídící a platební orgán v případech, kdy náleží k témuž subjektu;
c) postupy pro přijímání, ověřování a potvrzování žádostí o úhradu výdajů a pro schvalování, provádění a účtování plateb příjemcům;
d) ustanovení pro audit řídicích a kontrolních systémů.
3. Pokud se pro více pomocí používá společný systém, může být sdělen popis tohoto společného systému.
Článek 6
Komise se ve spolupráci s členským státem ujistí, že řídicí a kontrolní systémy předložené podle článku 5 splňují normy požadované nařízením (ES) č. 1260/1999 a tímto nařízením, a oznámí případné překážky, které tyto systémy představují pro průhlednost kontrol činnosti fondů a pro plnění povinností Komise podle článku 274 Smlouvy.
Pravidelně se provádí přezkum činnosti těchto systémů.
Článek 7
1. Řídicí a kontrolní systémy členských států musí poskytovat dostatečnou pomůcku pro audit se zaměřením na finanční toky.
2. Pomůcka pro audit se zaměřením na finanční toky se považuje za dostatečnou, jestliže umožňuje
a) uvedení potvrzení souhrnných částek oznámených Komisi do souladu s jednotlivými prohlášeními o výdajích a podklady uchovávanými na různých správních úrovních a u konečných příjemců, včetně subjektů nebo podniků, které se účastní uskutečňování akcí, pokud nejsou konečnými příjemci finančních prostředků, a
b) ověření rozdělení a převodu prostředků poskytnutých Společenstvím a členským státem.
Orientační popis požadavků na údaje pro dostatečnou pomůcku pro audit se zaměřením na finanční toky je uveden v příloze I.
3. Řídící orgán se ujistí, že
a) existují postupy, které zajistí, že doklady vztahující se ke konkrétním výdajům a platbám provedeným v rámci dané pomoci a vyžadované pro dostatečnou pomůcku pro audit se zaměřením na finanční toky jsou uchovávány v souladu s požadavky čl. 38 odst. 6 nařízení (ES) č. 1260/1999 a přílohy I tohoto nařízení;
b) je zaznamenán subjekt, který tyto doklady uchovává, a jeho umístění;
c) tyto doklady jsou dostupné pro inspekci prováděnou osobami nebo subjekty, které jsou obvykle pověřeny inspekcí takových dokladů.
Osobami a subjekty jsou
i) zaměstnanci řídícího a platebního orgánu a zprostředkujících subjektů, kteří vyřizují žádosti o platby;
ii) organizace provádějící audit řídicích a kontrolních systémů;
iii) osoba nebo útvar platebního orgánu příslušný pro potvrzování žádostí o průběžnou a konečnou platbu podle čl. 32 odst. 3 a 4 nařízení (ES) č. 1260/1999 a osoba nebo útvar, které vydávají prohlášení podle čl. 38 odst. 1 písm. f);
iv) pověření úředníci vnitrostátních kontrolních orgánů a Společenství.
Tyto osoby mohou požadovat, aby jim byly poskytnuty výpisy nebo kopie dokladů nebo účetních záznamů uvedených v tomto odstavci.
Článek 8
Řídící nebo platební orgán vede účet částek, které mají být získány zpět z již uskutečněných plateb příspěvku Společenství, a zajistí, aby byly tyto částky získány zpět bez zbytečného prodlení.
Po jejich získání zpět vrátí platební orgán tyto neoprávněné platby spolu s úrokem z prodlení tak, že odečte tyto částky od svého příštího prohlášení o výdajích a žádosti o platbu zasílané Komisi nebo, pokud to není dostatečné, provede platbu ve prospěch Společenství.
Platební orgán zasílá Komisi jednou za rok v příloze ke své zprávě za čtvrté čtvrtletí o zpět získaných částkách předkládané podle nařízení (ES) č. 1681/94 přehled částek, které jsou získány zpět k danému dni, rozdělených podle roku zahájení řízení k jejich zpětnému získání.
KAPITOLA III
Potvrzování výdajů
Článek 9
1. Potvrzení prohlášení o průběžných a konečných výdajích uvedená v čl. 32 odst. 3 a 4 nařízení (ES) č. 1260/1999 vyhotovuje v podobě stanovené v příloze II tohoto nařízení osoba nebo útvar platebního orgánu, jejichž funkce je nezávislá na jakýchkoli složkách, které nařizují platby.
2. Platební orgán se před potvrzením prohlášení o výdajích ujistí, že jsou splněny tyto podmínky:
a) řídící orgán a zprostředkující subjekty splnily požadavky nařízení (ES) č. 1260/1999, a zejména čl. 38 odst. 1 písm. c) a e) a čl. 32 odst. 3 a 4, a dodržely podmínky rozhodnutí Komise podle článku 28 uvedeného nařízení;
b) prohlášení o výdajích obsahuje pouze výdaje,
i) které byly skutečně vynaloženy během období způsobilosti stanoveného v rozhodnutí, mají podobu výdajů konečných příjemců ve smyslu odstavců 1.2, 1.3 a 2 pravidla č. 1 přílohy nařízení Komise (ES) č. 1685/2000 [9], a lze je doložit potvrzenými fakturami nebo jinými účetními doklady stejné důkazní hodnoty;
ii) které vznikly při akcích, jež byly vybrány pro financování v rámci konkrétního programu pomoci v souladu s jeho kritérii výběru a postupy a které po celou dobu, kdy výdaje vznikaly, podléhaly pravidlům Společenství, a
iii) vynaložené na opatření, pro která byla veškerá případná státní podpora formálně schválena Komisí.
3. Aby bylo vždy možné před předložením prohlášení o výdajích Komisi posoudit dostatečnost kontrolních systémů a pomůcky pro audit se zaměřením na finanční toky, zajistí řídící orgán, že platební orgán je informován o postupech prováděných řídícím orgánem a zprostředkujícími subjekty s cílem
a) ověřit, že spolufinancované výrobky a služby byly dodány a že požadované výdaje byly skutečně vynaloženy;
b) zajistit soulad s odpovídajícími pravidly a
c) zachovat pomůcku pro audit se zaměřením na finanční toky.
4. V případech, kdy řídící a platební orgán náleží k témuž subjektu, musí tento subjekt zajistit, že jsou uplatňovány postupy, které poskytují rovnocennou úroveň kontroly jako postupy, které jsou stanoveny v odstavcích 2 a 3.
KAPITOLA IV
Kontroly výběrového souboru akcí
Článek 10
1. Členské státy pořádají kontroly akcí na základě vhodného výběrového souboru, pomocí nichž se má zejména
a) ověřit účinnost zavedených řídicích a kontrolních systémů;
b) výběrovým způsobem na základě analýzy rizik ověřit prohlášení o výdajích připravená na různých úrovních.
2. Kontroly prováděné před ukončením každé pomoci se týkají alespoň 5 % celkových způsobilých výdajů a musí být založeny na reprezentativním výběrovém souboru schválených akcí, přičemž musí brát v úvahu požadavky odstavce 3.
Členské státy usilují o rovnoměrné rozložení kontrol na celé dotyčné období.
Zajistí přiměřené oddělení úkolů takové kontroly a postupů pro provádění nebo platby akcí.
3. Při výběru výběrového souboru kontrolovaných akcí se berou v úvahu
a) potřeba kontrolovat vhodnou kombinaci druhů a velikostí akcí;
b) případné rizikové faktory zjištěné vnitrostátními kontrolami nebo kontrolami Společenství;
c) soustředění akcí u některých zprostředkujících subjektů nebo konečných příjemců, tak aby u hlavních zprostředkujících subjektů a konečných příjemců byla provedena alespoň jedna kontrola před ukončením každé pomoci.
Článek 11
Členské státy kontrolami ověřují
a) praktické uplatňování a účinnost řídicích a kontrolních systémů;
b) u dostatečného množství účetních záznamů soulad těchto záznamů s podklady uchovávanými u zprostředkujících subjektů, u konečných příjemců a u dalších subjektů nebo podniků, které akce provádějí;
c) existenci dostatečné pomůcky pro audit se zaměřením na finanční toky;
d) u dostatečného počtu výdajových položek, že povaha a čas dotyčného výdaje vyhovují požadavkům Společenství a vztahují se ke schváleným nákladům akce a ke skutečně provedeným pracím;
e) že využití nebo zamýšlené využití akce je v souladu s popisem využití uvedeným v žádosti o spolufinancování Společenství;
f) že finanční příspěvky Společenství nepřekračují meze stanovené článkem 29 nařízení (ES) č. 1260/1999 nebo jakýmikoli dalšími použitelnými předpisy Společenství a proplácejí se konečným příjemcům bez jakýchkoli srážek nebo neodůvodněných zpoždění;
g) že bylo skutečně poskytnuto vhodné vnitrostátní spolufinancování a
h) že spolufinancované akce jsou uskutečňovány v souladu s pravidly a politikami Společenství podle článku 12 nařízení (ES) č. 1260/1999.
Článek 12
Kontroly musí stanovit, zdali jsou zjištěné obtíže systémové povahy, a představují tak riziko pro další akce prováděné stejným konečným příjemcem nebo spravované stejným zprostředkujícím subjektem.
Musí rovněž označit příčiny těchto situací, případnou potřebu dalšího přezkoumání a nezbytná nápravná a preventivní opatření.
Článek 13
Členské státy zpraví Komisi do 30. června každého roku a poprvé do 30. června 2001 o uplatňování článků 10 až 12 v předchozím kalendářním roce, a dále případně poskytnou nezbytná doplnění nebo aktualizaci popisu svých řídicích a kontrolních systémů, o nichž informují podle článku 5.
Článek 14
Tato kapitola se použije obdobně na částky, jež mají být navráceny, uvedené v článku 8.
KAPITOLA V
Prohlášení při ukončení pomoci
Článek 15
Osoba nebo útvar pověřený vydáváním prohlášení při ukončení pomoci ve smyslu čl. 38 odst. 1 písm. f) nařízení (ES) č. 1260/1999 musí být funkčně nezávislé
a) na určeném řídícím orgánu;
b) na osobě nebo útvaru platebního orgánu příslušném k vystavování potvrzení podle čl. 9 odst. 1;
c) na zprostředkujícím subjektu.
Svá šetření provádí v souladu s mezinárodně uznávanými normami pro provádění auditu.
Řídící a platební orgány a zprostředkující subjekty jim poskytnou veškeré požadované informace a umožní jim přístup k záznamům a podkladům nezbytným pro vystavení prohlášení.
Článek 16
Prohlášení vycházejí z posouzení řídicích a kontrolních systémů, z výsledků již provedených kontrol a případně též z další kontroly výběrového souboru transakcí.
Osoba nebo útvar vystavující prohlášení provedou veškerá nezbytná šetření, aby získaly přiměřenou záruku, že potvrzené prohlášení o výdajích je správné a že související transakce jsou zákonné a řádné.
Prohlášení se vystavuje podle ukázkového vzoru uvedeného v příloze III a musí být doplněno zprávou, která obsahuje všechny relevantní údaje, ze kterých prohlášení vychází, včetně shrnutí zjištění všech kontrol provedených vnitrostátními subjekty a subjekty Společenství, ke kterým měla osoba nebo útvar vystavující prohlášení přístup.
Článek 17
Není-li s ohledem na značné nedostatky řídicího či kontrolního systému nebo vysokou četnost zjištěných nesrovnalostí možné vyjádřit celkově kladné ujištění o platnosti žádosti o vyplacení konečného zůstatku a konečného potvrzení výdajů, odkáže prohlášení na tyto okolnosti a odhadne rozsah obtíže a její finanční dopad.
Komise může v takovém případě požádat o provedení další kontroly s cílem zjištění a nápravy nesrovnalostí ve stanovené lhůtě.
KAPITOLA VI
Forma a obsah účetních údajů, které musí být uchovávány a na vyžádání zpřístupněny Komisi
Článek 18
1. Účetní záznamy k akcím uvedené v příloze I se pokud možno uchovávají v elektronické podobě. Tyto záznamy se poskytují Komisi na základě její zvláštní žádosti pro účely provádění kontrol dokumentace a kontrol na místě, aniž je dotčena povinnost sdělovat aktualizace finančních plánů podle čl. 18 odst. 3 písm. c) nařízení (ES) č. 1260/1999 a finanční údaje podle článku 32 uvedeného nařízení.
2. Komise se s každým členským státem dohodne na obsahu elektronických záznamů, které jí mají být poskytnuty podle odstavce 1, způsobu, jakým jí budou předány, a délce období požadovaného k vytvoření nezbytných počítačových systémů, přičemž bere v úvahu dohodu zmíněnou v čl. 18 odst. 3 písm. e) nařízení (ES) č. 1260/1999. Rozsah údajů, které mohou být požadovány, a upřednostňované technické specifikace přenosu elektronických souborů Komisi jsou uvedeny v přílohách IV a V.
3. Členské státy poskytnou Komisi na její písemnou žádost záznamy uvedené v odstavci 1 do deseti pracovních dnů ode dne obdržení žádosti.
Komise a členský stát se mohou dohodnout na jiné lhůtě, zejména v případě, kdy tyto záznamy nejsou k dispozici v elektronické podobě.
4. Komise zajistí, aby údaje předané členským státem nebo získané v průběhu kontrol na místě byly uchovávány důvěrně a bezpečně v souladu s článkem 287 Smlouvy a s pravidly Společenství pro využívání informací a přístup k nim.
5. Úředníci Komise mají v mezích platných vnitrostátních právních předpisů přístup ke všem dokladům připraveným buď pro kontroly prováděné podle tohoto nařízení, nebo po těchto kontrolách, a k uchovávaným údajům, včetně údajů uložených v elektronických systémech.
KAPITOLA VII
Obecná a závěrečná ustanovení
Článek 19
V případě pomoci, jejíž příjemci jsou usazeni ve více než jednom členském státě, se dotyčné členské státy navzájem dohodnou na nutných společných opatřeních pro zajištění řádného finančního řízení, přičemž berou v úvahu vnitrostátní právní předpisy, a informují Komisi o dohodnutých opatřeních.
Komise a dotyčné členské státy si navzájem poskytují veškerou nutnou správní pomoc.
Článek 20
Tímto nařízením není dotčena povinnost členských států vyplývající z nařízení (ES) č. 1260/1999 poskytovat Komisi dostatečné informace pro hodnocení plánů, včetně informací o opatření přijatých pro provádění čl. 34 odst. 1 uvedeného nařízení, ani právo Komise požadovat před přijetím rozhodnutí podle článku 28 uvedeného nařízení další informace.
Článek 21
Nic v tomto nařízení nebrání členským státům uplatňovat vnitrostátní pravidla, která jsou přísnější než pravidla uvedená v tomto nařízení.
Článek 22
Zrušuje se nařízení (ES) č. 2064/97.
Uvedené nařízení se však nadále uplatňuje na pomoc poskytnutou v programovém období 1994–1999 na základě nařízení (EHS) č. 2052/88.
Článek 23
Toto nařízení vstupuje v platnost sedmým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 448/2001
ze dne 2. března 2001,
kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1260/1999, pokud jde o postup při provádění finančních oprav u pomoci poskytované ze strukturálních fondů
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1260/1999 ze dne 21. června 1999 o obecných ustanoveních o strukturálních fondech [1], a zejména na čl. 53 odst. 2 uvedeného nařízení,
po konzultaci s výborem zřízeným podle článku 147 Smlouvy,
po konzultaci s Výborem pro zemědělské struktury a rozvoj venkova,
po konzultaci s Výborem pro struktury rybolovu a akvakulturu,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Podle čl. 39 odst. 1 nařízení (ES) č. 1260/1999 provedou členské státy finanční opravy, jež jsou nezbytné u jednotlivé nebo systémové nesrovnalosti, zrušením celého příspěvku Společenství nebo jeho části.
(2) K zajištění jednotného uplatňování tohoto ustanovení v rámci celého Společenství je vhodné stanovit pravidla pro určení takových oprav a pro podávání zpráv Komisi.
(3) Mělo by být stanoveno, v jaké výši smí provést finanční opravy Komise v souladu s čl. 39 odst. 3 nařízení (ES) č. 1260/1999 v případech, kdy členský stát nesplní své povinnosti vyplývající z čl. 39 odst. 1 nebo z článku 38.
(4) Měla by být stanovena podrobná pravidla pro postup podle čl. 39 odst. 2 nařízení (ES) č. 1260/1999 a stejný postup by měl být uplatněn v případech uvedených v čl. 38 odst. 5 uvedeného nařízení.
(5) Nařízení Komise (EHS) č. 1865/90 ze dne 2. července 1990 o úroku z prodlení, který má být účtován v případě opožděného splácení pomoci ze strukturálních fondů [2], by mělo být nahrazeno. Nařízení (EHS) č. 1865/90 by se však mělo i nadále uplatňovat na pomoc poskytnutou v programovacím období 1994-1999 na základě nařízení Rady (EHS) č. 2052/88 [3] naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 3193/94 [4].
(6) Tímto nařízením by neměl být dotčen článek 14 nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES [5] o navrácení státní podpory.
(7) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro rozvoj a přeměnu regionů,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
KAPITOLA I
Oblast působnosti
Článek 1
Toto nařízení stanoví prováděcí pravidla k nařízení (ES) č. 1260/1999, pokud jde o postup při provádění finančních oprav u pomoci poskytované ze strukturálních fondů, kterou spravují členské státy.
KAPITOLA II
Finanční opravy prováděné členskými státy
Článek 2
1. Vyšetřování podle čl. 39 odst. 1 nařízení (ES) č. 1260/1999 se v případě systémových nesrovnalostí vztahuje na všechny akce, které by mohly být dotčeny.
2. Při rušení celého příspěvku Společenství nebo jeho části berou členské státy v úvahu povahu a závažnost nesrovnalostí a finanční ztrátu fondů.
3. Členské státy zasílají Komisi v podobě přílohy k poslední čtvrtletní zprávě za každý rok, která se předkládá v souladu s nařízením Komise (ES) č. 1681/94 [6], seznam řízení o zrušení příspěvku zahájených v posledním roce spolu s informacemi o opatřeních, která již byla nebo ještě mají být přijata, pro úpravu řídicích a kontrolních systémů.
Článek 3
1. Mají-li být v souvislosti se zrušením podle čl. 39 odst. 1 nařízení (ES) č. 1260/1999 navráceny určité částky, zahájípříslušný útvar nebo subjekt řízení o jejich navrácení a uvědomí o tom platební a řídící orgány. O navrácených částkách se informuje a účtuje v souladu s článkem 8 nařízení Komise (ES) č. 438/2001 [7].
2. Příspěvek fondů zrušený podle odstavce 1 nelze znovu použít pro akci nebo akce, které byly předmětem této opravy, a v případě, že byla provedena finanční oprava z důvodu systémové chyby, pro akce, v nichž došlo k této systémové chybě. Členské státy sdělují Komisi ve zprávě podle čl. 2 odst. 3, jak o použití zrušených prostředků a případné opravě finančního plánu pomoci rozhodly nebo zamýšlejí rozhodnout.
KAPITOLA III
Finanční opravy prováděné Komisí
Článek 4
1. Výše finančních oprav prováděných Komisí podle čl. 39 odst. 3 nařízení (ES) č. 1260/1999 u jednotlivých nebo systémových nesrovnalostí se oceňuje, pokud je to možné a proveditelné, na základě jednotlivých dokumentací a rovná se výši výdajů nesprávně uplatněných u fondů, při dodržení zásady proporcionality.
2. Není-li možné nebo proveditelné přesně vyčíslit částku nesprávných výdajů nebo v případech, kdy by bylo nepřiměřené zrušit dotyčný výdaj celý, a kdy tudíž Komise zakládá své finanční opravy na extrapolaci nebo paušální sazbě, postupuje takto:
a) v případě extrapolace použije reprezentativní vzorek transakcí podobné povahy,
b) v případě paušální sazby vyhodnotí závažnost porušení pravidel a rozsah a finanční důsledky zjištěné nesrovnalosti.
3. V případech, kdy Komise zakládá svůj postup na skutečnostech zjištěných auditory jinými než útvary Komise, musí si vytvořit vlastní závěry ohledně finančních důsledků, a to po přezkoumání opatření přijatých dotčeným členským státem podle čl. 39 odst. 1 nařízení (ES) č. 1260/1999, zpráv předložených podle nařízení (ES) č. 1681/94 a případných odpovědí členského státu.
Článek 5
1. Lhůta, v níž může dotyčný členský stát odpovědět na žádost podle čl. 39 odst. 2 prvního pododstavce nařízení (ES) č. 1260/1999 a poskytnout své vyjádření a případně provést opravy, činí dva měsíce, s výjimkou řádně odůvodněných případů, kdy může Komise stanovit delší lhůtu.
2. Jestliže Komise navrhuje finanční opravu na základě extrapolace nebo paušální sazby, musí členský stát dostat příležitost dokázat na základě přezkoumání dotyčné dokumentace, že byl skutečný rozsah nesrovnalosti menší, než vyhodnotila Komise.
Po dohodě s Komisí může členský stát omezit rozsah tohoto přezkoumání na vhodnou část nebo vzorek dotyčné dokumentace.
S výjimkou řádně odůvodněných případů nesmí doba vymezená pro takové přezkoumání překročit další dva měsíce od uplynutí lhůty dvou měsíců uvedené v odstavci 1. Výsledky přezkoumání se posuzují způsobem popsaným v čl.
39 odst. 2 druhém pododstavci nařízení (ES) č.
1260/1999. Komise musí brát v úvahu veškerý důkazní materiál předložený členským státem ve stanovené lhůtě.
3. Jestliže členský stát vznese námitky proti připomínkám Komise a koná se slyšení ve smyslu čl. 39 odst. 2 druhého pododstavce nařízení (ES) č. 1260/1999, běží ode dne slyšení lhůta tří měsíců, ve které může Komise přijmout rozhodnutí podle čl. 39 odst. 3 uvedeného nařízení.
Článek 6
V případech, kdy Komise pozastaví platby podle čl. 38 odst. 5 nařízení (ES) č. 1260/1999, usiluje Komise a dotyčný členský stát o dosažení dohody ve lhůtě pěti měsíců uvedené v čl. 38 odst. 5 nařízení (ES) č. 1260/1999 v souladu s postupem a lhůtami stanovenými v čl. 5 odst. 1 a 2. Není-li dosaženo dohody, použije se čl. 5 odst. 3.
Článek 7
1. Každá částka, která má být vrácena Komisi podle čl. 39 odst. 4 nařízení (ES) č. 1260/1999, musí být uhrazena přede dnem splatnosti uvedeným v příkazu k navrácení vypracovaném v souladu s článkem 28 finančního nařízení o souhrnném rozpočtu Evropských společenství. Tímto dnem splatnosti je poslední den druhého měsíce následujícího po vydání příkazu.
2. Každým prodlením při navracení částky vzniká nárok na úrok z prodlení, který se začíná počítat ode dne splatnosti uvedeného v odstavci 1 a končí dnem skutečného zaplacení. Úroková míra pro tento úrok činí jeden a půl procentního bodu nad sazbu používanou Evropskou centrální bankou při jejích hlavních refinančních operacích prvního pracovního dne měsíce, do kterého spadá den splatnosti.
3. Finanční opravou na základě čl. 39 odst. 3 nařízení (ES) č. 1260/1999 není dotčena povinnost členského státu požadovat zpět částky podle čl. 38 odst. 1 písm. h) nařízení (ES) č. 1260/1999 a čl. 3 odst. 1 tohoto nařízení a požadovat zpět státní podporu podle článku 14 nařízení (ES) č. 659/1999.
KAPITOLA IV
Závěrečná ustanovení
Článek 8
Zrušuje se nařízení (EHS) č. 1865/90.
Jeho ustanovení se však uplatňují i nadále na pomoc poskytnutou v programovacím období 1994-1999 na základě nařízení Rady (EHS) č. 2052/88.
Článek 9
Toto nařízení vstupuje v platnost sedmým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 449/2001
ze dne 2. března 2001,
kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 2201/96 týkající se režimu podpory pro produkty zpracované z ovoce a zeleniny
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2201/96 ze dne 28. října 1996 o společné organizaci trhů s produkty zpracovanými z ovoce a zeleniny [1] naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 2699/2000 [2], a zejména na čl. 1 odst. 3, čl. 3 odst. 2, článek 6, čl. 6b) odst. 3, čl. 6c) odst. 7, články 25, 26 a čl. 27 odst. 1 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení (ES) č. 2201/96 zavádí jednak podporu organizacím producentů, kteří dodávají rajčata, broskve nebo hrušky ke zpracování na produkty uvedené v příloze I uvedeného nařízení a jednak podporu zpracovatelům, kteří vyrábějí sušené švestky nebo sušené fíky.
Tyto produkty musí být získány z ovoce a zeleniny sklizených ve Společenství.
(2) K zajištění jednotného uplatňování režimu je třeba vymezit produkty uvedené v čl. 6a odst.1 a v příloze I nařízení (ES) č. 2201/96 a jeho příloh, hospodářské roky a období dodávek suroviny.
(3) Nový režim musí od začátku fungovat s dostatečným počtem organizací producentů a v souladu s ustanoveními nařízení Rady (ES) č. 2202/96 ze dne 28. října 1996, kterým se stanoví režim podpor Společenství pro producenty některých citrusových plodů [3] naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 2699/2000, musí termín "předběžně uznané organizace producentů" uvedený v čl. 3 odst. 1 prvním pododstavci a v čl. 6a odst. 2 prvním pododstavci nařízení (ES) č. 2201/96 zahrnovat předběžně uznaná seskupení producentů podle článku 14 nařízení Rady (ES) č. 2200/96 ze dne 28. října 1996 o společné organizaci trhu s ovocem a zeleninou [4], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 2826/2000 [5] a také organizace producentů uvedené v článku 13 uvedeného nařízení.
(4) Režim produkčních podpor je založen na smlouvách uzavřených mezi uznanými nebo předběžně uznanými organizacemi producentů ve smyslu nařízení (ES) č. 2200/96 nebo samostatnými producenty po dobu hospodářského roku 2001/02 na jedné straně a zpracovateli na straně druhé.
Producenti a organizace producentů mohou v některých případech působit rovněž jako zpracovatelé.
Je třeba upřesnit typy smluv a údaje, které se jich týkají z hlediska uplatňování režimu podpor.
(5) Pro usnadnění fungování režimu je třeba, aby každá organizace producentů, která uvádí na trh produkty svých členů a produkty členů jiných organizací producentů a samostatných producentů, kteří by chtěli využít režimu podpor, byla známa příslušným orgánům.
Rovněž je třeba, aby zpracovatelé, kteří podepsali smlouvy s těmito organizacemi producentů, byli známi příslušným orgánům a aby jim sdělili údaje nezbytné pro správné fungování režimu.
Zpracovatelé rajčat, broskví a hrušek musí být zplnomocněni k uzavírání smluv.
(6) Smlouvy musí být uzavřeny u rajčat, broskví a hrušek ke stanovenému datu a u ostatních produktů před začátkem každého hospodářského roku.
Je však třeba dodatkem ke smlouvě povolit smluvním stranám zvýšení původně smluvně dohodnutých množství do určité výše, aby režim byl co nejúčinnější.
(7) Počet žádostí o podporu, které mohou organizace producentů nebo zpracovatelé předložit, musí být stanoven v závislosti na procesu zpracování.
Žádosti o podporu musí obsahovat všechny údaje nezbytné k ověření jejich oprávněnosti.
Náhradou za povinnosti, které musí organizace producentů plnit, je třeba stanovit předčasné vyplácení podpory, které je podřízeno určení jistoty zajišťující vrácení podpory v případech, kdy podmínky pro získání zálohy na podporu produkce nejsou dodrženy.
(8) Pro zajištění správného fungování režimu podpor musí organizace producentů a zpracovatelé sdělit dotyčné informace a aktualizovat související dokumentaci, a zejména zpřesnit pěstitelské plochy rajčat, broskví a hrušek na základě nařízení Rady (EHS) č. 3508/92 ze dne 27. listopadu 1992 o zavedení integrovaného administrativního a kontrolního systému pro některé režimy podpor Společenství [6] naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 1593/2000 [7], a nařízení Komise (EHS) č. 3887/92 ze dne 23. prosince 1992, kterým se stanoví prováděcí pravidla k integrovanému administrativnímu a kontrolnímu systému pro některé režimy podpor Společenství [8] naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 2721/2000 [9] za účelem všech inspekčních a kontrolních opatření, která jsou považována za nezbytná.
(9) Pro uplatňování režimu podpor je nezbytné jednak vymezit postupy fyzické kontroly a kontroly dokladů při dodávkách a zpracování a stanovit, že ověření musí být provedeno u dostatečně reprezentativního počtu žádostí o podporu, a jednak stanovit určité postihy organizací producentů a zpracovatelů v případě porušení pravidel, zejména v případě nepravdivých prohlášení nebo nezpracování dodaných produktů.
(10) Opatření stanovená tímto nařízením nahrazují příslušná opatření stanovená nařízením Komise (ES) č. 504/97 ze dne 19. března 1997, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 2201/96 pokud jde o režim podpor v odvětví produktů zpracovaných z ovoce a zeleniny [10] naposledy pozměněným nařízením (ES) č. 1607/1999 [11]. Je tedy třeba uvedené nařízení zrušit.
(11) Nařízení (ES) č. 2699/2000 zrušilo režim kvót a minimální ceny, zejména u rajčat. V důsledku toho je tedy třeba zrušit nařízení Komise (EHS) č. 1709/84 ze dne 19. června 1984 o minimálních cenách placených producentům a o výši podpory některým produktům zpracovaným z ovoce a zeleniny, na které se vztahuje podpora [12] naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 1573/1999 [13], nařízení Komise (ES) č. 2022/92 ze dne 20. července 1992, kterým se stanoví prováděcí pravidla k minimální ceně placené producentovi za některá rajčata dodaná zpracovatelskému průmyslu, a kterým se ruší nařízení (EHS) č. 2036/91 [14], a nařízení Komise (ES) č. 661/97 ze dne 16. dubna 1997, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení (ES) č. 2201/96 pokud jde o režim kvót u produktů z rajčat [15] pozměněné nařízením Komise (ES) č. 2807/98 [16].
(12) Pro usnadnění přechodu ze starého režimu na nový je třeba přijmout přechodná opatření, zejména pro případ, kdy zpracovatel uzavře smlouvu se samostatnými producenty během hospodářského roku 2001/02, stejně jako pro konečné datum podpisu smluv u rajčat a uplatnění integrovaného správního režimu ploch.
(13) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro produkty zpracované z ovoce a zeleniny,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
HLAVA I
Definice a hospodářské roky
Článek 1
1. Pro účely tohoto nařízení se rozumějí:
a) "organizacemi producentů" organizace producentů uvedené v článcích 11 a 13 nařízení(ES) č. 2200/96 a seskupení producentů předběžně uznaná podle článku 14 uvedeného nařízení;
b) "sdružením organizací producentů" sdružení uvedená v čl. 16 odst. 3 nařízení (ES) č. 2200/96;
c) "samostatným producentem" jakákoli fyzická nebo právnická osoba, která pěstuje ve svém zemědělském podniku surovinu určenou ke zpracování, a která není členem žádné organizace producentů;
d) "zpracovatelem" zpracovatelský podnik využívající k hospodářským cílům na vlastní odpovědnost jednu nebo více provozoven zařízených na zpracování jednoho nebo více produktů uvedených v odst. 2 písm. a) až o), a případně schválených v souladu s čl. 3 odst. 1;
e) "množstvím" množství vyjádřené v čisté hmotnosti, pokud není uvedeno jinak.
2. "Produkty uvedenými v příloze I nařízení (ES) č. 2201/96" se rozumějí následující produkty:
a) broskvemi v sirupu a/nebo v přírodní ovocné šťávě: broskve loupané, celé nebo kousky, tepelně zpracované, balené v neprodyšně uzavřených obalech obsahujících jako nálev cukerný sirup nebo přírodní ovocnou šťávu, označených kódy KN ex20087061, ex20087069, ex20087071, ex20087079, ex20087092, ex20087094 a ex20087099;
b) hruškami v sirupu a/nebo v přírodní ovocné šťávě: hrušky odrůd Williamsova čáslavka nebo Rocha loupané, celé nebo kousky, tepelně zpracované, balené v neprodyšně uzavřených obalech obsahujících jako nálev cukerný sirup nebo přírodní ovocnou šťávu, a označených kódy KN ex20084051, ex20084059, ex20084071, ex20084079, ex20084091 a ex20084099;
c) směsí ovoce: směs ovoce loupaného, celého nebo kousků, tepelně zpracovaného, baleného v neprodyšně uzavřených obalech obsahujících jako nálev cukerný sirup nebo přírodní ovocnou šťávu, ve které čistá hmotnost odkapaných broskví a hrušek odrůd Williamsova čáslavka nebo Rocha činí nejméně 60 % z celkové čisté hmotnosti okapaného ovoce a označená kódy KN ex200892 a 200899, vyrobená v obdobích uvedených v čl. 2 odst. 2 písm. b) a c), přímo z čerstvých broskví a/nebo hrušek odrůd Williamsova čáslavka a Rocha;
d) sušenými švestkami: sušené švestky získané sušením švestek odrůdy dEnte příslušně upravené nebo zpracované, balené ve vhodném obalu, označené kódem KN ex08132000 a vhodné pro lidskou spotřebu;
e) sušenými fíky: sušené fíky včetně fíkové hmoty, příslušně upravené nebo zpracované, balené ve vhodném obalu, označené kódem KN ex08042090 a vhodné pro lidskou spotřebu;
f) zmrazenými loupanými celými rajčaty: rajčata podlouhlých odrůd, loupaná, zmrazená, balená ve vhodném obalu, označená kódem KN ex07108070, u nichž nejméně 90 % čisté hmotnosti rajčat tvoří celá rajčata bez poškození, která by podstatně změnila jejich vzhled.
Toto procento se stanoví po rozmrazení produktu;
g) zmrazený loupanými kousky rajčat: zmrazené loupané kousky rajčat podlouhlých odrůd, a kulatých odrůd stejně snadno loupatelných jako předchozí odrůdy, balené ve vhodném obalu a označené kódem KN ex07108070;
h) konzervovanými celými loupanými rajčaty: rajčata podlouhlých odrůd, loupaná, tepelně zpracovaná, balená v neprodyšně uzavřených obalech, označená kódy KN ex20021010, u nichž nejméně 65 % hmotnosti odkapaných rajčat je tvořeno celými rajčaty bez poškození, která by podstatně změnila jejich vzhled;
i) konzervovanými loupanými kousky rajčat: loupané kousky nebo drť podlouhlých odrůd a kulatých odrůd stejně snadno loupatelných jako předchozí odrůdy, tepelně zpracované, balené v neprodyšně uzavřených obalech a označené kódem KN ex20021010.
Výše uvedené produkty určené ke zpracování na produkty uvedené v písmenu o) musí být baleny ve vhodném obalu;
j) rajčatovými vločkami: vločky získané sušením rajčat předem nakrájených na kolečka nebo malé kostky, balené ve vhodném obalu a označené kódem KN ex07129030;
k) rajčatovou šťávou: šťáva získaná přímo z čerstvých rajčat, odkapáním zbavená slupek, semen a ostatních hrubých částic, vykazující po případném zahuštění méně než 12 % sušiny, balená v neprodyšně uzavřených obalech a označená kódy KN ex20029011, ex20029019, 20095010 a 20095090. Šťávy s obsahem sušiny 7 % nebo vyšším mohou obsahovat slupky a semena v množství nejvýše 4 % hmotnosti produktu.
Výše uvedené produkty určené ke zpracování na produkty uvedené v písmenu o) musí být baleny ve vhodném obalu;
l) rajčatovým koncentrátem: produkt získaný zahuštěním rajčatové šťávy, balený ve vhodném obalu, s obsahem sušiny 12 % nebo vyšším a označený kódy KN ex20029031, ex20029039, ex20029091 a ex20029099. Zahuštěné produkty s obsahem sušiny nepřesahujícím 18 % nebo s obsahem mezi 18 % a 24 % smějí obsahovat slupky a semena v množství nejvýše 4 % nebo 7 % hmotnosti produktu;
m) konzervovanými neloupanými celými rajčaty: neloupaná celá rajčata podlouhlých a kulatých odrůd, tepelně zpracovaná, balená v neprodyšně uzavřených obalech, buď s přidáním lehkého nálevu (přírodního) nebo s přidáním rajčatového protlaku (připraveného z rajčatového protlaku nebo šťávy), u nichž nejméně 65 % hmotnosti odkapaných rajčat je tvořeno celými rajčaty bez poškození, která by podstatně změnila jejich vzhled a označených kódem KN ex20021090.
Výše uvedené produkty určené ke zpracování na produkty uvedené v písmenu o) musí být baleny ve vhodném obalu;
n) konzervovanými neloupanými kousky rajčat: kousky nebo drť podlouhlých a kulatých odrůd, lehce protřené sítem, lehce zahuštěné nebo nezahuštěné, balené v neprodyšně uzavřených obalech, s obsahem sušiny mezi 4,5 % a 14 % a označené kódem KN ex20021090.
Výše uvedené produkty určené ke zpracování na produkty uvedené v písmenu o) musí být baleny ve vhodném obalu;
o) hotovými omáčkami: speciální přípravky na bázi rajčat získané smíšením jednoho z produktů uvedených v písmenech i), k), l), m) nebo n) s jinými produkty rostlinného nebo živočišného původu, s výjimkou čerstvých rajčat, tepelně zpracované, balené v neprodyšně uzavřených obalech, ve kterých čistá hmotnost produktů uvedených v písmenech i), k), l), m) nebo n) činí nejméně 60 % čisté hmotnosti hotové omáčky. Tyto produkty musí být vyrobeny v období uvedeném v čl.
2 odst. 2 ve stejném podniku jako použité produkty, uvedené v písmenech i), k), l), m) nebo n);
p) cukerným sirupem: tekutina, ve které je voda sloučena s cukry a jejíž obsah cukrů stanovený po homogenizaci, činí nejméně 14 %, pokud jde o ovoce v sirupu;
q) přírodní ovocnou šťávou: nálev vykazující nejméně 10,5° Brix, tvořený výhradně zkvasitelnou, avšak nezkvašenou šťávou získanou mechanickým postupem nebo šťávou získanou z ovocného koncentrátu navrácením podílu vody, odstraněného zahuštěním tak, jak je stanoveno směrnicí Rady 93/77/EHS [17], bez přidání cukrů.
Článek 2
1. Hospodářský rok ve smyslu čl. 1 odst. 3 nařízení (ES) č. 2201/96 u produktů uvedených v čl. 1 odst. 2 tohoto nařízení trvá:
a) od 15. června do 14. června u produktů z rajčat a produktů z broskví;
b) od 15. července do 14. července u produktů z hrušek;
c) od 1. srpna do 31. července u sušených fíků;
d) od 15. srpna do 14. srpna u sušených švestek.
2. Podpora se poskytuje pouze na produkty dodané zpracovatelskému průmyslu v průběhu následujících dodávkových období:
a) u rajčat: mezi 15. červnem a 15. listopadem;
b) u broskví: mezi 15. červnem a 25. říjnem;
c) u hrušek: mezi 15. červencem a 15. prosincem;
d) u sušených švestek získaných z odrůdy dEnte: mezi 15. srpnem a 15. lednem;
e) u sušených fíků: mezi 1. srpnem a 15. červnem.
3. Před začátkem každého hospodářského roku zveřejní Komise v souladu s čl. 6 odst. 1 nařízení (ES) č. 2201/96 částku podpor nejpozději:
a) 31. ledna u rajčat;
b) 31. května u broskví a hrušek.
HLAVA II
Smlouvy
Článek 3
Smlouvy uvedené v článcích 3 a 6a nařízení (ES) č. 2201/96 se uzavírají písemně.
Smlouvy musí mít identifikační číslo.
Zpracovatelé rajčat, broskví nebo hrušek, kteří chtějí využít režim podpor, předloží žádost ke schválení subjektu stanovenému členským státem ve lhůtě jím určené.
Členské státy vyhlásí, každý rok nejméně jeden měsíc před konečným datem podpisu smluv, seznam schválených zpracovatelů.
Členské státy stanoví podmínky schválení a sdělí je Komisi.
2. Smlouvy mohou mít jednu z těchto forem:
a) smlouva zavazující na jedné straně organizaci producentů nebo sdružení organizací producentů a na druhé straně zpracovatele;
b) závazek k dodávce, pokud je organizace producentů také zpracovatelem.
Mezi organizací producentů a zpracovatelem smí být podepsána pouze jedna smlouva.
U rajčat, broskví a hrušek smějí být smlouvy uzavřeny pouze se schválenými zpracovateli.
3. Smlouvy se každoročně podepisují nejpozději:
a) 15. února u rajčat;
b) 15. července a sedm pracovních dnů před započetím dodávek u broskví;
c) 31. července a sedm pracovních dnů před započetím dodávek u hrušek;
d) před začátkem hospodářského roku u ostatních produktů.
Členské státy smějí datum uvedené v písmenu a) odložit až na 10. březen.
Pokud by částka podpory u rajčat nebyla v Úředním věstníku Evropských společenství vyhlášena v termínu uvedeném v čl. 2 odst. 3, posune se datum uvedené v písmenu a) na patnáctý den po jejím vyhlášení.
Pokud by minimální cena placená producentovi za švestky nebo sušené fíky nebyla v Úředním věstníku Evropských společenství vyhlášena 15 dní před datem uvedeným v písmenu d), posune se uvedené datum na patnáctý den po jejím vyhlášení.
4. Smlouvy obsahují zejména:
a) jméno a adresu organizace producentů;
b) jméno a adresu zpracovatele;
c) množství surovin, které mají být dodány ke zpracování;
d) závazek producentů zpracovat množství dodaná v rámci dané smlouvy na jeden z produktů uvedených v příloze I nařízení (ES) č. 2201/96 a odpovídající normám stanoveným v souladu s článkem 8 uvedeného nařízení;
e) cenu, která má být zaplacena za surovinu, případně rozlišenou podle odrůdy a/nebo jakosti a/nebo doby dodání.
U rajčat, broskví a hrušek smlouva stanoví rovněž stadium dodávky, na které se tato cena použije, a platební podmínky.
Případná lhůta splatnosti nesmí být delší než 60 dní ode dne dodání každé šarže;
f) odškodné pro případ nedodržení závazků jednou nebo druhou smluvní stranou, zejména pokud jde o lhůty splatnosti a povinnost dodat a převzít smluvené množství.
5. Členské státy mohou přijmout doplňující ustanovení ke smlouvě, zejména pokud jde o odškodné placené zpracovatelem nebo organizací producentů v případě neplnění smluvních závazků.
6. Smluvní strany se mohou formou písemného dodatku ke smlouvě dohodnout na zvýšení množství původně uvedených ve zpracovatelské smlouvě.
Tyto dodatky musí být označeny identifikačním číslem smlouvy, ke které se vztahují a musí být uzavřeny nejpozději:
- 15. srpna u broskví,
- 15. září u rajčat a hrušek,
- 15. listopadu u sušených švestek suchých odrůdy d'Ente a sušených fíků.
Tyto dodatky mohou převýšit množství uvedená původně ve smlouvě nejvýše o 30 %.
Až do hospodářského roku 2003/04 a u smluv vztahujících se na nezpracované sušené fíky určené k výrobě fíkové hmoty mohou však být dodatky uzavřeny nejpozději 31. května a převýšit množství původně uvedená ve smlouvách nejvýše o 100 %.
Cena dodatečného množství stanovená v dodatku smí být odlišná od ceny uvedené v odst. 4 písm. e).
7. V případě sušených švestek a fíků, cena uvedená v odst. 4 písm. e) a v odstavci 6 nezahrnuje zejména náklady spojené s balením, naložením, dopravou, vyložením a placením daňového zatížení, které, případně, se uvedou odděleně. Cena nesmí být nižší než minimální cena stanovená v souladu v článkem 6b nařízení (ES) č. 2201/96.
Článek 4
V případě závazku k dodávce ve smyslu čl. 3 odst. 2 písm. b) se smlouva týkající se produkce členů dané organizace producentů považuje za uzavřenou po předání následujících údajů příslušným orgánům:
a) jmen a adres všech producentů stejně jako identifikačních údajů a ploch parcel, na kterých jednotliví producenti pěstují surovinu;
b) odhadu celkové sklizně;
c) množství určeného ke zpracování;
d) závazku organizace producentů zpracovat množství dodaná v rámci dané smlouvy.
Toto předání se u rajčat musí uskutečnit před 20. květnem a u ostatních produktů ve lhůtě stanovené v čl. 5 odst. 3.
Článek 5
1. Organizace producentů rajčat, broskví nebo hrušek, která podepsala smlouvu, předá jedno vyhotovení každé smlouvy a případně dodatků ke smlouvě subjektu stanovenému členským státem, ve kterém se nachází její sídlo.
Celkové množství uvedené v souhrnu smluv podepsaných jednou organizací producentů nesmí být u každého produktu vyšší než množství produktů určené ke zpracování uvedené touto organizací producentů v odstavci 5 tohoto článku a článku 4.
2. Zpracovatel sušených švestek nebo sušených fíků předá jedno vyhotovení každé smlouvy a případně dodatků subjektu stanovenému členským státem, ve kterém se provádí zpracování.
3. Tato vyhotovení musí příslušné orgány obdržet nejpozději deset pracovních dní po uzavření smlouvy nebo dodatku ke smlouvě a nejpozději pět pracovních dní před započetím dodávek.
4. Ve výjimečných a náležitě odůvodněných případech mohou členské státy přijmout smlouvy a dodatky, které jejich orgány obdrží po uplynutí lhůt stanovených v odstavci 3, pokud toto opožděné předání neohrozí možnost kontroly.
5. Organizace producentů rajčat, broskví nebo hrušek, která podepsala smlouvu, sdělí subjektu uvedenému v odstavci 1 následující informace podle jednotlivých produktů:
a) jména a adresy producentů zahrnutých do smluv stejně jako identifikační údaje a plochy parcel, na kterých jednotliví producenti pěstují surovinu;
b) odhad celkové sklizně;
c) množství určené ke zpracování;
d) u rajčat průměrný hektarový výnos organizace producentů u rajčat kulatých a/nebo podlouhlých odrůd za dva předcházející hospodářské roky.
Tyto informace se u rajčat sdělí před 20. květnem a u broskví a hrušek se připojí k dokumentům uvedeným v odstavci 1.
6. Pokud organizace producentů uvedená v odstavci 5:
a) uvádí na trh produkci určenou ke zpracování členů jiných organizací producentů v souladu s čl. 11 odst. 1 písm. c) 3 druhou a třetí odrážkou nařízení (ES) č. 2200/96 a/nebo
b) umožní samostatným producentům využívat režim podpor v souladu s čl. 3 odst. 3 a čl. 6a odst. 2 nařízení (ES) č. 2201/96,
informace uvedené v odstavci 5 zasílají organizace producentů uvedené v písmenu a) a samostatní producenti uvedení v písmenu b) organizaci, která podepsala smlouvu.
7. Organizace producentů a samostatní producenti uvedení v odst. 6 písm. a) a b) podepisují dohodu s organizací producentů uvedenou v odstavci 5.
Tyto dohody se musí vztahovat na celkovou produkci daného produktu dodaného ke zpracování uvedenými organizacemi producentů a samostatnými producenty, a musí obsahovat nejméně tyto údaje:
a) počet hospodářských roků, na které se dohoda vztahuje;
b) množství dodaná ke zpracování, uvedená podle jednotlivých producentů a produktů;
c) následky nedodržení dohody.
Kopie dohod se rovněž předají se smlouvami.
Článek 6
Pro účely článku 4 v případě rajčat, broskví a hrušek a čl. 5 odst. 5 se za systém identifikace parcel považuje systém stanovený pro integrovaný systém uvedený v článku 4 nařízení (EHS) č. 3508/92. Plochy se uvádějí v hektarech na dvě desetinná místa. Ustanovení čl. 6 odst. 7 nařízení (EHS) č. 3887/92 se použijí na stanovení plochy parcel při kontrole na místě uvedené v článku 18 tohoto nařízení.
Článek 7
1. Aniž by byl dotčen případ uvedený v čl. 3 odst. 2 písm. b), kdy se jedná o připsání k dobru, se veškeré platby za surovinu:
a) od zpracovatele organizaci producentů;
b) od organizace producentů jejím členům a producentům uvedeným v čl. 5 odst. 6;
c) jsou-li členové organizace producentů právnickými osobami složenými z producentů, od těchto právnických osob producentům;
uskutečňují bankovním převodem nebo poštovní poukázkou.
2. Platby uvedené v písmenech b) a c) odstavce 1 se uskutečňují ve lhůtě 15 pracovních dní a u sušených švestek a fíků současně s platbou uvedenou v písmenu a).
HLAVA III
Sdělování informací
Článek 8
1. Zpracovatelé a organizace producentů, které chtějí využívat režim podpor, o tom informují příslušné orgány členských států ve lhůtě stanovené těmito orgány.
Současně sdělí informace, které členský stát potřebuje pro správu a kontrolu podpor.
Členské státy mohou rozhodnout, že tyto informace:
a) poskytnou pouze noví účastníci, pokud nezbytné informace u ostatních účastníků jsou již k dispozici;
b) se vztahují na jediný hospodářský rok, více hospodářských roků nebo na neomezenou dobu.
2. Pro každý hospodářský rok příjemci podpory, organizace producentů nebo zpracovatelé, sdělí, nejméně pět pracovních dní před započetím dodávek nebo zpracování, příslušným orgánům týden, ve kterém dodávky nebo zpracování započnou.
Povinnost bude považována za splněnou, pokud organizace producentů a zpracovatelé doloží, že sdělení odeslali nejméně osm pracovních dní před výše uvedeným termínem.
3. Ve výjimečných a náležitě odůvodněných případech mohou členské státy přijmout sdělení od organizací producentů a zpracovatelů po uplynutí lhůty uvedené v odstavci 2.
V tomto případě však již nebude organizacím producentů nebo zpracovatelům poskytnuta žádná podpora na množství již dodaná nebo na probíhající dodávky a u nichž nezbytná kontrola podmínek poskytnutí podpory nemůže být uskutečněna ke spokojenosti příslušných orgánů.
4. Zpracovatel, který chce vyrábět směsi ovoce a hotové omáčky uvedené v čl. 1 odst. 2 písm. c) a o), sdělí před začátkem každého hospodářského roku příslušným orgánům členských států složení uvedených produktů, které bude vyrábět, a čistou hmotnost každé složky. Toto složení nesmí být po začátku daného hospodářského roku již měněno.
Článek 9
Zpracovatelé každý rok sdělí subjektu stanovenému členským státem:
1. U rajčat, broskví a hrušek nejpozději do 1. února:
i) množství suroviny zpracované na produkty uvedené v čl. 1 odst. 2 rozdělené na:
- množství přijatá v rámci smluv,
- množství přijatá mimo smlouvy;
ii) množství hotových produktů získané z jednotlivých množství uvedených v písmenu i).
Pokud jde o produkty z rajčat, množství hotových produktů u každé kategorie suroviny uvedené v písmenu i) se rozdělí na:
- rajčatový koncentrát o obsahu sušiny 28 % nebo vyšším, ale nižším než 30 %,
- konzervovaná celá loupaná rajčata podlouhlých odrůd,
- jiný produkt z rajčat.
Množství rajčatové šťávy a rajčatového koncentrátu přidaná ke konzervovaným rajčatům se zahrnují do množství rajčat loupaných nebo neloupaných;
iii) množství hotových produktů, která byla na konci předcházejícího hospodářského roku na zásobách, a v případě produktů z rajčat rozdělená jednak na produkty prodané a neprodané, jednak v souladu s písmenem ii).
V těchto sděleních musí být množství produktů uvedených v čl. 1 odst. 2 písm. a), b), i), k), l), m) a n), použitá ke zpracování na produkty uvedené v čl. 1 odst.2 v písmenech c) a o) uvedena odděleně. Ve sděleních uvedených v písmenu ii) se uvedou zvlášť získaná množství produktů uvedených v čl. 1 odst. 2 písmenech c) a o), rozdělená podle použitých produktů uvedených pod čl. 1 odst. 2 písmeny a), b), i), k), l), m) a n).
2. U sušených švestek a fíků nejpozději 15. května:
a) množství suroviny použité k 1. květnu;
b) množství hotových produktů získaných ze suroviny uvedené pod písmenem a), rozdělené na produkty s podporou a produkty bez podpory a podle tříd jakosti;
c) množství produktů uvedené v písmenech a) a b), které jsou na zásobách k 1. květnu.
HLAVA IV
Suroviny
Článek 10
1. Aniž by byly dotčeny minimální požadavky na jakost stanovené nebo které mohou být stanoveny postupem uvedeným v článku 46 nařízení (ES) č. 2200/96, musí být suroviny dodané zpracovateli v rámci zpracovatelské smlouvy řádné a uspokojivé obchodní jakosti a vhodné ke zpracování.
2. Pokud minimální požadavky na jakost stanovené postupem uvedeným v článku 46 nařízení (ES) č. 2200/96 chybí, mohou členské státy stanovit minimální požadavky na jakost suroviny v rámci rozsahu mezioborové dohody na základě článku 21 uvedeného nařízení.
Článek 11
1. U rajčat, broskví a hrušek se při přejímce každé šarže ve zpracovatelském podniku, dodané na základě smlouvy a přijaté ke zpracování, se vystaví osvědčení o dodání s následujícími údaji:
a) datem a hodinou vyložení;
b) přesnou identifikací použitého dopravního prostředku;
c) identifikačním číslem smlouvy, ke které se šarže vztahuje;
d) hrubou a čistou hmotností;
e) případně s výší srážky vypočtené na základě minimálních požadavků na jakost stanovených v souladu s článkem 10.
Osvědčení o dodání musí být podepsáno zpracovatelem nebo jeho zástupcem a organizací producentů nebo jejím zástupcem.
Každé osvědčení o dodání musí mít identifikační číslo.
Zpracovatel a organizace producentů uchovají každý po jednom vyhotovení osvědčení o dodání.
Jedno vyhotovení organizace producentů zašle nejpozději druhý pracovní den po týdnu, ve kterém byla uskutečněna dodávka subjektu stanovenému členským státem, ve kterém má organizace producentů svoje sídlo, a případně subjektu stanovenému členským státem, ve kterém bude šarže zpracována, s cílem usnadnit kontrolu.
Doklady požadované vnitrostátními právními předpisy mohou být k provádění tohoto článku použity, pokud obsahují údaje uvedené v tomto článku.
2. V případě, že šarže náleží zcela nebo částečně producentům uvedeným v čl. 5 odst. 6, písm. a) nebo b), předá organizace producentů kopii osvědčení o dodání uvedeného v odstavci 1 každé z daných organizací producentů nebo každému z dotyčných samostatných producentů.
HLAVA V
Žádosti o podporu
Článek 12
1. Organizace producentů rajčat, broskví nebo hrušek předkládají svoji žádost o podporu subjektu stanovenému členským státem, ve kterém se nachází jejich sídlo.
Zpracovatelé sušených švestek nebo fíků předkládají svoje žádosti o podporu subjektu stanovenému členským státem, ve kterém se uskuteční zpracování.
2. U rajčat, broskví a hrušek smí být předložena pouze jedna žádost o podporu na hospodářský rok.
Tato žádost musí být příslušným orgánům pro každý rok doručena nejpozději:
- 20. listopadu u rajčat,
- 31. ledna u broskví nebo hrušek.
3. Členský stát může rozhodnout, že žádost o zálohu na podporu může být předložena do 30. září na základě celkového množství rajčat, broskví nebo hrušek dodaných ke zpracování do 15. září.
4. U sušených švestek zpracovatel předkládá tři žádosti o podporu na hospodářský rok:
a) první pro produkty zpracované do 15. ledna;
b) druhou pro produkty zpracované od 16. ledna do 30. dubna;
c) třetí pro produkty zpracované během zbývající části daného hospodářského roku.
Žádosti uvedené v písmenech a) a b) se předkládají do 30 dnů následujících po uplynutí období zpracování a žádosti o podporu uvedené v písmenu c) nejpozději 30. listopadu následujícího hospodářského roku.
5. U sušených fíků předloží zpracovatel tři žádosti o podporu na hospodářský rok:
a) první pro produkty zpracované do 30. listopadu;
b) druhou pro produkty zpracované od 1. prosince do konce února;
c) třetí pro produkty zpracované během zbývající části daného hospodářského roku.
Žádosti uvedené v písmenech a) a b) se předkládají do 30 dnů následujících po uplynutí období zpracování a žádosti o podporu uvedené v písmenu c) nejpozději 31. října následujícího hospodářského roku.
6. Ve výjimečných a náležitě odůvodněných případech členské státy mohou přijmout žádosti o podporu po uplynutí lhůt stanovených tímto článkem, pokud to negativně neovlivní kontrolu režimu produkčních podpor.
7. Při předložení žádostí o podporu po uplynutí lhůt uvedených v odstavcích 2, 4 a 5 se podpora krátí o 1 % za každý den prodlení.
Žádná podpora se neposkytne, je-li prodlení větší než 15 dní.
Tato ustanovení se nepoužije v případě použití odstavce 6.
Článek 13
1. U rajčat, broskví a hrušek musí žádosti o podporu na každý produkt obsahovat alespoň tyto údaje:
a) jméno a adresu organizace producentů;
b) množství, na které se žádost o podporu vztahuje; toto množství, vyjádřené ve smlouvě, nesmí být vyšší než množství přijaté ke zpracování po odečtení uplatněné výše srážek z ceny;
c) průměrnou prodejní cenu za množství dodané v rámci smlouvy;
d) množství dodané během stejného období mimo smlouvu a jeho průměrnou prodejní cenu.
2. U sušených švestek a fíků musí žádosti o podporu na každý produkt obsahovat alespoň tyto údaje:
a) jméno a adresu zpracovatele;
b) množství, na které se žádost o podporu vztahuje, vyjádřené odlišně uplatňovatelnou úrovní podpory, stejně jako množství produktů získaných během stejného období mimo režim podpor;
c) množství surovin použitých podle smlouvy pro získání každé z kategorie produktů uvedených v písmenu b);
d) prohlášení zpracovatele zpřesňující, že hotové produkty odpovídají normám stanoveným v souladu s článkem 8 nařízení (ES) č. 2201/96;
e) kopie převodů uvedené v čl. 7 odst.
1 písm. a). V případě závazku k dodávce mohou být tyto kopie nahrazeny prohlášením producenta potvrzujícím, že mu zpracovatel připsal k dobru cenu rovnající se nejméně minimální ceně.
Žádost o podporu je přijatelná pouze tehdy, byla-li minimální cena zaplacena v plné výši za veškerou surovinu použitou v hotovém produktu, který je předmětem žádosti o podporu.
3. Žádost o zálohu na podporu uvedená v čl. 12 odst. 3 musí obsahovat údaje uvedené v odst. 1 písm. a) a b).
Příslušný subjekt členského státu po ověření žádosti, zejména na základě dodacích listů, uvedených v článku 11, vyplatí mezi 16. a 31. říjnem odpovídající částku.
Vyplacení zálohy na podporu je podmíněno složením jistoty rovnající se 110 % této podpory.
Jestliže se zjistí, že požadovaná záloha na podporu je vyšší než splatná částka, jistota propadá v poměru dvojnásobku rozdílu.
Aniž by byl dotčena ustanovení čtvrtého pododstavce, jistota se uvolní, když příslušné orgány vyplatí podporu založenou na žádosti uvedené v čl. 12 odst. 2.
Jestliže byla předložena žádost o zálohu na podporu, týká se žádost o podporu uvedená v čl. 12 odst. 2, celého hospodářského roku a množství uvedená v odst. 1 písm. b) a d) se dále rozdělí na dvě období, a to do 15. září a od 16. září.
Článek 14
1. Podporu u rajčat, broskví a hrušek vyplatí příslušný subjekt členského státu, ve kterém má organizace producentů, která podepsala smlouvu, svoje sídlo poté, co tento subjekt ověří žádost a zjistí, zejména na základě kontrol uvedených v čl. 18 odst. 1 písm. i), že produkty, které jsou předmětem žádosti o podporu, byly dodány a přijaty ke zpracování.
Jestliže se zpracování uskutečnilo v jiném členském státe, zašle daný členský stát členskému státu, ve kterém má sídlo organizace producentů, která podepsala smlouvu, doklad, že produkt byl skutečně dodán a přijat ke zpracování.
Do 15 pracovních dnů po přijetí podpory, vyplatí organizace producentů bankovním převodem nebo poštovní poukázkou v plné výši částky, které obdržela, svým členům a případně producentům uvedeným v čl. 5 odst. 6. V případě uvedeném v čl. 3 odst. 2 písm. b) může být platba provedena prostřednictvím akreditivu.
V případě, že je organizace producentů tvořena zcela nebo částečně členy, kteří jsou právnickými osobami tvořenými producenty, převedou právnické osoby platbu, uvedenou ve třetím pododstavci, producentům do 15 pracovních dní.
2. Podporu u sušených švestek a fíků vyplatí příslušný subjekt členského státu, ve kterém byl produkt zpracován, poté co tento subjekt zjistí, že podmínky pro vyplacení podpory jsou dodrženy.
Jestliže se zpracování uskutečnilo v jiném členském státě, než byl produkt vypěstován, zašle daný členský stát členskému státu, který platí podporu doklad, že minimální cena byla producentovi zaplacena.
3. Žádná podpora se nevyplatí za množství, u nichž nebyla provedena nezbytná kontrola podmínek pro poskytnutí podpory.
4. Podpora se organizacím producentů a zpracovatelům vyplatí ve lhůtě 60 dní ode dne předložení žádosti.
HLAVA VI
Kontroly a sankce
Článek 15
1. Aniž by byla dotčena ustanovení hlavy VI nařízení (ES) č. 2200/96, přijmou členské státy opatření nezbytná k:
a) zajištění dodržování tohoto nařízení;
b) předcházení a stíhání nesrovnalostí a uplatňování sankcí stanovených tímto nařízením;
c) vrácení částek ztracených následkem nesrovnalostí nebo nedbalosti;
d) ověření záznamů uvedených v článcích 16 a 17 a jejich shody s účetnictvím podléhajícím vnitrostátním právním předpisům u organizací producentů a zpracovatelů;
e) neohlášené uskutečnění kontrol uvedených v článcích 18 a 19 ve vhodných obdobích;
f) uskutečnění kontrol ploch rajčat, uvedených v čl. 18 odst. 1, po výsadbě a před sklizní.
2. Členské státy musí své ověřovací kontroly plánovat na základě analýzy rizik, která bere v úvahu, mimo jiné:
a) zjištění učiněná při kontrolách provedených v předcházejících letech;
b) vývoj ve srovnání s předcházejícím rokem;
c) výnos suroviny podle jednotné pěstitelské oblasti;
d) poměr mezi dodanými množstvími a odhadem celkové sklizně;
e) výtěžnost suroviny ve vztahu k hotovému produktu.
Kritéria analýzy rizik se pravidelně aktualizují.
3. Členské státy zvýší četnost a procento kontrol uvedených v článcích 18 a 19 v případě, že zjistí nesrovnalosti nebo neobvyklosti, úměrně k závažnosti zjištění.
Článek 16
1. Organizace producentů vede záznamy o každém produktu dodávaném ke zpracování v rámci nařízení (ES) č. 2201/96, v nichž se uvádějí alespoň následující údaje:
a) u množství dodaných v rámci smluv:
i) šarže dodané v jednotlivých dnech a identifikační číslo smlouvy, ke které se vztahují;
ii) množství každé dodané šarže a u rajčat, broskví a hrušek množství přijaté ke zpracování, provedená srážka, případně, a identifikační číslo osvědčení o dodání dané šarže;
b) u množství dodaných mimo smlouvu:
i) šarže dodané v jednotlivých dnech a identifikaci zpracovatelského podniku;
ii) množství každé šarže dodané a přijaté ke zpracování.
2. Organizace producentů vede pro potřebu vnitrostátních kontrolních orgánů všechny údaje nezbytné pro kontrolu dodržování ustanovení tohoto nařízení.
U rajčat, broskví a hrušek musí tyto údaje umožňovat stanovit u každého producenta, se kterým byla uzavřena smlouva, vztah mezi plochami, dodanými množstvími, osvědčeními o dodání a vyplacením podpor a cen.
3. Členské státy mohou rozhodnout o tom, jakou písemnou nebo elektronickou podobu mají mít záznamy podle odstavců 1 a 2.
4. Záznamy nebo účetní doklady požadované vnitrostátními právními předpisy mohou být k provádění tohoto článku použity, pokud obsahují údaje uvedené v odstavci 1.
Organizace producentů podléhá všem inspekčním a kontrolním opatřením, která členský stát považuje za nezbytná, a vede všechny doplňkové záznamy předepsané členským státem ke kontrolním účelům, považovaným za nezbytné.
Článek 17
1. Zpracovatel vede záznamy, v nichž se uvádějí alespoň tyto údaje:
a) u množství koupených v rámci smluv:
i) šarže koupené a přijaté ke zpracování v jednotlivých dnech v podniku a identifikační číslo smlouvy, ke které se vztahují;
ii) množství každé šarže přijaté ke zpracování a identifikační číslo osvědčení o dodání dané šarže;
b) u množství koupených mimo smlouvu:
i) šarže obdržené v jednotlivých dnech a jméno a adresa prodávajícího;
ii) množství každé šarže přijaté ke zpracování;
c) množství jednotlivých hotových produktů, uvedených v čl. 1 odst. 2, získaná v jednotlivých dnech a odpovídající množství surovin, při odděleném vykázání množství získaných z šarží přijatých v rámci smluv;
d) množství a cena jednotlivých hotových produktů koupených zpracovatelem v jednotlivých dnech s uvedením jména a adresy prodávajícího.
Tyto údaje mohou být uvedeny v záznamech s odkazem na doklady, pokud obsahují výše uvedené údaje;
e) množství a cena jednotlivých hotových produktů opouštějících zpracovatelský podnik v jednotlivých dnech s uvedením jména a adresy příjemce.
Tyto údaje mohou být uvedeny v evidenci s odkazem na doklady, pokud obsahují výše uvedené údaje.
U sušených švestek a fíků musí být údaj uvedený v písmenu c) uvádět odděleně množství hotového produktu způsobilé k získání podpory.
2. U produktů uvedených v čl. 1 odst. 2 písm. a), b), i), k), l), m) a n), použitých k výrobě směsí ovoce a hotových omáček uvedených v čl. 1 odst. 2. písm. c) a o), zpracovatel vede zvláštní záznamy, ve kterých se uvádějí kromě údajů uvedených v odst. 1 písm. a) b) c)a d) následující údaje:
a) množství směsí ovoce a hotových omáček získaných v jednotlivých dnech, rozdělená podle složení uvedených produktů ve smyslu čl. 8 odst. 4;
b) množství a ceny směsí ovoce a hotových omáček opouštějících zpracovatelský podnik podle šarží, s uvedením příjemce;
c) množství a ceny produktů uvedených v čl. 1 odst. 2 písm. a), b), i), k), l), m) a n), koupených a přicházejících v jednotlivých dnech do podniku, s údaji o prodávajícím.
3. Zpracovatel denně aktualizuje záznamy o zásobách produktů, uvedených v odst. 1 písm. c) d) a e), a také podle odst. 2 písm. a) b) a c) u každé provozovny.
4. Zpracovatel uchovává po dobu pěti let od konce daného zpracovatelského roku doklady o platbě za veškeré suroviny nakoupené v rámci smluv stejně jako doklady o veškerých prodejích a nákupech hotových produktů.
5. Zpracovatel podléhá všem inspekčním nebo kontrolním opatřením, která členský stát považuje za nezbytná, a vede všechny doplňkové záznamy předepsané členským státem ke kontrolním účelům, považovaným za nezbytné.
6. Členské státy mohou rozhodnout o tom, jakou písemnou nebo elektronickou podobu mají mít záznamy podle odstavců 1 a 2.
7. Záznamy nebo účetní doklady stanovené vnitrostátními právními předpisy mohou být k provádění tohoto článku použity, pokud obsahují údaje uvedené v odstavcích 1, 2 a 3.
Článek 18
1. U každé organizace producentů, která dodává ke zpracování rajčata, broskve nebo hrušky, se u každého produktu a každého hospodářského roku:
i) fyzické kontroly se provádějí nejméně u:
- 5 % ploch uvedených v článku 4 a čl. 5 odst. 5,
- 5 % množství dodaných ke zpracování v rámci jednotlivých smluv, aby se ověřila shoda s osvědčeními uvedenými v článku 11 a dodržení minimálních požadavků na jakost;
ii) administrativní a účetní kontroly nejméně u 5 % producentů, se kterými byly uzavřeny smlouvy, aby se u jednotlivých producentů ověřila, jednak zejména shoda mezi plochami, celkovou sklizní, množstvím uvedeným prostřednictvím sdružení producentů na trh, množstvím dodaným ke zpracování, množstvím uvedeným v osvědčeních o dodání, a jednak vyplácení cen uvedených v čl. 7 odst. 1 a podpor uvedených v čl. 14 odst. 1;
iii) administrativní a účetní kontroly, aby se ověřila jednak shoda mezi množstvími dodanými organizaci producentů producenty uvedenými v čl. 5 odst. 5 a 6, množstvími dodanými ke zpracování, osvědčeními o dodání uvedenými v článku 11, množstvími účtovanými v žádosti o podporu, jednak vyplácení cen podle čl. 7, odst. 1 a podpor uvedených v čl. 14 odst. 1;
iv) administrativní a účetní kontroly nejméně u 5 % dohod uvedených v čl. 5 odst. 7;
v) ověření u všech žádostí o podporu a dokladů.
2. U zpracovatelů rajčat, broskví a hrušek se u každé provozovny, každého produktu a každého hospodářského roku:
i) provádějí kontroly nejméně u 5 % hotových produktů, aby se ověřilo, že se zpracování uskutečnilo a že uplatňované minimální požadavky na jakost byly dodrženy;
ii) provádějí administrativní a účetní kontroly nejméně u 5 % hotových produktů, aby se ověřil výtěžek mezi zpracovanou surovinou a hotovým produktem získaným v rámci smlouvy a mimo smlouvu;
iii) musí provádět fyzické a účetní kontroly stavu zásob nejméně dvakrát ročně u veškerých zásob hotových produktů, aby se ověřila jejich shoda s hotovými produkty vyrobenými, hotovými produkty koupenými a hotovými produkty prodanými.
Článek 19
1. U každé organizace producentů dodávajících sušené švestky nebo sušené fíky se administrativní a účetní kontroly provádějí nejméně u 5 % producentů, se kterými byly uzavřeny smlouvy, aby se ověřila shoda mezi:
- surovinami dodanými producentem ke zpracování a
- platbami uvedenými v článku 7.
2. U každé provozovny, každého produktu a každého roku:
a) fyzické a namátkové kontroly se provádějí nejméně u 5 % hotových produktů, které mohou být předmětem žádosti o podporu produkce, aby se ověřilo dodržení uplatňovaných minimálních požadavků na jakost.
Pokud rozbor úředně odebraných vzorků s konečnou platností prokáže rozdílné výsledky oproti záznamům zpracovatele, a umožní učinit závěr, že minimální požadavky na jakost stanovené Společenstvím nebyly dodrženy, nebude danému zpracovateli poskytnuta žádná podpora;
b) administrativní a účetní kontroly se provádějí k ověření:
i) zda množství surovin použitá během výroby odpovídají množstvím uvedeným v žádosti o podporu;
ii) zda cena zaplacená za suroviny použité ke zpracování na produkty uvedené v písmenu a) se rovná nejméně stanovené minimální ceně;
iii) převodů uvedených v článku 7.
Článek 20
1. Pokud se zjistí, že podpora požadovaná pro daný produkt a hospodářský rok je vyšší než splatná částka, tato částka se, s výhradou případu kdy rozdíl vyplývá ze zjevného omylu, sníží.
Toto snížení se rovná rozdílu.
Pokud podpora již byla vyplacena, vrátí příjemce dvojnásobek rozdílu, zvýšený o úrok vypočítaný z doby uplynulé od vyplacení podpory do vrácení částky příjemcem.
Tato úroková sazba se rovná sazbě používané Evropskou centrální bankou při jejích hlavních operacích refinancování zveřejněné v řadě C Úředního věstníku Evropských společenství, platné ke dni neoprávněné platby, zvýšené o tři procentní body.
2. Pokud rozdíl uvedený v odstavci 1 překročí 20 %, příjemce ztratí nárok na podporu, a pokud podpora již byla vyplacena, musí celou částku, zvýšenou o úrok vypočítaný podle odstavce 1, vrátit.
Pokud tento rozdíl překročí 30 %, jsou organizace producentů nebo zpracovatel kromě toho vyloučeni ze režimu podpor u daného produktu na tři hospodářské roky.
3. Navrácené částky a úroky se platí příslušné platební agentuře a odečítají se od výdajů hrazených Evropským zemědělským orientačním a garančním fondem.
4. Členské státy přijmou opatření nezbytná k zajištění dodržování ustanovení, která se týkají vyplacení cen nebo podpor za podmínek uvedených v článcích 7 a 14.
Stanoví zejména sankce proti odpovědným představitelům organizací producentů v závislosti na závažnosti porušení předpisů.
5. Pokud je během kontrol ploch uvedených v čl. 18 odst. 1 písm. i) zjištěn rozdíl mezi plochou uvedenou a plochou skutečně zjištěnou ve výši úhrnu kontrolovaných ploch, podpora splatná organizaci producentů se, s výhradou případu, kdy rozdíl vyplývá ze zjevného omylu, sníží:
- o procentní sazbu ze zjištěného rozdílu, je-li tento rozdíl vyšší než 5 % ale nejvýše 20 % zjištěné plochy,
- o 30 %, je-li zjištěný rozdíl vyšší než 20 % zjištěné plochy.
6. V případě, že organizace producentů opakovaně poruší předpisy, členský stát přistoupí k odebrání uznání organizace producentů nebo předběžného uznání v případě předběžně uznaného seskupení producentů.
Článek 21
1. S výjimkou případu vyšší moci, zjistí-li se, že množství rajčat, broskví nebo hrušek, přijaté ke zpracování v rámci smluv, nebylo celé zpracováno na jeden z produktů uvedených v čl. 1 odst. 2, zaplatí zpracovatel částku rovnající se dvojnásobku jednotkové částky podpory znásobenou množstvím nezpracované suroviny, zvýšenou o úrok vypočítaný podle čl. 20 odst. 1.
Kromě toho, se pozastaví schválení zpracovatele uvedené v čl. 1 odst. 1:
- na hospodářský rok následující po zjištění, činí-li rozdíl uvedený v prvním pododstavci nejvýše 10 %,
- na dva hospodářské roky následující po zjištění, je-li rozdíl vyšší než 10 %, ale nejvýše 20 %,
- na tři hospodářské roky následující po zjištění, je-li rozdíl vyšší než 20 %.
Pro účely prvního a druhého pododstavce se množství hotových produktů, u nichž nedodržení minimálních požadavků na jakost přesahuje 5 %, považují za nezpracované množství.
2. Kromě toho členské státy stanoví, že schválení uvedené v čl. 3 odst. 1 se zpracovatelům odebírá v následujících případech:
- organizace producentů za účasti tohoto zpracovatele vydá nepravdivá prohlášení,
- zpracovatel nezaplatí cenu uvedenou v čl. 3 odst. 4 písm. e),
- zpracovatel nezaplatí sankční částky uvedené v odstavci 1.
Členský stát podle závažnosti případu rozhodne o délce období, po které zpracovatel nebude moci podat novou žádost ke schválení.
3. Navrácené částky a úroky se platí příslušné platební agentuře a odečítají se od výdajů hrazených Evropským zemědělským orientačním a garančním fondem.
Článek 22
1. Soulad s vnitrostátními prahy a prahy Společenství se prověří u rajčat na základě množství, na která byla předložena žádost o podporu, a u broskví a hrušek na základě množství, na která byla vyplacena podpora, v každém daném členském státě.
2. Členské státy přijmou nezbytná opatření k zavedení vzájemné administrativní spolupráce, aby byla zajištěno provádění tohoto nařízení.
HLAVA VII
Sdělení Komisi
Článek 23
Každý členský stát oznámí Komisi:
1. Před začátkem každého hospodářského roku případné uplatnění čl. 5 odst. 4 nařízení (ES) č. 2201/96 a množství dotyčných dvou dílčích prahů.
2. Nejpozději 10. prosince následující údaje:
a) celkové množství rajčat, na které se vztahují žádosti o podporu, vyjádřené, přichází-li to v úvahu, podle platných dílčích prahů;
b) odhad množství nezpracovaných sušených švestek, sušených fíků, a broskví a hrušek určených ke zpracování na jeden z produktů uvedených v čl. 1 odst. 2.
3. Nejpozději 1. března u rajčat, 15. dubna u broskví a hrušek a 1. června u sušených švestek a sušených fíků následující údaje vyjádřené v množstvích s podporou a v množstvích bez podpory:
a) množství hotových produktů uvedených v čl. 1 odst. 2 písm. a) a o);
b) množství suroviny použité k výrobě jednotlivých produktů uvedených v písmenu a);
c) množství produktů uvedených v písmenu a), která byla na zásobách na konci předcházejícího hospodářského roku u produktů z rajčat, broskví nebo hrušek, vyjádřená u rajčat v prodaných a neprodaných produktech, a u sušených švestek a sušených fíků v množství na zásobách k 1. květnu;
d) u rajčat:
- celkovou plochu v hektarech osázenou během hospodářského roku,
- průměrný výnos za hospodářský rok vyjádřený v tunách na hektar,
- plochu a výnos podle podlouhlých a kulatých odrůd,
- průměrný obsah rozpustné sušiny u rajčat určených k výrobě rajčatového koncentrátu;
e) údaje odpovídající písmenům a) a c) musí zahrnovat množství produktů uvedených v čl. 1 odst. 2 písm. a), b), i), k). l), m) a n) použitá ke zpracování na produkty uvedené v čl. 1 odst. 2 písm. c) a o);
f) celkové vyrobené množství produktů uvedených v čl. 1 odst. 2 písm. c) a o), vyjádřené ve vztahu k produktům uvedeným v písmenech a), b), i), k). l), m) nebo n) uvedeného článku a použitým k výrobě.
4. Nejpozději 1. června zprávu o kontrolách provedených během probíhajícího hospodářského roku s uvedením počtu kontrol a jejich výsledků rozdělených podle druhu zjištění.
5. U rajčat smluvená množství nejpozději 60 dní po konečném datu podpisu smluv.
HLAVA VIII
Přechodná a závěrečná ustanovení
Článek 24
1. Jsou-li smlouvy mezi samostatnými producenty a zpracovateli uzavřeny podle čl. 3 odst. 1 druhého pododstavce a podle čl. 6a odst. 2 druhého pododstavce nařízení (ES) č. 2201/96, použijí se články 3 až 7, 10 až 15, 18 až 20 a článek 22 v hospodářském roce 2001/02 přiměřeně.
2. Členské státy přijmou nezbytná opatření k ověření dodržování ustanovení čl. 3 odst. 1 druhého pododstavce a čl. 6a odst. 2 druhého pododstavce nařízení (ES) č. 2201/96.
3. U rajčat pro hospodářský rok 2001/02:
- zpracovatelé, kteří využívají režim podpor během hospodářského roku 2001/02 a nové zpracovatelské podniky, které začínají svoji činnost, se považují za schválené, pokud členský stát nerozhodne jinak,
- výjimkou z článku 6 jsou referenčními daty parcel katastrální data nebo jakékoliv jiné údaje uznané kontrolním subjektem za rovnocenné,
- výjimkou z čl. 3 odst. 3 je jako konečné datum pro podpis smluv stanoven 31. březen 2001.
4. U broskví a hrušek jsou výjimkou z článku 6 referenčními daty parcel, až do 1. ledna 2003, katastrální data nebo jakékoliv jiné údaje uznané kontrolním subjektem za rovnocenné.
Článek 25
Nařízení (EHS) č. 1709/84, (ES) č. 504/97 a (ES) č. 661/97 se zrušují pro každý z daných produktů od konce hospodářského roku 2000/01.
Nařízení (EHS) č. 2022/92 se zrušuje.
Článek 26
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 464/2001
ze dne 7. března 2001,
kterým se doplňuje příloha nařízení (ES) č. 2400/96 o zápisu určitých názvů do "Rejstříku chráněných označení původu a chráněných zeměpisných označení" podle nařízení Rady (EHS) č. 2081/92 o ochraně zeměpisných označení a označení původu zemědělských produktů a potravin
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2081/92 ze dne 14. července 1992 o ochraně zeměpisných označení a označení původu zemědělských produktů a potravin [1], naposledy pozměněné nařízením Komise (ES) č. 2796/2000 [2], a zejména na čl. 6 odst. 3 a 4 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Podle článku 5 nařízení (EHS) č. 2081/92 zaslalo Španělsko Komisi dvě žádosti o zápis určitých názvů jako označení původu.
(2) Podle čl. 6 odst. 1 uvedeného nařízení bylo shledáno, že žádosti splňují všechny požadavky uvedeného nařízení, a zejména že byly uvedeny všechny údaje požadované článkem 4.
(3) Komise neobdržela po zveřejnění názvů uvedených v příloze tohoto nařízení v Úředním věstníku Evropských společenství [3] žádné námitky podle článku 7 uvedeného nařízení.
(4) Tyto názvy by tedy měly být zapsány do "Rejstříku chráněných označení původu a chráněných zeměpisných označení", a měly by být proto chráněny v rámci Společenství jako označení původu.
(5) Příloha tohoto nařízení doplňuje přílohu nařízení Komise (ES) č. 2400/96 [4] naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 138/2001 [5],
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Názvy uvedené v příloze tohoto nařízení se doplňují k příloze nařízení (ES) č. 2400/96 a podle čl. 6 odst. 3 nařízení (EHS) č. 2081/92 se zapisují se "Rejstříku chráněných označení původu a chráněných zeměpisných označení" jako chráněná označení původu (CHOP) nebo chráněná zeměpisná označení (CHZO).
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 466/2001
ze dne 8. března 2001,
kterým se stanoví maximální limity některých kontaminujících látek v potravinách
(Text s významem pro EHP)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 315/93 ze dne 8. února 1993, kterým se stanoví postupy Společenství pro kontrolu kontaminujících látek v potravinách [1], a zejména na čl. 2 odst. 3 uvedeného nařízení,
po konzultaci s Vědeckým výborem pro potraviny (dále jen "VVP"),
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení (EHS) č. 315/93 stanoví, že musí být v zájmu ochrany veřejného zdraví stanoveny maximální limity některých kontaminujících látek v potravinách.
Tyto maximální limity musí být přijaty ve formě otevřeného seznamu Společenství, který může obsahovat limity pro tutéž kontaminující látku v různých potravinách.
Kromě toho musí být specifikovány metody odběru vzorků a analýzy, které mají být použity.
(2) Nařízení Komise (ES) č. 194/97 ze dne 31. ledna 1997, kterým se stanoví maximální limity některých kontaminujících látek v potravinách [2], naposledy pozměněné nařízením (ES) č.
1566/1999 [3], bylo několikrát podstatně změněno. Vzhledem k tomu, že mají být provedeny další změny, mělo by být v zájmu přehlednosti přepracováno.
(3) V zájmu ochrany veřejného zdraví je nezbytné udržet množství kontaminujících látek na toxikologicky přijatelných úrovních.
Výskyt kontaminujících látek musí být, pokud možno, správnou výrobní nebo zemědělskou praxí výrazněji omezen za účelem dosažení vyšší úrovně ochrany zdraví, zejména ochrany zdraví citlivých skupin populace.
(4) S ohledem na rozdílnost právních předpisů členských států, pokud jde o maximální limity kontaminujících látek v některých potravinách, a následné riziko narušení hospodářské soutěže jsou při zachování zásady proporcionality opatření Společenství s cílem zajistit jednotnost trhu nezbytná.
(5) Členské státy musí přijmout vhodná opatření pro dozor nad výskytem kontaminujících látek v potravinách.
(6) Právní předpisy Společenství dosud nestanoví maximální limity kontaminujících látek v potravinách určených pro kojence a malé děti spadajících do působnosti směrnice Komise 91/321/EHS [4], naposledy pozměněné směrnicí 1999/50/ES [5], a do působnosti směrnice Komise 96/5/ES [6], naposledy pozměněné směrnicí 1999/39/ES [7].
Po konzultaci s VVP vyplynulo, že by měly být specifické maximální limity pro tyto potraviny stanoveny co nejdříve.
Do té doby by se měly limity stanovené v tomto nařízení vztahovat také na tyto potraviny, pokud nebyly vnitrostátními právními předpisy stanoveny přísnější limity.
(7) V potravinových složkách použitých pro výrobu vícesložkových potravin by měly být maximální limity stanovené v tomto nařízení splněny před přidáním do dané vícesložkové potraviny, aby bylo zamezeno ředění.
(8) Hlavním zdrojem příjmu dusičnanů je u člověka zelenina.
VVP ve svém stanovisku ze dne 22. září 1995 konstatoval, že celkový příjem dusičnanů je za normálních podmínek značně nižší než tolerovaný denní příjem. Doporučil však, aby se nadále usilovalo o snížení expozice dusičnanům z potravin a vody, neboť dusičnany mohou přecházet v dusitany a nitrosaminy, a naléhal, aby byla přijata správná zemědělská praxe s cílem zajistit, aby byla množství dusičnanů na co nejnižší rozumně dosažitelné úrovni.
VVP zdůraznil, že obava z výskytu dusičnanů by neměla odrazovat od rostoucí spotřeby zeleniny, neboť zelenina má nezastupitelnou funkci ve výživě a hraje důležitou roli při ochraně zdraví.
(9) Specifická opatření pro lepší kontrolu zdrojů dusičnanů a soubory zásad správné zemědělské praxe mohou napomoci snížit množství dusičnanů v zelenině.
Množství dusičnanů v určité zelenině jsou však také ovlivňována klimatickými podmínkami.
Musí být tedy stanoveny různé maximální limity dusičnanů v závislosti na sezóně.
Klimatické podmínky v různých částech Společenství se velmi liší.
Členské státy by měly mít možnost na přechodné období povolit uvádět na trh hlávkový salát a špenát vypěstovaný a určený ke spotřebě na jejich území, i když obsahují množství dusičnanů vyšší než množství stanovená v bodech 1.1 a 1.3 přílohy I, pokud tato množství zůstanou přijatelná z hlediska veřejného zdraví.
(10) Producenti salátu a špenátu usazení v členských státech, kteří obdrželi výše uvedená povolení, by měli postupně upravit své pěstitelské metody podle správné zemědělské praxe doporučené na vnitrostátní úrovni, aby do uplynutí přechodného období dosáhli souladu s maximálními limity stanovenými na úrovni Společenství.
Je žádoucí dosáhnout společných hodnot co nejdříve.
(11) Limity stanovené pro hlávkový salát a špenát by měly být do 1. ledna 2002 přezkoumány a podle možnosti sníženy.
Při tomto přezkoumání se bude vycházet z monitorování prováděného členskými státy a z uplatňování souborů zásad správné zemědělské praxe, aby byly maximální limity stanoveny na co nejnižší rozumně dosažitelné úrovni.
(12) Monitorování množství dusičnanů v hlávkovém salátu a špenátu a uplatňování správné zemědělské praxe musí být prováděno prostředky přiměřenými požadovanému cíli a získaným výsledkům monitorování, a zejména musí být prováděno s ohledem na rizika a získané zkušenosti.
Uplatňování zásad správné zemědělské praxe v některých členských státech bude pečlivě sledováno.
Je tedy vhodné, aby členské státy každoročně sdělovaly výsledky svých monitorování a podávaly zprávy o přijatých opatřeních a pokroku při uplatňování souborů zásad správné zemědělské praxe při snižování množství dusičnanů a aby každoročně proběhla s členskými státy výměna názorů na zprávy.
(13) Pro hlávkový salát pěstovaný na poli jsou stanoveny nižší limity než pro hlávkový salát pěstovaný ve skleníku; s cílem dosáhnout účinné kontroly by se měly limity stanovené pro hlávkový salát pěstovaný na poli vztahovat také na hlávkový salát pěstovaný ve skleníku, pokud není přesně označen.
(14) Aflatoxiny jsou mykotoxiny produkované některými druhy plísně rodu Aspergillus vznikající při vyšší teplotě a vlhkosti.
Aflatoxiny jsou genotoxické karcinogenní látky a mohou se vyskytovat ve velkém počtu potravin.
U látek tohoto druhu neexistuje prahová hodnota, pod níž nejsou pozorovány zdraví škodlivé účinky.
Nelze tedy stanovit tolerovaný denní příjem.
Ani při současných vědeckých a technických poznatcích a zlepšeních v technikách produkce a skladování nelze zabránit vzniku těchto plísní, a není tedy možné, aby byl zcela vyloučen výskyt aflatoxinů v potravinách.
Je tedy účelné stanovit co nejnižší rozumně dosažitelné limity.
(15) Mělo by být podporováno úsilí o zlepšení podmínek produkce, sklizně a metod skladování s cílem omezit vznik plísní.
Skupina aflatoxinů zahrnuje řadu sloučenin, jejichž toxicita a výskyt v potravinách se liší.
Aflatoxin B1 je zdaleka nejtoxičtější sloučeninou.
Z důvodů bezpečnosti je účelné limitovat jak celkový obsah aflatoxinů v potravině (sloučenin B1, B2, G1 a G2), tak obsah aflatoxinu B1.
Aflatoxin M1 je metabolický produkt aflatoxinu B1 a vyskytuje se v mléce a v mléčných výrobcích od zvířat, které konzumovaly kontaminované krmivo.
Přestože je aflatoxin M1 považován za méně nebezpečnou genotoxickou karcinogenní látku než aflatoxin B1, je nezbytné zabránit jeho výskytu v mléce a mléčných výrobcích určených k lidské spotřebě, a zejména ke spotřebě malými dětmi.
(16) Má se za to, že třídění nebo jiné metody fyzikálního ošetření umožňují snížit obsah aflatoxinu v jádrech podzemnice olejné, skořápkových plodech a sušeném ovoci.
S cílem minimalizovat dopad na obchodování je účelné připustit vyšší obsah aflatoxinu u těch produktů, které nejsou určeny k přímé lidské spotřebě nebo pro použití jako potravinová složka.
V těchto případech byly maximální limity stanoveny tak, že bylo současně přihlédnuto ke známým možným účinkům uvedeného ošetření u jader podzemnice olejné, skořápkových plodů a sušeného ovoce a potřebě dodržet po ošetření maximální limity stanovené pro tyto produkty, které jsou určeny k lidské spotřebě nebo používány jako potravinová složka.
U obilovin nelze vyloučit, že metody třídění nebo jiná fyzikální ošetření mohou snížit úroveň kontaminace aflatoxiny.
Aby bylo možné ověřit skutečnou účinnost těchto metod a podle potřeby stanovit specifické maximální limity pro neošetřené obiloviny, předpokládá se použití maximálních limitů stanovených v příloze I na omezenou dobu pouze pro obiloviny a zpracované výrobky z nich, které jsou určeny k přímé lidské spotřebě nebo k použití jako potravinová složka.
Nebudou-li ve stanovené lhůtě k dispozici údaje odůvodňující stanovení maximálního limitu pro nezpracované obilniny, budou se maximální limity stanovené pro obiloviny a zpracované výrobky z nich určené k přímé lidské spotřebě nebo pro použití jako potravinová složka vztahovat také na neošetřené obiloviny.
(17) Pro dosažení účinné kontroly dodržování různých limitů stanovených pro dané produkty je nezbytné, aby byl z vhodného označení znám přesný účel použití.
Produkty s obsahem aflatoxinu překračujícím maximální limit nesmějí být uvedeny do oběhu jako takové, ani po smísení s jinými potravinami nebo jako složky jiných potravin.
Podle článku 5 nařízení (EHS) č. 315/93 mohou členské státy zachovat své vnitrostátní právní předpisy týkající se maximálních limitů aflatoxinů v některých potravinách, pro které nebyly přijaty žádné předpisy Společenství.
(18) Příjem olova může představovat vážné riziko pro veřejné zdraví.
Olovo může omezovat vývoj poznávacích schopností a snižovat intelektuální výkon u dětí a u dospělých může zvyšovat krevní tlak a vést ke kardiovaskulárním chorobám.
Za poslední desetiletí se obsah olova v potravinách významně snížil díky povědomí o škodlivých účincích olova na zdraví a díky úsilí o snížení emisí olova z jeho zdrojů a zlepšení v zabezpečení jakosti chemické analýzy.
VVP dospěl ve svém stanovisku ze dne 19. června 1992 k závěru, že průměrný obsah olova v potravinách se nejeví jako důvod k obavám, že však by měla být přijata dlouhodobá opatření směřující k dalšímu snižování průměrného množství olova v potravinách.
Maximální limity by tedy měly být stanoveny na co nejnižší rozumně dosažitelné úrovni.
(19) Kadmium se může shromažďovat v lidském těle a může vyvolávat ledvinovou dysfunkci, poškození kostí a poruchy reprodukce.
Nelze vyloučit, že má u člověka karcinogenní účinky.
VVP ve svém stanovisku ze dne 2. června 1995 doporučil zvýšit úsilí o omezení expozice kadmiu v potravinách, neboť potraviny jsou hlavním zdrojem příjmu kadmia u člověka.
Maximální limity by tedy měly být stanoveny na co nejnižší rozumně dosažitelné úrovni.
(20) Methylrtuť může u kojenců vyvolávat změny vývoje mozku a ve větších množstvích může vyvolávat neurologické změny u dospělých.
Ke kontaminaci rtutí dochází hlavně u ryb a produktů rybolovu.
Pro ochranu veřejného zdraví jsou maximální limity rtuti v rybách a produktech rybolovu stanoveny rozhodnutím Komise 93/351/EHS [8].
Z důvodu transparentnosti by měla být příslušná opatření stanovená uvedeným rozhodnutím převedena do tohoto nařízení a aktualizována.
Hodnoty by měly být tak stanoveny na co nejnižší rozumně dosažitelné úrovni s ohledem na skutečnost, že z fyziologických důvodů se u některých druhů ukládá rtuť v tkáni snáze než u jiných druhů.
(21) 3-chlorpropan-1,2-diol (3-MCPD) vzniká za určitých podmínek při zpracování potravin.
Zejména může vznikat při výrobě ochucující potravinové složky "rostlinný hydrolysovaný protein", která se vyrábí kyselou hydrolýzou (acid-HVP).
V posledních letech bylo úpravou výrobních postupů dosaženo významného snížení obsahu 3-MCPD ve výše uvedených výrobcích.
Některé členské státy dále nedávno podaly zprávu o vysokém obsahu 3-MCPD v některých vzorcích sójové omáčky.
S cílem prosadit uplatňování správné výrobní praxe a chránit zdraví spotřebitelů by měly být stanoveny maximální limity 3-MCPD.
VVP doporučil ve svém stanovisku ze dne 16. prosince 1994, potvrzeném dne 12. června 1997, aby byl 3-MCPD považován za genotoxický karcinogen a aby se jeho rezidua v potravinách vyskytovala v nezjistitelném množství.
Nedávno provedené toxikologické studie naznačují, že tato látka působí jako negenotoxický karcinogen in vivo.
(22) Maximální limity pro 3-MCPD stanovené v příloze I vycházejí ze stanoviska VVP.
VVP přehodnotí toxicitu 3-MCPD na základě nových studií.
Přiměřenost maximálních limitů by měla být zvážena, jakmile bude k dispozici nové stanovisko VVP.
Členské státy byly požádány, aby vyšetřovaly i jiné potraviny na přítomnost 3-MCPD, aby mohla být zvážena potřeba stanovit maximální limity pro další potraviny.
(23) Maximální limity přijaté na úrovni Společenství budou muset být pravidelně přezkoumávány, aby byl zohledněn pokrok ve vědeckých a technických poznatcích a zlepšení ve výrobní nebo zemědělské praxi s cílem dosáhnout trvalého snižování úrovní.
(24) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro potraviny,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Potraviny uvedené v příloze I nesmějí při uvádění na trh obsahovat množství kontaminujících látek vyšší než množství stanovená v uvedené příloze.
2. Maximální limity stanovené v příloze I se vztahují na jedlý podíl dané potraviny.
3. Použitými metodami odběru vzorků a metodami analýzy musí být metody specifikované v příloze I.
Článek 2
1. Pro výrobky jiné než uvedené v čl. 4 odst. 1, které se suší, ředí, zpracovávají, a pro výrobky složené z více než jedné složky platí maximální limity uvedené v příloze I, přičemž se přihlédne:
a) ke změnám koncentrace kontaminující látky způsobeným sušením nebo ředěním;
b) ke změnám koncentrace kontaminující látky způsobeným zpracováním;
c) k relativním podílům složek ve výrobku a
d) k analytické mezi stanovitelnosti.
První pododstavec se použije, pokud nejsou pro tyto sušené, zředěné, zpracované a složené výrobky stanoveny maximální limity.
2. Maximální limity uvedené v příloze I se vztahují také na potraviny určené pro kojence a malé děti, které spadají do působnosti směrnice 91/321/EHS a směrnice 96/5/ES, pokud nebyl pro specifikované potraviny stanoven na vnitrostátní úrovni přísnější limit, přičemž se přihlédne ke změnám koncentrace kontaminující látky způsobeným sušením, ředěním nebo zpracováním a k relativní koncentraci složky ve výrobku.
Specifické maximální limity kontaminujících látek pro tyto potraviny budou stanoveny nejpozději do 5. dubna 2004.
3. Aniž jsou dotčeny čl. 3 odst. 1 a čl. 4 odst. 3, je zakázáno používat jako potravinové složky vícesložkových potravin výrobky, v nichž nejsou dodrženy maximální limity stanovené v příloze I.
Článek 3
1. Členské státy mohou v odůvodněných případech na přechodnou dobu povolit uvádět na trh čerstvý hlávkový salát a čerstvý špenát, vypěstovaný a určený ke spotřebě na jejich území, obsahující množství dusičnanů vyšší než množství stanovené jako maximální limit v bodech 1.1 a 1.3 přílohy I, pokud je uplatňován soubor zásad správné zemědělské praxe s cílem postupně dosáhnout hodnot stanovených tímto nařízením.
Členské státy každoročně informují Komisi a ostatní členské státy o krocích učiněných k provedení prvního pododstavce.
2. Členské státy sdělí Komisi každoročně do 30. června výsledky svého monitorování a předloží zprávu o přijatých opatřeních a dosaženém pokroku při uplatňování a zdokonalování souborů zásad správné zemědělské praxe pro snižování obsahu dusičnanů v hlávkovém salátu a ve špenátu.
Tyto informace budou také obsahovat údaje, které jsou podkladem pro soubory zásad správné zemědělské praxe.
3. Členské státy, které neuplatňují odstavec 1, monitorují obsah dusičnanů v hlávkovém salátu a ve špenátu a uplatňují správnou zemědělskou praxi prostředky, které jsou přiměřené požadovanému cíli a získaným výsledkům monitorování, a zejména s ohledem na rizika a získané zkušenosti.
Článek 4
1. Maximální limity aflatoxinů vztahující se na produkty podle bodů 2.1.1.1 a 2.1.2.1 přílohy I se rovněž vztahují na zpracované výrobky z nich, pokud nejsou pro takové zpracované výrobky stanoveny žádné specifické maximální limity.
2. Pokud jde o aflatoxiny v produktech podle bodu 2.1 přílohy I, je zakázáno:
a) mísit produkty, u nichž jsou dodrženy maximální limity stanovené v příloze I, s produkty, u nichž jsou tyto maximální limity překročeny, nebo mísit produkty, které mají být tříděny nebo fyzikálně ošetřeny, s produkty určenými k přímé lidské spotřebě nebo k použití jako potravinová složka;
b) používat produkty, u nichž nejsou dodrženy maximální limity stanovené v bodech 2.1.1.1, 2.1.2.1 a 2.1.3 přílohy I, jako složky pro výrobu jiných potravin;
c) detoxikovat produkty chemickým ošetřením.
3. Jádra podzemnice olejné, skořápkové plody a sušené ovoce, u nichž nejsou dodrženy maximální limity aflatoxinů stanovené v bodě 2.1.1.1 přílohy I, a obiloviny, u nichž nejsou dodrženy maximální limity stanovené v bodě 2.1.2.1, lze uvést na trh, pokud tyto produkty:
a) nejsou určeny k přímé lidské spotřebě nebo nejsou určeny pro použití jako potravinová složka;
b) v případě jader podzemnice olejné splňují maximální limity stanovené v bodě 2.1.1.2 přílohy I a v případě skořápkových plodů a sušeného ovoce maximální limity stanovené v bodě 2.1.1.3 přílohy I;
c) jsou podrobeny pozdějšímu ošetření zahrnujícímu třídění nebo jiná fyzikální ošetření a po tomto ošetření nejsou překročeny maximální limity stanovené v bodech 2.1.1.1 a 2.1.2.1 přílohy I, přičemž toto ošetření nezanechá jiná zdraví škodlivá rezidua;
d) jsou zřetelně označeny, pokud jde o jejich určení, a je na nich uvedena poznámka "produkt musí být před použitím k lidské spotřebě nebo před použitím jako potravinová složka vytříděn nebo jinak fyzicky ošetřen za účelem snížení kontaminace aflatoxiny".
Článek 5
1. Na základě výsledků kontrol dodržování maximálních limitů dusičnanů stanovených v oddíle 1 přílohy I, které provádějí členské státy, na základě zpráv o uplatňování a zdokonalování souborů zásad správné zemědělské praxe při snižování obsahu dusičnanů a na základě hodnocení údajů, která jsou pro členské státy podkladem pro správnou zemědělskou praxi, přezkoumá Komise každých pět let a poprvé před 1. lednem 2002 maximální limity s cílem tyto limity snížit.
2. Na základě nových vědeckých údajů a výsledků kontrol dodržování maximálních limitů těžkých kovů a 3-MCPD uvedených v oddíle 3 a 4 přílohy I, které provádějí členské státy, přezkoumá Komise každých pět let a poprvé před 5. dubnem 2003 maximální limity s cílem zajistit vysokou úroveň ochrany zdraví spotřebitele.
Článek 6
Nařízení (ES) č. 194/97 se zrušuje od 5. dubna 2002.
Odkazy na zrušené nařízení se považují za odkazy na toto nařízení v souladu se srovnávací tabulkou v příloze II.
Článek 7
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (ES) č. 468/2001
ze dne 6. března 2001
o uložení konečného antidumpingového cla z dovozu některých elektronických vah pocházejících z Japonska
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 384/96 ze dne 22. prosince 1995 na ochranu před dumpingovými dovozy ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství [1], a zejména na čl. 9 a 11 uvedeného nařízení,
s ohledem na návrh Komise předložený po konzultaci s poradním výborem,
vzhledem k těmto důvodům:
A. POSTUP
1. Opatření podléhající přezkumu týkající se Japonska
(1) v dubnu 1993 uložila Rada nařízením (EHS) č. 993/93 [2] konečná antidumpingová opatření na dovozy některých elektronických vah pocházejících z Japonska;
2. Platná opatření týkající se dalších zemí
(2) v říjnu 1993 uložila Rada nařízením (EHS) č. 2887/93 [3] konečná antidumpingová opatření na dovozy některých elektronických vah pocházejících ze Singapuru.
V roce 1995 byla tato opatření pozměněna nařízením (ES) č. 2937/95 [4] po provedení šetření, které ukázalo, že se dumpingové rozpětí zvýšilo následkem pohlcení těchto cel.
Tato opatření rovněž podléhají přezkumu, který byl zahájen v říjnu 1998 [5];
(3) dne 16. září 1999 Komise uveřejnila v Úředním věstníku Evropských společenství [6] oznámení o zahájení antidumpingového řízení v souladu s článkem 5 nařízení (ES) č. 384/96 (dále jen "základní nařízení") o dovozu některých elektronických vah na území Společenství z Čínské lidové republiky, Korejské republiky a Tchaj-wanu.
Toto šetření bylo uzavřeno v listopadu 2000 nařízením Rady (ES) č. 2605/2000 [7], kterým byla uložena konečná antidumpingová opatření na dovozy některých elektronických vah pocházejících z těchto zemí;
3. Žádost o přezkum
(4) po uveřejnění oznámení o hrozícím vypršení platnosti antidumpingových opatření uložených na dovoz některých elektronických vah pocházejících z Japonska [8] obdržela Komise žádost ze dne 23. ledna 1998 o přezkum opatření na základě čl. 11 odst. 2 základního nařízení;
(5) žádost byla podána jménem výrobců ze zemí Společenství, jejichž souhrnná výroba tvoří zásadní část celkové výroby dotyčného výrobku v zemích Společenství;
(6) žádost byla odůvodněna tím, že vypršení platnosti opatření by pravděpodobně mělo za následek opětovný výskyt dumpingu a újmy výrobního odvětví Společenství. Po konzultaci s poradním výborem Komise určila, že existují dostatečné důkazy pro zahájení přezkumu a zahájila šetření na základě článku čl. 11 odst. 2 a čl. 11 odst. 3 základního nařízení [9]. Zahájení šetření podle čl. 11 odst. 3 bylo založeno na tvrzení v žádosti, že dumpingové rozpětí se od posledního šetření podstatně zvýšilo a že uplynutí platnosti opatření by proto mělo za následek zvýšený dumping a vyšší újmu;
4. Šetření
(7) Komise úředně vyrozuměla známé dotčené strany - výrobce ze zemí Společenství podporující žádost o přezkum, vyvážející výrobce, dovozce a Eurocommerce (uživatelské sdružení zastupující četné malé uživatele v zemích Společenství).
Zástupci vyvážejících zemí byli rovněž úředně vyrozuměni.
Stranám byla dána možnost písemně se vyjádřit a požádat o slyšení v rámci lhůty stanovené v oznámení o zahájení přezkumu;
(8) Komise zaslala dotazníky známým dotčeným stranám a obdržela odpovědi od tří výrobců ze zemí Společenství a dvou japonských výrobců, z nichž pouze jeden vyvážel v době šetření dotyčný výrobek do zemí Společenství.
Komise rovněž zaslala dotazníky dovozcům a sdružení uživatelů.
Odpověděli dva dovozci. Ze strany sdružení uživatelů a jednotlivých uživatelů nebyla žádná odezva;
(9) Komise hledala a ověřila všechny informace, které považovala za nezbytné pro účely zjištění pravděpodobnosti pokračování či opětovného výskytu dumpingu a újmy, jakož i zájmu Společenství.
Ověřování bylo provedeno v prostorách těchto společností:
Vyvážející výrobci:
- Yamato Scale Co. Ltd. Akashi
- Ishida Co. Ltd. Kyoto
Žadatelé – výrobci ze zemí Společenství
- Bizerba GmbH & Co. KG, Balingen, Německo
- GEC Avery Limited (dceřiná společnost General Electric Company plc.), Birmingham, Spojené království
- Testut/Lutrana SA, Béthune, Francie
Dovozci:
- Digi Nederland B.V., Purmerend, Nizozemsko
- Carrin and Co. NV., Antverpy, Belgie;
(10) šetření pokračujícího a opětovného výskytu dumpingu trvalo od 1. dubna 1997 do 31. března 1998 (dále jen "doba šetření").
Hodnocení pokračujícího a opětovného výskytu újmy trvalo od roku 1994 do konce doby šetření (dále jen "doba hodnocení");
(11) současný přezkum překročil lhůtu 12 měsíců, během níž by za obvyklých okolností měl být ukončen na základě čl. 11 odst. 5 základního nařízení, a to následkem složitosti šetření a zvláště pak účinku zavedení Eura na šetření (viz 34. bod odůvodnění) a obtíží při zjišťování závěrů při dané míře nespolupráce;
(12) všechny dotčené strany byly informovány o základních skutečnostech a úvahách, na jejichž základě mělo být doporučeno zachování stávajících opatření.
Byla jim také stanovena lhůta, během které měly předat následné vyjádření k těmto informacím.
Připomínky stran byly vzaty v potaz a v odůvodněných případech byly závěry odpovídajícím způsobem upraveny;
B. DOTYČNÝ VÝROBEK A OBDOBNÝ VÝROBEK
1. Dotyčný výrobek
(13) dotyčný výrobek je shodný s předmětem původního šetření, tj. elektronické váhy pro použití v maloobchodě s digitálním ukazatelem hmotnosti, jednotkové ceny a ceny, která má být zaplacena (bez ohledu na to, zda má nebo nemá zařízení k vytištění těchto údajů), kódu KN ex84238150 (dále jen "elektronické váhy").
Elektronické váhy mají různé typy či úrovně výkonnosti a technologie.
Výrobní odvětví definuje tři třídy elektronických vah: málo, středně a velmi výkonné kategorie.
Tyto se liší od samostatných elektronických vah bez vestavěných tiskáren po složitější modely s programovatelnými soustavami tlačítek a možností sjednocení s počítačovými kontrolními a řídicími systémy;
(14) ačkoliv možná využití mohou být různá, není v základních fyzických a technických rysech různých typů elektronických vah žádný podstatný rozdíl.
Navíc šetření ukázalo, že neexistují žádné jasné dělicí čáry mezi těmito třemi třídami, typy v sousedních třídách jsou často zaměnitelné.
V souladu s výsledky předchozího šetření proto musí být pro účely tohoto šetření považovány za jediný výrobek;
2. Obdobný výrobek
(15) bylo zjištěno že různé elektronické váhy vyráběné a prodávané v Japonsku mají i přes rozdíly ve velikosti, životnosti, provozním napětí a konstrukci stejné základní technické a fyzické vlastnosti jako elektronické váhy vyvážené z Japonska do zemí Společenství a tudíž musí být považovány za obdobný výrobek.
Stejně tak, nehledě na drobnější technické odlišnosti, jsou elektronické váhy vyráběné v zemích Společenství v zásadě ve všech ohledech obdobné jako elektronické váhy vyvážené do zemí Společenství.
C. DUMPING A PRAVDĚPODOBNOST JEHO OPĚTOVNÉHO VÝSKYTU
1. Předběžné poznámky
(16) jak bylo uvedeno výše, šetření je kombinací přezkumu při vypršení platnosti na základě čl. 11 odst. 2 základního nařízení a prozatímního přezkumu podle čl. 11 odst. 3. Prozatímní přezkum byl zahájen k prošetření údajů obsažených v žádosti o přezkum, které uvádějí zvýšení škodlivého dumpingu. Komise rozhodla, že nebude provádět přezkum podle čl. 11 odst. 3, protože objem prodávaný vyvážejícími výrobci na trhu Společenství je nízký a nejsou dostatečné důkazy k tomu, aby byla potvrzena trvalá změna okolností. Zjištění Komise se proto zakládají na přezkumu na základě čl. 11 odst. 2, který se vztahuje k pravděpodobnosti pokračujícího a opětovného výskytu škodlivého dumpingu v případě zrušení stávajících opatření;
(17) podle Statistického úřadu Evropských společenství bylo z Japonska do zemí Společenství za dobu šetření dovezeno přibližně 995 elektronických vah ve srovnání s 19000 přístroji v předchozí době šetření, na jehož základě byla přijata opatření, která jsou nyní předmětem přezkumu.
Spolupráce na tomto šetření byla velmi omezená (celkem 35 přístrojů neboli méně než 4 % dovozů) s jen částečnou spoluprací dvou výrobců – Yamato Scales Co.
Ltd a Ishida Co. Ltd, z nichž druhý během doby šetření na trh Společenství nevyvážel.
To je srovnatelné se spoluprací čtyř vyvážejících výrobců při předchozím šetření;
2. Pravděpodobnost pokračujícího nebo opětovného výskytu dumpingu
(18) podle čl. 11 odst. 2 základního nařízení je účelem přezkumu při uplynutí platnosti určit, zda by uplynutí platnosti opatření pravděpodobně vedlo k pokračujícímu nebo opětovnému výskytu škodlivého dumpingu;
Pravděpodobnost pokračujícího dumpingu
(19) při zkoumání pravděpodobnosti pokračujícího dumpingu v případě zrušení opatření je nezbytné ověřit, zda dumping existuje v současné době a zda jakýkoliv takový dumping bude pravděpodobně pokračovat;
(20) pouze dva výrobci předložili připomínky v odpovědi na oznámení o zahájení šetření.
Oba spolupracovali pouze částečně.
Jeden z nich nevyvážel během doby šetření do zemí Společenství a proto neposkytl žádné údaje o vývozních cenách, zatímco druhý sice vyvážel, ale poskytl neúplné údaje o běžných cenách.
Tři další výrobci, kterých se týkalo předchozí šetření, zcela spolupráci odmítli.
Za těchto okolností měla Komise přístup jen k velmi omezeným údajům od japonských výrobců za účelem zjištění existence dumpingu;
(21) částečně spolupracující Yamato Scales Co. Ltd poskytla úplné údaje o svých vývozních cenách, ale neúplné údaje o běžných cenách, protože poskytnutá data zahrnovala jen třetinu jejích domácích prodejů dotyčného výrobku (zbývající prodeje byly realizovány spřízněným distribučním společnostem).
Společnost také neposkytla jakékoliv údaje o odbytových obecných a správních nákladech vydávaných na domácí prodej.
Srovnání těchto vývozních cen s předpokládanou běžnou cenou tohoto výrobce naznačilo existenci podstatného dumpingu;
(22) navíc jeden japonský vyvážející výrobce, jehož výrobky tvořily velkou většinu dovozů elektronických vah z Japonska během doby šetření, při vyslovení odmítnutí spolupráce připustil existenci dumpingu při svých vývozech do zemí Společenství.
Komise také prozkoumala údaje Statistického úřadu Evropských Společenství a průměrné ceny všech vývozů z Japonska odvozené z těchto údajů podpořily zjištění dumpingu, neboť takové ceny byly nižší než libovolná běžná cena zjištěná u částečně spolupracující firmy;
(23) se zřetelem na podstatnou míru nespolupráce byl výše uvedený údaj považován za dostupné skutečnosti ve smyslu článku 18 základního nařízení.
Jak bylo uvedeno, ukázal na existenci významného dumpingového rozpětí;
(24) za daných výkyvů směnných kurzů japonské měny od předchozího šetření bylo prozkoumáno také znehodnocení jenu vůči zúčtovací měně, tj. americkému dolaru, ale bylo zjištěno, že zvýšené vývozní ceny v jenech byly částečně vyrovnány podstatným reálným poklesem dolarových vývozních cen (podle zprávy Statistického úřadu Evropských společenství) od doby předchozího šetření.
To bylo potvrzeno zjištěními u částečně spolupracující společnosti, kde znehodnocení jenu, nakolik lze toto dovozovat z neúplných obdržených údajů, mělo za následek nižší dumpingové rozpětí.
Navíc existují jasné známky, že znehodnocení jenu nemusí být trvalé;
(25) kromě zjištění existence významného dumpingu během doby šetření nebyl předložen žádný údaj o tom, že by pokračující výskyt dumpingu byl po zrušení opatření nepravděpodobný.
Ve skutečnosti důkazy dostupné Komisi silně naznačují, že uskutečňování dovozů za dumpingové ceny by pokračovalo v dlouhodobém výhledu, pokud by opatření byla zrušena.
Zvláště je pak třeba konstatovat, že trh Společenství je přitažlivý pro vývozce na základě údaje obdrženého od částečně spolupracující společnosti, podle nějž jsou ceny na trhu Společenství vyšší než na trzích v jiných třetích zemích (Tchaj-wan, Malajsie), kam společnost také vyváží;
(26) dále je třeba konstatovat, že ceny v Japonsku zůstávají soustavně vyšší než jinde a tento stav trvá již řadu let.
Proto je změna stavu v krátkodobém či střednědobém výhledu považována za nepravděpodobnou a proto je pokračující výskyt dumpingu velmi pravděpodobný;
Pravděpodobnost opětovného výskytu dumpingu
(27) s ohledem na to, že důsledkem opatření bylo podstatně nižší množství vývozů z Japonska do zemí Společenství, byla prošetřena otázka účinků zrušení opatření pokud jde o zvýšení množství a dumpingové ceny do Společenství, tj. otázka opětovného výskytu dumpingu;
(28) existují ukazatele, podle kterých je opětovný výskyt těchto dovozů ve významném množství, jak ze strany částečně spolupracujících, tak nespolupracujících společností, pravděpodobný.
Zaprvé by zrušení těchto opatření učinilo ze Společenství atraktivní cíl pro japonské vývozy v tom smyslu, že ceny se zdají být mírně vyšší než na trzích některých jiných třetích zemí, kde jsou vyvážející výrobci přítomni.
Proto pokud zvážíme, že stále existují významné japonské vývozy na trhy těchto třetích zemí, pak by bylo přesměrování přinejmenším části těchto vývozů do zemí Společenství velmi pravděpodobné.
Zadruhé je trh Společenství velmi významný z hlediska velikosti a není pravděpodobné, že by vývozci nevyužili výhod jakéhokoliv zrušení platnosti opatření;
(29) co se týče ceny těchto dovozů v případě jejich obnovení, není důvod domnívat se, že by se ceny jakkoliv lišily od těch, které jsou účtovány u stávajících, byť nízkých úrovní dovozů.
Pravděpodobně lze považovat nižší ceny za nezbytný předpoklad pro podstatně zvýšená množství.
Opětovný výskyt dumpingu je také pravděpodobnější vzhledem k tomu že, jak bylo uvedeno v 25. bodu odůvodnění, japonské vývozy na trhy třetích zemí, které nemají žádná platná opatření (Tchaj-wan a Malajsie) jsou uskutečňovány za dumpingové ceny.
Není zde ani žádný náznak, že by se poměrně vysoké ceny v Japonsku měly v krátkém období změnit;
D. SITUACE NA VNITŘNÍM TRHU REWS V ZEMÍCH SPOLEČENSTVÍ
1. Struktura výrobního odvětví Společenství
(30) od uložení stávajících opatření na dovozy elektronických vah z Japonska v roce 1993 podstoupilo výrobní odvětví Společenství restrukturalizační a konsolidační program s cílem zachování konkurenceschopnosti.
Celkem deset společností spolupracovalo při předchozím šetření, ale po restrukturalizačním procesu zůstalo v době šetření v činnosti jen šest těchto společností.
Tři z nich spolupracovaly při současném šetření.
V průběhu šetření se ukázalo, že ostatní výrobci v zemích Společenství se restrukturalizovali podobným způsobem;
(31) spolupracující výrobci ze zemí Společenství představují 41 % celkové výroby v zemích Společenství v době šetření a proto je lze označit za zásadní podíl výroby v zemích Společenství v souladu s čl. 4 odst.
1 základního nařízení. Tito výrobci jsou dále v textu označováni jako "výrobní odvětví Společenství."
Navíc dvě velké společnosti podpořily žádost o přezkum, ale při šetření plně nespolupracovaly.
Reprezentativnost výroby Společenství podporující stížnost proto významně přesáhla 50 %;
(32) je třeba konstatovat, že pro účely výše uvedeného výpočtu reprezentativnosti výroby Společenství byla v souladu s čl. 4 odst. 1 písm. a) a čl. 4 odst. 2 základního nařízení vyloučena z definice celkové výroby Společenství jakákoliv firma spřízněná s vyvážejícími výrobci v zemích, kde byl zjištěn dumping;
2. Spotřeba elektronických vah na trhu Společenství
(33) spotřeba v zemích Společenství byla vypočtena za použití ověřených údajů poskytnutých průmyslem Společenství, údajů uvedených v žádosti o přezkum (pokud jde o nespolupracující výrobce Společenství) a objemu dovozů získaných prostřednictvím Statistického úřadu Evropských společenství.
Spotřeba v době hodnocení byla následující.
Spotřeba elektronických vah v zemích Společenství
1994 _BAR_ 1995 _BAR_ 1996 _BAR_ 1997 _BAR_ Doba šetření _BAR_
174448 _BAR_ 161682 _BAR_ 172314 _BAR_ 177391 _BAR_ 184990 _BAR_ (34) zvýšení spotřeby v roce 1997 a době šetření bylo způsobeno zejména jednorázovým zvýšením poptávky ze strany maloobchodníků v důsledku zavedení Eura.
Od roku 1997 dále maloobchodníci nakupovali nové typy vyhovující pro Euro v očekávání jeho zavedení.
Protože maloobchodníci přesunuli výměnu starých elektronických vah na dřívější dobu, vznikla na trhu Společenství zvýšená poptávka a objem prodeje se zvýšil.
Tato zlepšená situace bude trvat po krátkou dobu a objemy prodeje by podle předpokladů měly klesnout zpět na běžnou úroveň do roku 2000, od roku 2001 by měly klesat pod tuto úroveň a na běžnou úroveň by se měly vrátit znovu v roce 2004;
3. Dotčené dovozy
Objem dovozů
(35) na základě údajů Statistického úřadu Evropských společenství (za použití kódu TARIC 8423815010 ) byl vývoj dovozu elektronických vah z Japonska následující: Objem dovozů
(jednotky) _BAR_
_BAR_ 1994 _BAR_ 1995 _BAR_ 1996 _BAR_ 1997 _BAR_ Doba šetření _BAR_
Dovozy z Japonska _BAR_ 1320 _BAR_ 474 _BAR_ 954 _BAR_ 1606 _BAR_ 995 _BAR_
Cenová politika vyvážejících výrobců (36) pokud jde o ceny dovozů, bylo považováno za nejvhodnější použít údaj poskytnutý jediným spolupracujícím výrobcem, který vyvážel na trh Společenství v době šetření.
Vzhledem k povaze výrobku pak za reprezentativní bylo považováno prověření cenové politiky vyvážejícího výrobce během doby šetření za pomoci porovnání jeho vývozních cen s cenami obdobných typů prodávaných výrobním odvětvím Společenství.
I když lze tyto modely pokládat za poctivé srovnání, při nízkém objemu vývozů prodávaných tímto vyvážejícím výrobcem je obtížné dospět k jasným závěrům.
Na základě omezeného množství dostupných obchodních operací však existovaly náznaky toho, že dotyčný vyvážející výrobce uskutečňoval prodeje za velmi nízké ceny ve srovnání s cenami výrobního odvětví Společenství.
Bylo rovněž zřejmé, že snížení cen těchto typů během doby hodnocení zhruba odpovídalo snížení cen účtovaných výrobním odvětvím Společenství (viz 42. bod odůvodnění);
4. Stav výrobního odvětví Společenství
3 odst. 5 základního nařízení hodnocení vlivu dumpingových dovozů na výrobní odvětví Společenství zahrnovalo zhodnocení všech ekonomických faktorů a ukazatelů ovlivňujících stav výrobního odvětví.
Přesto se dále některými faktory blíže nezabýváme vzhledem k tomu, že byly v průběhu šetření shledány nepodstatnými ve vztahu k stavu výrobního odvětví Společenství.
Nakonec je třeba konstatovat, že žádný z těchto faktorů nutně neposkytuje rozhodující hledisko;
Výroba, vyžití výrobní kapacity a zásoby
(38) výroba veškerých elektronických vah klesala v období od roku 1994 do roku 1996, ale poté se zvýšila v souladu s vlivem zavedení Eura, jak bylo vysvětleno v 34. bodu odůvodnění.
Využití výrobní kapacity výrobního odvětví Společenství se během doby hodnocení zvýšilo o 6 %.
Výrobní odvětví Společenství – výroba a kapacita Index: 1994 = 100 _BAR_ 1994 _BAR_ 1995 _BAR_ 1996 _BAR_ 1997 _BAR_ Doba šetření _BAR_
Míra využití výrobní kapacity _BAR_ 71 % _BAR_ 66 % _BAR_ 70 % _BAR_ 77 % _BAR_ 75 % _BAR_
Bylo uváženo, že úroveň zásob nemá žádný významný vliv na stav výrobního odvětví Společenství, protože výrobní odvětví Společenství používá systém výroby na objednávku, kdy zásoby prakticky neexistují;
Objem prodeje
(39) celkový počet prodaných elektronických vah vyrobených výrobním odvětvím Společenství se snížil během období let 1994 – 1997, ale poté se zvýšil v souladu s vlivem zavedení Eura, jak bylo vysvětleno v 38. bodu odůvodnění;
Prodej v kusech
_BAR_ 1994 _BAR_ 1995 _BAR_ 1996 _BAR_ 1997 _BAR_ Doba šetření _BAR_
Prodejní obrat
(40) prodejní obrat za všechny elektronické váhy vyrobené výrobním odvětvím Společenství se snížil během období let 1994 – 1997, ale poté se zvýšil v souladu s vlivem zavedení Eura, jak bylo vysvětleno v 38. bodu odůvodnění;
Prodejní obrat v ECU
_BAR_ 1994 _BAR_ 1995 _BAR_ 1996 _BAR_ 1997 _BAR_ Doba šetření _BAR_
Podíl na trhu a růst
(41) podíl výrobního odvětví Společenství na trhu poklesl z 33,4 % v roce 1994 na 31,4 % v době šetření.
Výrobní odvětví Společenství tudíž nebylo schopno využít výhody růstu trhu;
Vývoj cen
(42) analýza stanovení cen elektronických vah v zemích Společenství byla provedena se zřetelem na prodejní ceny všech typů prodávaných výrobním odvětvím Společenství.
Vývoj vážených průměrných cen při prodeji nespřízněným zákazníkům byl následující:
Vývoj cen elektronických vah
_BAR_ 1994 _BAR_ 1995 _BAR_ 1996 _BAR_ 1997 _BAR_ Doba šetření _BAR_
Index _BAR_ 100 _BAR_ 99 _BAR_ 96 _BAR_ 84 _BAR_ 89 _BAR_ Prodejní ceny všech typů se snížily v období mezi rokem 1994 a dobou šetření o 11 %.
Toto celkové průměrné snížení cen bylo shodné pro všechny typy elektronických vah;
Ziskovost
(43) jak dokazuje tabulka uvedená níže, příjem z čistého obratu byl kladný po celou dobu, ale na počátku období hodnocení byl stále pod mírou, která je považována za nutnou pro životaschopnost výrobního odvětví.
Zlepšené ukazatele za rok 1997 a období šetření byly způsobeny dvěma faktory: výše zmíněným vlivem zavedení Eura, který dočasně zvýšil prodej, a v menším rozsahu také účinkem restrukturalizace provedené výrobním odvětvím ve velkém měřítku, jak bylo uvedeno v 30. bodu odůvodnění;
Zisk (příjem z čistého obratu) v zemích Společenství
_BAR_ 1994 _BAR_ 1995 _BAR_ 1996 _BAR_ 1997 _BAR_ Doba šetření _BAR_
Další faktory se vztahem k výkonnosti
(44) nebyl proveden žádný detailní rozbor týkající se hotovostního toku, schopnosti získávat kapitál (či investice) ani rozbor návratnosti investic, protože takový rozbor by se vztahoval ke stavu společnosti jako celku.
Další druhy podnikání společností představují více než 50 % jejich celkového obratu a proto by souhrnný rozbor nemusel být nutně reprezentativní s ohledem na dotyčný výrobek.
Pokud jde o účinek velikosti dumpingového rozpětí na výrobní odvětví Společenství, vezmeme-li v úvahu objem a ceny dovozů z dotčených zemí, nelze tento účinek považovat za zanedbatelný;
Produktivita, zaměstnanost a mzdy
(45) tabulka uvedená níže ukazuje, že během doby hodnocení se zaměstnanost ve výrobním odvětví Společenství snížila o 29 %; Produktivita na zaměstnance
_BAR_ 1995 _BAR_ 1996 _BAR_ 1997 _BAR_ 1998 _BAR_ Doba šetření _BAR_
Produktivita _BAR_ 55 _BAR_ 54 _BAR_ 58 _BAR_ 72 _BAR_ 78 _BAR_
(46) produktivita na zaměstnance se za dobu hodnocení zvýšila o 42 %;
(47) nebyl proveden žádný podrobný rozbor týkající se mezd vzhledem k významu dalších druhů podnikání v celkových aktivitách společností.
Takový rozbor by se vztahoval ke stavu společnosti jako celku a nemusel by být nutně reprezentativní s ohledem na dotyčný výrobek;
Závěry o situaci výrobního odvětví Společenství
(48) výrobní odvětví Společenství podstoupilo významný restrukturalizační program a zlepšil techniku výroby a prodeje.
Přesto stále trpí cenovými tlaky, které stlačily ziskové rozpětí a měly za důsledek ztrátu podílu na trhu a snížení zaměstnanosti.
Ziskovost se zvýšila ke konci období hodnocení, ale jak bylo uvedeno v 34. bodu odůvodnění, bylo to zejména důsledkem jednorázového vlivu zavedení Eura a očekává se rychlé snížení úrovně zisku na hodnoty zaznamenané během hlavní části doby hodnocení.
Domníváme se proto, že výrobní odvětví Společenství se dosud plně nezotavilo z negativního stavu zjištěného v předchozím šetření;
E. PRAVDĚPODOBNOST OPAKOVANÉHO NEBO OPĚTOVNÉHO VÝSKYTU ÚJMY
1. Rozbor stavu japonských vyvážejících výrobců
(49) vývoj dovozů z Japonska je popsán v 35. bodu odůvodnění.
Japonští vyvážející výrobci pokračují v prodeji na trhu Společenství a výrobní odvětví Společenství ve své žádosti uvádí, že se tito výrobci soustřeďují na trhy některých členských států s určitými typy namísto prodeje celé řady výrobků.
Toto tvrzení bylo Komisí prozkoumáno a je zřejmé, že dovozy se skutečně soustřeďují na některé trhy, kde se vývozci domnívají, že by mohli obstát, zejména pak na základě nízkých cen bez potřeby velkého obratu a distribučních sítí nutných pro výrobní odvětví Společenství;
(50) spolupracující dovozci tvrdili, že snížení vývozů z Japonska bylo způsobeno přesunem výroby do jiných zemí a že vzhledem k tomu, že tento přesun pokračuje, neexistuje pravděpodobnost nárůstu objemu výroby elektronických vah v Japonsku a následných vývozů do zemí Společenství v budoucnu.
V tomto ohledu je třeba konstatovat, že historie antidumpingových šetření ohledně dotyčného výrobku naznačuje, že výroba je mobilní a lze ji poměrně snadno přesunout do zemí, které nepodléhají opatřením.
Šetření ukázalo, že tento proces byl podpořen skutečností, že po přesunu výroby z Japonska do jiných zemí jihovýchodní Asie bylo značné množství součástek dále vyráběno a dodáváno z Japonska.
Na tomto základě má Komise za to, že pokud bude připuštěno ukončení platnosti opatření týkajících se dovozů dotyčných výrobků nelze narozdíl od tvrzení spolupracujících dovozců naopak vyloučit, že dovozy z Japonska dosáhnou rychle předchozí úrovně.
Se zřetelem na zjištění o opakovaném výskytu dumpingu učiněná v tomto šetření lze očekávat, že takové dovozy by byly za dumpingové ceny;
(51) mimo výše uvedeného bodu ohledně poměrně snadného přemístění výroby údaje získané od částečně spolupracujícího vyvážejícího výrobce ukazují, že využití kapacity stávajících výrobních závodů v Japonsku činilo v době šetření pouze 50 %.
To prokazuje jasně možnost zvýšení výroby a vývozu, pokud by měla být opatření ukončena, protože neexistují žádné další významné trhy, která by mohly vstřebat takový zvýšený objem výroby;
(52) je třeba rovněž konstatovat, že vyvážející výrobce rovněž prodává za nízké ceny na jiných trzích (například v Malajsii a na Tchaj-wanu).
Při obdobné úrovni prodeje jako na trhu Společenství byla prodejní cena v Malajsii a na Tchaj-wanu stanovena přibližně o 30 % níže než je prodejní cena (na základě CIF vyjma antidumpingových cel) stejného typu na trhu Společenství.
To jasně naznačuje, že trh Společenství by byl při absenci antidumpingových opatření pro japonské vyvážející výrobce velmi přitažlivý;
(53) je také zřejmé, že ceny dovozu do Společenství u malého množství obchodních operací zaznamenaného během doby šetření jsou na nízké úrovni i přes platnost antidumpingových opatření, ale při daném nízkém objemu nemohou mít podstatný sestupný vliv na ceny výrobního odvětví Společenství.
Pokud by bylo připuštěno ukončení platnosti opatření, mohli by vývozci a dovozci stanovovat ceny pružněji.
Vyvážející výrobci by mohli mít prospěch ze zvýšených vývozních cen, ale toto zvýšení by pravděpodobně bylo omezené, aby tak zvýšili přitažlivost svých výrobků.
Při absenci antidumpingových cel je však pravděpodobné, že by se dovozní ceny snížily a tak tlačily na ceny výrobního odvětví Společenství;
2. Rozbor stavu výrobního odvětví Společenství
(54) na trhu Společenství s elektronickými váhami se předpokládá poměrně stabilní stav ve střednědobém výhledu, což odráží skutečnost, že elektronické váhy jsou poměrně vyspělým výrobkem.
Během doby šetření zažívalo výrobní odvětví Společenství vzestup objemu prodejů způsobený vlivem zavedení Eura, nicméně jak bylo vysvětleno v 34. bodu odůvodnění, nepůjde o trvalý úkaz a lze očekávat, že bude vyvážen ztrátami v budoucím prodeji.
Ze střednědobého hlediska se prodej vrátí k postupnému, ale pomalému poklesu.
Výrobní odvětví Společenství nemůže proto očekávat ve střednědobém a dlouhodobém výhledu nárůst objemu prodeje, ale dá se čekat, že jeho podíl na trhu bude dále narušen tlaky dovozů ze třetích zemí.
Tato situace by se mnohem výrazněji zhoršila pokud by bylo připuštěno ukončení platnosti opatření pro dovozy pocházející z Japonska, protože by bylo možno předpokládat velké zvýšení objemu dovozů, jelikož stávající výrobní kapacity v Japonsku by byly plněji využity nebo by se výroba přesunula zpět do Japonska ze zemí, kam byla přemístěna po uložení antidumpingových cel;
(55) prodejní ceny se snížily v průměru o 10,9 % od roku 1994 do doby šetření a předpokládá se, že tato tendence bude pokračovat spolu se snahou výrobního odvětví Společenství o udržení svého podílu na trhu.
Současný směr přechodu maloobchodu od malých obchodů k velkým řetězcům obchodních domů má vzhledem k jejich vyjednávací síle také sestupný vliv na ceny.
Řetězce obchodních domů sjednávají každoročně kupní smlouvy na elektronické váhy přímo s výrobci.
Během šetření vyšlo najevo, že tito velcí maloobchodníci využívali nabídek nízkých cen od japonských vyvážejících výrobců ke zvětšení tlaku na snížení cen.
Pokud máme na paměti očekávanou zvýšenou přitažlivost trhu Společenství, lze při používání nabídek nízkých cen očekávat vážný dopad na snížení cen, čímž se zvyšuje pravděpodobnost opětovného výskytu újmy;
3. Závěr o opětovném výskytu újmy
(56) se zřetelem na předchozí rozbor se dochází k závěru, že ukončení platnosti opatření týkajících se těchto dovozů pravděpodobně povede k opětovnému výskytu újmy ve smyslu čl. 11 odst.
2 základního nařízení. Při dosažení tohoto závěru vzala Komise v potaz také skutečnost, že japonští vyvážející výrobci by mohli vážně ovlivnit trh Společenství v nesrovnatelně větší míře, než naznačuje jejich podíl na trhu v době šetření.
Pokud budou odstraněna antidumpingová opatření, je vysoce pravděpodobné, že dumping bude pokračovat při mnohem vyšším objemu dovozů.
Úroveň nevyužité dostupné výrobní kapacity v Japonsku, relativní snadnost přesunu výrobních zařízení mezi zeměmi a zjištění uvedené výše v 52. bodu odůvodnění ohledně trvající přitažlivosti trhu Společenství pro japonské vyvážející výrobce dále podporují tento závěr;
(57) ukončení platnosti opatření by proto zhoršilo situaci výrobního odvětví Společenství a časem by ohrozilo životaschopnost výroby elektronických vah v zemích Společenství;
F. ZÁJEM SPOLEČENSTVÍ
1. Obecné úvahy
(58) v souladu s článkem 21 základního nařízení bylo prošetřeno, zda prodloužení antidumpingových cel není v rozporu se zájmy Společenství jako celku.
Určení zájmu Společenství bylo založeno na zhodnocení všech různých zájmů jako jsou zájmy výrobního odvětví Společenství, dovozců, obchodníků a uživatelů dotyčných výrobků.
Za účelem posouzení pravděpodobného vlivu pokračující platnosti opatření si Komise vyžádala údaje od všech výše dotčených stran;
(59) je nutné připomenout, že v předchozím šetření nebylo přijaté opatření shledáno v rozporu se zájmy Společenství.
Nadto současné šetření je přezkumem a tak hodnotí situaci, v níž jsou antidumpingová opatření v platnosti.
Tudíž načasování a povaha současného šetření dovolila posouzení jakýchkoliv negativních vlivů uložených opatření na dotčené strany;
2. Zájmy výrobního odvětví Společenství
(60) se zřetelem na pokračující křehký stav výrobního odvětví Společenství, zvláště pokud jde o nedostatečnou ziskovost (na počátku doby hodnocení a ve střednědobém výhledu), zaměstnanost a podíl na trhu Komise považuje za pravděpodobné zhoršení stavu výrobního odvětví Společenství v případě absence opatření proti škodlivému dumpingu.
Předchozí přezkumné šetření týkající se elektronických vah z Japonska očekávalo, že někteří výrobci ze zemí Společenství pravděpodobně ukončí výrobu elektronických vah a že by při zvážení úrovně ztrát, kterým jsou někteří výrobci vystaveni, mohl nastat pokles zaměstnanosti.
Přestože opatření byla v roce 1993 zachována, nastalo snížení stavu zaměstnanosti v důsledku konsolidačního procesu včetně různých fúzí a převzetí;
(61) jakékoliv další zmenšování nebo zhoršování výrobního odvětví Společenství by mělo negativní důsledky na zaměstnanost a investice do vlastního výrobního odvětví s řetězovými následky jak na dodavatele výrobního odvětví, tak na příbuzná odvětví výrobního odvětví Společenství.
Technologie elektronických vah a celá řada dalších výrobků jsou spolu skutečně navzájem spojeny.
Příkladem jsou jiné typy elektronických vah (jako například průmyslové váhy) a zařízení používaná v oblasti maloobchodu (jako krájecí stroje).
Jakákoliv ztráta technologického know-how v oblasti výrobků elektronických vah bude znamenat celkovou ztrátu konkurenceschopnosti v těchto příbuzných odvětvích;
(62) navíc šetření dokázalo, že výrobní odvětví Společenství učinilo veškeré úsilí, aby čelil konkurenci z Japonska a dalších zemí.
Příkladem takových kroků jsou:
a) postup směrem k větší konsolidaci (méně společností),
b) uzavření nadbytečných kapacit,
c) větší využívání moderních výrobních postupů (například výroba na zakázku, zvýšená mechanizace a využití výpočetní techniky),
d) zlepšení produktivity,
e) snížení nákladů smluvním sjednáním výroby některých součástek,
f) investice do nových typových řad;
(63) výrobci Společenství proto prokázali ochotu a odhodlání zachovat konkurenceschopnost na trhu Společenství a jsou schopni mít prospěch z obrany před nekalými soutěžními metodami poskytnuté antidumpingovými opatřeními;
3. Zájmy dovozců
(64) Komise zvážila zájem dovozců v rámci Společenství a obdržela odpověď prostřednictvím dotazníků od dvou společností (jmenovaných v 9. bodu odůvodnění), kteří dováželi dotyčné výrobky z Japonska během doby šetření.
Dovozci se domnívali, že by opatření měla být zrušena, protože jim kladou překážky ve schopnosti prodeje vysoce kvalitních výrobků, které nenabízí výrobní odvětví Společenství.
Nicméně Komise se domnívá, že dovážený typ je podobný některým typům velmi výkonné kategorie vyráběným a prodávaným výrobním odvětvím Společenství, tyto výrobky spolu navzájem přímo soutěží a proto jde o výrobky obdobné;
(65) pokud jde o prodej a ziskovost dovozců, je zjevné, že zrušení opatření by umožnilo dovozcům snížit jejich prodejní ceny a zvýšit ziskové rozpětí.
Se zřetelem ke zjištěním o dumpingu a újmy výše uvedeným by takové zvýšení ziskovosti bylo výhradně důsledkem pokračujícího výskytu dumpingu;
4. Zájmy uživatelů
(66) Komise vyhledala spolupráci subjektu zastupujícího zájmy maloobchodních prodejen, včetně četných uživatelů dotyčných výrobků (obchodní domy), aby určila, zda existuje podstatný vliv na libovolné uživatele;
(67) Komise byla neformálně tímto subjektem vyrozuměna, že od maloobchodních uživatelů nebude žádná odezva.
Žádné další dotčené strany se opravdu nepřihlásily.
Tento nedostatek spolupráce je bezpochyby zapříčiněn velmi malým podílem, který tvoří elektronické váhy na celkových nákladech uživatelů.
Dopad zachování opatření na vysoce konkurenčním trhu může být považován za zanedbatelný;
5. Závěr
(68) v důsledku nízké úrovně spolupráce uživatelů a dovozců je obtížné dospět k závěrům o dopadu na tyto oblasti.
Nicméně bylo rozhodnuto, že vliv je zanedbatelný zvláště na maloobchodní odvětví, kde je podíl nákladů tvořených elektronickými váhami velmi malý;
(69) je však třeba znovu připomenout pravděpodobnost opětovného výskytu podstatné újmy výrobního odvětví Společenství, který vyvinul velké úsilí na zachování konkurenceschopnosti.
Výrobní odvětví Společenství dočasně využívá výhod ze zavedení Eura. Avšak při zrušení opatření a s ohledem na snižující se účinek Eura je pravděpodobné, že stav výrobního odvětví Společenství se v budoucnu zhorší a ohrozí životaschopnost celé výroby Společenství;
(70) na základě výše uvedeného Komise shledává, že není žádný přesvědčivý důvod vyplývající ze zájmů Společenství proti zachování antidumpingových opatření;
G. KONEČNÁ OPATŘENÍ
(71) je třeba připomenou, že současný přezkum byl zahájen jak podle čl. 11 odst. 2, tak podle čl. 11 odst. 3 základní směrnice. Jak bylo vysvětleno v 16. bodu odůvodnění, Komise se rozhodla neuskutečnit přezkum podle čl. 11 odst. 3. Závěry Komise jsou proto založeny na zjištěních podle čl. 11 odst. 2, který se vztahuje k pravděpodobnosti pokračujícího a opakovaného výskytu škodlivého dumpingu v případě zrušení platnosti stávajících opatření;
(72) v návaznosti na tato zjištění jsou proto stávající antidumpingová opatření zachována:
Ishida Co. Ltd, Kyoto _BAR_ 31,6 % _BAR_
Všechny ostatní společnosti _BAR_ 31,6 % _BAR_ (73) z důvodů uvedených v 11. bodu odůvodnění, které se týkají doby trvání šetření, je považováno za přiměřené, aby trvání těchto opatření bylo omezeno na dobu čtyř let,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Ukládá se konečné antidumpingové clo z dovozu elektronických vah pro použití v maloobchodě, v současnosti kódu KN 84238150 (kód TARIC 8423815010), pocházejících z Japonska.
2. Clo, které se vztahuje na čistou cenu franko hranice Společenství před proclením, činí:
31,6 % (doplňkový kód TARIC 8697 ), s výjimkou elektronických vah pro použití v maloobchodě vyrobených společnostmi níže uvedenými, pro které platí následující celní sazba:
Teraoka Seiko Co. Ltd, Tokyo (doplňkový kód TARIC 8695) _BAR_ 22,6 % _BAR_
3. Pokud není uvedeno jinak, použijí se platná ustanovení týkající se cel.
Článek 2
Antidumpingová cla se ukládají na dobu čtyř let ode dne vstupu tohoto nařízenív platnost.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (ES) č. 469/2001
ze dne 6. března 2001
o uložení konečného antidumpingového cla z dovozu některých elektronických vah pocházejících ze Singapuru
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 384/96 ze dne 22. prosince 1995 na ochranu před dumpingovými dovozy ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství [1], a zejména na čl. 9 a 11 uvedeného nařízení,
s ohledem na návrh Komise předložený po konzultaci s poradním výborem,
vzhledem k těmto důvodům:
A. POSTUP
1. Předchozí šetření týkající se Singapuru
(1) Nařízením (EHS) č. 1103/93 [2] Komise uložila dočasné antidumpingové clo na dovozy některých elektronických vah pocházejících ze Singapuru a Korejské republiky, kódu KN 84238150, do zemí Společenství.
(2) V říjnu 1993 uložila Rada nařízením (EHS) č. 2887/93 [3] konečná antidumpingová opatření na dovozy některých elektronických vah pocházejících ze Singapuru a Korejské republiky.
V roce 1995 byla opatření použitelná na singapurské vyvážející výrobce pozměněna nařízením (ES) č. 2937/95 [4], které znamenalo zvýšení celních sazeb po zjištění, že dochází k pohlcení platných cel singapurskými vyvážejícími výrobci.
2. Nedávná šetření týkající se dotyčného výrobku
(3) V dubnu 1993 uvalila Rada nařízením (EHS) č. 993/93 [5] konečná antidumpingová opatření na dovozy některých elektronických vah pocházejících z Japonska.
Tato opatření jsou rovněž předmětem přezkumu, který byl zahájen v dubnu 1998 [6].
(4) Dne 16. září 1999 Komise uveřejnila v Úředním věstníku Evropských společenství [7] oznámení o zahájení antidumpingového řízení v souladu s článkem 5 nařízení (ES) č. 384/96 (dále jen "základní nařízení") o dovozu některých elektronických vah na území Společenství pocházejících z Čínské lidové republiky, Korejské republiky a Tchaj-wanu.
Toto šetření bylo uzavřeno v listopadu 2000 nařízením Rady (ES) č. 2605/2000 [8], kterým byla uložena konečná antidumpingová opatření na dovozy některých elektronických vah pocházejících z těchto zemí.
3. Žádost o přezkum
(5) Po uveřejnění oznámení o hrozícím uplynutí platnosti antidumpingových opatření uložených na dovoz některých elektronických vah pocházejících ze Singapuru a Korejské republiky [9] obdržela Komise žádost o přezkum opatření (pouze ve vztahu k Singapuru) na základě čl. 11 odst. 2 základního nařízení.
Žádost byla podána jménem výrobců ze zemí Společenství, jejichž souhrnná výroba tvoří zásadní část celkové výroby dotyčného výrobku v zemích Společenství.
(6) Žádost byla odůvodněna tím, že uplynutí platnosti opatření by pravděpodobně mělo za následek opětovný výskyt dumpingu a újmy výrobního odvětví Společenství. Po konzultaci s poradním výborem Komise určila, že existují dostatečné důkazy pro zahájení přezkumu a zahájila šetření na základě článku čl. 11 odst. 2 a čl. 11 odst. 3 základního nařízení [10]. Zahájení šetření podle čl. 11 odst. 3 bylo založeno na tvrzení v žádosti, že dumpingové rozpětí se od posledního šetření podstatně zvýšilo a že uplynutí platnosti opatření by proto mělo za následek zvýšený dumping a vyšší újmy.
4. Šetření
(7) Komise úředně vyrozuměla známé dotčené strany - výrobce ze zemí Společenství podporující žádost o přezkum, vyvážející výrobce, dovozce a uživatelské sdružení, stejně jako zástupce vyvážejících zemí a dala dotčeným stranám možnost písemně se vyjádřit a požádat o slyšení v rámci lhůty stanovené v oznámení o zahájení přezkumu.
(8) Komise zaslala dotazníky známým dotčeným stranám a obdržela odpovědi od dvou výrobců ze zemí Společenství a jednoho singapurského vyvážejícího výrobce.
Komise rovněž zaslala dotazníky dovozcům a sdružení Eurocommerce (uživatelské sdružení zastupující četné malé uživatele v zemích Společenství).
Ani ze strany dovozců, ani ze strany jednotlivých uživatelů a sdružení uživatelů nebyla žádná formální odezva.
(9) Komise hledala a ověřila všechny informace, které považovala za nezbytné pro účely zjištění pravděpodobnosti pokračování či opětovného výskytu dumpingu a újmy, jakož i zájmu Společenství.
Ověřování bylo provedeno v prostorách těchto společností:
Vyvážející výrobce:
- Teraoka Weigh System PTE Ltd, Singapur
Výrobci ze zemí společenství
- Bizerba GmbH & Co. KG, Balingen, Německo
- GEC Avery Limited (dceřiná společnost General Electric Company plc.), Birmingham, Spojené království.
(10) Šetření pokračujícího a opětovného výskytu dumpingu trvalo od 1. října 1997 do 31. září 1998 (dále jen "doba šetření").
Hodnocení pokračujícího a opětovného výskytu újmy trvalo od roku 1994 do konce doby šetření (dále jen "doba hodnocení").
(11) Současný přezkum překročil lhůtu 12 měsíců, během níž by za obvyklých okolností měl být ukončen na základě čl. 11 odst. 5 základního nařízení, a to následkem složitosti šetření a zvláště pak účinku zavedení Eura na šetření (viz 39. bod odůvodnění).
(12) Všechny dotčené strany byly informovány o základních skutečnostech a úvahách, na jejichž základě mělo být doporučeno zachování stávajících opatření.
Byla jim také stanovena lhůta, během které měly předat následné vyjádření k těmto informacím.
Připomínky stran byly vzaty v potaz a v odůvodněných případech byly závěry odpovídajícím způsobem upraveny.
B. DOTYČNÝ VÝROBEK A OBDOBNÝ VÝROBEK
1. Dotyčný výrobek
(13) Dotyčný výrobek je shodný s předmětem původního šetření, tj. elektronické váhy pro použití v maloobchodě s digitálním ukazatelem hmotnosti, jednotkové ceny a ceny, která má být zaplacena (bez ohledu na to, zda má nebo nemá zařízení k vytištění těchto údajů), kódu KN ex84238150 (dále jen "elektronické váhy"). Elektronické váhy mají různé typy či úrovně výkonnosti a technologie.
Výrobní odvětví definuje tři třídy elektronických vah: málo, středně a velmi výkonné kategorie.
Tyto se liší od samostatných elektronických vah bez vestavěných tiskáren po složitější modely s programovatelnými soustavami tlačítek a možností sjednocení s počítačovými kontrolními a řídicími systémy.
(14) Ačkoliv možná využití mohou být různá, není v základních fyzických a technických rysech různých typů elektronických vah žádný podstatný rozdíl.
Navíc šetření ukázalo, že neexistují žádné jasné dělicí čáry mezi těmito třemi třídami, typy v sousedních třídách jsou často zaměnitelné.
V souladu s výsledky předchozího šetření proto musí být pro účely tohoto šetření považovány za jediný výrobek.
2. Obdobný výrobek
(15) Bylo zjištěno že různé elektronické váhy vyráběné v Singapuru a prodávané na tamějším trhu mají i přes rozdíly ve velikosti, životnosti, provozním napětí a konstrukci shodné základní technické a fyzické vlastnosti jako elektronické váhy vyvážené ze Singapuru do zemí Společenství a tudíž musí být považovány za obdobný výrobek.
Stejně tak, nehledě na menší technické odlišnosti, jsou elektronické váhy vyráběné v zemích Společenství v zásadě obdobné ve všech ohledech elektronickým vahám vyváženým ze Singapuru do zemí Společenství.
C. DUMPING A PRAVDĚPODOBNOST JEHO OPĚTOVNÉHO VÝSKYTU
1. Předběžné poznámky
(16) Jak bylo uvedeno výše, šetření je kombinací přezkumu při uplynutí platnosti na základě čl. 11 odst. 2 základního nařízení a prozatímního přezkumu podle čl. 11 odst. 3. Prozatímní přezkum byl zahájen k prošetření tvrzení o zvýšení škodlivého dumpingu. Komise rozhodla, že nebude provádět přezkum podle čl. 11 odst. 3, protože objem prodávaný vyvážejícími výrobci na trhu Společenství je nízký a nejsou dostatečné důkazy k tomu, aby byla potvrzena trvalá změna okolností. Zjištění Komise se proto zakládají na přezkumu na základě čl. 11 odst. 2, který se vztahuje k pravděpodobnosti pokračujícího a opětovného výskytu škodlivého dumpingu v případě zrušení stávajících opatření.
(17) Podle Statistického úřadu Evropských společenství bylo ze Singapuru do zemí Společenství za dobu šetření dovezeno přibližně 449 elektronických vah ve srovnánís 4500 přístroji v předchozí době šetření, na jehož základě byla přijata opatření, která jsou nyní předmětem přezkumu.
(18) Jediný spolupracující singapurský výrobce, Teraoka Weigh System PTE Ltd uvedl, že vyvezl do zemí Společenství 315 přístrojů.
Odvolávka na Statistický úřad Evropských společenství ukazuje, že tento údaj představuje 70 % vývozů do zemí Společenství, což dokládá významnou míru nespolupráce.
2. Pravděpodobnost pokračujícího nebo opětovného výskytu dumpingu
(19) Podle čl. 11 odst. 2 základního nařízení je účelem přezkumu při vypršení platnosti určit, zda by vypršení platnosti opatření pravděpodobně vedlo k pokračujícímu nebo opětovnému výskytu škodlivého dumpingu.
Pravděpodobnost pokračujícího dumpingu
(20) Při zkoumání pravděpodobnosti pokračujícího dumpingu v případě zrušení opatření je nezbytné ověřit, zda dumping existuje v současné době a zda jakýkoliv takový dumping bude pravděpodobně pokračovat.
V tomto ohledu platí zjištění, tak jak jsou stanovena pro přezkum podle čl. 11 odst.
Pravděpodobnost opětovného výskytu dumpingu
(21) Jelikož zjištění o pravděpodobnosti pokračování jakéhokoli dumpingu nelze sama o sobě brát jako rozhodující při rozhodování o zachování či zrušení opatření vzhledem k tomu, že jsou založena na nízkém objemu vývozů do zemí Společenství u typu výrobku, který je postupně vyřazován, bylo zkoumání zaměřeno rovněž na pravděpodobnost opětovného výskytu dumpingu v případě zrušení změn.
V tomto ohledu existují ukazatele, které vypovídají o pravděpodobném obnovení těchto dovozů do zemí Společenství ve významném množství.
Tento zvýšený prodej by se pravděpodobně uskutečnil ze dvou zdrojů: prostřednictvím převedení výrobní kapacity, která je poměrně mobilní, z poboček spřízněných se singapurskými vyvážejícími výrobci v dalších třetích zemích zpět do Singapuru a prostřednictvím přechodu části prodeje z početných dalších trhů třetích zemí do zemí Společenství při využití mírně vyšších cen na trhu Společenství.
Navíc existence platných opatření vůči Japonsku zvyšuje tuto pravděpodobnost.
(22) Vyvážející výrobce argumentoval, že zpětné převedení části výroby do Singapuru, která by pak mohla být prodávána do zemí Společenství, není pravděpodobná, zvláště pak u poboček umístěných na území Společenství.
Nicméně tyto pobočky nespolupracovaly při daném šetření a tak tyto argumenty nebylo možné vyhodnotit.
V každém případě historie tohoto výrobku ukazuje, že výroba je velmi mobilní a může být přemístěna v poměrně krátkém období jako reakce na případy jako je uložení antidumpingových cel.
Například pobočky na území Společenství byly založeny právě po uložení takových cel.
(23) Pokud jde o cenu dovozů obdobných výrobků do zemí Společenství, pokud by tyto měly být obnoveny, existují dobré důvody věřit, že by šlo o dumping. Zvláště pokud uvážíme, že významné množství singapurských vývozů za dumpingové ceny na trhy dalších třetích zemí, které nemají žádná platná opatření (jako například Spojené státy americké, Kanada, Malajsie, Indonésie, Korejská republika, Izrael a Thajsko).
Pokud by stejné ceny, jaké jsou účtovány na trzích těchto třetích zemí, byly účtovány také za jakékoliv prodeje do Společenství, jednalo by se rovněž o dumping.
Stejně tak by tomu bylo i v případě mírného zvýšení cen tak, aby odrážely současné mírně vyšší ceny převládající ve Společenství ve srovnání s uvedenými dalšími třetími zeměmi.
Navíc nejsou žádné náznaky, že by se poměrně vysoká úroveň cen v Singapuru měla v krátkodobém výhledu změnit a lze proto rozumně předpokládat, vezmeme-li v náležitým způsobem v potaz dumpingovou historii tohoto výrobku, že jakékoliv významné obnovení vývozu do Společenství by se uskutečnilo za ceny nižší než v Singapuru.
(24) Vyvážející výrobce argumentoval, že neexistuje žádný důkaz o tom, že by vývozy do těchto třetích zemí jím uskutečňované byly za dumpingové ceny a v tomto ohledu předložil kalkulaci pro vývoz jednoho typu a rovněž míru zisku tohoto typu pro vývoz do Společenství.
Tento důkaz však nebyl schopen prokázat existenci či neexistenci dumpingu při těchto prodejích, v neposlední řadě také kvůli tomu, že údaje se týkaly jen jednoho typu výrobku a kvůli skutečnosti, že zisky z prodeje do zemí Společenství jsou nepodstatné.
Ve skutečnosti pozorování Komise ohledně dumpingu vycházela z údajů o všech prodejích do třetích zemí poskytnutých vyvážejícím výrobcem. Tyto údaje dokázaly jednoznačné vzory dumpingu s vývozními cenami obecně podstatně nižšími, než jaké jsou účtovány v Singapuru.
Vymezení dumpingu podle čl. 11 odst. 3
(25) V souladu s tvrzením v žádosti o přezkum, že dumpingové rozpětí by se zvýšilo v případě zrušení opatření, šetření zahrnovalo přezkum dumpingu během doby šetření.
V této souvislosti spolupracoval na šetření pouze jeden vyvážející výrobce a během šetření tato strana tvrdila, že její prodeje do zemí Společenství již nejsou dumpingové a že opatření uložená na její vývozy by měla být zrušena.
(26) Vzhledem k tvrzení vyvážejícího výrobce, že dumping skončil a tato opatření by měla být zrušena, byla vzata v potaz skutečnost, že opatření byla v platnosti po dobu šetření a že proto jakékoliv propočty ohledně dumpingu by mohly být ovlivněny těmito opatřeními, zvláště ve vztahu k objemu a cenám těchto dovozů do Společenství.
Během lhůty vymezené pro toho šetření činilo množství vyvážené výrobcem 315 přístrojů.
To bylo mnohem nižší množství, než bylo množství vyvážené během doby šetření, která vedla k zavedení stávajících opatření, ale jako takové pří této úrovni nebylo považováno za nedostatečné pro opětovné posouzení nového dumpingového rozpětí.
Avšak většina těchto dovozů směřovala k dovozci v Nizozemsku, který nespolupracoval při tomto šetření a měl vztahy s vyvážejícím výrobcem, které sahaly dále než je pouhý vztah mezi kupujícím a prodávajícím.
Nespolupráce této strany nedovolovala náležité prozkoumání, zda tento vztah mohl ovlivnit ceny příslušných vývozů.
(27) Navíc vyvážející výrobce oznámil existenci spřízněné strany ve Společenství, která také nespolupracovala při tomto šetření nad rámec poskytnutí některých obecných údajů o svých činnostech.
Proto nebylo možné s jistotou zjistit, zda se tato strana přímo či nepřímo podílela na prodeji obdobného výrobku v zemích Společenství.
(28) Nadto vyvážející výrobce založil své tvrzení o neexistenci dumpingu na srovnání vývozních cen jednoho typu do zemí Společenství ve srovnání s cenami novějšího provedení tohoto typu při prodeji v Singapuru, přičemž posledně zmíněné ceny byly upraveny o více než 20 % s odkazem na údajně vyšší výrobní náklady typu prodávaného v Singapuru.
(29) V každém případě vyvážející výrobce nepředložil žádný důkaz, že tyto rozdíly ovlivnily ceny účtované na singapurském trhu.
Například nebyl předložen žádný důkaz ve vztahu k cenám starých a nových typů při uvedení nového typu na trh.
Byly prozkoumány prodeje do třetích zemí mimo Společenství ke zjištění, zda by tyto prodeje mohly poskytnout základ pro srovnání a ukázalo se, že pokud tyto dva typy byly prodávány na stejném trhu, neexistoval žádný jasný cenový model, který by mohl tvrzení podpořit.
V některých zemích byly ceny obou přibližně stejné, v některých zemích takzvaně starší provedení mělo vyšší cenu, v některých zemích mělo vyšší cenu provedení novější.
Srovnání průměrných cen těchto dvou typů ve třetích zemích ukázalo, že u novějšího provedení byla cena vyšší přibližně o 6 %.
(30) Za těchto okolností bylo zaznamenáno, že dumping by přestal existovat jen tehdy, pokud by uváděné přizpůsobení cen odlišnostem ve fyzických vlastnostech bylo dodrženo, v opačném případě nebo pokud by bylo jen v rozsahu cenových odchylek zmíněných dvou typů na trzích třetích zemí, by stále existoval významný dumping.
(31) Proto poměrně nízký objem dovozů jediného typu, který je postupně nahrazován a který nemá žádný obdobný protějšek prodávaný v Singapuru, nespolupráce spřízněných a přidružených stran v zemích Společenství přinejmenším v rozsahu, který překračuje běžné vztahy mezi kupujícím a prodávajícím, vedou k závěru, že během doby šetření nebylo možno zjistit spolehlivou a trvalou míru dumpingu.
(32) Ze stejných důvodů bylo odmítnuto tvrzení, že opatření by měla být zvýšena.
Opatření lze upravit směrem nahoru či dolů pouze na základě zjištění během doby šetření, pokud tato zjištění lze považovat za spolehlivá a trvalá.
V tomto ohledu neexistuje žádný spolehlivý důkaz, který by mohl ospravedlnit zvýšení opatření.
Ve skutečnosti se ukázalo, že existence opatření má značný vliv na zamezení dumpingu ve významných množstvích.
(33) Pokud jde o vyvážející výrobce v Singapuru, kteří odmítli spolupracovat při šetření, dumping byl zjištěn na základě skutečností dostupných v souladu s čl. 18 odst.
1 základního nařízení. V tomto směru je vhodné zvážit, že za nejvíce přiměřené dostupné skutečnosti lze považovat ty, které byly zjištěny při předchozím šetření.
Zbytkové rozpětí dumpingu bylo proto určeno zachováním předchozího zbytkového rozpětí ve výši 31,0 % vyjádřeného jako procento CIF ceny na hranice Společenství.
Závěr
(34) Přezkum podle čl. 11 odst. 2 ukazuje, že v případě zrušení opatření existuje pravděpodobnost pokračujícího nebo opětovného výskytu dumpingu. Přezkum podle čl. 11 odst. 3 nebyl proveden, protože takový přezkum je oprávněný jen tehdy, pokud se projeví trvalá změna okolností.
D. SITUACE NA VNITŘNÍM TRHU ELEKTRONICKÝCH VAH V ZEMÍCH SPOLEČENSTVÍ
1. Struktura výrobního odvětví Společenství
(35) od uložení stávajících opatření na dovozy elektronických vah ze Singapuru v roce 1993 podstoupilo výrobní odvětví Společenství restrukturalizační a konsolidační program s cílem zachování konkurenceschopnosti.
Celkem devět společností spolupracovalo při předchozím šetření, ale po restrukturalizačním procesu ve výrobním odvětví zůstalo v době šetření v činnosti jen pět těchto společností.
Jak bylo uvádí 8. bod odůvodnění, dvě z nich spolupracovaly při současném šetření.
V průběhu šetření se ukázalo, že ostatní výrobci v zemích Společenství se restrukturalizovali podobným způsobem;
(36) Spolupracující výrobci ze zemí Společenství představují 39 % celkové výroby v zemích Společenství v době šetření a proto jsou je lze označit za zásadní podíl výroby v zemích Společenství v souladu s čl. 4 odst.
1 základního nařízení. Tito výrobci jsou dále v textu označováni jako "výrobní odvětví Společenství."
Navíc dvě velké společnosti podpořily žádost o přezkum, ale při šetření plně nespolupracovaly.
Reprezentativnost výroby Společenství podporující stížnost proto významně přesáhla 50 %.
(37) Je třeba konstatovat, že pro účely výše uvedeného výpočtu reprezentativnosti výroby Společenství byla v souladu s čl. 4 odst. 1 písm. a) a čl. 4 odst. 2 základního nařízení vyloučena z definice celkové výroby Společenství jakákoliv firma spřízněná s vyvážejícími výrobci v zemích, kde byl zjištěn dumping.
2. Spotřeba elektronických vah na trhu Společenství
(38) Spotřeba v zemích Společenství byla vypočtena za použití ověřených údajů poskytnutých výrobním odvětvím Společenství, údajů uvedených v žádosti o přezkum (pokud se týče nespolupracujících výrobců Společenství) a objemu dovozů získaných prostřednictvím Statistického úřadu Evropských společenství.
Spotřeba v době hodnocení byla následující:
Spotřeba elektronických vah v zemích Společenství
1994 _BAR_ 1995 _BAR_ 1996 _BAR_ 1997 _BAR_ Doba šetření _BAR_
174448 _BAR_ 161682 _BAR_ 172314 _BAR_ 177391 _BAR_ 191341 _BAR_ (39) Zvýšení spotřeby v roce 1997 a době šetření bylo způsobeno zejména jednorázovým zvýšením poptávky ze strany maloobchodníků v důsledku zavedení Eura.
Od roku 1997 dále si maloobchodníci stále více uvědomovali nutnost nahradit staré typy elektronických vah novými typy elektronických vah vyhovujícími pro Euro.
Proto vznikla na trhu Společenství zvýšená poptávka a objem prodeje se zvýšil.
Tato zlepšená situace bude trvat po krátkou dobu a objemy prodeje by podle předpokladů měly klesnout zpět na běžnou úroveň do roku 2000, od roku 2001 by měly klesat pod tuto úroveň a na běžnou úroveň by se měly vrátit znovu v roce 2004.
(40) Odlišné údaje o spotřebě poskytli právní zástupci vyvážejících singapurských výrobců.
Tyto údaje byly extrapolací z velké části založenou na údajích jednoho členského státu za rok 1996.
Komise proto považovala údaje ze zdrojů výše uvedených za přesnější, úplnější a novější.
3. Dotčené dovozy
Objem dovozů
(41) na základě údajů Statistického úřadu Evropských společenství (za použití kódu TARIC 8423815010 ) byl vývoj dovozu elektronických vah ze Singapuru následující: Objem dovozů
(jednotky) _BAR_
_BAR_ 1994 _BAR_ 1995 _BAR_ 1996 _BAR_ 1997 _BAR_ Doba šetření _BAR_
Podíl na trhu _BAR_ 1,0 % _BAR_ 2,3 % _BAR_ 0,5 % _BAR_ 0,6 % _BAR_ 0,2 % _BAR_ (42) Pokles objemu dovozů v roce 1996 lze do značné míry připsat zvýšení cla uloženého na společnost Teraoka Weigh System PTE Ltd po přezkumném šetření ohledně pohlcení cel, jehož důsledkem bylo přijetí nařízení (ES) č. 2937/95.
(43) Prodeje spolupracujícího singapurského vyvážejícího výrobce na trhy Společenství během doby šetření zahrnují jediný typ (dále jen "typ A" ) a v době šetření byl tento typ dovážen ve velmi malém množství: Objem dovozů
(jednotky) _BAR_
_BAR_ 1995 _BAR_ 1996 _BAR_ 1997 _BAR_ Doba šetření _BAR_
Model A _BAR_ 1 _BAR_ 487 _BAR_ 738 _BAR_ 315 _BAR_ (44) Teraoka Weigh System PTE Ltd tvrdila, že nízký podíl dovozů ze Singapuru splňuje podmínky zásady zanedbatelného množství.
Je však třeba říci, že ustanovení základního nařízení o zanedbatelném množství se vztahují pouze na nové případy přezkumu podle článku 5, spíše než na přezkum stávajících opatření podle článku 11.
Navíc je třeba očekávat, že existence opatření má pravděpodobně za účinek snížení dovozů z této země.
Cenová politika vyvážejících výrobců
(45) S ohledem na významný nedostatek spolupráce vyvážejících výrobců byla Komise nucena posoudit k provedení hodnocení dostupné údaje o cenové politice vyvážejících výrobců.
V tomto směru nepovažovala za vhodné použít údaje Statistického úřadu Evropských společenství, protože tyto nezahrnovaly dotčené typy.
Proto bylo považováno za nejvhodnější použít údaj poskytnutý jediným spolupracujícím výrobcem, který poskytl údaje o prodeji na trhu Společenství.
Porovnání cen vzorových typů prodávaných výrobním odvětvím Společenství a srovnatelného typu spolupracujícího vyvážejícího výrobce bylo založeno na prodejích na stejné obchodní úrovni (ceny pro prodejce/dovozce) vyjma antidumpingových cel během doby šetření.
Nebylo třeba provádět žádné zohlednění rozdílů v kvalitě, protože použité typy vnímal kupující jako shodné a byly přímo a plně srovnatelné.
I když tyto typy poskytovaly poctivé srovnání, vzhledem k nízkému objemu vývozů prodávaných tímto vyvážejícím výrobcem bylo nevyhnutelně obtížné až nemožné učinit jasné závěry.
Na základě omezeného množství obchodních operací však bylo zjištěno významné cenové podtržení dotčených dumpingových dovozů.
(46) Je nutno poukázat na poskytování zavádějících údajů ze strany spolupracujícího vyvážejícího výrobce, týkajících se právního postavení významného dovozce zahrnutého ve výše uvedeném výpočtu.
Zpočátku byla Komise informována, že dovozce není v žádném vztahu k singapurskému vývozci, ale později byl tento dovozce popsán jako "součást skupiny Teraoka."
Ačkoliv dovozce nespolupracoval při šetření a jeho vztah s vyvážejícím výrobce proto nebylo možno přesvědčivě zjistit, Komise připustila, že kupní ceny nejsou ovlivněny možným vztahem a použila je jako nejlepší dostupný zdroj údajů v souladu s článkem 18 základního nařízení.
4. Stav výrobního odvětví Společenství
3 odst. 5 základního nařízení hodnocení vlivu dumpingových dovozů na výrobní odvětví Společenství zahrnovalo zhodnocení všech ekonomických faktorů a ukazatelů ovlivňujících stav výrobního odvětví.
Přesto se dále některými faktory blíže nezabýváme vzhledem k tomu, že byly v průběhu šetření shledány nepodstatnými ve vztahu k stavu výrobního odvětví Společenství.
Nakonec je třeba konstatovat, že žádný z těchto faktorů nutně neposkytuje rozhodující hledisko.
Výroba, vyžití výrobní kapacity a zásoby
(48) Výroba veškerých elektronických vah klesala v období od roku 1994 do roku 1996, ale poté se zvýšila v souladu s vlivem zavedení Eura, jak bylo vysvětleno v 39. bodu odůvodnění.
Využití výrobní kapacity výrobního odvětví Společenství se během doby hodnocení zvýšilo o 13 %.
Výrobní odvětví Společenství – výroba a kapacita
Výrobní kapacita _BAR_ 100 _BAR_ 101 _BAR_ 98 _BAR_ 98 _BAR_ 90 _BAR_
Míra využití výrobní kapacity (všechny elektronické váhy) _BAR_ 100 _BAR_ 92 _BAR_ 98 _BAR_ 105 _BAR_ 113 _BAR_ Bylo uváženo, že úroveň zásob nemá žádný významný vliv na stav výrobního odvětví Společenství, protože výrobní odvětví Společenství používá systém výroby na objednávku, kdy zásoby prakticky neexistují.
Objem prodeje
(49) Celkový počet prodaných elektronických vah vyrobených výrobním odvětvím Společenství se snížil během období let 1994 – 1997, ale poté se zvýšil v souladu s vlivem zavedení Eura, jak bylo vysvětleno v 39. bodu odůvodnění.
Prodej v kusech
Index: 1994 = 100 _BAR_ 1994 _BAR_ 1995 _BAR_ 1996 _BAR_ 1997 _BAR_ Doba šetření _BAR_
Prodejní obrat
(50) Prodejní obrat za všechny elektronické váhy vyrobené výrobním odvětvím Společenství se snížil během období let 1994 – 1997, ale poté se zvýšil v souladu s vlivem zavedení Eura, jak bylo vysvětleno v 39. bodu odůvodnění.
Prodejní obrat
Index: 1994 = 100 _BAR_ 1994 _BAR_ 1995 _BAR_ 1996 _BAR_ 1997 _BAR_ Doba šetření _BAR_
Podíl na trhu a růst
(51) Podíl výrobního odvětví Společenství na trhu poklesl o 3 % od roku 1994 do konci doby šetření.
Výrobní odvětví Společenství tudíž nebylo schopno využít výhody růstu trhu.
Vývoj cen
(52) Analýza stanovení cen elektronických vah v zemích Společenství byla provedena se zřetelem na prodejní ceny všech typů prodávaných výrobním odvětvím Společenství.
Vývoj vážených průměrných cen při prodeji nespřízněným zákazníkům byl následující:
Vývoj cen elektronických vah
Všechny elektronické váhy _BAR_ 100 _BAR_ 103 _BAR_ 95 _BAR_ 83 _BAR_ 87 _BAR_
Prodejní ceny všech typů se snížily v období mezi rokem 1994 a dobou šetření o 13 %.
Toto celkové průměrné snížení cen bylo shodné pro všechny typy elektronických vah.
Ziskovost
(53) Příjem z čistého obratu vzrostl z nízkých kladných hodnot v roce 1994 až na 10 % v době šetření.
Na počátku období hodnocení byl stále pod mírou, která je považována za nutnou pro životaschopnost výrobního odvětví.
Zlepšené ukazatele za rok 1997 a období šetření byly způsobeny výše zmíněným vlivem zavedení Eura, který dočasně zvýšil prodej, a v menším rozsahu také účinkem restrukturalizace provedené výrobním odvětvím ve velkém měřítku, jak bylo uvedeno v 35. bodu odůvodnění.
Další faktory se vztahem k výkonnosti
(54) Nebyl proveden žádný detailní rozbor týkající se hotovostního toku, schopnosti získávat kapitál (či investice) ani rozbor návratnosti investic, protože takový rozbor by se vztahoval ke stavu společnosti jako celku.
Další druhy podnikání společností představují více než 50 % jejich celkového obratu a proto by souhrnný rozbor nemusel být nutně reprezentativní s ohledem na dotyčný výrobek.
Pokud jde o účinek velikosti dumpingového rozpětí na výrobní odvětví Společenství, vezmeme-li v úvahu objem a ceny dovozů z dotčených zemí, nelze tento účinek považovat za zanedbatelný.
Produktivita, zaměstnanost a mzdy
(55) Tabulka níže ukazuje, že během doby hodnocení se zaměstnanost ve výrobním odvětví Společenství snížila o 32 %.
Produktivita na zaměstnance
Produktivita _BAR_ 100 _BAR_ 99 _BAR_ 111 _BAR_ 138 _BAR_ 150 _BAR_
(56) Produktivita na zaměstnance se za dobu hodnocení zvýšila o 50 %.
(57) Nebyl proveden žádný podrobný rozbor týkající se mezd vzhledem k významu dalších druhů podnikání v celkových aktivitách společností.
Takový rozbor by se vztahoval ke stavu společnosti jako celku a nemusel by být nutně reprezentativní s ohledem na dotyčný výrobek.
Závěry o situaci výrobního odvětví Společenství
(58) Výrobní odvětví Společenství podstoupilo významný restrukturalizační program a zlepšilo techniku výroby a prodeje, aby tak mohlo těžit z platných opatření.
Přesto stále trpí cenovými tlaky, které stlačily ziskové rozpětí a měly za důsledek ztrátu podílu na trhu a snížení zaměstnanosti.
Ziskovost se zvýšila během doby hodnocení, ale jak bylo uvedeno v 39. bodu odůvodnění, bylo to pouze na úrovni postačující k zachování životaschopnosti výrobního odvětví Společenství a zejména důsledkem jednorázového vlivu zavedení Eura a očekává se snížení úrovně zisku na hodnoty zaznamenané během hlavní části doby hodnocení.
Domníváme se proto, že se výrobní odvětví Společenství dosud plně nezotavilo z negativního stavu zjištěného v předchozím šetření.
E. PRAVDĚPODOBNOST OPAKOVANÉHO NEBO OPĚTOVNÉHO VÝSKYTU ÚJMY
1. Rozbor stavu singapurských vyvážejících výrobců
(59) Vývoj dovozů ze Singapuru je popsán v 41. bodu odůvodnění.
Použití zvýšených antidumpingových sazeb po provedení šetření ohledně pohlcení cel, které vstoupily v platnost v prosinci 1995, ovlivňuje úroveň dovozů od této doby.
(60) I přes nižší objem singapurští výrobci pokračovali v prodeji na trhu Společenství a stěžovatelé z řad výrobního odvětví tvrdí, že tito výrobci zaměřili prodej na trhy některých členských států, kde prodávají jen zvláštní typy a ne celou řadu výrobků.
Tato tvrzení Komise přezkoumala a z údajů poskytnutých spolupracujícím vyvážejícím výrobcem je zřejmé, že skutečně dochází k zaměření na některé trhy a typy, u kterých se vývozci domnívají, že by mohli obstát, zejména pak na základě nízkých cen bez potřeby velkého obratu a distribučních sítí nutných pro výrobní odvětví Společenství.
Maloobchodní odvětví Společenství je ovládáno stále více velkými řetězci obchodních domů, které každoročně sjednávají kupní smlouvy na elektronické váhy.
Proto je trh s elektronickými váhami náchylný k cenovým tlakům v podobě nabídek s nízkou cenou, která zvyšuje tlak na snížení cen.
Komise proto bere v úvahu, že nabídky s nízkou cenou zahrnující dovozy ze Singapuru by mohly snadno vést k opětovné újmě v případě, že by platnost antidumpingových opatření uplynula.
(61) Historie antidumpingových šetření ohledně dotyčného výrobku naznačuje, že výroba je mobilní.
Podle názoru Komise v případě ukončení platnosti opatření týkajících se dovozů dotyčných výrobků by dovozy ze Singapuru rychle dosáhly předchozí škodlivé úrovně a se zřetelem na zjištění o opakovaném výskytu dumpingu učiněná v tomto šetření by takové dovozy byly za dumpingové ceny.
To je zvláště případné v situaci, kdy hlavní singapurský výrobce je ve vztahu s výrobcem v Japonsku, tj. rovněž v zemi, kde byl opětovný výskyt škodlivého dumpingu shledán jako pravděpodobný.
(62) Mimo výše uvedeného bodu ohledně přemístění výroby byly údaje získané od částečně spolupracujícího vyvážejícího výrobce ohledně využití výrobní kapacity nejasné.
Komise byla informována, že využití výrobní kapacity dosahuje 63 % nominální výroby a více než 100 % dosažitelné úrovně výroby v době šetření.
Komise však dospěla k závěru, že mobilita výroby a jednoduchost zřizování nových zařízení znamená, že by po uplynutí platnosti opatření mohlo dojít ke zvýšení výroby a vývozu.
(63) Hlavní vyvážející výrobce tvrdil, že výrobní zařízení byly nyní vybudovány na území Společenství, a proto je nepravděpodobné, že by došlo ke zvýšení vývozu ze Singapuru do zemí Společenství, pokud by uplynula platnost opatření.
Nicméně tyto pobočky odmítly při šetření spolupracovat.
Z omezeného množství poskytnutých informací je zřejmé, že se na území Společenství vyrábí jen velmi omezené množství typů a Komise dospěla k závěru, že za účelem nabídky úplnější řady by došlo k dovozům ze Singapuru.
V případě uplynutí platnosti opatření skutečně existuje možnost opětovného přesunutí výroby z Evropy do Singapuru.
(64) Je také třeba konstatovat, že hlavní vyvážející výrobce rovněž prodává za nízké ceny na dalších trzích (Spojené státy americké, Kanada, Izrael, Korejská republika, Indonésie a Malajsie).
U celkového objemu prodeje v těchto zemích čítajícího 665 výrobků byly prodejní ceny (vyjma cel) přibližně o 9 % nižší než ceny stejných modelů na trhu Společenství.
To jasně naznačuje, že trh Společenství by pro singapurského vyvážejícího výrobce byl při absenci antidumpingových opatření velmi přitažlivý.
(65) Pokud by došlo k uplynutí platnosti opatření, zůstaly by tyto ceny nízké a na dumpingové úrovni a dovozci by vyvíjeli tlak na trh Společenství v důsledku zvýšených objemů, k nimž by pravděpodobně došlo vzhledem ke zvýšení přitažlivosti trhu.
2. Rozbor stavu výrobního odvětví Společenství
(66) Během doby šetření zažívalo výrobní odvětví Společenství vzestup objemu prodejů způsobený vlivem zavedení Eura, nicméně jak bylo vysvětleno v 39. bodu odůvodnění, nepůjde o trvalý úkaz.
Při dané síle dumpingových dovozů s nízkou cenou ze Singapuru v případě zrušení opatření lze očekávat další narušení cen a podílu výrobního odvětví Společenství na trhu.
(67) Prodejní ceny se snížily v průměru o 13,3 % od roku 1994 do doby šetření a předpokládá se, že tato tendence bude pokračovat spolu se snahou výrobního odvětví Společenství o udržení svého podílu na trhu.
3. Závěr o opětovném výskytu újmy
(68) Se zřetelem na zjištění uvedená v 59. až 57. bodu odůvodnění se dochází k závěru, že ukončení platnosti opatření týkajících se těchto dovozů pravděpodobně povede k opětovnému výskytu újmy ve smyslu různých ukazatelů podle čl. 11 odst.
2 základního nařízení. Při dosažení tohoto závěru vzala Komise v potaz také skutečnost, že trh Společenství s elektronickými váhami je při ovládnutí velkými uživateli náchylný k cenovým tlakům.
(69) Komise vzala v potaz závěr, že výrobní zařízení lze poměrně snadno přemístit do jiných zemí, čímž dochází ke zvýšení dostupné kapacity, a 59. až 65. bod odůvodnění objasňují pokračující přitažlivost trhu Společenství pro singapurské vyvážející výrobce ve srovnání s některými jejich trhy ve třetích zemích.
(70) Uplynutí platnosti opatření by proto pravděpodobně vedlo k opětovné újmě výrobního odvětví Společenství a případnému ohrožení životaschopnosti výroby v zemích Společenství.
F. ZÁJEM SPOLEČENSTVÍ
1. Obecné úvahy
(71) V souladu s článkem 21 základního nařízení bylo prošetřeno, zda prodloužení antidumpingových cel není v rozporu se zájmy Společenství jako celku.
Určení zájmu Společenství bylo založeno na zhodnocení všech různých zájmů jako jsou zájmy výrobního odvětví Společenství, dovozců, obchodníků a uživatelů dotyčných výrobků.
Za účelem posouzení pravděpodobného vlivu pokračující platnosti opatření si Komise vyžádala údaje od všech výše dotčených stran.
(72) Je nutné připomenout, že v předchozím šetření nebylo přijaté opatření shledáno v rozporu se zájmy Společenství.
Nadto současné šetření je přezkumem a tak hodnotí situaci, v níž jsou antidumpingová opatření v platnosti.
Tudíž načasování a povaha současného šetření dovolila posouzení jakýchkoliv negativních vlivů uložených opatření na dotčené strany.
(73) Komise také posoudila vliv antidumpingových cel na elektronické váhy dovážené ze Singapuru ve vztahu ke zvláštním zájmům výrobního odvětví Společenství a dalších dotčených stran, včetně profesionálních koncových uživatelů.
2. Zájmy výrobního odvětví Společenství
(74) Se zřetelem na pokračující křehký stav výrobního odvětví Společenství, zvláště pokud jde o nedostatečnou ziskovost (na počátku doby hodnocení a ve střednědobém výhledu), zaměstnanost a podíl na trhu Komise považuje za pravděpodobné zhoršení stavu výrobního odvětví Společenství v případě absence opatření proti škodlivému dumpingu.
Předchozí přezkumné šetření týkající se elektronických vah ze Singapuru očekávalo, že někteří výrobci ze zemí Společenství pravděpodobně ukončí výrobu elektronických vah a že by při zvážení úrovně ztrát, kterým jsou někteří výrobci vystaveni, mohl nastat pokles zaměstnanosti.
Přestože opatření byla v roce 1993 zachována, ke snížení stavu zaměstnanosti skutečně došlo, v důsledku konsolidačního procesu prostřednictvím fúzí/převzetí.
(75) Jakékoliv další zmenšování nebo zhoršování výrobního odvětví Společenství by mělo negativní důsledky na zaměstnanost a investice do vlastního výrobního odvětví s řetězovými následky jak na dodavatele výrobního odvětví, tak na příbuzná odvětví výrobního odvětví Společenství.
Technologie elektronických vah a celá řada dalších výrobků jsou spolu skutečně navzájem spojeny.
Příkladem jsou jiné typy elektronických vah (jako například průmyslové váhy) a zařízení používaná v oblasti maloobchodu (jako krájecí stroje).
Jakákoliv ztráta technologického know-how v oblasti výrobků elektronických vah bude znamenat celkovou ztrátu konkurenceschopnosti v těchto příbuzných odvětvích.
(76) Navíc šetření dokázalo, že výrobní odvětví Společenství učinilo veškeré úsilí, aby čelilo konkurenci z Japonska a dalších zemí.
Příkladem takových kroků jsou:
a) postup směrem k větší konsolidaci (méně společností);
b) uzavření nadbytečných kapacit;
c) větší využívání moderních výrobních postupů (například výroba na zakázku, zvýšená mechanizace a využití výpočetní techniky);
d) zlepšení produktivity;
e) snížení nákladů smluvním sjednáním výroby některých součástek;
f) investice do nových typových řad.
(77) Výrobci Společenství proto prokázali ochotu a odhodlání zachovat konkurenceschopnost na trhu Společenství a jsou schopni mít prospěch z obrany před nekalými soutěžními metodami poskytnuté antidumpingovými opatřeními.
3. Zájmy dalších stran
(78) Komise vyhledala spolupráci subjektu zastupujícího zájmy maloobchodních prodejen, včetně četných uživatelů dotyčných výrobků (obchodní domy), aby určila, zda existuje podstatný vliv na libovolné uživatele.
(79) Komise byla neformálně tímto subjektem vyrozuměna, že od maloobchodních uživatelů nebude žádná odezva.
Žádné další dotčené strany se opravdu nepřihlásily.
Tento nedostatek spolupráce je bezpochyby zapříčiněn velmi malým podílem, který tvoří elektronické váhy na celkových nákladech uživatelů.
Dopad zachování opatření na vysoce konkurenčním trhu může být považován za zanedbatelný.
(80) Komise se také snažila získat názor dovozců do zemí Společenství, ale na dotazníky nepřišla žádná odpověď.
Je zřejmé, že zrušení opatření by umožnilo dovozcům snížit prodejní ceny a zvýšit ziskové rozpětí.
Nicméně vzhledem ke zjištěním o dumpingu a újmě výše uvedeným by k tomuto zvýšení ziskovosti došlo výhradně v důsledku pokračujícího výskytu dumpingu.
4. Závěr
(81) V důsledku nízké úrovně spolupráce uživatelů a dovozců je obtížné dospět k závěrům o dopadu na tyto oblasti.
Nicméně bylo rozhodnuto, že vliv je zanedbatelný zvláště na maloobchodní odvětví, kde je podíl nákladů tvořených elektronickými vahami velmi malý.
(82) Je však třeba znovu připomenout pravděpodobnost opětovného výskytu podstatné újmy výrobního odvětví Společenství, který vyvinul velké úsilí na zachování konkurenceschopnosti.
Výrobní odvětví Společenství dočasně využívá výhod ze zavedení Eura. Avšak při zrušení opatření a s ohledem na snižující se účinek Eura je pravděpodobné, že stav výrobního odvětví Společenství se v budoucnu zhorší a ohrozí životaschopnost celé výroby Společenství.
(83) Na základě výše uvedeného Komise shledává, že není žádný přesvědčivý důvod vyplývající ze zájmů Společenství proti zachování antidumpingových opatření.
G. KONEČNÁ OPATŘENÍ
(84) Je třeba připomenout, že současný přezkum byl zahájen jak podle čl. 11 odst. 2, tak podle čl. 11 odst. 3 základního nařízení. Zahájení přezkumu podle čl. 11 odst. 3 směřovalo k objasnění tvrzení výrobního odvětví Společenství, že došlo ke změně okolností a zrušení opatření by mělo za následek zvýšený dumping. V tomto případě se Komise rozhodla neuskutečnit přezkum podle čl. 11 odst. 3, jak bylo vysvětleno v 16. bodu odůvodnění. Závěry Komise jsou proto založeny na zjištěních podle čl. 11 odst. 2, který se vztahuje k pravděpodobnosti pokračujícího a opakovaného výskytu škodlivého dumpingu v případě zrušení platnosti stávajících opatření. (85) Protože Komise došla k přesvědčení, že zrušení opatření by pravděpodobně vedlo k pokračujícímu nebo opakovanému výskytu škodlivého dumpingu podle čl. 11 odst. 2 základního nařízení, uvalují se následující antidumpingová cla: Tereoka Weigh System PTE Ltd _BAR_ 15,4 % _BAR_
Všechny ostatní společnosti _BAR_ 31,0 % _BAR_
(86) Z důvodů uvedených v 11. bodu odůvodnění, které se týkají doby trvání šetření, je považováno za přiměřené, aby trvání těchto opatření bylo omezeno na dobu čtyř let,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Ukládá se konečné antidumpingové clo z dovozu elektronických vah pro použití v maloobchodě s digitálním ukazatelem hmotnosti, jednotkové ceny a ceny, která má být zaplacena (bez ohledu na to, zda má nebo nemá zařízení k vytištění těchto údajů), v současnosti kódu KN 84238150 (kód TARIC 8423815010), pocházejících ze Singapuru.
2. Clo, které se vztahuje na čistou cenu franko hranice Společenství před proclením, činí:
Tereoka Weigh System PTE Ltd (doplňkový kód TARIC 8703) _BAR_ 15,4 % _BAR_
3. Pokud není uvedeno jinak, použijí se platná ustanovení týkající se cel.
Článek 2
Antidumpingová cla se ukládají na dobu čtyř let ode dne vstupu tohoto nařízenív platnost.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 495/2001
ze dne 13. března 2001,
kterým se mění příloha nařízení Rady (EHS) č. 3508/92 o zavedení integrovaného administrativního a kontrolního systému pro některé režimy podpor Společenství
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 3508/92 ze dne 27. listopadu 1992 o zavedení integrovaného administrativního a kontrolního systému pro některé režimy podpor Společenství [1] naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 1593/2000 [2], a zejména na čl. 9a odst. 1 třetí pododstavec uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Podle článku 9a nařízení (EHS) č. 3508/92 členské státy zajistí, aby opatření, která nejsou uvedena v článku 1, ale jsou stanovena v příloze tohoto nařízení jako v případě lnu a konopí, byla slučitelná s integrovaným administrativním a kontrolním systémem.
(2) Podle nařízení Rady (ES) č. 1672/2000 ze dne 27. července 2000, kterým se mění nařízení (ES) č. 1251/1999 o režimu podpor pro producenty některých plodin na orné půdě tak, aby se vztahovalo na len a konopí pěstované na vlákno [3], byly platby přímé podpory pro len a konopí zahrnuty do režimu podpor pro producenty některých plodin na orné půdě, které přímo spadají pod integrovaný administrativní a kontrolní systém.
(3) Odkaz na len a konopí v příloze nařízení (EHS) č. 3508/92 je tedy nadbytečný.
Přílohu je třeba odpovídajícím způsobem změnit.
(4) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem výboru Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu (EZOZF),
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Příloha nařízení (EHS) č. 3508/92 se nahrazuje přílohou tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 500/2001
ze dne 14. března 2001,
kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (EHS) č. 2847/93, pokud jde o kontrolu úlovků rybářských plavidel Společenství ve vodách třetích zemí a na volném moři
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2847/93 ze dne 12. října 1993 o zavedení kontrolního režimu pro společnou rybářskou politiku [1], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 2846/98 [2], a zejména na čl. 18 odst. 4 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Členské státy jsou podle čl. 18 odst. 1 nařízení (EHS) č. 2847/93 povinny oznámit Komisi elektronickou cestou množství každé populace odlovené plavidly plujícími pod jejich vlajkou ve vodách pod svrchovaností nebo jurisdikcí třetí země a na volném moři, jakož i všechny údaje získané podle čl. 17 odst. 2 uvedeného nařízení.
(2) Měly by se proto podrobně stanovit údaje, které mají být hlášeny, četnost jejich hlášení a formát, ve kterém se mají hlásit.
(3) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro rybolov a akvakulturu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Každý členský stát oznámí Komisi elektronickou cestou do konce prvního měsíce každého čtvrtletí množství každé populace, na níž se nevztahuje TAC nebo kvóty, které bylo odloveno rybářskými plavidly plujícími pod jejich vlajkou ve vodách spadajících pod svrchovanost nebo jurisdikci třetích zemí nebo na volném moři a
- které bylo vyloženo na jeho území během minulého čtvrtletí,
- které bylo vyloženo v třetích zemích během minulého čtvrtletí,
- které bylo přeloženo na plavidla třetích zemí během minulého čtvrtletí.
2. Každý členský stát oznámí Komisi elektronickou cestou do konce prvního měsíce každého čtvrtletí množství, které bylo odloveno rybářskými plavidly plujícími pod vlajkou jiného členského státu ve vodách podléhajících svrchovanosti nebo jurisdikci třetích zemí a na volném moři a které bylo vyloženo na jeho území v průběhu minulého čtvrtletí.
3. Předává-li členský stát hlášení o úlovcích podle odstavců 1 a 2, použije k tomu formát uvedený v příloze.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost sedmým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 503/2001
ze dne 14. března 2001,
kterým se mění a opravuje nařízení (ES) č. 562/2000, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1254/1999, pokud jde o režimy nákupů v rámci veřejné intervence v odvětví hovězího masa
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1254/1999 ze dne 17. května 1999 o společné organizaci trhu s hovězím a telecím masem [1], a zejména na čl. 47 odst. 8 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Za účelem čelit této výjimečné situaci na trhu, která vyplývá z nedávných událostí v souvislosti s bovinní spongiformní encefalopatií (BSE) byla provedena řada změn a odchylek od nařízení Komise (ES) č. 562/2000 [2], naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 283/2001 [3].
1 nařízení (ES) č. 562/2000 stanoví, že vykostění masa může být provedeno pouze ve schválených bourárnách, které disponují jedním nebo několika přídavnými mrazícími tunely.
Podle druhého pododstavce může Komise za určitých podmínek a na žádost členského státu udělit časově omezenou odchylku od tohoto ustanovení.
Vzhledem k velkým množstvím hovězího masa, k jejichž převzetí mohou být členské státy vyzvány, by mělo být členským státům dovoleno, aby během období šesti měsíců využily této odchylky, pokud budou zavedena přísnější kontrolní opatření.
(3) Italské znění čl. 16 odst. 2 prvního pododstavce nařízení (ES) č. 562/2000 obsahuje chybu, která by se měla opravit.
(4) Je proto vhodné změnit nařízení (ES) č. 562/2000.
(5) S ohledem na vývoj situace by toto nařízení mělo neprodleně vstoupit v platnost.
(6) Opatření toho nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro hovězí a telecí maso,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (EHS) č. 562/2000 se mění takto:
1. V čl. 21 odst. 1 se doplňují nová slova, která znějí:
"V případě praktických potíží a za účelem uskutečnění nabídkových řízení v období od 15. března do 15. září 2001 se však členské státy mohou odchýlit od ustanovení prvního odstavce za předpokladu, že zavedou kontrolní opatření, která v plném rozsahu zajistí sledování veškerého nakoupeného masa.
Příslušné členské státy informují Komisi o přijatých opatřeních."
2. (Týká se pouze italského znění)
Čl. 16 odst. 2 první pododstavec zní takto: "L’aggiudicatario procede alla consegna dei prodotti entro i diciassette giorni di calendario a partire dal primo giorno lavorativo successivo alla pubblicazione del regolamento che fissa il prezzo massimo d’acquisto e i quantitativi di carni bovine acquistati all‘intervento."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 509/2001
ze dne 15. března 2001,
kterým se doplňuje příloha nařízení (ES) č. 2400/96 o zápisu určitých názvů do "Rejstříku chráněných označení původu a chráněných zeměpisných označení" podle nařízení Rady (EHS) č. 2081/92 o ochraně zeměpisných označení a označení původu zemědělských produktů a potravin
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2081/92 ze dne 14. července 1992 o ochraně zeměpisných označení a označení původu zemědělských produktů a potravin [1], naposledy pozměněné nařízením Komise (ES) č. 2796/2000 [2], a zejména na čl. 6 odst. 3 a 4 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Podle článku 5 nařízení (EHS) č. 2081/92 zaslaly Itálie a Francie Komisi dvě žádosti o zápis určitých názvů jako označení původu.
(2) Podle čl. 6 odst. 1 uvedeného nařízení bylo shledáno, že žádosti splňují všechny požadavky uvedeného nařízení, a zejména že byly uvedeny všechny údaje požadované článkem 4 uvedeného nařízení.
(3) Komise neobdržela po zveřejnění názvů uvedených v příloze tohoto nařízení v Úředním věstníku Evropských společenství [3] žádné námitky podle článku 7 uvedeného nařízení.
(4) Tyto názvy by tedy měly být zapsány do "Rejstříku chráněných označení původu a chráněných zeměpisných označení", a měly by být proto chráněny v rámci Společenství jako označení původu.
(5) Příloha tohoto nařízení doplňuje přílohu nařízení Komise (ES) č. 2400/96 [4] naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 464/2001 [5],
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Názvy uvedené v příloze tohoto nařízení se doplňují k příloze nařízení (ES) č. 2400/96 a podle čl. 6 odst. 3 nařízení (EHS) č. 2081/92 se zapisují do "Rejstříku chráněných označení původu a chráněných zeměpisných označení" jako chráněná označení původu (CHOP).
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 532/2001
ze dne 16. března 2001,
kterým se mění nařízení (ES) č. 2561/1999, kterým se stanoví obchodní norma pro hrachové lusky
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 2200/96 ze dne 28. října 1996 o společné organizaci trhu s ovocem a zeleninou [1], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 2826/2000 [2], a zejména na čl. 2 odst. 2 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Příloha nařízení Komise (ES) č. 2561/1999 ze dne 3. prosince 1999, kterým se stanoví obchodní norma pro hrachové lusky [3], zahrnuje ustanovení týkající se definice, třídění, obchodní úpravy a označení hrachových lusků.
(2) Za účelem zajištění průhlednosti světového trhu je třeba tato ustanovení pozměnit tak, aby se jasně rozlišilo mezi hrachovými lusky k vylupování a hrachovými lusky, které jsou určeny ke spotřebě včetně lusků.
Také norma doporučená pro hrachové lusky Evropskou hospodářskou komisí OSN stanoví takové rozlišení a upravuje kritéria třídění a pravidla označování vlastností každé z těchto dvou skupin hrachových lusků.
Mimo to jsou hrachové lusky určené ke spotřebě včetně lusků uváděny na trh s odstraněnými konci a norma musí být této obchodní praxi přizpůsobena.
(3) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro čerstvé ovoce a zeleninu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Příloha nařízení (ES) č. 2561/1999 se nahrazuje přílohou tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (ES) č. 539/2001
ze dne 15. března 2001,
kterým se stanoví seznam třetích zemí, jejichž státní příslušníci musí mít při překračování vnějších hranic vízum, jakož i seznam třetích zemí, jejichž státní příslušníci jsou od této povinnosti osvobozeni
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 62 bod 2) písm. b) bod i) této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Podle čl. 62 bodu 2) písm. b) Smlouvy má Rada přijmout vízové předpisy pro zamýšlené pobyty v trvání nejvýše tří měsíců a v této souvislosti je třeba stanovit seznam třetích zemí, jejichž státní příslušníci musí mít při překračování vnějších hranic vízum, a třetích zemí, jejichž státní příslušníci jsou od této povinnosti osvobozeni.
Článek 61 uvádí tyto seznamy mezi doprovodnými opatřeními, která jsou bezprostředně spjata s volným pohybem osob v prostoru svobody, bezpečnosti a práva.
(2) Toto nařízení navazuje na schengenské acquis v souladu s protokolem, který jej začleňuje do rámce Evropské unie (dále jen "schengenský protokol").
Neovlivňuje závazky členských států vyplývající z acquis, jak je vymezeno v příloze A rozhodnutí 1999/435/ES ze dne 20. května 1999 o definici schengenského acquis za účelem určení právního základu všech ustanovení nebo rozhodnutí, jež tvoří acquis, v souladu s příslušnými ustanoveními Smlouvy o založení Evropského společenství a Smlouvy o Evropské unii [3].
(3) Toto nařízení rozvíjí tyto předpisy, ohledně kterých byla schválena bližší spolupráce podle schengenského protokolu a spadá do oblasti uvedené v čl. 1 bod B rozhodnutí 1999/437/ES ze dne 17. května 1999 o některých opatřeních pro uplatňování dohody uzavřené mezi Radou Evropské unie a Islandskou republikou a Norským královstvím o přidružení těchto dvou států k provádění, uplatňování a rozvoji schengenského acquis [4].
(4) Na základě článku 1 protokolu o postavení Spojeného království a Irska, připojeného ke Smlouvě o Evropské unii a ke Smlouvě o založení Evropského společenství, se Irsko a Spojené království neúčastní přijetí tohoto nařízení.
Proto, a aniž je dotčen článek 4 výše uvedeného protokolu, se toto nařízení nevztahuje na Irsko ani na Spojené království.
(5) Určení těch třetích zemí, jejichž státní příslušníci podléhají vízové povinnosti, a těch, které jsou od ní osvobozeny, se řídí uváženým, pro každý případ zvlášť provedeným vyhodnocením rozmanitých kritérií, která souvisejí mimo jiné s nedovoleným přistěhovalectvím, veřejným pořádkem a bezpečností a s vnějšími vztahy Evropské unie s třetími zeměmi, přičemž je také brán zřetel na důsledky regionální spojitosti a vzájemnosti.
Pro případ, že se některá z třetích zemí uvedených v příloze II tohoto nařízení rozhodne zavést pro příslušníky jednoho nebo více členských států vízovou povinnost, by měl být stanoven mechanismus Společenství, který by umožnil uplatnit zásadu vzájemnosti.
(6) Protože dohoda o Evropském hospodářském prostoru zajišťuje volný pohyb státních příslušníků Islandu, Lichtenštejnska a Norska, nejsou tyto země zahrnuty do seznamu v příloze II tohoto nařízení.
(7) Aniž jsou dotčeny závazky vyplývající z mezinárodních dohod podepsaných členskými státy, a zejména Evropské dohody o zrušení vízové povinnosti pro uprchlíky, podepsané ve Štrasburku dne 20. dubna 1959, měla by se rozhodnutí o vízové povinnosti nebo osvobození od vízové povinnosti, pokud jde o osoby bez státní příslušnosti a osoby s přiznaným postavením uprchlíka, řídit podle třetí země, ve které tyto osoby mají pobyt a která vydala jejich cestovní doklady.
Nicméně vzhledem k rozdílům ve vnitrostátních předpisech vztahujících se na osoby bez státní příslušnosti a osoby s přiznaným postavením uprchlíka mohou členské státy rozhodnout, zda tyto skupiny osob podléhají vízové povinnosti, pokud třetí země, ve které tyto osoby mají pobyt a která vydala jejich cestovní doklady, je třetí zemí, jejíž státní příslušníci jsou od vízové povinnosti osvobozeni.
(8) Ve zvláštních případech, kdy je odůvodněn zvláštní vízový režim, mohou členské státy osvobodit určité skupiny osob od vízové povinnosti nebo jim tuto povinnost uložit v souladu s mezinárodním veřejným právem nebo obyčejem.
(9) Aby bylo zajištěno, že systém je spravován otevřeně a že dotyčné osoby jsou informovány, měly by členské státy sdělit ostatním členským státům a Komisi opatření, která byla přijata na základě tohoto nařízení.
Ze stejných důvodů by tyto údaje měly být také zveřejněny v Úředním věstníku Evropských společenství.
(10) Podmínkami pro vstup na území členských států nebo pro udělení víza nejsou dotčena pravidla, kterými se v současné době řídí uznávání platnosti cestovních dokladů.
(11) V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v článku 5 Smlouvy je pro zajištění řádného uplatňování společných vízových pravidel nezbytné a vhodné přijmout nařízení, kterým se stanoví seznam třetích zemí, jejichž státní příslušníci musí mít při překračování vnějších hranic vízum, jakož i seznam třetích zemí, jejichž státní příslušníci jsou od této povinnosti osvobozeni.
(12) Toto nařízení zajišťuje plnou harmonizaci, pokud jde o třetí země, jejichž státní příslušníci při překračování vnějších hranic členských států podléhají vízové povinnosti, a třetí země, jejichž státní příslušníci jsou od této povinnosti osvobozeni.
Nicméně osvobození od vízové povinnosti pro státní příslušníky určitých třetích zemí, které jsou vyjmenovány v příloze II, vstoupí v platnost až později.
Za tímto účelem přijme Rada pro každou z těchto zemí rozhodnutí na základě zpráv vypracovaných Komisí,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Státní příslušníci třetích zemí uvedených na seznamu v příloze I jsou povinni mít při překračování vnějších hranic členských států vízum.
2. Aniž je dotčen čl. 8 odst. 2, jsou státní příslušníci třetích zemí uvedených na seznamu v příloze II osvobozeni od povinnosti uvedené v odstavci 1 pro pobyty, jejichž celková délka nepřekročí tři měsíce.
3. Státní příslušníci nových třetích zemí, které dříve byly částí zemí na seznamech v přílohách I a II, samostatně podléhají odstavcům 1 a 2, dokud Rada nerozhodne jinak postupem stanoveným v odpovídajících ustanoveních Smlouvy.
4. Zavedení vízové povinnosti pro státní příslušníky některého členského státu některou třetí zemí uvedenou na seznamu v příloze II je důvodem pro použití následujících opatření, aniž je dotčena případná dohoda, kterou se uděluje osvobození od vízové povinnosti, již Společenství s touto třetí zemí uzavřelo:
a) členský stát může Komisi a Radě písemně oznámit skutečnost, že třetí země zavedla vízovou povinnost;
b) v případě takového oznámení se povinnost členského státu podrobit státní příslušníky dotyčné třetí země vízové povinnosti zavádí prozatímně na 30 dní po oznámení, pokud Rada již předtím kvalifikovanou většinou nerozhodne jinak;
c) prozatímní zavedení vízové povinnosti bude dříve, než nabude účinku, zveřejněno Radou v Úředním věstníku Evropských společenství;
d) Komise prověří každou žádost Rady nebo členského státu, která má za cíl předložit Radě návrh na změnu příloh tohoto nařízení tak, aby dotyčná třetí země byla zahrnuta do přílohy I a vyškrtnuta z přílohy II;
e) pokud dříve, než Rada přijme takovouto změnu v přílohách tohoto nařízení, zruší třetí země své rozhodnutí zavést vízovou povinnost, dotyčný členský stát to neprodleně písemně oznámí Radě a Komisi;
f) toto oznámení bude zveřejněno Radou v Úředním věstníku Evropských společenství.
Prozatímní zavedení vízové povinnosti pro státní příslušníky dotyčné třetí země se zrušuje sedm dní po dni zveřejnění.
Článek 2
Pro účely tohoto nařízení se "vízem" rozumí oprávnění udělené členským státem nebo rozhodnutí přijaté členským státem, jež je vyžadováno pro vstup na jeho území za účelem
- zamýšleného pobytu v tomto členském státě nebo ve více členských státech, jehož celková délka nepřekročí tři měsíce,
- průjezdu přes území tohoto členského státu nebo více členských států, kromě tranzitu na letišti.
Článek 3
Aniž jsou dotčeny závazky vyplývající z Evropské dohody o zrušení víz pro uprchlíky, podepsané ve Štrasburku dne 20. dubna 1959, osoby s přiznaným postavením uprchlíka a osoby bez státní příslušnosti:
- podléhají vízové povinnosti, pokud je třetí země, ve které mají pobyt a která vydala jejich cestovní doklady, jednou ze třetích zemí uvedených v příloze I,
- mohou být osvobozeny od vízové povinnosti, pokud je třetí země, ve které mají pobyt a která vydala jejich cestovní doklady, jednou ze třetích zemí uvedených v příloze II.
Článek 4
1. Členský stát může stanovit výjimky z vízové povinnosti stanovené v čl. 1 odst. 1 nebo z osvobození od vízové povinnosti stanoveného v čl. 1 odst. 2, pokud jde o
a) držitele diplomatických pasů, služebních pasů a jiných úředních pasů;
b) civilní vzdušnou a námořní posádku;
c) leteckou posádku a obsluhu nouzových nebo záchranných letů a jiné pomocné síly v případe katastrofy nebo nehody;
d) civilní posádku lodí plavících se v mezinárodních vodách;
e) držitele propustky vydané pro své úředníky některou z mezinárodních mezivládních organizací.
2. Členský stát může osvobodit od vízové povinnosti žáka školy, který má státní příslušnost třetí země uvedené v příloze I, má pobyt ve třetí zemi uvedené v příloze II a cestuje v souvislosti se školním zájezdem jako člen skupiny žáků školy v doprovodu učitele uvedené školy.
3. Členský stát může učinit výjimky z osvobození od vízové povinnosti stanoveného v čl. 1 odst. 2, pokud jde o osoby, které vykonávají během svého pobytu výdělečnou činnost.
Článek 5
1. Do deseti pracovních dnů od vstupu tohoto nařízení v platnost sdělí členské státy ostatním členským státům a Komisi opatření, která přijaly na základě čl.
3 druhé odrážky a článku 4. Všechny další změny těchto opatření se sdělí obdobným způsobem do pěti pracovních dnů.
2. Komise zveřejní v Úředním věstníku Evropských společenství pro informaci opatření sdělená na základě odstavce 1.
Článek 6
Tímto nařízením není dotčena pravomoc členských států v oblasti uznávání států a územních jednotek a cestovních pasů, cestovních dokladů a dokladů totožnosti vydávaných jejich orgány.
Článek 7
1. Nařízení Rady (ES) č. 574/1999 [5] se nahrazuje tímto nařízením.
2. Konečné znění Společné konzulární instrukce (SKI) a Společné příručky (SP), jak vyplývá z rozhodnutí schengenského výkonného výboru ze dne 28. dubna 1999 (SCH/Com-ex (99) 13), se mění takto:
1. Nadpis přílohy 1 části I SKI a přílohy 5 části I SP se nahrazuje tímto:
"Společný seznam třetích zemí, jejichž státní příslušníci podléhají vízové povinnosti ve všech členských státech, pro něž je závazné nařízení ES č. 539/2001".
2. Seznam v příloze 1 části I SKI a v příloze 5 části I SP se nahrazuje seznamem v příloze I tohoto nařízení.
3. Nadpis přílohy 1 části II SKI a přílohy 5 části II SP se nahrazuje tímto:
"Společný seznam třetích zemí, jejichž státní příslušníci jsou osvobozeni od vízové povinnosti ve všech členských státech, pro něž je závazné nařízení ES č. 539/2001".
4. Seznam v příloze 1 části II SKI a příloze 5 části II SP se nahrazuje seznamem v příloze II tohoto nařízení.
5. Část III přílohy 1 SKI a část III přílohy 5 SP se zrušují.
3. Zrušují se rozhodnutí schengenského výkonného výboru ze dne 15. prosince 1997 (SCH/Com-ex (97) 32) a ze dne 16. prosince 1998 (SCH/Com-ex (98) 53, rev. 2).
Článek 8
1. Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
2. Nicméně pro státní příslušníky země, která je v příloze II označena hvězdičkou, rozhodne o dni, od kterého se použije čl. 1 odst. 2, v souladu s čl. 67 odst. 3 Smlouvy Rada dodatečně na základě zprávy uvedené v následujícím pododstavci.
Za tímto účelem Komise požádá dotyčnou zemi, aby uvedla, jaké závazky ohledně nedovoleného přistěhovalectví a nedovoleného pobytu včetně navracení osob z dotyčné země nedovoleně pobývajících v členském státě zpět je připravena přijmout, a podá o tom zprávu Radě.
Komise předloží Radě první zprávu spolu se všemi užitečnými doporučeními nejpozději do 30. června 2001.
Dokud Rada nepřijme akt, který zahrnuje výše uvedené rozhodnutí, vztahuje se povinnost stanovená v čl. 1 odst.
1 na státní příslušníky dotyčné země. Články 2 až 6 tohoto nařízení se použijí v plném rozsahu.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné v členských státech v souladu se Smlouvou o založení Evropského společenství.
Nařízení Komise (EHS) č. 544/2001
ze dne 20. března 2001,
kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 2200/96 týkajícímu se dodatečného finančního příspěvku na provozní prostředky
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 2200/96 ze dne 28. října 1996 o společné organizaci trhu s ovocem a zeleninou [1], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 2826/2000 [2], a zejména na článek 48 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Čl. 15 odst. 6 nařízení (ES) č. 2200/96 stanoví, že členské státy jsou oprávněny vyplácet pěstitelským organizacím kromě provozních prostředků státní finanční příspěvek. Členské státy mohou od Společenství požadovat částečné refundace tohoto dodatečného příspěvku.
(2) Způsob vyplácení podpory uvedený v článku 52 nařízení (ES) č. 2200/96 byl s platností od 1. ledna 2000 pozměněn nařízením Rady (ES) č. 1257/1999 ze dne 17. května 1999 o podpoře rozvoje venkova Evropským zemědělským orientačním a záručním fondem (EZOZF), pozměňujícím a zrušujícím některá nařízení [3]. Tuto pomoc je třeba do budoucna považovat za intervenci zaměřenou na stabilizaci zemědělských trhů ve smyslu čl. 1 odst. 2 písm. b) nařízení Rady (ES) č. 1258/1999 ze dne 17. května 1999 o financování společné zemědělské politiky [4].
(3) Za těchto okolností je třeba stanovit pravidla pro sladění způsobu financování s novou situací.
Tato opatření by měla především stanovit výši současné pomoci Společenství vzhledem k výši dříve poskytované pomoci v rámci podpor Společenství.
(4) Protože opatření článku 56 nařízení (ES) č. 1257/1999 nabývá účinnosti dnem 1. ledna 2000, je vhodné uplatňovat ustanovení tohoto nařízení o vyplácení příspěvku ročně počínaje tímto datem.
(5) Opatření uvedená v tomto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro čerstvé ovoce a zeleninu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Výdaje zmíněné v druhém pododstavci čl. 15 odst. 6 nařízení (ES) č. 2200/96 jsou financovány záruční sekcí EZOZF ve výši 50 % z celkové finanční pomoci poskytnuté organizaci producentů.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 545/2001
ze dne 20. března 2001,
kterým se mění nařízení (ES) č. 1623/2000, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1493/1999 o společné organizaci trhu s vínem, jež se týkají mechanismů trhu
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1493/1999 ze dne 17. května 1999 o společné organizaci trhu s vínem [1], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 2826/2000 [2], a zejména na článek 33 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) V čl. 46 odst. 4 nařízení Komise (ES) č. 1623/2000 [3] naposledy pozměněném nařízením (ES) č. 2786/2000 [4] jsou stanovena některá prováděcí pravidla pro dodávání vedlejších produktů vinifikace k pokusným účelům. Tato pravidla nejsou dostatečně jasná, a proto musí být jejich znění pozměněno.
(2) V čl. 64 odst. 3 nařízení (ES) č. 1623/2000 jsou stanovena některá prováděcí pravidla pro podporu skladování alkoholu, který pochází z destilace uvedené v článku 29 nařízení (ES) č. 1493/1999. Tato pravidla nejsou dostatečně jasná, a proto musí být jejich znění pozměněno.
(3) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro víno,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. V čl. 46 odst. 4 nařízení (ES) č. 1623/2000 se druhý pododstavec nahrazuje tímto: "Na producenty dodávající své víno nebo vedlejší produkty k pokusům kontrolovaným členskými státy se vztahují ustanovení článků 45, 46 a 47 o nákupní ceně a podpora, která se vyplácí osobě oprávněné provádět pokus, činí 0,277 eura na % objemové a hektolitr."
2. V čl. 64 odst. 3 prvním pododstavci nařízení (ES) č. 1623/2000 se druhá a třetí odrážka nahrazuje tímto:
"— po dobu nejméně šesti měsíců a nejvýše dvanácti měsíců v období od 1. prosince dotyčného hospodářského roku do 30. listopadu následujícího hospodářského roku.
Za hospodářský rok 2000/01 může však být vyplacena vedlejší podpora na základě žádostí o podporu podaných od 1. prosince 2000 do 30. května 2001 a za dobu nejméně šesti měsíců a nejdéle dvanácti měsíců."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 556/2001
ze dne 21. března 2001,
kterým se mění nařízení (ES) č. 2316/1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1251/1999 o režimu podpor pro producenty některých plodin na orné půdě, pokud jde o plochy vyňaté z produkce a seznam odrůd lnu a konopí, pro něž lze poskytovat podporu
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1251/1999 ze dne 17. května 1999 o režimu podpor pro producenty některých plodin na orné půdě [1], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 1672/2000 [2], a zejména na článek 9 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (ES) č. 2316/1999 [3], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 2860/2000 [4], stanoví prováděcí pravidla k nařízení (ES) č. 1251/1999, pokud jde o podmínky pro poskytování plateb na plochu pro některé plodiny na orné půdě, a stanoví podmínky pro vynětí půdy z produkce.
(2) Článek 18 uvedeného nařízení omezuje nárok na platby pro plochy vyňaté z produkce na plochy, na nichž byly v předcházejícím roce pěstovány plodiny za účelem sklizně, na plochy, které byly vyňaty z produkce podle nařízení (ES) č. 1251/1999 nebo vyňaty z produkce plodin na orné půdě nebo zalesněny v souladu s právními předpisy pro rozvoj venkova.
(3) Vzhledem k dlouhé době, jež uplynula od zavedení těchto podmínek, nemá již jejich použití žádný praktický význam.
Ověřování souladu s tímto článkem navíc vyžaduje úsilí, které je neúměrné účelu daného opatření.
Tyto omezující podmínky by proto měly být v zájmu zjednodušení pravidel zrušeny.
(4) Nové odrůdy lnu a konopí pěstovaných na vlákno lze považovat za odrůdy, pro něž lze poskytovat podporu.
Proto by měly být zahrnuty do seznamu odrůd lnu a konopí pěstovaných na vlákno, na něž se vztahuje režim podpor uvedený v příloze XII nařízení (ES) č. 2316/1999.
(5) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro obiloviny,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (ES) č. 2316/1999 se mění takto:
1. Článek 18 se nahrazuje tímto:
"Článek 18
"Vynětím půdy z produkce" se rozumí ponechání ladem plochy, pro kterou lze poskytovat platbu na plochu ve smyslu článku 7 nařízení (ES) č. 1251/1999."
2. V bodě 1 přílohy XII se doplňují odrůdy "Adélie" a "Caesar Augustus".
3. V bodě 2a přílohy XII se doplňuje odrůda "Uso 31".
4. V bodě 2b přílohy XII se doplňuje odrůda "Delta-Ilosa" a zrušuje se odrůda "Uso 31".
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost sedmým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 586/2001
ze dne 26. března 2001,
kterým se provádí nařízení Komise (ES) č. 1165/98 o konjunkturálních statistikách, pokud se jedná o definici hlavních průmyslových seskupení (HPS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1165/98 ze dne 19. května 1998 o konjunkturálních statistikách [1], a zejména na článek 3 a čl. 17 písm. c) uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení (ES) č. 1165/98 vytvořilo společný rámec pro tvorbu konjunkturálních statistik Společenství.
(2) V souladu s článkem 3 a čl. 17 písm. c) nařízení (ES) č. 1165/98 jsou nutná prováděcí opatření obsahující definici hlavních průmyslových seskupení (HPS).
(3) Definice hlavních průmyslových seskupení (HPS) je založena na statistické klasifikaci ekonomických činností v Evropském společenství [nařízení Rady (EHS) č. 3037/90 [2] naposledy pozměněné nařízením Komise (EHS) č.
761/93 [3] (NACE rev. 1)]. K rozlišení mezi hlavními průmyslovými seskupeními (HPS) se použije úroveň skupiny (třímístný číselný kód).
(4) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro statistické programy, zřízeného rozhodnutím Rady 89/382/EHS, Euratom [4],
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Definice hlavních průmyslových seskupení (HPS)
Zařazení skupin podle NACE rev. 1 do hlavních průmyslových seskupení (HPS) je definováno v příloze k tomuto nařízení.
Článek 2
Nedostupnost dat na úrovni skupin NACE rev. 1
Členské státy, které nevykazují statistické údaje, na které se vztahuje nařízení (ES) č. 1165/98, na úrovni skupin podle NACE rev. 1, mohou vypočítávat národní váhy pro skupiny v rámci oddílu, aby zabezpečily rozčlenění údajů oddílu do skupin.
Členské státy, které provádějí zařazování do hlavních průmyslových seskupení (HPS) zčásti nebo úplně na základě oddílů NACE rev. 1, informují Eurostat o vahách použitých k rozčlenění do skupin NACE rev. 1.
Článek 3
Používání definic
Členské státy jsou povinny používat definice stanovené v příloze takto: statistické údaje, na které se vztahuje nařízení (ES) č. 1165/98, budou předány v souladu s definicemi nejpozději do tří měsíců po vstupu tohoto nařízení v platnost.
Členské státy přijmou nezbytná opatření, aby zabezpečily, že se stávající statistické údaje, na které se vztahuje nařízení (ES) č. 1165/98, přepracují na základě odhadů nebo nových výpočtů tak, aby byly s definicemi v souladu.
Článek 4
Informace o souladu s definicemi
Každý členský stát předá Komisi na její žádost všechny důležité informace o souladu statistických údajů v tomto členském státě s definicemi uvedenými v příloze.
Článek 5
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 587/2001
ze dne 26. března 2001,
kterým se mění nařízení (ES) č. 2461/1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1251/1999, pokud jde o využití půdy vyňaté z produkce pro produkci surovin, které jsou ve Společenství použity pro zpracování produktů, jež nejsou přímo určeny k výživě lidí nebo zvířat
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1251/1999 ze dne 17. května 1999 o režimu podpor pro producenty některých plodin na orné půdě [1], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 1672/2000 [2], a zejména na článek 9 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Pro konopí kódu KN 5302 bylo nalezeno nové průmyslové využití, a to zejména jako tepelně-izolační panely nebo pro výrobu cihel, aniž by bylo v určitých případech nutné oddělovat vlákno od dřevnaté části stonku. Toto využití je nepotravinářské ve smyslu cíle nařízení Komise (ES) č. 2461/1999 ze dne 19. listopadu 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1251/1999, pokud jde o využití půdy vyňaté z produkce pro produkci surovin, které jsou ve Společenství použity pro zpracování produktů, jež nejsou přímo určeny k výživě lidí nebo zvířat [3], naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 2555/2000 [4].
(2) Pro konopí určené pro tento typ využití lze až do konce hospodářského roku 2000/01 poskytovat podporu Společenství v rámci společné organizace trhu se lnem a konopím podle nařízení Rady (EHS) č. 1308/70 [5], naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 2826/2000 [6], nařízení Rady (EHS) č. 619/71 [7], naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 1420/98 [8], a nařízení Komise (EHS) č. 1164/89 [9], naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 1313/2000 [10]. Počínaje hospodářským rokem 2001/02 bude konopí zahrnuto do režimu podpor pro producenty některých plodin na orné půdě stanoveného nařízením (ES) č. 1251/1999. Podporu na plochu ve smyslu uvedeného nařízení a podporu pro zpracování ve smyslu nařízení Rady (ES) č. 1673/2000 ze dne 27. července 2000 o společné organizaci trhu se lnem a konopím pěstovanými na vlákno [11] lze však poskytovat pouze pro konopí určené k produkci vláken. Za těchto okolností nehrozí riziko kumulace podpor, která je podle nařízení (ES) č. 2461/1999 zakázána, a konopí určené ke zpracování v produktech, na něž se nevztahuje nařízení (ES) č. 1673/2000, může být vloženo do přílohy I nařízení (ES) č. 2461/1999.
(3) Aby se zabránilo nedovolenému pěstování konopí, je třeba stanovit stejné podmínky pěstování a stejná zvláštní kontrolní opatření jako pro konopí určené k produkci vláken ve smyslu nařízení (ES) č. 1251/1999 a nařízení Komise (ES) č. 2316/1999 [12], naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 2860/2000 [13].
(4) Byly navíc vyvinuty nové vytápěcí technologie, které používají ve vytápěcích systémech jako biopalivo zcela nezpracované obiloviny nebo některá olejnatá semena jako sójové boby, semena řepky nebo řepice a slunečnicová semena.
Tyto suroviny mohou být v zemědělských podnicích rovněž použity pro výrobu biopaliva, jako je surový řepkový olej, nebo pro výrobu energie, například elektřiny.
Využití těchto surovin, které mají vysokou výhřevnost, je nepotravinářské ve smyslu cíle nařízení Komise (ES) č. 2461/1999.
(5) Aby se usnadnilo používání těchto surovin jako biopaliv, mělo by být členským státům povoleno schvalovat, aby žadatelé spalovali ve vytápěcích systémech na svých hospodářstvích obiloviny nebo některá olejnatá semena sklizená na půdě vyňaté z produkce.
(6) Aby se zabránilo používání těchto surovin pro jiné účely, musí členské státy učinit nezbytná opatření pro zajištění řádného používání opatření pro poskytování podpor a stanovit zejména denaturaci příslušných obilovin nebo olejnatých semen.
(7) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro obiloviny,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (ES) č. 2461/1999 se mění takto:
1. V článku 3 se vkládá nový odstavec 1a, který zní:
"1a. U konopí je platba navíc podmíněna použitím odrůd, u kterých obsah tetrahydrokanabinolu nepřesahuje 0,2 % a které jsou ke dni 15. května předcházejícího hospodářskému roku, pro nějž se o platbu žádá, uvedeny v příloze XII nařízení (ES) č.
2316/1999. Osivo těchto odrůd musí být certifikováno v souladu se směrnicí Rady 69/208/EHS [14].
Pro účely kontroly podle článku 21a tohoto nařízení musí být konopí udržováno nejméně po dobu deseti dnů po skončení květu.
Členský stát však může schválit sklizeň konopí před uplynutím této desetidenní lhůty, pokud byl již dotčený producent kontrolován v souladu s článkem 21a nebo pokud byly provedeny všechny kontroly podle článku 21a."
2. Ustanovení čl. 3 odst. 4 se nahrazuje tímto:
"4. Odchylně od odstavce 2 a 3 mohou členské státy schválit, aby žadatel:
a) využil všechny obiloviny nebo všechna olejnatá semena kódů KN 12010090, ex12050090 a 12060091 sklizené na některých plochách vyňatých z produkce:
i) jako paliva pro vytápění jejich hospodářství,
ii) pro výrobu energie nebo biopaliv na svých hospodářstvích;
b) zpracoval na svém hospodářství všechnu surovinu sklizenou na některých plochách vyňatých z produkce na bioplyn kódu KN 27112900.
V těchto případech se žadatel zaváže prohlášením nahrazujícím smlouvu podle článku 4, že použije nebo přímo zpracuje surovinu, která je v prohlášení uvedena.
Členský stát, který využije možnost podle prvního pododstavce, zavede přiměřená kontrolní opatření, kterými zajistí, že jsou suroviny v zemědělských podnicích přímo využity nebo zpracovány na bioplyn kódu KN 27112900.
Obiloviny nebo olejnatá semena, které jsou využívány přímo v hospodářstvích jako palivo, musí být denaturovány postupem stanoveným členským státem.
Opatření uvedená v předcházejících pododstavcích a jakékoli jejich následné změny musí být sděleny Komisi do 30. listopadu předcházejícího sklizňovému roku, na nějž se tato opatření vztahují.
Opatření pro hospodářský rok 2001/02 musí být sdělena do 31. května 2001.
Články 4 až 21 se použijí přiměřeně."
3. V článku 5 se doplňuje nový odstavec, který zní: "U konopí musí žádost obsahovat také:
a) údaje o množstvích použitého osiva v kilogramech na hektar;
b) přiloženou úřední návěsku, zavedenou směrnicí č. 69/208/EHS a zejména článkem 10 uvedené směrnice nebo ustanoveními přijatými na základě uvedeného článku, na baleních použitých osiv.
Je-li výsev proveden po uplynutí lhůty pro podání žádosti o platbu, musí být návěsky předloženy nejpozději do 30. června po podání žádosti.
Členské státy mohou stanovit, že návěsky budou po předložení příslušnému orgánu vráceny zemědělci, pokud mají být předloženy jiným vnitrostátním orgánům."
4. V kapitole II oddílu 9 se vkládá nový článek 21a, který zní:
"Článek 21a
U konopí se rovněž použije systém pro kontrolu obsahu tetrahydrokanabinolu, který je stanoven členskými státy pro konopí pěstované na vlákno podle čl. 5a odst. 2 nařízení (ES) č. 1251/1999 a čl. 7b odst. 1 a 2 nařízení (ES) č. 2316/1999."
5. V příloze I se vkládá nový kód KN, který zní:
"ex53021000 _BAR_ Konopí, surové nebo máčené, pro zpracování na produkty neuvedené v nařízení (ES) č. 1673/2000 (Cannabis sativa L.)." _BAR_
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 588/2001
ze dne 26. března 2001,
kterým provádí nařízení Komise (ES) č. 1165/98 o konjunkturálních statistikách, pokud se jedná o definici proměnných
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1165/98 ze dne 19. května 1998 o konjunkturálních statistikách [1], a zejména na článek 3 a čl. 17 písm. c) uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení (ES) č. 1165/98 vytvořilo společný rámec pro tvorbu konjunkturálních statistik Společenství.
(2) V souladu s čl. 17 písm. c) nařízení (ES) č. 1165/98 jsou nutná prováděcí opatření obsahující definici předávaných proměnných.
(3) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro statistické programy, zřízeného rozhodnutím Rady 89/382/EHS, Euratom [2],
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Definice proměnných
Nařízení (ES) č. 1165/98 stanoví v příloze A písm. c) bodě 1, příloze B písm. c) bodě 1, příloze C písm. c) bodě 1 a příloze D písm. c) bodě 1 proměnné, které jsou předmětem konjunkturální statistiky.
Definice těchto proměnných, jakož i cíle, charakteristiky a výpočty příslušných indexů jsou stanoveny v příloze.
Článek 2
Používání definic
Členské státy jsou povinny používat definice stanovené v příloze při sběru statistických údajů, na které se vztahuje nařízení (ES) č. 1165/98, nejpozději do jednoho roku po vstupu tohoto nařízení v platnost.
Členské státy přijmou nezbytná opatření, aby zabezpečily, že statistické údaje, na které se vztahuje nařízení (ES) č. 1165/98, budou v souladu s definicemi uvedenými v příloze nejpozději od další změny základního roku předpokládané v článku 11 nařízení (ES) č. 1165/98.
Členské státy přijmou nezbytná opatření pro používání definic stanovených v příloze, aby zabezpečily, že se stávající statistické údaje, na které se vztahuje nařízení (ES) č. 1165/98, přepracují na základě odhadů nebo nových výpočtů tak, aby byly s definicemi v souladu.
Výsledky libovolné proměnné, které se neodchylují o více než 0,2 % od výsledků proměnné, která je v plném souladu s definicemi stanovenými v příloze, se pokládají za vyhovující definicím.
Článek 3
Informace o souladu s definicemi
Každý členský stát předá Komisi na její žádost všechny důležité informace o souladu statistických údajů v tomto členském státě s definicemi uvedenými v příloze.
Článek 4
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 590/2001
ze dne 26. března 2001,
kterým se stanoví odchylka od nařízení (ES) č. 562/2000 a kterým se mění uvedené nařízení, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1254/1999, pokud jde o režimy nákupů v rámci veřejné intervence v odvětví hovězího masa
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1254/1999 ze dne 17. května 1999 o společné organizaci trhu s hovězím a telecím masem [1], a zejména na čl. 38 odst. 2 a čl. 47 odst. 8 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nedávné události v souvislosti s bovinní spongiformní encefalopatií (BSE) způsobily podstatnou ztrátu důvěry spotřebitelů v bezpečnost hovězího a telecího masa.
V důsledku toho prudce klesla spotřeba hovězího masa a došlo ke značnému poklesu jeho cen, přičemž tento pokles může nějakou dobu trvat.
Trh s hovězím a telecím masem je proto vážně narušen a existuje riziko, že by se mohl zcela zhroutit.
(2) S ohledem na výše popsanou situaci na trhu a v zájmu zlepšení účinnosti uvedených opatření by k intervenci ve smyslu nařízení Komise (ES) č. 562/2000 ze dne 15. března 2000, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1254/1999, pokud jde o režimy nákupů v rámci veřejné intervence v odvětví hovězího masa [2], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 503/2001 [3], měly být přijaty dodatečné produkty dovážené z Francie a Irska, jakož i jatečně upravená těla, jejichž hmotnost převyšuje maximální povolenou hmotnost, a která jsou ze zvířat, která v důsledku nízké poptávky musela být chována delší dobu, a rovněž by měla být dočasně upravena částka, o kterou se zvýší průměrná tržní cena a která se vezme v úvahu při výpočtu maximální nákupní ceny, aby bylo zohledněno zejména zvýšení nákladů a snížení příjmů v tomto odvětví.
716/96 ze dne 19. dub na 1996, kterým se přijímají mimořádná opatření na podporu trhu s hovězím masem ve Spojeném království [4], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 1176/2000 [5], přijalo zvláštní opatření pro skot od 30 měsíců věku chovaný ve Spojeném království.
Uvedená opatření zahrnují porážku a následnou likvidaci příslušných zvířat. K veřejné intervenci nemohou být přijata kastrovaná zvířata ze Spojeného království, jejichž věk přesahuje uvedenou hranici.
Rozhodnutí Komise 2000/764/ES [6], naposledy pozměněné rozhodnutím č. 2001/8/ES [7] o testování skotu na přítomnost bovinní spongiformní encefalopatie navíc stanoví, že veškerý skot od 30 měsíců věku, který je určený k běžné porážce pro lidskou spotřebu, má být vyšetřen jedním ze schválených rychlých testů uvedených v příloze IV části A) rozhodnutí Komise 98/272/ES [8], a to nejpozději od 1. července 2001.
Zvířata, která nebyla podrobena těmto testům, proto nemohou být přijata k veřejné intervenci s cílem následného uvedení na trh.
(4) Aby vzhledem k vážné situaci na trhu byla intervence úspěšná, měl by být povolen také nákup předních čtvrtí, jejichž cena by měla být stanovena na základě ceny jatečně upravených těl.
(5) Články 10 a 16 nařízení (ES) č. 562/2000 stanoví lhůty pro podání resp. dodávku nabídek.
Vzhledem k rozložení svátků ve druhém čtvrtletí roku 2001 by z praktických důvodů měly být pozměněny lhůty pro podání nabídek a lhůty dodávek v rámci posledního nabídkového řízení v prvním čtvrtletí roku 2001.
(6) Za účelem čelit dalšímu narušení trhu, které může vzniknout na základě značných dodávek zvířat na výkrm (telata vykrmená na pastvě) samčího pohlaví původem ze Společenství, která jsou v zemědělských podnicích chována z důvodu nedostatečné poptávky delší dobu a pro která tyto podniky již nemají dostatek krmení, je vhodné přijmout nezbytná podpůrná opatření v souladu s článkem 38 nařízení (ES) č. 1254/1999 a umožnit nákup jatečně upravených těl těchto zvířat v rámci intervence. Aby se navíc zabránilo nákupu zvířat téměř připravených pro trh, je nutné stanovit hmotnostní limit jatečně upravených těl vhodných k intervenci. S ohledem na skutečnost, že zvířata plemen skotu uvedených v příloze I nařízení Komise (ES) č. 2342/1999 ze dne 28. října 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1254/1999 o společné organizaci trhu s hovězím a telecím masem, pokud jde o režim prémií [9], naposledy pozměněnému nařízením (ES) č. 192/2001 [10], nejsou považována za zvířata masných plemen, nejsou vhodná pro tento druh intervence. Aby se zamezilo poskytnutí dvojí podpory, je nutné zavést mechanismus, na základě kterého je výplata plné nákupní ceny podmíněna tím, že producent nepožádal pro příslušné zvíře o zvláštní prémii podle článku 4 nařízení (ES) č. 1254/1999. Kromě toho je rovněž vhodné stanovit další dodatky nebo odchylky od běžného intervenčního režimu stanoveného nařízením (ES) č. 1254/1999.
(7) Článek 20 nařízení (ES) č. 562/2000 stanoví, že intervenční agentury členských států jsou oprávněny nechat nakoupené maso zcela nebo částečně vykostit.
Vzhledem k současné krizi by povinnost vykostit veškeré maso mohla přispět k uvolnění skladovacích prostor, které jsou nutné pro velké množství hovězího masa, které může být nakoupeno v rámci intervence, a k usnadnění pozdějšího odbytu tohoto masa.
Je proto vhodné změnit uvedený článek 20 v tomto smyslu, aby členské státy získaly dostatek času na zavedení tohoto opatření.
(8) Je proto nutné změnit nařízení (ES) č. 562/2000 nebo se od něj odchýlit.
(9) Řídící výbor pro hovězí a telecí maso nezaujal stanovisko ve lhůtě stanovené jeho předsedou,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Odchylně od čl. 4 odst. 1 nařízení (ES) č. 562/2000 mohou být v rámci intervence nakoupeny tyto dodatečné produkty:
- kategorie A, třída O2 a třída O3,
- Irsko: kategorie C, třída O4,
- Spojené království – Severní Irsko: kategorie C, třída O4.
2. Odchylně od čl. 4 odst. 2 nařízení (ES) č. 562/2000 nebo dodatečně k uvedenému článku:
a) nemohou být v rámci intervence nakoupeny:
i) jatečně upravená těla nebo půlky jatečně upravených těl kastrovaných zvířat od 30 měsíců věku chovaných ve Spojeném království;
ii) v ostatních členských státech, jatečně upravená těla nebo půlky jatečně upravených těl kastrovaných zvířat od 30 měsíců věku, která nebyla podrobena jednomu ze schválených rychlých testů uvedených v příloze IV části A) nařízení č. 98/272/ES;
b) v rámci intervence mohou být nakoupeny přední čtvrtě získané přímým řezem vedeným na úrovni pátého žebra, které pocházejí z jatečně upravených těl a půlek jatečně upravených těl ve smyslu čl. 4 odst. 2 nařízení (ES) č. 562/2000; jejich cena se vypočítá z ceny jatečně upravených těl na základě koeficientu 0,80.
3. Odchylně od čl. 4 odst. 2 písm. g) nařízení (ES) č. 562/2000 je ve druhém čtvrtletí roku 2001 maximální hmotnost jatečně upravených těl uvedených v tomto nařízení:
- 430 kg pro první dvě nabídková řízení,
- 410 kg pro třetí a čtvrté nabídkové řízení,
- 390 kg pro poslední dvě nabídková řízení.
4. Odchylně od první věty čl. 10 nařízení (ES) č. 562/2000 se ve druhém čtvrtletí roku 2001 stanoví lhůty pro podání nabídek v rámci nabídkových řízení na 12.00 hodin (bruselského času):
- 17. dubna,
- 1., 15. a 29. května,
- 12. a 26. června.
5. Odchylně od čl. 16 odst. 2 nařízení (ES) č. 562/2000 uplyne lhůta pro dodávky v rámci posledního nabídkového řízení měsíce března 2001 dne 21. dubna 2001.
6. Odchylně od článku 36 nařízení (ES) č. 562/2000:
a) v případě nabídkových řízení podle čl. 47 odst. 3 nařízení (ES) č. 1254/1999 činí částka, o kterou je zvýšena průměrná tržní cena, 14 EUR za 100 kg hmotnosti jatečně upraveného těla;
b) v případě nabídkových řízení podle čl. 47 odst. 5 nařízení (ES) č. 1254/1999 činí částka, o kterou je zvýšena průměrná tržní cena, 7 EUR za 100 kg hmotnosti jatečně upraveného těla.
7. Veřejná intervence je rovněž zahájena v souladu s nařízením (ES) č. 562/2000 a tímto nařízením pro jatečně upravená těla a půlky jatečně upravených těl zvířat samčího pohlaví původem ze Společenství, která jsou do 12 měsíců věku pro kategorii A a do 14 měsíců věku pro kategorii C.
V tom případě:
- patří zvířata k jiným plemenům než jsou plemena uvedená v příloze I nařízení (ES) č. 2342/1999,
- je hmotnost jatečně upraveného těla mezi 140 a 200 kg a jatečně upravená těla nevykazují s ohledem na věk zvířete tělesné vady ani hmotnostní anomálie,
- pokud jsou jatečně upravená těla nebo půlky jatečně upravených těl nabídnuté k intervenci ze zvířat od devíti měsíců věku, je nákupní cena, která má být zaplacena úspěšnému účastníkovi nabídkového řízení, snížena o 68 EUR za každou dodanou půlku jatečně upraveného těla.
Toto snížení se nepoužije, pokud je prokázáno, že pro příslušné zvíře nebylo žádáno o zvláštní prémii,
- je nabízená cena bez odkazu na jakost produktu,
- se čl. 13 odst. 3 nařízení č. 562/2000 použije pro veřejné intervence uvedené v tomto článku. V případě veřejných intervencí jiných produktů se stanovené koeficienty mohou lišit od koeficientů stanovených podle uvedeného článku,
- se nepoužijí tato ustanovení nařízení (ES) č. 562/2000:
a) čl. 4 odst. 3 písm. b) a c) s výjimkou ustanovení o označení kategorie a jatečného čísla;
b) čl. 18 odst. 3;
c) článek 20 u zvířat do 12 měsíců věku;
d) článek 36;
e) údaje uvedené v příloze II o třídění produktů.
Pro produkty nakoupené v souladu s tímto článkem:
- odchylně od čl. 11 odst. 5 písm. a) nařízení (ES) č. 562/2000 se každá nabídka musí týkat nejméně 5 tun,
- musí intervenční agentury při oznamování nabídek Komisi upřesnit příslušná množství,
- produkty jsou skladovány odděleně podle nabídkového řízení nebo měsíce skladování ve snadno identifikovatelných šaržích,
- sdělení podle čl. 31 odst. 1, 2, 3 a 4 nařízení (ES) č. 562/2000 jsou zasílána odděleně od sdělení požadovaných pro jiné produkty v rámci veřejné intervence.
Článek 2
Článek 20 nařízení (ES) č. 562/2000 se nahrazuje tímto:
"Článek 20
Povinnost vykostit maso
Intervenční agentury zajistí vykostění veškerého nakoupeného masa."
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 593/2001
ze dne 27. března 2001,
kterým se mění nařízení (ES) č. 528/1999, kterým se stanoví opatření pro zlepšení jakosti produkce olivového oleje
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady č. 136/66/EHS ze dne 22. září 1966 o společné organizaci trhu s oleji a tuky [1], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 2826/2000 [2], a zejména na čl. 5 odst. 11 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Článek 5 odst. 9 nařízení č. 136/66/EHS stanoví, že určitá procentní sazba podpory produkce udělené všem nebo některým producentům se použije na financování regionálních opatření pro zlepšení jakosti produkce olivového oleje a stolních oliv a pro omezení jejího vlivu na životní prostředí v producentských členských státech.
(2) Mechanismus pro stanovení finančního stropu, uvedený v článku 3 nařízení Rady (ES) č. 528/1999 [3], neumožňuje rozdělení skutečně zadržené částky.
Stropy stanovené pro produkční cykly, které následují po stanovení podpory pro daný hospodářský rok, je třeba upravit na základě rozdílu, který existuje v daném hospodářském roce mezi výpočtem založeným na odhadované produkci a výpočtem založeným na skutečné produkci.
(3) Opatření uvedená v tomto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídící komise pro oleje a tuky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V nařízení (ES) č. 528/1999 se v čl. 3 odst. 2 vkládá nový pododstavec, který zní: "Stropy je třeba upravit na základě rozdílu, který existuje mezi výpočtem zadržení podpory založeným na odhadované produkci a výpočtem založeným na skutečné produkci v hospodářském roce, který předchází roku, na základě něhož byly stanoveny stropy podle druhého pododstavce."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost sedmým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 602/2001
ze dne 28. března 2001,
kterým se s ohledem k podmínkám vyplácení vývozních náhrad pro produkty kódů KN 100190, 1101, 1102 a ex2302 mění nařízení (ES) č. 1501/95
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1766/92 ze dne 30. června 1992 o společné organizaci trhu s obilovinami [1], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 1666/2000 [2], a zejména na článek 13 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
800/1999 ze dne 15. dubna 1999, kterým se stanoví společná prováděcí pravidla k režimu vývozních náhrad pro zemědělské produkty [3], naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 90/2001 [4], stanoví, že nárok na náhradu vznikne při dovozu do třetí země, pokud se pro dotčenou třetí zemi rozlišená náhrada uplatňuje.
Články 14, 15 a 16 uvedeného nařízení stanoví v případě rozlišené náhrady podmínky pro její vyplacení, a zejména určují dokumenty, které se předloží jako důkaz, že produkty dosáhly místa určení.
(2) Pokud je náhrada rozlišená, ustanovení čl. 18 odst. 1 a odst. 2 nařízení (ES) č. 800/1999 stanoví, že část náhrady, vypočtená podle nejnižší sazby vývozní náhrady, se vyplatí na žádost vývozce ihned po předložení důkazu, že dotčený produkt opustil celní území Společenství.
(3) Nařízení Rady (ES) č. 2851/2000 [5] stanoví určité koncese v podobě celních kvót Společenství pro některé zemědělské produkty a upravuje, jako autonomní a přechodné opatření, některé zemědělské koncese stanovené v Evropské dohodě s Polskou republikou.
Jednou z těchto koncesí je zrušení náhrad pro pšenici obecnou, mouku a otruby vyvážené do Polska.
(4) Ustanovení čl. 7a nařízení Komise (ES) č. 1162/95 ze dne 23. května 1995, kterým stanoví zvláštní prováděcí pravidla pro režim dovozních a vývozních licencí pro obiloviny a rýži [6], naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 409/2001 [7], stanoví, že hospodářské subjekty musí při dovozu určitých produktů kódů KN 100190, 1101, 1102 a ex2302 do Polska předložit příslušným orgánům ověřené kopie vývozní licence a příslušného vývozního celního prohlášení. Vývozní licence musí obsahovat údaje potvrzující, že pro dotčené produkty nebyla poskytnuta vývozní náhrada. Polské úřady se zavázaly, že budou dodržování článku 7a nařízení (ES) č. 1162/95 kontrolovat.
(5) Je proto nezbytné přihlédnout ke zvláštním úpravám, které vstoupily v platnost dnem 1. března 2001 při provádění výše uvedených ustanovení nařízení (ES) č. 800/1999, aby vývozci obchodující se třetími zeměmi nebyli zatěžováni zbytečnými výdaji.
Z tohoto důvodu by se nemělo přihlížet k okolnosti, že při stanovování nejnižší sazby náhrady nebyla pro příslušnou zemi určení náhrada stanovena.
(6) Nařízení Komise (ES) č. 1501/95 [8] naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 2513/98 [9] stanoví některá prováděcí pravidla k nařízení Rady (EHS) č. 1766/92, pokud jde o poskytování vývozních náhrad pro obiloviny, jakož i opatření, která je třeba přijmout v případě narušení trhu s obilovinami, a mělo by proto být upraveno vložením odchylek vyžadovaných pro nařízení (ES) č. 800/1999.
(7) Toto nařízení by mělo vstoupit v platnost okamžitě.
(8) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro obiloviny,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V nařízení (ES) č. 1501/95 se vkládá nový článek 13a, který zní:
"Článek 13a
1. Pokud je rozlišení náhrady způsobeno výhradně tím, že pro Polsko nebyla stanovena náhrada, nebude bez ohledu na článek 16 nařízení (ES) č. 800/1999 pro vyplacení náhrady pro produkty kódů KN 100190, 1101, 1102 a ex2302 požadován důkaz o splnění dovozních celních formalit.
2. Skutečnost, že pro produkty kódů KN 100190, 1101, 1102 a ex2302 není pro vývoz do Polska stanovena náhrada, nebude zohledněna při určování nejnižší sazby vývozní náhrady ve smyslu čl. 18 odst. 2 nařízení (ES) č. 800/1999."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 609/2001
ze dne 28. března 2001,
kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 2200/96, pokud jde o operační programy, provozní fondy a finanční podporu Společenství a kterým se ruší nařízení (ES) č. 411/97
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 2200/96 ze dne 28. října 1996 o společné organizaci trhu s ovocem a zeleninou [1] naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 2826/2000 [2], a zejména na článek 48 tohoto nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Článek 15 nařízení (ES) č. 2200/96 stanoví, že finanční podpora se má poskytovat organizacím producentů, které zřizují provozní fond, v souladu s určitými pravidly a v rámci určitých omezení.
Článek 13 poskytuje finanční podporu existujícím organizacím producentů, které potřebují přechodné období za účelem dosažení uznání.
Článek 16 stanoví určitá prováděcí pravidla pro operační programy a akční plány v případě organizací producentů uznaných podle článku 13.
Pro tato opatření by měla být stanovena prováděcí pravidla.
(2) Za účelem podpory přeskupování dodávek a usnadnění provádění určitých opatření v rámci operačních programů by organizace producentů měly mít možnost převést částečné nebo úplné provádění činností v rámci jejich operačního programu na uznané sdružení organizací producentů.
Aby však nedocházelo ke zneužití nebo dvojímu financování, jsou nezbytná zvláštní ustanovení.
(3) Pro usnadnění používání programu by měla být jasně definována produkce organizací producentů uváděná na trh, včetně specifikace způsobilosti produktu a fáze uvádění na trh, v níž se má vypočítávat hodnota produkce. Za účelem zajištění rovného zacházení se všemi produkty určenými ke zpracování, které jsou způsobilé pro režim podpor podle nařízení Rady (ES) č.
2201/96 ze dne 28. října 1996 o společné organizaci trhů se zpracovaným ovocem a zeleninou [3] naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 2699/2000 [4] a nařízení (ES) č.
2202/96 ze dne 28. října 1996, kterým se zavádí režim podpory Společenství pro producenty určitých citrusových plodů [5] naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 2699/2000, by měla být podpora uvedená v článku 2 nařízení (ES) č.
2202/96 připojena k dané hodnotě produkce uváděné na trh. Pro důslednost by se měly stropy finanční podpory Společenství vypočítávat na základě hodnoty produkce uváděné na trh během dvanáctiměsíčního období.
Pro zajištění pružnosti tohoto programu pro subjekty mohou členské státy stanovit omezené možnosti výpočtu tohoto dvanáctiměsíčního období; měly by být rovněž umožněny doplňkové způsoby výpočtu produkce uváděné na trh v případě ročních výkyvů nebo nedostatečných údajů.
Aby nedocházelo ke zneužívání režimu, organizacím producentů by nemělo být umožněno během trvání programu měnit referenční období.
(4) K zajištění správného využití fondů Společenství musí být stanovena pravidla pro řízení provozních fondů a finančních příspěvků členů do těchto fondů.
Zejména by mělo být specifikováno, že finanční příspěvky členů organizací producentů jsou založeny na produkci uváděné na trh, která se používá pro výpočet finanční podpory Společenství.
Mohou být stanoveny různé výše příspěvků vzhledem k různé míře účasti rozdílných skupin členů na operačním programu, za podmínky, že nebude oslaben kolektivní charakter operačního programu.
(5) V zájmu řádného řízení by měly být stanoveny postupy pro předkládání a schvalování operačních programů, včetně lhůt, aby příslušné úřady mohly přiměřeně vyhodnotit informace a opatření a činnosti tak mohly být zahrnuty nebo vyňaty z programů.
Jelikož jsou programy řízeny na ročním základě, mělo by být stanoveno, aby programy, které nejsou schváleny do určitého data, byly o jeden rok odloženy.
(6) Měl by existovat roční postup pro změny operačních programů, aby tyto mohly být upraveny s přihlédnutím k jakýmkoli novým podmínkám, které nebylo možné předvídat, když byly programy předkládány.
Nadto musí být možné měnit opatření v průběhu roku provádění programu.
Všechny tyto změny by měly podléhat určitým omezením a podmínkám, které určí členské státy a které mají zahrnovat povinné oznamování změn příslušným orgánům za účelem zachování všeobecných cílů schválených programů.
(7) Z důvodů finanční a právní jistoty by měly být vypracovány seznamy operací a výdajů, které mohou či nesmí být zahrnuty v rámci operačních programů; tyto seznamy by neměly být vyčerpávající.
Pro průhlednost a snadnost provádění pravidel Společenství by se kritéria způsobilosti některých opatření měla dle potřeby řídit pokyny stanovenými v nařízení Rady (ES) č. 1260/1999 ze dne 21. června 1999 o obecných ustanoveních o strukturálních fondech [6].
Určité operace a výdaje by měly být povoleny pouze dočasně nebo za určitých omezení.
(8) V zájmu řádné správy financí Společenství by organizace producentů měly svým jménem nebo jménem svých členů učinit písemný závazek, že nebudou přijímat dvojí financování Společenství nebo vnitrostátní financování pokud jde o opatření způsobilá pro financování Společenství podle tohoto nařízení.
(9) Pro zajištění účinného provádění operačních programů organizace producentů obdrží oznámení o rozhodnutích příslušných úřadů o operačních programech a schválené výši finanční podpory do 15. prosince roku předcházejícího provádění programu.
(10) Aby se předcházelo obtížím v peněžním toku, organizace producentů by měly mít k dispozici systém záloh na platby provázený příslušnými jistotami.
Aby se zabránilo systematickému vymáhání záloh, mělo by být stanoveno, že tyto platby by neměly překročit minimální výši finanční podpory.
Mělo by být možné složené jistoty postupně uvolňovat v závislosti na průběhu operačního programu, a to až do výše 80 % vyplacených záloh, přičemž zbývající částka by byla držena do té doby, než by byl vyplacen zbytek podpory.
Alternativní systém by měl být k dispozici pro náhradu již vzniklých výdajů, a to průběžně během roku.
(11) Pro zajištění správného provádění programu by měly být specifikovány informace, které mají být uvedeny v žádostech o podporu.
Aby byla učiněna opatření proti nepředvídatelným okolnostem v provádění operačních programů, žádosti o zálohy nebo platby mohou být převedeny do následujícího roku v případě operací, které z důvodů mimo kontrolu organizace producentů nemohly být provedeny ve stanovených lhůtách.
Všechny žádosti by měly podléhat administrativní prověřovací kontrole.
V zájmu řádného nakládání s finačními prostředky by měla být stanoveny sankce za pozdní předložení žádostí o finanční podporu.
(12) Strop finanční podpory Společenství se vztahuje na všechny žádosti ve výši stanovené čl. 15 odst. 5 nařízení (ES) č. 2200/96.
(13) Činnosti organizací producentů a jejich účinnost by měly být sledovány.
Toho lze dosáhnout prostřednictvím pravidelných zpráv a hodnocení.
(14) Měly by být stanoveny přísné kontrolní postupy spolu s odstrašujícími sankcemi v případě porušení pravidel vzhledem k vysokému stupni odpovědnosti a iniciativě přiznané organizacím producentů.
Tyto sankce by měly být posuzovány vzhledem k závažnosti porušení.
Aby bylo zajištěno slušné zacházení, měly by být stanoveny podmínky vztahující se na nezpůsobilé činnosti, které organizace producentů omylem zařadila do operačního programu a členský stát je schválil.
Díky těmto podmínkám by členské státy neměly být povinny zadržet platby podpory nebo vymáhat vyplacené částky, v souladu s judikaturou Soudního dvora.
(15) Příslušným úřadům zodpovědným za ověřování způsobilosti navrhovaných opatření v operačních programech a jejich provádění musí být poskytnuta možnost zavádět doplňková vnitrostátní zákonodárná opatření za účelem zajištění správného provádění tohoto programu.
(16) Toto nařízení se musí vztahovat na všechny operační programy, které mají být prováděny od roku 2001.
Již schválené programy, jejichž provádění přesahuje do roku 2001, musí být změněny, ledaže by to nebylo možné vzhledem k pokročilému stadiu jejich provádění.
(17) Pro zajištění správného provádění tohoto programu by členské státy měly postupovat všechny podrobnosti doplňkových a dodatečných opatření přijatých v rámci tohoto nařízení.
Přiměřené záznamy činností organizací producentů a využití provozních fondů by měly být Komisi k dispozici pro statistické, rozpočtové a kontrolní účely.
(18) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro čerstvé ovoce a zeleninu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
KAPITOLA I
PŘEDMĚT A PŮSOBNOST NAŘÍZENÍ
Článek 1
1. Zde stanovená pravidla se vztahují na finanční podporu Společenství, provozní fondy a operační programy uvedené v čl. 15 odst. 1 a odst. 2 písm. b) nařízení (ES) č. 2200/96 a na akční plány uvedené v čl. 13 odst. 2 písm. a) uvedeného nařízení.
2. Nestanoví-li toto nařízení jinak, považují se pro účely tohoto nařízení akční plány za operační programy.
Článek 2
1. "Organizacemi producentů" uváděnými v tomto nařízení se rozumí organizace producentů uznané podle článku 11 nařízení (ES) č. 2200/96 a organizace producentů uvedené v článku 13 uvedeného nařízení, na něž se vztahují podmínky stanovené v uvedeném nařízení.
2. Pokud uznané "svazy organizací producentů" jednají jménem svých členů za účelem plného řízení jejich provozních fondů v souladu s čl. 16 odst. 3 nařízení (ES) č. 2200/96, pro účely tohoto nařízení se považují za organizací producentů.
3. Uznané sdružení organizací producentů může jednat jménem svých členů za účelem částečného provádění jejich operačních programů.
V takových případech mohou členské státy oprávnit tato sdružení, aby sama předkládala částečné operační programy:
i) skládající se z činností, které členské organizace producentů identifikovaly, avšak neprovádějí je v rámci svých operačních programů;
ii) v souladu s ustanoveními článků 4, 5, 6, 7 a 8; částečný program se zvažuje společně s operačními programy členských organizací producentů.
V takovém případě členské státy zajistí, aby:
a) tyto činnosti byly plně financovány z příspěvků členských organizací producentů vyplácených z provozních fondů těchto organizací;
b) tyto činnosti a odpovídající finanční účast byly uvedeny v operačních programech všech zúčastněných organizací producentů;
c) nehrozilo žádné riziko dvojího financování.
4. Organizace producentů mohou být způsobilé pro finanční podporu Společenství za podmínek stanovených v článcích 15 a 16 nařízení (ES) č. 2200/96 a podmínek stanovených v tomto nařízení.
Ustanovení nařízení (ES) č. 2200/96 a tohoto nařízení, která se týkají kontrol a sankcí, se vztahují jak na svazy organizací producentů, tak na členské organizace producentů.
5. Pro účely tohoto nařízení "hodnota produkce uváděné na trh" vychází z produkce členů organizací producentů:
a) pro niž jsou organizace producentů uznány;
b) jejíž odbyt se uskutečnil v souladu s podmínkami stanovenými v čl. 11 odst. 1 písm. c) bodu 3 prvním a druhém pododstavci s výjimkou:
i) první odrážky uvedeného bodu;
ii) druhé odrážky uvedeného bodu, v případě nepatrných množství produktů uváděných jako čerstvé na trh nebo prodávaných zpracovatelskému průmyslu samotnými producenty,
nařízení (ES) č. 2200/96; c) fakturované ve fázi "z organizace producentů":
i) dle potřeby, jako "balený nebo hotový produkt, avšak nikoli zpracovaný produkt";
ii) bez DPH;
iii) bez nákladů na vnitřní dopravu [7];
členské státy dle potřeby stanoví snížení, která se použijí fakturovanou hodnotou produktů fakturovaných v různých fázích zpracování nebo dodání;
d) případně s ohledem na výši podpory, kterou organizace producentů obdržely během stejného období na základě článku 2 nařízení (ES) č. 2201/96 a článku 1 nařízení (ES) č. 2202/96;
e) s ohledem, za podmínek stanovených členskými státy, aby nedocházelo k dvojímu zaúčtování, na produkci členů, kteří opustí nebo vstoupí do organizace producentů až v době předložení operačního programu nebo předložení změn programu uvedených v čl. 6 odst. 1 tohoto nařízení.
6. Roční strop finanční podpory uvedený v čl. 15 odst. 5 třetím pododstavci nařízení (ES) č. 2200/96 se vypočítává každý rok na základě hodnoty produkce uváděné na trh během dvanáctiměsíčního referenčního období, které si určí členské státy a které může být založeno na:
a) skutečném dvanáctiměsíčním období, které začíná nejdříve dne 1. ledna dva roky před rokem, v němž je prováděn operační program, a končí nejpozději dne 30. června roku předcházejícího roku provádění operačního programu nebo
b) průměrné hodnotě tří po sobě následujících dvanáctiměsíčních období mezi 1. lednem čtvrtého roku a 30. červnem roku předcházejícího roku provádění operačního programu.
7. Členské státy mohou stanovit různá referenční období pro různé organizace producentů, aby bylo přihlédnuto k rozdílné produkci, prodeji a účetním obdobím pro různé produkty nebo skupiny produktů.
Referenční období se nesmí během operačního programu měnit, vyjma řádně odůvodněných situací.
8. Pokud dojde ke snížení hodnoty produktu z důvodů, které jsou mimo odpovědnost a kontrolu organizace producentů, hodnota produkce uváděné na trh uvedená v odstavci 6 nesmí být nižší než 65 % hodnoty v předcházejícím referenčním období.
9. Pokud nově uznané organizace producentů nemají dostatečné historické údaje o produkci uvedené na trh pro účely odstavce 6, za hodnotu produkce uvedené na trh se považuje hodnota produkce uvedené na trh poskytnutá organizací producentů za účelem uznání.
10. Členské státy přijmou opatření nezbytná pro shromažďování informací o hodnotě produkce organizací producentů uvedené na trh ve smyslu odstavce 5, které nepředložily operační programy.
KAPITOLA II
PROVOZNÍ FONDY A OPERAČNÍ PROGRAMY
Článek 3
Provozní fondy
1. Provozní fondy zřizované organizacemi producentů uvedenými v čl. 15 odst. 1 nařízení (ES) č. 2200/96 musí:
a) být využívány výhradně pro transakce spojené:
1. s prováděním operačního programu,
2. se spravováním provozního fondu a
3. s financováním stahování, v souladu s čl. 15 odst. 3 nařízení (ES) č. 2200/96;
b) být spravovány:
1. na bankovním účtu u finanční instituce v členském státě, v němž má organizace producentů své sídlo nebo
2. na žádost organizace producentů a na základě rozhodnutí členského státu na finančních účtech řízených organizací, které se skládají z účtů pro každou operaci, na nichž může být identifikována každá výdajová a příjmová položka a jež mohou být ročně kontrolovány a ověřovány externími auditory.
2. Finanční příspěvky do provozního fondu se vybírají v souladu s čl. 15 odst. 1 nařízení (ES) č. 2200/96. Organizace producentů může stanovit dávku:
a) na základě objemu nebo hodnoty produkce uváděné na trh nebo kombinace obou;
b) v různé výši pro různé produkty nebo skupiny členů na základě objektivních kritérií stanovených organizací producentů, s přihlédnutím zejména k různým úrovním účasti různých skupin členů na operačním programu za těchto podmínek:
i) pokud není oslaben kolektivní charakter operačních programů;
ii) pokud se příspěvek každého jednotlivého člena této skupiny vypočítává na základě uvedeném v odst. 2 písm. a).
3. Operační program se považuje za program s kolektivním charakterem, pokud:
i) se na jeho činnostech podílí podstatné množství nebo podíl členů a
ii) jeho činnosti demokraticky schvalují členové organizace producentů.
4. Za podmínek stanovených členskými státy mohou organizace producentů postupovat příspěvky členů do fondu na daný rok provádění operačního programu, což je podmíněno náhradou dávek vybraných od členů do dne 31. ledna následujícího roku.
5. Žádný jiný kredit na provozním fondu kromě příspěvků členů není způsobilý pro finanční podporu uvedenou v čl. 15 odst. 1 nařízení (ES) č. 2200/96.
Článek 4
Předkládání operačního programu členským státům
Navrhované operační programy se předkládají ke schválení příslušným úřadům ve členském státě, v němž má organizace producentů své sídlo, do dne 15. září roku předcházejícího roku, v němž mají být prováděny.
Členské státy však mohou toto datum posunout.
Článek 5
Schválení operačního programu členskými státy
1. Příslušné vnitrostátní úřady rozhodnou o programech a fondech do 15. prosince roku, v němž jsou předloženy.
2. Příslušné vnitrostátní úřady ověří:
a) všemi vhodnými prostředky, včetně kontrol na místě, přesnost informací poskytnutých podle čl. 8 odst. 1 písm. b), c) a e);
b) soulad cílů programů s čl. 15 odst. 4 nařízení (ES) č. 2200/96 nebo, v případě akčních plánů, soulad jejich cílů s čl. 11 odst. 2 uvedeného nařízení;
c) způsobilost navrhovaných operací a výdajů, s přihlédnutím k operacím v čl. 8 odst. 2 a nevyčerpávajícímu seznamu nezpůsobilých operací a výdajů v příloze I;
d) hospodářskou soudržnost a technickou kvalitu navrhovaných programů, přiměřenost odhadů a plánu financování a plánování jeho provádění.
3. Příslušné vnitrostátní úřady dle potřeby:
a) schvalují programy, které splňují požadavky článků 15 a 16 nařízení (ES) č. 2200/96 a požadavky této kapitoly;
b) požadují změny navržených programů, přičemž jsou schvalovány pouze programy, které zahrnují požadované změny;
c) zamítají programy.
Příslušné vnitrostátní úřady uvědomí organizace producentů o svých rozhodnutích.
4. Operační programy schválené do 15. prosince se provádějí od 1. ledna následujícího roku.
Provádění programů schválených po 15. prosinci se posouvá o jeden rok.
Článek 6
Změny operačního programu
1. Organizace producentů mohou požadovat změny operačních programů pro každý rok do 15. září s prováděním od 1. ledna následujícího roku.
Členské státy však mohou datum pro předkládání žádostí posunout.
2. Žádosti o změny jsou provázeny podpůrnými dokumenty udávajícími důvod, povahu a důsledky změn.
Příslušné úřady přijmou rozhodnutí o žádostech o změny operačních programů do 15. prosince po zvážení dodaných dokladů a s patřičným ohledem na ověření úřady uvedené v čl. 5 odst.
2. Pokud rozhodnutí není přijato ve výše uvedené lhůtě, žádost se považuje za zamítnutou.
3. Za podmínek, které si určí členské státy, a v závislosti na schválení členskými státy může být organizacím producentů umožněno během jakéhokoli daného roku:
a) provádět jejich operační programy pouze zčásti;
b) měnit obsah operačního programu.
Změny mohou zahrnovat prodloužení operačních programů za podmínky, že jejich celková doba trvání nepřekročí pět let;
c) měnit výši provozního fondu schváleného pro financování stahování podle čl. 15 odst. 2 písm. a) nařízení (ES) č. 2200/96 za omezení stanovených v čl. 15 odst. 3 třetím pododstavci a v čl. 23 odst. 3, 4 a 5,
za předpokladu, že jsou zachovány všeobecné cíle operačního programu a není překročena výše provozního fondu uvedená v čl. 9 odst. 1.
4. Členské státy určí podmínky, za nichž mohou meziroční změny operačních programů uvedené v odst. 3 písm. a) a b) tohoto článku projít bez předchozího souhlasu členských států.
Tyto změny jsou způsobilé pro financování, pouze pokud o nich organizace producentů neprodleně uvědomí příslušné úřady.
5. Jakékoli zvýšení částky provozního fondu schváleného pro financování stahování podle čl. 15 odst. 2 písm. a) nařízení (ES) č. 2200/96 musí vždy podléhat předchozímu schválení příslušnými úřady.
Článek 7
Forma operačního programu
Operační programy se provádějí v ročních obdobích od 1. ledna do 31. prosince.
Článek 8
Obsah operačního programu
1. Navrhované operační programy musí splňovat požadavky čl. 15 odst. 4 nařízení (ES) č. 2200/96 nebo, v případě akčních plánů, požadavky nezbytné pro dodržení čl. 11 odst. 2 uvedeného nařízení, jakmile je akční plán ukončen.
Musí zahrnovat alespoň následující:
a) dobu trvání operačního programu;
b) popis počáteční situace, zejména pokud jde o produkci, uvedení na trh a vybavení;
c) cíle programu s ohledem na výhledy produkce a odbytu;
d) operace, které se mají provádět, a prostředky, jichž se má užít při dosahování těchto cílů v každém roce provádění programu;
e) finanční aspekty, jmenovitě:
i) způsob výpočtu a výši finančních příspěvků;
ii) postup pro financování provozního fondu podle článku 3;
iii) dle potřeby veškeré informace nezbytné k odůvodnění různých výší příspěvků vybíraných v souladu s článkem 3;
iv) rozpočet a časový rozvrh pro provádění operací pro každý rok provádění programu.
2. Navrhované operační programy podle odstavce 1 mohou zahrnovat zejména:
a) náklady na rostliny v případě celoročních plodin (trvalek, stromů a keřů);
b) zvláštní náklady na:
i) organickou, integrovanou nebo experimentální produkci [8];
ii) materiály pro biologickou ochranu rostlin [9];
iii) opatření pro ochranu životního prostředí (včetně recyklovatelných a/nebo opakovaně použitelných obalů);
iv) opatření pro zlepšení jakosti (včetně ověřeného osiva a rostlin),
na maximálně 10 let pro jedno opatření od počátku prvního operačního programu;
c) režijní náklady výslovně se týkající provozního fondu nebo programu [10] prostřednictvím platby paušální částky ve výši 2 % schváleného provozního fondu a maximálně do výše 180000 EUR [11];
d) osobní náklady (včetně poplatků spojených se mzdami a platy, pokud se tyto týkají organizace producentů) vyplývající z opatření:
i) ke zlepšení či udržení vysoké úrovně jakosti nebo ochrany životního prostředí;
ii) ke zlepšení úrovně uvádění na trh;
při jejichž provádění je nutně zapotřebí kvalifikovaný personál.
Pokud v takových případech organizace producentů využívá svých vlastních zaměstnanců nebo členských producentů, musí být dokumentována odpracovaná doba;
e) investice do dopravních prostředků vybavených chladícími boxy nebo boxy s regulovatelnou atmosférou;
f) dodatečné vnější dopravní náklady, v porovnání s kamionovou dopravou, vzniklé při použití železniční a/nebo lodní dopravy jako součást opatření ochrany životního prostředí, které stanoví členský stát ve formě paušální sazby za kilometr;
g) náklady na zasedání a vzdělávací programy týkající se provádění činností operačního programu, včetně denních diet účastníků zahrnujících náklady na dopravu a ubytování (dle potřeby ve formě paušální sazby);
h) generickou reklamu a propagaci kolektivních značek [12].
Zeměpisné údaje jsou povoleny pouze:
i) pokud jsou zahrnuty v nařízení Rady (EHS) č. 2081/92 [13], a které zejména užívají chráněné označení původu nebo chráněné zeměpisné označení nebo
ii) pokud jsou tyto zeměpisné údaje vzhledem k hlavnímu sdělení druhotné a nejsou vyhrazeny k užívání danou organizací producentů.
Propagační materiál musí nést emblém Evropského společenství (pouze v případě vizuálních médií) a musí obsahovat tento popis: "Kampaň financovaná za pomoci Evropského společenství";
i) právní a správní náklady na sloučení organizací producentů nebo jejich nabytí; realizační studie a návrhy zadané v tomto ohledu organizacemi producentů;
j) vybavení z druhé ruky za podmínek stanovených v pravidle č. 4 nařízení Komise (ES) č. 1685/2000 [14];
k) nezastavěný pozemek, pokud je nákup nezbytný pro provedení investice zahrnuté v programu, za podmínek stanovených v odst. 1.1 písm a), b) a c) a odst. 1.2 pravidla č. 5 nařízení (ES) č. 1685/2000 [15];
l) leasing v mezích čisté tržní hodnoty položky a za podmínek stanovených v odstavci 3 pravidla č. 10 nařízení (ES) č. 1685/2000;
m) pronájem jako alternativu k nákupu, pokud je to odůvodněno úsporností;
n) nákup nemovitosti za podmínek stanovených v odstavcích 2.1, 2.2 a 2.3 pravidla č. 6 nařízení (ES) 1685/2000;
o) investice nebo činnosti směřující do jednotlivých zemědělských podniků, za podmínky, že:
i) není oslaben kolektivní charakter operačního programu ve smyslu čl. 3 odst. 3 tohoto nařízení a
ii) jsou přijata příslušná ustanovení za účelem vymáhání investice nebo její hodnoty v případě, že člen opustí organizaci;
p) náhrady za investice, za předpokladu, že zbytková hodnota nahrazovaných investic je buď:
i) přičtena k provoznímu fondu organizace producentů nebo
ii) odečtena od nákladů na náhradu.
Investice, včetně investic podle leasingových smluv, jejichž doba navrácení překročí délku operačního programu, mohou být v řádně hospodářsky odůvodněných případech převedeny do následného operačního programu, a zejména v případech, kdy je doba fiskální amortizace delší než pět let.
3. Navrhované operační programy nesmí zahrnovat operace nebo výdaje uvedené v nevyčerpávajícím seznamu nezpůsobilých operací a výdajů v příloze I.
4. Navrhované operační programy jsou přípustné, pouze pokud jsou provázeny:
a) doklady o zřízení provozního fondu podle článku 3;
b) písemným prohlášením organizace producentů, že se řídí nařízením (ES) č. 2200/96 a tímto nařízením a že ani organizace, ani její členové nebudou přijímat, přímo či nepřímo, dvojí financování Společenství nebo vnitrostátní financování pokud jde o opatření a/nebo činnosti způsobilé pro financování Společenstvím podle tohoto nařízení.
KAPITOLA III
FINANČNÍ PODPORA SPOLEČENSTVÍ
Článek 9
Odhady provozních fondů
1. Každý rok do dne 15. září a případně ve stejném okamžiku, kdy jsou předkládány navrhované operační programy podle článku 4 tohoto nařízení nebo žádosti o změny podle čl. 6 odst. 2, postoupí organizace producentů provádějící operační programy odhadované výše provozních fondů pro následující rok členským státům v souladu s čl. 16 odst. 2 nařízení (ES) č. 2200/96.
Výpočet odhadované výše provozních fondů se zakládá na:
a) skutečnostech uvedených v čl. 16 odst. 2 nařízení (ES) č. 2200/96 a zahrnutých v navrhovaných operačních programech a na odhadnutých výdajích spojených se stažením uvedených v čl. 15 odst. 3 uvedeného nařízení;
b) hodnotě produkce uváděné na trh stanovené v souladu s čl. 2 odst. 5 tohoto nařízení.
2. Při schvalování navržených programů členské státy stanoví schválenou výši finanční podpory podle čl. 16 odst. 2 prvního pododstavce nařízení (ES) č. 2200/96.
3. Členské státy do 15. prosince uvědomí organizace producentů o:
a) schválené výši finanční podpory podle odstavce 2 tohoto článku;
b) rozhodnutích týkajících se operačních programů podle čl. 5 odst. 1 nebo změn operačních programů podle čl. 6 odst. 2 tohoto nařízení, v souladu s čl. 16 odst. 2 nařízení (ES) č. 2200/96.
4. Členské státy oznámí odhady provozních fondů Komisi v rámci stanoveném podle článku 17 tohoto nařízení.
Článek 10
Zálohy
1. Organizacím producentů mohou být na žádost poskytnuty zálohy úměrně k provoznímu fondu, jenž má být využíván k financování operačního programu.
Žádosti o zálohy se předkládají v lednu, dubnu, červenci a říjnu.
Zahrnují předvídatelné výdaje vyplývající z operačních programů po dobu tří měsíců počínaje měsícem, v němž je žádost předložena.
Celkové realizované zálohy pro daný rok nesmí překročit 90 % schválené výše finanční podpory pro operační program.
2. Výplata záloh je podmíněna složením jistoty rovnající se 110 % záloh a podléhá podmínkám, které určí členské státy:
i) aby finanční příspěvky do provozního fondu byly vybírány v souladu s čl. 3 odst. 2, 3 a 4;
ii) aby předchozí zálohy byly skutečně utraceny.
Žádosti o uvolnění jistot mohou být předkládány během roku a musí být provázeny příslušnými podpůrnými dokumenty.
Jistoty se uvolňují až do 80 % vyplacených záloh.
3. Jistoty se skládají v souladu s podmínkami stanovenými v nařízení Komise (EHS) č. 2220/85 [16].
Zásadní požadavek ve smyslu článku 20 uvedeného nařízení zahrnuje plnění operací stanovených v operačních programech v závislosti na závazcích stanovených v čl. 8 odst. 4 písm. b) tohoto nařízení.
V případě nesplnění zásadního požadavku nebo vážného nesplnění závazků uvedených v čl. 8 odst. 4 písm. b) jistota propadá, aniž jsou tím dotčeny jiné sankce, které se uplatní v souladu s článkem 48 nařízení (ES) č. 2200/96 a článkem 15 tohoto nařízení.
V případě nesplnění ostatních požadavků jistota propadá v poměru k závažnosti vzniklého protiprávního jednání.
4. Jako alternativu si na svoji žádost mohou organizace producentů zvolit systém žádostí o podíl finanční podpory Společenství zahrnující:
a) výdaje vyplývající z operačního programu. Žádosti se předkládají v dubnu, červenci a říjnu a zahrnují výdaje realizované během předcházejících tří měsíců.
Musí být provázeny příslušnými podpůrnými dokumenty.
Celkové platby, pokud jde o žádosti o podíl finanční podpory, nesmí překročit 90 % schválené výše finanční podpory pro operační program nebo výše skutečných výdajů, podle toho, která je nižší;
b) stahování. Žádosti mohou být dle potřeby předkládány společně se žádostmi uvedenými v odst. 4 písm. a). Tyto žádosti podléhají omezením stanoveným v čl. 15 odst. 3 třetím pododstavci a v čl. 23 odst. 3, 4 a 5 nařízení (ES) č. 2200/96.
Článek 11
Žádosti organizace producentů o podporu
1. Žádosti o finanční podporu nebo její zůstatek se předkládají, pouze jedna pro každý program, nejpozději do dne 31. ledna roku následujícího po roce, k němuž se vztahují.
2. Žádosti musí být provázeny podpůrnými dokumenty uvádějícími:
a) hodnotu produkce uváděné na trh ve smyslu čl. 2 odst. 5;
b) finanční příspěvky vybrané za členy a splacené do provozního fondu, v souladu s čl. 15 odst 1 druhým pododstavcem nařízení (ES) č. 2200/96 a článkem 3 tohoto nařízení, pro produkci uváděnou na trh ve smyslu čl. 2 odst. 5 tohoto nařízení;
c) vzniklé výdaje pokud jde o operační program;
d) podíl provozního fondu spotřebovaný na financování stažení v souladu s čl. 15 odst. 3 nařízení (ES) č. 2200/96, výši vyrovnávací platby a/nebo příplatků vyplacených členům a rovněž dodržení omezení stanovených v čl. 15 odst. 3 třetím pododstavci a v čl. 23 odst. 3, 4 a 5 uvedeného nařízení.
3. Žádosti o finanční podporu nebo její zůstatek mohou zahrnovat výdaje plánované, avšak nerealizované, které se vztahují k operacím, ohledně nichž je ke spokojenosti příslušného vnitrostátního úřadu prokázáno, že:
i) tyto operace nemohly být provedeny do dne 31. prosince roku provádění operačního programu z důvodů, které jsou mimo kontrolu příslušné organizace producentů, a že mohou být provedeny do dne 30. dubna následujícího roku;
ii) v provozním fondu je uchováván rovnocenný příspěvek organizace producentů.
Podpora se vyplácí a jistota složená v souladu s čl. 10 odst. 2 se uvolňuje pouze za podmínky, že je prokázáno provádění plánovaných výdajů uvedených v předchozím pododstavci do dne 30. dubna roku následujícího po roce, pro nějž byly příslušné výdaje plánovány, a na základě skutečně vzniklého nároku na podporu.
4. Žádosti a jejich podpůrné dokumenty podléhají administrativním kontrolám.
Členské státy vyplatí splatné finanční podpory organizacím producentů nejpozději do dne 30. června roku následujícího po roce provádění programu.
Členské státy však mohou toto datum posunout do dne 31. srpna.
5. Pokud jsou žádosti o finanční podporu nebo její zůstatek předloženy po datu uvedeném v odstavci 1, podpora se sníží o 1 % za každý den prodlení.
6. Ve výjimečných a řádně odůvodněných případech mohou členské státy přijímat žádosti o finanční podporu nebo její zůstatek po datu uvedeném v odstavci 1 a nepoužívat ustanovení odstavce 5, pokud to není na škodu buď provádění kontrol nebo lhůtě plateb členských států stanovené v odstavci 4.
Článek 12
Sdělení o žádostech o podporu
Členské státy sdělují podrobnosti o žádostech o podporu Komisi v rámci stanoveném podle článku 17 tohoto nařízení.
KAPITOLA IV
OBECNÁ USTANOVENÍ
Článek 13
Zprávy organizací producentů
1. Provádění operačních programů a stažení způsobilých pro financování Společenství v rámci provozního fondu podléhá předkládání ročních zpráv, které:
a) provázejí žádosti o finanční podporu nebo, dle potřeby, žádosti o zůstatek;
b) uvádějí operační programy prováděné během předchozího roku a stažení;
c) řádně odůvodní:
i) hlavní změny operačních programů a
ii) rozdíly mezi žádanou odhadovanou a skutečnou podporou.
2. Pro závěrečný rok provádění operačních programů nahradí zprávy uvedené v prvním odstavci konečné zprávy.
Tyto konečné zprávy musí být provázeny hodnocením operačních programů, připraveným případně s pomocí specializované poradenské agentury.
Tato hodnocení musí ověřit dosažení cílů sledovaných programy a dle potřeby podrobné změny operací a/nebo metod, které byly nebo budou zvažovány při vypracování následných operačních programů.
Článek 14
Kontroly
1. Členské státy provádějí kontroly organizací producentů bez oznámení nebo oznámené krátce předem včetně kontrol na místě za účelem zajištění účinného ověřování dodržování podmínek pro poskytnutí podpory, a to zejména pokud jde o:
a) provádění opatření v rámci operačního programu, a zejména ve vztahu k investicím;
b) skutečné realizované náklady a výdaje ve srovnání s oznámenými částkami.
2. Kontroly uvedené v odstavci 1 se musí každý rok vztahovat alespoň k podstatnému vzorku žádostí.
Vzorek musí představovat nejméně 20 % organizací producentů a 30 % celkové podpory Společenství.
Pokud by kontroly odhalily vážné nesrovnalosti v regionu nebo v části regionu nebo v konkrétní organizaci producentů, příslušné úřady během daného roku provedou doplňkové kontroly a zvýší procento odpovídajících žádostí, které mají být zkontrolovány následující rok.
3. Příslušné úřady určí, které organizace producentů kontrolovat, zejména na základě analýzy rizika a reprezentativnosti podpory.
Při analýze rizika je třeba přihlédnout k:
a) výši podpory;
b) trendu ročních programů ve vztahu k předchozímu roku;
c) zjištěním kontrol v předchozích letech;
d) ostatním parametrům, které určí členské státy.
4. V průběhu uskutečňování operačního programu musí být u každé organizace producentů provedena alespoň jedna kontrola na místě. Musí být provedena nejpozději před výplatou podpory nebo jejího zůstatku, který se vztahuje k poslednímu roku operačního programu.
5. Členské státy sdělí podrobnosti kontrol Komisi v rámci stanoveném podle článku 17 tohoto nařízení.
Článek 15
Vymáhání a sankce
1. Neoprávněně vyplacené částky se vymáhají a vůči organizacím producentů se uplatňují sankce, zejména pokud je:
a) skutečná hodnota produkce uváděné na trh ve smyslu čl. 2 odst. 5 nižší než částka použitá pro výpočet finanční podpory Společenství nebo
b) provozní fond veden způsobem, který není v souladu s čl. 15 odst. 1 nařízení (ES) č. 2200/96, nebo je využíván pro jiné účely než účely uvedené v čl. 15 odst, 2 uvedeného nařízení nebo
c) operační program prováděn způsobem, který není v souladu s podmínkami pro jeho schválení příslušným členským státem, aniž je tím dotčen článek 6 tohoto nařízení.
2. Aniž jsou tím dotčena ustanovení čl. 7 odst. 4 nařízení Rady (ES) č. 1258/1999 [17], v případě opatření, jež je následně shledáno nezpůsobilým a jež bylo prováděno v souladu s operačním programem schváleným členským státem, tento může:
a) vyplatit odpovídající splatnou podporu, nebo
b) nepřistoupit k vymáhání již vyplacené podpory,
pokud by takto postupoval ve srovnatelných případech financovaných z vnitrostátního rozpočtu a pokud organizace producentů nejednala z nedbalosti.
3. Pokud se vymáhání a/nebo sankce použijí podle odstavce 1, příjemce/žadatel musí:
a) v případech, kdy podpora byla již vyplacena:
i) v případě zřejmého omylu uhradit neoprávněně vyplacené částky plus úrok;
ii) v případě podvodu uhradit dvojnásobek neoprávněně vyplacených částek plus úrok;
iii) ve všech ostatních případech uhradit neoprávněně vyplacené částky zvýšené o 20 % plus úrok;
b) v případech, kdy byly předloženy žádosti o finanční podporu podle článku 11 tohoto nařízení, avšak nebyla vyplacena žádná podpora:
i) v případě podvodu uhradit částky, o něž neoprávněně zažádal;
ii) ve všech ostatních případech kromě zjevného omylu uhradit 20 % částek, o než neoprávněně zažádal.
4. Úrok uvedený v odst. 3 písm. a) se vypočítá:
a) na základě období trvajícího mezi výplatou a úhradou příjemcem;
b) ve výši sazby používané Evropskou centrální bankou na její hlavní operace refinancování, která je zveřejněna v řadě "C"Úředního věstníku Evropských společenství a platná k datu, k němuž byla provedena neoprávněná výplata, zvýšená o tři procentní body.
5. Vymáhané částky se spolu se vzniklým úrokem splácejí odpovědné vyplácející agentuře, která je odečte od výdajů financovaných Evropským zemědělským orientačním a záručním fondem.
6. V případě nepravdivého prohlášení provedeného úmyslně či z hrubé nedbalosti je daná organizace producentů vyloučena z poskytování finanční podpory Společenství pro rok následující po roce, v němž bylo nepravdivé prohlášení zjištěno.
7. Použitím odstavců 1 až 6 nejsou dotčeny jiné sankce, která budou stanoveny v souladu s článkem 48 nařízení (ES) č. 2200/96.
8. Členské státy sdělí podrobnosti vymáhání a sankcí Komisi v rámci stanoveném podle článku 17 tohoto nařízení.
KAPITOLA V
Článek 16
Ustanovení členských států
1. Členské státy mohou stanovit doplňující opatření k nařízení (ES) č. 2200/96 a k tomuto nařízení týkající se operací nebo výdajů způsobilých pro podporu.
2. Členské státy sdělí podrobnosti přijatých opatření Komisi podle postupu stanoveného v článku 17 tohoto nařízení.
Článek 17
Zprávy členských států
1. Členské státy sdělují finanční a kvalitativní údaje o organizacích producentů, provozních fondech, operačních programech a kontrolách podle přílohy II.
2. Členské státy sdělí Komisi všechna opatření a podmínky, které stanovily na základě tohoto nařízení, a to zejména:
a) způsob financování provozních fondů podle čl. 8 odst. 1 písm. e) bodu i), ii) a iii);
b) podmínky pro změny operačních programů během daného roku podle čl. 6 odst. 3 a 4;
c) případně předpisů přijatých pro provádění čl. 15 odst. 2;
d) předpisů přijatých na základě čl. 16 odst. 1.
Článek 18
Zrušuje se nařízení Komise (ES) č. 411/97 [18].
Ustanovení článku 10 nařízení (ES) č. 411/97 se však nadále použijí na provozní fondy vztahující se na rok 2000.
Článek 19
Toto nařízení vstupuje v platnost třetí den po vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství s těmito ustanoveními:
a) operační programy, které členské státy schválily před vstupem tohoto nařízení v platnost a jejichž provádění pokračuje i v roce 2001, musí být v souladu s tímto nařízením, v případě potřeby prostřednictvím změny, o niž musí organizace producentů zažádat do dne 15. září 2001;
b) členské státy mohou stanovit zachování programů schválených před vstupem tohoto nařízení v platnost, pokud by jejich úprava byla nevýhodná vzhledem k jejich pokročilému stadiu;
c) na žádost zúčastněných stran se mohou ustanovení článku 15 použít v případech vzniklých před vstupem tohoto nařízení v platnost.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 610/2001
ze dne 29. března 2001,
kterým se mění nařízení (ES) č. 708/98 o převzetí neloupané rýže intervenčními agenturami a stanovení opravných částek, jakož i přirážek a srážek, které mají být použity
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 3072/95 ze dne 22. prosince 1995 o společné organizaci trhu s rýží [1], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 1667/20002 [2], a zejména na čl. 8 písm. b) uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Podmínky pro převzetí neloupané rýže intervenčními agenturami jsou stanoveny nařízením Komise (ES) č. 708/983 [3], ve znění nařízení (ES) č.
691/19994 [4]. Článek 2 uvedeného nařízení stanoví podmínky, za nichž může být rýže přijata k intervenci, a článek 3 stanoví kritéria pro použití přirážek a srážek, zejména pokud jde o výnos při zpracování.
(2) Zkušenosti z posledních hospodářských let ukazují, že výnosy při zpracování rýže nabízené k intervenci jsou celkově vyšší než základní výnosy uvedené v části B přílohy II nařízení (ES) č. 708/98.
(3) Pro posílení role intervence jako bezpečnostní sítě a za účelem podpory produkce rýže vysoké jakosti by měla být kritéria pro intervenci zpřísněna.
(4) Úprava výnosů při zpracování uvedených v části B přílohy II nařízení (ES) č. 708/98, společně se snížením stávajících přirážek a snížením povolené odchylky základního výnosu se zdají být nejúčinnějšími způsoby, jak podpořit produkci rýže vysoké jakosti a zároveň zajistit vysokou jakost rýže skladované intervenčními agenturami.
(5) Řídící výbor pro obiloviny nezaujal stanovisko ve lhůtě stanovené jeho předsedou,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (ES) č. 708/98 se mění takto:
1. Druhá odrážka čl. 2 odst. 2 se nahrazuje tímto:
"— výnos při zpracování není o více než 7 bodů nižší než základní výnosy uvedené v části B přílohy II,".
2. Příloha II se nahrazuje přílohou tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 645/2001
ze dne 30. března 2001
o zařazení určitého zboží do kombinované nomenklatury
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Komise (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a společném celním sazebníku [1], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 2559/2000 [2], a zejména na článek 9 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) K zajištění jednotného uplatňování kombinované nomenklatury tvořící přílohu uvedeného nařízení je nezbytné přijmout opatření k zařazení zboží uvedeného v příloze tohoto nařízení.
(2) Nařízení (EHS) č. 2658/87 stanovilo všeobecná pravidla pro výklad kombinované nomenklatury a že se tato pravidla vztahují i na každou jinou nomenklaturu, která je na ní plně nebo částečně založena nebo ji rozšiřuje o další třídění a která je zřízena zvláštními předpisy Společenství za účelem uplatňování celních a jiných opatření týkajících se obchodu se zbožím.
(3) Podle uvedených všeobecných pravidel musí být zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze tohoto nařízení zařazeno na základě odůvodnění ve sloupci 3 do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2.
(4) Je účelné, aby závazné informace o sazebním zařazení zboží do kombinované nomenklatury, které vydaly orgány členských států a které nejsou v souladu s tímto nařízením, mohla osoba, které byly tyto informace vydány, nadále používat po dobu tří měsíců v souladu s čl. 12 odst. 6 nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství [3], naposledy pozměněného nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2700/2000 [4].
(5) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro celní kodex,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze se v kombinované nomenklatuře zařazuje do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2 této tabulky.
Článek 2
Závazné informace o sazebním zařazení zboží vydané celními orgány členských států, které nejsou v souladu s tímto nařízením, mohou být podle ustanovení čl. 12 odst. 6 nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 nadále používány po dobu tří měsíců.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 646/2001
ze dne 30. března 2001
o zařazení určitého zboží do kombinované nomenklatury
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Komise (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a společném celním sazebníku [1], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 2559/2000 [2], a zejména na článek 9 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) K zajištění jednotného uplatňování kombinované nomenklatury tvořící přílohu uvedeného nařízení je nezbytné přijmout opatření k zařazení zboží uvedeného v příloze tohoto nařízení.
(2) Nařízení (EHS) č. 2658/87 stanovilo všeobecná pravidla pro výklad kombinované nomenklatury a že se tato pravidla vztahují i na každou jinou nomenklaturu, která je na ní plně nebo částečně založena nebo k ní přidává další třídění a která je zřízena zvláštními předpisy Společenství.
(3) Že podle uvedených všeobecných pravidel musí být zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze tohoto nařízení zařazeno na základě odůvodnění ve sloupci 3 do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2.
(4) Je účelné, aby závazné informace o sazebním zařazení zboží do kombinované nomenklatury, které vydaly orgány členských států a které nejsou v souladu s tímto nařízením, mohla osoba, které byly tyto informace vydány, nadále používat po dobu tří měsíců v souladu s čl. 12 odst. 6 nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství [3], naposledy pozměněného nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2700/2000 [4].
(5) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro celní kodex,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze se v kombinované nomenklatuře zařazuje do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2 této tabulky.
Článek 2
Závazné informace o sazebním zařazení zboží, které vydaly celní orgány členských států a které nejsou v souladu s tímto nařízením, mohou být podle čl. 12 odst. 6 nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 nadále používány po dobu tří měsíců.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 648/2001
ze dne 30. března 2001,
kterým se mění nařízení (ES) č. 2366/98, kterým se stanoví pravidla pro režim podpory produkce olivového oleje na hospodářské roky 1998/99, 1999/2000 a 2000/01
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady č. 136/66/EHS ze dne 22. září 1966 o zřízení společné organizace trhu s oleji a tuky [1], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 2826/2000 [2],
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1638/98 ze dne 20. července 1998, kterým se mění nařízení č. 136/66/EHS o zřízení společné organizace trhu s oleji a tuky [3], a zejména na článek 4 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2261/84 ze dne 17. července 1984, kterým se stanoví obecná pravidla pro poskytování podpory produkce olivového oleje a podpory organizacím producentů olivového oleje [4], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 1639/98 [5], a zejména na článek 19 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Pro řízení a monitorování režimu podpory produkce olivového oleje jsou potřebné další údaje vedle údajů stanovených nařízením Komise (ES) č. 2366/98 ze dne 30. října 1998, kterým se stanoví pravidla pro režim podpory produkce olivového oleje na hospodářské roky 1998/99, 1999/2000 a 2000/01 [6], naposledy pozměněným nařízením (ES) č. 1273/1999 [7], zejména s ohledem na novou výsadbu uvedenou v článku 5, homogenní produkční oblasti uvedené v článku 6, množství olivového oleje vyprodukované v lisovnách uvedených v článku 11 uvedeného nařízení a s ohledem na vnitrostátní ustanovení o sankcích.
(2) V zájmu snížení administrativního zatížení je třeba upustit od veškerých požadavků, které nejsou nezbytně nutné.
(3) Podle článku 14 nařízení (EHS) č. 2261/84 musí členské státy učinit potřebné kroky k zajištění toho, že u produktu, na který je podpora poskytována, jsou splněny podmínky pro její poskytnutí.
Dotyčná opatření se mimo jiné vztahují na činnost uznaných lisoven. Bylo zjištěno, že u některých lisoven jsou nutné dodatečné kontroly, zejména u lisoven, jejichž situace neumožňuje jasné potvrzení podaných prohlášení na základě objektivních skutečností nebo prohlášení jiných subjektů, nebo je-li třeba zabránit riziku dalších nesrovnalostí kromě těch, které již byly zjištěny.
V takových případech by měly dodatečné kontroly zahrnovat povinnost denního předávání některých účetních údajů o stavu zásob.
(4) Podle článku 11a nařízení č. 136/66/EHS přijmou členské státy potřebná opatření umožňující sankce v případě porušení režimu podpory. Podle čl. 2 písm d) nařízení Rady (EHS) č. 2262/84 ze dne 17. července 1984, kterým se stanoví zvláštní opatření v odvětví olivového oleje [8], naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 150/1999 [9], přijmou členské státy specifická a přiměřená opatření v zájmu sankcionování všech porušení režimu podpory produkce, pokud je zjištěno, že lisovna nesplnila povinnosti vyplývající z nařízení (EHS) č. 2261/84. Čl. 13 odst. 4 nařízení (EHS) č. 2261/84 stanoví, že pokud jedna z podmínek pro uznání podle odstavce 1 již není splňována, bude uznání odebráno. Podmínky pro uznání jsou stanoveny v článcích 7, 8 a 9 nařízení (ES) 2366/98. Čl. 4 odst. 2 nařízení (EHS) č. 2262/84 stanoví, že jestliže kontrola v lisovně prokáže nesrovnalosti včetně podstatného rozdílu mezi množstvím vylisovaných oliv nebo vyprodukovaného oleje a množstvím vykazovaným v skladových výkazech, nebo nedostatků ve skladových výkazech nebo v jejich zveřejňování, dotyčný členský stát odebere dané lisovně uznání na dobu jednoho až pěti hospodářských let.
(5) V zájmu snadnějšího používání ustanovení o sankcích stanovených v několika nařízeních Rady je třeba stanovit jejich pořadí a přesněji definovat pojmy uvedené v čl. 4 odst. 2 nařízení (EHS) č. 2262/84. Aby byly přísné sankce udělovány pouze při závažných nesrovnalostech, je třeba stanovit, které odchylky je možné připustit s ohledem na velikost lisoven, a jaké lhůty je třeba vzít v úvahu. V této souvislosti je třeba uvést, že zjištění nedodržení fyzikálně-chemických charakteristik olivového oleje vykazovaného v prohlášení lze považovat za závažnou nesrovnalost ve skladových výkazech všech panenských olivových olejů, které by mohly být způsobilé k podpoře. Mimo to je třeba jasně stanovit, že na nesrovnalosti opravené v určité lhůtě, která se neshoduje se lhůtami uvedenými v článku 4 nařízení (EHS) č. 2262/84, se nevztahuje čl. 13 odst. 4 nařízení (EHS) č. 2261/84 a že sankce musí být ukládány podle článku 11a nařízení č. 136/66/EHS.
(6) Údaje poskytované producenty nebo jejich organizacemi podle čl. 10 odst. 1 nařízení (ES) č. 2366/98 jsou důležitým prvkem režimu podpory produkce a jeho kontroly.
(7) Musí být stanovena kritéria pro použití čl. 13 odst.
2261/84 pro uznání lisovny za zvláštního kontrolního režimu. Aby bylo možno určit, zda lisovna podléhá tomuto režimu, její produkce musí být v období zpracování oliv srovnána s produkcí ostatních lisoven v regionu stejné úrovně NUTS III nebo na ostrově tvořícím součást regionu úrovně NUTS III [10].
Vzhledem k závažnosti porušení, je dále nutné pro danou lisovnu zavést alespoň režim dodatečných kontrol.
Aby se zabránilo jakýmkoli prodlením při zavádění uvedeného režimu v období, v němž jsou lisovny v provozu, je třeba stanovit lhůtu pro předkládání žádostí o uznání podle zvláštního kontrolního režimu Komisi a musí být zajištěno udělování předběžného uznání.
1 nařízení (ES) č. 2366/98 stanoví, že s výhradou výsledků provedených kontrol je možné vyplácet zálohu od 16. října každého hospodářského roku.
V některých případech musí být datum, od kterého lze vyplácet zálohu, odloženo, aby bylo možné provést dodatečné kontroly daných producentů a lisoven.
Tento odklad je odůvodněný tehdy, jestliže produkce, na niž byla podána žádost o podporu, odpovídá mnohem vyššímu výnosu, než je odhad pro dotyčnou oblast, nebo byl-li předložen návrh na odejmutí uznání lisovně, která dotyčnou produkci zpracovává, nejméně na jeden rok.
(9) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro oleje a tuky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (ES) č. 2366/98 se mění takto:
1. V článku 5 se doplňuje odstavec 4, který zní:
"4. Členské státy sdělí Komisi do 31. října 2001 opatření přijatá za účelem sledování používání odstavců 2 a 3 a ukládání sankcí za jejich porušení a počet olivovníků, u kterých – pokud jde o hospodářské roky 1998/99 a 1999/2000 podle odstavce 2:
- bylo podáno prohlášení o zamýšlené výsadbě,
- dle názoru členského státu to jsou stromy vysázené náhradou za vyklučené olivovníky,
- dle názoru členského státu to jsou stromy vysázené v rámci schváleného programu v souladu s článkem 4,
- dle názoru členského státu to jsou dodatečně vysazené stromy, nezpůsobilé k podpoře po 31. říjnu 2001."
2. V čl. 6 odst. 1 písm. a) se doplňují tyto odrážky:
"— odhad počtu produktivních olivovníků,
— odhad plochy osázené olivovníky,
— průměrný výnos panenského olivového oleje na kilogram oliv."
3. Poslední odstavec článku 7 se zrušuje.
4. V článku 8:
a) v písm. b) druhé odrážce se slova "příslušnému orgánu, popřípadě kontrolní agentuře" nahrazují slovy "kontrolní agentuře nebo, pokud taková agentura neexistuje, příslušnému orgánu";
b) připojuje se toto písmeno d):
"d) režim dodatečných kontrol, které zahrnují zejména každodenní předávání údajů o množství vylisovaných oliv, množství získaného oleje a olivových pokrutin, o současné zásobě oleje a množství spotřebované elektřiny.
Aniž je dotčen měsíční výkaz, předají se uvedené údaje kontrolní agentuře následující pracovní den nebo, pokud taková agentura neexistuje, příslušnému orgánu."
5. Vkládá se článek 9a, který zní:
"Článek 9a
1. Lisovnám, které neplní podmínky uvedené v čl. 13 odst. 1 nařízení (EHS) č. 2261/84 stanovené v článku 7, 8 a 9 tohoto nařízení, se odejme uznání na dobu, jejíž délka závisí na závažnosti porušení.
Odnětí uznání uvedené v prvním pododstavci se použije aniž by byly dotčeny ostatní sankce, zejména peněžité, v souladu s článkem 11a nařízení č. 136/66/EHS.
2. V případě jiných nesrovnalostí, než uvedených v odstavci 3, se mohou členské státy rozhodnout, že neodejmou uznání a uloží jinou sankci, jestliže po prvním zjištění porušení podmínek uznání učiní lisovna opatření k nápravě daných porušení ve lhůtě stanovené členským státem, která však v žádném případě nesmí být delší než 90 dnů.
Tato lhůta se oznámí dotyčné straně nejpozději 45 dní po dni, kdy bylo porušení poprvé zjištěno.
3. V případě sankcí uvedených v odstavci 1 se uznání lisovně odejme na dobu od jednoho do pěti hospodářských roků, jestliže členský stát zjistí nesrovnalosti spočívající v podstatné změně množství vylisovaných oliv nebo vyprodukovaného oleje nebo nedostatky ve skladových výkazech nebo v jejich sdělování.
O nesrovnalosti uvedené v prvním pododstavci se jedná zejména tehdy, je-li potvrzena některá z těchto podmínek:
a) rozdíl představující zvýšení o více než 25 % nebo 30 tun oleje mezi celkovým množstvím nahlášeného oleje od počátku hospodářského roku a množstvím odpovídajícím:
- kapacitě zařízení,
- spotřebě energie nebo počtu pracovních sil,
- množství oliv, které byly dodány a vylisovány,
- množství, popřípadě složení, získaných olivových pokrutin,
- skutečným zásobám oliv, olejů a olivových pokrutin;
b) existence olejů, které na základě analýzy vzorků podle čl. 8 písm. a) neodpovídají charakteristikám panenských olivových olejů uvedeným v bodě 1 přílohy nařízení č. 136/66/EHS;
c) prodlení v období od prosince do dubna stejného hospodářského roku o více než:
- dvacet dnů v případě předávání měsíčních výkazů podle čl. 8 písm. b).
Minimální výše rozdílu uvedeného v písm. a) činí 50 tun u lisoven o kapacitě více než 5 tun za jeden osmihodinový pracovní den nebo o roční kapacitě vyšší než 500 tun."
6. V článku 10:
a) ve třetím pododstavci odstavce 1 se slova "Organizace producentů sdělí do 1. ledna údaje uvedené ve druhém pododstavci příslušnému orgánu členského státu, případně kontrolní agentuře" nahrazují slovy "Organizace producentů sdělí do 1. ledna údaje uvedené ve druhém pododstavci kontrolní agentuře nebo, v případě neexistence takové agentury, příslušnému orgánu členského státu";
b) se vkládá odstavec 3, který zní:
"3. Není-li podáno prohlášení o množstvích získaného oleje podle hlavních míst určení olivového oleje získaného v průběhu předchozího hospodářského roku a výkaz o stavu zásob podle odstavce 1, uloží dotyčný členský stát přiměřenou sankci."
7. Článek 11 se nahrazuje tímto:
"Článek 11
1. Producentské členské státy sdělí Komisi nejpozději desátého dne druhého měsíce následujícího po dotyčném měsíci celkové množství olivového oleje vyprodukovaného od začátku hospodářského roku na základě úhrnu měsíčních výkazů lisoven.
2. Na žádost lisovny, jíž bylo odejmuto uznání, může členský stát udělit uznání v rámci zvláštního kontrolního režimu za podmínek stanovených v čl. 13 odst. 6 nařízení (EHS) č. 2261/84. Uvedené podmínky jsou splněny pouze tehdy, pokud produkce olivového oleje dotyčné lisovny v období od listopadu do března včetně je vyšší než zpracovatelská kapacita jiných lisoven v regionu stejné úrovně NUTS III nebo na ostrově tvořícím součást regionu úrovně NUTS III ve stejném období předchozího hospodářského roku.
Dotyčný členský stát předloží Komisi nejpozději druhý měsíc po odejmutí uznání žádost lisovny o uznání v rámci zvláštního kontrolního režimu, přičemž uvede důvody a druh kontrol, které provádí v případě dotyčné lisovny.
Pokud Komise nesdělí své stanovisko do 45 dnů, považuje se žádost za přijatou.
Je-li uznání odejmuto v období od 1. srpna do 31. března, může členský stát na žádost dotyčné lisovny, pokud její produkce splňuje podmínky uvedené v prvním pododstavci, udělit předběžné uznání v rámci navrženého zvláštního kontrolního režimu, platné do vypršení konečného termínu stanoveného Komisí ve druhém pododstavci."
8. V čl. 12 odst. 5 se datum "1. září" nahrazuje datem "5. září".
9. V čl. 14 odst. 4 se datum "1. dubna" nahrazuje datem "15. května".
10. V článku 16:
a) odstavec 1 se nahrazuje tímto:
"1. Aniž je dotčen odstavec 2, s výhradou výsledků provedených kontrol, členské státy vyplácejí zálohu stanovenou v článku 12 nařízení (EHS) č. 2261/84 od 16. října každého hospodářského roku.";
b) odstavec 2 se nahrazuje tímto:
"2. Výplata alespoň 25 % zálohy na podporu se pozastavuje v případě:
a) producentů, kteří podají žádost o podporu produkce na množství,
- které je více než dvakrát vyšší než množství olivovníků vyplývající z použití průměrného výnosu homogenní produkční oblasti, ve které hospodářství převážně leží,
- které pochází převážně z homogenní produkční oblasti, u níž žádosti o podporu odpovídají celkové produkci, která přesahuje o více než 30 % množství vyplývající z použití průměrného výnosu na počet olivovníků v hospodářství;
b) producentů, jejichž produkce pochází převážně z lisoven, u nichž bylo navrženo odejmutí uznání na dobu jednoho roku až pěti let.
Rozpětí, o která se překračují množství vyplývající z použití průměrných výnosů podle písmene a), mohou členské státy do 15. října každého hospodářského roku upravit směrem nahoru nebo dolů přibližně o 20 % s přihlédnutím k výnosům v dané regionální produkční zóně.
Vyplácení záloh se pozastavuje do 1. dubna po konci dotyčného hospodářského roku v případech uvedených v písmenu a) nebo do doby, než se přijme rozhodnutí o návrzích uvedených v písmenu b).
Členské státy však mohou rozhodnout, že nepozastaví vyplácení záloh nebo že zkrátí dobu pozastavení v případech, kdy dodatečná analýza poskytne objektivní důkaz o výnosu uvedeném v prohlášeních dotyčné strany."
c) dosavadní odstavec 2 se označuje jako odstavec 3.
11. V článku 30 se vkládá nový odstavec 4, který zní:
"4. Lisovna podléhá dodatečným kontrolám podle čl. 8 písm. d), zejména pokud:
a) v mnohých případech nebo u většího množství nejsou kontroly s to ověřit prohlášení lisoven, a zejména tehdy, pokud většina kontrol prováděných podle odstavce 3 neposkytuje důkaz o dodávkách množství olivového oleje nahlášeného danou lisovnou;
b) je oprávněnost dodatečných kontrol odůvodněna nesrovnalostmi, pro které se navrhují sankce, zejména v případě předložení návrhu na odebrání uznání na dobu jednoho roku až pěti hospodářských let;
c) bylo uznání uděleno na základě zvláštního kontrolního režimu uvedeného v čl. 13 odst. 6 nařízení (EHS) č. 2261/84;
d) alespoň 25 % celkové produkce lisovny pochází od producentů uvedených v čl. 16 odst. 2 písm. a) s výjimkou případů, kdy dodatečná analýza poskytne objektivní důkaz, který je pro členský stát vyhovující.
Systém dodatečných kontrol se použije od druhého měsíce následujícího po měsíci, kdy byly provedeny dotyčné kontroly, nejméně do konce následujícího hospodářského roku, nebo v případě potřeby do té doby, než členský stát rozhodne o navržené sankci."
12. V čl. 32 odst. 2 se doplňuje nová věta, která zní: "Členské státy zejména sdělí Komisi v průběhu měsíce předcházejícího začátku hospodářského roku vnitrostátní předpisy stanovující sankce pro jednotlivé případy nesrovnalostí v rámci režimu podpory."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost sedmým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 652/2001
ze dne 30. března 2001,
kterým se mění nařízení (ES) č. 23/2001, kterým se stanoví zvláštní opatření v odvětví hovězího masa, která se odchylují od nařízení (ES) č. 800/1999, nařízení (ES) č. 3719/88, nařízení (ES) č. 1291/2000 a nařízení (EHS) č. 1964/82
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1254/1999 ze dne 17. května 1999 o společné organizaci trhu s hovězím a telecím masem [1], a zejména na čl. 29 odst. 2 písm. a), čl. 33 odst. 12 a článek 41 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) V důsledku výskytu případů bovinní spongiformní encefalopatie veterinární a hygienická opatření přijatá orgány některých třetích zemí pro vývozy skotu a hovězího masa vážně poškodila finanční zájmy vývozců.
(2) Nařízení Komise (ES) č. 23/2001 [2] stanoví opatření pro zmírnění některých z těchto závažných důsledků.
(3) Opatření pro vývozy skotu a hovězího masa ze Společenství přijatá orgány některých třetích zemí jsou stále v platnosti a v některých případech byla ještě zesílena.
(4) S cílem omezit neblahé důsledky pro vývozce ze Společenství je vhodné prodloužit některé lhůty.
(5) S ohledem na vývoj událostí by toto nařízení mělo ihned vstoupit v platnost.
(6) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro hovězí a telecí maso,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Články 2, 3 a 4 nařízení (ES) č. 23/2001 se nahrazují tímto:
"Článek 2
1. Na žádost držitele jsou zrušeny vývozní licence vydané podle nařízení (ES) č. 1445/95, o které se požádalo nejpozději do 20. února 2001, kromě vývozních licencí, jejichž doba platnosti uplynula před 1. listopadem 2000, a odpovídající jistota je uvolněna.
2. Na žádost vývozce a v případě produktů, u nichž nejpozději do 20. února 2001:
- byly splněny vývozní celní formality nebo které byly umístěny pod celní dohled podle článků 4 a 5 nařízení (EHS) č. 565/80, šedesátidenní lhůta pro opuštění celního území Společenství podle čl. 30 odst. 1 písm. b) bodu i) nařízení (EHS) č. 3719/88, čl. 32 odst. 1 písm. b) bodu i) nařízení (ES) č. 1291/2000 a čl. 7 odst. 1 a čl. 34 odst. 1 nařízení (ES) č. 800/1999 se prodlužuje na dvěstě deset dnů. Prodloužení je však možné pouze do 31. prosince 2001;
- byly splněny vývozní celní formality, ale které ještě neopustily celní území Společenství nebo které byly umístěny pod celní dohled podle článků 4 a 5 nařízení (EHS) č. 565/80, vývozce vrátí náhradu vyplacenou případně předem a různé jistoty týkající se těchto operací jsou uvolněny;
- byly splněny vývozní celní formality a které opustily celní území Společenství, mohou být dovezeny zpět a propuštěny do volného oběhu ve Společenství.
V tomto případě vývozce vrátí každou náhradu vyplacenou předem a různé jistoty týkající se těchto operací jsou uvolněny;
- byly splněny vývozní celní formality a které opustily celní území Společenství, mohou být do něj dovezeny zpět, aby byly propuštěny do režimu s podmíněným osvobozením od cla ve svobodném celním pásmu, svobodném celním skladu nebo celním skladu nejvýše po dobu sto dvaceti dnů před dosažením jejich konečného místa určení, aniž by byla dotčena výplata náhrady pro skutečné konečné místo určení nebo jistota týkající se licence.
Článek 3
Na žádost vývozce a odchylně od čl. 6 odst. 1 první pododstavce nařízení (EHS) č. 1964/82, pokud vývozní celní formality nebo formality týkající se jedné z forem umístění pod celní dohled podle článků 4 a 5 nařízení (EHS) č. 565/80 nebyly splněny nejpozději do 20. února 2001 pro celkové množství masa uvedené v osvědčení podle čl. 4 odst. 1 nařízení (EHS) č. 1964/82 vydaném před 20. únorem 2001, vývozce si ponechá zvláštní náhradu pro množství, která byla vyvezena a uvolněna ke spotřebě ve třetí zemi. Podmínky čl. 6 odst. 2 a 3 nařízení (EHS) č. 1964/82 se v tomto případě nepoužijí.
Použijí se stejná ustanovení, pokud v důsledku použití čl. 2 odst. 2 druhé a třetí odrážky tohoto nařízení nebyla část celkového množství uvedeného v osvědčení podle čl. 4 odst. 1 nařízení (EHS) č. 1964/82 uvolněna ke spotřebě ve třetí zemi.
Článek 4
1. Ustanovení čl. 18 odst. 3 písm. a), snížení o 20 % uvedené v čl. 18 odst. 3 písm. b) druhé odrážce a zvýšení o 10 % a 15 %, z nichž první je uvedeno v čl. 25 odst. 1 a druhé v čl. 35 odst. 1 druhém pododstavci nařízení (ES) č. 800/1999, se nevztahují na vývozy na základě licencí, o které se požádalo nejpozději do 20. února 2001.
2. Pokud je nárok na náhradu ztracen, sankce stanovená v čl. 51 odst. 1 písm. a) nařízení (ES) č. 800/1999 se nepoužije."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 653/2001
ze dne 30. března 2001,
kterým se stanoví maximální částka vyrovnávací podpory vyplývající ze směnného kurzu platného dne 31. prosince 2000 a 1. ledna 2001 pro libru šterlinků
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 2799/98 ze dne 15. prosince 1998 o agromonetární úpravě pro euro [1], a zejména na článek 5 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Čl. 5 odst. 1 nařízení (ES) č. 2799/98 stanoví, že v případech, kdy je směnný kurz použitelný v den rozhodné skutečnosti nižší než kurz použitelný dříve, mohou být poskytnuty vyrovnávací platby. Toto ustanovení se však nepoužije na částky, pro které v průběhu 24 měsíců bezprostředně před vstupem v platnost nového kurzu platil nižší kurz.
(2) Směnný kurz pro libru šterlinků použitelný ve dnech rozhodných skutečností 31. prosince 2000 a 1. ledna 2001 je nižší než dříve platný kurz.
(3) Podmínky, podle kterých se poskytuje vyrovnávací podpora, jsou stanoveny v nařízení (ES) č. 2799/98 a v nařízení Komise č. 2808/98 ze dne 22. prosince 1998, kterým se stanoví prováděcípravidla k agromonetární úpravě pro euro v zemědělství [2], naposledy pozměněném nařízením (ES) č. 2452/2000 [3].
(4) Částky vyrovnávací podpory jsou stanoveny v souladu s články 5 a 9 nařízení (ES) č. 2799/98 a článkem 10 nařízení (ES) č. 2808/98.
(5) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanovisky dotyčných řídicích výborů,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Maximální částka první splátky vyrovnávací podpory, kterou může poskytnout Spojené království v důsledku snížení směnného kurzu libry šterlinků zjištěného ve dnech rozhodných skutečností 31. prosince 2000 a 1. ledna 2001 k dříve platnému kurzu, jsou uvedeny v příloze tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost sedmým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 654/2001
ze dne 30. března 2001,
kterým se stanoví maximální částka vyrovnávací podpory z důvodů výrazného zhodnocení libry šterlinků a švédské koruny v roce 2000
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady(ES) č. 2799/98 ze dne 15. prosince 1998 o agromonetární úpravě pro euro [1], a zejména na čl. 4 odst. 2 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) V roce 2000 došlo u libry šterlinků a švédské koruny k výraznému zhodnocení definovanému v čl. 1 písm. f) nařízení (ES) č. 2799/98.
(2) Nařízení (ES) č. 2799/98 stanoví, že členské státy mohou v případě výrazného zhodnocení poskytnout vyrovnávací podporu zemědělcům. Taková podpora musí být poskytnuta podle podmínek stanovených v uvedeném nařízení a v nařízení Komise (ES) č. 2808/98 ze dne 22. prosince 1998, kterým se stanoví prováděcí pravidla k agromonetární úpravě pro euro v zemědělství [2], naposledy pozměněném nařízením (ES) č. 2452/2000 [3].
(3) Maximální částka první splátky vyrovnávací podpory se stanoví v souladu s článkem 4 nařízení (ES) č. 2799/98.
(4) Podle čl. 4 odst. 3 a čl. 4 odst. 6 písm. a) uvedeného nařízení musí být dotyčné částky sníženy nebo zrušeny pro odvětví, ve kterém byla tržní cena pro příslušný členský stát v průměru rovna nebo byla vyšší než průměr tržní ceny v členských státech, jejichž měny nebyly v průběhu téhož období výrazně zhodnoceny. Tyto podmínky nejsou v obou dotyčných zemích splněny v odvětví hovězího a telecího masa, obilovin a mléka a mléčných výrobků. Proto není třeba dotyčné částky upravovat.
(5) Podle čl. 4 odst. 3 a čl. 4 odst. 6 písm. b) uvedeného nařízení může být částka jedné nebo více splátek snížena, je-li zaznamenáno, že je vztah mezi okamžiky rozhodných skutečností v příslušném odvětví a okamžikem výrazného zhodnocení takový, že nelze dojít k závěru, že zhodnocení mělo nějaký dopad v průběhu daného období. Tato podmínka je splněna v odvětví cukru, pro které není dosud znám kurz skutečně použitý v průběhu hospodářského roku 2000/01. Měly by být proto rovněž stanoveny maximální částky první splátky uvedené v čl. 4 odst. 6 předposledním pododstavci nařízení (ES) č. 2799/98 a sloužící jako základ pro výpočet druhé a třetí splátky, které by byly stanoveny, kdyby nebyl použit bod b).
(6) Musí být též stanoveno období uvedené v čl. 8 odst.
1 prvním pododstavci nařízení (ES) č. 2808/98, jež musí spadat do období před poskytnutím vyrovnávacích plateb.
(7) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanovisky dotyčných řídících výborů,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Maximální částka první splátky vyrovnávací podpory uvedené v čl. 4 odst. 3 nařízení (ES) č. 2799/98 pro Spojené království v případě výrazného zhodnocení, k němuž došlo v roce 2000, činí 224,12 milionů EUR.
Maximální částka uvedená v čl. 4 odst. 6 předposledním pododstavci nařízení (ES) č. 2799/98 a sloužící jako základ pro výpočet druhé a třetí splátky vyrovnávací podpory činí, v případě výrazného zhodnocení, k němuž došlo v roce 2000, 235,35 milionů EUR.
Článek 2
Maximální částka první splátky vyrovnávací podpory uvedené v čl. 4 odst. 3 nařízení (ES) č. 2799/98 pro Švédsko v případě výrazného zhodnocení, k němuž došlo v roce 2000, činí 11,12 milionů EUR.
Maximální částka uvedená v čl. 4 odst. 6 předposledním pododstavci nařízení (ES) č. 2799/98 a sloužící jako základ pro výpočet druhé a třetí splátky vyrovnávací podpory činí, v případě výrazného zhodnocení, k němuž došlo v roce 2000, 11,84 milionů EUR.
Článek 3
Období uvedené v čl. 8 odst. 1 prvním pododstavci nařízení č. 2808/98 končí nejpozději dnem 31. prosince 2000.
Článek 4
Toto nařízení vstupuje v platnost sedmým dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (ES) č. 678/2001
ze dne 26. února 2001
o uzavření dohod ve formě výměny dopisů mezi Evropským společenstvím a Bulharskou republikou, Maďarskou republikou a Rumunskem o vzájemných preferenčních obchodních koncesích pro některá vína a lihoviny a o změně nařízení (ES) č. 933/95
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 133 ve spojení s čl. 300 odst. 2 prvním pododstavcem první větou této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Dne 29. listopadu 1993 byla mezi Evropským společenstvím a Bulharskou republikou podepsána dohoda ve formě výměny dopisů o vzájemném zavedení celních kvót pro některá vína [1] a platnost této dohody byla prodloužena dohodou ve formě výměny dopisů [2], jež byla podepsána dne 8. února 2000.
(2) Dne 29. listopadu 1993 byla mezi Evropským společenstvím a Maďarskou republikou podepsána dohoda ve formě výměny dopisů o vzájemném zavedení celních kvót pro některá vína [3] a platnost této dohody byla prodloužena dohodou ve formě výměny dopisů [4], jež byla podepsána dne 3. února 2000.
(3) Dne 26. listopadu 1993 byla mezi Evropským společenstvím a Rumunskem podepsána dohoda ve formě výměny dopisů o vzájemném zavedení celních kvót pro některá vína [5] a platnost této dohody byla prodloužena dohodou ve formě výměny dopisů [6], jež byla podepsána dne 11. února 2000.
(4) Použitelnost těchto tří dohod skončila dnem 31. prosince 2000.
(5) V souladu se směrnicemi přijatými Radou uzavřela Komise a tři dotyčné přidružené země jednání o nových vzájemných obchodních koncesích pro některá vína a lihoviny a o vzájemné ochraně a kontrole názvů vín a označení lihovin.
Výsledky těchto jednání je třeba začlenit do rámce evropských dohod ve formě dodatkových protokolů.
(6) Do doby, než budou přijaty a vstoupí v platnost uvedené dodatkové protokoly, a s cílem uplatnit výsledky jednání o nových dvoustranných obchodních koncesích pro některá vína a lihoviny od 1. ledna 2001 by měly být mezi Evropským společenstvím a třemi dotyčnými přidruženými zeměmi přijaty dohody ve formě výměny dopisů o vzájemných preferenčních obchodních koncesích pro některá vína a lihoviny.
Dvoustranné celní koncese stanovené v těchto třech dohodách ve formě výměny dopisů by měly být totožné s celními koncesemi v plánovaných dodatkových protokolech k evropským dohodám.
Použitelnost těchto dohod ve formě výměny dopisů by měla končit ke dni vstupu uvedených dodatkových protokolů v platnost.
(7) Nařízení Rady (ES) č. 933/95 ze dne 10. dubna 1995 o otevření a správě celních kvót Společenství pro některá vína pocházející z Bulharska, Maďarska a Rumunska [7] by mělo být pozměněno v souladu s prozatímními dohodami ve formě výměny dopisů.
(8) Za účelem snazšího používání některých ustanovení uvedených dohod by měla být Komise oprávněna přijmout v souladu s postupem podle článku 75 nařízení Rady (ES) č. 1493/1999 ze dne 17. května 1999 o společné organizaci trhu s vínem [8] právní předpisy nezbytné pro jejich provedení,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Dohoda ve formě výměny dopisů mezi Evropským společenstvím a Bulharskou republikou o vzájemných preferenčních obchodních koncesích pro některá vína a lihoviny se schvaluje jménem Společenství.
Znění dohody se připojuje k tomuto nařízení (příloha II).
Článek 2
Dohoda ve formě výměny dopisů mezi Evropským společenstvím a Maďarskou republikou o vzájemných preferenčních obchodních koncesích pro některá vína a lihoviny se schvaluje jménem Společenství.
Znění dohody se připojuje k tomuto nařízení (příloha III).
Článek 3
Dohoda ve formě výměny dopisů mezi Evropským společenstvím a Rumunskem o vzájemných preferenčních obchodních koncesích pro některá vína a lihoviny se schvaluje jménem Společenství.
Znění dohody se připojuje k tomuto nařízení (příloha IV).
Článek 4
Předseda Rady je oprávněn jmenovat osobu zmocněnou podepsat dohodu zavazující Společenství.
Článek 5
Komise je oprávněna přijmout v souladu s postupem stanoveným v článku 75 nařízení (ES) č. 1493/1999 akty nezbytné pro provádění dohody.
Článek 6
Článek 1 nařízení (ES) č. 933/95 se nahrazuje tímto:
"Článek 1
1. Aniž je dotčen odstavec 2, pozastavuje se od 1. ledna 2001 dovozní clo pro následující produkty pocházející z Bulharska, Maďarska a Rumunska na úrovních a v mezích celních kvót uvedených pro jednotlivé produkty:
a) Vína pocházející z Bulharska:
Poř. číslo _BAR_ Kód KN _BAR_ Popis _BAR_ Roční objem (hl) _BAR_ Clo v rámci kvóty _BAR_
b) Vína pocházející z Maďarska:
ex220421 _BAR_ Víno z čerstvých hroznů _BAR_
c) Vína pocházející z Rumunska:
Poř. číslo _BAR_ Kód KN _BAR_ Popis _BAR_ Roční objem (hl) _BAR_ Clo v rámci kvóty _BAR_
2. Propuštění v rámci celních kvót uvedených v odstavci 1 se omezuje na vína doprovázená dokladem VI 1 nebo výpisem VI 2, vyplněnými podle nařízení Komise (EHS) č. 3590/85 [15]."
Článek 7
Příloha nařízení (ES) č. 933/95 se nahrazuje přílohou I tohoto nařízení.
Článek 8
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Použije se ode dne 1. ledna 2001.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 681/2001
ze dne 3. dubna 2001,
kterým se stanoví dočasná odchylka od nařízení (ES) č. 1370/95, kterým se stanoví prováděcí pravidla k režimu vývozních licencí v odvětví vepřového masa
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2759/75 ze dne 29. října 1975 o společné organizaci trhu s vepřovým masem [1], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 1365/2000 [2], a zejména na čl. 8 odst. 2, čl. 13 odst. 12 a článek 22 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Čl. 3 odst. 3 nařízení Komise (ES) č. 1370/95 [3] naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 2898/2000 [4] stanoví, že se vývozní licence mají vydávat ve středu následující po týdnu, v němž byly podány žádosti o licenci, pokud mezitím Komise nepřijme žádná zvláštní opatření.
(2) Kvůli státním svátkům v roce 2001 a následnému nepravidelnému vydávání Úředního věstníku Evropských společenství je lhůta pro posouzení žádostí příliš krátká na to, aby se zajistilo řádné spravování trhu, a měla by se tudíž dočasně prodloužit.
(3) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro vepřové maso,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Odchylně od ustanovení čl. 3 odst. 3 nařízení (ES) č. 1370/95 se licence, o které byly podány žádosti během níže uvedených období, vydávají v níže uvedené dny, pokud před těmito dny nedojde k přijetí žádného zvláštního opatření uvedeného v odstavci 4 uvedeného článku:
- od 9. do 13. dubna 2001, k vydání dne 19. dubna 2001,
- od 23. do 27. dubna 2001, k vydání dne 4. května 2001,
- od 28. května do 1. června 2001, k vydání dne 7 června 2001,
- od 17. do 21. prosince 2001, k vydání dne 3. ledna 2002,
- od 24. do 28. prosince 2001, k vydání dne 7. ledna 2002.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 685/2001
ze dne 4. dubna 2001
o rozdělování povolení získaných v rámci dohod mezi Evropským společenstvím a Bulharskou republikou a mezi Evropským společenstvím a Maďarskou republikou o podmínkách pro silniční přepravu zboží a o podpoře kombinované dopravy mezi členské státy
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 71 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
s ohledem na stanovisko Výboru regionů,
v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy [3],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Evropské společenství na základě rozhodnutí Rady 2001/265/ES [4] a 2001/266/ES [5] ze dne 19. března 2001 uzavřelo dohody s Bulharskou republikou a Maďarskou republikou o podmínkách pro silniční přepravu zboží a o podpoře kombinované dopravy.
(2) Tyto dohody stanoví, že Společenství obdrží od Bulharska a Maďarska tranzitní silniční povolení.
(3) Je třeba vytvořit pravidla pro rozdělování a správu povolení, která jsou pro Společenství k dispozici.
(4) Z praktických a správních důvodů by tato povolení měla být předávána členským státům Komisí.
(5) Proto by měla být určen postup pro jejich přidělování.
Členské státy by pak tato povolení rozdělovaly mezi podniky podle objektivních kritérií.
(6) Pro zajištění optimálního využití povolení by měla být všechna nepoužitá povolení vrácena Komisi, aby mohla být nově přidělena.
(7) Povolení by měla být přidělována podle kritérií plně respektujících současný objem pozemní dopravy mezi Řeckem a ostatními členskými státy,
PŘIJALY TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Toto nařízení stanoví pravidla pro rozdělování povolení získaných Společenstvím na základě čl. 6 odst. 2 dohod mezi Evropským společenstvím a Bulharskou republikou a mezi Evropským společenstvím a Maďarskou republikou o podmínkách pro silniční přepravu zboží a o podpoře kombinované dopravy (dále jen "dohody") mezi členské státy.
Článek 2
1. Komise přiděluje povolení podle odstavců 2, 3 a 4.
2. Povolení se mezi členské státy rozdělují v souladu s přílohou.
S ohledem na zkušenosti, a zejména na změny dopravních toků, Komise případně, avšak nejdříve za tři roky po vstupu tohoto nařízení v platnost, předloží Radě návrh na změnu rozdělení povolení mezi jednotlivé členské státy.
3. Povolení se každý rok přidělují do 15. října předchozího roku.
4. Vstoupí-li dohoda v platnost po 1. lednu daného roku, počet povolení určených k rozdělení v tomto roce se poměrně snižuje.
Článek 3
Členské státy rozdělí povolení mezi dopravní podniky usazené na jejich území podle objektivních a nediskriminujících kritérií.
Článek 4
Příslušné orgány členských států vrátí Komisi do 15. září každého roku všechna povolení, která podle dostupných údajů a odhadů nebudou pravděpodobně do konce roku využita.
Komise vrácená povolení rozdělí podle klíče uvedeného v příloze a podle požadavků členských států na dodatečná povolení.
Článek 5
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 703/2001
ze dne 6. dubna 2001,
kterým se stanoví účinné látky přípravků na ochranu rostlin, které mají být zhodnoceny ve druhé etapě pracovního programu uvedeného v čl. 8 odst. 2 směrnice Rady 91/414/EHS, a kterým se reviduje seznam členských států jmenovaných zpravodaji pro tyto látky
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 91/414/EHS ze dne 15. července 1991 o uvádění přípravků na ochranu rostlin na trh [1], naposledy pozměněnou směrnicí Komise 2001/21/ES [2],
s ohledem na nařízení Komise (ES) č. 451/2000 ze dne 28. února 2000, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro druhou a třetí etapu pracovního programu uvedeného v čl. 8 odst. 2 směrnice Rady 91/414/EHS [3], a zejména na čl. 5 odst. 2 a 6 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Producenti, kteří si přejí zařadit účinné látky, které byly ke dni 26. července 1993 již na trhu a které byly uvedeny v seznamu přílohy I nařízení (ES) č. 451/2000, do přílohy I směrnice 91/414/EHS, byli požádáni, aby příslušnému členskému státu zpravodaji oznámili toto přání nejpozději do 31. srpna 2000.
(2) Členské státy zpravodajové předložily Komisi zprávu o tom, zda tato oznámení splňovala kritéria přijatelnosti uvedená v části 1 přílohy V nařízení (ES) č. 451/2000, jak to vyžaduje čl. 5 odst. 1 uvedeného nařízení.
(3) Komise společně se Stálým rostlinolékařským výborem tato oznámení dále přezkoumala, aby zjistila, zda je členské státy obdržely před konečným termínem a zda splňují kritéria přijatelnosti.
(4) Je proto třeba přijmout rozhodnutí, kterým se určí účinné látky, které mají být zhodnoceny v rámci nařízení, a osoby oprávněné jednat jako oznamovatelé pro tyto látky.
(5) Jmenování členských států jako zpravodajů pro druhou etapu pracovního programu stanoveného v čl. 8 odst. 2 směrnice 91/414/EHS bylo stanoveno v čl. 4 odst. 1 a v příloze I nařízení (ES) č. 451/2000. S ohledem na určitou nevyváženost, která vyšla najevo v souvislosti se zkoumáním žádostí o zařazení do přílohy I, by měla být role zpravodaje pro určité účinné látky přenesena na jiný členský stát.
(6) V zájmu zajištění toho, aby bylo přezkoumání požadované podle čl. 8 odst. 2 směrnice 91/414/EHS včas dokončeno, je třeba rovněž stanovit lhůtu pro předložení dokumentací a dalších technických nebo vědeckých informací požadovaných nařízením (ES) č. 451/2000 členskému státu zpravodaji.
(7) Je třeba zveřejnit jména a adresy producentů, kteří předložili oznámení splňující výše uvedené požadavky, s cílem zajistit možnost navázání kontaktů za účelem předložení společných dokumentací.
(8) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Stálého rostlinolékařského výboru,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Seznam účinných látek, které budou zhodnoceny v rámci nařízení (EHS) č. 451/2000, je uveden ve sloupci A přílohy I tohoto nařízení.
2. Členský stát jmenovaný jako členský stát zpravodaj pro každou z látek uvedených v odstavci 1 je uveden ve sloupci B přílohy I tohoto nařízení vedle příslušné účinné látky.
3. Producenti, kteří ve stanovené lhůtě předložili oznámení v souladu s čl. 4 odst. 2 nařízení (ES) č. 451/2000, jsou uvedeni tří až pětimístným kódem vedle příslušné účinné látky ve sloupci C přílohy I tohoto nařízení. Jméno a adresa každého producenta jsou uvedeny pro každý kód v příloze II tohoto nařízení.
Článek 2
Lhůta uvedená v čl. 5 odst. 4 písm. c) a d) nařízení (ES) č. 451/2000 pro předložení dokumentace a dalších příslušných informací členskému státu zpravodaji je stanovena do 30. dubna 2002.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. května 2001.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 704/2001
ze dne 6. dubna 2001,
kterým se mění nařízení (ES) č. 2300/97, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1221/97, kterým se stanoví obecná prováděcí pravidla pro opatření ke zlepšení produkce medu a jeho uvádění na trh
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1221/97 ze dne 25. června 1997, kterým se stanoví obecná prováděcí pravidla pro opatření ke zlepšení produkce medu a jeho uvádění na trh [1] ve znění nařízení (ES) č. 2070/98 [2], a zejména na článek 5 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (ES) č. 2300/97 [3], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 1438/2000 [4], stanoví pravidla nezbytná k uplatňování opatření ke zlepšení produkce medu a jeho uvádění na trh.
(2) Zpráva Komise pro Radu a Evropský parlament o provádění nařízení Rady (ES) č. 1221/97, kterým se stanoví obecná prováděcí pravidla pro opatření ke zlepšení produkce medu a jeho uvádění na trh [5], ve svých závěrech navrhuje zavedení zjednodušené administrativy, která by umožnila členským státům každý rok předložit pouze změny nebo úpravy programů předložených v předchozím roce.
(3) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu s názorem Ŕídícího výboru pro drůbeží maso a vejce,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Čl. 2 odst. 1 nařízení (ES) č. 2300/97 se nahrazuje tímto: "1. Členské státy předloží Komisi své programy do 15. dubna každého roku. Členské státy však mohou ohlásit pouze změny a úpravy programů předložených v předchozím roce."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 716/2001
ze dne 10. dubna 2001,
kterým se mění nařízení (ES) č. 2789/1999, kterým se stanoví obchodní norma pro stolní hrozny révy vinné
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 2200/96 ze dne 28. října 1996 o společné organizaci trhu s ovocem a zeleninou [1], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 2826/2000 [2], a zejména na čl. 2 odst. 2 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (ES) č. 2789/1999 ze dne 22. prosince 1999, kterým se stanoví obchodní norma pro stolní hrozny révy vinné [3], uvádí v příloze ustanovení o třídění stolních hroznů révy vinné podle velikosti, jejich obchodní úpravě a označování.
(2) Pro zajištění transparentnosti světového trhu je třeba tato ustanovení pozměnit.
Také norma doporučená pro stolní hrozny révy vinné Evropskou hospodářskou komisí Organizace spojených národů byla totiž nedávno pozměněna s cílem umožnit ukládat do téhož obalu směs hroznů odrůd Chasselas rouge (Chrupka červená) a Chasselas blanc (Chrupka bílá), stanovit zvláštní označení pro hrozny, které byly vypěstovány ve skleníku a které tedy podléhají zvláštním pravidlům třídění podle velikosti, a zpřesnit některá ustanovení týkající se malých obalů určených k prodeji spotřebitelům.
(3) Pěstování četných nových odrůd se rozvíjí.
Je tedy žádoucí doplnit je buď jako velkoplodé, nebo jako maloplodé odrůdy do seznamu odrůd, který je uveden v dodatku normy Společenství pro stolní hrozny révy vinné.
(4) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro čerstvé ovoce a zeleninu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Příloha nařízení (ES) č. 2789/1999 se mění takto:
1. V hlavě III (Ustanovení o třídění podle velikosti) se čtvrtý pododstavec nahrazuje tímto: "U všech tříd jakosti: každý spotřebitelský obal, jehož čistá hmotnost obsahu nepřesahuje 1 kg, smí obsahovat jeden hrozen o hmotnosti nižší, než je stanovená minimální hmotnost pro dosažení uvedené hmotnosti balení, pokud ostatními znaky odpovídá uvedené třídě jakosti."
2. V hlavě V (Ustanovení o obchodní úpravě) části A (Jednotnost) se druhý pododstavec nahrazuje tímto: "U stolních hroznů révy vinné balených do spotřebitelských obalů, jejichž čistá hmotnost obsahu obalu nepřesahuje l kg, se jednotnost odrůdy a původu nepožaduje."
3. V hlavě V (Ustanovení o obchodní úpravě) části A (Jednotnost) se za třetí pododstavec vkládá nový pododstavec, který zní: "U odrůdy Chasselas (Chrupka) se dovoluje ukládat do každého obalu pro ozdobu hrozny odlišné barvy."
4. V hlavě VI (Ustanovení o označování) části B (Druh produktu) se vkládá nová odrážka, která zní: "— "skleníkové", přichází-li v úvahu."
5. V dodatku části 2 a) (Velkoplodé odrůdy) se vkládají nové odrůdy:
"Danuta" za "Danlas"
"Isa" za "Imperial Napoleon"
"Ora" za "Olivette noire"
"Prima" za "Planta Nova".
6. V dodatku části 2 b) (Maloplodé odrůdy) se za odrůdu "Delizia di Vaprio" vkládá nová odrůda "Exalta".
7. V hlavě IV (Ustanovení o dovolených odchylkách) se část B nahrazuje tímto: "B. Dovolené odchylky velikosti
i) Výběr a I. jakost
10 % hmotnosti hroznů neodpovídajících minimální hmotnosti stanovené pro danou třídu jakosti, ale odpovídajících minimální hmotnosti stanovené pro bezprostředně nižší třídu jakosti.
ii) II. jakost
10 % hmotnosti hroznů neodpovídajících minimální hmotnosti stanovené pro tuto třídu jakosti, ale dosahujících hmotnosti nejméně 75 g."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 717/2001
ze dne 10. dubna 2001,
kterým se mění nařízení (ES) č. 790/2000, kterým se stanoví obchodní norma pro rajčata
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 2200/96 ze dne 28. října 1996 o společné organizaci trhu s ovocem a zeleninou [1], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 2826/2000 [2], a zejména na čl. 2 odst. 2 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (ES) č. 790/2000 ze dne 14. dubna 2000, kterým se stanoví obchodní norma pro rajčata [3], uvádí v příloze požadavky na třídění rajčat.
(2) Pro zajištění transparentnosti světového trhu je třeba tyto požadavky přezkoumat.
Také norma doporučená pro rajčata Evropskou hospodářskou komisí Organizace spojených národů byla totiž nedávno pozměněna za účelem zpřesnění, že "třešňovitá" rajčata nesmějí vykazovat zacelené praskliny ani ve II. jakosti.
(3) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro čerstvé ovoce a zeleninu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Třetí odrážka třetího pododstavce bodu iii) (II. jakost) v části B (Třídy jakosti) hlavy II (Ustanovení o jakosti) přílohy nařízení (ES) č. 790/2000 se nahrazuje tímto: "— zacelené praskliny o délce nejvýše 3 cm u rajčat "kulatých", "žebernatých" nebo "podlouhlých"."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 718/2001
ze dne 10. dubna 2001,
kterým se upravuje nařízení Rady (ES) č. 2200/96, pokud jde o kódy kombinované nomenklatury pro arekové (betelové) ořechy a kola ořechy
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 234/79 ze dne 5. února 1979 o postupu při přizpůsobování nomenklatury společného celního sazebníku používané pro zemědělské produkty [1], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 3290/94 [2], a zejména na čl. 2 odst. 1 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (ES) č. 2388/2000 ze dne 13. října 2000, kterým se mění příloha I nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku [3], mění kombinovanou nomenklaturu, zejména pokud jde o arekové (betelové) ořechy a kola ořechy.
(2) Tabulka v čl. 1 odst. 2 nařízení Rady (ES) č. 2200/96 ze dne 28. října 1996 o společné organizaci trhu s ovocem a zeleninou [4], naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 2826/2000 [5], by proto měla být upravena.
(3) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro čerstvé ovoce a zeleninu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V tabulce v čl. 1 odst. 2 nařízení (ES) č. 2200/96 se text: "ex0802 _BAR_ Ostatní skořápkové ovoce, čerstvé nebo suché, též bez skořápky nebo vyloupané, kromě arekových (betelových) ořechů a kola ořechů podpoložky 08029030" _BAR_
nahrazuje tímto: "ex0802 _BAR_ Ostatní skořápkové ovoce, čerstvé nebo suché, též bez skořápky nebo vyloupané, kromě arekových (betelových) ořechů a kola ořechů podpoložky 08029020." _BAR_
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost sedmým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 719/2001
ze dne 10. dubna 2001,
kterým se mění nařízení (ES) č. 590/2001, kterým se stanoví odchylka od nařízení (ES) č. 562/2000 a kterým se mění uvedené nařízení, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1254/1999, pokud jde o režimy nákupů v rámci veřejné intervence v odvětví hovězího masa
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1254/1999 ze dne 17. května 1999 o společné organizaci trhu s hovězím a telecím masem [1], a zejména na čl. 47 odst. 8 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (ES) č. 590/2001 [2] zavádí několik změn a odchylek od nařízení Komise (ES) č. 562/2000 [3] za účelem čelit výjimečné situaci na trhu, která vyplývá z nedávných událostí v souvislosti s bovinní spongiformní encefalopatií (BSE).
(2) S ohledem na tuto výjimečnou situaci na trhu a v zájmu zlepšení účinnost intervenčních opatření stanovených nařízením (ES) č. 590/2001 je nutné stanovit odchylku od čl. 4 odst. 2 písm. g) nařízení (ES) č. 562/2000, pokud jde o obě dvě dubnová nabídková řízení, a to povolením nákupu těžších zvířat, přičemž jejich nákupní cena zůstane omezena na cenu za maximální povolenou hmotnost.
(3) Je proto vhodné změnit nařízení (ES) č. 590/2001.
(4) S ohledem na vývoj situace by toto nařízení mělo neprodleně vstoupit v platnost.
(5) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem vedení Řídícího výboru pro hovězí a telecí maso,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Čl. 1 odst. 3 nařízení (ES) č. 590/2001 se nahrazuje tímto: "3. Odchylně od čl. 4 odst. 2 písm. g) nařízení (ES) č. 562/2000 je ve druhém čtvrtletí roku 2001 maximální hmotnost jatečně upravených těl uvedených v tomto nařízení:
- 430 kg pro první dvě nabídková řízení; jatečně upravená těla o hmotnosti vyšší než 430 kg však mohou být nakoupena v rámci intervence; nákupní cena zaplacená v tomto případě nepřekročí cenu za maximální hmotnost,
- 410 kg pro třetí a čtvrté nabídkové řízení,
- 390 kg pro poslední dvě nabídková řízení."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Rady (ES) č. 724/2001
ze dne 4. dubna 2001,
kterým se mění nařízení (ES) č. 850/98 o zachování rybolovných zdrojů pomocí technických opatření na ochranu nedospělých mořských živočichů
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 37 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) V zájmu účinného provádění různých druhů rybolovných činností a zachování rybolovných zdrojů je třeba objasnit nebo opravit některé podmínky stanovené nařízením (ES) č. 850/98 [4].
(2) Nařízení (ES) č. 850/98 by tudíž mělo být pozměněno,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (ES) č. 850/98 se mění takto:
1. V čl. 4 odst. 4 se písmeno b) nahrazuje tímto: "b) Pro každý rybářský výjezd, během něhož jsou použity pouze vlečené sítě o stejné velikosti ok, je zakázáno vykládat úlovky odlovené v některém z regionů nebo zeměpisných oblastí uvedených v přílohách I až V a uchovávané na plavidle, pokud nesplňují příslušné podmínky stanovené v příslušné příloze."
2. V článku 5 se zrušuje odstavec 5.
3. Čl. 6 odst. 1 písm. a) se nahrazuje tímto: "1. a) Je zakázáno držet na palubě nebo používat veškeré vlečné sítě pro lov při dně, dánské nevody nebo podobné vlečené sítě, které mají více než 100 ok po celém obvodu kapsy sítě stricto sensu, bez spojek a okrajů. Toto ustanovení se použije na vlečné sítě pro lov při dně, dánské nevody nebo podobné vlečené sítě o velikosti ok v rozmezí od 90 do 119 milimetrů."
4. V článku 7:
a) odstavec 4 se nahrazuje tímto: "4. Bez ohledu na ustanovení odst. 1 písm. a) je každá vlečná síť pro lov při dně, dánský nevod nebo podobná vlečená síť o velikosti ok v rozmezí mezi 70 až 79 milimetry vybavena dílcem ze sítě se čtvercovými oky o velikosti ok 80 milimetrů nebo více.";
b) na konec odstavce 5 se vkládá nový text, který zní: "nebo třídící mřížkou, kterou lze používat podle podmínek článku 46."
5. Článek 10 se nahrazuje tímto: "Článek 10
Článek 4 se nevztahuje na drapáky.
Je však během celého rybářského výjezdu, při kterém se drapáky nacházejí na plavidle, zakázáno:
a) překládat mořské živočichy na jiné plavidlo a
b) uchovávat na plavidle nebo vykládat na pevninu jakékoli množství mořských živočichů, ledaže by alespoň 95 % hmotnosti těchto mořských živočichů tvořili mlži."
6. V článku 18 se odstavec 4 nahrazuje tímto: "4. a) U úlovků kraba německého odloveného rybářskými vršemi nebo koši může být maximálně 1 % váhy celkového úlovku kraba německého nebo částí kraba německého uchováváno na plavidle během každého rybářského výjezdu nebo vyloženo na konci každého rybářského výjezdu v podobě oddělených krabích klepet.
b) U úlovků kraba německého odloveného jiným lovným zařízením, než jsou rybářské vrše nebo koše, může být maximálně 75 kg váhy v podobě oddělených krabích klepet uchováváno na plavidle kdykoli během rybářského výjezdu nebo vyloženo na konci každého rybářského výjezdu."
7. V čl. 22 odst. 3 se zrušuje poslední pododstavec.
8. V čl. 28 odst. 1:
a) písmeno a) se nahrazuje tímto: "a) od 1. října do 31. ledna následujícího roku v zeměpisné oblasti ohraničené linií spojující v uvedeném pořadí tyto souřadnice:
- 43°46,5′ severní šířky, 7°54,4′ západní délky,
- 44°1,5′ severní šířky, 7°54,4′ západní délky,
- 43°25′ severní šířky, 9°12′ západní délky,
- 43°10′ severní šířky, 9°12′ západní délky";
b) písmeno b) se zrušuje.
9. Název článku 29 se nahrazuje názvem "Podmínky pro důležitou reprodukční oblast platýsů".
10. Příloha VI se nahrazuje textem v příloze I tohoto nařízení.
11. V příloze X:
a) bod 1 se nahrazuje tímto: "1. velikost ok sítě: 16-31 mm + ≥ 100 mm
Úlovky uchovávané na plavidle musejí obsahovat nejméně 20 % jakékoli směsi garnátů a krevet (Pandalus montagui, druhy rodů Crangon a Palaemon)."
b) bod 4 se nahrazuje tímto: "4. velikost ok sítě: 16-31 mm + ≥ 100 mm
Úlovky uchovávané na plavidle musejí obsahovat nejméně 45 % jakékoli směsi mořských živočichů uvedených v příloze I jako cílové druhy pro velikosti ok sítě mezi 80 a 99 mm."
12. V příloze XII:
- minimální velikost platýse velkého (Pleuronectes platessa) v regionech 1 až 5, s výjimkou Skagerraku a Kattegatu, je 27 cm,
- následující poznámka pod čarou se připojuje k odkazu minimální velikosti 15 cm pro druhy kranase (Trachurus spp.) v oblastech 1 až 5, s výjimkou Skagerraku a Kattegatu: "Není určena žádná minimální velikost pro kranase (Trachurus picturatus) odloveného v přilehlých vodách Azorského souostroví, které spadají pod svrchovanost nebo jurisdikci Portugalska.",
- údaj "mořský mlž (Spisula solidissima)" se nahrazuje údajem "mořský mlž (Spisula solida)" a
- minimální velikost druhu langusta (Palinurus spp.) v regionech 1 až 5, s výjimkou Skagerraku a Kattegatu, je 95 mm,
- u kraba německého (Cancer pagurus) se údaj "Oblasti ICES IVb, IVc jižně od 56° severní šířky: 115 mm" nahrazuje údajem "Oblasti ICES IVb, IVc jižně od 56° severní šířky: 130 mm", s výjimkou oblasti vymezené bodem na 53°28′22" severní šířky, 0°09′24"východní délky na pobřeží Anglie, od kterého vede přímá linie až k 53°28′22" severní šířky, 0°22′24"východní délky, 6mílovou hranicí Spojeného království a přímou linií spojující bod na 51°54′06" severní šířky, 1°30′30východní délky s bodem na pobřeží Anglie na 51°55′48" severní šířky, 1°17′00"východní délky, kde je minimální velikost při vykládce na pevninu 115 mm.
13. V příloze XIII:
- v bodě 3 se zrušují slova "nebo langusty",
- vkládá se nový bod, který zní: "8. Velikost langusty se určuje jako délka krunýře měřená podle obrázku 7 od špičky nosce až k distální hraně hlavohrudi.",
- obrázek v příloze II tohoto nařízení se vkládá jako obrázek 7.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 732/2001
ze dne 11. dubna 2001,
kterým se mění nařízení (ES) č. 1498/1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (EHS) č. 804/68, pokud jde o sdělení mezi členskými státy a Komisí v odvětví mléka a mléčných výrobků
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1255/1999 ze dne 17. května 1999 o společné organizaci trhu s mlékem a mléčnými výrobky [1], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 1670/2000 [2], a zejména na článek 40 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (ES) č. 1498/1999 [3] ve znění nařízení (ES) č. 1535/2000 [4] stanoví kromě jiného poskytování údajů o množstvích produktů, pro která byly vydány dovozní licence v rámci jednotlivých režimů dovozu.
(2) Je rovněž nutné stanovit sdělování tohoto typu údajů, pokud jde o licence vydané na dovozy podle nařízení Komise (ES) č. 2414/98 ze dne 9. listopadu 1998, kterým se stanoví prováděcí pravidla k režimu použitelnému na dovoz mléčných výrobků pocházejících z afrických, karibských a tichomořských zemí (zemí AKT) a kterým se zrušuje nařízení (EHS) č. 1150/90 [5], jakož i údajů o dovozech pocházejících ze států západního Balkánu podle nařízení Rady (ES) č. 2007/2000 ze dne 18. září 2000, kterým se zavádějí mimořádná obchodní opatření pro země a území účastnící se procesu stabilizace a přidružení zavedeného Evropskou unií či s tímto procesem spjaté, kterým se mění nařízení (ES) č. 2820/98 a kterým se zrušují nařízení (ES) č. 1763/1999 a (ES) č. 6/2000 [6] ve znění nařízení (ES) č. 2563/2000 [7].
(3) Nařízení (ES) č. 1498/1999 musí být tudíž pozměněno.
(4) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro mléko a mléčné výrobky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (ES) č. 1498/1999 se mění takto:
a) V čl. 7 prvním pododstavci se vkládají nové body 6 a 7, které znějí: "6. nejpozději do desátého dne každého měsíce za předcházející měsíc množství produktů, pro které byly vydány dovozní licence podle nařízení Komise (ES) č. 2414/98 [8], rozepsané podle kódu kombinované nomenklatury a kódu země původu (počítačový kód IDES: 6);
7. nejpozději do desátého dne každého měsíce za předcházející měsíc množství produktů, pro které byly vydány dovozní licence podle nařízení Rady (ES) č. 2007/2000 [9], rozepsané podle kódu kombinované nomenklatury a kódu země původu (počítačový kód IDES: 6)."
b) Vkládá se nový článek 7a, který zní: "Článek 7a
Členské státy sdělí Komisi nejpozději do 31. května 2001 údaje uvedené v čl. 7 bodech 6 a 7 rozepsané po měsících za leden, únor a březen 2001."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. května 2001.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Rady (ES) č. 747/2001
ze dne 9. dubna 2001
o správě celních kvót Společenství a referenčních množství v případě produktů, které mají na základě dohod s některými zeměmi Středomoří nárok na preference, a o zrušení nařízení (ES) č.
1981/94 a (ES) č. 934/95
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 133 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Dodatkové protokoly k dohodám o spolupráci mezi Evropským hospodářským společenstvím na jedné straně a Alžírskou lidovou a demokratickou republikou [1], Egyptskou arabskou republikou [2], Jordánským hášimovským královstvím [3] a Syrskou arabskou republikou [4] na straně druhé a Dodatkový protokol k Dohodě zakládající přidružení mezi Evropským hospodářským společenstvím a Maltou [5] stanoví celní koncese, z nichž některé spadají do rámce celních kvót Společenství a referenčních množství.
(2) Protokol, kterým se stanoví podmínky a postupy pro provádění druhé etapy Dohody zakládající přidružení mezi Evropským hospodářským společenstvím a Kyperskou republikou a kterým se upravují některá ustanovení této dohody [6], doplněný nařízením Rady (ES) č. 3192/94 ze dne 19. prosince 1994, kterým se mění režim dovozu některých zemědělských produktů pocházejících z Kypru do Společenství [7], rovněž stanoví celní koncese, z nichž některé spadají do rámce celních kvót Společenství a referenčních množství.
(3) Nařízením Rady (EHS) č. 1764/92 ze dne 29. června 1992, kterým se mění režim dovozu některých zemědělských produktů pocházejících z Alžírska, Kypru, Egypta, Izraele, Jordánska, Libanonu, Malty, Maroka, Sýrie a Tuniska do Společenství [8] se urychlilo snižování cla a zvýšily se objemy celních kvót a referenčních množství stanovené v protokolech k dohodám o přidružení nebo spolupráci s dotyčnými zeměmi Středomoří.
(4) Režim dovozu pomerančů pocházejících z Kypru, Egypta a Izraele do Společenství byl upraven dohodami ve formě výměny dopisů mezi Evropským společenstvím a Kyprem [9], mezi Evropským společenstvím a Egyptskou arabskou republiku [10] a mezi Evropským společenstvím a Izraelem [11].
(5) Rozhodnutím Rady přidružení ES-Turecko č. 1/98 ze dne 25. února 1998 o obchodním režimu pro zemědělské produkty [12] se stanoví celní koncese, z nichž některé jsou uděleny v rámci celních kvót.
(6) Evropsko-středomořská prozatímní dohoda o přidružení týkající se obchodu a spolupráce mezi Evropským společenstvím na jedné straně a Organizací pro osvobození Palestiny (OOP) jménem palestinského orgánu na západním břehu Jordánu a v pásmu Gazy [13] na straně druhé, jakož i Evropsko-středomořská dohoda zakládající přidružení mezi Evropskými společenstvími a jejich členskými státy na straně jedné a Tuniskou republikou [14], Marockým královstvím [15], Státem Izrael [16] na straně druhé stanoví celní koncese, z nichž některé spadají do rámce celních kvót a referenčních množství Společenství.
(7) Tyto celní koncese byly provedeny nařízením Rady (ES) č. 1981/94 ze dne 25. července 1994 o otevření a správě celních kvót Společenství pro některé produkty pocházející z Alžírska, Kypru, Egypta, Izraele, Jordánska, Malty, Maroka, západního břehu Jordánu a pásma Gazy, Tuniska a Turecka a o postupu pro prodlužování a úpravu těchto kvót [17] a nařízením Rady (ES) č. 934/95 ze dne 10. dubna 1995 o zavedení statistického dohledu Společenství v rámci referenčních množství pro některé produkty pocházející z Kypru, Egypta, Izraele, Jordánska, Malty, Maroka, Sýrie, Tuniska a západního břehu Jordánu a pásma Gazy [18].
(8) Protože byla nařízení Rady č.
1981/94 a (ES) č. 934/95 opakovaně a podstatným způsobem pozměněna, musí být nyní přeformulována a zjednodušena v souladu s usnesením Rady ze dne 25. října 1996 o zjednodušení a racionalizaci celních předpisů a celních řízení Společenství [19].
V zájmu racionalizace provádění dotyčných celních opatření by měla být ustanovení o celních kvótách a referenčních množstvích spolu se změnami kódů kombinované nomenklatury a třídění TARIC seskupena do jediného nařízení, které by zohlednilo v úvahu následné změny nařízení (ES) č. 1981/94 a (ES) č.
(9) Protože jsou uvedené preferenční dohody uzavřeny na neomezenou dobu, je vhodné neomezovat dobu platnosti tohoto nařízení.
(10) Za účelem uplatňování nároku na celní koncese musí být v souladu s uvedenými preferenčními dohodami mezi Evropským společenstvím a zeměmi Středomoří celním orgánům předložen příslušný doklad o původu.
(11) Pro případ překročení referenčního množství stanoví uvedené preferenční dohody, že Společenství může v následujícím preferenčním období nahradit koncesi udělenou v rámci tohoto referenčního množství celní kvótou ve stejné výši.
(12) V důsledku ujednání dosažených v rámci Uruguayského kola mnohostranných jednání se clo společného celního sazebníku z určitých produktů dostalo na stejnou úroveň jako celní koncese přiznané těmto produktům na základě středomořských preferenčních dohod.
Není tudíž nezbytné i nadále stanovovat správu celní kvóty pro upravené nebo konzervované krocaní a krůtí maso pocházející z Izraele ani správu referenčního množství pro hrách určený k setí pocházející z Maroka.
(13) Rozhodnutí Rady nebo Komise, jimiž se mění kódy kombinované nomenklatury a kódy TARIC, neobsahují žádné podstatné změny.
V zájmu zjednodušení a včasného vyhlášení nařízení, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro celní kvóty Společenství a referenční množství stanovené v nových preferenčních dohodách, protokolech, výměnách dopisů nebo jiných aktech uzavřených mezi Společenstvím a zeměmi Středomoří, je vhodné stanovit, že Komise může po konzultaci s Výborem pro celní kodex provádět jakékoli nezbytné změny a technické úpravy tohoto nařízení, pokud uvedené akty upřesňují produkty, jež mají nárok na celní preference v rámci celních kvót a referenčních množství, jejich objem, clo, období a jakákoliv další kritéria pro vznik nároku.
Touto skutečností není dotčen zvláštní postup stanovený v nařízení Rady (ES) č. 3448/93 ze dne 6. prosince 1993 o právní úpravě obchodování s některým zbožím vzniklým zpracováním zemědělských produktů [20].
(14) Nařízení Komise (ES) č. 2454/93 ze dne 2. července 1993, kterým se provádí nařízení Rady (EHS) č. 2913/92, kterým se vydává celní kodex Společenství [21], kodifikovalo pravidla správy celních kvót, která mají být uplatňována chronologicky podle dat celních prohlášení, a předpisy pro dohled nad preferenčními dovozy.
(15) Z důvodů urychlení a efektivnosti by měla komunikace mezi členskými státy a Komisí probíhat pokud možno elektronickou cestou.
(16) Za účelem uplatňování nároku na celní koncese u velkokvětých růží, malokvětých růží, jednokvětých karafiátů a mnohokvětých karafiátů musí být splněny podmínky nařízení Rady (EHS) č. 4088/87 ze dne 21. prosince 1987 o podmínkách pro uplatnění preferenčních cel na dovoz některých květinářských výrobků pocházejících z Izraele, Jordánska, Kypru, Maroka, západního břehu Jordánu a pásma Gazy [22].
(17) U vín pocházejících z Alžírska, Maroka a Tuniska, která mají zapsané označení původu, musí být předloženo buď osvědčení o označení původu podle vzoru uvedeného v preferenční dohodě, nebo doklad V I 1 či výpis V I 2 doplněný poznámkami v souladu s článkem 9 nařízení Komise (EHS) č. 3590/85 ze dne 18. prosince 1985 o osvědčení a zprávě o výsledku rozboru pro dovoz vína, hroznové šťávy a hroznového moštu [23].
(18) Za účelem uplatňování nároku na celní kvótu u likérových vín pocházejících z Kypru musí být splněna podmínka, že tato vína budou v dokladu V I 1 či výpisu V I 2 označena v souladu s nařízením Komise (EHS) č. 3590/85 jako "likérová vína".
(19) Rozhodnutím Rady ze dne 22. prosince 2000 o uzavření dohody ve formě výměny dopisů mezi Evropským společenstvím a Tuniskou republikou o vzájemných liberalizačních opatřeních a změnách zemědělských protokolů k Dohodě o přidružení Tuniska k Evropskému společenství [24] se stanoví nové celní koncese a změny stávajících koncesí, z nichž některé spadají do rámce celních kvót Společenství a referenčních množství.
(20) Nezbytná prováděcí pravidla k tomuto nařízení by měla být přijata v souladu s rozhodnutím Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [25],
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Celní koncese v rámci celních kvót Společenství nebo referenčních množství
Produkty pocházející z Alžírska, Maroka, Tuniska, Egypta, Jordánska, Sýrie, Izraele, západního břehu Jordánu a pásma Gazy, Turecka, Malty a Kypru uvedené v přílohách I až XI, které byly propuštěny do volného oběhu ve Společenství, mají v obdobích stanovených v tomto nařízení a v souladu s tímto nařízením v rámci limitů celních kvót nebo referenčních množství Společenství nárok na osvobození od cla nebo na snížení cla.
Článek 2
Zvláštní ustanovení týkající se celních kvót pro čerstvé řezané květiny a poupata
1. Pokud nejsou dodržovány cenové podmínky stanovené v nařízení (EHS) č. 4088/87, může být uplatňování celních kvót pro čerstvé řezané květiny a poupata pozastaveno nařízením Komise a v případě velkokvětých růží, malokvětých růží, jednokvětých karafiátů a mnohokvětých karafiátů může být znovu zavedeno clo společného celního sazebníku.
2. Produkty, pro které bylo znovu zavedeno clo společného celního sazebníku, nemohou být v období, pro které bylo toto clo znovu zavedeno, dováženy do Společenství v rámci dotyčné celní kvóty.
Článek 3
Zvláštní podmínky pro uplatňování nároku na celní kvóty pro některá vína
1. Za účelem uplatňování nároku na celní kvóty Společenství uvedené v přílohách I až III pod pořadovými čísly 09.1001, 09.1107 a 09.1205 musí být předloženo buď osvědčení o označení původu, které vydal příslušný alžírský, marocký nebo tuniský orgán podle vzoru uvedeného v příloze XII, nebo doklad V I 1 či výpis V I 2 doplněný poznámkami v souladu s článkem 9 nařízení Komise (EHS) č. 3590/85.
2. Za účelem uplatňování nároku na celní kvótu uvedenou v příloze XI pod pořadovým číslem 09.1417 u likérových vín pocházejících z Kypru musí být splněna podmínka, že tato vína budou v dokladu V I 1 nebo výpisu V I 2 označena v souladu s nařízením Komise (EHS) č. 3590/85 jako "likérová vína".
Článek 4
Správa celních kvót a referenčních množství
1. Komise spravuje celní kvóty uvedené v tomto nařízení v souladu s články 308a až 308c nařízení (EHS) č. 2454/93.
2. Produkty, které byly propuštěny do volného oběhu na základě preferenčních sazeb, zejména sazeb stanovených v rámci referenčních množství, podléhají v souladu s článkem 308d nařízení (EHS) č. 2454/93 dohledu Společenství. Komise po konzultaci s členskými státy rozhodne, které další produkty, jiné, než na které se vztahují referenční množství, podléhají dohledu.
3. Komunikace mezi členskými státy a Komisí týkající se správy celních kvót a referenčních množství probíhá pokud možno elektronickou cestou.
Článek 5
Udělení pravomocí
1. Aniž je dotčen postup stanovený v nařízení Rady (ES) č. 3448/93, může Komise v souladu s postupem podle čl. 6 odst. 2 tohoto nařízení přijmout ustanovení nezbytná pro používání tohoto nařízení, zejména:
a) případné nezbytné změny a technické úpravy vyplývající ze změn kódů kombinované nomenklatury a třídění TARIC;
b) nezbytné úpravy vyplývající ze vstupu v platnost nových dohod, protokolů, výměn dopisů nebo jiných aktů, které mezi sebou uzavřelo Společenství a země Středomoří a které přijala Rada, pokud tyto dohody, protokoly, výměny dopisů nebo jiné akty Rady vymezují produkty, jež mají nárok na celní preference v rámci celních kvót a referenčních množství, jejich objem, clo, období a jakákoliv další kritéria pro vznik nároku.
2. Ustanovení přijatá podle odstavce 1 Komisi neopravňují:
a) převádět preferenční množství z jednoho období do druhého;
b) převádět množství stanovené pro jednu celní kvótu nebo referenční množství do jiné celní kvóty nebo jiného referenčního množství;
c) převádět množství z celní kvóty do referenčního množství a naopak;
d) měnit harmonogramy stanovené v dohodách, protokolech, výměnách dopisů nebo jiných aktech Rady;
e) přijímat právní předpisy ovlivňující správu celních kvót prostřednictvím dovozních licencí.
Článek 6
Řídící výbor
1. Komisi je nápomocen Výbor pro celní kodex zřízený článkem 248a nařízení (EHS) č. 2913/92 [26] (dále jen "výbor").
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 4 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES.
Doba uvedená v čl. 4 odst. 3 rozhodnutí 1999/468/ES činí tři měsíce.
3. Výbor přijme svůj jednací řád.
Článek 7
Spolupráce
Členské státy a Komise úzce spolupracují k zajištění toho, aby toto nařízení bylo dodržováno.
Článek 8
Zrušení
Zrušují se nařízení (ES) č.
1981/94 a (ES) č. 934/95.
Odkazy na nařízení (ES) č. 1981/94 a (ES) č.
934/95 se považují za odkazy na toto nařízení v souladu se srovnávací tabulkou obsaženou v příloze XIII.
Článek 9
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Pro celní kvóty uvedené v příloze III pod pořadovými čísly 09.1211, 09.1215, 09.1217, 09.1218, 09.1219 a 09.1220 se použije ode dne 1. ledna 2001.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 749/2001
ze dne 18. dubna 2001,
kterým se mění příloha II nařízení Rady (EHS) č. 2377/90, kterým se stanoví postup Společenství pro stanovení maximálních limitů reziduí veterinárních léčivých přípravků v potravinách živočišného původu
(Text s významem pro EHP)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2377/90 ze dne 26. června 1990, kterým se stanoví postup Společenství pro stanovení maximálních limitů reziduí veterinárních léčivých přípravků v potravinách živočišného původu [1], naposledy pozměněné nařízením Komise (ES) č. 2908/2000 [2], a zejména na články 7 a 8 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) V souladu s nařízením (EHS) č. 2377/90 musí být maximální limity reziduí stanoveny postupně pro všechny farmakologicky účinné látky, které jsou používány ve Společenství ve veterinárních léčivých přípravcích určených k podání zvířatům určeným k produkci potravin.
(2) Maximální limity reziduí mohou být stanoveny až poté, co Výbor pro veterinární léčivé přípravky vyhodnotí všechny relevantní informace, které se týkají bezpečnosti reziduí dotyčných látek pro spotřebitele potravin živočišného původu a vlivu reziduí na průmyslové zpracování potravin.
(3) Při stanovování maximálních limitů pro rezidua veterinárních léčivých přípravků v potravinách živočišného původu je nezbytné výslovně uvést druhy zvířat, u kterých mohou být rezidua přítomna, povolené hladiny ve všech relevantních poživatelných tkáních získávaných z ošetřených zvířat (cílová tkáň) a charakter rezidua, které je významné pro sledování reziduí (indikátorové reziduum).
(4) Pro kontrolu reziduí, jak je stanoveno v odpovídajících právních předpisech Společenství, musí být maximální limity reziduí obecně stanoveny pro cílové tkáně jater nebo ledvin.
Játra a ledviny jsou však často z jatečně upravených těl, která jsou předmětem mezinárodního obchodu, odstraňovány, a maximální limity reziduí proto musí být rovněž vždy stanoveny i pro svalovou tkáň nebo tkáň tukovou.
(5) V případě veterinárních léčivých přípravků, které jsou určeny k použití u nosnic, u zvířat produkujících mléko nebo u včel, musí být maximální limity reziduí stanoveny rovněž pro vejce, mléko či med.
(6) Thiamylal a thiopental sodná sůl musí být zařazeny do přílohy II nařízení (EHS) č. 2377/90.
(7) Než toto nařízení vstoupí v platnost, musí být k dispozici přiměřená lhůta, aby členské státy mohly učinit veškeré úpravy, které mohou být nezbytné s ohledem na rozhodnutí o registraci příslušných veterinárních léčivých přípravků vydaná v souladu se směrnicí Rady 81/851/EHS [3] naposledy pozměněnou směrnicí Komise 2000/37/ES [4], aby byla zohledněna ustanovení tohoto nařízení.
(8) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro veterinární léčivé přípravky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Příloha II nařízení (EHS) č. 2377/90 se mění tak, jak je stanoveno v příloze tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 750/2001
ze dne 18. dubna 2001,
kterým se mění příloha II nařízení Rady (EHS) č. 2377/90, kterým se stanoví postup Společenství pro stanovení maximálních limitů reziduí veterinárních léčivých přípravků v potravinách živočišného původu
(Text s významem pro EHP)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2377/90 ze dne 26. června 1990, kterým se stanoví postup Společenství pro stanovení maximálních limitů reziduí veterinárních léčivých přípravků v potravinách živočišného původu [1], naposledy pozměněné nařízením Komise (ES) č. 749/2001 [2], a zejména na články 7 a 8 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) V souladu s nařízením (EHS) č. 2377/90 musí být maximální limity reziduí stanoveny postupně pro všechny farmakologicky účinné látky, které jsou používány ve Společenství ve veterinárních léčivých přípravcích určených k podání zvířatům určeným k produkci potravin.
(2) Maximální limity reziduí mohou být stanoveny až poté, co Výbor pro veterinární léčivé přípravky vyhodnotí všechny relevantní informace, které se týkají bezpečnosti reziduí dotyčných látek pro spotřebitele potravin živočišného původu a vlivu reziduí na průmyslové zpracování potravin.
(3) Při stanovování maximálních limitů pro rezidua veterinárních léčivých přípravků v potravinách živočišného původu je nezbytné výslovně uvést druhy zvířat, u kterých mohou být rezidua přítomna, povolené hladiny ve všech relevantních poživatelných tkáních získávaných z ošetřených zvířat (cílová tkáň) a charakter rezidua, které je relevantní pro sledování reziduí (indikátorové reziduum).
(4) Pro kontrolu reziduí, jak je stanoveno v odpovídajících právních předpisech Společenství, musí být maximální limity reziduí obecně stanoveny pro cílové tkáně jater nebo ledvin.
Játra a ledviny jsou však často z jatečně upravených těl, která jsou předmětem mezinárodního obchodu, odstraňovány, a maximální limity reziduí proto musí být rovněž vždy stanoveny i pro svalovou tkáň nebo tkáň tukovou.
(5) V případě veterinárních léčivých přípravků, které jsou určeny k použití u nosnic, u zvířat produkujících mléko nebo u včel, musí být maximální limity reziduí stanoveny rovněž pro vejce, mléko či med.
(6) Kyselina acetylsalicylová, lysinacetylsalicylát, DL forma, vápenná sůl karbasalatu a acetylsalicylan sodný musí být zařazeny do přílohy II nařízení (EHS) č. 2377/90.
(7) Než toto nařízení vstoupí v platnost, musí být k dispozici přiměřená lhůta, aby členské státy mohly učinit veškeré úpravy, které mohou být nezbytné s ohledem na rozhodnutí o registraci příslušných veterinárních léčivých přípravků vydaná v souladu se směrnicí Rady 81/851/EHS [3] naposledy pozměněnou směrnicí Komise 2000/37/ES [4], aby byla zohledněna ustanovení tohoto nařízení.
(8) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro veterinární léčivé přípravky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Příloha II nařízení (EHS) č. 2377/90 se mění tak, jak je stanoveno v příloze tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 761/2001
ze dne 19. března 2001
o dobrovolné účasti organizací v systému řízení podniků a auditu z hlediska ochrany životního prostředí (EMAS)
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 175 odst. 1 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
po konzultaci s Výborem regionů,
v souladu s postupem podle článku 251 Smlouvy [3], s ohledem na společný návrh schválený dohodovacím výborem dne 20. prosince 2000,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Článek 2 Smlouvy stanoví, že Společenství má mimo jiné za úkol podporovat v celém Společenství udržitelný růst, a usnesení ze dne 1. února 1993 [4] zdůrazňuje význam udržitelného růstu.
(2) Program "Směrem k udržitelnému rozvoji" předložený Komisí, který byl z hlediska celkového konceptu schválen usnesením ze dne 1. února 1993, podtrhuje roli a odpovědnost organizací jak za posílení hospodářství, tak i za ochranu životního prostředí ve Společenství.
(3) Program "Směrem k udržitelnému rozvoji" požaduje rozšíření nástrojů v ochraně životního prostředí a využití tržních mechanismů, aby přiměl organizace k přijetí aktivnějšího přístupu v této oblasti, a to nad rámec dodržování všech platných právních požadavků týkajících se životního prostředí.
(4) Komise by měla podporovat soudržný přístup k právním nástrojům vytvářeným na úrovni Společenství pro oblast ochrany životního prostředí.
(5) Nařízení Rady (EHS) č. 1836/93 ze dne 29. června 1993 o dobrovolné účasti průmyslových podniků v systému řízení podniků a auditu z hlediska ochrany životního prostředí [5] prokázalo svou účinnost při zlepšování dopadů činnosti průmyslu na životní prostředí.
(6) Zkušenosti získané při provádění nařízení (EHS) č. 1836/93 by se měly využít pro zvýšení schopnosti systému řízení podniků a auditu z hlediska ochrany životního prostředí (EMAS) Společenství, aby bylo dosaženo zlepšení celkového vlivu činnosti organizací na životní prostředí.
(7) EMAS by měl být dostupný pro všechny organizace s dopady na životní prostředí a měl by jim poskytovat prostředky ke zvládnutí těchto dopadů a ke zlepšení celkového vlivu činnosti organizací na životní prostředí.
(8) V souladu se zásadami subsidiarity a proporcionality, uvedenými v článku 5 Smlouvy, lze účinnosti programu EMAS ke zlepšení vlivu evropských organizací na životní prostředí lépe dosáhnout na úrovni Společenství.
Toto nařízení má pouze zajistit jednotné provedení programu EMAS v celém Společenství poskytnutím společných pravidel, postupů a základních požadavků týkajících se EMAS, zatímco přijímání opatření, která lze přiměřeně provést na vnitrostátní úrovni, je ponecháno členským státům.
(9) Organizace by měly být podněcovány k dobrovolné účasti na programu EMAS, přičemž mohou z této účasti získat výhody, pokud jde o právní kontrolu, úsporu nákladů a obraz, který si o nich utvoří veřejnost.
(10) Je důležité, aby se na programu EMAS podílely malé a střední podniky, jejichž účast by měla být podporována usnadněním přístupu k informacím, ke stávajícím podpůrným fondům a k veřejným institucím a vytvořením nebo podporou opatření týkajících se technické pomoci.
(11) Údaje poskytnuté členskými státy by měla Komise využít ke stanovení potřeby rozvoje zvláštních opatření s cílem dosáhnout větší účasti organizací v programu EMAS, zejména malých a středních podniků.
(12) Průhlednost a důvěryhodnost organizací zavádějících systémy řízení z hlediska ochrany životního prostředí se zvyšuje, když je přezkoumán jejich systém řízení podniku, program auditu z hlediska ochrany životního prostředí a prohlášení o stavu životního prostředí, aby se ověřilo, zda splňují odpovídající požadavky tohoto nařízení, a když jsou jejich prohlášení o stavu životního prostředí a jeho aktualizace schvalovány akreditovanými ověřovateli stavu životního prostředí.
(13) Proto je nezbytné zajistit a neustále zlepšovat odbornou způsobilost ověřovatelů stavu životního prostředí, a to na základě nezávislého a neutrálního akreditačního systému, rekvalifikace a vhodného dohledu nad jejich činností, aby byla zajištěna důvěryhodnost programu EMAS.
Proto by měla být zajištěna úzká spolupráce mezi vnitrostátními akreditačními orgány.
(14) Organizace by měly být podněcovány, aby vypracovávaly a zpřístupňovaly veřejnosti pravidelná prohlášení o stavu životního prostředí, která by veřejnosti a dalším zúčastněným osobám poskytla informace o vlivu jejich činnosti na životní prostředí.
(15) Členské státy by měly mít možnost podněcovat organizace k účasti v programu EMAS.
(16) Komise by měla poskytnout kandidátským zemím technickou podporu při vytvoření struktur potřebných pro použití programu EMAS.
(17) Kromě základních požadavků systému řízení podniku z hlediska ochrany životního prostředí přikládá program EMAS zvláštní význam těmto prvkům: souladu s právními předpisy, zlepšení celkového vlivu činnosti organizace na životní prostředí a také externí komunikaci a zapojení zaměstnanců.
(18) Komise by měla upravit přílohy tohoto nařízení s výjimkou přílohy V, uznat evropské a mezinárodní normy týkající se životního prostředí, které jsou relevantní k EMAS, a vytvořit obecné zásady pro partnerství osob zúčastněných na programu EMAS za účelem zajištění soudržného provádění požadavků EMAS v členských státech.
Při vypracování těchto obecných zásad by Komise měla zohlednit politiku životního prostředí Společenství, a zejména právní předpisy Společenství a případné mezinárodní závazky.
(19) Opatření potřebná k provedení nařízení by měla být přijata v souladu s rozhodnutím Komise 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [6].
(20) Toto nařízení by mělo být případně s ohledem na získané zkušenosti po určité době přezkoumáno.
(21) Evropské instituce by měly usilovat o přijetí zásad podle tohoto nařízení.
(22) Toto nařízení nahrazuje nařízení (EHS) 1836/93, které se zrušuje,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Program systému řízení podniků a auditu z hlediska ochrany životního prostředí a jeho cíle
1. Zřizuje se program Společenství pro systém řízení podniků a auditu z hlediska ochrany životního prostředí umožňující dobrovolnou účast organizací (dále jen "EMAS"), pro hodnocení a zlepšení celkového vlivu činností organizací na životní prostředí a poskytnutí odpovídajících informací veřejnosti a jiným zúčastněným osobám.
2. Cílem programu EMAS je podporovat neustálé zlepšování celkového vlivu činnosti organizací na životní prostředí
a) vytvářením a zaváděním systémů řízení podniků z hlediska ochrany životního prostředí, jak je popsáno v příloze I;
b) systematickým, objektivním a pravidelným hodnocením výkonu těchto systémů, jak je popsáno v příloze I;
c) poskytováním informací o vlivu činnosti organizace na životní prostředí a otevřeným dialogem s veřejností a ostatními zúčastněnými osobami;
d) aktivním zapojením zaměstnanců v organizaci a vhodným počátečním a dalším výcvikem, který jim umožní aktivní účast na úkolech uvedených v písmenu a).
Na žádost se zapojí také zástupci zaměstnanců.
Článek 2
Definice
Pro účely tohoto nařízení se rozumí:
a) "politikou životního prostředí" celkové cíle a zásady jednání organizace ve vztahu k životnímu prostředí, včetně dodržování všech souvisejících právních požadavků na ochranu životního prostředí, a rovněž závazek neustále zlepšovat vliv činnosti organizace na životní prostředí; politika životního prostředí poskytuje rámec pro stanovení a přezkoumávání obecných a specifických cílů ochrany životního prostředí;
b) "neustálým zlepšováním vlivu činnosti organizace na životní prostředí" proces každoročního zlepšování měřitelných výsledků systému řízení podniků z hlediska ochrany životního prostředí, které souvisejí s tím, jak organizace řídí významné environmentální aspekty, založený na politice životního prostředí a na obecných a specifických cílech ochrany životního prostředí organizace; zlepšení přitom nemusí nastat ve všech oblastech činnosti zároveň;
c) "vlivem činnosti organizace na životní prostředí" výsledky řízení organizace, pokud jde o environmentální aspekty;
d) "prevencí znečištění" použití postupů, technik, materiálů nebo výrobků, které zabraňují, snižují nebo regulují znečištění, což může zahrnovat recyklaci, zpracování, změny postupů, kontrolní mechanismy, účinné využití zdrojů a nahrazení materiálů;
e) "přezkoumáním stavu životního prostředí" úvodní podrobná analýza problémů ochrany životního prostředí, dopadů a vlivu na životní prostředí souvisejících s činnostmi organizace (příloha VII);
f) "environmentálním aspektem" prvek činností, výrobků nebo služeb organizace, který může mít vliv na životní prostředí (příloha VI); významným environmentálním aspektem je environmentální aspekt, který má nebo může mít podstatný dopad na životní prostředí;
g) "dopadem na životní prostředí" změna životního prostředí jak negativní, tak pozitivní, zcela nebo částečně vyplývající z činností, výrobků nebo služeb organizace;
h) "programem ochrany životního prostředí" popis opatření (odpovědností a prostředků) učiněných nebo plánovaných k dosažení obecných a specifických cílů ochrany životního prostředí a lhůty pro jejich dosažení;
i) "obecným cílem ochrany životního prostředí" celkový cíl ochrany životního prostředí vyplývající z politiky životního prostředí, který si organizace sama stanoví, a který je pokud možno kvantifikován;
j) "specifickým cílem ochrany životního prostředí" podrobný požadavek na výkon, který je pokud možno kvantifikován, který se uplatňuje v organizaci nebo její části, vyplývá ze stanovených obecných cílů a je třeba jej stanovit a splnit pro dosažení těchto obecných cílů;
k) "systémem řízení z hlediska ochrany životního prostředí" ta část celkového systému řízení, která zahrnuje organizační strukturu, plánování, odpovědnosti, techniky, postupy, procesy a zdroje pro rozvoj, provádění, dosažení, posouzení a podporu politiky životního prostředí;
l) "auditem ochrany životního prostředí" nástroj řízení, zahrnující systematické, dokumentované, pravidelné a objektivní hodnocení výkonu organizace, systému řízení a postupů ochrany životního prostředí s cílem:
i) usnadnit provozní kontrolu způsobů chování, které mohou mít dopad na životní prostředí,
ii) posouzení dodržování politiky životního prostředí, včetně obecných a specifických cílů organizace, týkajících se ochrany životního prostředí (příloha II);
m) "cyklem auditu" období, ve kterém se provádí audit všech činností v organizaci (příloha II);
n) "auditorem" osoba nebo tým, interní nebo externí, jednající jménem vedení organizace, které mají individuálně nebo kolektivně odbornou kvalifikaci uvedenou v bodě 2.4 přílohy II a jsou dostatečně nezávislé na činnostech, pro které provádějí audit, aby mohly provést objektivní posouzení;
o) "prohlášením o stavu životního prostředí" údaje uvedené v bodě 3.2 písm. a) až g) přílohy III;
p) "zúčastněnou osobou" jednotlivec nebo skupina včetně orgánů, na které se vztahuje nebo kterých se týká vliv činnosti organizace na životní prostředí;
q) "ověřovatelem stavu životního prostředí" osoba nebo organizace nezávislá na ověřované organizaci, která získala akreditaci v souladu s podmínkami a postupy uvedenými v článku 4;
r) "akreditačním systémem" systém pro akreditaci a dohled nad činností ověřovatelů stavu životního prostředí provozovaný nestrannou institucí nebo organizací určenou nebo vytvořenou členským státem (akreditační orgán) s dostatečnými zdroji a odbornou způsobilostí, která disponuje vhodnými postupy pro výkon funkcí stanovených tímto nařízením;
s) "organizací" společnost, korporace, firma, podnik, orgán nebo instituce, jejich část nebo kombinace, která je či není právnickou osobou, veřejná nebo soukromá, která má své vlastní funkční strukturu a správu.
Jednotka, která má být zaregistrována jako organizace účastnící se programu EMAS, se dohodne s ověřovatelem stavu životního prostředí a případně s odpovědnými orgány při zohlednění pokynu Komise vydaného postupem podle čl. 14 odst. 2, přičemž nesmějí být překročeny hranice členského státu. Nejmenší jednotkou, která může být vzata v úvahu, je místo. Za výjimečných okolností stanovených Komisí postupem podle čl. 14 odst. 2 může být subjekt, který má být posouzen kvůli zaregistrování do programu EMAS, menší než místo, např. pododdělení s vlastními funkcemi;
t) "místem" celé území v určité lokalitě, které podléhá kontrole určité organizace a na kterém probíhají činnosti, vyrábějí se výrobky a poskytují se služby. To zahrnuje veškerou infrastrukturu, vybavení a materiál;
u) "příslušnými subjekty" jmenované členskými státy, celostátní, regionální nebo místní, v souladu s článkem 5 k provádění úkolů uvedených v tomto nařízení.
Článek 3
Účast v programu EMAS
1. Program EMAS je otevřen všem organizacím, které chtějí zlepšit celkový vliv své činnosti na životní prostředí.
2. Pro zaregistrování do programu EMAS musí organizace
a) provést přezkoumání svých činností, výrobků a služeb z hlediska ochrany životního prostředí podle přílohy VII zaměřené na problémy uvedené v příloze VI a s ohledem na výsledky tohoto přezkoumání zavést systém řízení z hlediska ochrany životního prostředí, který zahrne všechny požadavky uvedené v příloze I, zejména dodržování odpovídajících právních předpisů na ochranu životního prostředí.
Organizace, které mají certifikovaný systém řízení z hlediska ochrany životního prostředí uznaný podle požadavků článku 9, nemusí provést formální přezkoumání stavu životního prostředí při přechodu na zavedení EMAS, pokud certifikovaný systém řízení z hlediska ochrany životního prostředí poskytuje údaje potřebné pro stanovení a vyhodnocení environmentálních aspektů stanovených v příloze VI;
b) provést nebo nechat provést audit ochrany životního prostředí podle požadavků stanovených v příloze II. Audity by měly vyhodnotit vliv činnosti organizace na životní prostředí;
c) vypracovat prohlášení o stavu životního prostředí podle bodu 3.2 přílohy III. Prohlášení musí věnovat zvláštní pozornost výsledkům, kterých organizace dosáhla s ohledem na své obecné a specifické cíle ochrany životního prostředí, a požadavku neustále zlepšovat celkový vliv činnosti organizace na životní prostředí, přičemž musí zvážit informační potřebu dotyčných zúčastněných osob;
d) nechat ověřit, zda přezkoumání stavu životního prostředí, pokud bylo provedeno, systém řízení, postup auditu a prohlášení o stavu životního prostředí splňují příslušné požadavky tohoto nařízení a nechat schválit prohlášení o stavu životního prostředí ověřovatelem stavu životního prostředí, aby bylo zajištěno, že splňuje požadavky přílohy III;
e) předat schválené prohlášení o stavu životního prostředí příslušnému subjektu členského státu, v němž je usazena organizace, která žádá o registraci, a po registraci toto prohlášení zpřístupnit veřejnosti.
3. K udržení registrace v programu EMAS musí organizace
a) nechat ověřit systém řízení a audit z hlediska ochrany životního prostředí v souladu s požadavky bodu 5.6 přílohy V;
b) předávat potřebné roční schválené aktualizované prohlášení o stavu životního prostředí příslušnému subjektu a zpřístupnit je veřejnosti. Odchylky od četnosti, se kterou se aktualizace provádí, lze učinit za okolností stanovených v pokynu Komise přijatém postupem podle čl.
14 odst. 2, zejména pro malé organizace a malé podniky podle doporučení Komise 96/280/ES [7], a pokud v systému řízení z hlediska ochrany životního prostředí nejsou žádné provozní změny.
Článek 4
Akreditační systém
1. Členské státy vytvoří systém pro akreditaci nezávislých ověřovatelů stavu životního prostředí a pro dohled nad jejich činností.
Za tímto účelem mohou členské státy buď využít stávající akreditační instituce, nebo příslušné subjekty uvedené v článku 5, nebo jmenovat nebo zřídit jiný subjekt s odpovídajícím statutem.
Členské státy zajistí, aby složení těchto systémů bylo takové, aby zaručilo jejich nezávislost a neutralitu při plnění jejich úkolů.
2. Členské státy zajistí, aby byly tyto systémy plně funkční do 12 měsíců ode dne vstupu tohoto nařízení v platnost.
3. Členské státy zajistí vhodné konzultace s dotyčnými osobami při vytváření a řízení akreditačních systémů.
4. Akreditace ověřovatelů stavu životního prostředí a dohled nad jejich činností musí být v souladu s požadavky přílohy V.
5. Ověřovatelé stavu životního prostředí akreditovaní v jednom členském státě mohou provádět ověřování systému řízení v každém jiném členském státě v souladu s požadavky stanovenými v příloze V. Zahájení ověřovací činnosti musí být oznámeno členskému státu, ve kterém je činnost prováděna, a činnost podléhá dohledu akreditačního systému tohoto členského státu.
6. Členské státy uvědomí Komisi o opatřeních přijatých podle tohoto článku a oznámí odpovídající změny ve struktuře a postupech akreditačního systému.
7. Komise podporuje postupem podle čl. 14 odst. 2 spolupráci mezi členskými státy zejména proto, aby se předešlo neslučitelnosti mezi přílohou V a kritérii, podmínkami a postupy, které vnitrostátní akreditační orgány uplatňují při akreditaci a dohledu nad činností ověřovatelů stavu životního prostředí, a aby byla zajištěna jednotná kvalifikace ověřovatelů stavu životního prostředí.
8. Akreditační orgány vytvoří shromáždění všech akreditačních orgánů s cílem poskytnout Komisi prvky a prostředky ke splnění povinností podle odstavce 7.
Shromáždění zasedá nejméně jednou za rok za přítomnosti zástupce Komise.
Shromáždění vypracuje podle potřeby pokyny k otázkám akreditace, odborné způsobilosti a dohledu nad činností ověřovatelů stavu životního prostředí.
Dokumenty s takovýmito pokyny jsou přijímány postupem podle čl. 14 odst.
K zajištění harmonizovaného fungování akreditačních orgánů a ověřovacího procesu ve všech členských státech vypracuje shromáždění postupy pro proces vzájemného hodnocení.
Účelem vzájemného hodnocení je zajistit, aby akreditační systémy členských států splňovaly požadavky tohoto nařízení.
Zpráva o činnostech vzájemného hodnocení bude předána Komisi, která ji pro informaci sdělí výboru uvedenému v čl. 14 odst.
Článek 5
Příslušné subjekty
1. Do 3 měsíců od vstupu tohoto nařízení v platnost určí každý členský stát příslušný subjekt pověřený prováděním úkolů stanovených v tomto nařízení, zejména v článcích 6 a 7, a uvědomí o tom Komisi.
2. Členské státy zajistí, aby složení příslušných subjektů zaručovalo jejich nezávislost a neutralitu a aby příslušné subjekty uplatňovaly jednotně ustanovení tohoto nařízení.
3. Členské státy udělí příslušným subjektům pokyny pro pozastavení a zrušení registrace organizací.
Příslušné subjekty musí mít k dispozici zejména postupy pro
- posuzování připomínek zúčastněných osob týkajících se registrovaných organizací a
- zamítnutí, pozastavení nebo zrušení registrace organizací.
4. Příslušný subjekt je příslušný pro registraci organizací v programu EMAS.
Proto reguluje registraci organizací jejich vedení v rejstříku.
5. Příslušné subjekty ze všech členských států se scházejí nejméně jednou za rok v přítomnosti zástupce Komise.
Cílem těchto schůzí je zajistit soudržnost postupů týkajících se registrace organizací v programu EMAS, včetně pozastavení a zrušení registrace.
Příslušné subjekty vypracují proces vzájemného hodnocení za účelem jednotného přístupu k registraci v praxi.
Zpráva o činnostech vzájemného hodnocení bude předána Komisi, která ji pro informaci sdělí výboru uvedenému v čl. 14 odst.
Článek 6
Registrace organizací
Příslušné subjekty registrují organizace na základě těchto skutečností:
1. Pokud příslušný subjekt
- obdržel schválené prohlášení o stavu životního prostředí,
- obdržel od organizace vyplněný formulář, který obsahuje alespoň minimální údaje uvedené v příloze VIII,
- obdržel poplatek za registraci případně splatný podle článku 16,
- je přesvědčen na základě předložených údajů, zejména na základě dotazů u příslušného donucovacího orgánu o dodržování příslušných právních předpisů týkajících se životního prostředí danou organizací, že organizace splňuje všechny požadavky tohoto nařízení,
zaregistruje organizaci žádající o registraci a udělí jí registrační číslo.
Příslušný subjekt uvědomí vedení organizace o registraci organizace.
2. Pokud příslušný subjekt obdrží od akreditačního orgánu zprávu o dohledu, podle které nebyly provedeny činnosti ověřovatele stavu životního prostředí dostatečně adekvátně, aby bylo zajištěno, že organizace žádající o registraci splnila požadavky tohoto nařízení, registrace se podle situace zamítne nebo pozastaví, dokud se neprokáže, že organizace dodržuje požadavky programu EMAS.
3. Pokud organizace nepředloží příslušnému subjektu do tří měsíců, kdy o to byla požádána,
- roční schválené aktualizované prohlášení o stavu životního prostředí nebo
- vyplněný formulář, který zahrnuje alespoň minimální údaje uvedené v příloze VIII, nebo
- případně splatný registrační poplatek,
registrace organizace se pozastaví nebo zruší v závislosti na druhu a rozsahu nedostatku.
Příslušný subjekt uvědomí vedení organizace o důvodech těchto opatření.
4. Pokud příslušný subjekt dospěje na základě předložených údajů k závěru, že organizace již nesplňuje jednu nebo více podmínek tohoto nařízení, registrace organizace se pozastaví nebo zruší v závislosti na druhu a rozsahu nedostatku.
Pokud příslušný donucovací orgán uvědomí příslušný subjekt o porušení zákonných požadavků týkajících se ochrany životního prostředí danou organizací, zamítne příslušný subjekt registraci této organizace nebo případně její registraci pozastaví.
5. Zamítnutí registrace, její pozastavení nebo zrušení vyžaduje konzultaci s příslušnými zúčastněnými osobami, aby měl příslušný subjekt podklady potřebné k rozhodnutí.
Příslušný subjekt uvědomí vedení organizace o důvodech těchto opatření a o jednání s příslušným donucovacím orgánem.
6. Zamítnutí nebo pozastavení registrace se zruší, pokud příslušný subjekt obdrží uspokojivé informace o tom, že organizace dodržuje požadavky programu EMAS, nebo pokud obdrží informaci od příslušného donucovacího orgánu, že porušení bylo napraveno a organizace učinila uspokojivá opatření s cílem zajistit, aby se neopakovalo.
Článek 7
Seznam registrovaných organizací a ověřovatelů stavu životního prostředí
1. Akreditační orgán vytvoří, reviduje a aktualizuje seznam ověřovatelů stavu životního prostředí a rozsah akreditace v jejich členském státě a sděluje každý měsíc Komisi a příslušnému subjektu přímo nebo prostřednictvím vnitrostátních orgánů, podle rozhodnutí dotyčného členského státu, změny v tomto seznamu.
2. Příslušné subjekty vytvoří a vedou seznam registrovaných organizací ve svém členském státě a měsíčně jej aktualizují.
Příslušné subjekty sdělují každý měsíc Komisi přímo nebo prostřednictvím vnitrostátních orgánů, podle rozhodnutí dotyčného členského státu, změny v tomto seznamu a případně zorganizují systém výměny informací v rámci sítě pověřených místních orgánů, členěný podle hospodářských odvětví a oblastí působnosti.
3. Komise vede seznam ověřovatelů stavu životního prostředí a organizací registrovaných v EMAS a zpřístupní jej veřejnosti.
Článek 8
Logo
1. Organizace účastnící se programu EMAS mohou používat logo uvedené v příloze IV, jen pokud mají platnou registraci v programu EMAS. Technické specifikace týkající se reprodukce loga budou přijaty postupem podle čl. 14 odst. 2 a zveřejněny Komisí.
2. Logo programu EMAS mohou organizace použít v těchto případech:
a) na schválené informace popsané v bodě 3.5 přílohy III za okolností vymezených v pokynu Komise přijatém postupem podle čl. 14 odst. 2, který zajistí, aby nedošlo k záměně se značkami ekologicky šetrných výrobků (v tom případě se použije verze loga číslo 2 uvedená v příloze IV);
b) na schválené prohlášení o stavu životního prostředí (v tom případě se použije verze loga číslo 2 uvedená v příloze IV);
c) na záhlaví dopisů registrovaných organizací (v tom případě se použije verze loga číslo 1 uvedená v příloze IV);
d) na propagačních dokumentech oznamující účast organizace v programu EMAS (v tom případě se použije verze loga číslo 1 uvedená v příloze IV);
e) na nebo v reklamách na výrobky, činnosti a služby pouze za okolností stanovených v pokynu Komise přijatém postupem podle čl. 14 odst. 2, který zajistí, že nedojde k záměně se značkami ekologicky šetrných výrobků.
3. Logo se nesmí použít v těchto případech:
a) na výrobky nebo jejich obaly;
b) ve spojení se srovnáním s jinými výrobky, činnostmi nebo službami.
Komise však může jako součást hodnocení stanoveného v čl. 15 odst. 3 zvážit, za jakých výjimečných okolností lze logo použít, a pro tyto případy přijme pravidla postupem podle čl. 14 odst. 2, která zajistí, že nedojde k záměně se značkami ekologicky šetrných výrobků.
Článek 9
Vztah k evropským a mezinárodním normám
1. U organizací, které uplatňují evropské a mezinárodní normy týkající se otázek životního prostředí v oboru programu EMAS, které jsou certifikovány odpovídajícími certifikačními postupy jako organizace, jež dodržují tyto normy, se předpokládá, že splňují odpovídající požadavky tohoto nařízení za podmínky, že
a) uvedené normy jsou uznány Komisí postupem podle čl. 14 odst. 2;
b) požadavky na akreditaci certifikačního orgánu jsou uznány Komisí postupem podle čl. 14 odst. 2.
Odkazy na uznané normy (včetně odkazů na příslušné části programu EMAS, kterých se týkají) a uznané požadavky na akreditaci se zveřejňují v Úředním věstníku Evropských společenství.
2. Aby mohly být organizace uvedené v odstavci 1 registrovány v programu EMAS, musí prokázat ověřovateli stavu životního prostředí, že dodržují i požadavky, které nejsou v těchto uznaných normách obsaženy.
Článek 10
Vztah k ostatním právním předpisům Společenství týkajícím se životního prostředí
1. Programem EMAS nejsou dotčeny
a) právní předpisy Společenství;
b) vnitrostátní právní předpisy nebo technické normy, které nejsou součástí práva Společenství;
c) povinnosti organizací vyplývající z těchto právních předpisů a norem, pokud jde o kontrolu ochrany životního prostředí.
2. Členské státy by měly zvážit, jak lze zohlednit registraci v programu EMAS v souladu s tímto nařízením při provádění a kontrole dodržování právních předpisů týkajících se životního prostředí, aby se předešlo zbytečnému vynakládání dvojího úsilí jak u organizací, tak u příslušných donucovacích orgánů.
Členské státy uvědomí Komisi o opatřeních učiněných v tomto ohledu.
Komise předá informace získané od členských států Evropskému parlamentu a Radě, jakmile jsou dostupné, nejméně však každé tři roky.
Článek 11
Podpora účasti organizací, zejména malých a středních podniků
1. Členské státy podporují účast organizací v programu EMAS, a zejména zváží potřebu zajistit účast malých a středních podniků
- usnadněním přístupu k informacím, podpůrným fondům, veřejným institucím a veřejným zakázkám, aniž jsou dotčena pravidla Společenství o zadávání veřejných zakázek,
- přijímáním a podporováním opatření technické pomoci, zejména ve spojení s iniciativami příslušných profesních nebo místních subjektů (např. místní orgány, obchodní komory, profesní svazy),
- tím, že přiměřené registrační poplatky přispívají k vyšší účasti.
K podpoře účasti malých a středních podniků, včetně těch, které jsou soustředěny v určitých zeměpisných oblastech, mohou místní orgány za účasti průmyslových svazů, obchodních komor a zúčastněných osob poskytovat pomoc při vymezování podstatných dopadů na životní prostředí.
Malé a střední podniky toho mohou využít při vytváření svých programů ochrany životního prostředí a obecných a specifických cílů svých systémů řízení EMAS.
Kromě toho mohou být na regionální nebo vnitrostátní úrovni vyvinuty programy na podporu účasti malých a středních podniků, například programy postupného přístupu, který časem povede k registraci do programu EMAS.
Při použití tohoto systému je třeba se vyhnout zbytečnému správnímu zatížení účastníků, zejména malých organizací.
2. K podpoře účasti organizací v programu EMAS by měla Komise a ostatní orgány Společenství a rovněž orgány veřejné moci na vnitrostátní úrovni zvážit, aniž je dotčeno právo Společenství, jak lze zohlednit registraci v programu EMAS při stanovení kritérií pro politiku zadávání veřejných zakázek.
3. Členské státy uvědomí Komisi o opatřeních přijatých podle tohoto článku.
Komise předá informace získané od členských států Evropskému parlamentu a Radě, jakmile jsou dostupné, nejméně však jednou za tři roky.
Článek 12
Informace
1. Každý členský stát přijme vhodná opatření, aby bylo zajištěno, že
a) organizace jsou informovány o obsahu tohoto nařízení;
b) veřejnost je informována o cílech a hlavních složkách programu EMAS.
Členské státy případně mohou ve spolupráci například s průmyslovými svazy, organizacemi spotřebitelů, ekologickými sdruženími, odborovými organizacemi a místními institucemi využívat zejména odborné publikace, místní noviny, propagační akce a jiné vhodné prostředky k podpoře povědomí o programu EMAS u široké veřejnosti.
2. Členské státy uvědomí Komisi o opatřeních přijaých podle tohoto článku.
3. Komise odpovídá za podporu programu EMAS na úrovni Společenství. Zejména posuzuje po konzultaci s členy výboru uvedeného v čl. 14 odst. 1 možnost šíření osvědčených postupů vhodnými způsoby a prostředky.
Článek 13
Protiprávní jednání
Členské státy přijmou vhodná právní nebo správní opatření v případě nedodržení tohoto nařízení a oznámí tato opatření Komisi.
Článek 14
Výbor
1. Komisi je nápomocen výbor.
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 5 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES s ohledem na článek 8 zmíněného rozhodnutí.
Doba uvedená v čl. 5 odst. 6 rozhodnutí 1999/468/ES je tři měsíce.
3. Výbor přijme svůj jednací řád.
Článek 15
Přezkum
1. Komise přezkoumá program EMAS s ohledem na zkušenosti získané během jeho fungování a mezinárodní vývoj nejpozději do pěti let od vstupu tohoto nařízení v platnost, a pokud je to nutné, navrhne Evropskému parlamentu a Radě vhodné změny.
2. Všechny přílohy tohoto nařízení s výjimkou přílohy V upravuje Komise postupem podle čl. 14 odst. 2 s ohledem na zkušenosti získané během fungování programu EMAS, pokud bude zjištěna potřeba vysvětlit požadavky programu EMAS.
3. Komise nejpozději do pěti let od vstupu tohoto nařízení v platnost zejména vyhodnotí ve spolupráci se členskými státy používání, uznávání a výklad loga EMAS veřejností a jinými zúčastněnými osobami a stanoví, zda je nutné logo a požadavky na jeho používání revidovat.
Článek 16
Náklady a poplatky
1. K úhradě správních nákladů spojených s registračním postupem organizací a akreditací a dohledem nad činností ověřovatelů stavu životního prostředí a dalších nákladů souvisejících s programem EMAS může být vytvořen systém poplatků v souladu s předpisy přijatými členskými státy.
2. Členské státy uvědomí Komisi o opatřeních přijatých podle tohoto článku.
Článek 17
Zrušení nařízení (EHS) č. 1836/93
1. Nařízení (EHS) č. 1836/93 se zrušuje od vstupu tohoto nařízení v platnost, s výhradou odstavců 2 až 5 tohoto článku.
2. Vnitrostátní akreditační systémy a příslušné subjekty vytvořené podle nařízení (EHS) č.
1836/93 zůstávají zachovány. Členské státy změní postupy pro akreditační systémy a příslušné subjekty podle odpovídajících ustanovení tohoto nařízení.
Členské státy zajistí, aby tyto systémy byly plně funkční do 12 měsíců od vstupu tohoto nařízení v platnost.
3. Ověřovatelé stavu životního prostředí akreditovaní v souladu s nařízením (EHS) č. 1836/93 mohou nadále provádět svou činnost v souladu s požadavky stanovenými tímto nařízením.
4. Místa registrovaná v souladu s nařízením (EHS) č.
1836/93 zůstávají v seznamu EMAS. Nové požadavky tohoto nařízení se přezkoumají při příštím ověřování místa.
Pokud má být příští ověřování provedeno dříve než šest měsíců po vstupu tohoto nařízení v platnost, může být datum příštího ověřování odloženo o šest měsíců po dohodě s ověřovatelem stavu životního prostředí a příslušnými subjekty.
5. Odstavce 3 a 4 se použijí také na akreditované ověřovatele stavu životního prostředí a místa registrovaná v souladu s článkem 14 nařízení (EHS) č. 1836/93 za předpokladu, že dotyčné akreditační orgány a příslušné subjekty uznají, že ověřovatelé stavu životního prostředí a registrovaná místa dodržují všechny požadavky nařízení (EHS) č. 1836/93, a oznámí to Komisi.
Článek 18
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 784/2001
ze dne 23. dubna 2001,
kterým se mění nařízení (ES) č. 1227/2000, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1493/1999 o společné organizaci trhu s vínem, jež se týkají produkčního potenciálu
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1493/1999 ze dne 17. května 1999 o společné organizaci trhu s vínem [1], ve znění nařízení (ES) č. 2826/2000 [2], a zejména na článek 11 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Podle článků 11 a 13 nařízení (ES) č. 1493/1999 spočívá restrukturalizace a přeměna vinic zejména ve vyklučení a opětovné výsadbě ploch vinic, které jsou v plánech členských států.
V určitých případech však strukturální situace vyžaduje, aby byla použita práva na novou výsadbu.
Přístup k těmto právům musí být omezen na plochu skutečně nezbytnou z technického hlediska, aby se docílilo záměru restrukturalizace.
Je tedy nutné vzít tuto možnost v úvahu a doplnit v souladu s tím dotyčná ustanovení.
(2) V praxi se různé práce spojené s restrukturalizací a přeměnou vinic uskutečňují po parcelách.
V zájmu usnadnění realizace příslušných plánů je nutné zpřesnit podmínky, za kterých mohou producenti obdržet podpory ve formě záloh před uskutečněním zvláštního opatření.
16 odst. 1 písm. a) není v tabulce 4.1 přílohy správně uvedeno (kromě anglického, finského, německého a portugalského znění).
Aby nedošlo k nedorozumění, je nutné obě znění přizpůsobit.
(4) Řídící výbor pro víno nevydal své stanovisko ve lhůtě stanovené předsedou,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení Komise (ES) č. 1227/2000 [3] se mění takto:
1. V čl. 13 písm. c) se vkládá nový pododstavec, který zní: "předpisy o uplatňování práv na novou výsadbu; předpisy stanoví, že tato práva mohou být užita pouze v případě, že jsou technicky nevyhnutelná a v míře nepřekračující 10 % celkové rozlohy uvedené v plánu; tyto předpisy rovněž stanoví vhodné snížení podpory udělené pro dotyčné plochy."
2. V čl. 15 písm. c) se za slova "pro jiné opatření" vkládají tato slova:
"u téže parcely." 3. V tabulce 4.1 přílohy se poznámka (
2
) pod tabulkou nahrazuje tímto (s výjimkou anglického, finského, německého a portugalského znění): "Skutečně vzniklé výdaje do uvedeného data (čl. 16 odst. 1 písm. a) tohoto nařízení)."
Článek 2 Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (ES) č. 789/2001
ze dne 24. dubna 2001,
kterým se Radě vyhrazují prováděcí pravomoci v oblasti určitých podrobných předpisů a praktických postupů týkajících se posuzování žádostí o udělení víza
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 62 body 2 a 3 této smlouvy,
s ohledem na podnět Finské republiky [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Společná konzulární instrukce o vízech pro diplomatické mise a konzulární úřady uvedená pod odkazem SCH/Com-ex (99) 13 v článku 1 přílohy A rozhodnutí Rady 1999/435/ES ze dne 20. května 1999 o definici schengenského acquis za účelem určení právního základu všech ustanovení nebo rozhodnutí, jež tvoří acquis, v souladu s příslušnými ustanoveními Smlouvy o založení Evropského společenství a Smlouvy o Evropské unii [3], byla vypracována za účelem provedení hlavy II kapitoly 3 úmluvy podepsané v Schengenu dne 19. června 1990 k provedení Schengenské dohody ze dne 14. června 1985 mezi vládami států Hospodářské unie Beneluxu, Spolkovou republikou Německo a Francouzskou republikou o postupném odstraňování kontrol na společných hranicích (dále jen "úmluva").
(2) Některá podrobná ustanovení a praktické postupy pro posuzování žádostí o udělení víza v diplomatických misích a konzulárních úřadech členských států, které se účastní užší spolupráce uvedené v článku 1 Protokolu o začlenění schengenského acquis do rámce Evropské unie (dále jen "protokol"), obsažené ve Společné konzulární instrukci a jejích přílohách, musí být přijaty a pravidelně pozměňovány a aktualizovány v závislosti na provozních požadavcích příslušných konzulárních úřadů.
(3) Kromě toho byla v souladu s přílohou 11 Společné konzulární instrukce vypracována příručka o dokladech, do nichž lze vyznačit vízum, uvedená pod odkazem SCH/Com-ex (98) 56 a SCH/Com-ex (99) 14 v příloze A rozhodnutí 1999/435/ES.
Ustanovení této příručky musí být přijata a pravidelně pozměňována a aktualizována v závislosti na provozních požadavcích příslušných konzulárních úřadů.
(4) Dále byla jako dokument SCH/II (95) 16 rev. 19 uvedený pod odkazem SCH/Com-ex (99) 13 v příloze A rozhodnutí 1999/435/ES vypracována příručka o udělování schengenských víz ve třetích zemích, kde nemají všechny státy Schengenu své zastoupení.
Ustanovení této příručky musí být rovněž přijata a pravidelně pozměňována a aktualizována.
(5) Konečně v souladu s rozhodnutím Rady 2000/645/ES ze dne 17. října 2000, kterým se opravuje schengenské acquis obsažené v rozhodnutí schengenského výkonného výboru SCH/Com-ex (94) 15 rev. [4], je k rozhodnutí schengenského výkonného výboru SCH/Com-ex (94) 15 rev. připojen dokument SCH/II-Vision (99) 5 (dále jen "schengenská konzultační síť (technické podmínky)"), který mimo jiné vymezuje zásady, podle nichž se musí pro účely udělování víz používat pro konzultace ústředních orgánů podle čl. 17 odst.
2 úmluvy automatizovaný postup. Je rovněž nezbytné, aby ustanovení schengenské konzultační sítě (technické podmínky) byla přijata a pravidelně pozměňována a aktualizována.
(6) Některá ustanovení hlavy II kapitoly 3 úmluvy, zejména její článek 17, a Společné konzulární instrukce stanoví, že prováděcí opatření má přijímat výkonný výbor zřízený schengenskými dohodami přijatými před 1. květnem 1999, který v souladu s článkem 2 protokolu nahradila Rada.
V souladu s článkem 1 protokolu se má být spolupráce v rámci schengenského acquis uskutečňovat v institucionálním a právním rámci Evropské unie, při dodržování příslušných ustanovení Smlouvy o Evropské unii a Smlouvy o založení Evropského společenství.
(7) Je proto vhodné vymezit v aktu Společenství postup, jakým mají být taková prováděcí opatření přijímána.
(8) Jelikož členské státy mají důležitou úlohu při vývoji vízové politiky, která svědčí o citlivosti této oblasti, zejména pokud jde o politické vztahy se třetími zeměmi, vyhrazuje si Rada právo během přechodného období pěti let uvedeného v čl. 67 odst. 1 Smlouvy jednomyslně přijímat, pozměňovat a aktualizovat výše uvedená podrobná ustanovení a praktické postupy, dokud neposoudí podmínky, za nichž by tyto prováděcí pravomoci byly po skončení zmíněného přechodného období přeneseny na Komisi.
(9) Některá z těchto ustanovení a postupů vyžadují důvěrné zacházení, aby se předešlo nebezpečí zneužití.
(10) Je rovněž nezbytné stanovit postup, jímž jsou členové Rady a Komise neprodleně informováni o všech změnách příručky o dokladech, do nichž lze vyznačit vízum, příručky o udělování schengenských víz ve třetích zemích, kde nemají všechny státy Schengenu svá zastoupení, příloh 6 a 9 schengenské konzultační sítě (technické podmínky) a příloh Společné konzulární instrukce, které jsou zcela nebo zčásti tvořeny soupisem věcných informací poskytovaných každým členským státem v souladu s vlastními pravidly, a které tedy nelze přijmout, pozměnit nebo aktualizovat aktem Rady.
(11) Prvky Společné konzulární instrukce a jejích příloh, které nejsou měněny některým z postupů podle tohoto nařízení, musí být měněny v souladu s hlavou IV Smlouvy o založení Evropského společenství, a zejména s čl. 62 body 2 a 3 a s článkem 67 zmíněné smlouvy.
(12) V souladu s články 1 a 2 protokolu o postavení Dánska připojeného ke Smlouvě o Evropské unii a ke Smlouvě o založení Evropského společenství se Dánsko neúčastní přijetí tohoto nástroje, který pro ně tudíž není závazný a ani se v něm neuplatňuje.
Jelikož cílem tohoto nástroje je doplnění schengenského acquis v souladu s hlavou IV Smlouvy o založení Evropského společenství, použije se článek 5 uvedeného protokolu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Rada jednomyslně z podnětu jednoho ze svých členů nebo na návrh Komise případně změní části II, III, V, VI, VII a VIII Společné konzulární instrukce a její přílohu 2 (s výjimkou seznamu B a vízové povinnosti zemí uvedených v seznamu A, pro které není nutná předchozí konzultace), části I a III přílohy 3 a její přílohy 6, 10, 11, 12, 13, 14 a 15.
2. Rada jednomyslně z podnětu jednoho ze svých členů nebo na návrh Komise případně pozmění úvod a části I, II a III schengenské konzultační sítě (technické podmínky) a její přílohy 2, 2A, 3, 4, 5, 7 a 8.
3. Týkají-li se tyto změny důvěrných ustanovení a postupů, zpřístupní se v nich obsažené informace pouze orgánům určeným členskými státy a osobám řádně zmocněným kterýmkoli členským státem nebo orgány Evropských společenství nebo jinak oprávněným získat přístup k takovým informacím.
Článek 2
1. Každý členský stát sdělí generálnímu tajemníkovi Rady, jaké změny si přeje provést ve Společné konzulární instrukci, pokud se týkají části III její přílohy 1, seznamu A jeho přílohy 2 (s výjimkou vízové povinnosti zemí uvedených v seznamu A, u kterých je nutná předchozí konzultace) a seznamu B přílohy 2 části II její přílohy 3 a příloh 4, 5, 7 a 9, příručky o dokladech, do nichž lze vyznačit víza, příručky o udělování schengenských víz ve třetích státech, kde nemají všechny státy Schengenu své zastoupení, a příloh 6 a 9 schengenské konzultační sítě (technické podmínky).
2. Členský stát, který si přeje provést změny přílohy 4, 5B, 5C, 7 nebo 9 Společné konzulární instrukce, předloží nejdříve návrh na změnu ostatním členským státům a poskytne jim příležitost k návrhu se vyjádřit.
3. Změny provedené podle odstavců 1 a 2 se považují za účinné ode dne, kdy je generální tajemník sdělí členům Rady a Komisi.
Článek 3
Generální sekretariát Rady je pověřen vypracováním revidovaných znění Společné konzulární instrukce a jejích příloh, příručky o dokladech, do nichž lze vyznačit víza, příručky o udělování schengenských víz ve třetích státech, kde nemají všechny státy Schengenu své zastoupení, a schengenské konzultační sítě (technické podmínky), aby do nich začlenil změny provedené v souladu s články 1 a 2.
Podle potřeby předá tato znění členským státům.
Článek 4
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem přijetí.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech v souladu se Smlouvou o založení Evropského společenství.
NAŘÍZENÍ RADY (ES) č. 790/2001
ze dne 24. dubna 2001,
kterým se Radě vyhrazují prováděcí pravomoci v oblasti určitých podrobných předpisů a praktických postupů týkajících se hraničních kontrol a ostrahy hranic
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 62 bod 2) písm. a) a b) a čl. 67 odst. 1 této smlouvy,
s ohledem na podnět Portugalské republiky[1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu[2],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Společná příručka[3] byla vytvořena s cílem provést hlavu II kapitolu 2 úmluvy podepsané v Schengenu dne 19. června 1990 k provedení Schengenské dohody podepsané dne 14. června 1985 o postupném odstraňování kontrol na společných hranicích (dále jen "úmluva").
(2) Některá prováděcí ustanovení a praktické postupy pro provádění hraničních kontrol a ostrahy hranic na vnějších hranicích členských států, které se účastní užší spolupráce uvedené v článku 1 schengenského protokolu, obsažené ve Společné příručce a jejích přílohách, musí být přijaty, pravidelně pozměňovány a aktualizovány v závislosti na provozních požadavcích orgánů příslušných pro ostrahu hranic.
(3) Některá ustanovení hlavy II kapitoly 2 úmluvy, zejména její článek 8, stanoví, že prováděcí opatření má přijímat výkonný výbor zřízený schengenskými dohodami přijatými před 1. květnem 1999, který v souladu s článkem 2 protokolu nahradila Rada.
V souladu s článkem 1 protokolu se má spolupráce v rámci schengenského acquis uskutečňovat v institucionálním a právním rámci Evropské unie, při dodržování příslušných ustanovení Smlouvy o Evropské unii a Smlouvy o založení Evropského společenství.
(4) Je proto vhodné vymezit v aktu Společenství postup, jakým mají být taková prováděcí opatření přijímána.
(5) Jelikož členské státy mají důležitou úlohu při vývoji politiky týkající se hranic, která svědčí o citlivosti této oblasti, zejména pokud jde o politické vztahy se třetími zeměmi, vyhrazuje si Rada právo během přechodného období pěti let uvedeného v čl. 67 odst. 1 Smlouvy jednomyslně přijímat, pozměňovat a aktualizovat výše uvedená podrobná ustanovení a praktické postupy, dokud neposoudí podmínky, za nichž by tyto prováděcí pravomoci byly po skončení zmíněného přechodného období přeneseny na Komisi.
(6) Některá z těchto ustanovení a postupů vyžadují důvěrné zacházení, aby se předešlo nebezpečí zneužití.
(7) Je rovněž nezbytné stanovit postup, jímž jsou členové Rady a Komise neprodleně informování o všech změnách příloh společné příručky, které jsou zcela nebo zčásti tvořeny soupisem věcných informací poskytovaných každým členským státem v souladu s vlastními pravidly, a které tedy nelze přijmout, pozměnit nebo aktualizovat aktem Rady.
(8) Prvky Společné konzulární instrukce a jejích příloh, které nejsou měněny některým z postupů podle tohoto nařízení a které neodpovídají žádné části Společné konzulární instrukce o vízech pro diplomatické mise a konzulární úřady (dále jen "Společná konzulární instrukce")[4], jež mohou být měněny v souladu s nařízením (ES) č. 789/2001[5], jsou měněny v souladu s hlavou IV Smlouvy o založení Evropského společenství, a zejména s čl. 62 bodem 2) písm. a) a článkem 67 zmíněné smlouvy.
(9) V souladu s články 1 a 2 protokolu o postavení Dánska připojeného ke Smlouvě o Evropské unii a ke Smlouvě o založení Evropského společenství se Dánsko neúčastní přijetí tohoto nástroje, který pro ně tudíž není závazný a ani se v něm neuplatňuje.
Jelikož cílem tohoto nástroje je doplnění schengenského acquis v souladu s hlavou IV Smlouvy o založení Evropského společenství, použije se článek 5 uvedeného protokolu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Rada jednomyslně z podnětu jednoho ze svých členů nebo na návrh Komise případně změní část I body 1.2, 1.3, 1.3.1, 1.3.3, 2.1, 3.1.2, 3.1.3, 3.1.4, 3.2.4, 4.1, 4.1.1, 4.1.2 a část II body 1.1, 1.3, 1.4.1, 1.4.1a, 1.4.4, 1.4.5, 1.4.6, 1.4.7, 1.4.8, 2.1, 2.2.2, 2.2.3, 2.2.4, 2.3, 3.1, 3.2, 3.3.1, 3.3.2, 3.3.3, 3.3.4, 3.3.5, 3.3.6, 3.3.7, 3.3.8, 3.4, 3.5, 4.1, 4.2, 5.2, 5.3, 5.4, 5.5, 5.6, 6.4, 6.5, 6.6, 6.7, 6.8, 6.9, 6.10 a 6.11 Společné příručky, jakož i její přílohu 9.
2. Týkají-li se tyto změny důvěrných ustanovení a postupů, zpřístupní se v nich obsažené informace pouze orgánům určeným členskými státy a osobám řádně zmocněným kterýmkoli členským státem nebo orgány Evropských společenství nebo jinak oprávněným získat přístup k takovým informacím.
Článek 2
1. Každý členský stát sdělí generálnímu tajemníkovi Rady, jaké změny si přeje provést v bodě 1.3.2 části I a v přílohách 1, 2, 3, 7, 12 a 13 Společné příručky.
2. Změny provedené podle odstavce 1 se považují za účinné ode dne, kdy je generální tajemník sdělí členům Rady a Komisi.
Článek 3
Generální sekretariát Rady je pověřen vypracováním revidovaných znění Společné příručky a jejích příloh, aby do nich začlenil změny provedené v souladu s články 1 a 2 tohoto nařízení a v souladu s nařízením (ES) č. 789/2001, pokud jde o části Společné konzulární instrukce, které odpovídají příslušným přílohám Společné příručky.
Podle potřeby předá tato znění členským státům.
Článek 4
Změny příloh 4, 5, 5a, 6, 6a, 6b, 6c, 8, 8a, 10, 11, 14a a 14b Společné příručky se provádí v souladu s nařízením (ES) č. 789/2001.
Článek 5
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem přijetí.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech v souladu se Smlouvou o založení Evropského společenství.
Nařízení Komise (ES) č. 807/2001
ze dne 25. dubna 2001,
kterým se mění přílohy I, II a III nařízení Rady (EHS) č. 2377/90, kterým se stanoví postup Společenství pro stanovení maximálních limitů reziduí veterinárních léčivých přípravků v potravinách živočišného původu
(Text s významem pro EHP)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2377/90 ze dne 26. června 1990, kterým se stanoví postup Společenství pro stanovení maximálních limitů reziduí veterinárních léčivých přípravků v potravinách živočišného původu [1], naposledy pozměněné nařízením Komise (ES) č. 750/2001 [2], a zejména na články 6, 7 a 8 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) V souladu s nařízením (EHS) č. 2377/90 musí být maximální limity reziduí stanoveny postupně pro všechny farmakologicky účinné látky, které jsou používány ve Společenství ve veterinárních léčivých přípravcích určených k podání zvířatům určeným k produkci potravin.
(2) Maximální limity reziduí mohou být stanoveny až poté, co Výbor pro veterinární léčivé přípravky vyhodnotí všechny relevantní informace, které se týkají bezpečnosti reziduí dotyčných látek pro spotřebitele potravin živočišného původu a vlivu reziduí na průmyslové zpracování potravin.
(3) Při stanovování maximálních limitů pro rezidua veterinárních léčivých přípravků v potravinách živočišného původu je nezbytné výslovně uvést druhy zvířat, u kterých mohou být rezidua přítomna, povolené hladiny ve všech významných poživatelných tkáních získávaných z ošetřených zvířat (cílová tkáň) a charakter rezidua, které je relevantní pro sledování reziduí (indikátorové reziduum).
(4) Pro kontrolu reziduí, jak je stanoveno v odpovídajících právních předpisech Společenství, musí být maximální limity reziduí obecně stanoveny pro cílové tkáně jater nebo ledvin.
Játra a ledviny jsou však často z jatečně upravených těl, která jsou předmětem mezinárodního obchodu, odstraňovány, a maximální limity reziduí proto musí být rovněž vždy stanoveny i pro svalovou tkáň nebo tkáň tukovou.
(5) V případě veterinárních léčivých přípravků, které jsou určeny k použití u nosnic, u zvířat produkujících mléko nebo u včel, musí být maximální limity reziduí stanoveny rovněž pro vejce, mléko či med.
(6) Cefoperazon, cyhalotrin, linkomycin, nafcilin, netobimin, foxim, tiamulin a cyflutrin musí být zařazeny do přílohy I nařízení (EHS) č. 2377/90.
(7) Alkyl benzen sulfonové kyseliny s lineárními alkylovými řetězci s délkou od C9 do C13 obsahující méně než 2,5 % řetězců delších než C13 musí být zařazen do přílohy II nařízení (EHS) č. 2377/90.
(8) Aby bylo umožněno dokončení vědeckých studií, musí být pro cefacetril, kyselinu oxolinovou a permethrin prodlouženo trvání platnosti prozatímních limitů reziduí definovaných v předchozím období v příloze III nařízení (EHS) č. 2377/90.
(9) Než toto nařízení vstoupí v platnost, musí být k dispozici přiměřená lhůta, aby členské státy mohly učinit veškeré úpravy, které mohou být nezbytné s ohledem na rozhodnutí o registraci příslušných veterinárních léčivých přípravků vydaná v souladu se směrnicí Rady 81/851/EHS [3] naposledy pozměněnou směrnicí Komise 2000/37/ES [4], aby byla zohledněna ustanovení tohoto nařízení.
(10) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro veterinární léčivé přípravky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Přílohy I, II a III nařízení (EHS) č. 2377/90 se mění tak, jak je stanoveno v příloze tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 826/2001
ze dne 27. dubna 2001,
kterým se mění nařízení (ES) č. 590/2001, kterým se stanoví odchylka od nařízení (ES) č. 562/2000 a kterým se mění uvedené nařízení, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1254/1999, pokud jde o režimy nákupů v rámci veřejné intervence v odvětví hovězího masa
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1254/1999 ze dne 17. května 1999 o společné organizaci trhu s hovězím a telecím masem [1], a zejména na čl. 47 odst. 8 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (ES) č. 590/2001 [2] ve znění nařízení (ES) č. 719/2001 [3] zavádí několik změn a odchylek od nařízení Komise (ES) č. 562/2000 [4] za účelem čelit výjimečné situaci na trhu, která vyplývá z nedávných událostí v souvislosti s bovinní spongiformní encefalopatií (BSE). Následná epidemie kulhavky a slintavky (FMD) si vyžádala některé další změny.
(2) Odchylně od čl. 4 odst. 2 nařízení (ES) č. 562/2000 stanoví čl. 1 odst. 2 písm. b) nařízení (ES) č. 590/2001 nákup předních čtvrtí získaných přímým řezem vedeným na úrovni pátého žebra. S ohledem na dosavadní zkušenosti je nutné stanovit určitá pravidla pro převzetí čtvrtí.
(3) Čl. 1 odst. 3 rozhodnutí (ES) č. 590/2001 stanoví pro obě první nabídková řízení ve druhém čtvrtletí roku 2001 možnost nákupu jatečně upravených těl, jejichž hmotnost je vyšší než maximální hmotnost, přičemž však bude zaplacena pouze nákupní cena za maximální povolenou hmotnost. Za účelem vyjasnění situace ohledně nákupu předních čtvrtí je vhodné omezit druhé nabídkové řízení a snížit nákupní cenu za maximální hmotnost jatečně upravených těl na 40 % nákupní ceny.
(4) Je proto vhodné změnit nařízení (ES) č. 590/2001.
(5) S ohledem na vývoj situace by toto nařízení mělo neprodleně vstoupit v platnost.
(6) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro hovězí a telecí maso,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (ES) č. 590/2001 se mění takto:
1. Čl. 1. odst. 3 se nahrazuje tímto: "3. Odchylně od čl. 4 odst. 2 písm. g) nařízení (ES) č. 562/2000 je ve druhém čtvrtletí roku 2001 maximální hmotnost jatečně upravených těl uvedených v tomto nařízení:
- 430 kg pro první nabídkové řízení; jatečně upravená těla o hmotnosti vyšší než 430 kg však mohou být nakoupena v rámci intervence; nákupní cena zaplacená v tomto případě nepřekročí cenu za maximální hmotnost,
- 430 kg pro druhé nabídkové řízení; jatečně upravená těla o hmotnosti vyšší než 430 kg však mohou být nakoupena v rámci intervence; nákupní cena zaplacená v tomto případě nepřekročí cenu za maximální hmotnost nebo, pokud jde o přední čtvrti, nákupní cenu ve výši 40 % nákupní ceny za maximální hmotnost,
- 410 kg pro třetí a čtvrté nabídkové řízení,
- 390 kg pro poslední dvě nabídková řízení.";
2. V článku 1 se za odstavec 5 vkládá nový odstavec, který zní: "5a. Odchylně od článku 17 nařízení (ES) č. 562/2000, je-li převzetí omezeno na přední čtvrti, musí být nabídnuty k prodeji společně s příslušnými zadními čtvrtěmi, aby je intervenční agentura mohla vůbec převzít a ověřit maximální hmotnost, obchodní úpravu a klasifikaci jatečně upravených těl, z nichž tyto čtvrtě pocházejí.
Pokud však byla provedena předběžná kontrola předních a zadních čtvrtí podle odstavce 3 tohoto článku, mohou být tyto přední čtvrti přijaté při předběžné kontrole nabídnuty ke konečnému převzetí intervenční agentuře i bez příslušných zadních čtvrtí poté, co byly do této agentury dopraveny v zapečetěných dopravních prostředcích."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 883/2001
ze dne 24. dubna 2001,
kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1493/1999 pro obchod se třetími zeměmi s produkty v odvětví vína
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1493/1999 ze dne 17. května 1999 o společné organizaci trhu s vínem [1], ve znění nařízení (ES) č. 2826/2000 [2], a zejména na čl. 1 odst. 3, článek 46, čl. 59 odst. 3, čl. 60 odst. 4, čl. 61 odst. 4, čl. 63 odst. 8, čl. 64 odst. 5 a čl. 68 odst. 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) V hlavě VII nařízení (ES) č. 1493/1999 byla stanovena obecná pravidla pro obchod se třetími zeměmi a ohledně ostatního se odkazuje na prováděcí pravidla, jež má stanovit Komise.
(2) Tato prováděcí pravidla byla dosud rozdělena do několika nařízení Společenství. V zájmu hospodářských subjektů Společenství, jakož i správy, která je pověřena prováděním právní úpravy Společenství, se doporučuje tyto předpisy sloučit do jediného textu a zrušit nařízení, která tuto oblast upravovala, tj. nařízení Komise (EHS) č. 3388/81 ze dne 27. listopadu 1981 o zvláštních prováděcích pravidlech pro dovozní a vývozní licence na víno [3], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 2739/1999 [4]; nařízení (EHS) č. 3389/81 ze dne 27. listopadu 1981, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro vývozní náhrady v odvětví vína [5], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 2730/95 [6]; nařízení (EHS) č. 3590/85 ze dne 18. prosince 1985 o osvědčení a zprávě o výsledku rozboru pro dovoz vína, hroznové šťávy a hroznového moštu [7], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 960/98 [8]; nařízení (ES) č. 1685/95 ze dne 11. července 1995 o vývozních licencích pro víno a o změně nařízení (EHS)č. 3388/81 o zvláštních prováděcích pravidlech pro dovozní a vývozní licence na víno [9], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 2512/2000 [10], a nařízení (ES) č. 1281/1999 ze dne 18. června 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k režimu vstupních cen pro hroznovou šťávu a hroznový mošt [11].
(3) Toto nařízení musí obsahovat stávající právní úpravu a musí ji přizpůsobit novým požadavkům nařízení (ES) č. 1493/1999.
Rovněž je žádoucí provést takové změny, které tuto právní úpravu učiní souvislejší, jednodušší a vyloučí některé stávající mezery.
(4) Nařízení Komise (ES) č. 1291/2000 [12] stanovilo společná prováděcí pravidla k režimu dovozních a vývozních licencí a osvědčení o stanovení sazby náhrady předem pro zemědělské produkty.
Tato pravidla je třeba doplnit zvláštními pravidly v odvětví vína, zejména pokud jde o podávání žádostí a údaje, které se mají uvádět v žádostech o licence a v licencích.
(5) Podle čl. 59 odst. 1 nařízení (ES) č. 1493/1999 je pro každý dovoz do Společenství nutno předložit dovozní licenci. Udělování vývozní náhrady by mělo být podmíněno předložením vývozní licence.
(6) S ohledem na změnu obsahu alkoholu v důsledku dlouhé přepravy, zejména v důsledku nakládky a vykládky příslušných produktů, by měla být povolena dodatečná odchylka kromě rozpětí povolené chyby uvedené v metodě rozboru používané podle nařízení Komise (EHS) č. 2676/90 ze dne 17. září 1990, kterým se stanoví metody Společenství používané pro rozbor vín [13], naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 1622/2000 [14].
(7) Pro řádné uplatňování režimu dovozních a vývozních licencí je nezbytné, aby byly v licencích uváděny některé minimální údaje.
Je tedy nutné, aby byl subjekt příslušný k vydávání licencí informován hospodářským subjektem o zemi původu nebo místu určení produktu.
Za určitých okolností by mělo být hospodářským subjektům umožněno požádat o změnu země původu nebo místa určení.
(8) Na základě zkušeností by se měly v jedné a téže licenci uvádět položky společného celního sazebníku pro zahuštěnou hroznovou šťávu a zahuštěný hroznový mošt, nezahuštěnou hroznovou šťávu a nezahuštěný hroznový mošt, jakož i víno z čerstvých vinných hroznů.
(9) Doba platnosti licencí by měla odpovídat zvyklostem a dodacím lhůtám obvyklým v mezinárodním obchodě.
V případě vývozních licencí by měla být tato lhůta kratší, aby se zamezilo spekulacím při žádostech o tyto licence.
(10) Podle čl. 59 odst. 2 třetího pododstavce nařízení (ES) č. 1493/1999 je udělení licence podmíněno složením jistoty, která zcela nebo částečně propadá, jestliže nebyl dovoz nebo vývoz uskutečněn nebo byl-li uskutečněn pouze částečně. Výši této jistoty je třeba stanovit.
(11) Aby měla Komise celkový přehled o vývoji obchodu, měly by ji členské státy pravidelně informovat o množství a produktech, pro které vydaly dovozní licence.
Tyto informace je třeba zasílat každý týden a v jednotném formátu.
Nicméně v zájmu zajištění náležitého řízení trhu s vínem by členské státy měly informovat Komisi neprodleně, jestliže by množství, na které byly podány žádosti o dovozní licence, mohlo způsobit narušení trhu.
(12) Podle čl. 63 odst. 7 nařízení (ES) č. 1493/1999 je dodržování povinností vyplývajících z dohod uzavřených v rámci obchodních jednání Uruguayského kola zajišťováno prostřednictvím vývozní licence. Je tedy žádoucí stanovit přesná pravidla podávání žádostí a vydávání licencí.
(13) Předchozí zkušenost s pravidly vydávání vývozních licencí v odvětví vína ukazuje, že je třeba v průběhu hospodářského roku lépe rozložit množství určenéna vývoz, aby bylo zaručeno, že nebude vyčerpáno předčasně.
Celkové množství určené pro každý hospodářský rok by mělo být rozděleno do dvouměsíčních období, pro která se stanoví správní opatření, zejména množství, která, jsou-li nevyužita v jednom období, mohou být převedena do příštího období.
(14) Na začátku každého hospodářského roku je třeba určité doby na zhodnocení tržní situace, na jejímž základě mohou být určeny přiměřené sazby náhrad, a proto je žádoucí stanovit lhůtu na rozmyšlení a povolit podávání žádostí o vývozní licence až od 16. září každého roku.
(15) Článek 4 nařízení Komise (ES) č. 800/1999 ze dne 15. dubna 1999, kterým se stanoví společná prováděcí pravidla k režimu vývozních náhrad pro zemědělské produkty [15], naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 90/2001 [16], umožňuje rozšířit platnost vývozních licencí na jiné produkty, než jsou produkty uvedené v licenci, pokud tyto produkty patří do stejné kategorie nebo skupiny produktů, jež bude stanovena. Z důvodů proporcionality by skupiny produktů podle článku 4 nařízení (ES) č. 800/1999 měly být rovněž zavedeny v odvětví vína, aby se předešlo velkým sankcím.
(16) Je žádoucí stanovit, že Komise může případná zvláštní opatření, která přijímá za účelem dodržení množství určeného pro každé období, přizpůsobit kategorii produktu a místu určení.
Navíc, aby bylo znemožněno některým vývozcům podávat spekulativní žádosti o množství, které daleko překračuje jejich potřeby, a vyloučeno tak poškození vývozců, kteří žádají na základě svých skutečných potřeb, měl by být objem, o který mohou vývozci žádat, omezen na množství určené pro každé období.
(17) Mělo by být stanoveno, že rozhodnutí o žádostech o vývozní licence budou sdělena teprve po uplynutí lhůty na rozmyšlení.
Tato lhůta by měla Komisi umožnit, aby posoudila požadovaná množství a související výdaje a případně přijala zvláštní opatření použitelná zejména pro zpracovávané žádosti.
(18) Licence by měly být nepřevoditelné, aby bylo zajištěno řádné uplatňování tohoto režimu a zamezeno spekulacím.
(19) Při řízení tohoto režimu by měla mít Komise k dispozici přesné údaje o podaných žádostech o licence a použití vydaných licencí.
V zájmu účinnosti řízení by měl být pro sdělení mezi členskými státy a Komisí používán jednotný formulář.
2 nařízení (ES) č. 1493/1999 se u hroznových šťáv a moštů, u kterých je použití celní sazby závislé na dovozní ceně produktu, ověřuje skutečná výše této ceny kontrolou příslušné šarže nebo podle paušální dovozní hodnoty.
Současná situace v dovozu hroznové šťávy a hroznového moštu do Společenství, zejména nepravidelnost těchto dovozů ohledně objemu, frekvence a míst dovozu a původu těchto produktů, neumožňuje stanovit reprezentativní paušální dovozní hodnoty pro kontrolu skutečné výše dovozní ceny.
Za těchto okolností by měla být tato cena ověřována kontrolou jednotlivých šarží.
(21) Dovozní cena, na jejímž základě se dovážené produkty zařazují do společného celního sazebníku, se musí rovnat ceně FOB těchto produktů společně s náklady na pojištění a přepravu na místo vstupu na celní území Společenství.
(22) Náhrady by se měly stanovovat v pravidelných intervalech.
Zkušenost z vývoje cen v mezinárodním obchodě ukazuje, že je přiměřené stanovovat náhrady nejméně jednou v každém hospodářském roce.
(23) Mělo by být zajištěno, že stolní víno, na něž se uplatňují náhrady, má vlastnosti stolního vína pěstitelské oblasti, ze které pochází, a členské státy by proto měly přijmout všechna opatření pro zajištění kontrol.
(24) Pro získání náhrady by vývozci měli prokázat, že příslušné produkty odpovídají normám jakosti Společenství, a informovat příslušný subjekt členského státu o původu a množství příslušného vína. Za tímto účelem by měli mimo jiné uvést čísla a data průvodních dokladů podle nařízení Komise (EHS) č.
2238/93 ze dne 26. července 1993 o průvodních dokladech pro přepravu vinařských produktů a evidenčních knihách vedených v odvětví vína [17], ve znění nařízení (ES) č. 1592/1999 [18].
Podle článku 4 nařízení (EHS) č. 2238/93 však členské státy nemusí uvedené dokladypro některé produkty v některých případech vyžadovat.
Pro zajištění účinné kontroly je tedy nezbytné, aby členské státy nemohly tohoto ustanovení využívat v režimu náhrad.
(25) V případě dodávek pro předzásobení lodí a letadel s nárokem na náhrady není vždy snadné získat potřebné doklady včas, zejména pro neproducentské členské státy, protože je obtížné zjistit předem dodací termíny. Je třeba zohlednit, že předkládání takových dokladů by mohlo vzhledem k malému množství stolního vína, které obvykle tvoří tyto zvláštní dodávky, znamenat nepřiměřenou zátěž pro obchodníky, kteří nepoužívají postup podle článku 26 nařízení (ES) č. 800/1999 nebo nařízení Rady (EHS) č. 565/80 ze dne 4. března 1980 o platbách vývozních náhrad předem, pokud jde o zemědělské produkty [19], ve znění nařízení (EHS) č. 2026/83 [20].
(26) Podle čl. 68 odst. 1 nařízení (ES) č. 1493/1999 musí být k dováženým produktům uvedeným v daném článku přiloženo osvědčení a zpráva o výsledku rozboru vypracovaná subjektem nebo službou pověřenými třetí zemí, z níž produkt pochází. Je třeba stanovit požadavky pro sestavování zprávy o výsledku rozboru.
2 písm. b) nařízení (ES) č. 1493/1999, podle níž produkty dovážené ze třetích zemí, které se přepravují v omezeném množství a jsou baleny v malých nádobách, jsou osvobozeny od předkládání osvědčení a zprávy o výsledku rozboru.
Pro zjednodušení kontrol se mohou požadavky na množství považovat za splněné v případě dovozu ze třetích zemí, jejichž celkový roční vývoz do Společenství je již velmi malý.
V tomto případě musí víno nejen pocházet z těchto zemí, ale musí se z nich také dovážet, aby se zamezilo odklonu obchodu.
(28) V zájmu co nejlepší harmonizace by mělo být osvobození od předkládání osvědčení a zprávy o výsledku rozboru pro vinařské produkty dovážené do Společenství v souladu s celními pravidly o osvobození a předpisy pro průvodní doklady pro šarže vinařských produktů uvnitř Společenství.
(29) Některé třetí země s účinným systémem kontroly producentů vína, prováděným jejich subjekty nebo službami pověřenými podle čl. 68 odst.
1493/1999, vyjádřily zájem oprávnit samotné producenty pro vydávání osvědčení a zpráv o výsledku rozboru. S ohledem na zjednodušení obchodu s těmito třetími zeměmi a za předpokladu, že mají se Společenstvím dobré obchodní vztahy a mají se Společenstvím uzavřeny dohody, které obsahují ustanovení o posílení spolupráce při postihu podvodnému jednání, je vhodné umožnit, aby se doklady vydávané samotnými producenty považovaly za doklady vydávané uvedenými subjekty nebo útvary třetích zemí, podobně jako je to již možné u vína pocházejícího ze Společenství, pokud skýtají dostatečné záruky a provádějí řádné kontroly vydávání těchto dokladů.
Aby bylo možné ověřit účinnost nové právní úpravy, měla by tato pravidla platit pouze na zkušební dobu.
(30) Měly by být zveřejněny seznamy jmen a adres subjektů a laboratoří oprávněných ve třetích zemích vydávat osvědčení a zprávy o výsledku rozboru, aby příslušné subjekty ve Společenství, které dohlížejí na dovoz vinařských produktů, mohly v případě nutnosti provádět předepsané kontroly.
(31) Měla by být stanovena forma a v případě potřeby obsah osvědčení a zprávy o výsledku rozboru a požadavky pro jejich použití, aby byla zjednodušena kontrola, kterou provádějí příslušné orgány členských států.
(32) Pro každou šarži dováženého produktu by mělo být kontrolováno osvědčení a případně zpráva o výsledku rozboru, aby se zamezilo podvodnému jednání.
Proto je třeba, aby doklad nebo doklady byly přiloženy ke každé šarži do doby, než je převzata pod kontrolu Společenství.
(33) Pro zohlednění obchodních zvyklostí by měly být příslušné orgány při rozdělení šarže vína oprávněny nechat za vlastního dohledu vystavit výpisy z osvědčení a zprávy o výsledku rozboru, které se přikládají ke všem novým šaržím vzniklým rozdělením.
(34) Pro zajištění rychlé a účinné ochrany spotřebitelů je nezbytné stanovit možnost přerušení nových opatření před koncem zkušební doby v případě podvodného jednání nebo ohrožení zdraví spotřebitelů.
(35) Rovněž by měla být stanovena jednoduchá pravidla pro doklady předkládané při dovozu z jiné třetí země, než je země původu vinařského produktu, neprošel-li tento produkt podstatným zpracováním.
(36) Z článku 45 nařízení (ES) č. 1493/1999 vyplývá, že vinařské produkty se mohou nabízet k přímé lidské spotřebě ve Společenství, pouze pokud jsou vyrobeny za použití enologických postupů, které jsou ve Společenství povoleny.
Byl-li kromě toho dovážený produkt obohacen, přikyselen nebo odkyselen, měl by být tento produkt schválen k přímé lidské spotřebě ve Společenství, pouze jsou-li dodrženy mezní hodnoty stanovené pro vinařskou oblast Společenství, jejíž přirozené produkční podmínky jsou rovnocenné s podmínkami oblasti, ze které dovážený produkt pochází.
(37) Vývozcům a orgánům by měla být usnadněna práce tím, že skutečnost, že alkohol přidaný k likérovému vínu a alkoholizovanému vínu pro destilaci je vinného původu, se uvádí v dokladu V I 1, aniž se za tímto účelem požaduje zvláštní doklad.
Ze stejného důvodu by měl doklad V I 1 sloužit jako osvědčení pro označení původu, které se požaduje při dovozu vína se sníženou celní sazbou.
U některého vína se však nepožaduje žádné osvědčení ani zpráva o výsledku rozboru, je-li předloženo osvědčení označení původu.
Mělo by být stanoveno, že doklad V I 1 lze používat pro osvědčování označení původu uvedeného likérového vína a že část zprávy o výsledku rozboru není třeba vyplňovat.
(38) Podle čl. 68 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 1493/1999 se nesmí do Společenství dovážet jiné víno než šumivé víno a likérové víno pocházející ze třetí země a určené k přímé lidské spotřebě, je-li jeho celkový obsah alkoholu v % objemových nebo jeho celkový obsah kyselin na objem vyšší nebo nižší než určité mezní hodnoty. Podle čl. 68 odst. 2 písm. a) uvedeného nařízení jsou však možné výjimky, má-li víno se zeměpisným označením zvláštní jakost.
(39) U některého vína z Maďarska a Švýcarska, které má svou vlastní zvláštní jakost a vyrábí se v omezeném množství, je z důvodu zvláštních tradičních metod produkce maximální celkový obsah alkoholu překročen nebo není dosaženo minimálního celkového obsahu kyselin.
Je žádoucí povolit uvádění tohoto vína na trh Společenství.
Nicméně v zájmu dodržení podmínek pro využití této možnosti je nezbytné vyžadovat předložení osvědčení úředního subjektu ze země původu v dovozním dokladu, který se zavádí tímto nařízením.
(40) Při uzavření dohod o kontrole a vzájemné ochraně označení vína mezi Evropským společenstvím a Maďarskem a Evropským společenstvím a Rumunskem [21] se Společenství zavázalo udělit maďarským vínům výjimku na neomezenou dobu a tutéž výjimku některým rumunským vínům vyšší jakosti.
(41) Definice některých produktů podle přílohy I nařízení (ES) č. 1493/1999 lze používat pouze na produkty získané ve Společenství.
Je tedy nutné definovat odpovídající produkty pocházející ze třetích zemí.
Definice těchto produktů pocházejících ze třetích zemí, na které se toto nařízení vztahuje, by měly být co možná nejbližší definicím produktů Společenství.
(42) Nařízení Komise (ES) č. 1608/2000 [22], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 731/2001 [23], kterým se stanoví přechodná opatření do vstupu v platnost konečných prováděcích pravidel k nařízení (ES) č. 1493/1999, uchovalo do 31. ledna 2001 v platnosti některá ustanovení, která se týkají předmětu tohoto nařízení. Aby se tedy zamezilo narušení obchodu s produkty, na které se tato ustanovení a toto nařízení vztahují, mělo by se toto nařízení použít ode dne 1. února 2001.
(43) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro víno,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
KAPITOLA I
DOVOZNÍ A VÝVOZNÍ LICENCE
Článek 1
Společná prováděcí pravidla
Na licence podle této kapitoly se vztahují společná prováděcí pravidla k režimu dovozních a vývozních licencí a osvědčení o stanovení sazby náhrady předem pro zemědělské produkty podle nařízení (ES) č. 1291/2000.
Článek 2
Údaje v licenci
1. Pokud je kód kombinované nomenklatury stanoven podle obsahu alkoholu v produktu, povoluje se pro účely licence při tomto stanovení přípustná odchylka 0,4 % objemového.
V kolonce 20 dovozních a vývozních licencí se uvádí jeden z těchto termínů:
- "Tolerancia de 0,4 % vol"
- "Tolerance 0,4 % vol"
- "Toleranz 0,4 % vol"
- "Aνοχή 0,4 % vol"
- "Tolerance of 0,4 % vol"
- "Tolérance de 0,4 % vol"
- "Tolleranza di 0,4 % vol"
- "Tolerantie van 0,4 % vol"
- "Tolerância de 0,4 % vol"
- "Sallittu poikkeama 0,4 til-%"
- "Tolerans 0,4 vol %."
2. V žádosti o dovozní licenci a v dovozní licenci se v kolonce 8 uvádí země původu.
V žádosti o dovozní licenci a v licenci v kolonce 7 se uvádí země určení nebo oblast určení podle čl. 9 odst.
6. Při uvedení oblasti určení se v kolonce "povinně" zaškrtne "ano".
Při uvedení země určení se v kolonce "povinně" zaškrtne "ne".
Kromě toho se v kolonce 20 žádosti o vývozní licence a vývozní licence uvádí termín: "oblast (x) povinně".
Na žádost dotyčného může být země určení nahrazena jinou zemí ze stejné oblasti určení.
3. V žádosti o dovozní licence a v dovozní licenci se v kolonce 14 uvádějí tyto doplňující údaje o barvě vína nebo moštu: "bílé" nebo "červené/růžové".
4. Žadatel může v jediné žádosti o dovozní licenci uvést produkty více než jednoho sazebního kódu, přičemž se kolonky 15 a 16 žádosti vyplňují takto:
- kolonka 15: popis zboží podle kombinované nomenklatury,
- kolonka 16: kódy KN.
Popis zboží a kódy KN uvedené v žádosti se rovněž uvádějí v dovozní licenci.
Článek 3
Doba platnosti
1. Dovozní licence je platná od dne vydání ve smyslu čl. 23 odst. 1 nařízení (ES) č. 1291/2000 do konce čtvrtého měsíce následujícího po vydání.
2. Vývozní licence je platná od dne vydání ve smyslu čl. 23 odst. 2 nařízení (ES) č. 1291/2000 do konce druhého měsíce následujícího po vydání, nejdéle však do 31. srpna příslušného roku GATT.
Článek 4
Jistota
1. Jistota na dovozní licence se stanoví takto:
- zahuštěná hroznová šťáva a zahuštěný hroznový mošt: 2,5 EUR na hektolitr,
- ostatní hroznová šťáva a hroznový mošt: 1,25 EUR na hektolitr,
- tichá vína a alkoholizovaná vína: 1,25 EUR na hektolitr,
- šumivá vína a likérová vína 2,5 EUR na hektolitr.
2. Jistota na vývozní licence se stanoví na 8 EUR na hektolitr pro produkty kódů KN 20096011, 20096019, 20096051, 20096071, 22043092 a 22043096 a 2,5 EUR na hektolitr pro všechny ostatní produkty.
Článek 5
Sdělení o dovozních licencích
Členské státy za použití vzoru podle přílohy I sdělují Komisi každý čtvrtek nebo první pracovní den poté, je-li čtvrtek úředním svátkem, množství a země původu produktů, pro které byly vydány dovozní licence v průběhu předchozího týdne, rozčleněně podle kódů kombinované nomenklatury a nomenklaturních kódů zemí pro statistiku zahraničního obchodu Společenství.
Může-li množství, na které byly podány žádosti o dovozní licence v členském státě, znamenat hrozbu narušení trhu, uvědomí o tom dotyčný členský stát neprodleně Komisi a uvede příslušná množství rozčleněná podle druhu produktu.
KAPITOLA II
ZVLÁŠTNÍ OPATŘENÍ PRO VÝVOZNÍ LICENCE V RÁMCI PROVÁDĚNÍ DOHOD GATT
Článek 6
Cíl
Podle Dohody o zemědělství, uzavřené během Uruguayského kola mnohostranných obchodních jednání (dále jen "dohoda"), se v této kapitole stanoví doplňující prováděcí pravidla pro vydávání vývozních licencí, která zahrnují stanovení náhrady předem.
Článek 7
Rozčlenění celkového množství podle roku a podávání žádostí
1. Celkové množství stanovené pro jednotlivé roky GATT je rozčleněno na šest částí.
Žádosti o vývozní licence se podávají:
- na 25 % celkového množství do 15. listopadu,
- na 25 % celkového množství do 15. ledna,
- na 15 % celkového množství do 15. března,
- na 15 % celkového množství do 30. dubna,
- na 10 % celkového množství do 30. června,
- na 10 % celkového množství do 31. srpna.
2. Nevyužité množství z jednoho období se automaticky převádí do následujícího období stejného roku.
3. Žádosti o vývozní licence pro první období se mohou podávat od 16. září každého roku.
Článek 8
Kategorie a skupiny produktů
1. Kategorie produktů podle čl. 14 druhého pododstavce nařízení (ES) č. 1291/2000 jsou uvedeny v seznamu přílohy II tohoto nařízení.
2. Skupiny produktů podle čl. 4 odst. 2 prvního pododstavce druhé odrážky nařízení (ES) č. 800/1999, které se mohou uvádět na žádosti o licenci a licenci v souladu s čl. 14 odst. 4 nařízení (ES) č. 1291/2000, se uvádějí v seznamu přílohy III tohoto nařízení.
Článek 9
Žádosti o vývozní licence
1. Žádosti o vývozní licence se mohou u příslušných orgánům podávat od středy do úterý 13.00 hodin následujícího týdne.
2. Žádosti o vývozní licence podané na období podle odstavce 1 jednotlivými vývozci nesmí překročit maximální množství 30000 hektolitrů na oblast určení podle odstavce 6.
Žádosti, které se vztahují na stejnou oblast, se podávají u příslušného subjektu v jednom společném sdělení.
Podá-li vývozce žádosti na celkové množství větší než 30000 hektolitrů na jedinou oblast, pak subjekt, u kterého byly podány, všechny tyto žádosti zamítne.
Jestliže je celkové množství, které je ještě pro danou oblast k dispozici, menší než 30000 hektolitrů, sníží subjekt, u kterého byly žádosti podány, žádosti vývozců, které přesahují toto množství, na úroveň odpovídající tomuto množství.
3. Vývozní licence se vydávají v pondělí, které následuje po úterý uvedeném v odstavci 1, nebo následující pracovní den, je-li pondělí úředním svátkem, pokud Komise mezitím nepřijala jiná zvláštní opatření.
4. Jestliže je množství, na které byly podány žádosti o licence a které se sděluje Komisi ke stanovenému dni podle čl. 12 odst. 1, větší než množství, které je ještě k dispozici na období podle čl. 7 odst. 1, stanoví Komise jednotnou procentní sazbu přijetí pro dotyčné žádosti a pozastaví podávání žádostí o licence do začátku následujícího období.
5. Může-li vydávání požadovaných licencí vést k předčasnému vyčerpání rozpočtových prostředků určených pro odvětví vína a stanovených dohodou, může Komise nevyřízené žádosti přijmout nebo může odmítnout žádosti, ke kterým ještě nebyly vývozní licence uděleny, a pozastavit podávání žádostí na nejvýše 10 pracovních dnů, přičemž toto pozastavení může být prodlouženo postupem podle článku 75 nařízení (ES) č. 1493/1999.
Může-li vydávání požadovaných licencí vést k překročení rozpočtových prostředků určených pro odvětví vína a stanovených dohodou, může Komise stanovit jednotnou procentní sazbu přijetí pro dotyčné žádosti a pozastavit podávání žádostí do konce hospodářského roku.
6. Opatření podle odstavců 4 a 5 mohou být přizpůsobena pro jednotlivé kategorie produktů a oblasti určení.
Oblasti určení jsou:
- oblast 1: Afrika,
- oblast 2: Asie a Oceánie,
- oblast 3: východní Evropa včetně Společenství nezávislých států (SNS) a
- oblast 4: západní Evropa.
Země jednotlivých oblastí určení jsou uvedeny v seznamu přílohy IV.
7. V případě zamítnutí nebo snížení požadovaného množství se neprodleně uvolňuje jistota podle čl. 4 odst. 2 na množství, na které nebyla žádost přijata.
8. Odchylně od odstavce 3 se v případě stanovení jednotné procentní sazby přijetí, která je menší než 85 %, vydávají licence třetí pracovní den po zveřejnění této procentní sazby v Úředním věstníku Evropských společenství. Vývozci mohou před vydáním buď stáhnout své žádosti zpět, v tomto případě se jistota uvedená v čl. 4 odst. 2 tohoto nařízení neprodleně uvolňuje, nebo licenci výslovně přijmout, v tomto případě se licence vydává ihned.
Článek 10
Převod licencí
Vydané vývozní licence nejsou převoditelné.
Článek 11
Přípustná odchylka
Na množství vyvážené v rámci přípustné odchylky podle čl. 8 odst. 4 nařízení (ES) č. 1291/2000 se náhrada nevyplácí.
V kolonce 22 licence se uvede alespoň jedna z těchto položek:
- Restitución válida para… (cantidad por la que se haya expedido el certificado) como máximo
- Restitutionen omfatter højst… (den mængde, licensen er udstedt for)
- Erstattung gültig für höchstens… (Menge, für die die Lizenz erteilt wurde)
- Επιστροή που ισχύει για … (ποσότητα για την οποία εκδίδεται το πιστοποιητικό) κατ ανώτατο όριο
- Refund valid for not more than… (quantity for which licence is issued)
- Restitution valable pour… (quantité pour laquelle le certificat est délivré) au maximum
- Restituzione valida al massimo per… (quantitativo per il quale è rilasciato il titolo)
- Restitutie voor ten hoogste… (hoeveelheid waarvoor het certificaat is afgegeven)
- Restituição válida para… (quantidade em relação à qual é emitido o certificado), no máximo
- Vientituki voimassa enintään… (määrä, jolle todistus on annettu) osalta
- Bidrag som gäller för högst… (kvantitet för vilken licensen skall utfärdas).
Článek 12
Sdělení členských států
1. Každou středu nebo následující pracovní den, je-li středa úředním svátkem, informují členské státy Komisi o:
a) žádostech o vývozní licence se stanovením náhrady předem, které byly podány od středy předchozího týdne do úterý, nebo případně o tom, že žádné žádosti podány nebyly;
b) množství, pro které byly vydány vývozní licence předchozí pondělí nebo případně ve lhůtě podle čl. 9 odst. 8;
c) množství, pro které byly žádosti o vývozní licence staženy zpět podle čl. 9 odst. 8 během předchozího týdne.
Tato sdělení rovněž uvádějí oblast určení podle čl. 9 odst. 6.
2. Před 15. dnem každého měsíce informují členské státy Komisi s ohledem na předchozí měsíc o:
a) množství, pro které byly vydány licence a které bylo nevyužito, jakož i o oblasti určení podle čl. 9 odst. 6;
b) množství, na které byly uděleny náhrady bez licence podle čl. 4 odst. 1 druhého pododstavce nařízení (ES) č. 800/1999.
Tato sdělení uvádějí množství podle odstavce 1 a sazbu náhrady.
3. Sdělení podle odstavce 1 uvádějí:
a) množství v hektolitrech pro každý dvanáctimístný kód produktu podle nomenklatury zemědělských produktů pro vývozní náhrady.
Vydává-li se licence pro více než jeden jedenáctimístný kód téže kategorie podle přílohy II, uvádí se číslo kategorie;
b) množství pro každý kód, rozčleněné podle určení, liší-li se podle určení sazba náhrady;
c) sazbu náhrady platnou pro množství podle odst. 1 písm. c).
Změní-li se sazba náhrady v době žádosti o licenci, musí být žádosti rozčleněny pro každé období podle různých sazeb náhrad.
4. Všechna sdělení podle odstavců 1, 2 a 3 včetně sdělení "žádné" se uvádějí podle vzoru v příloze V.
Článek 13
Rozhodnutí Komise
1. Je-li na základě sdělení podle čl. 12 odst. 2 písm. a) znovu k dispozici dostatečné množství, může Komise znovu umožnit podávání žádostí o vývozní licence.
2. Komise jednou měsíčně informuje členské státy o využití množství a výdajích v rámci ročního závazku stanoveného dohodou pro průběžný rok GATT a případně o vyčerpání těchto množství a výdajů.
KAPITOLA III
VSTUPNÍ CENA HROZNOVÉ ŠŤÁVY A HROZNOVÉHO MOŠTU
Článek 14
Prověřování jednotlivých šarží
1. Pro produkty kódů KN 200960 a 220430 uvedených v příloze I části III odd. I přílohy 2 společného celního sazebníku, které podléhají opatření pro vstupní cenu, se skutečná dovozní cena prověřuje u každé šarže.
2. "Šarží" se rozumí zboží propuštěné v rámci jednoho celního prohlášení do volného oběhu.
Každé prohlášení zahrnuje pouze zboží téhož původu a téhož kódu kombinované nomenklatury.
Článek 15
Pravidla prověřování
1. Dovozní cena, na jejímž základě se produkty podle článku 14 zařazují do kombinované nomenklatury, se musí rovnat ceně FOB těchto produktů v zemi jejich původu společně s náklady na pojištění a přepravu na místo vstupu na celní území Společenství.
2. Nelze-li dovozní cenu stanovit na základě odstavce 1 tohoto článku, zařazují se produkty podle článku 14 do kombinované nomenklatury na základě celní hodnoty stanovené v souladu s články 30 a 31 nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 [24].
KAPITOLA IV
VÝVOZNÍ NÁHRADY V ODVĚTVÍ VÍNA
Článek 16
Intervaly
Vývozní náhrady v odvětví vína se přezkoumávají pravidelně, a to nejméně jednou za hospodářský rok.
Článek 17
Nezbytnost licence
Kromě dodávek pro zvláštní účely podle článku 36 nařízení (ES) č. 800/1999 a dodávek množství podle přílohy III části K nařízení (ES) č. 1291/2000 se náhrady poskytují po doložení skutečnosti, že se produkty vyvážejí s vývozní licencí.
Článek 18
Doklady
1. Náhrady se poskytují po předložení dokladu, že k vyváženým produktům bylo při vývozu přiloženo osvědčení o rozboru vydané úředním subjektem producentského členského státu nebo vyvážejícího členského státu, které potvrzuje, že tyto produkty odpovídají normám jakosti Společenství pro příslušné produkty nebo, neexistují-li tyto normy, normám používaným na úrovni vyvážejícího členského státu.
V případě stolního vína nebo likérového vína, která nejsou jakostními víny s. o., je třeba doložit, že dotyčné víno bylo schváleno vinařskou zkušební komisí uznanou vyvážejícím členským státem.
Není-li tento členský stát producentem, dokládá se rovněž, že příslušné víno je stolní víno nebo likérové víno pocházející ze Společenství.
Osvědčení podle prvního pododstavce uvádí alespoň tyto údaje:
a) pro stolní víno a likérové víno, která nejsou jakostními víny s. o.,
- barvu,
- celkový obsah alkoholu v % objemových,
- skutečný obsah alkoholu v % objemových,
- celkový obsah kyselin,
- případně údaj, že příslušné víno je víno podle čl. 28 odst. 1 nařízení (ES) č. 1493/1999 vyrobené nad běžné množství, nebo údaj o podílu tohoto vína u vývozu vína vzniklého scelováním nebo mísením;
b) pro zahuštěný hroznový mošt údaj získaný při teplotě 20 °C refraktometrem použitým podle metody uvedené v příloze I bodu 6 nařízení (ES) č. 1493/1999.
2. Vývozci musí příslušnému orgánu členského státu sdělit:
a) původ a množství použitého vína v případě vína vzniklého scelováním,
b) čísla a data průvodních dokladů.
3. Jestliže stolní víno, pro které je požadována náhrada, vzniklo scelováním nebo mísením podle kapitoly V hlavy II nařízení (ES) č. 1622/2000 nebo mísením stolních vín s nárokem na různé sazby náhrady, stanoví se výše náhrady podle poměru množství jednotlivých druhů stolního vína ve scelovaném nebo míseném vínu.
Článek 19
Kontroly prováděné členskými státy
1. Členské státy mohou stanovit, že schválení podle čl. 18 odst. 1 druhého pododstavce udělují příslušné regionální komise ve formě osvědčení o tom, že víno má vlastnosti stolního vína pěstitelské oblasti, ze které pochází.
2. Členské státy přijmou všechna opatření pro zajištění kontrol podle článků 17 a 18. Článek 18, s výjimkou odst. 2 písm. b), se však nevztahuje na dodávky stolního vína podle čl. 36 odst. 1 písm. a) nařízení (ES) č. 800/1999, u nichž se nepoužívá postup podle článku 26 uvedeného nařízení nebo nařízení (EHS) č. 565/80.
3. Pro účely čl. 18 odst. 2 písm. b) nesmějí vyvážející členské státy používat možnost uvedenou v čl. 4 odst. 2 nařízení (ES) č. 2238/93.
KAPITOLA V
OSVĚDČENÍ A ZPRÁVA O VÝSLEDKU ROZBORU PRO VÍNO, HROZNOVOU ŠŤÁVU A HROZNOVÝ MOŠT PŘI DOVOZU
Oddíl 1
Obecná ustanovení
Článek 20
Požadované doklady
Osvědčení a zpráva o výsledku rozboru podle čl. 68 odst. 1 písm. a), i) a ii) nařízení (ES) č. 1493/1999 tvoří jediný doklad, jehož:
a) část "osvědčení" je vystavena subjektem třetí země, ze které produkt pochází;
b) část "zpráva o výsledku rozboru" je vystavena úřední laboratoří uznanou ze strany třetí země, ze které produkt pochází.
Článek 21
Obsah zprávy o výsledku rozboru
Zpráva o výsledku rozboru obsahuje tyto údaje:
a) pro víno a částečně zkvašený hroznový mošt:
- celkový obsah alkoholu v % objemových,
- skutečný obsah alkoholu v % objemových;
b) pro hroznový mošt a hroznovou šťávu: hustotu;
c) pro víno, hroznový mošt a hroznovou šťávu:
- celkový suchý extrakt,
- celkový obsah kyselin,
- obsah těkavých kyselin,
- obsah kyseliny citronové,
- celkový obsah oxidu siřičitého,
- přítomnost odrůd získaných interspecifickým křížením (přímé pěstitelské hybridy nebo jiné odrůdy, které nepatří k druhu Vitis vinifera).
Článek 22
Výjimky
1. Osvědčení nebo zpráva o výsledku rozboru se nemusí předkládat u produktů pocházejících a dovážených ze třetích zemí v nádobách o obsahu nejvýše pět litrů, označených etiketou a opatřených jednorázovým uzávěrem, jestliže celkové přepravované množství, které může být tvořeno vícero jednotlivými šaržemi, není větší než 100 litrů.
2. Osvědčení a zpráva o výsledku rozboru se dále nemusí předkládat pro:
a) množství nejvýše 30 litrů na cestujícího, přepravované v jeho osobních zavazadlech ve smyslu článku 45 nařízení Rady (EHS) č. 918/83 [25];
b) množství vína nejvýše 30 litrů, zasílané jedním jednotlivcem jinému jednotlivci ve smyslu článku 29 nařízení (EHS) č. 918/83;
c) víno a hroznovou šťávu v nádobách o obsahu nejvýše pět litrů, označených etiketou a opatřených jednorázovým uzávěrem, pocházející a dovážené ze třetích zemí, jejichž roční dovoz do Společenství je nižší než 1000 hektolitrů.
Dotyčné země jsou uvedeny v seznamu přílohy VI tohoto nařízení;
d) víno a hroznovou šťávu, které jsou stěhovanými věcmi jednotlivců;
e) víno a hroznovou šťávu pro veletrhy podle příslušných ustanovení nařízení (EHS) č. 918/83, pokud jsou příslušné produkty přepravovány v nádobách o obsahu nejvýše dva litry, označených etiketou a opatřených jednorázovým uzávěrem;
f) víno, hroznový mošt a hroznovou šťávu dovážené za účelem vědeckých a technických pokusů v množství nejvýše jeden hektolitr;
g) víno a hroznovou šťávu pro diplomatická, konzulární nebo podobná zařízení, dovážené jako součást jejich povoleného množství;
h) víno a hroznovou šťávu na palubě mezinárodních dopravních prostředků, tvořící součást jejich zásob.
3. Případ výjimky podle odstavce 1 nelze kombinovat s případy výjimky podle odstavce 2.
Článek 23
Vynětí z působnosti
Tato kapitola se nevztahuje na likérové víno Boberg, k němuž je přiloženo osvědčení o označení původu.
Oddíl 2
Požadavky a pravidla vyplňování a používání osvědčení a zprávy o výsledku rozboru při dovozu vína, hroznové šťávy a hroznového moštu
Článek 24
Doklad V I 1
1. Osvědčení a zpráva o výsledku rozboru pro každou šarži určenou pro dovoz do Společenství se vyplňují na samostatném dokladu V I 1.
Šarží se rozumí množství produktu zaslané jedním odesílatelem jednomu příjemci.
Tento doklad se vyplňuje na formuláři V I 1, který odpovídá vzoru z přílohy VII a technickým požadavkům podle přílohy VIII.
Je podepsán odpovědným pracovníkem úředního subjektu a odpovědným pracovníkem uznané laboratoře podle článku 29.
2. Není-li dotyčný produkt určen k přímé lidské spotřebě, není nutné vyplňovat část zprávy o výsledku rozboru na formuláři V I 1.
Jestliže je víno přepravováno v nádobách o obsahu nejvýše 60 litrů, označených etiketou a opatřených jednorázovým uzávěrem, a pokud pochází ze země uvedené v příloze IX, která poskytla zvláštní záruky přijaté Společenstvím, musí být v části zprávy o výsledku rozboru na formuláři V I 1 vyplněny pouze tyto údaje:
- skutečný obsah alkoholu,
- celkový obsah kyselin,
- celkový obsah oxidu siřičitého.
Článek 25
Popis dokladů
1. Formuláře V I 1 se skládají z jednoho prvopisu a jednoho průpisu, které se vyplňují na stroji nebo ručně.
Formuláře V I 2 sestávají z jednoho prvopisu a dvou průpisů.
Formulář V I 2 je výpisem vyhotoveným podle vzoru uvedeného v příloze X, obsahuje údaje z dokladu V I 1 nebo jiného výpisu V I 2 a je opatřen razítkem celního úřadu ve Společenství.
Prvopis i průpis se přikládají k produktu.
Formuláře V I 1 a V I 2 se vyplňují buď na stroji nebo ručně nebo podobnými technickými prostředky uznávanými úředním subjektem.
Ručně vyplňované formuláře se vyplňují perem nebo propiskou a hůlkovým písmem.
Není povoleno vymazávání nebo přepisování údajů.
Případné změny je nutno provést přeškrtnutím chybných údajů a případně vložením nových údajů.
Každá takto provedená změna musí být potvrzena osobou, která ji provedla, a opatřena razítkem úředního subjektu, laboratoře nebo celních orgánů.
Doklady V I 1 a výpisy V I 2 mají pořadové číslo, které v případě dokladů V I 1 přiděluje úřední subjekt, jehož odpovědný pracovník podepisuje osvědčení, a v případě výpisů V I 2 celní úřad, který je opatří razítkem v souladu s čl. 28 odst.
2 a s čl. 28 odst.
Článek 26
Zjednodušený postup
1. Za osvědčení nebo zprávy o výsledku rozboru vydané subjekty a laboratořemi uvedenými na seznamu podle článku 29 se rovněž považují doklady V I 1 vyplněné producenty vína usazenými ve třetích zemích uvedených v příloze IX, které poskytly zvláštní záruky, jež Společenství přijalo, jestliže uvedení producenti obdrželi jednotlivě schválení od příslušných orgánů dotyčných třetích zemí a podléhají kontrole těchto orgánů.
2. Producenti schválení podle odstavce 1 použijí formulář V I 1, který v kolonce 10 uvádí název a adresu úředního subjektu třetí země, jenž jim schválení udělil.
Producenti při vyplňování formuláře dále udávají:
- v kolonce 1 svůj název, adresu a registrační číslo ve třetí zemi uvedené v příloze IX,
- v kolonce 11 alespoň údaje uvedené v čl. 24 odst. 2.
Podepisují se na určeném místě v kolonkách 10 a 11, přičemž se vyškrtnou slova "jméno a funkce odpovědného pracovníka".
Razítko, název ani adresa laboratoře se nepožadují.
Článek 27
Odchylky
1. Ustanovení čl. 24 odst. 2 a článku 26 se nemusí používat v případě, že produkty, na které se tato opatření vztahují, byly předmětem podvodného jednání, které může ohrozit zdraví spotřebitelů, nebo enologických postupů nepovolených ve Společenství.
2. Ustanovení čl. 24 odst. 2 a článku 26 se použijí do vstupu v platnost dohody dosažené základě vyjednávání se Spojenými státy americkými o uzavření dohody o obchodu s vínem, nejpozději však dnem 31. prosince 2003.
Článek 28
Užití
1. Po dokončení celních formalit požadovaných pro propuštění do volného oběhu šarže, na niž se prvopis a průpis dokladu V I 1 nebo výpisu V I 2 vztahují, se tento prvopis a průpis předají orgánům členského státu, ve kterém byly vyřízeny celní formality.
Uvedené orgány v případě potřeby podepíší zadní stranu dokladu V I 1 nebo výpisu V I 2, vrátí prvopis příslušné osobě a uchovají opis tohoto dokladu nejméně po dobu pěti let.
2. Jestliže je před propuštěním do volného oběhu šarže v celku posílána dále, předá nový odesilatel celním orgánům, které na šarži dohlížejí, doklad V I 1 nebo výpis V I 2 vztahující se k dané šarži a případně také formulář V I 2 vyplněný následně.
Poté, co se tyto orgány ujistí, že údaje uvedené v dokladu V I 1 souhlasí s údaji uvedenými na formuláři V I 2 nebo případně že údaje uvedené ve výpisu V I 2 souhlasí s údaji uvedenými na formuláři V I 2 vyplněném následně, opatří formulář V I 2 razítkem, čímž se tento formulář stane rovnocenným s výpisem V I 2, a potvrdí příslušný doklad nebo předchozí výpis.
Vrátí výpis a prvopis dokladu V I 1 nebo předchozí výpis V I 2 novému odesilateli a uchovávají průpis dokladu nebo předchozího výpisu po dobu nejméně pěti let.
Formulář V I 2 není však nutné vyplňovat, vyváží-li se šarže vína opětně do nějaké třetí země.
3. Je-li šarže před propuštěním do volného oběhu rozdělena, předá příslušná osoba celním orgánům, které na šarži dohlížejí, prvopis a průpis dokladu V I 1 nebo výpisu V I 2 k této šarži, která se rozděluje, společně s formulářem V I 2 a dvěma následně vyplněnými průpisy pro každou novou šarži.
Poté, co se tyto orgány ujistí, že údaje uvedené v dokladu V I 1 nebo výpisu V I 2 souhlasí s údaji uvedenými ve formuláři V I 2 následně vyplněném pro každou novou šarži, opatří tento formulář razítkem, čímž se stává rovnocenným s výpisem V I 2, a obdobně potvrdí zadní stranu dokladu V I 1 nebo výpisu V I 2, podle kterého byl vystaven.
Příslušné osobě vrátí výpis V I 2 společně s dokladem V I 1 nebo následně vyplněným výpisem V I 2 a uchovávají průpisy všech těchto dokladů po dobu nejméně pěti let.
Článek 29
Seznam příslušných subjektů
1. Komise na základě sdělení příslušných orgánů třetích zemí vypracuje a aktualizuje seznamy názvů a adres úředních subjektů, laboratoří a producentů vína, kteří byli oprávněni k vystavení dokladů V I 1.
Tyto seznamy zveřejní v řadě "C"Úředního věstníku Evropských společenství.
2. Sdělení příslušných orgánů třetích zemí uvedené v odstavci 1 obsahuje:
a) názvy a adresy úředních subjektů a laboratoří uznaných nebo jmenovaných pro vydávání dokladů V I 1,
b) názvy, adresy a úřední registrační čísla producentů vína, kteří byli oprávněni k vydávání dokladů V I 1.
Seznamy obsahují pouze příslušné subjekty a laboratoře uvedené v prvním pododstavci písm. a), kterým bylo příslušnými orgány dotyčné třetí země povoleno poskytovat Komisi a členským států na žádost jakékoli údaje potřebné k posouzení údajů uvedených v dokladu.
3. Seznamy se aktualizují, zejména v případě změny adresy a/nebo názvů subjektů nebo laboratoří.
Článek 30
Nepřímý dovoz
Vyváží-li se víno ze třetí země, na jejímž území bylo vyrobeno, (dále jen "země původu") do jiné třetí země (dále jen "vyvážející země"), ze které se následně vyváží do Společenství, mohou příslušné orgány vyvážející země vyplnit doklad V I 1 pro příslušné víno na základě dokladu V I 1 nebo rovnocenného dokladu vyplněného příslušnými subjekty země původu, aniž musí provést další rozbor vína, je-li víno:
a) již naplněno do lahví a označeno etiketami v zemi původu a zůstává v tomto stavu; nebo
b) vyváženo hromadně ze země původu, plněno a označeno etiketami ve vyvážející zemi bez dalšího zpracování.
Příslušný orgán vyvážející země v dokladu V I 1 osvědčí, že jde o víno uvedené v prvním pododstavci a že splňuje podmínky uvedeného ustanovení.
Článek 31
Shoda enologických postupů
1. S výhradou článku 45 a čl. 46 odst. 1 písm. a), b) a písm. c) nařízení (ES) č. 1493/1999 a jejich prováděcích ustanovení se mohou produkty pocházející ze třetích zemí nabízet nebo dodávat k přímé lidské spotřebě pouze za podmínky, že při jejich výrobě byly z hlediska enologických postupů uvedených v příloze V částech C, D a E nařízení (ES) č. 1493/1999 dodrženy mezní hodnoty pro vinařskou zónu ve Společenství, ve které jsou přirozené produkční podmínky rovnocenné s podmínkami produkčního regionu, ze kterého pocházejí.
Posouzení rovnocennosti produkčních podmínek se provádí na základě návrhů příslušných orgánů dotyčných třetích zemí postupem podle článku 75 nařízení (ES) č. 1493/1999.
2. Mají-li příslušné orgány členského státu podezření, že produkt pocházející ze třetí země neodpovídá odstavci 1, uvědomí o tom neprodleně Komisi.
Článek 32
Zvláštní předpisy pro některá vína
1. U likérového vína a alkoholizovaného vína se doklady V I 1 uznávají za platné pouze v případě, že úřední subjekt uvedený v článku 29 zapsal do kolonky 15 toto: "Osvědčuje se, že alkohol přidaný do tohoto vína je vinného původu"
. Tento záznam je doplněn těmito údaji:
a) názvem a úplnou adresou subjektu, který doklad vydal;
b) podpisem odpovědného pracovníka tohoto subjektu;
c) razítkem tohoto subjektu.
2. U vín, která využívají při svém dovozu do Společenství sníženou celní sazbu, mohou doklady V I 1 sloužit jako osvědčení o označení původu stanovená v příslušných dohodách, pokud příslušný úřední subjekt zapíše v kolonce 15 toto: "Osvědčuje se, že víno s tímto dokladem bylo vyrobeno ve vinařské oblasti… a bylo mu uděleno označení původu uvedené v kolonce 6 v souladu s předpisy země původu"
. Tento záznam je doplněn údaji podle odst. 1 druhého pododstavce.
KAPITOLA VI
ANALYTICKÉ ODCHYLKY PRO NĚKTERÁ DOVÁŽENÁ VÍNA
Článek 33
1. Do Společenství se mohou k přímé lidské spotřebě dovážet tato vína:
a) vína pocházející z Maďarska o celkovém obsahu alkoholu vyšším než 15 % objemových bez jakéhokoli obohacení, označené:
i) výrazem "Tokaji Aszu" nebo "Tokaji Aszu-eszencia" nebo "Tokaji Eszencia" nebo "Tokaji Szamorodni"; nebo
ii) výrazem "Különleges Minöségü bor" (víno vyšší jakosti), doplněným zeměpisným označením a jedním z těchto výrazů:
- "késöl szüretelésü bor",
- "válogatott szüretelésü bor",
- "töppedt szölöböl készült bor",
- "aszubor";
b) vína pocházející ze Švýcarska srovnatelná s jakostním vínem s. o., jehož celkový obsah kyselin, vyjádřený jako kyselina vinná, je menší než 4,5 a větší než 3 gramy na litr, pokud je povinně opatřeno zeměpisným označením a je nejméně z 85 % vyrobeno z hroznů jedné nebo více těchto odrůd révy:
- Chasselas,
- Müller-Thurgau,
- Sylvaner,
- Pinot noir,
- Merlot;
c) vína pocházející z Rumunska o celkovém obsahu alkoholu větším než 15 % objemových bez jakéhokoli obohacování, označené výrazem "VSOC" nebo "Vinuri de calitate superioara cu denumire de origine si trepte de calitate" a opatřené jedním z těchto zeměpisných označení:
- Cernavoda,
- Cotnari,
- Medgidia,
- Murfatlar,
- Nazarcea,
- Pietroasa.
2. Pro účely odst. 1 písm. a), b) a c) uvádí úřední subjekt země původu, pověřený k vydání dokladu V I 1 podle tohoto nařízení, v kolonce 15 tohoto dokladu toto: "Osvědčuje se, že toto víno splňuje podmínky uvedené v čl. 68 odst. 1 písm. b) bodu i), ii) nařízení (ES) č. 1493/1999 a v nařízení (ES) č. 883/2001." Úřední subjekt potvrdí tento záznam svým razítkem.
KAPITOLA VII
DEFINICE NĚKTERÝCH PRODUKTŮ V ODVĚTVÍ VÍNA POCHÁZEJÍCÍCH ZE TŘETÍCH ZEMÍ
Článek 34
Definice
V příloze XI jsou uvedeny definice následujících produktů v odvětví vína ze třetích zemí a kódů KN 2009 a 2004:
a) čerstvý částečně zkvašený hroznový mošt, jehož kvašení bylo zastaveno přidáním alkoholu;
b) zahuštěný hroznový mošt;
c) rektifikovaný moštový koncentrát;
d) likérové víno;
e) šumivé víno;
f) šumivé víno dosycené oxidem uhličitým;
g) perlivé víno;
h) perlivé víno dosycené oxidem uhličitým;
i) víno z přezrálých hroznů.
KAPITOLA VIII
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 35
Zrušení
Zrušují se nařízení (EHS) č. 3388/81, (EHS) č. 3389/81, (EHS) č. 3590/85, (ES) č. 1685/95 a (ES) č. 1281/1999.
Článek 36
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Použije se ode dne 1. února 2001.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 884/2001
ze dne 24. dubna 2001,
kterým se stanoví prováděcí pravidla pro průvodní doklady pro přepravu vinařských produktů a pro evidenční knihy vedené v odvětví vína
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1493/1999 ze dne 17. května 1999 o společné organizaci trhu s vínem [1], ve znění nařízení (ES) č. 2826/2000 [2], a zejména na čl. 70 odst. 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Za účelem vytvoření jednotného trhu v rámci Společenství a zrušení hranic mezi členskými státy musí být umožněno příslušným orgánům pověřeným dohledem nad držením a uváděním vinařských produktů na trh provádět účinnou kontrolu podle pravidel jednotných v celém Společenství.
(2) Podle čl. 70 odst. 1 nařízení (ES) č. 1493/1999 smí být vinařské produkty uváděny do oběhu ve Společenství pouze s průvodním dokladem, který podléhá kontrole příslušných orgánů, jež budou jmenovány členskými státy. Podle čl. 70 odst. 2 musí fyzické nebo právnické osoby držící vinařské produkty vést evidenční knihu těchto produktů.
(3) V oblasti harmonizace daní ve Společenství bylo dosaženo pokroku směrnicí Rady 92/12/EHS ze dne 25. února 1992 o obecné úpravě, držení, pohybu a kontrole výrobků podléhajících spotřební dani [3], naposledy pozměněnou směrnicí 2000/47/ES [4], a prováděcími nařízeními, nařízením Komise (EHS) č. 2719/92 ze dne 11. září 1992 o průvodním úředním dokladu při přepravě výrobků podléhajících spotřební dani v rámci opatření s podmíněným osvobozením od spotřební daně [5], naposledy pozměněným nařízením (EHS) č.
2225/93 [6], a nařízením Komise (EHS) č. 3649/92 ze dne 17. prosince 1992 o zjednodušeném průvodním dokladu pro pohyb výrobků podléhajících spotřební dani, které byly propuštěny do volného oběhu v odesílajícím členském státu, uvnitř Společenství [7].
Pro vypracování jednotných pravidel pro celé Společenství a pro zjednodušení administrativních formalit, jak pro profesní kruhy, tak i pro občany se jeví žádoucím přezkoumat příslušná ustanovení Společenství, přičemž by se mělo přihlížet k dosavadním zkušenostem a požadavkům jednotného trhu Společenství. Je zvláště účelné, aby průvodní doklady vyžadované na základě daňových předpisů pro přepravu vinařských produktů mohly být rovněž použity k doložení pravosti přepravovaných produktů.
(4) Výše uvedená ustanovení o vystavení průvodního úředního dokladu a zjednodušeného průvodního dokladu se vztahují k předpisům o osvědčení původu a osvědčení jakosti určitých vín.
Proto je nezbytné přijmout předpisy pro tato osvědčení.
Předpisy o osvědčení původu určitých vín jsou rovněž nezbytné pro přepravy, které nepodléhají daňovým formalitám zejména při vývozu.
Za účelem zjednodušení administrativních formalit pro občana a odlehčení příslušným orgánům od rutinních úkolů se doporučuje přijetí předpisů, podle kterých budou příslušné orgány za splnění jistých podmínek a s výhradou přiměřené kontroly odesílatelům povolovat, aby údaje osvědčující původ vína zapisovali do průvodního dokladu sami.
(5) Pro přepravu vinařských produktů, které nepodléhají uvedeným daňovým předpisům, by měl být stanoven průvodní doklad, který by příslušným orgánům umožnil dohled nad pohybem těchto produktů.
Tento účel může splňovat každý obchodní doklad, který obsahuje minimálně všechny údaje potřebné k identifikaci.
(6) Kontrola přepravy nebalených vinařských produktů vyžaduje zvláštní pozornost, protože tyto produkty jsou vystaveny nepoctivé manipulaci ve větší míře než produkty stočené do lahví označených etiketou a opatřených jednorázovým uzávěrem.
Proto se musí vyžadovat dodatečné informace a předchozí ověření průvodního dokladu.
(7) Občan by neměl být zbytečně zatěžován vyřizováním administrativních formalit, a proto by neměl být vyžadován průvodní doklad pro přepravy, které odpovídají určitým kritériím.
(8) Průvodní doklady pro přepravu vinařských produktů a odpovídající zápisy v evidenčních knihách tvoří jeden celek.
Prověření evidenčních knih by mělo příslušným orgánům umožnit účinnou kontrolu pohybu a držení vinařských produktů, a proto musí být zejména za účelem spolupráce těchto orgánů uvnitř Společenství uvedena v soulad příslušná pravidla pro vedení těchto knih v rámci celého Společenství.
(9) U některých enologických postupů, např. obohacování, přikyselování a slazení, je riziko podvodného použití zvláště vysoké.
Proto musí být o držení těchto látek vedeny evidenční knihy, aby bylo příslušným orgánům umožněno kontrolovat pohyb a použití těchto látek.
(10) Průvodní doklady pro přepravu vinařských produktů stanovené předpisy Společenství představují užitečný zdroj informací pro všechny orgány, které jsou pověřeny kontrolou dodržování právních předpisů v odvětví vína přijatých v rámci Společenství nebo v jednotlivých členských státech.
Je žádoucí umožnit členským státům, aby přijaly dodatečná ustanovení k používání tohoto nařízení pro přepravu, která začala na jejich území.
2238/93 ze dne 26. července 1993 [8] o průvodních dokladech pro přepravu vinařských produktů a evidenčních knihách vedených v odvětví vína, naposledy pozměněného nařízením Komise (ES) č. 1592/1999 ze dne 20. července 1999 [9], umožňuje členským státům zavést doplňující nebo zvláštní ustanovení pro příslušné produkty, které jsou v oběhu na jejich území.
Jedno z těchto ustanovení určuje, že uvádění hustoty hroznového moštu může být během přechodného období nahrazeno údajem hustoty vyjádřené ve stupních Oechsle.
Toto přechodné období bylo původně stanoveno do 31. srpna 1996 a bylo prodlouženo do 31. července 2000.
Tento tradiční postup používají zejména zemědělští malovýrobci, kteří potřebují ještě několik let pro přijetí nových pravidel uvádění hustoty.
Příslušné datum by tedy mělo být nahrazeno dnem 31. července 2002.
(12) Italské znění nařízení Komise (ES) č. 2238/93 zveřejněné v Úředním věstníku v roce 1993 obsahuje chybu. Ustanovení čl. 4 odst. 2 prvního pododstavce italského znění nařízení se chybně vztahuje na článek 9 směrnice 92/12/EHS místo na směrnici 92/12/EHS jako celek. Italské úřady používaly italské znění uvedeného nařízení. Aby mohly italské úřady podniknout nezbytné kroky pro používání nového, opraveného textu, aniž by vznikly potíže hospodářským subjektům, měl by čl. 4 odst. 2 tohoto nařízení vstoupit v Itálii v platnost o šest měsíců později;
(13) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro víno,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Toto nařízení stanoví prováděcí pravidla k článku 70 nařízení (ES) č. 1493/1999 pro průvodní doklady pro přepravu vinařských produktů, aniž je dotčeno uplatňování směrnice 92/12/EHS.
Obsahuje:
a) pravidla pro osvědčení původu u jakostních vín stanovených pěstitelských oblastí a osvědčení provenience u stolních vín s nárokem na zeměpisné označení v průvodních dokladech pro jejich přepravu, jež byly rovněž vystaveny podle předpisů Společenství stanovených na základě směrnice 92/12/EHS;
b) pravidla pro vystavení průvodních dokladů pro přepravu vinařských produktů uvedených v čl. 1 odst. 2 nařízení (EHS) č. 822/87:
- v rámci jednoho členského státu, není-li k této zásilce přiložen průvodní doklad podle předpisů Společenství stanovených na základě směrnice 92/12/EHS,
- při vývozu do třetí země,
- při obchodu mezi členskými státy, jestliže:
- přepravu provádí malovýrobce, který byl výstupní zemí zproštěn povinnosti vystavovat zjednodušený průvodní doklad,
- se jedná o přepravu vinařského produktu, který nepodléhá spotřební dani;
c) doplňující ustanovení pro vystavení:
- průvodního úředního dokladu nebo obchodního dokladu jej nahrazujícího a
- zjednodušeného průvodního dokladu nebo obchodního dokladu jej nahrazujícího,
které mají být přiloženy k přepravě vinařských produktů podle čl. 1 odst. 2 nařízení (ES) č. 1493/1999.
2. Toto nařízení rovněž upravuje vedení evidenční knihy, které je vyžadováno od osob, jež mají v držení vinařské produkty za účelem výkonu svého povolání.
Článek 2
Definice
Pro účely tohoto nařízení se rozumí:
a) "příslušným orgánem" útvar nebo jiný subjekt pověřený členským státem k provádění tohoto nařízení;
b) "producentem" fyzické nebo právnické osoby nebo jejich seskupení, které disponují nebo disponovaly čerstvými hrozny, moštem nebo mladým vínem v procesu kvašení, zpracovávají ho nebo ho nechávají zpracovávat na víno;
c) "malovýrobcem vína" producent, který vyrábí průměrně méně než 1000 hektolitrů vína ročně.
Členské státy se přitom řídí průměrnou roční produkcí nejméně tří po sobě následujících let.
Členské státy mohou z definice malovýrobců vína vyjmout producenty, kteří hrozny nebo mošt nakupují za účelem výroby vína;
d) "maloobchodníkem" fyzické nebo právnické osoby nebo jejich seskupení, které vykonávají jako své povolání obchodní činnost, při níž je víno v malém množství, které členský stát stanoví s přihlédnutím ke zvláštním rysům obchodu a distribuce, prodáváno konečnému spotřebiteli; vyloučeny jsou osoby nebo seskupení, které používají sklepy, popř. jiná zařízení pro skladování značného množství lahvovaného vína a případně rovněž stáčejí nebo prodávají nebalené víno v rámci ambulantního prodeje;
e) "průvodním úředním dokladem" doklad, který odpovídá nařízení (EHS) č. 2719/92;
f) "zjednodušeným průvodním dokladem" doklad, který odpovídá nařízení (EHS) č. 3649/92;
g) "obchodním zprostředkovatelem" fyzické nebo právnické osoby nebo seskupení těchto osob, které nakupují nebo prodávají vinařské produkty v rámci výkonu svého povolání, aniž by disponovaly zařízením k uskladnění těchto produktů;
h) "uznaným uzávěrem" uzavírací zařízení pro nádoby o jmenovitém obsahu nejvýše 5 litrů; seznam těchto uzávěrů je uveden v příloze I;
i) "plněním" plnění produktů pro obchodní účely do nádob o objemu nejvýše 60 litrů;
j) "stáčírnou" fyzická nebo právnická osoba nebo seskupení těchto osob, které se na vlastní účet provádějí plněním nebo nechávají plnění provádět.
HLAVA I
Průvodní doklady pro přepravu vinařských produktů
Článek 3
1. Všechny fyzické nebo právnické osoby a každé seskupení těchto osob, včetně obchodního zprostředkovatele, které jsou usazeny nebo mají bydliště na celním území Společenství a které přepravují nebo nechávají přepravovat vinařské produkty, musí vystavit na svou odpovědnost doklad, který tuto přepravu doprovází (dále jen "průvodní doklad").
Tento průvodní doklad obsahuje v souladu s pokyny v příloze II alespoň tyto údaje:
a) jméno a adresu odesílatele;
b) jméno a adresu příjemce;
c) referenční číslo k identifikaci zásilky;
d) datum vyplnění a datum odeslání zásilky, není-li datum odeslání totožné s datem vyplnění;
e) označení přepravovaného produktu podle předpisů Společenství a vnitrostátních předpisů;
f) celkové množství přepravovaného produktu;
Při přepravě nádob o jmenovitém obsahu větším než 60 litrů obsahuje průvodní doklad rovněž tyto údaje:
g) v případě:
- vína: skutečný obsah alkoholu,
- nezkvašených produktů: refraktometrickou hodnotu nebo hustotu,
- mladého vína v procesu kvašení a částečně zkvašeného hroznového moštu: celkový obsah alkoholu;
h) v případě vína a hroznového moštu:
- vinařskou zónu, z které přepravovaný produkt pochází, podle vymezení v příloze IV nařízení (ES) č. 1493/1999; přitom musí být používány tyto zkratky: A, B, C Ia), C Ib), C Ic), C II, C IIIa) a C IIIb),
- postupy ošetření uvedené v příloze II, které byly použity u přepravovaného produktu.
2. Za průvodní doklad se uznává:
a) pro produkty, u kterých se formality pro uvedení do oběhu vyřizují podle směrnice 92/12/EHS a které:
- jsou uváděny do oběhu s podmíněným osvobozením od spotřební daně: průvodní úřední doklad nebo obchodní doklad vyplněný podle nařízení (EHS) č. 2719/92,
- jsou v oběhu uvnitř Společenství a byly propuštěny do volného oběhu ve výstupním členském státu: zjednodušený průvodní doklad nebo obchodní doklad vystavený podle nařízení (EHS) č. 3649/92;
b) pro produkty, u kterých formality pro uvedení do oběhu nejsou podle směrnice 92/12/EHS nutné: jakýkoli doklad, který obsahuje alespoň údaje uvedené v odstavci 1 a případné dodatečné údaje stanovené členským státem a byl vyplněn podle pokynů této hlavy.
3. Členské státy mohou při přepravě produktů uvedených v odst. 2 písm. b), zahájené na jejich území vyžadovat, aby byl vystaven průvodní doklad podle vzoru v příloze III.
Rovněž mohou u přepravy podle odst. 2 písm. b), která začíná a končí na jejich území, povolit, aby průvodní doklady nebyly rozděleny do kolonek a předepsané údaje nebyly očíslovány tak, jak stanoví vzor v příloze III.
4. Při vydání průvodního dokladu pro přepravu vinařského produktu v nádobách o jmenovitém objemu větším než 60 litrů uděluje referenční číslo příslušný orgán, jehož název a sídlo musí být uvedeno na průvodním dokladu.
Tento orgán může být orgánem příslušným pro daňovou kontrolu.
Referenční číslo je součástí série, v níž na sebe čísla navazují.
Číslo je předem natištěno na průvodním dokladu.
V případě uvedeném v prvním pododstavci se platnost řádně vyplněného prvopisu a opisu průvodního dokladu potvrdí předem a následně pro každou přepravu:
- potvrzením příslušného orgánu členského státu, na jehož území je přeprava zahájena, nebo
- předepsanou kontrolní známkou nalepenou odesílatelem nebo razítkem povoleným příslušným orgánem.
Při používání průvodního úředního dokladu či obchodního dokladu podle nařízení (EHS) č. 2719/92 nebo zjednodušeného průvodního dokladu či obchodního dokladu podle nařízení (EHS) č. 3649/92 se vyhotovení 1 a 2 ověřují postupem podle třetího pododstavce.
Článek 4
Odchylně od čl. 3 odst. 1 se průvodní doklad nevyžaduje:
1. u vinařských produktů v nádobách o jmenovitém objemu větším než 60 litrů pro:
a) přepravu rozdrcených nebo nerozdrcených hroznů či hroznového moštu samotným producentem hroznů nebo na jeho účet z jeho vinice nebo z jiného provozu jemu náležejícímu, když celková vzdálenost nepřesahuje 40 silničních kilometrů,
- v případě jediného producenta až k jeho zařízení pro vinifikaci nebo
- v případě producenta patřícího ke seskupení až k zařízení pro vinifikaci náležejícímu tomuto seskupení.
Ve výjimečných případech mohou příslušné orgány prodloužit celkovou vzdálenost ze 40 na 70 km;
b) přepravu rozdrcených nebo nerozdrcených hroznů samotným producentem hroznů nebo na jeho účet třetí osobou, která není příjemcem, z jeho vinice, pokud
- se tyto hrozny přepravují k zařízení pro vinifikaci náležejícímu příjemci, které se nachází v téže vinařské zóně, a
- celková vzdálenost nepřesahuje 40 silničních kilometrů.
Ve výjimečných případech mohou příslušné orgány prodloužit celkovou vzdálenost ze 40 na 70 km;
c) přepravu vinného octa;
d) je-li předloženo povolení příslušného orgánu, přeprava se uskutečňuje v rámci téže místní správní jednotky nebo sousední správní jednotky, bylo-li vydáno jednotlivé povolení, když produkt:
- je s výhradou uplatnění čl. 12 odst. 2 písm. a) přepravován mezi dvěma zařízeními téhož podniku nebo
- nemění majitele a přeprava je prováděna za účelem vinifikace, ošetření, skladování a plnění;
e) přepravu matolin a vinných kalů:
- do palírny, je-li přiložen dodací list předepsaný příslušnými orgány výstupního státu, nebo
- za účelem vyjmutí produktu podle čl. 27 odst.
7 nařízení (ES) č. 1493/1999 z procesu vinifikace;
2. U vinařských produktů v nádobách o jmenovitém objemu nejvýše 60 litrů a s výhradou směrnice 92/12/EHS pro:
a) přepravu produktů v nádobách označených etiketou o jmenovitém objemu do 5 litrů a opatřených jednorázovým uzávěrem, které obsahují údaje k identifikaci stáčírny, jestliže celkové přepravované množství nepřekročí:
- u zahuštěného hroznového moštu, včetně rektifikovaného moštového koncentrátu, 5 litrů a
- u všech ostatních produktů 100 litrů;
b) přepravu vína nebo hroznové šťávy, které jsou určeny pro diplomatická zastoupení, konzuláty nebo podobné subjekty, v rámci jim vyhrazeným volným množstvím;
c) přepravu vína nebo hroznové šťávy:
- které patří ke stěhovanému majetku jednotlivců a nejsou určeny k prodeji,
- které se nacházejí na palubě lodí, letadel a vlaků za účelem spotřeby na místě;
d) přepravu částečně zkvašeného hroznového moštu jednotlivci pro vlastní spotřebu příjemce a jeho rodiny uskutečněnou jiným způsobem než způsobem uvedeným v písmenu a), pokud celkové přepravované množství nepřekročí 30 litrů;
e) přepravu produktů pro vědecké nebo technické pokusné účely, pokud celkové přepravované množství nepřekročí 1 hektolitr;
f) přepravu obchodních vzorků produktů;
g) přepravu vzorků k příslušnému útvaru nebo do úřední laboratoře.
V případě, že se nepožaduje žádný průvodní doklad podle písmen a) až e), musí být odesílatel kdykoliv schopen prokázat správnost zápisů týkajících se této přepravy ve svých evidenčních knihách uvedených v hlavě II nebo v jiných knihách předepsaných členskými státy; výjimku této prokazovací povinnosti tvoří pouze maloobchodníci a jednotlivci, kteří příležitostně odevzdávají produkty jiným jednotlivcům.
Článek 5
1. Zjistí-li příslušný orgán členského státu, že se fyzické nebo právnické osoby nebo seskupení těchto osob, které přepravují nebo nechávají přepravovat vinařské produkty, dopustily závažného porušení předpisů Společenství v odvětví vína nebo porušily vnitrostátní prováděcí předpisy, nebo má-li k tomu odůvodněné podezření, může předepsat níže uvedený postup:
Odesílatel vystaví průvodní doklad a vyžádá si od příslušného orgánu ověření.
Po ověření průvodního dokladu do něj mohou být zapsány další údaje.
Doklad musí být opatřen razítkem, podpisem odpovědného pracovníka úřadu a datem.
Tento postup se vztahuje rovněž na přepravu produktů, které kvůli podmínkám produkce nebo složení neodpovídají předpisům Společenství nebo vnitrostátním předpisům.
2. U každé přepravy produktů z třetích zemí propuštěných do volného oběhu, která se uskutečňuje na celním území Společenství, se na průvodních dokladech uvádí:
- číslo dokladu VI 1 vystaveného podle nařízení Komise (ES) č. 883/2001 [10],
- datum vystavení tohoto dokladu,
- název a sídlo subjektu třetí země, který doklad vystavuje nebo povoluje jeho vystavení producentem.
3. Každá osoba nebo orgán vystavující průvodní doklad pro vinařské produkty, jakož i osoby, které měly tyto produkty v držení, uchovávají opis tohoto dokladu.
Článek 6
1. Průvodní doklad je uznán jako řádně vyplněný, jestliže obsahuje všechny údaje podle čl. 3 odst. 1. Používá-li se doklad podle nařízení (EHS) č. 2719/92 nebo nařízení (EHS) č. 3649/92, obsahuje mimoto všechny údaje stanovené v uvedeném odstavci. Navíc při přepravě vína do palírny musí úřední doklad či zjednodušený průvodní doklad nebo obchodní doklad používaný místo nich odpovídat čl. 68 odst. 2 písm. a) a čl. 70 odst. 2 písm. e) nařízení Komise (ES) č. 1623/2000 ze dne 25. července 2000, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení (ES) č. 1493/1999 o společné organizaci trhu s vínem, jež se týkají mechanismů trhu [11].
2. Průvodní doklad lze použít pouze pro jednu přepravu.
Stejný průvodní doklad je povoleno používat ke společné přepravě vinařských produktů od stejného odesílatele na adresu stejného příjemce:
- pro více zásilek stejné třídy produktů nebo
- pro více zásilek různých tříd produktů, pokud jsou v nádobách označených etiketou o jmenovitém objemu nejvýše 60 litrů, které jsou opatřeny jednorázovým uznaným uzávěrem a obsahují údaje k identifikaci stáčírny.
3. Na průvodním dokladu pro přepravu vinařských produktů musí být uvedeno datum zahájení přepravy.
V případě uvedeném v čl. 5 odst. 1 nebo jestliže byl průvodní doklad vystaven přímo příslušným orgánem, je platný pouze tehdy, pokud přeprava začne nejpozději pátý pracovní den po datu ověření, popř. po dni vystavení dokladu.
4. Při přepravě produktů v oddělených částech jedné přepravní nádoby nebo jsou-li produkty přepravovány ve směsi, se pro každé dílčí množství nezávisle na tom, zda je toto množství přepravováno odděleně nebo ve směsi, vystavuje samostatný průvodní doklad.
Na tomto dokladu se v souladu s pravidly stanovenými jednotlivými členskými státy uvede použití tohoto produktu ve směsi.
Členské státy však mohou zmocnit odesílatele nebo jiné oprávněné osoby, aby vyplnili pouze jeden průvodní doklad pro celkové množství produktu vzniklého z této směsi.
V tomto případě vydává příslušný orgán pokyny pro prokazování kategorie, původu a množství různých nakládek.
5. Je-li zjištěno, že přeprava, pro kterou se vyžaduje průvodní doklad, byla provedena bez tohoto dokladu nebo s průvodním dokladem obsahujícím chybné, zavádějící nebo neúplné údaje, pak příslušný orgán členského státu, ve kterém byly tyto skutečnosti zjištěny, nebo každý jiný útvar pověřený kontrolou dodržování předpisů Společenství a vnitrostátních předpisů v odvětví vína, včetně kontroly oběhu vinařských produktů, učiní potřebná opatření:
- k odstranění nesrovnalostí při této přepravě, a to napravením věcné chyby nebo vystavením nového dokladu,
- k případné sankci za zjištěné nesrovnalosti podle jejich významu, zejména uplatněním čl. 5 odst. 1.
Příslušný orgán nebo útvar podle prvního pododstavce opatří opravené doklady nebo doklady nově vyplněné podle tohoto nařízení razítkem.
Opatření k odstranění nesrovnalostí mohou tuto přepravu zdržet pouze o dobu nezbytně nutnou.
V případě závažných nebo opakujících se nesrovnalostí informuje orgán místně příslušný podle vykládky orgán místně příslušný za zásilku.
Při přepravě mezi členskými státy se tato informace uskutečňuje podle nařízení Rady (ES) č. 2729/2000 ze dne 14. prosince 2000, kterým se stanoví obecná pravidla pro kontroly v odvětví vína [12].
Není-li možné odstranit nesrovnalosti uvedené v odst. 5 prvním pododstavci, zakážou příslušný orgán nebo útvar, které nesrovnalost zjistily, přepravu.
Zároveň o tom informují odesílatele.
Tato opatření mohou rovněž zahrnovat zákaz prodeje produktu.
7. Odmítne-li příjemce celkové množství produktu přepravovaného s průvodním dokladem nebo jeho dílčí množství, poznamená na zadní stranu průvodního dokladu "odmítnuto příjemcem", datum a svůj podpis; případně zaznamená množství odmítnutého zboží v litrech nebo kilogramech.
V tomto případě lze produkt odeslat zpět odesílateli se stejným průvodním dokladem nebo jej přepravce může uskladnit do doby vystavení nového průvodního dokladu pro další přepravu.
Článek 7
1. Průvodní doklad slouží jako osvědčení o označení původu jakostních vín s. o. a o označení provenience stolních vín se zeměpisným označením, je-li náležitě vyplněn:
- odesílatelem, který je producentem přepravovaného vína a který nekupuje a neprodává žádné vinařské produkty získané z hroznů, které byly sklizeny v jiných stanovených pěstitelských oblastech nebo vinařských oblastech než jsou oblasti, jejichž název používá k označení vín ze své vlastní produkce, nebo
- odesílatelem neuvedeným v první odrážce a je-li správnost údajů uvedených na průvodním dokladu ověřena příslušným orgánem na základě údajů uvedených v průvodních dokladech předchozích zásilek příslušných produktů nebo
- byl-li vystaven postupem podle čl. 5 odst. 1 a jsou-li splněny tyto podmínky:
a) i) průvodní doklad byl vystaven podle jednoho z následujících vzorů:
- vzor pro průvodní úřední doklad v příloze nařízení (EHS) č. 2719/92,
- vzor pro zjednodušený průvodní doklad v příloze nařízení (EHS) č. 3649/92 nebo
- vzor pro průvodní doklad v příloze III tohoto nařízení,
ii) při přepravě, která nevede přes území jiného členského státu, se používá průvodní doklad vystavený podle čl. 3 odst. 2 písm. b);
b) na stanoveném místě průvodního dokladu je uvedena následující poznámka:
- u jakostního vína s. o.: "Tento doklad slouží jako osvědčení o označení původu jakostního vína s. o. v něm uvedeného";
- u stolního vína se zeměpisným označením: "Tento doklad slouží jako osvědčení o označení provenience stolního vína v něm uvedeného";
c) údaje uvedené v písmenu b) ověří příslušný orgán razítkem, datem a podpisem odpovědného pracovníka, a to:
- na vyhotoveních 1 a 2, používá-li se vzor uvedený v písm. a) bodu i) první a druhé odrážce, nebo
- na prvopisu průvodního dokladu a na opisu, používá-li se průvodní doklad podle vzoru v příloze III nebo jiný průvodní doklad uvedený v čl. 3 odst. 2 písm. b);
d) referenční číslo průvodního dokladu přiděluje příslušný orgán;
e) u zásilek z členského státu, který není státem produkce, platí průvodní doklad přiložený k přepravovanému zboží jako osvědčení o označení původu nebo o označení provenience, pouze pokud obsahuje:
- referenční číslo,
- datum vystavení a
- název a sídlo příslušného orgánu, uvedené v dokladech, které byly přiloženy k zásilce před jejím opětovným odesláním a v nichž bylo osvědčeno označení původu a provenience.
Členské státy mohou vyžadovat osvědčení o označení původu pro jakostní vína s. o. a označení provenience stolních vín, jsou-li vína vyráběna na jejich území.
2. Příslušné orgány každého členského státu mohou odesílatelům, kteří splňují podmínky uvedené v odstavci 3, povolit, aby si sami zapsali nebo nechali natisknout záznamy k označení původu a provenience do svých průvodních dokladů, jsou-li:
a) záznamy předem opatřeny razítkem příslušného orgánu nebo podpisem odpovědného pracovníka a datem nebo
b) záznamy opatřeny samotným odesílatelem zvláštním razítkem s povolením příslušného orgánu podle vzoru v příloze I; toto razítko může být na formuláře natištěno předem, pokud to provede tiskárna, která k tomu má povolení.
3. Povolení uvedené v odstavci 2 se uděluje pouze zasilatelům,
- kteří běžně zasílají jakostní vína s. o. a/nebo stolní vína se zeměpisným označením a
- u kterých bylo po podání první žádosti zjištěno, že vedou v souladu s hlavou II evidenční knihy, a tím lze kontrolovat správnost údajů v dokladech.
Příslušné orgány mohou odmítnout takové povolení vydat odesílatelům, kteří podle názoru uvedených orgánů neskýtají dostatečné záruky.
Příslušný orgán může zrušit povolení zejména v případě, že odesílatel již nesplňuje předpoklady podle prvního pododstavce nebo již neposkytuje požadovanou záruku.
4. Odesílatelé, kterým bylo uděleno povolení podle odstavce 2, musí bezpečně uschovat zvláštní razítka nebo formuláře opatřené razítkem příslušného orgánu.
5. Při obchodu s třetími zeměmi osvědčují pouze průvodní doklady vystavené podle odstavce 1 při vývozu z producentského členského státu, že:
- u jakostního vína s. o. odpovídá označení původu předpisům Společenství a vnitrostátním předpisům pro toto víno,
- u stolního vína, které je označeno podle čl. 51 odst. 2 a 3 nařízení (ES) č. 1493/1999, odpovídá jeho zeměpisné označení předpisům Společenství a vnitrostátním předpisům pro toto víno.
Uskutečňuje-li se však vývoz z členského státu, který není producentským členským státem, slouží jako osvědčení o označení původu nebo o označení provenience pouze průvodní doklad vyplněný podle odstavce 1, který je k produktu přiložen při vývozu, pokud je tento doklad opatřen:
- referenčním číslem,
- datem vyplnění a
- názvem a sídlem orgánu uvedeného v odstavci 1 na dokladu, který byl k produktu přiložen při přepravě před vývozem a u něhož je uveden údaj o původu a provenienci produktu.
6. Průvodní doklad slouží jako osvědčení o označení původu pro dovezené víno, je-li vyplněn podle čl. 5 odst. 2 za použití vzoru uvedeného v odst. 1 prvním pododstavci písm. a).
Článek 8
1. Je-li příjemce usazen na celním území Společenství, vztahují se na použití různých vyhotovení průvodního dokladu přiloženého k přepravovanému zboží následující pravidla:
a) pro přepravu produktů osvobozených od spotřební daně jsou to obecné pokyny uvedené v bodu 1.5 vysvětlivek v příloze nařízení (EHS) č. 2719/92;
b) pro přepravu produktů uvnitř Společenství, které podléhají spotřební dani a byly již uvolněny ke spotřebě ve výstupním členském státu, jsou to obecné pokyny uvedené v bodu 1.5 vysvětlivek v příloze nařízení (EHS) č. 3649/92;
c) pro přepravu, která není uvedena v písmenu a) nebo b):
i) při použití průvodního dokladu předepsaného pro přepravy uvedené v písmenu a) nebo b):
- vyhotovení 1 zůstává u odesílatele,
- vyhotovení 2 je od nakládky do vykládky přiloženo k produktu a předává se příjemci nebo jeho zástupci;
ii) při použití jiného průvodního dokladu:
- prvopis průvodního dokladu je od nakládky až do vykládky přiložen k produktu a předává se příjemci nebo jeho zástupci,
- opis je uchováván odesílatelem.
2. Je-li příjemce usazen mimo celní území Společenství, budou prvopis průvodního dokladu a jeden opis, případně vyhotovení 1 a 2, předloženy příslušnému celnímu úřadu vývozního členského státu, u kterého bylo uloženo vývozní celní prohlášení.
Tento celní úřad dbá na to, aby druh, datum a číslo předloženého dokladu na vývozním celním prohlášení a druh, datum a případně číslo vývozního celního prohlášení byly uvedeny na prvopisu průvodního dokladu a na jeho opisu, případně na obou vyhotoveních průvodního dokladu přiloženého k přepravě.
Výstupní celní úřad na území Společenství opatří oba uvedené doklady razítkem a jedním z následujících úředních záznamů:
, , , , , , , , , ,
a oba doklady opatřené razítkem a uvedeným úředním záznamem vydá vývozci nebo jeho zástupci.
Vývozce zajistí, aby prvopis průvodního dokladu byl při přepravě přiložen k vyváženému produktu.
3. Pokyny obsažené v odst. 2 prvním pododstavci obsahují alespoň druh, datum a číslo dokladu, a pokud jde o vývozní celní prohlášení rovněž název a sídlo orgánu místně příslušného pro vývoz.
4. Je-li vinařský produkt na dočasnou dobu v rámci pasivního zušlechťovacího styku ve smyslu nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 [13] a nařízení Komise (EHS) č. 2454/93 [14] vyvážen do země Evropského seskupení volného obchodu (ESVO) za účelem uskladnění, zrání nebo plnění, vystavuje se dodatečně k průvodnímu dokladu informační doklad podle doporučení Rady pro celní spolupráci ze dne 3. prosince 1963. Tento informační doklad obsahuje v kolonkách pro popis zboží označení podle předpisů Společenství a vnitrostátních předpisů a množství přepravovaného vína.
Tyto údaje jsou zjišťovány na základě prvopisu průvodního dokladu, který byl k vínu přiložen při jeho přepravě až k celnímu úřadu, kde byl vystaven informační doklad.
Na informačním dokladu je rovněž uveden druh, datum a číslo výše uvedeného průvodního dokladu.
Jestliže při zpětném dovozu produktů uvedených v prvním pododstavci na území Společenství příslušný celní úřad země ESVO doplní řádně informační doklad, vztahuje se tento doklad na přepravu až k celnímu úřadu země určení uvnitř Společenství nebo až k celnímu úřadu, kde je produkt propuštěn do volného oběhu, za předpokladu, že jsou v kolonce vyhrazené pro popis zboží uvedeny údaje podle prvního pododstavce.
Příslušný celní úřad ve Společenství opatří ověřením opis nebo fotokopii dokladu předloženou příjemcem nebo jeho zástupcem a vrátí mu ji pro účely tohoto nařízení.
5. U jakostních vín s. o. a stolních vín se zeměpisným označením vyvážených do třetích zemí a opatřených průvodním dokladem podle tohoto nařízení musí být tento doklad spolu se všemi ostatními doklady předložen jako osvědčení o označení původu a o označení provenience při propuštění vína do volného oběhu v rámci Společenství, pokud tyto produkty nesplňují předpoklady podle odstavce 4 ani předpoklady pro zpětný dovoz podle nařízení (EHS) č.
2913/92 a jeho prováděcích ustanovení. Jsou-li doklady považovány za dostatečné, opatří příslušný celní úřad opis nebo fotokopii osvědčení o označení původu, které předloží příjemce nebo jeho zástupce, ověřením a vrátí mu ji pro účely tohoto nařízení.
Článek 9
Je-li nutné v průběhu přepravy z důvodu vyšší moci nebo nepředvídatelné události zásilku, pro kterou je požadován průvodní doklad, rozdělit nebo se tato zásilka zcela nebo částečně ztratí, požádá přepravce orgán příslušný pro místo nepředvídatelné události nebo případu vyšší moci o sepsání skutkové podstaty.
Přepravce informuje v rámci daných možností příslušný orgán nejblíže položený místu nepředvídatelné události nebo případu vyšší moci, aby tento orgán mohl učinit opatření nezbytná pro řádnou další přepravu.
Tato opatření smějí dopravu prodloužit pouze o dobu nezbytně nutnou k vyřešení situace.
Článek 10
Mimo předepsaného průvodního dokladu musí být opis vyhotovený průpisem nebo jiným postupem odsouhlaseným příslušným orgánem přiložen rovněž při přepravě více než 60 litrů některého z níže uvedených nebalených vinařských produktů:
a) produkty pocházející z území Společenství
- víno vhodné k získání stolního vína,
- víno vhodné ke zpracování na jakostní víno s. o.,
- částečně zkvašený hroznový mošt,
- zahuštěný hroznový mošt, včetně rektifikovaného hroznového koncentrátu,
- čerstvý hroznový mošt, jehož kvašení bylo zastaveno přidáním alkoholu,
- hroznová šťáva,
- zahuštěná hroznová šťáva,
- stolní hrozny pro zpracování na produkty jiné než produkty stanovené v čl. 42 odst. 5 nařízení (ES) č. 1493/1999;
b) produkty nepocházející ze Společenství:
- čerstvé hrozny, s výjimkou stolních hroznů,
- hroznový mošt,
- zahuštěný hroznový mošt,
- částečně zkvašený hroznový mošt,
- zahuštěný hroznový mošt, včetně rektifikovaného hroznového koncentrátu,
- čerstvý hroznový mošt, jehož kvašení bylo zastaveno přidáním alkoholu,
- hroznová šťáva,
- zahuštěná hroznová šťáva,
- likérové víno k výrobě jiných produktů než produktů kódu KN 2204.
Totéž se vztahuje na následující produkty nezávisle na jejich původu a přepravovaném množství, aniž jsou dotčeny výjimky uvedené v článku 4:
- vinné kaly,
- matoliny určené k destilaci nebo jiný druh průmyslového zpracování,
- matolinové víno,
- alkoholizované víno pro destilaci,
- víno z hroznů odrůd, které nejsou pro správní jednotku, ve které se sklízejí, zatříděny členskými státy jako moštové podle článku 19 nařízení (ES) č. 1493/1999,
- produkty, které nesmí být nabízeny nebo dodávány k přímé lidské spotřebě.
Opis uvedený v prvním pododstavci zasílá odesílatel orgánu příslušnému pro překládku co nejrychleji, nejpozději následující pracovní den po dni odeslání zásilky.
Tento orgán odešle opis orgánu příslušnému pro vykládku, a to co nejrychleji, nejpozději v den příjmu nebo následující den po vystavení tohoto dokladu, pokud tento doklad vystavuje sám.
HLAVA II
Evidenční knihy
Článek 11
1. Fyzické nebo právnické osoby a seskupení osob, které mají v držení jakýkoli druh vinařského produktu za účelem výkonu svého povolání nebo k obchodním účelům, musí vést evidenční knihy dotyčného produktu.
Nicméně
a) evidenční knihy nemusejí vést:
- maloobchodníci,
- osoby prodávající nápoje pouze ke spotřebě přímo na místě;
b) se vedení evidenčních knih nevyžaduje u vinného octa.
2. Členské státy mohou stanovit, že:
a) obchodní zprostředkovatelé jsou povinni vést evidenční knihy podle pravidel, které členské státy určí;
b) fyzické a právnické osoby a seskupení osob, které skladují nebo prodávají výlučně vinařské produkty v malých nádobách za podmínek uvedených v čl. 4 bodu 2 písm. a), mohou být zproštěny povinnosti vedení evidenčních knih, je-li kdykoliv možné provést kontrolu vstupů a výstupů a zásob na základě jiných podkladů, zejména obchodních dokladů používaných pro finanční účetnictví.
3. Osoby, které musí vést evidenční knihy, zaznamenávají vstupy a výstupy provozoven pro každou zásilku produktů uvedených v odstavci 1 a ošetření podle čl. 14 odst. 1. Dále musejí být schopny doložit každý zápis do evidenčních knih prostřednictvím průvodního dokladu nebo jiným způsobem, zejména prostřednictvím obchodních dokladů.
Článek 12
1. Evidenční knihy se skládají:
- buď z průběžně očíslovaných listů v pevné vazbě, nebo
- z částí moderního účetnictví schváleného příslušnými orgány, jestliže účetnictví tohoto druhu zachycuje náležitosti evidenčních knih.
Členské státy však mohou stanovit, že:
a) evidenční knihy vedené obchodníky, kteří nevykonávají úkony uvedené v čl. 14 odst. 1 ani jinak nepoužívají enologické postupy, se skládají ze všech průvodních dokladů;
b) evidenční knihy vedené producenty se skládají z poznámek na zadní straně prohlášení o sklizni, produkci a zásobách podle nařízení Komise (ES) č. 1294/96 ze dne 4. července 1996 [15].
2. Evidenční knihy se vedou pro každý podnik odděleně, v zařízení, kde se produkty skladují.
Příslušné orgány mohou však spolu s případným uvedením pokynů povolit, aby:
a) bylo vedení evidenčních knih prováděno v sídle podniku, jsou-li produkty skladovány v různých provozovnách jednoho podniku v téže místní správní jednotce nebo v sousedící místní správní jednotce;
b) bylo držení evidenčních knih svěřeno podniku se specializací v této oblasti,
jestliže lze kdykoliv na základě jiných podkladů kontrolovat vstupy a výstupy, jakož i zásoby.
Jsou-li maloobchody prodávající konečnému spotřebiteli součástí jednoho podniku a jsou-li tyto maloobchody zásobovány z jednoho nebo více centrálních skladů téhož podniku, musí tyto sklady, aniž je dotčen čl. 11 odst.
2 písm. b), vést evidenční knihy; dodávky určené uvedeným maloobchodům jsou účtovány jako výstupy.
3. U produktů, které jsou zapsány do evidenčních knih, jsou vedeny oddělené účty pro:
- každou kategorii buď ve smyslu přílohy I nařízení (ES) č. 1493/1999, nebo článku 34 nařízení (ES) č. 883/2001,
- každé jakostní víno s. o. a produkty určené k výrobě jakostního vína s. o. z hroznů, které byly sklizeny ve stejné stanovené pěstitelské oblasti;
- každé stolní víno se zeměpisným označením, jakož i produkty určené k výrobě tohoto vína, které pocházejí ze stejné stanovené pěstitelské oblasti.
Jakostní vína s. o. různého původu v nádobách o objemu nejvýše 60 litrů označených etiketou podle předpisů Společenství, která byla získána třetími osobami a která se skladují za účelem pozdějšího prodeje, mohou být zapsána na tentýž účet, pokud to povolily příslušný orgán nebo útvar či subjekt jím zmocněný a pokud jsou vstupy a výstupy každého jakostního vína zaznamenávány jednotlivě; totéž se vztahuje na stolní vína se zeměpisným označením.
Sestupnění jakostního vína s. o. se zaznamenává do evidenčních knih.
4. Členské státy stanoví nejvyšší procento pro ztráty, které vznikají odpařováním během skladování, různými způsoby ošetřování nebo změnou třídy produktu.
Překračují-li skutečné ztráty
- během přepravy přípustnou odchylku uvedenou v příloze II části B bodu 1.2 a
- v případě uvedeném v prvním pododstavci nejvyšší procento stanovené členskými státy,
informuje držitel evidenčních knih písemně o této skutečnosti místně příslušný orgán ve lhůtě stanovené členskými státy; příslušný orgán učiní nezbytná opatření.
Členské státy určí, jakým způsobem se do evidenčních knih zaznamená:
- vlastní spotřeba producenta a jeho rodiny,
- případné nepředvídatelné změny objemu produktu.
Článek 13
1. Do evidenčních knih se pro každý vstup a výstup zapisuje:
- kontrolní číslo produktu, je-li toto číslo stanoveno předpisy Společenství nebo dotyčného členského státu;
- datum postupu,
- skutečné vstupující nebo vystupující množství,
- příslušný produkt, který je označen podle platných předpisů Společenství a podle vnitrostátních předpisů,
- odkaz na průvodní doklad, který je nebo byl k dotyčné zásilce přiložen.
U případů uvedených v čl. 7 odst. 5 se do knihy výstupů zapisuje, který doklad byl k zásilce dříve přiložen.
2. Jednou ročně v termínu, který mohou členské státy předepsat, se provádí uzávěrka evidenčních knih (roční uzávěrka).
S roční uzávěrkou musí být spojena inventura zásob.
Stávající skladové zásoby se k termínu následujícímu po roční uzávěrce uvádějí do evidenčních knih jako vstup.
Vzniknou-li při roční uzávěrce rozdíly mezi teoretickými a skutečnými zásobami, musí být tyto rozdíly zaneseny do evidenčních knih po uzávěrce.
Článek 14
1. Do evidenčních knih se zapisují tyto způsoby ošetřování:
- zvyšování obsahu alkoholu,
- přikyselování,
- odkyselování,
- slazení,
- scelování,
- plnění vína do lahví,
- destilace,
- výroba šumivého vína, šumivého vína dosyceného oxidem uhličitým, perlivého vína a perlivého vína dosyceného oxidem uhličitým,
- výroba likérového vína,
- výroba zahuštěného hroznového moštu, včetně rektifikovaného moštového koncentrátu,
- ošetření aktivním uhlím,
- ošetření hexakyanoželeznatanem draselným,
- alkoholizování vína pro destilaci,
- jiné postupy obsahující přidání alkoholu,
- zpracování na produkt jiné kategorie, zejména na aromatizované víno,
- ošetření elektrodialýzou.
Je-li určitému podniku povoleno zjednodušené vedení evidenčních knih podle čl. 12 odst. 1 druhého pododstavce, může příslušný orgán povolit, aby duplikáty prohlášení uvedených příloze V části G bodu 5 nařízení (ES) č. 1439/1999, které byly zhotoveny za podmínek stanovených články 22 až 29 nařízení Komise (ES) č. 1622/2000 ze dne 24. července 2000, kterým se stanoví některá prováděcí pravidla k nařízení (ES) č. 1493/1999 o společné organizaci trhu s vínem a zavádí se kodex Společenství pro enologické postupy a ošetření [16], byly považovány za rovnocenné se záznamy v evidenčních knihách o zvyšování obsahu alkoholu, přikyselování a odkyselování.
2. U každého způsobu ošetřování uvedeného v odstavci 1 se ve všech evidenčních knihách, s výjimkou knih uvedených v odstavci 3, uvádí:
- provedený způsob ošetření a jeho datum,
- druh a množství použitého produktu,
- množství produktu získaného tímto způsobem ošetření,
- množství látky, která byla použita za účelem přikyselení či odkyselení nebo slazení ošetřeného produktu nebo množství látky přidávané do produktu v podobě vinného destilátu,
- označení produktu před ošetřením a po něm podle platných předpisů Společenství nebo platných vnitrostátních předpisů,
- označení nádob, ve kterých byly produkty uvedené v evidenčních knihách skladovány před ošetřením a po ošetření,
- při plnění do lahví počet naplněných lahví a jejich objem,
- při plnění do lahví za úplatu rovněž název a adresa stáčírny.
Změní-li se kategorie produktu bez provedení ošetření podle odst. 1 prvního pododstavce, zejména v případě zkvašení hroznového moštu, zapisuje se do evidenčních knih množství a druh produktu získaného dotyčným zpracovatelským postupem.
Při výrobě alkoholizovaného vína se do evidenčních knih uvádějí rovněž údaje podle čl. 68 odst. 2 písm. a) a čl. 70 odst. 2 písm. e) nařízení (ES) č. 1623/2000.
3. Při výrobě šumivých vín uvádějí evidenční knihy kupáží pro každou vyrobenou kupáž:
- datum výroby,
- datum plnění jakostního šumivého vína a jakostního šumivého vína s. o. do lahví,
- celkové množství kupáže, označení jejích složek s uvedením objemu a skutečného a možného obsahu alkoholu,
- všechny postupy uvedené v článku 24 nařízení (ES) č. 1622/2000,
- množství použitého tirážního likéru,
- množství expedičního likéru,
- počet naplněných lahví, případně s údajem o druhu šumivého vína, který je vyjádřen odkazem na množství zbytkového cukru, jestliže se tento odkaz používá při etiketování.
4. Při výrobě likérového vína se do evidenčních knih pro každou šarži likérových vín nacházejících se v procesu výroby zaznamenává:
- datum přidání jednoho z produktů uvedených v bodu 14 podbodech i), ii) nebo iii) přílohy I nařízení (ES) č. 1493/1999,
- druh a objem přidaného produktu.
Článek 15
1. Držitelé evidenčních knih vedou knihy nebo zvláštní účty pro níže uvedené produkty a látky, které mají k jakémukoli účelu v držení, včetně těch produktů a látek, které jsou určeny pro použití ve vlastním hospodářství:
- sacharosa,
- zahuštěný hroznový mošt,
- rektifikovaný moštový koncentrát,
- látky používané k přikyselení,
- látky používané k odkyselení,
- alkohol získaný z vína.
Vedení evidenčních knih nebo zvláštních účtů nezprošťuje povinnosti podávat prohlášení podle přílohy V části G bodu 5 nařízení (ES) č. 1493/1999.
2. Evidenční knihy nebo zvláštní účty uvedené v odstavci 1 musí jednotlivě pro každý produkt uvádět:
a) při vstupu:
- jméno nebo firmu dodavatele a jeho adresu, případně s odkazem na průvodní doklad k zásilce,
- množství produktů,
- datum vstupu;
b) při výstupu:
- množství produktů,
- datum použití nebo výstupu,
- případně jméno nebo firmu příjemce a jeho adresu.
Článek 16
1. Zápisy do evidenčních knih nebo zvláštních účtů,
- pokud se na ně vztahují články 11, 12 a 13, se provádějí u vstupů nejpozději v pracovní den po příjmu, u výstupů nejpozději třetí pracovní den po odeslání;
- pokud se na ně vztahuje článek 14, se provádějí nejpozději první pracovní den po ošetření, přičemž zápisy týkající se obohacování se provádějí ve stejný den;
- pokud se na ně vztahuje článek 15, se u vstupů provádějí nejpozději v první pracovní den po příjmu a u použití nejpozději v den použití.
Členské státy mohou však povolit delší lhůty, které nepřesahují 30 dní, zejména při elektronickém zpracování dat, jestliže kontrolu vstupů a výstupů a způsobů ošetření uvedených v článku 14 lze kdykoliv provést na základě jiných podkladů a jestliže tyto podklady považuje příslušný orgán nebo útvar tímto orgánem zmocněný za věrohodné.
2. Odchylně od odst. 1 prvního pododstavce a s výhradou opatření přijatých členskými státy podle článku 17 mohou být zásilky téhož produktu zaznamenávány do knihy výstupů jednou za měsíc, pokud se tento produkt plní výlučně do nádob uvedených v čl. 4 bodu 2 písm. a).
Článek 17
1. Členské státy mohou však pro vedení a přezkoumání evidenčních knih povolit přizpůsobení knih stávajících a přijmou doplňující nebo přísnější předpisy. Mohou zejména vyžadovat, aby pro každý jimi určený produkt byly v evidenčních knihách vedeny oddělené účty nebo aby byly vedeny oddělené evidenční knihy pro některé kategorie produktů nebo pro některé způsoby ošetřování uvedené v čl. 14. odst. 1.
2. V případě použití čl. 15 odst. 1 může členský stát stanovit, že příslušný orgán sám zajišťuje vedení evidenčních knih nebo tento úkol svěří subjektu nebo útvaru k tomu zmocněným.
HLAVA III
Obecná a přechodná ustanovení
Článek 18
1. Členské státy mohou:
a) stanovit vedení knih pro uzávěry, které jsou používány při plnění produktů propuštěných do oběhu na území těchto států do nádob uvedených v čl. 4 bodu 2 písm. a) o jmenovitém objemu nejvýše 5 litrů; mohou rovněž vyžadovat natištění určitých údajů na tato uzavírací zařízení;
b) požadovat dodatečné údaje na průvodních dokladech při přepravě vinařských produktů získaných na jejich území, jsou-li tyto údaje potřebné pro kontrolu;
c) předepsat na průvodních dokladech zásilky místo pro zápis určitých povinných údajů, je-li to nutné pro použití elektronického zpracování dat; přitom nesmí dojít ke změně rozdělení kolonek na průvodním dokladu podle vzoru uvedeného v čl. 7 odst. 1 prvním pododstavci písm. a);
d) u přepravy, která začíná nebo končí na území těchto členských států a nepřekračuje hranice jiného členského státu nebo třetí země, povolit na přechodnou dobu, která končí dnem 31. července 2002, aby údaj o objemové hmotnosti hroznového moštu byl nahrazen údajem o hustotě ve stupních Oechsle;
e) stanovit, že průvodní doklady pro přepravu na jejich území uvádějí nejen datum, ale i čas zahájení přepravy;
f) jako doplněk k čl. 4 bodu 1 stanovit, že průvodní doklad není nutný pro přepravu rozdrcených nebo nerozdrcených hroznů či hroznového moštu uskutečňovanou producentem, který je členem seskupení producentů, jež těmito produkty disponuje, nebo uskutečňovanou na účet tohoto producenta či seskupení producentů k místu přejímky nebo zařízení pro vinifikaci náležejícímu tomuto seskupení, pokud přeprava začíná a končí v téže vinařské zóně a pokud jde o produkt, který je určen k výrobě jakostního vína s. o. v rámci dotyčné pěstitelské oblasti nebo oblasti bezprostředně sousedící;
g) vyžadovat,
- aby odesílatel předložil jeden nebo více opisů průvodního dokladu k přepravě zahájené na jejich území,
- aby příjemce předložil jeden nebo více opisů průvodního dokladu k přepravám, které začaly na území jiného členského státu nebo třetí země a které končí na území tohoto členského státu.
V tomto případě určí používání těchto opisů dotyčné členské státy;
h) stanovit, že odchylka uvedená v čl. 4 bodu 1 písm. b) o zproštění některých přeprav hroznů povinnosti používání průvodního dokladu nebude uplatňována na přepravy, které začínají a končí na území tohoto státu;
i) pro přepravy uvedené v článku 10, které začínají na území těchto států a končí na území jiného členského státu, předepsat, aby odesílatel sděloval název a adresu příslušného orgánu pro vykládku spolu s předáním opisu podle výše uvedeného článku.
2. Aniž je dotčen článek 21 směrnice 92/12/EHS, členské státy nemohou z důvodu použitého uzávěru zakázat nebo omezit oběh produktů, které jsou plněny do nádob uvedených v čl. 4 bodu 2 písm. a) o jmenovitém objemu nejvýše 5 litrů, je-li tento uzávěr nebo druh nádoby uvedené na seznamu v příloze I.
Členské státy však mohou pro produkty plněné na jejich území zakázat nebo podřídit určitým podmínkám použití určitých uzávěrů nebo druhů nádob uvedených v seznamu podle přílohy I.
Článek 19
1. Aniž jsou dotčeny přísnější předpisy členských států k uplatňování vlastních právních předpisů a vnitrostátních postupů s jiným cílem, musí být průvodní doklady a opisy uschovány po dobu nejméně 5 let od konce kalendářního roku, ve kterém byly vystaveny.
2. Evidenční knihy a doklady k zaznamenaným postupům musí být uschovány nejméně po dobu pěti let od doby vyčerpání účtů v nich obsažených.
Obsahuje-li evidenční kniha jeden nebo více nevyčerpaných účtů, které se týkají malého množství vína, mohou být tyto účty převedeny do jiné knihy, přičemž tento převod se zaznamená do první evidenční knihy.
V tomto případě začíná doba pěti let podle prvního pododstavce dnem převodu.
Článek 20
1. Každý členský stát sdělí Komisi:
- název a adresu příslušného orgánu či orgánů odpovědných za provádění tohoto nařízení,
- případně název a adresu subjektů nebo útvarů, kterým příslušný orgán svěřil provádění tohoto nařízení.
2. Každý členský stát sdělí Komisi rovněž:
- pozdější změny, které se týkají příslušných orgánů a subjektů či útvarů uvedených v odstavci 1 a
- opatření, která byla přijata k provedení tohoto nařízení, pokud mají tato opatření význam pro spolupráci mezi členskými státy podle nařízení (ES) č. 2729/2000.
Článek 21
1. Zrušuje se nařízení (EHS) č. 2238/93.
2. Odkazy na nařízení zrušené v odstavci 1 se považují za odkazy na toto nařízení.
3. Italské znění čl. 4 odst. 2 nařízení (EHS) č. 2238/93 však zůstává v Itálii v platnosti až do 30. září 2001.
Článek 22
Ustanovení čl. 4 odst. 2 tohoto nařízení vstupuje v Itálii v platnost dnem 1. října 2001.
Článek 23
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 885/2001
ze dne 24. dubna 2001,
kterým se mění nařízení (EHS) č. 3201/90, (ES) č. 1622/2000 a (ES) č. 883/2001 o prováděcích pravidlech ke společné organizaci trhu s vínem, pokud jde o vína pocházející z Kanady, pro která je povoleno označení "Icewine"
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1493/1999 ze dne 17. května 1999 o společné organizaci trhu s vínem [1], ve znění nařízení (ES) č. 2826/2000 [2], a zejména na články 46, 68 a 80 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (ES) č. 1608/2000 ze dne 24. července 2000, kterým se stanoví přechodná opatření do vstupu v platnost konečných prováděcích pravidel k nařízení (ES) č. 1493/1999 o společné organizaci trhu s vínem [3], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 731/2001 [4], prodlužuje použitelnost některých ustanovení Rady zrušených článkem 81 nařízení (ES) č. 1493/1999, zejména nařízení Rady (EHS) č. 2392/89 ze dne 24. července 1989, kterým se stanoví obecná pravidla pro označování a obchodní úpravu vína a hroznového moštu [5], naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 1427/96 [6], až do 31. března 2001, tj. do dokončení a přijetí prováděcích ustanovení k uvedenému nařízení.
(2) Podle čl. 13 odst. 2 písm. b) a odst. 3 písm. a) nařízení Komise (EHS) č. 3201/90 ze dne 16. října 1990, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro označování a obchodní úpravu vína a hroznového moštu [7], naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 1640/2000 [8], jsou možné u některých dovážených vín odchylky od článků 30 a 31 nařízení (EHS) č. 2392/89, pokud jde o možnost používání názvu odrůdy révy a roku sklizně.
(3) Podle čl. 26 odst. 2 písm. c) nařízení (EHS) č. 2392/89 musí být údaje o vyšší jakosti, předepsané vnitrostátními právními předpisy třetí země pro tuzemský trh, uznány Společenstvím, aby mohly být použity na trhu Společenství.
(4) V příloze XII nařízení Komise (ES) č. 1622/2000 ze dne 24. července 2000, kterou se stanoví některá prováděcí pravidla k nařízení (ES) č. 1493/1999 [9] ve znění nařízení (ES) č. 2451/2000 [10] jsou pro některá vína (určená v článku 19 uvedeného nařízení) stanoveny odchylky od obsahu oxidu siřičitého. V příloze XIII uvedeného nařízení jsou pro některá vína (určená v článku 20 uvedeného nařízení) stanoveny odchylky od obsahu těkavých kyselin.
(5) Článek 33 nařízení Komise (ES) č. 883/2001 ze dne 24. dubna 2001, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1493/1999 pro obchod se třetími zeměmi s produkty v odvětví vína [11], stanoví možnost analytických odchylek podle čl. 68 odst. 2 písm. a) nařízení (ES) č. 1493/1999 pro některá dovážená vína, zejména vína o skutečném obsahu alkoholu menším než 9 % objemových a celkovém obsahu alkoholu větším než 15 % objemových bez jakéhokoli obohacování.
(6) Vína pocházející z Kanady, pro která je povoleno označení "Icewine", se vyrábějí za podobných podmínek jako vína Společenství, pro která je povoleno označení "Eiswein".
Aby mohla být kanadská vína, pro která je povoleno označení "Icewine", dovážena a uváděna na trh označená etiketami obsahujícími údaje pro ně používané, je potřeba pro tato vína stanovit uvedené odchylky, pokud jde o možnost použití názvu odrůdy révy na etiketě, rok sklizně a údaje o vyšší jakosti a obsahu oxidu siřičitého, obsahu těkavých kyselin, skutečného obsahu alkoholu a celkového obsahu alkoholu v % objemových.
(7) V současné době probíhají mezi Společenstvím zastoupeným Komisí a Kanadou jednání o rámcové dohodě o obchodu s vínem, přičemž záměrem obou smluvních stran je v přiměřené lhůtě uzavřít uspokojivou dohodu.
S cílem usnadnit jednání by měly být tyto odchylky stanoveny jako přechodné opatření do vstupu výsledné dohody v platnost.
(8) Řídící výbor pro víno nezaujal stanovisko ve lhůtě stanovené předsedou,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (EHS) č. 3201/90 se mění takto:
a) v čl. 13 odst. 2 písm. b) se vkládá nová odrážka, která zní: "—
" b) v čl. 13 odst. 3 písm. a) se vkládá nová odrážka, která zní: "—
" c) v příloze I se za oddíl 3a "Austrálie" doplňuje nový oddíl, který zní:
"4. KANADA - "Icewine", případně výraz "VQA" nebo "Vintners Quality Alliance"."
Článek 2
1. V příloze XII nařízení (ES) č. 1622/2000 se doplňuje nový odstavec, který zní: "Jako doplněk k příloze V části A nařízení (ES) č. 1493/1999 se horní mez obsahu oxidu siřičitého pro bílá vína pocházející z Kanady, pro která je povoleno označení "Icewine" a která mají obsah zbytkového cukru přepočtený jako invertní cukr nejméně 5 g/l, zvyšuje na 400 mg/l."
2. V příloze XIII nařízení (ES) č. 1622/2000 se doplňuje nové písmeno, které zní: "g) pro kanadské víno:
35 miliekvivalentů na litr pro vína, pro která je povoleno označení "Icewine"."
Článek 3
Nařízení (ES) č. 883/2001 se mění takto:
1. V čl. 33 odst. 1 se doplňuje nové písmeno, které zní: "d) vína pocházející z Kanady o skutečném obsahem alkoholu nejméně 7 % objemových a celkovém obsahu alkoholu v % objemových větším než 15 % objemových bez obohacování, jestliže jsou tato vína podle právních předpisů provincií Ontario a Britská Kolumbie označena:
- zeměpisným označením,
- výrazem "Icewine".
text missing"
2. V čl. 33 odst. 2 se vkládá odkaz na písmeno d).
3. V příloze VI se zrušuje slovo "Kanada".
Článek 4
Toto nařízení vstupuje v platnost sedmým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 896/2001
ze dne 7. května 2001,
kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (EHS) č. 404/93, pokud jde o dovoz banánů do Společenství
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 404/93 ze dne 13. února 1993 o společné organizaci trhu s banány [1], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 216/2001 [2], a zejména na článek 20 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Rada nařízením (ES) č. 216/2001 změnila režim pro dovoz banánů zavedený hlavou IV nařízení (EHS) č.
404/93. Uvedené nařízení zejména otevřelo všeobecnou celní kvótu C na 850000 tun s clem 300 EUR za tunu, vedle celní kvóty na 2200000 tun zajištěných Světovou obchodní organizací (WTO), a dodatkovou celní kvótu na 353000 tun.
Měla by být přijata všechna ustanovení nezbytná k provedení tohoto režimu, včetně přechodných opatření odůvodněných tím, že ke dni 1. červenci 2001 vstoupí v platnost toto nařízení, jakož i ustanovení o dovozu s celní sazbou podle společného celního sazebníku.
(2) Podle čl. 18 odst. 1 posledního pododstavce nařízení (EHS) č. 404/93 není nutné přistoupit k rozdělení celních kvót "A" a "B" mezi dodavatelské země, nebu-de-li možné dosáhnout dohody se smluvními stranami Světové obchodní organizace, které mají podstatný zájem na dodávce banánů.
(3) Článek 19 nařízení (EHS) č. 404/93 stanoví, že celní kvóty lze spravovat způsobem přihlížejícím k tradičním obchodním tokům (tzv. způsob "tradičních dovozců/nových žadatelů") a/nebo s jinými způsoby.
Aby bylo možné zavést nová opatření od druhého pololetí roku 2001, bylo by účelné zajistit přístup k celním kvótám tradičním hospodářským subjektům, které na vlastní náklady převzaly nákup čerstvých produktů od producentů ze třetích zemí, nebo vlastní produkci, jakož i její odeslání a vyskladnění na celním území Společenství během referenčního období.
Pro účely tohoto nařízení se tyto činnosti nazývají "primární dovozy".
(4) Měla by být přijata jednotná definice tradičních hospodářských subjektů pro všechny celní kvóty a mělo by se určit jejich referenční množství v souladu se stejnými pravidly, avšak rozdílným způsobem podle toho, zda tyto hospodářské subjekty zásobovaly trh Společenství banány pocházejícími ze třetích zemí mimo AKT nebo netradičními dovozy ze států AKT nebo i tradičními banány AKT po referenční dobu ve smyslu definic článku 16 nařízení (EHS) č. 404/93, které se používaly před změnou provedenou nařízením (ES) č. 216/2001.
(5) Za referenční období pro definici kategorií hospodářských subjektů a určení referenčního množství tradičních hospodářských subjektů by se mělo vzít tříleté období od roku 1994 do roku 1996.
Tříleté období od roku 1994 do roku 1996 je poslední tříleté období, za které má Komise k dispozici dostatečně zkontrolované údaje o primárních dovozech.
Použitím tohoto období je také možné řešit spor, který již před několika lety vznikl s některými obchodními partnery Společenství.
Na základě údajů, které jsou k dispozici a jsou stanovené pro správu kvót otevřených v roce 1998, není nutné, aby se tradiční hospodářské subjekty registrovaly.
(6) Část celních kvót musí být vyhrazena netradičním hospodářským subjektům.
Tato část musí umožnit hospodářským subjektům, které dříve neuskutečňovaly primární dovozy během referenčního období, aby pokračovaly v obchodní činnosti a přizpůsobily se novým pravidlům, a musí dovolit hospodářským subjektům, aby vstoupily do tohoto dovozního obchodu, čímž se podpoří řádná hospodářská soutěž.
(7) Zkušenost z několika let používání režimu na dovoz banánů do Společenství ukazuje, že je nutné posílit kritéria stanovená pro netradiční hospodářské subjekty a přístup nových hospodářských subjektů, aby nedocházelo k pouhé registraci fiktivních obchodních zástupců, kteří jen půjčují své jméno, a k přidělování kvót na umělé nebo spekulativní žádosti.
Zejména je odůvodněné požadovat minimální zkušenost s dovozem čerstvých banánů.
Aby se dále vyloučilo, že roční žádosti o přidělení kvóty budou v nepoměru k možnostem hospodářských subjektů dovážet a nebyly k nim dále také připojeny žádosti o dovozní licence pro odpovídající množství, bude se při podávání žádosti o roční přidělení kvóty požadovat složení jistoty, která bude nahrazovat jistotu vztahující se k dovozní licenci.
Tato jistota musí být neprodleně uvolněna poměrně k množství, pro které hospodářský subjekt skutečně využije své roční přidělení kvóty a předloží doklad, že provedl odeslání a vyskladnění zboží ve Společenství, jakož i zboží na vlastní náklady uvedl na trh.
Na základě týchž cílů by se i v pozdějších letech při přidělování kvóty měla požadovat minimální sazba využití předchozího přidělení.
(8) Hospodářské subjekty by si měly připomenout, že mohou v případě potřeby vytvářet fúze nebo zakládat sdružení za podmínek definovaných vnitrostátními právními předpisy pro plnění závazků a výkon práv, která jim toto nařízení svěřuje.
(9) Je vhodné přijmout pravidla pro registraci netradičních hospodářských subjektů a určení jejich ročního přidělení kvóty, specifikovat ověřování a kontroly, jež náležejí příslušným státním úřadům, a zpřesnit důsledky nedodržení některých závazků, zejména při registrování a v prohlášeních učiněných za účelem získání přidělení kvót na základě dovozních opatření.
(10) Pro zavedení režimu celních kvót ke dni 1. červenci 2001 je vhodné zachovat správní pravidla založená na pravidelných obdobích, jak je vytvořilo nařízení Komise (ES) č. 2362/98 ze dne 28. října 1998, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (EHS) č.
1632/2000 [4], s případnými úpravami. Tato pravidla se zejména týkají stanovení informativního množství pro tři první čtvrtletí, stanovení stropů pro individuální žádosti, četnost podávání žádostí o licence a jejich vydávání, jakož i vydávání licencí pro opětovné užití nevyužitého množství.
Skutečnost, že však část celní kvóty A a B přidělená tradičním hospodářským subjektům je spravována odděleně od kvóty C, znamená, že tyto hospodářské subjekty mohou podávat žádosti o licenci pouze v rámci celní kvóty, na jejímž základě jim bylo poskytnuto a oznámeno referenční množství.
(11) Pro použití čl. 18 odst. 6 a 7 nařízení (EHS) č. 404/93 je třeba definovat zásadní skutečnosti ovlivňující bilanci produkce, spotřeby, dovozu a vývozu, kterou je nutné stanovit před zvýšením autonomní kvóty v případě zvýšení žádostí nebo při mimořádných okolnostech majících dopad na zásobování Společenství.
(12) S výhradou výslovných odchylek se použijí ustanovení nařízení Komise (ES) č. 1291/2000 ze dne 9. června 2000, kterým se stanoví společná prováděcí pravidla k režimu dovozních a vývozních licencí a osvědčení o stanovení náhrady předem pro zemědělské produkty [5], naposledy pozměněného nařízením (ES) č.
369/2001 [6]. Podle článku 9 uvedeného nařízení může držitel licence jednou převést práva vyplývající z licencí pomocí licence nebo výpisem z licence po dobu platnosti tohoto dokumentu.
(13) Pravidla pro převod licencí by měla být specifikována na základě definice kategorií hospodářských subjektů stanovené v tomto nařízení.
Převod omezený na jednoho postupníka pro jednu licenci nebo výpis z licence umožňuje vývoj obchodních vztahů mezi různými registrovanými hospodářskými subjekty.
Není však žádoucí vyvolat vytváření umělých nebo spekulativních vztahů či poruchy obvyklých obchodních vztahů tím, že by se umožnil převod ze strany netradičních hospodářských subjektů ve prospěch tradičních hospodářských subjektů.
(14) Měla by se specifikovat veškerá sdělení mezi hospodářskými subjekty, členskými státy a Komisí, která jsou nezbytná pro použití tohoto nařízení, zejména pokud jde o stanovení referenčních množství a příspěvků pro hospodářské subjekty, správu celních kvót po obdobích a pozorování trhu.
(15) Na základě přechodných opatření nezbytných pro použití nového režimu ode dne 1. července 2001 je především nutné odchýlit se od správních pravidel týkajících se časového rozvrhu pro registraci netradičních hospodářských subjektů a předání dokumentace spojené s jejich registrováním příslušným státním úřadům.
(16) Dále je nutné určit množství, které může být dovezeno ve třetím čtvrtletí roku 2001 na základě celních kvót, stanovit strop pro individuální žádosti o licence hospodářských subjektů, jakož i přesný časový rozvrh pro podávání těchto žádostí.
(17) Změny, které toto nařízení vnáší do režimu dovozu banánů do Společenství u definice netradičních hospodářských subjektů, vyžadují ověřování a kontroly příslušných státních úřadů ve spolupráci s Komisí.
Tyto operace mohou popřípadě vést k opravám přidělení kvót poskytnutých hospodářským subjektům.
Z toho mimo jiné vyplývá, že tato přidělení kvót nelze považovat za nabytá práva ani se jich hospodářské subjekty nemohou dovolávat jako oprávněných očekávání.
(18) Nařízení (ES) č. 2362/98 by mělo být zrušeno.
(19) Na základě článku 1 nařízení Komise (ES) č. 395/2001 [7] se nařízení (ES) č.
216/2001 použije ode dne 1. července 2001. Aby hospodářské subjekty mohly již od tohoto dne používat ustanovení uvedeného nařízení, je nutné přijmout přechodná opatření, která umožní členským státům a Komisi shromáždit všechny potřebné informace tak, aby tyto licence bylo možné použít ode dne 1. července 2001.
(20) Řídící výbor pro banány nezaujal stanovisko ve lhůtě stanovené předsedou,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
HLAVA I
ÚVODNÍ USTANOVENÍ
Článek 1
Toto nařízení stanoví prováděcí pravidla dovozu banánů jednak v rámci celních kvót stanovených v čl. 18 odst. 1 nařízení (EHS) č. 404/93, jednak mimo rámec těchto kvót.
Článek 2
Celní kvóty uvedené v článku 1 se otevírají do výše:
a) 83 % pro "tradiční hospodářské subjekty" vymezené v čl. 3 odst. 1;
b) 17 % pro "netradiční hospodářské subjekty" vymezené v článku 6.
HLAVA II
SPRÁVA CELNÍCH KVÓT
Kapitola 1
Definice hospodářských subjektů
Oddíl I: "Tradiční hospodářské subjekty"
Článek 3
Pro účely tohoto nařízení se rozumí:
1. "tradičními hospodářskými subjekty" hospodářské subjekty, fyzické nebo právnické osoby, jednotlivci nebo seskupení, které byly ve Společenství usazeny během doby rozhodné pro určení jejich referenčních množství, které na vlastní náklady uskutečnily nákup minimálního množství banánů pocházejících ze třetích zemí od producentů nebo popřípadě jejich produkci, po níž následuje odeslání a prodej těchto produktů do Společenství.
Operace definované v předchozím pododstavci se dále nazývají "primární dovoz".
Minimální množství uvedené v prvním pododstavci je 250 tun dovezených během kteréhokoliv roku referenčního období.
Minimální množství je 20 tun, pokud se uvedení na trh nebo dovoz týká výhradně banánů o délce nejvýše 10 centimetrů;
2. "tradičními hospodářskými subjekty A/B" tradiční hospodářské subjekty, které uskutečnily minimální množství primárních dovozů "banánů ze třetích zemí" a/nebo "netradičních banánů AKT", podle definic uvedených v článku 16 nařízení (EHS) č. 404/93 ve znění nařízení (ES) č. 1637/98 [8];
3. "tradičními hospodářskými subjekty C" tradiční hospodářské subjekty, které uskutečnily minimální množství primárních dovozů "tradičních banánů AKT" podle definice uvedené ve výše zmíněném článku 16, pozměněném nařízením (ES) č. 1637/98.
Článek 4
1. Referenční množství každého tradičního hospodářského subjektu A/B se stanoví na základě písemné žádosti podané nejpozději dne 11. května 2001 na základě průměru primárních dovozů banánů ze třetích zemí a/nebo netradičních banánů AKT během let 1994, 1995 a 1996, jež se berou v úvahu pro rok 1998 pro správu celní kvóty na dovoz banánů pocházejících ze třetích zemí a na množství netradičních banánů AKT, v souladu s čl. 19 odst. 2 nařízení (EHS) č. 404/93 použitelným v roce 1998 na kategorii hospodářských subjektů uvedenou v odst. 1 písm. a) téhož článku.
2. Referenční množství každého tradičního hospodářského subjektu C se stanoví na základě písemné žádosti podané nejpozději do dne 11. května 2001 na základě průměru primárního dovozu tradičních banánů AKT během let 1994, 1995 a 1996, jež se berou v úvahu pro rok 1998 jako tradiční množství banánů AKT.
3. Pro hospodářské subjekty vzniklé sloučením tradičních hospodářských subjektů, z nichž má každý práva vyplývající z tohoto nařízení, platí stejná práva jako pro hospodářské subjekty, z nichž sloučené hospodářské subjekty vznikly.
Článek 5
1. Členské státy sdělí Komisi nejpozději do 15. května 2001 celkové referenční množství uvedené v čl. 4 odst. 1 a 2.
2. Na základě informace získané podle odstavce 1 a podle množství, které je k dispozici podle celních kvót A/B a C, stanoví Komise v případě potřeby vyrovnávací koeficient, který se má použít na referenční množství každého hospodářského subjektu.
3. Pokud se použije odstavec 2, oznámí příslušné úřady každému hospodářskému subjektu jeho referenční množství uzpůsobené podle vyrovnávacího koeficientu nejpozději do dne 7. června 2001.
4. Seznam příslušných úřadů v každém členském státě je uveden v příloze.
Komise tento seznam upravuje na žádost dotčených členských států.
Oddíl II: "Netradiční hospodářské subjekty"
Článek 6
Pro účely tohoto nařízení se rozumí "netradičním hospodářským subjektem" hospodářský subjekt usazený ve Společenství od své registrace, který:
a) vykonával obchodní činnost spojenou s dovozem čerstvých banánů kódu KN 08030019 do Společenství na své vlastní náklady a samostatně po dobu jednoho roku ze dvou let, které přímo předcházejí roku, pro který se požaduje registrace;
b) při této činnosti dovezl produkty, jejichž hodnota na celním prohlášení činí nejméně 1200000 EUR za dobu určenou v písm. a), a
c) nemá referenční množství jako tradiční hospodářský subjekt v rámci celní kvóty, na jehož základě požaduje registraci podle článku 7, není fyzickou nebo právnickou osobou spojenou s tradičním hospodářským subjektem v souladu s článkem 143 nařízení Komise (EHS) č. 2454/93 [9].
Článek 7
1. Hospodářský subjekt může být registrován pouze v jednom členském státě, podle vlastního výběru, jako netradiční hospodářský subjekt v rámci celní kvóty A/B a/nebo celní kvóty C.
Tradiční hospodářský subjekt v rámci celní kvóty může být registrován jako netradiční hospodářský subjekt pro celní kvótu, v jejímž rámci nemá referenční množství.
Tradiční hospodářský subjekt C však může být registrován jako netradiční hospodářský subjekt v rámci celní kvóty A/B pouze tehdy, pokud prokáže, že dovážel banány ze třetích zemí a/nebo netradiční banány AKT v hodnotě uvedené v celním prohlášení podle čl. 6 písm. b) během uvedené doby.
2. Za účelem registrace zašle hospodářský subjekt příslušným úřadům uvedeným v příloze následující doklady:
a) doklad o zápisu do obchodního rejstříku v členském státě nebo jiné podobné doklady, které tyto úřady přijmou, a
b) doklad o dovozu banánů: předložením použitých dovozních licencí nebo v případě, že licence není povinná, odpovídajících celních dokumentů spolu s
c) kopií osvědčení od nezávislého přísežného účetního znalce, který osvědčí, že se uskutečnil dovoz v hodnotě uvedené v čl. 6 písm. b), nebo kopií odpovídajícího celního prohlášení potvrzené celními úřady.
3. Žádosti o registraci se podávají každým rokem do dne 1. října.
4. Pro obnovení registrace musí hospodářský subjekt příslušným úřadům prokázat, že skutečně a na svůj vlastní náklad dovezl minimálně 50 % množství, které mu bylo přiděleno pro probíhající rok.
Pro účely obnovení registrace pro rok 2002 stačí 30 %.
K žádosti o obnovení podávané každým rokem do dne 1. října se připojí kopie použitých dovozních licencí a doklad o zaplacení celních poplatků použitých v den splnění dovozních celních formalit, jakož i kopie dovozní licence nebo licencí vydaných pro probíhající čtvrtletí.
5. Členské státy sdělí Komisi každým rokem do dne 10. října seznam hospodářských subjektů, které si podaly žádost o registraci a obnovení registrace a obnovení registrace pořadové číslo licencí nebo výpisů z licencí, které byly užity a vydány.
V případě potřeby Komise sdělí obsah těchto seznamů ostatním členským státům, aby bylo možné odhalit falešná prohlášení hospodářských subjektů nebo jim předejít.
Komise může předpokládat zveřejnění některých skutečností obsažených ve sděleních členských států.
Článek 8
1. Současně se žádostí o registraci nebo obnovení registrace podávají dotyčné hospodářské subjekty také žádosti o roční přidělení kvóty.
Aby tyto žádosti byly přijaty, požaduje se:
a) aby na nich nebylo uváděno množství překračující 12,5 % celkového množství ročně přidělovaného netradičním hospodářským subjektům a
b) aby k nim byl připojen doklad o složení jistoty ve výši 150 EUR na tunu požadovaného množství, v souladu s hlavou III nařízení Komise (EHS) č. 2220/85 [10].
Jistoty uvedené v odst. 1 písm. b) se uvolňují postupně poměrně ke skutečně dovezenému množství, za které hospodářský subjekt předloží doklad, že ho na vlastní náklady odeslal a vyskladnil na celním území Společenství.
V případě vyšší moci záruka nepropadá.
Doklad o odeslání se předkládá ve formě kopie konosementu a lodního manifestu nebo případně dokladu o přepravě pozemní nebo vzdušnou cestou vystaveného na jméno hospodářského subjektu pro skutečně dovezené množství.
Doklad o skutečně dovezeném množství je předložen formou kopie použitých dovozních licencí a dokladem o zaplacení cla.
Článek 9
1. Příslušné úřady sdělí Komisi každoročně nejpozději do dne 10. října seznam registrovaných netradičních hospodářských subjektů s uvedením údaje o tom, o jaké roční přidělení kvóty každý z nich žádal.
2. Pokud je u dané celní kvóty A/B nebo C celkové množství požadovaných přidělení kvóty větší než celkové disponibilní množství pro netradiční hospodářské subjekty, stanoví Komise neprodleně procento snížení, které se použije na každou žádost o přidělení.
Pokud je podle prvního pododstavce roční přidělování kvóty hospodářským subjektům nižší než požadované množství, pak se jistota podle čl. 8 odst. 1 písm. b) neprodleně uvolňuje poměrně ke zjištěnému snížení.
3. Příslušné úřady členských států nejpozději do dne 15. listopadu každého roku určí množství, které je každému netradičnímu hospodářskému subjektu přiděleno pro následující rok a tuto informaci mu oznámí.
Článek 10
1. Členské státy jsou kontrolují dodržování ustanovení tohoto oddílu.
Zejména zajistí, aby dotyčné hospodářské subjekty vyvíjely obchodní dovozní činnost do Společenství v odvětví uvedeném v článku 6 na vlastní náklady, jako samostatná hospodářská jednotka z hlediska řízení, personálu a působení.
Pokud z kontroly vyplyne, že tyto podmínky možná nejsou dodrženy, budou žádosti o registraci a o roční přidělení kvóty přijaty pouze tehdy, pokud dotyčný hospodářský subjekt předloží doklad, který příslušný státní úřad shledá uspokojivým.
2. Členské státy si s Komisí sdělují veškeré informace užitečné pro používání tohoto článku.
Článek 11
1. Příslušné státní úřady registrují na základě žádosti jako netradiční hospodářské subjekty všechny hospodářské subjekty, fyzické nebo právnické osoby, jednotlivce nebo seskupení, která byla vytvořena v souladu s jejich příslušnými právními předpisy pro výkon dotyčných hospodářských činností a jež splňují ustanovení tohoto nařízení.
Seskupení může být registrováno jako netradiční hospodářský subjekt, pokud členové společně splňují podmínky tohoto nařízení.
Sdružení vstupuje nahrazuje každého svého člena při výkonu práv a dodržování závazků.
2. Hospodářské subjekty vzniklé sloučením netradičních hospodářských subjektů, z nichž má každý vlastní práva ve smyslu tohoto nařízení, mají stejná práva jako hospodářské subjekty, z nichž vznikly.
Článek 12
1. Nedodržení závazku netradičních hospodářských subjektů registrovat se pouze v jednom členském státě zakládá nepřípustnost všech podaných žádostí a zrušení případně již přidělené roční kvóty.
Toto pochybení dále znamená zákaz podávat nové žádosti během roku následujícího po zjištění tohoto porušení předpisů.
2. Pokud dojde k podvodné manipulaci s doklady za účelem získání registrace nebo neoprávněného přidělení kvóty, registrace nebo přidělení se zruší, aniž je tím dotčeno použití příslušných vnitrostátních zákonů. V podobných případech celá jistota uvedená v čl. 8 odst. 1 písm. b) propadá.
Dále v takových případech hospodářský subjekt nemůže podat žádost o novou registraci v žádném členském státě po dobu dvou let následujících po roce, v němž bylo porušení předpisů zjištěno.
Kapitola 2
Pravidla pro vydávání dovozních licencí
Článek 13
1. Pro účely řízení se přidává množství k celním kvótám A a B podle čl. 18 odst. 1 písm. a) a b) nařízení (EHS) č. 404/93. Žádosti v rámci těchto dvou kvót A a B se posuzují společně.
Celní kvóta C podle čl. 18 odst. 1 písm. c) výše uvedeného nařízení se spravuje odděleně.
2. Tradiční hospodářské subjekty A/B mohou podávat žádosti o licence pouze v rámci celní kvóty A/B.
Tradiční hospodářské subjekty C mohou podávat žádosti o licence pouze v rámci celní kvóty C.
Tradiční hospodářské subjekty zmíněné ve dvou prvních pododstavcích mohou podat žádosti o licence na základě jiné celní kvóty, pokud jsou registrovány jako netradiční hospodářské subjekty pro tuto kvótu.
3. Netradiční hospodářské subjekty mohou podat žádost o dovozní licenci v rámci celních kvót A/B nebo C, nebo v rámci obou, pokud jsou registrovány pro kvóty A/B a C.
Článek 14
1. Pro tři první čtvrtletí je možno pro vydávání dovozních licencí stanovit informativní množství vyjádřené jako jednotné procento volného množství pro každou celní kvótu.
2. Pro první tři čtvrtletí je možné stanovit, že žádost nebo žádosti o licence podané daným hospodářským subjektem nesmí celkově překročit určité procento referenčního množství stanoveného podle článku 5, nebo ročního přidělení kvóty stanoveného podle čl. 9 odst. 3.
Článek 15
1. Pro každé čtvrtletí se žádosti o dovozní licencí podávají u příslušných úřadů členských států vyjmenovaných v příloze tohoto nařízení během prvních sedmi dní měsíce předcházejícího čtvrtletí, pro které jsou licence vydávány.
Tradiční hospodářský subjekt podává žádosti o dovozní licence u příslušných úřadů členského státu, který stanovil referenční množství, a netradiční hospodářský subjekt je podává v členském státě, v němž je registrován.
2. Žádosti o licence podané:
a) tradičními hospodářskými subjekty A/B obsahují údaj "Žádost o licenci – tradiční hospodářský subjekt A/B – nařízení (ES) č. 896/2001";
b) tradičními hospodářskými subjekty C obsahují údaj "Žádost o licence – tradiční hospodářský subjekt C – nařízení (ES) č. 896/2001";
c) netradičními hospodářskými subjekty obsahují v závislosti na případu údaj "Žádost o licenci – netradiční hospodářský subjekt A/B – nařízení (ES) č. 896/2001", nebo "Žádost o licenci – netradiční hospodářský subjekt C – nařízení (ES) č. 896/2001".
3. Žádosti o licence, které hospodářský subjekt podal, jsou přípustné pouze pokud:
a) obsahují údaj uvedený v odstavci 2;
b) týkají se množství, které nepřevyšuje disponibilní množství celní kvóty uvedené v žádosti, které se pravidelně zveřejňuje před začátkem období pro podávání žádostí;
c) týkají se celkového množství, které nepřevyšuje množství vyplývající pro dané čtvrtletí z použití čl. 14 odst. 2, nebo množství, které není větší než zůstatek referenčního množství daného hospodářského subjektu, případně jeho ročního přidělení kvóty.
4. Údaje uvedené v odstavci 2 se zapíší do kolonky 20 na licenci.
Článek 16
Příslušné úřady sdělí Komisi množství kryté žádostmi o licence do dvou pracovních dní po skončení lhůty pro podávání žádostí.
V tomto sdělení se uvede požadované množství, rozdělené podle celních kvót A/B a C, a rozliší se, zda o ně žádaly tradiční hospodářské subjekty A/B a C nebo netradiční hospodářské subjekty.
Článek 17
Pokud pro dané čtvrtletí požadované množství podstatně překročí informativní množství stanovené podle článku 14, nebo překročí disponibilní množství, stanoví se procento snížení, které se na žádosti použije.
Článek 18
1. Příslušné úřady vydají dovozní licence nejpozději 23. den měsíce, kdy byla žádost podána. Pokud tento den není pracovním dnem, dojde k vydání nejpozději první následující pracovní den.
2. Odchylně od čl. 23 odst. 1 nařízení (ES) č. 1291/2000 končí doba platnosti dovozních licencí, která začíná v den jejich skutečného vydání, sedmým dnem čtvrtého měsíce, který následuje po měsíci vydání. Den skutečného vydání se započítává do doby platnosti licence.
Článek 19
1. Nevyužité množství kryté danou licencí je možné na základě žádosti přidělit témuž hospodářskému subjektu – držiteli nebo postupníkovi uvedené licence – pro následující čtvrtletí, vždy však během roku vydání původní licence.
K tomuto opětovnému přidělení se přistupuje pro dovoz banánů v rámci kvóty, pro niž byla původní, zcela nebo částečně nevyužitá, licence vydána.
Jistota pro původní licenci propadá poměrně k nevyužitému množství.
2. Žádost o opětovné přidělení se podává ve lhůtě stanovené v čl. 15 odst. 1 spolu s originálem nebo ověřenou kopií nevyužité nebo částečně využité licence (nevyužitých nebo částečně využitých licencí), jakož i s dokladem o složení jistoty podle článku 24.
Žádosti o opětovné přidělení licence na opětovně přidělené množství obsahuje v kolonce 20 údaj: "Licence na opětovně a přidělené množství – článek 19 nařízení (ES) č. 896/2001" a v závislosti na případu jeden ze čtyř následujících údajů: "tradiční hospodářský subjekt A/B", "tradiční hospodářský subjekt C", "netradiční hospodářský subjekt A/B" a nebo "netradiční hospodářský subjekt C".
3. Na žádosti o opětovné přidělení licence se nevztahuje procento snížení, stanovené případně podle článku 17.
4. Příslušné úřady sdělí Komisi množství kryté žádostmi o opětovné přidělení licencí ve lhůtě stanovené v článku 16.
Článek 20
1. Práva vyplývající z licencí vydaných v souladu s touto kapitolou jsou převoditelná na jediného postupníka za podmínek stanovených v článku 9 nařízení (ES) č. 1291/2000, aniž je dotčen odstavec 2 tohoto článku.
2. K převodu práv může dojít výhradně:
a) mezi tradičními hospodářskými subjekty v rámci stejné celní kvóty, A/B nebo C, v závislosti na případu;
b) z tradičních hospodářských subjektů na netradiční hospodářské subjekty registrované podle článku 7, v rámci stejné celní kvóty, A/B nebo C, v závislosti na případu;
c) mezi netradičními hospodářskými subjekty registrovanými pro stejnou celní kvótu, A/B nebo C, v závislosti na případu.
Článek 21
1. Hospodářské subjekty ohlásí neprodleně příslušným úřadům, před vypršením platnosti dotyčných dovozních licencí, množství banánů propuštěných do volného oběhu, které byly zpětně vyvezeny ze Společenství.
Vrátí těmto úřadům originály dotyčných dovozních licencí.
2. Příslušné úřady sdělí Komisi v měsíci následujícím po konci každého čtvrtletí zpětně vyvezeného množství a u každého případu specifikují kategorii hospodářských subjektů (tradiční nebo netradiční), jimž byla vývozní licence vydána, s pořadovým číslem odpovídajících dovozních licencí nebo výpisů z licencí.
3. Během následujícího čtvrtletí, avšak v průběhu roku vydání prvotní licence či prvotních licencí, se vydává jedna nebo více dovozních licencí až do výše zpětně vyvezeného množství, buďto držiteli nebo postupníkovi dříve vydané licence.
4. Příslušné úřady se ujistí, že ohlášené množství podle odstavce 1 bylo skutečně zpětně vyvezeno ze Společenství.
5. Množství zpětně vyvezených banánů se nezapočítává při určování referenčního množství tradičních hospodářských subjektů a přidělování kvóty netradičním hospodářským subjektům.
První pododstavec tedy zahrnuje také zpětný vývoz uskutečněný v roce 1994 z členských států do Finska, Rakouska a Švédska, jakož i zpětný vývoz z výše uvedených států do třetích zemí, včetně Společenství v jeho složení ke dni 31. prosince 1994.
HLAVA III
PRAVIDLA DOVOZU BANÁNŮ MIMO CELNÍ KVÓTY
Článek 22
1. Žádosti o dovozní licence je možné podávat ve všech členských státech.
2. Žádosti o licence a licence obsahují v kolonce 20 následující údaj: "Dovoz mimo celní kvóty – článek 22 nařízení (ES) č. 896/2001".
3. Licence se vydávají neprodleně, v souladu s čl. 23 odst. 1 nařízení (ES) č. 1291/2000. Doba platnosti licencí je tři měsíce.
4. Členské státy sdělí Komisi v měsíci, který následuje po konci každého čtvrtletí, množství, na jaké byly licence vydány podle tohoto článku.
HLAVA IV
OBECNÁ USTANOVENÍ
Článek 23
Pro použití čl. 18 odst. 6 a 7 nařízení (EHS) č. 404/93 se bilance výroby a spotřeby Společenství, jakož i dovozů a vývozů, zakládá na:
a) disponibilních údajích o množství banánů uvedených na trh ve Společenství za uplynulý rok, rozdělených podle původu;
b) výhledech produkce a uvádění banánů Společenství na trh;
c) výhledech dovozů banánů jakéhokoli původu;
d) výhledy spotřeby založené zejména na předchozích tendencích spotřeby a na vývoji cen trhu.
Článek 24
1. K žádostem o dovozní licence se připojí doklad o složení jistoty v souladu s hlavou III nařízení (EHS) č. 2220/85. Výše této jistoty je 50 eur za tunu. Toto ustanovení se však nevztahuje na žádosti o licence podané netradičními hospodářskými subjekty v rámci dovozního režimu stanoveného v hlavě II.
2. Pokud byly licence vydány na množství nižší, než bylo požadováno, jistoty za nepřidělené množství se neprodleně uvolní.
Článek 25
Nařízení (ES) č. 1291/2000 se použije, s výhradou čtvrté odrážky čl. 5 odst. 1 a čl. 8 odst. 4 a 5 uvedeného nařízení, přičemž se budou brát v úvahu odchylky obsažené v tomto nařízení.
Odchylně od čl. 35 odst. 4 nařízení (ES) č. 1291/2000 se musí doklad o přijetí dovozního prohlášení pro dotyčné množství podat do třiceti dnů po dni vypršení platnosti dovozní licence, kromě případů vyšší moci.
Článek 26
1. Celní úřady, kde se podávají dovozní prohlášení za účelem uvedení banánů ze třetích zemí na trh v rámci režimu celních kvót, mají:
a) ukládat kopii každé dovozní licence a výpis dovozní licence, jejichž příjem se potvrdí při přijetí prohlášení o propuštění do volného oběhu, a
b) na konci každých patnácti dnů předat druhou kopii každé dovozní licence a výpisu dovozní licence k potvrzení úřadům jejich členského státu, příslušným pro vydávání licencí a uvedeným v příloze tohoto nařízení.
Tyto úřady vždy v polovině a na konci každého měsíce předají obdrženou kopii licencí a výpisů příslušným úřadům členských států uvedeným ve výše zmíněné příloze, které tyto doklady vydaly.
2. V případě pochybností o hodnověrnosti licence, výpisu nebo jakékoliv informace či podpisů uvedených na předložených dokumentech, nebo o statutu hospodářských subjektů, které vyplnily formality pro propuštění do volného oběhu nebo na jehož náklady byly tyto formality vyplněny, jakož i v případě podezření na porušení předpisů, celní úřady, na nichž byly tyto dokumenty předloženy, o nich neprodleně za pomoci sdělovací techniky informují příslušné úřady svého členského státu, uvedené v odstavci 1. Posledně uvedené úřady neprodleně oznámí dálnopisem tuto informaci příslušným úřadům, které dokumenty vydaly, i Komisi, aby se provedla hloubková kontrola.
Komise předá celním úřadům členských států seznam tradičních hospodářských subjektů a netradičních hospodářských subjektů působících na základě dotyčného dovozního režimu, které mohou být držiteli nebo postupníky dovozní licence nebo výpisu této licence.
3. Na základě sdělení získaných na základě odstavců 1 a 2 příslušné úřady členských států, uvedené v příloze, provedou dodatečné kontroly nezbytné pro to, aby se zajistilo správné použití režimu celních kvót, a zejména ověření množství, které bylo na základě tohoto režimu dovezeno, hlavně pomocí přesného porovnání vydaných licencí a výpisů a použitých licencí a výpisů.
Za tím účelem ověří zejména hodnověrnost a shodnost použitých dokumentů, jakož i jejich využití registrovanými hospodářskými subjekty podle hlavy II.
Článek 27
Členské státy předají Komisi následující statistické a ekonomické údaje:
a) každou středu: velkoobchodní ceny žlutých banánů, rozdělené podle země původu, jak byly zjištěny předchozí týden na reprezentativních trzích uvedených v článku 3 nařízení Komise (ES) č. 3223/94 [11];
b) podrobnosti, rozdělené podle původu, o množství banánů kódu KN 08030019 propuštěných do volného oběhu v souladu s článkem 308d nařízení (EHS) č. 2454/93, pro účely dohledu nad dovozy v rámci celních kvót i mimo tento rámec;
c) desátý den měsíce následujícího po měsíci vypršení platnosti dovozních licencí pro každé čtvrtletí: množství kryté vydanými dovozními licencemi, množství kryté použitými licencemi, které se vrátily k vydávajícímu subjektu, a množství kryté nevyužitými licencemi;
d) na žádost výhledy produkce a uvádění na trh.
HLAVA V
PŘECHODNÁ USTANOVENÍ
Článek 28
1. Pro druhé pololetí roku 2001 je disponibilní množství:
- pro celní kvóty A/B: 1137159 tun,
- pro celní kvótu C: 509359 tun.
2. Pro druhé pololetí roku 2001 se referenční množství každého tradičního hospodářského subjektu, stanovené v souladu s článkem 4 a po použití čl. 5 odst. 2 násobí koeficientem 0,4454 v případě tradičních hospodářských subjektů A/B a koeficientem 0,5992 v případě tradičních hospodářských subjektů C.
Odchylně od čl. 5 odst. 3 oznámí příslušné úřady každému hospodářskému subjektu jeho referenční množství upravené vyrovnávacím koeficientem nejpozději do 7. června 2001.
Článek 29
1. Odchylně od článku 7 netradiční hospodářské subjekty podávají žádost o registraci pro druhé pololetí roku 2001 v členském státě podle vlastního výběru nejpozději do dne 18. května 2001.
2. Pro druhé pololetí roku 2001 členské státy sdělí informaci netradičním hospodářským subjektům podle čl. 7 odst. 5 nejpozději do 29. května 2001.
3. Na základě informace získané podle odstavce 2 Komise určí, jaké množství bude přiděleno netradičním hospodářským subjektům pro druhé pololetí roku 2001.
4. Příslušné úřady oznámí každému netradičnímu hospodářskému subjektu jeho přidělené množství pro druhé pololetí roku 2001 nejpozději do dne 7. června.
Článek 30
1. Odchylně od článku 15 podávají hospodářské subjekty své žádosti o dovozní licence pro třetí čtvrtletí roku 2001 od 11. do 14. června 2001.
Aby byly žádosti o licence přijaty, může jeden hospodářský subjekt žádat o celkové množství, které není větší než:
a) 54 % referenčního množství v případě tradičních hospodářských subjektů;
b) 54 % přidělení v případě netradičních hospodářských subjektů.
2. Příslušné státní úřady vydají dovozní licence nejpozději do dne 30. června 2001.
Dovozní licence se vydávají pro propuštění do volného oběhu ode dne 1. července 2001.
Žádosti o licence a licence obsahují v kolonce 24 údaj: "Vydáno pro propuštění do volného oběhu ode dne 1. července 2001".
HLAVA VI
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 31
Nařízení (ES) č. 2362/98 se zrušuje od 1. července 2001.
I nadále se však použije na dovozní licence vydané pro rok 2001.
Článek 32
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 898/2001
ze dne 7. května 2001,
kterým se doplňuje příloha nařízení ES č. 2400/96 o zápisu určitých názvů do "Rejstříku chráněných označení původu a chráněných zeměpisných označení" podle nařízení Rady (EHS) č. 2081/92 o ochraně zeměpisných označení a označení původu zemědělských produktů a potravin
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2081/92 ze dne 14. července 1992 o ochraně zeměpisných označení a označení původu zemědělských produktů a potravin [1], naposledy pozměněné nařízením Komise (ES) č. 2796/2000 [2], a zejména na čl. 6 odst. 3 a 4 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Podle článku 5 nařízení (EHS) č. 2081/92 postoupilo Španělsko Komisi žádost o zápis jednoho názvu jakožto zeměpisného označení.
(2) Podle čl. 6 odst. 1 uvedeného nařízení bylo shledáno, že žádost splňuje všechny požadavky uvedeného nařízení, a zejména, že byly uvedeny všechny údaje požadované článkem 4.
(3) Komise neobdržela po zveřejnění názvu uvedeného v příloze tohoto nařízení v Úředním věstníku Evropských společenství [3] žádné námitky podle článku 7 uvedeného nařízení.
(4) Uvedený název by tedy měl být zapsán do "Rejstříku chráněných označení původu a chráněných zeměpisných označení", a měl by být proto v rámci Společenství chráněn jako zeměpisné označení.
(5) Příloha tohoto nařízení doplňuje přílohu nařízení Komise (ES) č.2400/96 [4] naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 509/2001 [5],
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Název uvedený v příloze tohoto nařízení se doplňuje k příloze nařízení (ES) č. 2400/96 a podle čl. 6 odst. 3 nařízení (EHS) č. 2081/92 se zapisuje do "Rejstříku chráněných označení původu a chráněných zeměpisných označení" jako chráněné zeměpisné označení (CHZO).
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost sedmým dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (ES) č. 901/2001
ze dne 7. května 2001
o uložení konečného antidumpingového cla z dovozu močoviny pocházející z Ruska
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 384/96 ze dne 22. prosince 1995 o ochraně před dumpingovými dovozy ze zemí, které nejsou členy Evropského Společenství [1], a zejména na čl. 11 odst. 2 uvedeného nařízení,
s ohledem na návrh předložený Komisí po konzultaci s poradním výborem,
vzhledem k těmto důvodům:
A. POSTUP
1. Předcházející šetření
(1) V roce 1987 uvalila Komise prozatímní antidumpingové clo [2] na dovozy močoviny pocházející mj. z bývalého Sovětského svazu.
Nařízením (EHS) č. 3339/87 [3] přijala Rada závazky v souvislosti s dovozy močoviny mj. z bývalého Sovětského svazu.
Rozhodnutím Komise č. 89/143/EHS [4] byly tyto závazky potvrzeny.
V březnu 1993 zahájila Komise přezkum rozhodnutí, kterým byly přijaty závazky na dovozy močoviny pocházející mj. z bývalého Sovětského svazu [5].
Výsledkem toho bylo nařízení Rady (ES) č. 477/95 [6] o uložení konečného antidumpingového cla na močovinu pocházející z Ruské federace (dále jen "Rusko").
Výše uloženého cla se rovnala rozdílu mezi minimální cenou 115 ECU za tunu a čistou cenou vyplacenou k hranici Společenství před proclením, pokud byla tato cena nižší.
2. Šetření týkající se jiných zemí
(2) V říjnu 2000 bylo zahájeno antidumpingové šetření, týkající se dovozů močoviny pocházejících z Běloruska, Bulharska, Chorvatska, Egypta, Estonska, Litvy, Libye, Polska, Rumunska a Ukrajiny [7].
Toto šetření stále probíhá.
3. Nynější šetření
3.1 Žádost o přezkum
(3) V září 1999 zveřejnila Komise oznámení o očekávaném pozbytí platnosti [8] antidumpingových opatření na dovozy močoviny pocházející z Ruska. Komise následně obdržela žádost o přezkum těchto opatření podle čl.
2 nařízení (ES) č. 384/96 [9] (dále jen "základní nařízení").
Žádost předložila dne 3. prosince 1999 European Fertilizer Manufacturers Association (EFMA – Evropské sdružení výrobců hnojiv) jménem výrobců, představujících hlavní podíl výroby močoviny (dále jen "dotyčný výrobek") ve Společenství.
Žádost byla odůvodněna tím, že ukončení platnosti opatření by mělo pravděpodobně za následek pokračující nebo opakovaný dumping a újmu průmyslu Společenství.
3.2 Oznámení o zahájení
(4) Po konzultaci s poradním výborem Komise konstatovala, že existují dostatečné důkazy pro zahájení přezkumu a podle čl. 11 odst. 2 základního nařízení v březnu 2000 [10] šetření zahájila.
3.3 Období šetření
(5) Doba na prošetření pokračujícího nebo opakovaného dumpingu a újmy zahrnovala období od 1. ledna 1999 do 31. prosince 1999 (dále jen "OŠ").
Zkoumání vývoje podstatného pro posouzení pokračující nebo opakované újmy ("zkoumané období") zahrnovalo období od 1. ledna 1996 do konce OŠ.
3.4 Strany dotčené šetřením
(6) Komise úředně oznámila zahájení přezkumu stěžujícím si výrobcům ve Společenství, vyvážejícím výrobcům v Rusku, dovozcům, uživatelům, známým dotčeným sdružením a zástupcům dotčené vyvážející země.
Komise zaslala dotazníky vyvážejícím výrobcům, výrobcům ve Společenství, dovozcům, uživatelům a známým dotčeným sdružením a všem dalším, kteří se ve lhůtě stanovené v oznámení o zahájení řízení přihlásily.
Kromě toho byl vyrozuměn jediný výrobce ve Slovenské republice, který byl vzat jako vhodný zástupce ze srovnatelné země a kterému byl rovněž zaslán dotazník.
(7) Jedenáct výrobců ze Společenství, jeden ze srovnávací země, jeden dovozce, jedno sdružení uživatelů a jeden uživatel dotazníky zodpověděly.
Pokud jde o vyvážející zemi, nedošla žádná odpověď.
3.5 Ověření získaných údajů
(8) Komise shromáždila a ověřila všechny údaje, které považovala pro účely zjištění pokračujícího nebo opakovaného dumpingu, újmy a zájmu Společenství za nezbytné.
Komise také dala přímo dotčeným stranám možnost předložit svá písemná stanoviska a požádat o slyšení.
(9) Kontrolní návštěvy byly provedeny v závodech těchto podniků:
Výrobci ze Společenství:
Hydro Agri Brunsbüttel, Německo,
Hydro Agri Italia SpA, Itálie,
Irish Fertilizer Indutries Ltd., Irsko;
Výrobce ze srovnávací země:
Duslo, a.s., Šaľa, Slovensko;
Nezávislý dovozce:
Cargill BV, Amsterdam, Nizozemí;
Uživatelé/sdružení uživatelů:
Sadepan Chimica SRL, Viadana, Itálie,
Svenska Lantmännen, Stockholm, Švédsko.
B. DOTYČNÝ VÝROBEK A OBDOBNÝ VÝROBEK
1. Dotyčný výrobek
(10) Dotyčný výrobek v tomto řízení je shodný s výrobkem v předcházejícím šetření, tj. s močovinou.
Vyrábí se především z amoniaku, který se zase získává ze zemního plynu.
Může se vyskytovat v kapalném nebo tuhém stavu.
Močovina v tuhém stavu může být použita v zemědělství nebo v průmyslu.
Močovina pro účely zemědělství může být použita buď jako hnojivo, kterým se hnojí půda, nebo jako přísada do krmení.
Močovina k průmyslovým účelům je surovinou při výrobě některých klihů a umělých hmot.
Močovina jako kapalina může být použita jednak jako hnojivo a jednak k průmyslovým účelům.
Všechny druhy močoviny mají stejné fyzikální a chemické vlastnosti a pro účely nynějšího přezkumu je možné je považovat za jediný výrobek.
(11) Dotyčný výrobek má kódy KN 31021010 a 31021090.Jedno sdružení dovozců namítlo, že močovina dovážená pod kódem KN 31021090 by měla být z nynějšího přezkumu vyloučena, neboť tyto dovozy se již delší dobu nerealizují.
(12) Pokud jde o tuto námitku, je třeba poznamenat, že i když nebyly již dlouhou dobu realizovány žádné dovozy pod kódem KN 31021090, patří výrobek klasifikovatelný pod tímto kódem KN nepochybně do jedné kategorie výrobků tvořících "dotyčný výrobek" a navíc nelze vyloučit, že se tyto dovozy uskuteční v budoucnu.
2. Obdobný výrobek
(13) Šetření ukázalo, že výrobek vyrobený a prodávaný výrobci ze Společenství na trhu Společenství je ve všech ohledech shodný s močovinou vyrobenou v Rusku a vyváženou do Společenství.
Je proto považován za obdobný výrobek ve smyslu čl. 1. odst.
4 základního nařízení. Bylo rovněž zjištěno, že močovina vyvážená z Ruska do Společenství a močovina vyrobená a prodávaná na domácím trhu na Slovensku, které sloužilo jako srovnávací země, je stejná.
C. OPAKOVÁNÍ NEBO POKRAČOVÁNÍ DUMPINGU
(14) Podle čl. 11 odst. 2 základního nařízení bylo zkoumáno, zda by ukončení platnosti opatření vedlo k pokračování nebo opakování dumpingu.
(15) Během OŠ bylo z Ruska dovezeno 25 kilotun močoviny (v porovnání se 117 kilotunami dovezenými v předešlém OŠ (1992) a 271 kilotunami v roce 1986).
To představuje podíl na trhu 0,4 %.
1. Pravděpodobnost pokračování dumpingu
1.1 Srovnávací země
2 odst. 7 základního nařízení stanovena na základě údajů získaných z třetí země s tržním hospodářstvím, kde se dotyčný výrobek vyrábí a prodává.
V oznámení o zahájení řízení navrhla Komise za vhodnou srovnávací zemi Slovenskou republiku vzhledem ke skutečnosti, že byla jako srovnávací země použita i v předcházejícím šetření a že výrobní postupy a přístup k surovinám jsou ve Slovenské republice srovnatelné s poměry v Rusku.
(17) Jedno sdružení dovozců mělo vůči výběru Slovenské republiky za srovnávací zemi námitky z následujících důvodů: ve Slovenské republice se na rozdíl od Ruska nevyrábí zemní plyn.
Jelikož plyn je základní surovinou pro výrobu močoviny, tvoří hlavní část nákladů na finální výrobek.
Navíc bylo namítnuto, že Slovenská republika je zcela závislá na plynu z Ruska a platí za něj vysokou cenu.
Použití Slovenské republiky jako srovnávací země by proto uměle zvýšilo běžnou hodnotu a to by mělo za následek uměle vysokou míru dumpingu.
(18) Sdružení dovozců dále uvedlo, že vzhledem k důležitosti plynu při výrobě močoviny, by měla být jako srovnávací země vybrána země, která plyn vyrábí.
Sdružení dovozců navrhlo jako náhradní srovnávací země Norsko, Kanadu nebo Saudskou Arábii.
(19) Pokud jde o prvé tvrzení, je třeba podotknout, že ruské ceny plynu jsou na ruském trhu velmi nízké a nejsou určovány tržním mechanismem.
Navíc nebyly poskytnuty žádné důkazy o tom, že by ceny plynu na slovenském trhu byly vyšší než ceny plynu v jiných tržních ekonomikách.
Komise nenašla také žádný náznak, že by tomu tak bylo v OŠ při porovnávání cen plynu na Slovensku s cenami v jiných tržních ekonomikách.
Nelze tedy přijmout námitku, že by výběr Slovenské republiky za srovnávací zemi vedl k umělému zvýšení běžné hodnoty.
Pokud jde o druhý argument, zkoumala Komise, zda by byla některá z navržených zemí vhodnější.
Je zřejmé, že Norsko by nebylo vhodnou volbou vzhledem k tomu, že močovinu nevyrábí.
Saudská Arábie byla shledána nevhodným kandidátem, neboť legislativa této země počítá s uměle nízkými cenami surovin ve státním průmyslu, ve kterém se zemní plyn používá, a svým výrobcům hnojiv poskytuje investiční pobídky.
Co se týká Kanady, nebyl nikdo z kanadských výrobců močoviny ochoten spolupracovat.
(20) Výběr Slovenské republiky za srovnávací zemi byl proto z následujících důvodů potvrzen: byla použita jako srovnávací země i v předchozím šetření; výrobní postupy a přístup k surovinám jsou ve Slovenské republice srovnatelné s Ruskem; ceny zemního plynu ve Slovenské republice byly konkurenční a nebyly vyšší než ceny plynu v jiných tržních ekonomikách; tato země v řízení dobře spolupracovala.
Jediný slovenský výrobce se spoluprací při šetření souhlasil a bylo zjištěno, že prodej tohoto výrobce na domácím trhu byl reprezentativní v porovnání s objemem vývozů z Ruska do Společenství.
(21) Na tomto základě se dospělo k závěru, že výběr Slovenské republiky za srovnávací zemi za účelem stanovení běžné hodnoty dovozů močoviny pocházející z Ruska byl správný a přiměřený.
1.2 Běžná hodnota
(22) Nejprve bylo zkoumáno, zda byl tuzemský prodej realizovaný spolupracujícím slovenským výrobcem při porovnání s dovozy do Společenství, které byly předmětem šetření, reprezentativní.
V této souvislosti považovala Komise za správné vyloučit prodeje přidruženým společnostem, neboť se nejednalo o prodej v běžném obchodním styku.
Po vyloučení zmíněných prodejů bylo zjištěno, že přímé prodeje uskutečněné spolupracujícím slovenským výrobcem jsou dostatečně reprezentativní, neboť byly během OŠ, měřeno podle průměrného objemu evidovaných uskutečněných vývozů do Společenství, vyvážejícími výrobci v Rusku realizovány ve významném množství.
(23) Poté bylo zjištěno, že tyto přímé prodeje nepřidruženým zákazníkům mohou být při porovnání tuzemských cen a výrobních nákladů považovány za prodeje v běžném obchodním styku.
(24) Běžná hodnota byla proto zjištěna jako vážený průměr skutečných cen všech přímých prodejů nepřidruženým zákazníkům na slovenském trhu.
1.3 Vývozní cena
(25) Jelikož nespolupracoval žádný vyvážející výrobce, byla vývozní cena podle čl. 18 odst.
1 základního nařízení stanovena na základě dostupných údajů. V tomto případě s použitím průměrné dovozní ceny uveřejněné v Eurostatu.
1.4 Srovnání
(26) Jelikož močovina je sypký výrobek, u něhož náklady na dopravu tvoří podstatnou část prodejní ceny, ukázalo se jako přiměřené, aby se srovnání provedlo na bázi ceny ze závodu.
U rozdílů ovlivňujících srovnatelnost cen byly podle čl. 2 odst.
10 základního nařízení provedeny příslušné úpravy. Úprava běžné hodnoty byla provedena zejména u nákladů na balení, zatímco vývozní cena byla upravena podle přepravních nákladů účtovaných v Rusku a při dopravě z Ruska do Společenství, které byly získány na základě údajů obsažených ve stížnosti a jiných dostupných informací.
1.5 Dumpingové rozpětí
(27) Podle čl. 2 odst. 11 základního nařízení bylo dumpingové rozpětí určeno srovnáním vážené průměrné běžné hodnoty v porovnávací zemi s váženou vývozní cenou za tunu podle údajů Eurostatu.
(28) Srovnání ukázalo značné dumpingové rozpětí (přes 35 %).
Dumpingové rozpětí je tedy vyšší než v předchozím šetření (28,2 %).
1.6 Závěr
(29) V průběhu šetření nenasvědčovalo nic tomu, že pokud by byla antidumpingová opatření zrušena, dumping by skončil nebo by se jeho rozpětí snížilo.
Dospělo se tedy k závěru, že je pravděpodobné, že budou-li opatření odvolána, dovozy z Ruska budou nadále uskutečňovány za dumpingové ceny.
Vzhledem k omezenému objemu vývozu během OŠ považovala Komise za vhodné přezkoumat, zda je pravděpodobný opakovaný výskyt dumpingu ve zvýšeném objemu vývozů, pokud by byla stávající opatření zrušena.
2. Pravděpodobnost opakování dumpingu
2.1 Analýza situace v dotčené zemi
(30) Jak je výše uvedeno, byly zjištěny dovozy do Společenství za dumpingové ceny.
Objem dovozů během OŠ byl však nízký (0,4 % spotřeby ve Společenství).
Bylo proto dále zkoumáno, zda by mohly i jiné okolnosti naznačit pravděpodobnost opakování dalších dumpingových dovozů, pokud by byla stávající opatření zrušena.
2.1.1 Výrobní kapacita a využití kapacit
(31) Při absenci spolupráce ruských vývozců založila Komise podle čl. 18 odst. 1 základního nařízení svou analýzu na údajích získaných ze žádosti o přezkum a na údajích získaných z nezávislé zvláštní studie trhu předložené stěžovatelem v průběhu OŠ.
(32) Podle shora zmíněných zdrojů se ruská výrobní kapacita močoviny v současnosti odhaduje na cca 5300 kilotun ročně. Podle stejných zdrojů činí skutečná ruská výroba cca 3700 kilotun ročně.
Ruští výrobci by tak byli schopni vyrobit dalších 1600 kilotun ročně, což představuje 26,5 % spotřeby ve Společenství v roce 1999.
2.1.2 Ruské vývozy do Brazílie, Mexika a Turecka
(33) Pokud jde o možnost zvýšení ruských prodejů na trzích třetích zemí, Komise zjistila, že vývozy ruské močoviny do třetích zemí již probíhají.
Velké objemy vývozů byly v roce 1999 zaznamenány do Brazílie, Mexika a Turecka a nic nenasvědčuje tomu, že by se tuzemská spotřeba v těchto zemích v příštích letech nějak významně zvýšila.
Tyto trhy nejsou tedy pravděpodobně schopné plně pojmout dodatečné množství močoviny, které jsou ruští výrobci kapacitně schopni vyrobit.
(34) Co se týče vývozních cen bylo zjištěno, že cena ruské močoviny prodávané na brazilském, mexickém a tureckém trhu je značně pod úrovní cen ruských dodávek do Společenství.
(35) Dovozy do Brazílie, Mexika a Turecka jsou tedy uskutečňovány za ceny, které jsou ještě ve větší míře dumpingové než ruské dovozy do Společenství.
(36) Vzhledem k blízkosti ruských výrobců k evropskému trhu a možnému vysokému rozpětí vývozních cen na něm je pravděpodobné, že pokud by byla opatření zrušena, pak by se alespoň část nynějších ruských vývozů do Brazílie, Mexika a Turecka přesunula do Společenství.
2.2 Závěr
(37) Velká nevyužitá výrobní kapacita v Rusku, značný objem ruských vývozů do Brazílie, Mexika a Turecka a nízká cenová úroveň těchto vývozů (dokonce nižší než ruské ceny vývozů do Společenství, které jsou již značnou měrou dumpingové a které jsou obecně nižší než ceny průmyslu Společenství) naznačují, že zrušení platnosti stávajících antidumpingových opatření vůči dovozům dotyčného výrobku z Ruska by vedlo k opakovanému výskytu značného objemu dumpingových vývozů na trh Společenství.
(38) Bez těchto opatření by objem ruských dovozů mohl snadno dosáhnout úrovně předchozího OŠ, tj. 117 kilotun nebo dokonce úrovně roku 1994, tj.
300 kilotun. Vzhledem k blízkosti Ruska k trhu Společenství je to ještě pravděpodobnější.
Ruské vývozní ceny účtované v Brazílii, Mexiku a Turecku v OŠ mohou sloužit jako ukazatel cenové úrovně možných budoucích vývozů do Společenství.
Opakovaný výskyt vysokého dumpingu ve značných objemech je proto pravděpodobný.
D. DEFINICE VÝROBNÍHO ODVĚTVÍ VE SPOLEČENSTVÍ
(39) Šetření ukázalo, že během OŠ představovalo 11 dotčených výrobců ve Společenství více než 85 % výroby močoviny ve Společenství. Tvořily tedy ve smyslu čl. 4 odst. 1 a čl. 5 odst. 4 základního nařízení výrobní odvětví ve Společenství.
E. ANALÝZA SITUACE NA TRHU SPOLEČENSTVÍ
1. Spotřeba
(40) Skutečná spotřeba močoviny ve Společenství byla stanovena na základě objemu prodejů výrobního odvětví ve Společenství na trhu Společenství, objemu prodejů jiných výrobců ve Společenství a dovozů močoviny do Společenství z dotčených zemí a všech dalších třetích zemí.
Výroba pro další zpracování nebyla při určení spotřeby ve Společenství zohledněna, neboť tato výroba se neprodává na volném trhu, nýbrž se dále zpracovává do různých konečných výrobků, jejichž jednu složku tvoří dotyčný výrobek.
Průmysl Společenství nedováží nebo jinak nenakupuje močovinu pro další zpracování.
Prodej močoviny vyrobené a použité na monopolním trhu proto nekonkuruje prodeji močoviny vyrobené a prodávané na volném trhu a nemůže být proto dumpingovými dovozy ovlivněn.
(41) Na tomto základě se spotřeba během zkoumaného období trvale zvýšila o 25,8 % z cca 4,8 milionů tun v roce 1996 na cca 6 milionů tun v OŠ.
2. Dovozy z dotčené země
2.1 Objem a podíl na trhu
(42) Je třeba uvést, že objem dovozů u Ruska byl v letech 1990 až 1994 stále značný, když dosáhl 300 kilotun v roce 1994.
V této době byla v platnosti antidumpingová opatření ve formě závazků.
Podle čísel Eurostatu došlo v období 1995–1996, po změně této formy opatření na clo v roce 1995, k prudkému poklesu dovozů.
Důvodem poklesu byla změna formy opatření.
Objemy dovozu zůstaly potom v letech 1996–1998 stabilní a znovu podstatně klesly v OŠ.
Nelze vyloučit, že k tomuto poklesu přispělo i značné zvýšení exportů do Společenství z třetích zemí.
(43) Podíl dovozů z dotčené země na trhu Společenství se v roce 1996 snížil z 0,9 % na 0,4 % v OŠ.
2.2 Ceny
(44) Průměrné ceny CIF dotčených dovozů se podstatně zvýšily po zavedení antidumpingového cla, stanoveného na základě minimální dovozní ceny v roce 1995.
Od roku 1998 ceny dovozů silně klesaly.
Od roku 1997 a ještě markantněji od roku 1998 se však ruské ceny močoviny pohybovaly na nejvyšší hranici cen účtovaných ve Společenství vyvážejícími výrobci z třetích zemí, což částečně vysvětluje, proč dovozy z Ruska nemohly získat žádné podíly na trhu.
(45) Jedno sdružení dovozců namítlo, že Komise by měla pro účely cenového srovnání vzít v úvahu rozdíl v kvalitě mezi ruskou močovinou a močovinou vyrobenou v průmyslu Společenství.
S tímto zřetelem zahrnují opatření, které jsou nyní v platnosti, kvalitativní rozdílovou opravu ve výši 10 %.
Navíc rámec přezkumu při uplynutí platnosti opatření na rozdíl od rámce určitých mezidobých přezkumů nevyžaduje nové výpočty rozsahu újmy na bázi cenového srovnání.
3. Ekonomická situace výrobního odvětví Společenství
3.1 Výroba
(46) Celková výroba močoviny v výrobním odvětví Společenství určená k prodeji na trhu Společenství, tj. bez výroby pro další zpracování, která tvořila cca 25 % celkové výroby, stoupla mezi rokem 1996 a OŠ o 7,5 %.
Ke značnému nárůstu došlo v letech 1996–1997, zatímco v mezidobí 1998 a OŠ se výroba mírně snižovala.
3.2 Kapacita a využití kapacit
(47) Využití kapacit bylo v roce 1996 a 1997 relativně stabilní a činilo 86 %.
V roce 1998 kleslo na 84,7 % a v OŠ na 82,5 %.
(48) Amoniak používaný na výrobu močoviny lze však použít i na výrobu jiných hnojiv.
Kapacitní využití při výrobě močoviny a jeho vývoj je tedy ovlivněn i vývojem u jiných hnojiv.
3.3 Prodej ve Společenství
(49) Celkový objem prodejů výrobního odvětví ve Společenství na trhu Společenství se zvýšil z cca 3,2 milionů tun v roce 1996 na cca 3,8 milionů tun v OŠ, což představuje zvýšení o 17 %.
Nejvyšší nárůst prodeje byl zaznamenán v letech 1997–1998.
3.4 Zásoby
(50) Množství zásob se nepovažuje za přesvědčivý ukazatel újmy, a to s ohledem na sezónnost prodejů a na skutečnost, že močovina používaná pro další zpracování se skladuje společně s močovinou prodávanou na volném trhu a vzhledem k tomu, že močovinu si částečně skladují i sami výrobci a zemědělská družstva.
3.5 Podíl na trhu
(51) Na celkově expandujícím trhu se podíl výrobního odvětví Společenství i přes zvýšení objemů prodeje snížil z cca 67 % v roce 1996 na cca 63 % v OŠ, takže z rozšíření trhu neměl žádný užitek.
3.6 Ceny
(52) Průměrná prodejní cena výrobního odvětví Společenství se od roku 1996 do OŠ v souladu všeobecným cenovým vývojem na trhu každoročně snižovala, až dosáhla mezi rokem 1996 a OŠ celkového poklesu o téměř 40 %.
Faktory, které zřejmě tento vývoj ovlivnily, byly dovozy do Společenství z třetích zemí a dumping zjištěný v případě jiných hnojiv, např. dusičnanu amonného a roztoku močoviny a dusičnanu amonného, jež vedly k poklesu cen všech dusíkatých hnojiv.
Navíc je třeba poznamenat, že v dubnu 1997 zakázala Čínská lidová republika dovoz močoviny.
Čínský trh je zhruba čtyřikrát větší než trh Společenství a před tímto rozhodnutím byl zásoben hlavně dovozy.
Zákaz dovozu měl proto dopad i na ceny močoviny ve Společenství, neboť mnohé třetí země dosud dodávaly velkou část svých vývozů do Čínské lidové republiky.
Klesající ceny energií (zemní plyn je hlavní surovinou pro výrobu močoviny) mohly prodejní ceny rovněž ovlivnit.
3.7 Rentabilita a návratnost investic
(53) Rentabilita výrobního odvětví Společenství vyjádřená jako procento čisté prodejní hodnoty mezi rokem 1996 a OŠ neustále klesala. Tento trend je třeba vidět ve světle cenového vývoje, který měl mimochodem podobný průběh.
Rentabilita byla v roce 1998 negativní a úroveň ztrát se v OŠ značně zvýšila.
(54) Návratnost investic kopírovala ve zkoumaném období klesající vývoj rentability.
Tento negativní trend je díky spojenému účinku snižování rentability a zvyšování investic ještě markantnější.
3.8 Cash flow
(55) Cash flow vyrobený průmyslovým odvětvím Společenství byl v poměru k prodejům močoviny velmi podobný vývoji rentability.
3.9 Možnost zvýšení kapitálu
(56) Podniky vyrábějící močovinu jsou součástí velkých koncernů.
Nebyly ohlášeny žádné potíže.
3.10 Zaměstnanost, produktivita a mzdy
(57) Zaměstnanost klesla z 1638 pracovníků v roce 1996 na 1469 v OŠ, což představuje snížení o 10 %.
Produktivita se během zkoumaného období stále zvyšovala.
Pokud jde o mzdy, ty se v roce 1997 snížily, potom však kopírovaly vývoj produktivity.
3.11 Investice
(58) Průmysl Společenství realizoval mezi rokem 1996 a OŠ značné množství investic.
Je třeba poznamenat, že částečně jsou zahrnuty i investice do předcházejících fází výroby, např. do závodů na výrobu amoniaku.
Jednalo se zejména o přímé investice do závodů a strojního vybavení na výrobu močoviny a amoniaku.
4. Dovozy z třetích zemí
(59) Objem dovozů močoviny z jiných zemí než z Ruska se podle Eurostatu zvýšil mezi rokem 1996 a OŠ o cca 665 kilotun z 1187 kilotun na 1852 kilotun.
(60) Zdá se, že toto zvýšení bylo ovlivněno zákazem dovozu močoviny do Čínské lidové republiky, vyhlášeným v dubnu 1997, který vedl některé země k přesměrování svých vývozů na jiné země.
Tyto třetí země zvýšily mezi rokem 1996 a ATS svůj podíl na trhu Společenství o 6 procentních bodů.
Odpovídající průměrné dovozní ceny CIF se ve stejném období podle Eurostatu značně snížily.
5. Závěr
(61) Zatímco se spotřeba na trhu Společenství v roce 1996, tj. bezprostředně po zavedení cla v roce 1995, zvýšila, podíl Ruska na trhu již klesl na méně než 1 %.
Průměrná cena těchto dovozů přihlášených k proclení se snížila a v OŠ byla pod úrovní minimální dovozní ceny 115 ECU/t.
Ruské dovozy nebyly sto zvýšit své podíly na trhu, což bylo zapříčiněno rostoucí účastí třetích zemí na trhu Společenství, jejichž ceny byly od roku 1997 nižší než ruské ceny.
(62) Očekávané zlepšení situace v výrobním odvětví Společenství nenastalo v podstatě díky rostoucí účasti dodavatelů z třetích zemí na trhu.
Zatímco objem výroby a prodeje se zvýšil, jiné ekonomické ukazatele, tj. využití kapacit, podíly na trhu, ceny, ziskovost, návratnost investic, cash flow a zaměstnanost se výrazně zhoršily.
Prudký pokles prodejních cen v výrobním odvětví ve Společenství zvlášť negativně ovlivnil jeho ziskovost.
Tuto situaci je třeba vidět ve světle zvýšeného výskytu dovozů z třetích zemí na trhu Společenství, které získaly po zavedení antidumpingových opatření výrazné podíly na trhu.
Je třeba poznamenat, že v říjnu 2000 bylo zahájeno antidumpingové šetření týkající se dovozů močoviny pocházejících z celé řady třetích zemí (Bělorusko, Bulharsko, Chorvatsko, Egypt, Estonsko, Litva, Libye, Polsko, Rumunsko a Ukrajina).
Výrobní odvětví Společenství je proto stále v těžké situaci.
F. PRAVDĚPODOBNOST OPAKOVÁNÍ ÚJMY
(63) Za účelem zjištění pravděpodobného dopadu na výrobní odvětví Společenství po ukončení platných opatření byly v souladu se závěry v bodech 37. a 38. odůvodnění posouzeny následující faktory.
(64) Existují jasné náznaky, že dovozy pocházející z Ruska budou nadále uskutečňovány za dumpingové ceny.
Navíc je pravděpodobné, že objemy dovozů se značně zvýší, neboť ruští vyvážející výrobci mají ke zvýšení objemu výroby a exportu velké množství volných kapacit.
Navíc se zdá, že domácí spotřeba v Rusku zůstane i nadále na relativně nízké úrovni.
(65) Vzhledem k cenové politice ruských vývozců na trzích třetích zemí, zvláště v Brazílii, Turecku a Mexiku, je pravděpodobné, že ruští vyvážející výrobci uplatní své agresivní chování, pokud jde o ceny, i ve Společenství, aby získali zpět své ztracené podíly na tomto trhu.
Již v předešlých řízeních týkajících se hnojiv bylo konstatováno, že i malé objemy za nízké ceny mohou mít značně rušivý a škodlivý vliv na trh s tímto zbožím.
(66) Výrobní odvětví Společenství je stále v těžké situaci, pokud jde o jeho ziskovost, která se sice ihned po zavedení posuzovaných opatření zlepšila, avšak později se opět výrazně zhoršila.
Vzhledem k choulostivé situaci výrobního odvětví Společenství by pravděpodobné objemy a ceny dovozů z Ruska, které by po ukončení platnosti opatření nastaly, znamenaly pro průmysl Společenství další riziko.
Na průmysl Společenství by to proto mělo pravděpodobně hmotný dopad.
(67) Ze shora uvedených skutečností vyplývá, že pokud by byla platná opatření odvolána, je pravděpodobné, že by dovozy močoviny z Ruska znovu průmyslu Společenství způsobily újmu.
G. ZÁJEM SPOLEČENSTVÍ
1. Úvod
(68) Podle článku 21 základního nařízení bylo zkoumáno, zda by prodloužení současných platných antidumpingových opatření nebylo v rozporu ze zájmem Společenství jako celku.
Přitom byly posuzovány různé zájmy všech dotčených stran, tj. zájmy průmyslu Společenství, dovozců a obchodníků, stejně jako uživatelů dotyčného výrobku.
Za účelem určení pravděpodobného dopadu pokračujících opatření nebo ukončení jejich platnosti si Komise vyžádala údaje od všech shora uvedených stran.
(69) Je třeba připomenout, že v předcházejícím šetření bylo konstatováno, že zavedení opatření není v rozporu se zájmem Společenství.
Navíc v případě tohoto šetření jde o přezkum, takže je analyzována situace, kdy jsou antidumpingová opatření již v platnosti.
Tento přezkum bral tedy v úvahu všechny nepřípustné negativní účinky na dotčené strany během období následujícího po zavedení těchto opatření.
(70) Komise zaslala dotazníky 44 dovozcům, jednomu sdružení dovozců, pěti sdružením uživatelů a jednomu uživateli dotyčného výrobku a obdržela odpovědi od jednoho dovozce, jednoho uživatele, jednoho sdružení uživatelů a od sdružení dovozců.
(71) Na tomto základě bylo zkoumáno, zda i přes závěry o dumpingu, o situaci ve výrobním odvětví ve Společenství a o pravděpodobném pokračování újmu způsobujícího dumpingu neexistují přesvědčivé důvody, které by vedly k závěru, že v tomto konkrétním případě není v zájmu Společenství zachovat tato opatření i nadále.
2. Výrobní odvětví ve Společenství
(72) Bylo zjištěno, že bez zachování platnosti antidumpingových opatření zavedených v minulém řízení by se pravděpodobně znovu objevil újmu způsobující dumping a že situace ve výrobním odvětví Společenství, která se během zkoumaného období zhoršila, by se i nadále zhoršovala.
(73) Výrobní odvětví ve Společenství prokázalo, že je z hlediska struktury životaschopné a že je schopno se měnícím se podmínkám na trhu přizpůsobit.
To se ukázalo především zvyšováním zisku až do roku 1997 a investicemi do modernizace výroby.
Úspěch těchto snah závisí ve velké míře na zachování korektní hospodářské soutěže na trhu Společenství.
Zde je třeba poznamenat, že v říjnu 2000 bylo zahájeno antidumpingové šetření týkající se dovozů močoviny z Běloruska, Bulharska, Chorvatska, Egypta, Estonska, Litvy, Libye, Polska, Rumunska a Ukrajiny.
Na druhé straně snížení zaměstnanosti, ziskovosti a prodejních cen vedlo k tomu, že výrobní odvětví ve Společenství některé závody na výrobu dusíkatých hnojiv v poslední době uzavřelo.
3. Dovozci
(74) Ze 44 dovozců, kteří dotazník obdrželi, odpověděl pouze jeden.
Ten byl zásadně proti prodloužení platnosti opatření.
Vzhledem k tomu, jak málo důležitá močovina pro jeho obchod je, dospěla Komise k závěru, že zmíněného dovozce by se prodloužení platnosti opatření nijak vážně nedotklo.
(75) Vzhledem k nízkému stupni spolupráce, ke skutečnosti, že dovozci obecně obchodují s celou řadou hnojiv, nejenom s močovinou, a ke skutečnosti, že močovinu je možné v současnosti získat z mnoha jiných zdrojů, které nejsou předmětem antidumpingových opatření, byl učiněn závěr, že negativní dopad pokračujících opatření na dovozce by nebyl přesvědčivým důvodem proti prodloužení jejich platnosti.
4. Uživatelé
(76) Uživateli dotyčného výrobku jsou převážně zemědělci a podniky vyrábějící klih a umělé hmoty.
Komise zaslala dotazníky několika sdružením uživatelů na evropské a národní úrovni.
Jedno sdružení uživatelů představující 11 zemědělských družstev a jeden uživatel na dotazníky odpověděli.
Oba byli v zásadě proti pokračování platnosti opatření.
Žádný z nich však močovinu z Ruska během OŠ nepoužíval.
Členové sdružení uživatelů nakupovali ve zkoumaném období velmi malé množství močoviny pocházející z jiných zdrojů.
Uvedený samostatný uživatel neměl s nákupem močoviny z třetích zemí v době platnosti opatření žádné problémy.
(77) Je třeba poznamenat, že hnojiva tvoří pouze malou část celkových výrobních nákladů zemědělců, jak už bylo konstatováno v předešlém šetření.
Vzhledem k tomu a vzhledem k nízkému stupni spolupráce dospěla Komise k závěru, že nyní platná opatření nemají nijak výrazný negativní dopad na uživatele močoviny.
Zde je nutno uvést, že nikdo z uživatelů si nestěžoval, že by od doby zavedení současných opatření zaznamenali všeobecné zvýšení cen močoviny anebo pokles jejich ziskovosti.
Vzhledem ke shora uvedeným faktům a k nízkému stupni spolupráce se dospělo k závěru, že negativní dopad pokračujících opatření na uživatele by nebyl přesvědčivým důvodem proti prodloužení jejich platnosti.
5. Závěr
(78) Vzhledem ke shora uvedeným skutečnostem dospěla Komise k závěru, že pokud jde o zájem Společenství, neexistují proti prodloužení platnosti opatření žádné přesvědčivé důvody.
H. ANTIDUMPINGOVÁ OPATŘENÍ
(79) Všechny dotčené strany byly vyrozuměny o podstatných faktech a důvodech, na jejichž základě hodlala Komise doporučit zachování stávajícího antidumpingového cla na dovozy močoviny pocházející z Ruska.
Byla jim rovněž poskytnuta lhůta, ve které se k tomu mohly vyjádřit.
Neobjevila se žádná stanoviska, která by mohla shora uvedené závěry změnit.
(80) Ze shora uvedeného vyplývá, že podle čl. 11 odst. 2 základního nařízení by měla současná antidumpingová opatření na dovozy močoviny pocházející z Ruska zůstat v platnosti,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Ukládá se konečné antidumpingové clo z dovozu močoviny kódů KN 31021010 a KN 31021090 pocházející z Ruska.
2. Výše konečného antidumpingového cla je rozdíl mezi minimální dovozní cenou 115 EUR za tunu a čistou vyplacenou cenou na hranice Společenství před proclením, a to ve všech případech, kdy je tato čistá cena nižší než minimální dovozní cena.
V případech, kdy bylo zboží před jeho propuštěním do volného oběhu způsobena újma a kdy byla proto jeho skutečně zaplacená nebo splatná cena pro účely stanovení celní hodnoty podle článku 145 nařízení Komise (EHS) č. 2454/93 [11] poměrným způsobem rozdělena, se uvedená minimální dovozní cena snižuje o procento odpovídající poměrné části skutečně zaplacené nebo splatné ceny.
Splatné clo se potom rovná rozdílu mezi sníženou minimální dovozní cenou a sníženou čistou vyplacenou cenou na hranice Společenství před proclením.
4. Pokud není uvedeno jinak, použijí se platná ustanovení týkající se cel.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (ES) č. 902/2001
ze dne 7. května 2001,
kterým se mění nařízení (ES) č. 978/2000 o uložení konečného vyrovnávacího cla z dovozu polyesterových syntetických vláken pocházejících z Austrálie, Indonésie a Tchaj-wanu
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 2026/97 ze dne 6. října 1997 o ochraně proti subvencovaným dovozům ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství [1], a zejména na článek 15 uvedeného nařízení,
s ohledem na návrh předložený Komisí po konzultaci s poradním výborem,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) nařízení (ES) č. 978/2000 [2] uložilo konečné vyrovnávací clo na dovozy syntetických polyesterových vláken pocházejících z Austrálie, Indonésie a Tchaj-wanu;
(2) ohledně dvou soudních podání k soudu prvního stupně, která proti Radě vznesli tchaj-wanští vyvážející výrobci, kteří žádají zrušit nařízení (ES) č. 978/2000 v souladu s článkem 230 Smlouvy, vyšlo najevo, že část metodologie použitá při určování úrovně subvencování v případě Tchaj-wanu v nařízení (ES) č.
978/2000 je neslučitelná s úvahou orgánů Společenství a zpracováním zdánlivě totožných údajů v následujících postupech. Neboť jeden určitý subvenční program, "daňový úvěr na nákup zařízení pro automatizaci a regulaci znečištění" poskytnutý na nákup domácího zařízení, byl v souladu s nařízením, které je předmětem sporu, shledán způsobilým k vyrovnávacím opatřením.
Avšak při výpočtech částky subvence na vyrovnávací opatření byla však použita metoda, která byla při následných postupech týkajících se dovozů určitého druhu polyethylentereftalátu pocházejícího z Tchaj-wanu přepracována. Odkazuje se na nařízení Komise (ES) č.
2603/2000 [4] mimo jiné o ukončení protisubvenčního postupu týkajícího se dovozů určitého druhu polyetylén tereftalátu pocházejícího z Tchaj-wanu. Za těchto okolností bylo rozhodnuto přešetřit výpočty týkající se částky subvence pro dovozy pocházející z Tchaj-wanu, zejména za tím účelem, aby se stanovilo, zda má použití přepracované metody podstatný účinek na zjištění týkající se této země.
Bylo zjištěno, že tento určitý subvenční program se vyskytuje pouze na Tchaj-wanu, a nebyl proto považován za součást šetření ohledně subvencování, pokud se týká dovozů pocházejících z Austrálie a Indonésie;
(3) přešetření v případě Tchaj-wanu ukázalo, že přepracovaná metoda vedla ke zjištění minimální úrovně subvencování, tj. celonárodní úrovně subvence nižší než 1 %.
Proto musí být vyrovnávací opatření týkající se dovozů polyesterových syntetických vláken z Tchaj-wanu se zpětnou platností zrušena;
(4) co se týče možného účinku zrušení opatření zavedených vůči Tchaj-wanu na původní zjištění o dovozech syntetických polyesterových vláken z Austrálie a Indonésie, bylo provedeno šetření, zda zjištění minimální úrovně subvencování v případě Tchaj-wanu nepříznivě neovlivnilo závěry ohledně škod, příčinné souvislosti a zájmu Společenství.
Dospělo se k závěru, že zejména s ohledem na významný vzrůst objemu dovozů a podílu na trhu a na vysokou úroveň podtržení v případě dovozů pocházejících z Austrálie a Indonésie, nejsou původní zjištění, nakolik se týkají dovozů pocházejících z těchto zemí, narušena,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (ES) č. 978/2000 se mění takto:
1. v článku 1 se odstavec 1 nahrazuje tímto: "1. Ukládá se konečné vyrovnávací clo na dovozy syntetických střižových vláken z polyesterů nemykaných, nečesaných nebo jinak nezpracovaných pro spřádání, kódu KN 55032000 pocházejících z Austrálie a Indonésie.";
2. v článku 1 se odstavec 2 nahrazuje tímto:
"2. Celní sazba, která se vztahuje na čistou cenu franko hranice Společenství před proclením, pro výrobky vyráběné níže uvedenými společnostmi činí u výrobků pocházejících z:
1. Austrálie
Společnost _BAR_ Celní sazba (%) _BAR_ Doplňkový kód TARIC _BAR_
2. Indonésie
Všechny ostatní společnosti _BAR_ 10 _BAR_ A999" _BAR_
3. v článku 2 se odstavec 1 nahrazuje tímto: "Částky zajištěné pomocí prozatímního vyrovnávacího cla z dovozu z Austrálie podle nařízení (ES) č.
123/2000 se vyberou ve výši celní sazby konečně uložené tímto nařízením. Zajištěné částky, které převyšují konečnou sazby vyrovnávacího cla, se uvolňují.".
Článek 2
Všechna vyrovnávací cla vybraná z dovozů z Tchaj-wanu podle nařízení (ES) č. 978/2000 se dotyčným dovozcům uhradí.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 908/2001
ze dne 8. května 2001,
kterým se podruhé mění nařízení (ES) č. 23/2001, kterým se stanoví zvláštní opatření v odvětví hovězího masa, která se odchylují od nařízení (ES) č. 800/1999, nařízení (ES) č. 3719/88, nařízení (ES) č. 1291/2000 a nařízení (EHS) č. 1964/82
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1254/1999 ze dne 17. května 1999 o společné organizaci trhu s hovězím a telecím masem [1], a zejména na čl. 29 odst. 2 písm. a), čl. 33 odst. 12 a článek 41 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) V důsledku výskytu případů bovinní spongiformní encefalopatie veterinární a hygienická opatření přijatá orgány některých třetích zemí pro vývozy skotu a hovězího masa vážně poškodila hospodářské zájmy vývozců.
(2) Nařízení Komise (ES) č. 23/2001 [2] ve znění nařízení (ES) č. 652/2001 [3] stanoví opatření pro zmírnění některých z těchto závažných důsledků.
(3) Případy kulhavky a slintavky, které se objevily v několika členských státech Evropské unie, vedly k přijetí ochranných opatření podle směrnice Rady 90/425/EHS ze dne 26. června 1990 o veterinárních a zootechnických kontrolách v obchodu s některými živými zvířaty a produkty uvnitř Společenství s cílem dotvoření vnitřního trhu [4], naposledy pozměněné směrnicí 92/118 EHS [5], a zejména podle článku 10 uvedené směrnice, a podle směrnice Rady 89/662/EHS ze dne 11. prosince 1989 o veterinárních kontrolách v obchodu uvnitř Společenství s cílem dotvoření vnitřního trhu [6], naposledy pozměněné směrnicí 92/118/EHS, a zejména podle článku 9 uvedené směrnice.
(4) Opatření pro vývozy skotu a hovězího masa ze Společenství přijatá některými orgány třetích zemí jsou stále v platnosti a v některých případech byla ještě zesílena.
(5) S cílem omezit neblahé důsledky pro vývozce ze Společenství je vhodné zahrnout slintavku a kulhavku do působnosti nařízení (ES) č. 23/2001 a povolit použití zvláštních odchylných opatření a prodloužit některé lhůty.
(6) S ohledem na vývoj událostí by toto nařízení mělo ihned vstoupit v platnost.
(7) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro hovězí a telecí maso,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Články 1, 2, 3 a 4 nařízení (ES) č. 23/2001 se nahrazují tímto: "Článek 1
1. Toto nařízení se vztahuje na produkty uvedené v čl. 1 odst. 1 nařízení (ES) č. 1254/1999.
2. Toto nařízení se použije pouze za předpokladu, že příslušný vývozce ke spokojenosti příslušných orgánů prokáže, že nemohl uskutečnit vývozy z důvodu:
a) zavedení veterinárních a hygienických opatření přijatých orgány třetích zemí určení v důsledku výskytu případů bovinní spongiformní encefalopatie nebo
b) zavedení opatření přijatých v souladu s právními předpisy Společenství nebo zavedení veterinárních a hygienických opatření přijatých orgány třetích zemí určení v důsledku výskytu případů slintavky a kulhavky ve Společenství.
Příslušné orgány zakládají své posuzování zejména na obchodní dokumentaci uvedené v čl. 1 odst. 2 nařízení (EHS) č. 4045/89.
Článek 2
1. Na žádost držitele jsou zrušeny vývozní licence vydané podle nařízení (ES) č. 1445/95, o které se požádalo nejpozději do 30. března 2001, kromě vývozních licencí, jejichž doba platnosti uplynula před 1. listopadem 2000, a odpovídající jistota je uvolněna.
2. Na žádost vývozce a v případě produktů, u nichž nejpozději do 30. března 2001:
- byly splněny vývozní celní formality nebo které byly umístěny pod celní dohled podle článků 4 a 5 nařízení (EHS) č. 565/80, šedesátidenní lhůta pro opuštění celního území Společenství podle čl. 32 odst. 1 písm. b) bodu i) nařízení (ES) č. 1291/2000 a čl. 7 odst. 1 a čl. 34 odst. 1 nařízení (ES) č. 800/1999 se prodlužuje na dvě stě deset dnů. Prodloužení je však možné pouze do 31. prosince 2001,
- byly splněny vývozní celní formality, ale které ještě neopustily celní území Společenství nebo které byly umístěny pod celní dohled podle článků 4 a 5 nařízení (EHS) č. 565/80, vývozce vrátí náhradu vyplacenou případně předem a různé jistoty týkající se těchto operací jsou uvolněny,
- byly splněny vývozní celní formality a které opustily celní území Společenství, mohou být dovezeny zpět a propuštěny do volného oběhu ve Společenství.
V tomto případě vývozce vrátí každou náhradu vyplacenou předem a různé jistoty týkající se těchto operací jsou uvolněny,
- byly splněny vývozní celní formality a které opustily celní území Společenství, mohou být do něj dovezeny zpět, aby byly propuštěny do režimu s podmíněným osvobozením od cla ve svobodném celním pásmu, svobodném celním skladu nebo celním skladu nejvýše po dobu dvě stě deseti dnů před dosažením jejich konečného místa určení, aniž by byla dotčena výplata náhrady pro skutečné konečné místo určení nebo jistota týkající se licence.
Článek 3
Na žádost vývozce a odchylně od čl. 6 odst. 1 prvního pododstavce nařízení (EHS) č. 1964/82, pokud vývozní celní formality nebo formality týkající se jedné z forem umístění pod celní dohled podle článků 4 a 5 nařízení (EHS) č. 565/80 nebyly splněny nejpozději do 30. března 2001 pro celkové množství masa uvedené v osvědčení podle čl. 4 odst. 1 nařízení (EHS) č. 1964/82 vydaném před 30. březnem 2001, vývozce si ponechá zvláštní náhradu pro množství, která byla vyvezena a uvolněna ke spotřebě ve třetí zemi. Podmínky čl. 6 odst. 5 nařízení (EHS) č. 1964/82 se v tomto případě nepoužijí.
Použijí se stejná ustanovení, pokud v důsledku použití čl. 2 odst. 2 druhé a třetí odrážky tohoto nařízení nebyla část celkového množství uvedeného v osvědčení podle čl. 4 odst. 1 nařízení (EHS) č. 1964/82 uvolněna ke spotřebě ve třetí zemi.
Článek 4
1. Ustanovení čl. 18 odst. 3 písm. a), snížení o 20 % uvedené v čl. 18 odst. 3 písm. b) druhé odrážce a zvýšení o 10 % a 15 %, z nichž první je uvedeno v čl. 25 odst. 1 a druhé v čl. 35 odst. 1 druhém pododstavci nařízení (ES) č. 800/1999, se nevztahují na vývozy na základě licencí, o které se požádalo nejpozději do 30. března 2001.
2. Pokud je nárok na náhradu ztracen, sankce stanovená v čl. 51 odst. 1 písm. a) nařízení (ES) č. 800/1999 se nepoužije."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 909/2001
ze dne 8. května 2001,
kterým se zahajuje šetření údajného obcházení antidumpingových opatření uložených nařízením Rady (ES) č. 368/98 na dovozy glyfosátu pocházejícího z Čínské lidové republiky prostřednictvím dovozů glyfosátu odesílanými z Malajsie nebo Tchaj-wanu a kterým se zavádí evidence těchto dovozů
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 384/96 ze dne 22. prosince 1995 o ochraně před dumpingovými dovozy ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství [1], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 2238/2000 [2], a zejména čl. 13 odst. 3 a čl. 14 odst. 5 uvedeného nařízení,
po konzultaci s poradním výborem,
vzhledem k těmto důvodům:
A. ŽÁDOST
(1) Komise přijala žádost na základě čl. 13 odst. 3 nařízení (ES) č. 384/96 (dále jen "základní nařízení"), aby prošetřila údajné obcházení antidumpingových opatření uložených na dovozy glysofátu pocházejícího z Čínské lidové republiky;
(2) žádost předložila dne 26. března 2001 Evropská glyfosátová asociace (EGA) jménem velké části výrobců glyfosátu ze Společenství;
B. VÝROBEK
(3) výrobek, jehož se týká tvrzení o obcházení, je glyfosát, který může být vyráběn v různých stupních nebo formách koncentrace, z nichž ty hlavní jsou tyto: směs (obecně s obsahem 36 % glyfosátu), sůl (62 %), koláč (84 %) a kyselina (95 %), v současnosti kódů KN ex29310095 (TARIC kód 2931009580) a ex38083027 (TARIC kód 3808302710).
Tyto kódy se uvádějí jen pro informaci;
C. STÁVAJÍCÍ OPATŘENÍ
(4) opatření, která jsou v současnosti platná a k jejichž obcházení údajně dochází, jsou antidumpingová opatření uložená nařízením Rady (ES) č. 368/98 [3] naposledy pozměněným nařízením (ES) č.
1086/2000 [4]. Toto posledně uvedené nařízení zvýšilo na základě článku 12 základního nařízení použitelnou celní sazbu na 48 %;
D. DŮVODY
(5) žádost obsahuje dostačující důkazy, že antidumpingová opatření uložená na dovozy glyfosátu pocházejícího z Čínské lidové republiky se obcházejí buď pomocí překládky v Malajsii nebo na Tchaj-wanu nebo mísením glyfosátu pocházejícího z Čínské lidové republiky v Malajsii nebo Tchaj-wanu pro zpětný vývoz do Společenství, k čemuž, jak se jeví, neexistuje dostačující řádná příčina ani ekonomické odůvodnění;
(6) předložený důkaz je tento:
a) žádost ukazuje, že po uložení opatření došlo k významné změně ve skladbě obchodu zahrnujícího vývozy z Čínské lidové republiky, Malajsie a Tchaj-wanu do Společenství.
Dovozy z Malajsie a Tchaj-wanu výrazně vzrostly, zatímco dovozy z Čínské lidové republiky podstatně poklesly;
Tato změna ve skladbě obchodu, jak se zdá, má původ v překládceglyfosátu pocházejícího z Čínské lidové republiky v Malajsii nebo na Tchaj-wan a také v míseníglyfosátu pocházejícího z Čínské lidové republiky v Malajsii nebo na Tchaj-wanu.
Mísení je poměrně jednoduchou operací, která spočívá v rozředění glyfosátové soli vodou a jejím mísení s povrchově aktivním činidlem.
Zdá se, že pro tyto praktiky neexistuje jiná dostačující řádná příčina ani jiné ekonomické zdůvodnění, než existence antidumpingového cla na glyfosát pocházející z Čínské lidové republiky;
b) dále žádost obsahuje dostatečné důkazy, že nápravné účinky stávajících antidumpingových cel pro glyfosát jsou vážně narušeny jak z hlediska množství tak i ceny.
Značný objem dovozů glyfosátu z Malajsie a Tchaj-wanu, zdá se, nahradil dovozy z Čínské lidové republiky.
Navíc existuje dostatek důkazů, že k tomuto nárůstu dovozů dochází za ceny, které jsou o dost nižší, než je cena nezpůsobující škody, která byla zjištěna při původním šetření;
c) konečně, žádost obsahuje dostatečný důkaz, který ukazuje, že k dumpingu dochází ve vztahu k dříve zjištěné běžné hodnotě pro dovozy odesílané z Malajsie nebo Tchaj-wanu;
E. POSTUP
(7) vzhledem k výše uvedenému Komise došla k závěru, že existují dostatečné důkazy, které opravňují na základě článku 13 základního nařízení k zahájení šetření a v souladu s čl. 14 odst. 5 základního nařízení k zavedení registrace dovozů glyfosátu odesílaného z Malajsie nebo Tchaj-wanu, ať již ohlášeného jako toho, který pochází z Malajsie nebo Tchaj-wanu, či nikoli;
i) Dotazníky
(8) aby bylo možno získat údaje, zdá se, že je pro šetření nezbytné, aby Komise zaslala dotazníky výrobcům a vývozcům v Malajsii a na Tchaj-wanu, kteří jsou uvedeni v žádosti, dovozcům ve Společenství a vývozcům v Čínské lidové republice, kteří jsou Komisi známi, orgánům Čínské lidové republiky, Malajsie a Tchaj-wanu.
Podle vhodnosti mohou být údaje také zjišťovány v průmyslu Společenství;
(9) v každém případě musí všechny dotčené strany neprodleně, avšak nejpozději ve lhůtě stanovené v článku 3, vstoupit do styku s Komisí, aby zjistily, zda jsou zahrnuty v seznamu žádosti a, aby si v případě potřeby vyžádaly dotazník ve lhůtě stanovené v čl. 3 odst. 1 tohoto nařízení, za předpokladu, že lhůta stanovená v čl. 3 odst. 2 tohoto nařízení se vztahuje na všechny dotčené strany;
(10) orgánům Čínské lidové republiky stejně tak jako Malajsie a Tchaj-wanu se oznámí zahájení šetření a poskytne se jim kopie žádosti;
ii) Shromažďování údajů a konání slyšení
(11) všechny dotčené strany se vyzývají k tomu, aby písemně oznámily svá stanoviska a poskytly podpůrné důkazy.
Dále může Komise vyslechnout dotčené strany za předpokladu, že předloží písemnou žádost a uvedou, že existují konkrétní důvody, proč by měly být vyslechnuty;
iii) Osvědčení o neobcházení
(12) v souladu s čl. 13 odst. 4 základního nařízení osvědčení osvobozující dovozy dotyčného výrobku od registrace nebo od opatření mohou být dovozcům celními orgány vydána tehdy, jestliže dovoz nepředstavuje obcházení;
(13) protože vydání tohoto osvědčení vyžaduje předchozí povolení od institucí Společenství, žádosti o taková povolení musí být zaslána Komisi co možná nejdříve v průběhu šetření, aby mohly být posouzeny na základě důkladného zhodnocení jejich skutkové podstaty;
F. EVIDENCE
(14) podle čl. 14 odst. 5 základního nařízení dovozy dotyčného výrobku musí podléhat evidenci, aby se zajistilo, že – pokud by šetření vedlo ke zjištěním o obcházení – antidumpingová cla mohou být vybrána se zpětnou účinností ode dne zahájení tohoto šetření ohledně glyfosátu zasílaného z Malajsie nebo Tchaj-wanu;
G. LHŮTY
(15) v zájmu řádného řízení, je třeba stanovit lhůty, ve kterých:
- se dotčené strany mohou představit Komisi, předložit jí písemně svá stanoviska a odpovědět na dotazník nebo uvést jakékoli jiné údaje, které je během šetření třeba vzít v úvahu;
- dotčené strany mohou podat písemnou žádost o slyšení před Komisí;
H. NESPOLUPRÁCE
(16) v případech, kdy kterákoli dotčená strana odmítá přístup nebo jiným způsobem neposkytuje v uvedených lhůtách nezbytné údaje nebo podstatně brání šetření, je možné provést v souladu s článkem 18 základního nařízení prozatímní nebo konečná zjištění, ať kladná či záporná, na základě dostupných skutečností.
Pokud je zjištěno, že kterákoli dotčená strana předložila nepravdivé nebo zavádějící údaje, k takovým údajům se nepřihlíží a lze využit dostupných skutečností,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Zahajuje se šetření podle čl. 13 odst. 3 nařízení (ES) č. 384/96 ohledně dovozu glyfosátu kódů KN ex29310095 (TARIC kód 2931009580) a ex38083027 (TARIC kód 3808302710), zasílaného z Malajsie nebo Tchaj-wanu, ať již je prohlášen za pocházející z Malajsie nebo Tchaj-wanu či nikoli, do Společenství.
Článek 2
1. Celním orgánům se na základě čl. 13 odst. 3 a čl. 13 odst. 5 nařízení (ES) č. 384/96 ukládá, aby provedly příslušné kroky pro evidenci dovozů uvedených v článku 1 tohoto nařízení do Společenství.
2. Evidence pozbývá platnosti devět měsíců po dni vstupu toto nařízení v platnost.
3. Dovozy nepodléhají evidenci v případě, že jsou doprovázeny celním osvědčením vydaným v souladu s čl. 13 odst. 4 nařízení (ES) č. 384/96.
Článek 3
1. Dotazníky by měly být od Komise vyžádány do 15 dnů od vyhlášení tohoto nařízení v Úředním věstníku Evropských společenství.
2. Dotčené strany, mají-li být jejich námitky při šetření vzaty v úvahu, se musí Komisi představit prostřednictvím toho, že s ní vstoupí do styku, musí písemně předložit svá stanoviska a odpovědět na dotazník nebo uvést jakékoli jiné údaje do 40 dnů ode dne vyhlášení tohoto nařízení v Úředním věstníku Evropských společenství, pokud není stanoveno jinak.
3. Dotčené strany mohou ve lhůtě týchž 40 dnů rovněž požádat o slyšení před Komisí.
4. Všechny údaje vztahující se k této záležitosti, každá žádost o slyšení nebo o dotazník jakož i každá žádost ověřit osvědčení o neobcházení, musí být učiněna v písemné podobě (a nikoli v elektronické podobě, pokud není stanoveno jinak), musí udávat jméno, poštovní adresu, adresu elektronické pošty, telefonní, faxové a/nebo telefonní číslo a musí být zaslána na tuto adresu: Evropská komise Generální ředitelství pro obchod
ředitelství B a C
TERV 0/13
B-1049 Brusel Fax (32-2) 295 65 05 Telex COMEU B 21877 .
Článek 4
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 911/2001
ze dne 10. května 2001,
kterým se rozšiřuje seznam produktů uvedených v příloze I nařízení Rady (ES) č. 2200/96
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 2200/96 ze dne 28. října 1996 o společné organizaci trhu s ovocem a zeleninou [1], naposledy pozměněné nařízením Komise (ES) č. 718/2001 [2], a zejména na čl. 2 odst. 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Třídění podle společných a závazných norem používaných pro čerstvé ovoce a zeleninu tvoří referenční rámec, který přispívá k usnadnění obchodování a průhlednosti trhu a také vylučuje z trhu produkty nedostatečné jakosti.
Přispívá také ke zvýšení rentability produkce.
(2) S pomocí zástupců odvětví seskupených v Evropské asociaci pěstitelů hub přijala Pracovní skupina pro normalizaci potravin rychle podléhajících zkáze a pro rozvoj jakosti při Evropské hospodářské komisi OSN (EHK OSN) jednomyslně novou normu pro pěstované houby rodu Agaricus.
Jelikož dále obchodování se zahradními žampiony uvnitř i vně Společenství prochází velkými změnami týkajícími se množství i hodnoty, které opravňují k přijetí normy, je vhodné připojit tyto produkty na seznam produktů určených k rychlé spotřebě, pro které je třeba stanovit normy.
(3) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro čerstvé ovoce a zeleninu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V seznamu uvedeném v příloze I nařízení (ES) č. 2200/96 se doplňují slova "Zahradní žampiony".
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost sedmým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 912/2001
ze dne 10. května 2001,
kterým se stanoví obchodní norma pro fazole
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 2200/96 ze dne 28. října 1996 o společné organizaci trhu s ovocem a zeleninou [1], naposledy pozměněné nařízením Komise (ES) č. 911/2001 [2], a zejména na čl. 2 odst. 2 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Fazole jsou v příloze I nařízení (ES) č. 2200/96 uvedeny mezi produkty, pro které musejí být přijaty normy. Nařízení Komise č. 58 o stanovení společných norem jakosti pro některé produkty přílohy I B nařízení č. 23 o postupném zavádění společné organizace trhu s ovocem a zeleninou [3], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 2561/1999 [4], bylo mnohokrát změněno, a proto již nezajišťuje právní jasnost.
(2) Uvedená pravidla je tedy nutné přepracovat a zrušit nařízení č. 58.
Za tím účelem by pro zajištění průhlednosti světového trhu měla být vzata v úvahu norma pro fazole doporučená Pracovní skupinou pro normalizaci produktů podléhajících rychlé zkáze a zvyšování jejich jakosti při Evropské hospodářské komisi OSN (EHK/OSN).
(3) Použití těchto norem se z trhu má za cíl vyloučení produktů neuspokojivé jakosti z trhu, zaměření produkce musí odpovídat požadavkům spotřebitelů a zjednoduší se obchodní vztahy založené na korektní hospodářské soutěži, čímž se přispěje ke zlepšení ziskovosti produkce.
(4) Normy lze použít na všechna stadia obchodu.
Přeprava na velké vzdálenosti, skladování po určitou dobu nebo různá manipulace, které jsou produkty podrobeny, mohou způsobit poškození vyplývající z biologického vývoje těchto produktů nebo jejich větší či menší náchylnosti k rychlé zkáze.
Při použití norem ve stadiu obchodu, která následují po odeslání, je nutné brát tato poškození v úvahu.
Pouze u produktů kategorie "Extra", které se třídí a balí mimořádně pečlivě, se musí brát v úvahu snížení čerstvosti a turgidita.
(5) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro čerstvé ovoce a zeleninu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Obchodní norma pro fazole kódu KN 070820 je uvedena v příloze.
Norma se použije ve všech stadiích obchodu za podmínek stanovených v nařízení (ES) č. 2200/96.
Ve stadiích následujících po odeslání však mohou produkty vykazovat proti ustanovením normy:
- mírnou ztrátu čerstvosti a turgiditu,
- u produktů zařazených do jiných kategorií než do třídy "Extra" lehká poškození vyplývající z jejich vývoje a větší či menší náchylnosti ke zkáze.
Článek 2
Zrušuje se nařízení č. 58.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 913/2001
ze dne 10. května 2001,
kterým se mění příloha nařízení (ES) č. 1107/96 o zápisu zeměpisných označení a označení původu podle postupu stanoveného v článku 17 nařízení Rady (EHS) č. 2081/92
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2081/92 ze dne 14. července 1992 o ochraně zeměpisných označení a označení původu zemědělských produktů a potravin [1], naposledy pozměněné nařízením Komise (ES) č. 2796/2000 [2], a zejména na článek 9 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Podle článku 9 nařízení (EHS) č. 2081/92 požádala španělská vláda o změnu názvu "Mahón" zapsaného jako chráněné označení původu podle nařízení Komise (ES) č. 1107/96 [3] naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 2703/2000 [4] na "Mahón-Menorca".
(2) Po přezkoumání uvedené žádosti bylo usouzeno, že se nejedná o méně významnou změnu, neboť jde o změnu samotného zapsaného názvu, která může poškodit práva držitelů dotyčného názvu, a mít tak přímý dopad na práva třetích producentů.
(3) Podle postupu stanoveného v článku 9 nařízení (EHS) č. 2081/92 a protože se nejedná o méně významnou změnu, použije se přiměřeně postup stanovený v článku 6.
(4) Tato změna je v souladu s nařízením (EHS) č. 2081/92. Komisi nebyly po zveřejnění uvedeného názvu v Úředním věstníku Evropských společenství [5] podány žádné námitky proti zápisu ve smyslu článku 7 uvedeného nařízení.
(5) Proto by měla být změna názvu "Mahón" na "Mahón-Menorca" zapsána, a změněna tak i příloha nařízení (ES) č. 1107/96.
(6) Podle čl. 6 odst.
4 nařízení (EHS) č. 2081/92 musí být změna názvu "Mahón" na "Mahón-Menorca" zveřejněna
Nařízení Komise (ES) č. 937/2001
ze dne 11. května 2001,
kterým se povolují nové doplňkové látky, nová užití doplňkových látek, nové přípravky z doplňkových látek, a prodlužují dočasná povolení a povolení doplňkové látky na dobu deseti let v krmivech
(Text s významem pro EHP)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 70/524/EHS ze dne 23. listopadu 1970 o doplňkových látkách v krmivech [1], naposledy pozměněnou nařízením Komise (ES) č. 2697/2000 [2], a zejména na článek 4 této směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Směrnice 70/524/EHS stanoví, že po přezkoumání žádosti podané v souladu s článkem 4 této směrnice mohou být povoleny nové doplňkové látky nebo nová užití doplňkových látek.
(2) Čl. 9e odst. 1 směrnice 70/524/EHS stanoví, že dočasné povolení nové doplňkové látky nebo nového užití doplňkové látky může být uděleno, pokud jsou splněny podmínky uvedené v čl. 3a písm. b) až e) této směrnice a pokud lze na základě dostupných výsledků důvodně předpokládat, že jejich použití ve výživě zvířat bude mít některý z účinků uvedených v čl. 2 písm. a). Dočasné povolení pro doplňkové látky uvedené v části II přílohy C směrnice může být uděleno na dobu nejvýše čtyř let.
(3) Z vyhodnocení předložené dokumentace vyplývá, že nová užití enzymových přípravků a přípravků z mikroorganismů popsaná v příloze I a II splňují výše uvedené podmínky a mohou tedy být dočasně povolena na dobu čtyř let.
(4) Byly předloženy nové údaje pro rozšíření povolení enzymového přípravku prozatímně zapsaného pod č. 11 na novou fyzikální formu.
Vyhodnocení předložené dokumentace ukazuje, že tato nová fyzikální forma může být dočasně povolena.
(5) Dne 1. října 2000 bylo dočasně obnoveno povolení pro přípravek z mikroorganismů č. 1 Bacillus cereus var. toyoi (NCIMB 40112) na omezenou dobu, aby byl poskytnut dostatek času na nové hodnocení bezpečnosti tohoto kmene ohledně produkce toxinů, jak to požaduje stanovisko Vědeckého výboru pro výživu zvířat (SCAN) o bezpečnosti používání kmenů Bacillus ve výživě zvířat, přijaté dne 17. února 2000.
(6) Podle stanoviska SCAN ohledně Bacillus cereus var. toyoi (NCIMB 40112), přijatého dne 21. března 2001 hodnocení předložené dokumentace ukazuje, že z hlediska produkce toxinů lze tento produkt považovat za bezpečný a že dočasné povolení pro tento produkt proto může být obnoveno.
(7) Čl. 2 bod aaa) směrnice 70/524/EHS požaduje, aby povolení pro kokcidiostatika byla vázána na osobu odpovědnou za jejich uvádění do oběhu.
(8) Článek 9b směrnice 70/524/EHS stanoví, že povolení pro tyto látky se uděluje na dobu 10 let ode dne nabytí účinku konečného povolení, pokud jsou splněny všechny podmínky uvedené v článku 3a směrnice 70/524/EHS.
(9) Z vyhodnocení předložené dokumentace vyplývá, že kokcidiostatikum popsané v příloze IV splňuje všechny požadavky článku 3a, je-li používáno pro kategorii zvířat a za podmínek stanovených v uvedené příloze.
(10) Hodnocení předložené dokumentace ukazuje, že pro ochranu zaměstnanců před expozicí těmto doplňkovým látkám mohou být nezbyné určité postupy.
Tato ochrana by však měla být zajištěna uplatňováním směrnice Rady 89/391/EHS ze dne 12. června 1989 o zavádění opatření pro zlepšení bezpečnosti a ochrany zdraví zaměstnanců při práci [3] a jejích samostatných směrnic.
(11) Vědecký výbor pro výživu zvířat zaujal příznivé stanovisko, pokud jde o bezpečnost enzymových přípravků, přípravků z mikroorganismů a kokcidiostatika a o příznivý účinek kokcidiostatika na živočišnou produkci za podmínek popsaných v uvedené příloze.
(12) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro krmiva,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Přípravky náležející do skupiny "enzymů", které jsou uvedeny v příloze I tohoto nařízení, se povolují jako doplňkové látky ve výživě zvířat za podmínek stanovených v uvedené příloze.
Článek 2
Přípravky náležející do skupiny "mikroorganismů", které jsou uvedeny v příloze II tohoto nařízení, se povolují jako doplňkové látky ve výživě zvířat za podmínek stanovených v uvedené příloze.
Článek 3
Dočasná povolení udělená pro přípravek náležející do skupiny "mikroorganismů", který je uveden v příloze III, se obnovují za podmínek stanovených v uvedené příloze.
Článek 4
Doplňková látka náležející do skupiny "kokcidiostatik a jiných léčebných substancí", které jsou uvedeny v příloze IV tohoto nařízení, se povoluje jako doplňková látka ve výživě zvířat za podmínek stanovených v uvedené příloze.
Článek 5
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 939/2001
ze dne 14. května 2001,
kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 104/2000, pokud jde o poskytování paušální podpory pro některé produkty rybolovu
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 104/2000 ze dne 17. prosince 1999 o společné organizaci trhu s produkty rybolovu a akvakultury [1], a zejména na čl. 24 odst. 8 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Článek 24 nařízení Rady (ES) č. 104/2000, kterým se od 1. ledna 2001 zrušuje nařízení Rady (EHS) č. 3759/92 [2], stanoví, že se paušální podpora poskytuje za určitých podmínek organizacím producentů, které stáhnou z trhu produkty uvedené v příloze IV uvedeného nařízení.
(2) V zájmu harmonizace a zjednodušení by postupy požadované v rámci paušální podpory měly být shodné s postupy pro finanční vyrovnání a překlenovací podporu, jak jsou stanoveny v nařízení Komise (ES) č. 2509/2000 ze dne 15. listopadu 2000, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 104/2000, pokud jde o poskytovaní finančního vyrovnání za stažení některých produktů rybolovu [3], a v nařízení Komise (ES) č. 2814/2000 ze dne 21. prosince 2000, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 104/2000, pokud jde o poskytování překlenovací podpory pro některé produkty rybolovu [4]. Je proto vhodné stanovit podmínky pro poskytování paušální podpory na tomto základě a zrušit nařízení Komise (EHS) č. 4176/88 ze dne 28. prosince 1988, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro poskytování paušální podpory pro některé produkty rybolovu [5], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 3516/93 [6].
(3) Čl. 6 odst. 1 nařízení Rady (ES) č. 2406/96 ze dne 26. listopadu 1996 o stanovení společných obchodních norem pro některé produkty rybolovu [7], naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 2578/2000 [8], stanoví, že některé produkty zařazené do kategorie "B" nemají nárok na finanční pomoc poskytovanou na základě intervenčních mechanismů společné organizace trhu. Protože produkty kategorie čerstvosti "Extra", "E" a "A" mají nárok na překlenovací podporu stanovenou v článku 24 nařízení (ES) č. 104/2000, množství, která mají nárok na podporu, se vypočítají výhradně na základě těchto kategoriích produktů.
(4) Je nutné stanovit podmínky, které by organizace producentů měly splňovat v rámci režimu paušální podpory.
(5) Paušální podporu lze poskytnout až po skončení rybářského hospodářského roku.
Je však vhodné stanovit možnost poskytnutí záloh proti složení jistoty.
(6) Členské státy jsou oprávněny stanovit paušální hodnotu, která se použije při výpočtu paušální podpory rozdělené podle využití stažených produktů, jak je stanoveno v nařízení Komise (EHS) č. 1501/83 ze dne 9. června 1983 o odbytu některých produktů rybolovu, které jsou předmětem opatření pro stabilizaci trhu [9], ve znění nařízení (EHS) č. 1106/90 [10].
(7) S cílem zaručit jakost produktů a jejich odbyt na trhu je vhodné stanovit minimální podmínky pro zpracování, jakož i podmínky týkající se skladování a znovuuvedení těchto zpracovaných produktů na trh.
(8) Za účelem zvýšení účinnosti kontrol by příjemci podpory měli vést skladové účetnictví týkající se uvádění do prodeje, stažení z trhu a převodů množstvích za každý měsíc (v kilogramech) a poskytovat tyto údaje příslušnému členskému státu.
Pro účely řádné správy mechanismu je dostačující vyžadovat skladové účetnictví během minimální doby skladování.
(9) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro produkty rybolovu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
KAPITOLA I
Obecná ustanovení
Článek 1
Aby měla organizace producentů nárok na paušální podporu, před začátkem rybářského hospodářského roku zašle příslušným orgánům členského státu seznam produktů rozdělených podle kategorií a autonomní cenu za stažení podle čl. 24 odst. 1 nařízení (ES) č. 104/2000.
Organizace producentů může pro jednu nebo více kategorií produktů uplatnit autonomní cenu za stažení, která přesahuje maximální výši uvedenou v čl. 24 odst. 1 písm. a) nařízení (ES) č. 104/2000. Avšak ztrácí nárok na paušální podporu pro kategorii nebo kategorie produktů, u nichž byla maximální výše překročena.
Článek 2
Paušální podpora se příslušné organizaci producentů vyplatí až poté, co oprávněný orgán členského státu zjistí, že množství, pro která bylo požádáno o podporu, nepřesahují maximální výši uvedenou v čl. 24 odst. 5 nařízení (ES) č. 104/2000.
KAPITOLA II
Podmínky pro poskytování paušální podpory uvedené v čl. 24 odst. 2 nařízení (ES) č. 104/2000 (dále jen "paušální vyrovnání")
Článek 3
Požadavky stanovené v článcích 1 až 4 a v článku 7 nařízení (ES) č. 2509/2000 se obdobně použijí pro poskytování paušálního vyrovnání.
Článek 4
Členské státy stanoví paušální hodnotu, která se použije při výpočtu paušálního vyrovnání a příslušných záloh rozdělených podle využití stažených produktů, jak je stanoveno v čl. 1 písm. b), c) a d) nařízení (EHS) č. 1501/83.
Paušální hodnota se na začátku rybářského hospodářského roku stanoví ve stejné výši pro všechny organizace producentů uznané příslušným členským státem; jejím základem jsou průměrné příjmy, které byly v příslušných členských státech zaznamenány v průběhu šesti měsíců před stanovením uvedené hodnoty.
Tato hodnota se změní, pokud trh příslušného členského státu zaznamená významné a trvalé změny příjmů.
KAPITOLA III
Podmínky pro poskytování paušální podpory uvedené v čl. 24 odst. 4 nařízení (ES) č. 104/2000 (dále jen "paušální prémie")
Článek 5
1. Částka paušální prémie se stanoví před začátkem každého rybářského hospodářského roku postupem podle čl. 38 odst. 2 nařízení (ES) č. 104/2000. Tato částka se stanoví na jednotku hmotnosti a vztahuje se na čistou hmotnost každého produktu uvedeného v příloze IV uvedeného nařízení.
2. Částka paušální prémie se vypočítá na základě skutečných technických nákladů a finančních nákladů na činnosti spojené se stabilizací a skladováním příslušných produktů, které byly zaznamenány ve Společenství v průběhu předchozího rybářského hospodářského roku.
3. Za technické náklady se považují:
a) náklady na energii;
b) mzdové náklady na skladování a vyskladnění;
c) náklady na přímé balení;
d) náklady na zpracování (přísady);
e) náklady na přepravu z místa vykládky do místa skladování.
4. Finančními náklady pro rok 2001 je paušální částka 10 EUR na tunu.
Poté se paušální částka každý rok upravuje na základě úrokové sazby, která se každoročně stanoví v souladu s článkem 5 nařízení Rady (EHS) č. 1883/78 [11].
5. Úroveň paušální prémie stanovené pro příslušný rybářský hospodářský rok se vztahuje na produkty, jejichž skladování začalo v průběhu příslušného roku, bez ohledu na konec doby skladování.
Článek 6
Ustanovení čl. 3 odst. 1 a 2 a článek 4 nařízení (ES) č. 2814/2000 se obdobně použijí pro poskytování paušální prémie.
Článek 7
Paušální prémie se příslušné organizaci producentů vyplatí až poté, co oprávněný orgán členského státu zjistí, že množství, pro která bylo požádáno o podporu, byla buď zpracována a skladována, nebo konzervována a poté znovu uvedena na trh v souladu s článkem 4 nařízení (ES) č. 2814/2000.
KAPITOLA IV
Závěrečná ustanovení
Článek 8
1. Žádost o vyplacení paušální podpory podá organizace producentů u příslušného orgánu členského státu do čtyř měsíců po skončení daného rybářského hospodářského roku.
Žádost obsahuje alespoň údaje uvedené v příloze tohoto nařízení.
2. Každý měsíc se na žádost příslušné organizace producentů poskytují zálohy na stažená nebo převedená množství, pokud organizace producentů složí jistotu ve výši nejméně 105 % zálohy.
3. Výše zálohy nebo záloh se stanoví na základě předběžného poměru mezi množstvími staženými z trhu a množstvími uvedenými do prodeje během příslušného období.
Výpočet částky se upraví dva měsíce po příslušném měsíci na základě skutečně provedených operací ohlášených podle vzoru uvedeného v příloze tohoto nařízení.
4. Vnitrostátní orgány vyplatí paušální podporu i do osmi měsíců po skončení rybářského hospodářského roku.
Každý členský stát oznámí ostatním členským státům a Komisi název a adresu subjektu určeného k výplatě paušální podpory.
Článek 9
1. Členské státy zavedou kontrolní režim k ověření souladu mezi údaji uvedenými v žádostech o výplatu a množstvími, která příslušné organizace producentů skutečně uvedly do prodeje a stáhly z trhu.
2. Organizace producentů zajistí, aby příjemci podpory vedli skladové účetnictví podle vzoru uvedeného v příloze.
3. Organizace producentů sdělují každý měsíc členskému státu datum, druh a množství stažených nebo převedených produktů.
Článek 10
1. Členské státy informují Komisi o opatřeních přijatých podle tohoto nařízení ihned po jejich přijetí a každopádně do 1. července 2001. Členské státy informují Komisi do 1. července 2001 o stávajících opatřeních v oblasti, na kterou se vztahuje čl. 9 odst. 1.
Článek 11
Nařízení (EHS) č. 4176/88 se zrušuje.
Článek 12
Toto nařízení vstupuje v platnost sedmým dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (ES) č. 950/2001
ze dne 14. května 2001,
o uložení konečného antidumpingového cla u dovozu některých hliníkových fólií pocházejících z Čínské lidové republiky a z Ruska
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 384/96 ze dne 22. prosince 1995 o ochraně před dumpingovými dovozy ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství [1], a zejména na článek 9 uvedeného nařízení,
s ohledem na návrh Komise předložený po konzultaci s Poradním výborem,
vzhledem k těmto důvodům:
A. POSTUP
1. Zahájení
(1) dne 18. února 2000 sdělila Komise prostřednictvím oznámení ("Oznámení o zahájení") zveřejněného v Úředním věstníku Evropských společenství [2] zahájení antidumpingového řízení týkajícího se dovozů některých hliníkových fólií pocházejících z Čínské lidové republiky (dále jen "ČLR") a z Ruska;
(2) řízení bylo zahájeno v důsledku stížnosti podané v lednu 2000 Evropským sdružením pro kovy (European Association of Metals - "Eurometaux") jménem společností Alcan Europe, Elval, Eurofoil, Lawson Mardon Star Ltd, Pechiney Rhenalu a VAW Aluminium Business Unit Foil, které společně představují hlavní podíl, tj.
71 %, výroby daných hliníkových fólií ve Společenství. Uvedená stížnost obsahovala důkazy o dumpingu uvedených výrobků a o hmotné škodě, která tím vznikla, což bylo považováno za dostatečné oprávnění pro zahájení antidumpingového řízení;
2. Šetření
(3) Komise úředně oznámila zahájení řízení známým dotčeným vyvážejícím výrobcům, dovozcům a uživatelům, zástupcům dotyčných vyvážejících zemí, žadatelům a ostatním výrobcům Společenství.
Dotčeným stranám bylo umožněno písemně oznámit svá stanoviska a požadovat slyšení ve lhůtě stanovené v oznámení o zahájení;
(4) mnohé ze stran oznámily písemně svá stanoviska.
Všem stranám, které o to požádaly ve výše uvedené lhůtě a které prokázaly, že existují konkrétní důvody, proč mají být vyslechnuty, bylo umožněno slyšení;
(5) všem známým dotčeným stranám a všem jiným společnostem, které se přihlásily ve lhůtě stanovené v oznámení o zahájení, byly rozeslány dotazníky.
Aby se vyvážejícím výrobcům z ČLR a Ruska umožnilo předložit žádost o tržní zacházení (market economy treatment - MET) nebo individuální zacházení, pokud by si tak přáli, zaslala Komise známým dotčeným čínským a ruským společnostem formulář žádosti o tržní zacházení a individuální zacházení.
Jedna čínská společnost a jedna ruská společnost zaslala na formulář žádosti odpověď;
(6) Komise obdržela odpovědi od šesti výrobců Společenství, kteří podali stížnost, dvou nespřízněných dovozců do Společenství, šesti uživatelů, jednoho vyvážejícího výrobce z ČLR, jednoho vyvážejícího výrobce z Ruska a jednoho výrobce z obdobné země.
Obdržela též informace od jiného výrobce Společenství a od tří dodavatelů surovin;
(7) Komise vyhledala a ověřila veškeré údaje, které považovala za nezbytné pro účely rozhodnutí o dumpingu, škodě a zájmu Společenství, včetně provedení kontrolních prohlídek u následujících společnosti:
a) vyvážející výrobce v ČLR:
- Bohai Aluminium Industries Ltd, Qinhuangdao;
b) vyvážející výrobce v Ruské federaci:
- Joint Stock Company United Company "Siberian Aluminium", Moscow (včetně spřízněných společností Metcare Management SA, se sídlem v Panama City a Eximal Ltd, se sídlem v Belize a spřízněné prodejní společnosti Sibirsky Aluminium Foil Corp. (dříve Hover Commercial Corp.) se sídlem na Britských Panenských ostrovech);
c) nespřízněný dovozce do Společenství:
- Countinho Caro + Co International Trading GmbH, Hamburg, Německo;
d) obdobný výrobce:
- Alcan, Cleveland, Ohio, Spojené státy americké
e) žadatelé - výrobci ve Společenství:
- Alcan Europe, Rogerstone, Spojené království,
- Elval, Inofita Viotia, Řecko,
- Eurofoil, Dudelange, Lucembursko,
- Lawson Mardon Star Ltd, Bridgnorth, Spojené království,
- Pechiney Rhenalu, Francie,
- VAW Aluminium Business Unit Foil, Bonn (Spolková republika Německo), v zastoupení VAW Grevenbroich, Grevenbroich, Německo, VAW SLIM SpA, Cisterna di Latina, Itálie VAW INASA SA, Irurzun, Španělsko;
f) uživatelé ve Společenství:
- Fora Folienfabrik GmbH, Radolfzell, Německo,
- ITS Foil and Film Rewinding bv, Apeldoorn, Nizozemsko;
(8) šetření dumpingu a škody zahrnovalo období od 1. ledna 1999 do 31. prosince 1999 (dále jen "období šetření").
Pokud jde o trendy důležité pro posouzení škody, byly analyzovány údaje pro období od 1. ledna 1996 až do konce doby šetření (dále jen "posuzované období");
3. Prozatímní opatření
(9) vzhledem k potřebě dalšího prozkoumání určitých aspektů uvedeného dumpingu a také účinku dotyčných dovozů na výrobní odvětví Společenství nebyla uložena žádná prozatímní antidumpingová opatření; byly požadovány další informace a pokračovalo šetření.
Bylo provedeno šetření na místě v provozovně nespřízněného dovozce ruského vyvážejícího výrobce v Hamburgu a byl zaslán doplňující dotazník týkající se stejné obecné skupiny výrobků témuž ruskému vyvážejícímu výrobci;
B. DOTYČNÝ VÝROBEK A OBDOBNÝ VÝROBEK
1. Dotyčný výrobek
(10) dotyčný výrobek je hliníková fólie o tloušťce od 0,009 mm do nejvýše 0,018 mm, nevytvrzená, válcovaná, ale dále již neupravená, dodávaná v rolích o šířce nepřesahující 650 mm, v současnosti kódu KN ex76071110.
Dotyčný výrobek je obecně znám jako hliníková fólie pro domácnost (AHF - aluminium household foil);
(11) AHF se vyrábí válcováním hliníkových bloků nebo fólií až do požadované tloušťky.
Po válcování se fólie žíhá tepelným postupem, aby se dosáhlo její ohebnosti. Po válcování a žíhání se AHF stáčí do rolí o šířce nepřesahující 650 mm.
Rozměry role jsou určující pro její použití, neboť uživatelé tohoto výrobku ("převíječi") převijí AHF na malé cívky určené pro maloobchodní prodej.
AHF převinuté na menší cívky se poté používá na víceúčelové krátkodobé balení (především v domácnostech, v pohostinství a v maloobchodě s potravinami a květinami);
(12) šetření prokázalo, že existuje jednoznačné rozlišení mezi AHF a konvertovanou hliníkovou fólií (aluminium converter foil - ACF) z hlediska rozdílů základních fyzických vlastností a základního použití obou výrobků;
(13) pokud jde o základní fyzické vlastnosti, je nutno si uvědomit, že AHF se obvykle vyrábí v tloušťce mezi 0,009 mm a 0,018 mm, zatímco ACF se obvykle vyrábí v tloušťce nižší než 0,009 mm (standardně 0,0065 mm) a vyšší než 0,018 mm (standardně 0,020 mm až 0,040 mm), tloušťka fólie je přitom rozhodujícím prvkem při použití výrobku z hlediska jeho konvertibility.
Navíc se AHF dodává v rolích o šířce nepřesahující 650 mm, zatímco ACF se dodává v rolích o šířce 700-1200 mm.
Informace poskytnuté dotčenými stranami ukazují, že šířku rolí nelze změnit, jakmile byla fólie vyžíhána.
V obou případech je si nutno uvědomit, že šířka rolí je též určujícím prvkem pro použití výrobku: AHF se převíjí na menší cívky stejné šíře jako výchozí role, zatímco ACF se následně konvertuje (tj. tiskne, laminuje, skládá atd.) a řeže na požadovanou velikost, přičemž větší velikost role umožňuje efektivnější využití výrobku;
(14) výše uvedené rozdíly tloušťky a šířky určují do značné míry základní použití výrobku.
AHF se v praxi používá na víceúčelové krátkodobé balení, především v domácnostech, v pohostinství a v maloobchodě s potravinami a květinami.
ACF se dále upravuje (konvertuje) a poté se řeže na požadované velikosti a tvary pro použití na dlouhodobé uchovávání tekutin (mléka, mléka s prodlouženou trvanlivostí (UHT), ovocných šťáv) a dlouhodobé balení (potravin, kosmetických přípravků, čokolády, cigaret, léčiv atd.);
(15) na základě výše uvedeného jsou AHF a ACF pro účely tohoto šetření považovány za dva odlišné výrobky;
(16) navíc bylo též zjištěno, že všechny AHF sdílí v zásadě stejné základní fyzické, technické a chemické vlastnosti a používají se k témuž účelu.
Proto představují AHF jediný výrobek;
2. Obdobný výrobek
(17) šetření prokázalo, že AHF vyráběné v ČLR a v Ruské federaci a vyvážené do Společenství a AHF vyráběné a prodávané ve Společenství výrobci Společenství sdílí stejné základní fyzické a chemické vlastnosti, tj. jde o fólie vyrobené z hliníku o tloušťce mezi 0,009 mm a 0,018 mm a dodávané v rolích o šířce do 650 mm.
Navíc je stejné i konečné použití, tj. používají se na víceúčelové krátkodobé balení;
(18) stejné skutečnosti byly zjištěny pro AHF vyráběné a prodávané ve Spojených státech amerických, které sloužily jako obdobná země.
Je nutné poznamenat, že v Ruské federaci nedocházelo k vnitrostátnímu prodeji AHF;
(19) z výše uvedeného lze vyvodit, že dotyčné AHF jsou obdobné ve smyslu čl. 1 odst. 4 nařízení Rady (ES) č. 384/96 (dále jen "základní nařízení");
C. DUMPING
1. Úvodní poznámky
(20) bylo zjištěno, že během doby šetření existoval v každé z dotyčných zemí pouze jeden výrobce vyvážející do Společenství.
Tito výrobci představovali prakticky veškerý vývoz do Společenství z uvedených zemí;
2. Tržní zacházení
(21) podle čl. 2 odst. 7 písm. b) základního nařízení se běžná hodnota v ČLR a Ruské federaci určuje na základě cen nebo výrobní hodnoty dotyčných výrobců, kteří mohou prokázat, že splňují kritéria stanovená v uvedeném čl. 2 odst. 7 písm. c), tj. že působí za podmínek tržního hospodářství. Uvedení jediní vyvážející výrobci v ČLR a v Ruské federaci požadovali tržní zacházení a museli vyplnit formulář žádosti, který podrobně uváděl veškeré příslušné požadované informace. Výsledky těchto šetření byly předány Poradnímu výboru a – po konzultaci – bylo rozhodnuto poskytnout tržní zacházení pouze vyvážejícímu výrobci v Ruské federaci;
a) ČLR
(22) poskytnuté informace ukazovaly, že jediný čínský vyvážející výrobce je většinově vlastněný státem a že předseda správní rady byl jmenován státem vlastněným subjektem.
Proto byl učiněn závěr, že v uvedeném případě nelze zaručit neexistenci významného zasahování státu a že tedy kritéria první odrážky čl. 2 odst.
7 písm. c) základního nařízení nebyla splněna. Z toho důvodu bylo vyvozeno, že uvedené společnosti nelze poskytnout tržní zacházení;
(23) dotyčná společnost odporovala závěru neposkytnout jí tržní zacházení především pomocí argumentu, že je partnerem Spojených států amerických ve společném podniku, který nese výhradní odpovědnost za řízení provozu, a že nezávislost na státním zasahování je tedy zaručena.
Avšak zejména na základě skutečnosti, že předseda správní rady byl jmenován státem vlastněným subjektem, nebyl tento argument považován za dostatečný k tomu, aby vyvrátil výše uvedená zjištění;
b) Rusko
(24) šetření ukázalo, že rozhodnutí o nákladech a vstupech se provádí na základě tržních ukazatelů bez významného zasahování státu a že náklady na hlavní vstupy odráží tržní hodnoty.
Dotyčná společnost má jednu jasně vymezenou sadu základních účetních záznamů, které byly podrobeny nezávislému auditu v souladu s mezinárodními účetními předpisy.
Výrobní náklady a finanční situace společnosti nepodléhá podstatným narušením přeneseným z předchozího netržního hospodářského systému a společnost podléhá konkurzním a majetkovým zákonům, které zaručují stabilitu. Měnové převody se prováděly podle tržního kurzu.
Na základě výše uvedených skutečností byl učiněn závěr, že kritéria čl.
2 odst. 7 písm. c) základního nařízení byla splněna a že uvedené společnosti má tedy být poskytnuto tržní zacházení;
3. Individuální zacházení
(25) jediný čínský vyvážející výrobce žádal také o individuální zacházení, tj. určení individuálního dumpingového rozpětí na základě individuálních vývozních cen uvedené společnosti;
(26) dotyčná společnost nebyla schopna prokázat, že je dostatečně nezávislá na státních orgánech ČLR a že splňuje všechna požadovaná kritéria.
Vzhledem k tomu, že je společnost většinově vlastněná státem, nemohla zejména zaručit nezasahování státu do svých vývozních cen, množství a podmínek a poměrů prodeje.
Následně bylo rozhodnuto neposkytnout dotyčné společnosti individuální zacházení;
(27) v každém případě – vzhledem k tomu, že šetření zjistilo, že vývoz do Společenství prováděný spolupracujícím čínským vyvážejícím výrobcem představoval veškerý vývoz z ČLR do Společenství během doby šetření - byla otázka individuálního zacházení pro dané šetření bezpředmětná, neboť clo pro celou ČLR bylo stanoveno na základě údajů týkajících se dotyčného jediného vyvážejícího výrobce;
4. Obdobná země
(28) podle čl. 2 odst. 7 základního nařízení je za účelem stanovení běžné hodnoty pro čínskou společnost neplnící požadavky tržního zacházení nutné vybrat obdobnou zemi s tržním hospodářstvím. Také pro šetření prováděné ohledně dovozů pocházejících z Ruska bylo nutno vybrat obdobnou zemi. Toto bylo nezbytné, aby byly k dispozici potřebné údaje v případě, že ruský vyvážející výrobce příslušné údaje neposkytne;
(29) k tomuto účelu navrhli žadatelé Turecko.
Také Komise počítala v oznámení o zahájení s Tureckem jako s obdobnou zemí a dotčené strany byly vyzvány, aby k tomu poskytly svá stanoviska;
(30) ve lhůtě určené v oznámení o zahájení vznesli čínský i ruský vyvážející výrobce z mnoha důvodů námitky k uvedenému výběru.
Čínská společnost namítala, že Turecko není vhodné jako obdobná země z hlediska přístupu k surovinám, zdrojů energie, použité technologie, rozsahu výroby, typu vnitrostátního prodeje a situace v oblasti hospodářské soutěže.
Tvrdila, že pouze Rusko by splňovala uvedená kritéria srovnatelnosti s ČLR pro dotyčný výrobek.
Jako další možnost uvažoval čínský vyvážející výrobce, že Venezuela je vhodnější výběr obdobné země než Turecko z hlediska nákladů na energii, výrobní zařízení a výrobní kapacity.
Ruská společnost namítala, že existují podstatné rozdíly mezi Tureckem a Ruskem z hlediska výrobního postupu, úrovně hospodářské soutěže a nákladů na energii;
(31) pokud jde o Turecko, bylo zjištěno, že spolupracující výrobce nemá žádný vnitrostátní prodej nespřízněným zákazníkům.
Proto Komise za účelem nalezení vhodnější obdobné země kontaktovala některé známé výrobce v mnoha možných obdobných zemích;
(32) žádosti čínského vyvážejícího výrobce o použití Ruska jako rovnocenné země nemohlo být z mnoha důvodů vyhověno.
V Rusku nedocházelo k vnitrostátnímu prodeji dotyčného výrobku a byl tam činný pouze jediný výrobce.
Navíc, jak je vysvětleno níže, bylo do značné míry nutno použít dostupné informace a údaje z rovnocenné země také pro Rusko;
(33) byl kontaktován výrobce ve Venezuele a také v Indii, ale žádný z nich dostatečně nespolupracoval;
(34) byli též kontaktováni dva výrobci ve Spojených státech amerických.
Jeden z nich odmítl spolupráci, ale druhý se spoluprací souhlasil.
Bylo prokázáno, že ceny účtované dotyčnou společností jsou v rámci obvyklých obchodních podmínek a přiměřeně odráží tržní cenovou úroveň ve Spojených státech amerických.
Když se navíc vezme v úvahu, že vnitřní trh Spojených států amerických je největší na světě, že je otevřený dovozům vzhledem k poměrně nízkému dovoznímu clu a že existovalo několik vzájemně si konkurujících místních výrobců, byly Spojené státy americké považovány za poměrně vhodný výběr rovnocenné země;
5. ČLR
a) Běžná hodnota
(35) běžná hodnota byla stanovena na základě vnitrostátních cen obdobného výrobce ve Spojených státech severoamerických, který byl považován za typického.
Ve skutečnosti bylo zjištěno, že obrat jeho prodeje byl větší než objem vyvezený z ČLR do Společenství;
(36) bylo dále prokázáno, že prodej obdobných výrobků ve Spojených státech amerických se provádí v rámci obvyklých obchodních podmínek v souladu s čl. 2 odst.
4 základního nařízení. Běžná hodnota byla tedy stanovena na základě váženého průměru cen skutečně zaplacených za veškerý vnitrostátní prodej nespřízněným zákazníkům;
b) Vývozní cena
(37) šetření ukázalo, že veškerý vývoz dotyčného výrobku jediným čínským vyvážejícím výrobcem byl uskutečněn s nespřízněnými zákazníky ve Společenství. Vývozní ceny byly tudíž vypočteny v souladu s čl.
2 odst. 8 základního nařízení, tj. na základě cen skutečně zaplacených nebo splatných dotyčnými nespřízněnými zákazníky;
c) Porovnání
2 odst. 10 základního nařízení formou úprav proveden přiměřený odpočet rozdílů, u kterých bylo prokázáno, že ovlivňují srovnatelnost cen.
Na tomto základě byly provedeny úpravy pro přepravu, pojištění, balení a úvěr;
d) Dumpingové rozpětí
(39) v souladu s čl. 2 odst. 10 a 11 základního nařízení byla stanovena dumpingová rozpětí na základě porovnání mezi váženým průměrem běžné hodnoty a váženým průměrem vývozní ceny na úrovni "ze závodu" a na stejné obchodní úrovni;
(40) Dumpingové rozpětí, vyjádřené jako procentuální podíl ceny CIF (náklady, pojištění a přepravné v ceně) na hranici Společenství, je:
Čínská lidová republika: 26,8 %;
6. Rusko
a) Běžná hodnota
(41) podle čl. 2 odst. 3 a 4 základního nařízení musí být při neexistenci jakéhokoli vnitrostátního prodeje obdobných výrobků běžná hodnota stanovena na základě výrobní hodnoty. Běžná hodnota byla vypočtena na základě nákladů na výrobu vynaložených dotyčným vyvážejícím výrobcem na dotyčný vyvážený výrobek po přičtení přiměřené částky na prodejní, režijní a správní náklady a zisk v souladu s čl. 2 odst. 3 a 6 základního nařízení;
(42) při neexistenci vnitrostátního prodeje dotyčného vyvážejícího ruského výrobce nebo libovolného jiného výrobce v Ruské federaci zamýšlela Komise stanovit prodejní, režijní a správní náklady a zisk na základě výroby a prodeje stejné obecné skupiny výrobků, tj. jednoduchých fólií, a to konkrétně ACF, dotyčné společnosti na vnitřním trhu, jak požaduje čl. 2 odst. 6 písm. b) základního nařízení;
(43) uvedená společnost byla požádána, aby poskytla příslušné údaje, nejprve během šetření na místě a poté prostřednictvím doplňkového dotazníku.
Dotyčná společnost však odmítla uvedené údaje poskytnout, údajně z důvodů velkého množství práce potřebného k jejich přípravě.
Navíc šetření odhalilo mnoho nesrovnalostí (jak je níže vysvětleno podrobněji), včetně obtíží při stanovení cenové úrovně nákladů na energii, jedné z hlavních nákladových položek, a při hodnocení aktiv dotyčné společnosti.
Vzhledem k nevyřešeným nedostatkům a odmítnutí poskytnout jakékoli údaje o stejné obecné skupině výrobků byla běžná hodnota stanovena na základě článku 18 základního nařízení, jak je uvedeno níže;
(44) výpočtem získaná běžná hodnota byla stanovena s použitím vlastních informací dotyčné společnosti do té míry, do které to bylo možné.
Nicméně bylo z důvodů uvedených níže nutné učinit následující úpravy údajů společnosti:
(45) pokud jde o náklady na energii, bylo zjištěno, že společnosti je elektrárenskou společností většinově vlastněnou státem účtována neobvykle nízká cena a nelze určit, zda uvedená cena přiměřeně odráží náklady spojené s výrobou elektrické energie.
Společnost nebyla schopna prokázat, že byly účty za dodávku elektrické energie plně splaceny vzhledem k použití systému plateb z otevřeného účtu.
Z uvedeného bylo usouzeno, že údaje o nákladech na energii nejsou spolehlivé, a proto bylo přijato rozhodnutí použít průměrnou sazbu za elektrickou energii používanou výrobci hliníku celosvětově, jak byla zveřejněna v odborném tisku;
(46) z hlediska odpisů bylo zjištěno, že většina majetku byla získána s velmi nízkými náklady na veřejné dražbě po úpadku předchozí právnické osoby v roce 1998.
Za účelem uvedení účetnictví společnosti do souladu s všeobecně přijatými účetními postupy požádal auditor společnosti o nezávislé ohodnocení majetku, provozovny a zařízení.
Uvedené ocenění hodnoty vedlo ke změněné hodnotě, která je nyní v souladu se skutečnou situací společnosti.
Výše odpisů společnosti byla příslušným způsobem upravena, aby se uvedla do souladu s všeobecně přijatými účetními postupy;
(47) pokud jde o prodejní, režijní a správní náklady a zisk, bylo – při neexistenci jakéhokoli jiného ruského vyvážejícího výrobce nebo výrobce podléhajícího šetření a jakýchkoli spolehlivých údajů o výrobě a prodeji stejné obecné skupiny výrobků na vnitřním trhu – rozhodnuto stanovit tyto náklady v souladu s čl. 2 odst. 6 písm. c) základního nařízení. Výpočet prodejních, režijních a správních nákladů a zisku byl tedy založen na typickém vnitrostátním prodeji prováděném v rámci obvyklých obchodních podmínek obdobným výrobcem ve Spojených státech amerických. Výpočet ziskového rozpětí byl založen na údajích o provozní činnosti hutě a válcovny na fólie, aby odrážel celkový zisk utržený na výrobě a prodeji dotyčného výrobku;
b) Vývozní cena
(48) veškeré prodeje dotyčného výrobku ruskou společností na trhu Společenství se prováděly prostřednictvím spřízněné obchodní společnosti se sídlem na Britských Panenských ostrovech, která následně odprodala AHF dále nespřízněnému dovozci ve Společenství.
Vývozní cena byla proto stanovena na základě cen zaplacených nebo splatných nespřízněným zákazníkem ve Společenství společnosti na Britských Panenských ostrovech;
c) Porovnání
2 odst. 10 základního nařízení formou úprav proveden přiměřený odpočet rozdílů, pro které bylo prokázáno, že ovlivňují srovnatelnost cen.
Na tomto základě byly provedeny úpravy pro přepravu, pojištění, vedlejší náklady, úvěr, poprodejní náklady a provize;
d) Dumpingové rozpětí
(50) v souladu s čl. 2 odst. 10 a 11 základního nařízení byla stanovena dumpingová rozpětí na základě porovnání mezi váženým průměrem běžné hodnoty a váženým průměrem vývozní ceny na úrovni "ze závodu" a na stejné obchodní úrovni;
(51) vzhledem k tomu, že v Rusku byl pouze jediný známý výrobce dotyčného výrobku, Komise považovala za vhodné stanovit zbytková dumpingová rozpětí na úrovni jednotlivých dumpingových rozpětí stanovených pro spolupracujícího vyvážejícího výrobce v uvedené zemi;
(52) dumpingová rozpětí, vyjádřená jako procentuální podíl ceny CIF (náklady, pojištění a přepravné v ceně) na hranici Společenství, jsou:
- Joint Stock Company United Company "Siberian Aluminium" 14,9 %,
- všechny ostatní společnosti 14,9 %;
D. VÝROBNÍ ODVĚTVÍ SPOLEČENSTVÍ
1. Definice výroby ve Společenství
(53) pro účely určení, zda výrobní odvětví Společenství utrpělo škodu a – v této souvislosti – pro určení spotřeby a různých hospodářských ukazatelů souvisejících se situací výrobního odvětví Společenství, je nutné prozkoumat, zda má být škoda a spotřeba hodnocena ve vztahu k celkové výrobě Společenství nebo zda se má taková analýza soustředit na výrobu ve Společenství určenou pro volný trh;
(54) část výroby ve Společenství se nenabízí k prodeji na trhu, ale je spíše vnitřně přetvořena společnostmi v jejich navazujících provozovnách.
Taková výroba se tedy považuje za umístěnou na vnitřní trh pro vlastní potřeby výrobce.
Bylo tedy zkoumáno, zda existuje jednoznačné oddělení mezi volným trhem a vnitřním trhem pro vlastní potřeby výrobce.
Bylo zjištěno, že AHF, které jsou převedeny vnitřně na navazující integrované "převíječe" nesoutěží s AHF dovezenými z ČLR a Ruska nebo s těmi, které prodávají výrobci Společenství na volném trhu.
Na základě výše uvedeného byl učiněn závěr, že zkoumání účinku dumpingových dovozů na situaci výrobního odvětví Společenství by se mělo soustředit na volný trh.
Je třeba zaznamenat, že u žádného z výrobců Společenství, kteří podávali stížnost, nebyla zjištěna aktivita na vnitřním trhu pro vlastní potřeby výrobce;
(55) na volném trhu Společenství vyrábí AHF následující společnosti:
- šest výrobců Společenství, jejichž jménem byla podána stížnost a kteří spolupracovali na šetření,
- dva další výrobci, kteří nebyli žadateli, z nichž jeden poskytl obecné informace na podporu stížnosti a žádný neodporoval řízení (ILA Group (I) a Laminazione Sottile (I));
(56) všichni uvedení výrobci představují tedy celkovou výrobu Společenství ve smyslu čl. 4 odst. 1 základního nařízení;
2. Definice výrobního odvětví Společenství
(57) bylo zkoumáno, zda spolupracující výrobci Společenství, kteří podali stížnost, představují hlavní část celkové výroby dotyčného výrobku ve Společenství.
Vzhledem k tomu, že výrobci Společenství, kteří podali stížnost, představovali během období šetření 82 % výroby AHF ve Společenství určené pro volný trh, byl učiněn závěr, že představují výrobní odvětví Společenství ve smyslu čl. 4 odst.
5 odst. 4 základního nařízení.
Na dotyčné výrobce se dále odkazuje jako na "výrobní odvětví Společenství". Je též nutno zaznamenat, že výrobci Společenství, kteří podali stížnost, představují také hlavní část celkové výroby Společenství, tj. včetně AHF určených pro vlastní použití;
E. ŠKODA
1. Spotřeba ve Společenství
(58) spotřeba ve Společenství byla určena na základě údajů poskytnutých výrobním odvětvím Společenství o objemu jejich prodeje na trhu Společenství, údajů poskytnutých jinými spolupracujícími výrobci a odhadů uvedených ve stížnosti pro prodej jiných výrobců Společenství na trhu Společenství, údajů poskytnutých spolupracujícími vyvážejícími výrobci o objemu vývozu do Společenství, údajů Eurostatu a údajů poskytnutých dovozci a uživateli AHF ve Společenství;
(59) spotřeba se zvýšila z 71300 tun v roce 1996 na 80742 tunv roce 1997 a na 88032 tun v roce 1998.
Poté se spotřeba snížila na 86117 tun v období šetření.
V průběhu posuzovaného období se spotřeba zvýšila o 21 %;
2. Dovozy do Společenství z dotyčných zemí
a) Kumulativní vyhodnocení účinků uvedených dovozů
(60) bylo zkoumáno, zda účinky uvedených dovozů mají být s ohledem na podmínky stanovené v čl. 3 odst. 4 základního nařízení vyhodnoceny kumulativně;
(61) bylo zjištěno, že dumpingová rozpětí pro obě země přesahovala nejnižší mez, jak je definována v čl. 9 odst.
3 základního nařízení, a že objem dovozů z každé z dotyčných dvou zemí není zanedbatelný. Navíc bylo kumulativní vyhodnocení také určeno jako vhodné z hlediska podmínek soutěže mezi dotyčnými dovozy a podmínek soutěže mezi dotyčnými dovozy a obdobnými výrobky Společenství.
Ve skutečnosti šetření prokázalo, že AHF dovezené z uvedených dvou zemí jsou ve všech ohledech stejné, a také stejné jako AHF vyrobené a prodávané ve Společenství.
Objemy dovozů z dotyčných dvou zemí byly značné a pro obě země se zvýšily mezi rokem 1996 a obdobím šetření.
Během stejného období se také zvýšily jejich odpovídající podíly na trhu.
Navíc bylo zjištěno, že ceny čínských i ruských dovozů byly během posuzovaného období nižší než ceny výrobního odvětví Společenství při prodeji prostřednictvím stejných nebo obdobných obchodních tras a za rovnocenných obchodních podmínek;
(62) z uvedených důvodů byl učiněn závěr, že účinky uvedených dovozů je nutno hodnotit kumulativně;
b) Objem dumpingových dovozů a jejich podíl na trhu
(63) objem dovozů AHF z dotyčných zemí stoupal trvale z 622 tun v roce 1996 na 9149 tun v roce 1997, 16922 tun v roce 1998 a v období šetření se mírně snížil na 16387 tun;
(64) podíl dovozů z dotyčných zemí na trhu Společenství se zvýšil z 0,9 % v roce 1996 na 11,3 % v roce 1997, na 19,2 % v roce 1998 a v období šetření se mírně snížil na 19,0 %;
c) Ceny dumpingových dovozů
i) Vývoj cen
(65) mezi lety 1996 a 1997 se průměrné jednotkové ceny AHF dovezené z dotyčných zemí, při srovnání cen na stejné obchodní úrovni, zvýšily z 1,83 EUR/kg na 2,02 EUR/kg, tj. vzrostly o 10 %.
Mezi lety 1997 a 1998 se ceny dále zvýšily o 31 % na 2,57 EUR/kg.
Mezi rokem 1998 a obdobím šetření se ceny snížily o 17 % na 2,14 EUR/kg.
Je nutno uvést, že ceny dotyčných dovozů zůstaly po celé období nižší než příslušné ceny výrobců ve Společenství;
ii) Cenový dumping
(66) pro účely analýzy cenového dumpingu byly ceny AHF prodávané výrobním odvětvím Společenství porovnány s cenami čínských a ruských dovozů na trh Společenství v období šetření;
(67) ceny čínských a ruských dovozů jsou ceny uvedené spolupracujícími vyvážejícími výrobci v jejich odpovědi na dotazník, v příslušných případech náležitě upravené o cla a náklady po dovozu na úrovni prvého nespřízněného zákazníka po dodání.
Ceny výrobců ve Společenství jsou ceny uvedené v odpovědích na dotazníky při prodeji ve Společenství prvnímu nespřízněnému zákazníku po dodání;
(68) ruský vyvážející výrobce argumentoval, že by měla být provedena úprava jeho cen s ohledem na nižší kvalitu ruských AHF vyvážených do Společenství.
Tvrdil, že ruské AHF se vyrábí ze slitiny nižší kvality (ze slitiny 8011), zatímco AHF vyráběné ve Společenství z kvalitnější slitiny (ze slitiny 8006).
Šetření prokázalo, že všichni výrobci ve Společenství kromě jediného používali pro výrobu AHF slitinu 8011.
Avšak na základě informací obdržených od uživatelů bylo též zjištěno, že typ slitiny neurčuje výběr AHF uživateli.
Navíc nebylo možno prokázat, že existuje rozdíl kvality mezi AHF vyráběnými z různých slitin, který by vynucoval rozdíl v cenách.
Na základě výše uvedeného nebylo možno úpravu poskytnout;
(69) na tomto základě byla určeno rozpětí cenového podtrhávání vyjádřené jako procento cen výrobců ve Společenství na 1 % pro ČLR a na 6 % pro Rusko.
Uvedenou výši cenového podtrhávání je však nutno vidět z hlediska významného poklesu cen, který utrpělo výrobní odvětví Společenství v období šetření, jak je prokázáno ztrátami, které výrobní odvětví Společenství utrpělo;
3. Situace výrobního odvětví Společenství
a) Výroba, kapacita a využívání kapacity
(70) v letech 1996 a 1997 zůstala výroba na výši zhruba 59000 tun, přestože se spotřeba zvýšila o 13 %.
V letech 1997 a 1998 se výroba snížila o 9 % na přibližně 54000 tun, zatímco spotřeba se během téhož období zvýšila o dalších 9 %.
Mezi rokem 1998 a obdobím šetření zůstala výroba stabilní.
(71) mezi rokem 1996 a obdobím šetření zůstala výrobní kapacita výrobního odvětví Společenství relativně stabilní na výši zhruba 70500 tun s výjimkou roku 1997, kdy výrobní kapacita dosáhla výše 72000 tun.
Výrobní kapacita byla vypočtena s ohledem na jednoúčelová zařízení na výrobu AHF.
I když technicky lze využívat stejné výrobní vybavení na výrobu AHF i ACF, vzhledem k nákladům vynaloženým na přechod z jednoho výrobku na druhý používají v praxi výrobci ve Společenství zařízení na výrobu jednoho nebo druhého výrobku;
(72) využívání kapacity se od roku 1997 snížilo následkem snížení výroby.
Je nutno si uvědomit, že vzhledem k fixním nákladům výroby AHF má snížení míry využívání kapacity významný účinek na výrobní náklady;
b) Skladové zásoby
(73) při analýze skladových zásob je nutné si uvědomit, že AHF se vyrábí na objednávku.
Jakékoli skladové zásoby jsou ve skutečnosti vyčleněná množství připravená na dodání zákazníkovi.
V této souvislosti se tedy hodnocení zásob nezdá být významné pro posouzení hospodářské situace výrobního odvětví Společenství;
c) Objem prodeje, podíl na trhu a růst
(74) V letech 1996 a 1997 se přes nárůst spotřeby o 13 % prodej snížil z 49386 tun na 48700 tun.
V letech 1997 a 1998 se prodej snížil o 7 % na 45402 tun při dalším nárůstu spotřeby o 9 %.
Mezi rokem 1998 a obdobím šetření se prodej mírně snížil na 45241 tun, zatímco spotřeba se snížila o 2 %;
(75) podíl výrobního odvětví Společenství na trhu se snížil z 69,3 % v roce 1996 na 60,3 % v roce 1997, poté se dále snížil na 51,6 % v roce 1998 a mírně se zvýšil na 52,5 % v období šetření;
d) Ceny a činitele ovlivňující ceny
(76) v letech 1996 a 1997 se ceny zvýšily o 8 % z 2,25 EUR/kg na 2,44 EUR/kg, zatímco úplné jednotkové náklady výrobců ve Společenství se zvýšily o 7 %.
V letech 1997 a 1998 se ceny zvýšily o dalších 8 % na 2,64 EUR/kg, zatímco úplné jednotkové náklady se zvýšily pouze o 4 %.
Mezi rokem 1998 a obdobím šetření se ceny snížily o 14 % na 2,28 EUR/kg, zatímco úplné jednotkové náklady se snížily pouze o 5 %;
(77) zejména v letech 1996 a 1997 je zvýšení úplných nákladů na výrobu především následkem nárůstu nákladů na suroviny, které představují asi 55 % úplných nákladů na výrobu.
Vzhledem k tomu, že zvýšení prodejní ceny bylo vyšší než zvýšení úplných nákladů na výrobu, snížilo výrobní odvětví Společenství své ztráty;
(78) v letech 1997 a 1998 se však navzdory snížení nákladů na suroviny (–2 %) úplné náklady na výrobu zvýšily o 4 % vzhledem k nárůstu fixních jednotkových výrobních nákladů plynoucímu ze snížení výroby (–9 %).
Avšak prodejní ceny výrobců ve Společenství se zvýšily o 8 %, takže výrobní odvětví Společenství zlepšilo svoji ziskovost;
(79) mezi rokem 1998 a obdobím šetření se úplné jednotkové náklady na výrobu výrobního odvětví Společenství snížily o 5 %, především díky snížení nákladů na suroviny (–9 %).
Ve stejném období utrpělo výrobní odvětví Společenství značný pokles cen, neboť jeho ceny poklesly více, než činilo snížení jejich úplných nákladů;
(80) je nutno poznamenat, že náklady na suroviny odpovídají nákladům na surový hliník, jak je kótován na londýnské burze s kovy;
e) Ziskovost, hotovostní tok, návratnost investic a schopnost získat kapitál
(81) v letech 1996 a 1997 se ziskovost výrobního odvětví Společenství vyjádřená v zisku z čistého prodeje na trhu Společenství mírně zlepšila z –2,2 % na –1,3 % obratu.
Toto mírné zlepšení bylo následkem zvýšení prodejních cen výrobního odvětví Společenství převyšujícího zvýšení úplných jednotkových nákladů.
Mezi roky 1997 a 1998 zlepšilo výrobní odvětví Společenství dále svoji ziskovost na 3 % zvýšením cen nad své úplné náklady.
Mezi rokem 1998 a obdobím šetření utrpělo výrobní odvětví Společenství ztráty ve výši –7,3 % následkem prudkého poklesu cen;
(82) pokud jde o hotovostní tok a návratnost investic, tyto ukazatele lze získat pouze pro každou dotyčnou společnost jako celek.
Vzhledem k tomu, že uvedený výrobek představuje pouze jednu část celkových aktivit společností, tyto ukazatele nemohly poskytnout rozhodující vodítko pro situaci převládající v odvětví AHF;
(83) žádný z výrobců Společenství neuvedl, že by měli jakékoli obtíže se schopností získat kapitál.
To zřejmě souvisí se skutečností, že většina výrobců Společenství patří do celosvětově organizovaných skupin společností.
Je si však nutno uvědomit, že největší výrobce AHF ve Společenství ohlásil plánované uzavření svého výrobního zařízení ve Společenství následkem, mimo jiné, zhoršení své finanční situace;
f) Investice
(84) vynaložené investice se během celého posuzovaného období zvýšily ze zhruba 3 milionů EUR v roce 1996 a 1997 na zhruba 17 milionů EUR v roce 1998 a zhruba 10 milionů EUR v období šetření.
V roce 1996 představovaly investice asi 2,5 % obratu výrobního odvětví Společenství, v roce 199814,5 % a v období šetření 9,9 %.
To prokazuje trvalou snahu výrobního odvětví Společenství o modernizaci svého zařízení a zlepšení své konkurenceschopnosti.
Investice byly většinou vynaloženy na výměnu strojního zařízení za účelem zlepšení produktivity.
Vzhledem k tomu, že investice v uvedeném odvětví se umořují dlouhou dobu (více než 20 let), nelze uvažovat, že by úroveň investic vynaložených v roce 1998 a v období šetření měla za účinek snížení ziskovosti ve stejném období;
g) Zaměstnanost, produktivita a mzdy
(85) počet zaměstnanců zůstával mezi roky 1996 a 1997 stejný, a to 435, ale v roce 1998 poklesl na 388 a na této úrovni zůstával i v období šetření.
Je nutno si uvědomit, že zaměstnanost byla přidělena na základě objemu výroby, neboť zaměstnanci pracují jak ve výrobě AHF, tak ve výrobě jiných fóliových výrobků;
(86) produktivita výrobců ve Společenství měřená v tunách vyrobených na zaměstnance se během posuzovaného období zvýšila o 3 %.
Číselné vyjádření produktivity do značné míry odráží přidělení za účelem určení míry zaměstnanosti;
(87) celková částka vynaložená na mzdy se mezi rokem 1996 a dobou šetření zvýšila o 7 %;
h) Výše dumpingového rozpětí
(88) při objemu a cenách dovozů z dotyčných zemí nelze účinek výše skutečného dumpingové rozpětí na výrobce ve Společenství považovat za zanedbatelný;
4. Rozhodnutí o škodě
(89) mezi rokem 1996 a obdobím šetření se objem dovozů AHF pocházejících z uvedených zemí zvýšil o 2600 % ze zhruba 600 tun na více než 16000 tun.
To vedlo k celkovému zvýšení podílu dotyčných dovozů na trhu o 18 % během období, kdy se spotřeba zvýšila o 21 %.
Ceny dotyčných dovozů zůstávaly po celé posuzované období pod cenami výrobního odvětví Společenství;
(90) mezi rokem 1996 a obdobím šetření se situace výrobního odvětví Společenství přes nárůst spotřeby ve Společenství o 21 % zhoršila z hlediska výroby (–8 %) a objemu prodejů (–8 %).
Následkem toho se podíl výrobního odvětví Společenství na trhu prudce snížil z 69 % na 52 %, tj. o 17 %;
(91) zejména v letech 1996 a 1997 zlepšilo výrobní odvětví Společenství svoji ziskovost, neboť zvýšení jeho prodejních cen přesáhlo zvýšení úplných jednotkových nákladů.
Během stejného období však ztratilo výrobní odvětví Společenství objem prodejů a podíl na trhu.
V letech 1997 a 1998 zlepšilo výrobní odvětví Společenství dále svoji ziskovost zvýšením svých cen nad zvýšení svých úplných jednotkových nákladů.
To mělo za následek zlepšenou ziskovost, avšak za cenu další ztráty objemu prodeje a podílu na trhu.
Mezi rokem 1998 a obdobím šetření snížilo výrobní odvětví Společenství své prodejní ceny o více, než činilo snížení jejich úplných jednotkových nákladů.
Toto snížení cen mělo za následek těžké ztráty výrobního odvětví Společenství, které během období šetření dosáhly –7 %;
(92) po skončení období šetření vyhlásil jeden z největších výrobců Společenství plánované uzavření svého zařízení na výrobu AHF ve Společenství, neboť nemohl nést ztráty, které v tomto odvětví utrpěl;
(93) se zřetelem na výše uvedené, což bylo prokázáno snížením výroby a prodeje, ztrátou podílu na trhu a snížením cen vedoucím k těžkým ztrátám, byl učiněn závěr, že v období šetření utrpělo výrobní odvětví Společenství hmotnou škodu ve smyslu čl. 3 odst. 1 základního nařízení;
F. ZDŮVODNĚNÍ
3 odst. 6 a 7 základního nařízení bylo zkoumáno, zda dumpingové dovozy AHF pocházející z dotyčných zemí způsobily škodu výrobnímu odvětví Společenství do takové míry, že je možno ji klasifikovat jako hmotnou.
Byly též zkoumány známé činitele jiné než dumpingové dovozy, které by mohly způsobovat škodu výrobnímu odvětví Společenství ve stejném čase, aby se zajistilo, že případná škoda způsobená těmito jinými činiteli nebyla přisouzena dumpingovým dovozům;
1. Účinek dumpingových dovozů z dotyčných zemí
(95) podstatné zvýšení objemu dovozů pocházejících z uvedených zemí a jejich získání podílu na trhu během posuzovaného období za ceny, které zůstávaly nižší než ceny výrobního odvětví Společenství, se časově shodovalo se zhoršením situace výrobního odvětví Společenství z hlediska výroby, objemu prodeje, podílu na trhu a poklesu cen, což vedlo k významným ztrátám během období šetření;
(96) zejména objem dovozů se významně zvýšil ze zhruba 600 tun v roce 1996 na asi 16000 tun během období šetření.
K největšímu zvýšení došlo v letech 1997 a 1998, což se časově shodovalo se snížením výroby a prodeje výrobního odvětví Společenství.
Podíl na trhu Společenství, který dovozy získaly, odpovídal ztrátě podílu na trhu výrobního odvětví Společenství, jejichž objem prodeje se během uvedeného období snížil o 8 %;
(97) v letech 1996 až 1998 zvýšilo výrobní odvětví Společenství prodejní ceny tak, aby odpovídaly zvýšení nákladů, což vedlo ke ztrátě objemu výroby, prodeje a podílu na trhu při určitém zlepšení ziskovosti.
Toto zlepšení ziskovosti bylo výraznější v roce 1998, kdy průměrný rozdíl mezi cenami dotyčných dovozů a cenami výrobního odvětví Společenství byl nejnižší;
(98) mezi rokem 1998 a obdobím šetření muselo však výrobní odvětví Společenství za účelem zachování objemu prodejů snížit své ceny tak, aby odpovídaly cenám dotyčných dovozů, což mělo za následek zhoršení ziskovosti.
Je nutno si uvědomit, že trh s AHF je zavedený a závislý na cenách a že dovozní ceny z dotyčných zemí se mezi rokem 1998 a obdobím šetření významně snížily pod hladinu cen výrobního odvětví Společenství během období šetření;
(99) z toho se vyvozuje, že tlak vyvinutý dotyčnými dovozy, které významně zvýšily svůj objem a podíl na trhu za nízké ceny, způsobil pokles cen výrobního odvětví Společenství, což mělo za následek zhoršení jeho finanční situace;
(100) na základě výše uvedeného byl učiněn závěr, že dumpingové dovozy AHF pocházející z uvedených zemí měly hmotný účinek na škodu utrpěnou výrobním odvětvím Společenství během období šetření ve smyslu čl. 3 odst. 6 základního nařízení;
2. Účinek jiných činitelů
3 odst. 7 základního nařízení bylo zkoumáno, zda k hmotné škodě utrpěné výrobním odvětvím Společenství mohly přispět činitele jiné než dumpingové dovozy z dotyčných zemí do takové míry, že uvedenou škodu nelze připsat dumpingovým dovozům z dotyčných zemí.
V této souvislosti byly zkoumány následující činitele: objem a ceny dovozů pocházejících z jiných třetích zemí, vývoj cen surovin a fakt, zda výrobní odvětví Společenství nemohlo utrpět škodu, kterou si způsobilo přechodem na výrobu ACF;
a) Dovozy pocházející z jiných třetích zemí
(102) objem dovozů AHF pocházejících z jiných třetích zemí zůstal během uvedeného období stabilní na úrovni zhruba 11000 tun, s výjimkou roku 1998, kdy dovozy z těchto zemí dosáhly 14000 tun.
Tyto dovozy tedy netěžily ze zvýšení spotřeby během posuzovaného období a ztratily 3 % svého podílu na trhu Společenství;
(103) především však měly během období šetření podíl na trhu Společenství vyšší než 2 % kromě dotyčných zemí pouze tří země, tj. Chorvatsko, Turecko a Venezuela;
i) Chorvatská republika
(104) dovozy AHF pocházející z Chorvatské republiky podle údajů uvedených ve statistice dovozů Eurostatu dosahovaly 1758 tun v roce 1996, 737 tun v roce 1997, 1478 tun v roce 1998 a 1778 tun v období šetření.
Jejich podíl na trhu Společenství se během posuzovaného období snížil o 0,4 %.
Ceny uvedených dovozů, při srovnání cen provedeného na stejné obchodní úrovni, zůstávaly vyšší než ceny ČLR, Ruska a výrobního odvětví Společenství po celé uvedené období, i když nelze vyloučit, že byly zahrnuty i výrobky jiné než AHF (tj. ACF);
(105) vzhledem ke klesajícímu podílu na trhu Společenství a úrovni cen byl učiněn závěr, že dovozy pocházející z Chorvatska nepřispěly ke hmotné škodě, kterou utrpělo výrobní odvětví Společenství;
ii) Turecko
(106) dovozy pocházející z Turecka se zvýšily z 4935 tun v roce 1996 na 7777 tun v roce 1998 a poté snížily na 2446 tun v období šetření.
Jejich podíl na trhu Společenství se zvýšil z 6,9 % v roce 1996 na 8,8 % v roce 1998 a poté snížil na 2,8 % v období šetření.
Informace poskytnuté spolupracujícími uživateli, kteří představují více než 80 % celkových dovozů AHF pocházejících z Turecka v období šetření, ukazují, že mezi rokem 1997 a obdobím šetření byly ceny tureckých dovozů výrazně vyšší než ceny dotyčných zemí a v souladu s cenami výrobního odvětví Společenství;
(107) vzhledem ke snížení objemu tureckých dovozů a jejich podílu na trhu v období šetření a k úrovni jejich cen lze učinit závěr, že dovozy pocházející z Turecka nemění nic na příčinném spojení mezi dumpingovými dovozy a hmotnou škodou, kterou utrpělo výrobní odvětví Společenství;
iii) Venezuela
(108) dovozy pocházející z Venezuely dosáhly 2210 tun v roce 1996, 1533 tun v roce 1997, 2779 tun v roce 1998 a 3843 tun v období šetření.
Jejich podíl na trhu Společenství se během téhož období zvýšil z 3,1 % na 4,5 %.
Ceny těchto dovozů uváděné Eurostatem zůstávají, s výjimkou roku 1998, vyšší než ceny dotyčných zemí a výrobního odvětví Společenství.
Je nutno poznamenat, že údaje uvedené Eurostatem byly v souladu s údaji poskytnutými spolupracujícími nespřízněnými dovozci, kteří představovali zhruba 15 % celkového objemu dovozů do Společenství z Venezuely v období šetření;
(109) vzhledem k úrovni cen dovozů z Venezuely nemění tyto dovozy AHF nic na příčinném spojení mezi dumpingovými dovozy a hmotnou škodou, kterou utrpělo výrobní odvětví Společenství v období šetření;
b) Vývoj cen surovin
(110) bylo též zváženo, zda škodu, kterou utrpělo výrobní odvětví Společenství, nelze připsat vývoji cen surového hliníku, hlavní suroviny, která představuje asi 55 % úplných nákladů na výrobu výrobního odvětví Společenství;
(111) v letech 1996 a 1998 mohly ceny výrobního odvětví Společenství odrážet vývoj cen surovin.
Mezi rokem 1998 a obdobím šetření se však ceny výrobního odvětví Společenství snížily o více, než činilo snížení jejich úplných nákladů, včetně snížení cen surovin, což způsobilo ztráty ve výši 7,3 %.
Z toho důvodu se má za to, že vývoj cen surovin nepřispěl ke hmotné škodě, kterou utrpělo výrobní odvětví Společenství v období šetření;
c) Škoda způsobená sobě samému upřednostňováním výroby ACF
(112) bylo argumentováno, že snížení výroby a objemu prodejů AHF si způsobilo výrobní odvětví Společenství upřednostňováním výroby ACF, která údajně přinášela vyšší zisky než AHF.
Tvrdilo se, že jelikož lze zařízení použít buď na výrobu AHF, nebo na výrobu ACF, dalo výrobní odvětví Společenství přednost výrobě ACF s vyšší přidanou hodnotou;
(113) výroba AHF výrobního odvětví Společenství se mezi rokem 1996 a obdobím šetření snížila o 8 %.
Ve stejném období se výroba ACF zvýšila o 18 %.
Mezi rokem 1996 a obdobím šetření se podíl výroby AHF na celkové výrobě fólií snížil z 25 % na 21 %;
(114) za prvé, i když obecně lze z technického hlediska vyrábět AHF a ACF pomocí stejných zařízení, v praxi výrobci vyčleňují zařízení pro jeden nebo druhý fóliový výrobek, aby získali efektivitu a minimalizovali náklady na změnu nastavení zařízení.
Za druhé, výroba ACF se nezvýšila ve stejném poměru, jako se snížila výroba AHF, ale kopírovala zvýšení spotřeby ACF.
Za třetí, značné investice, které výrobní odvětví Společenství provedlo v roce 1998 a v období šetření, ukazují na straně výrobního odvětví Společenství vůli pokračovat ve výrobě AHF.
Na závěr, výrobní odvětví Společenství mělo dostatečnou volnou kapacitu na zvýšení své výroby AHF, ale bylo mu zabráněno tuto volnou kapacitu použít následkem významného zvýšení dumpingových dovozů;
(115) vzhledem k výše uvedenému byl učiněn závěr, že škodu, kterou výrobní odvětví Společenství utrpělo, si nezpůsobilo přechodem na výrobky ACF;
d) Závěr zdůvodnění
(116) podstatné zvýšení dovozů z dotyčných zemí z hlediska objemu a podílu na trhu, značné snížení jejich cen, míra cenového podtržení a pokles cen zjištěný v období šetření měly hmotné negativní následky na objem prodeje a prodejní ceny výrobního odvětví Společenství, což následně negativně ovlivnilo mnoho hospodářských ukazatelů, zejména ziskovost.
Navíc nebyly zjištěny žádné činitele, které by mohly přispět k škodě, kterou výrobní odvětví Společenství utrpělo;
(117) proto byl učiněn závěr, že hmotná škoda, kterou utrpělo výrobní odvětví Společenství, byla způsobena dovozy AHF pocházejícími z ČLR a Ruska ve smyslu čl. 3 odst. 6 základního nařízení;
G. ZÁJEM SPOLEČENSTVÍ
(118) za účelem určení, zda si zájem Společenství vyžaduje zásah, bylo provedeno šetření pravděpodobných účinků uvalení nebo neuvalení antidumpingových opatření na dotyčné hospodářské subjekty.
K tomuto účelu byly vyžádány informace ode všech dotčených stran, včetně dotčených výrobců ve Společenství, dodavatelů surovin, dovozců/obchodníků a uživatelů;
1. Výrobní odvětví Společenství
a) Druh a struktura výrobního odvětví Společenství
(119) výrobní odvětví Společenství se skládá ze šesti společností vyrábějících hliníkové fólie, u kterých v období šetření AHF představovalo zhruba 21 % jejich celkové výroby.
Výroba různých typů fólií je vzájemně závislá v tom smyslu, že rozšiřuje základnu pro rozdělení fixních a režijních nákladů celého odvětví výroby fólií.
Čtyři ze šesti výrobců ve Společenství jsou zpětně integrováni, tj. získávají materiál na hliníkové fólie od společnosti, která přísluší do stejného seskupení;
(120) výroba AHF je kapitálově náročná a vysoce automatizovaná.
Bylo zjištěno, že výrobní odvětví Společenství vyhrazuje zařízení na výrobu AHF za účelem zvýšení efektivnosti a minimalizace nákladů vynaložených na změny nastavení strojního zařízení.
Pracovní síly výrobního odvětví Společenství přímo související s AHF dosahovaly během doby šetření počtu zhruba 388 zaměstnanců.
Celková zaměstnanost uvedených společností dosahovala zhruba 4400 zaměstnanců;
b) Životaschopnost výrobního odvětví Společenství
(121) výrobní odvětví Společenství se zdá být životaschopné a konkurenceschopné.
To je zřejmé, za prvé, z jeho pozice na trhu Společenství, kde je pevně zavedeným účastníkem a partnerem uživatelských odvětví; za druhé, z míry investic a obměny strojního zařízení; za třetí, z jeho současné restrukturalizace a nárůstu výkonnosti pomocí racionalizace jeho výroby a modernizace jeho strojního zařízení a –závěrem – z jeho vývozní výkonnosti, vzhledem k tomu, že jeho vývoz AHF představuje 13 až 15 % celkového prodeje uskutečněného výrobním odvětvím Společenství během posuzovaného období;
(122) závěrem, výrobní odvětví Společenství restrukturalizací svých výrobních činností týkajících se dotyčného výrobku za účelem udržení produktivity a výkonnosti prokázal, že představuje strukturálně životaschopné odvětví;
c) Možné účinky přijetí nebo nepřijetí opatření
(123) nebudou-li uvalena antidumpingová opatření, výrobní odvětví Společenství bude nadále čelit cenovému tlaku dumpingových dovozů a následnému poklesu cen, který vedl ke zhoršení jeho ziskovosti.
Bude-li taková situace pokračovat, výrobní odvětví Společenství může být nuceno uzavřít některé výrobní linky nebo dokonce celé podniky věnující se výrobě AHF;
(124) jak již bylo výše uvedeno, vzhledem k důležitosti výroby AHF pro rozdělení fixních a režijních nákladů na celou výrobu hliníkových fólií, uzavření výrobních linek na AHF by mohlo vést dokonce k uzavření celkové činnosti společností v oblasti hliníkových fólií.
To je doloženo oznámením jednoho z výrobců ve Společenství z prosince 2000 o jeho plánech uzavřít svá výrobní zařízení ve Spojeném království;
(125) na druhé straně, pokud budou uvalena antidumpingová opatření, lze očekávat dva účinky.
Za prvé výrobní odvětví Společenství bude moci zvýšit svůj objem prodeje, což povede k lepšímu využívání kapacity a nárůstu jeho podílu na trhu.
Za druhé se mohou též mírně zvýšit ceny, i když pravděpodobně nikoli o výši antidumpingového cla, neboť bude nadále působit soutěž mezi výrobním odvětvím Společenství, dovozy pocházejícími z uvedených zemí a dovozy pocházejícími z jiných třetích zemí;
(126) předpokládá se tedy, že snížení jednotkových nákladů v důsledku zvýšení míry využívání kombinované s mírným zvýšením cen umožní výrobnímu odvětví Společenství znovu získat ziskovost a podíl na trhu;
2. Dodavatelé surovin výrobního odvětví Společenství
(127) jak již bylo výše uvedeno, čtyři ze šesti výrobců ve Společenství jsou zpětně integrováni, tj. získávají suroviny (materiál na hliníkové fólie) od společnosti, která přísluší do stejného seskupení;
(128) tři dodavatelé suroviny poskytly informace o účincích uvalení nebo neuvalení antidumpingových opatření:
- Alcan Rolled Products, UK, Newport, Spojené království,
- Lawson Mardon Star Ltd, Bridgnorth, Spojené království,
- Pechiney Rhenalu Neuf Brisach, Biesheim, Francie;
(129) na základě informací poskytnutých uvedenými společnostmi bylo zjištěno, že prodeje materiálu na fólie výrobcům AHF ve Společenství představují zhruba 20 % jejich celkových prodejů ve Společenství.
Celkové prodeje materiálu na fólie výrobcům AHF ve Společenství se snížily o 2 % mezi rokem 1997 a obdobím šetření, zatímco zisky se snížily o 5 %.
Zaměstnanost příslušející výrobě dotyčného materiálu na fólie dosahovala v období šetření zhruba 380 zaměstnanců;
(130) dodavatelé suroviny uvedli, že kdyby výrobní odvětví Společenství přestalo vyrábět AHF, pravděpodobně by nebyli schopni najít jiné zákazníky.
Jeden z dodavatelů suroviny také uvedl, že uzavření výrobního odvětví Společenství by mohlo ohrozit jeho linku na zpracování druhotných surovin, neboť uvedená linka je závislá na šrotu vznikajícímu při výrobě AHF;
(131) vezmeme-li v úvahu podíl všech činností dodavatelů, které představuje materiál na fólie určený pro výrobce AHF ve Společenství, je pravděpodobné, že snížení objemu prodeje nebo dokonce uzavření těchto výrobců by mělo nezanedbatelný účinek na hospodářské činnosti dodavatelů.
Na druhé straně, zlepšení situace výrobců AHF ve Společenství pravděpodobně prospěje dodavatelům Společenství z hlediska zvýšení prodejů materiálu na fólie, a tak přispěje k jejich celkové zaměstnanosti;
3. Nespříznění dovozci/obchodníci ve Společenství
(132) z tohoto hlediska odpověděli na dotazník dva ze tří nespřízněných dovozců/obchodníků.
Pouze jeden z nich poskytl informace významné pro hodnocení možných účinků uvalení nebo neuvalení antidumpingových opatření.
Uvedená společnost však nedovážela AHF z dotyčných zemí, ale pouze z jiných třetích zemí.
Navíc dovozy AHF představovaly zanedbatelný podíl všech jejích činností, tj. méně než 3 % jejího celkového obratu.
S ohledem na výše uvedené byl učiněn závěr, že uvalení antidumpingových opatření neovlivní situaci dovozců/obchodníku ze Společenství;
4. Uživatelé AHF ve Společenství
a) Druh a struktura uživatelského odvětví
(133) uživatelé ve Společenství ("převíječi") nakupují AHF v rolích a převíjí je na cívky v konečné podobě pro spotřebu v domácnostech.
Převíjení AHF je nenáročný postup, při kterém je hodnota přidaná AHF nízká.
Nebyla zjištěna existence žádných významných překážek vstupu do uvedeného odvětví;
(134) sedm z 15 známých uživatelů ve Společenství odpovědělo na dotazník.
Dva další uživatelé se ohlásili, ale neposkytli nezbytné informace.
Tito uživatelé nebyli tudíž v souvislosti s analýzou účinku jakýchkoli antidumpingových opatření na uživatele uvažováni;
(135) na dotazník odpověděli následující uživatelé:
- CeDo Household Products Ltd. Telford, Spojené království, také jménem firem Poly-lina a Paclan,
- Childwood Ltd, Ashton-in-Makerfield, Spojené království,
- Comital Cofresco SpA, Volpiano, Itálie,
- Ecopla France, Saint Vincent de Mercuze, Francie,
- Fora Folienfabrik GmbH, Radolfzell, Německo,
- ITS Foil and Film Rewinding bv, Apeldoorn, Nizozemsko,
- Vita Emballage A/S, Rødovre, Dánsko;
(136) z hlediska velikosti je jeden ze spolupracujících "převíječů" velká společnost, která vyrábí všechny typy výrobků k jednomu použití pro domácnost, jako jsou hliníkové fólie, umělohmotné fólie, fólie na pečení, sáčky do mrazniček a pytle do košů na odpadky.
Jiný spolupracující "převíječ" je zpětně integrován s výrobcem AHF, který mu povinně dodává materiál pro jeho druhotné převíjecí činnosti.
Ostatních pět uživatelů jsou malí a střední "převíječi" činní v různých balicích výrobcích pro použití v domácnosti;
b) Údaje získané od spolupracujících uživatelů
(137) bylo zjištěno, že AHF představují průměrně asi 33 % celkového obratu spolupracujících uživatelů.
Obrat uváděný spolupracujícími uživateli v odvětví hliníkových fólií se zvýšil o 8 % v letech 1997 a 1998 a o další 3 % mezi rokem 1998 a obdobím šetření.
Dotyční uživatelé zaměstnávali v období šetření celkem zhruba 2300 zaměstnanců, ze kterých asi 470 bylo přímo nebo nepřímo zaměstnáno v odvětví hliníkových fólií;
(138) spolupracující uživatelé zvýšili mezi rokem 1997 a obdobím šetření své nákupy AHF o 57 %, tj. z 23000 tun v roce 1997 na 35500 tun v období šetření.
V období šetření jejich nákupy představovaly 40 % celkových prodejů uskutečněných výrobním odvětvím Společenství, 64 % celkových dovozů pocházející z ČLR a 72 % celkových dovozů pocházející z Ruska;
(139) pokud jde o ziskovost prodejů výrobků zahrnujících AHF ve Společenství, ležela v období šetření v rozsahu 0,1 % až 6 %, s váženým průměrem zisku zhruba 3 %.
Průměrná ziskovost "převíječů" dosáhla 3,5 % v roce 1997, 3,3 % v roce 1998 a 2,9 % v období šetření.
Je nutno si uvědomit, že uvedený vážený průměr zisku odráží situaci některých uživatelů na trhu, kde údajně existuje určitá míra nadbytečné kapacity;
(140) šetření ukázalo, že AHF představují 72 % až 85 % celkových nákladů na výrobu konečných výrobků, přičemž průměrně představují 80 % celkových nákladů;
c) Účinek uvalení nebo neuvalení opatření
(141) budou-li uvalena antidumpingová opatření, navrhovaná antidumpingová cla pravděpodobně povedou k mírnému zvýšení nákladů uživatelů, neboť bylo zjištěno, že AHF představuje 80 % celkových nákladů "převíječů" na výrobu;
(142) v tomto ohledu je nutno si uvědomit, že i kdyby dotyční vyvážející výrobci zvýšili své ceny o plnou částku uvaleného cla, zůstaly by ceny dotyčných dovozů nižší než ceny, které uvedené země účtovaly v roce 1998, kdy ceny dotyčných dovozů dosáhly nejvyšší úrovně;
(143) pokud by opatření nebyla uvalena, konečné vymizení výrobních činností výrobců ve Společenství v oblasti AHF by mohlo způsobit omezení nabídky, což by mělo na uživatele negativní účinky;
d) Argumentace spolupracujících uživatelů k účinkům uvalení antidumpingových opatření
i) Nemožnost převést na zákazníky jakékoli zvýšení cen
(144) někteří uživatelé tvrdili, že zvýšení cen způsobené uvalením antidumpingových opatření by nebylo možno převést na zákazníky, což jsou většinou velké maloobchodní řetězce, které vzhledem ke své značné kupní síle určují ceny;
(145) na základě informací poskytnutých spolupracujícími uživateli bylo zjištěno, že jsou prodejní ceny uživatelů proměnlivé, přičemž do značné míry sledují vývoj cen hliníku, jak je kotován na londýnské burze s kovy (LME), a cen AHF.
V tomto ohledu byly ceny hliníku, jak je kotován na LME, v posuzovaném období značně proměnlivé, přičemž maximální roční zvýšení dosáhlo 11 % a maximální roční snížení 9 %.
Přitom se ceny uživatelů pohybovaly od indexu 100 v roce 1997 k indexu 107 v roce 1999 a poté k indexu 96 v období šetření.
Kolísání nákladů uživatelů se tedy mohlo odrážet v jejich prodejních cenách;
(146) nelze tedy vyloučit, že by uživatelé mohli převést na své zákazníky mírná zvýšení cen vyplývající z uvalení antidumpingových opatření;
ii) Nedostatečná nabídka
(147) objevilo se tvrzení, že výrobní odvětví Společenství nemá zájem dodávat uživatelům AHF a dávají přednost zaměření své výroby na výrobky s vyšší přidanou hodnotou, jako jsou ACF.
Také se tvrdilo, že vysoké využívání kapacity výrobního odvětví Společenství mu brání ve zvýšení výroby v případě uvalení jakýchkoli antidumpingových opatření.
Tvrdilo se, že tato skutečnost, spolu s uvalením antidumpingových opatření, způsobí nedostatečnou nabídku AHF na trhu Společenství;
(148) jak je již uvedeno v bodu odůvodnění 114, výrobní odvětví Společenství má vůli pokračovat ve výrobě AHF.
Navíc údaje, které poskytli spolupracující uživatelé, ukazují, že se jejich nákupy AHF od výrobního odvětví Společenství mezi rokem 1997 a obdobím šetření zvýšily o 62 %.
Dále bylo zjištěno, že výrobní odvětví Společenství má dostatečnou volnou kapacitu zařízení určeného pro výrobu AHF, aby mohlo zvýšit svůj objem výroby uvedeného výrobku;
(149) navíc je i při uvalení antidumpingových opatření pravděpodobné, že dotyční vyvážející výrobci budou pokračovat ve vývozu AHF do Společenství, třebaže za nepodtrhující nebo nepoškozující ceny.
Kromě toho bylo zjištěno, že existuje mnoho alternativních zdrojů zásobování, které nepodléhají antidumpingovým opatřením a představují v období šetření podíl na trhu Společenství ve výši zhruba 13 %;
(150) na základě výše uvedeného je nepravděpodobné, že uvalení antidumpingových opatření způsobí nedostatečnou nabídku na trhu Společenství;
iii) Náhrada výrobku
(151) tvrdilo se, že uvalení antidumpingových opatření by vedlo k nárůstu ceny konečného výrobku, což by následně způsobilo přechod zákazníků na jiné balicí výrobky pro domácnost, jako jsou umělohmotné fólie a/nebo papírové fólie;
(152) šetření ukázalo, že poptávka po AHF je do značné míry necitlivá na změny ceny vzhledem k určitým vlastnostem AHF pro vnější a vnitřní balení.
Vždyť AHF si uchovává své vlastnosti při libovolných teplotách; slouží jako nepropustná zábrana, která potraviny chrání před absorpcí nebo ztrátou vlhkosti, aroma a chuti; je vysoce hygienická a neposkytuje útočiště mikroorganismům; lze ji snadno tvarovat a je zvláště vhodná pro použití v potravinářství vzhledem ke svým obecným vlastnostem: lehkosti a pevnosti;
(153) to bylo též prokázáno skutečností, že se přes značné kolísání ceny hliníku, tj. suroviny pro výrobu AHF, během posuzovaného období spotřeba AHF během dotyčného období zvýšila o 21 %;
(154) závěrem je nepravděpodobné, že by uvalení antidumpingových opatření vedlo k významnému přechodu od hliníkové fólie k jiným obalovým výrobkům pro domácnost;
5. Hospodářská soutěž a účinky narušující obchodování
(155) pokud jde o účinky možných opatření na hospodářskou soutěž ve Společenství, některé dotčené strany tvrdily, že by cla vedla ke zmizení dotyčných vyvážejících výrobců z trhu Společenství a tím by značně oslabila hospodářskou soutěž a posílila již nyní dominantní postavení "převíječů" Společenství zpětně integrovaných s dodavateli AHF ve Společenství;
(156) dotyční vyvážející výrobci by však velmi pravděpodobně nadále vyváželi AHF do Společenství, i když za nepoškozující ceny, neboť získali silné postavení na trhu Společenství a protože výrobní odvětví Společenství nemá nezbytnou kapacitu pro zásobování celého trhu Společenství.
Na druhé straně, pokud by antidumpingová opatření nebyla uložena, nelze vyloučit, že by výrobní odvětví Společenství značně snížilo výrobní činnosti v oblasti AHF ve Společenství nebo je zcela zastavilo, čímž by posílilo postavení vyvážejících výrobců AHF a značně oslabilo hospodářskou soutěž na trhu Společenství;
(157) navíc bylo zjištěno, že existuje mnoho alternativních zdrojů dodávky AHF neintegrovaným "převíječům" mimo dotyčných zemí.
V období šetření představovaly dovozy z těchto jiných třetích zemí zhruba 13 % celkové spotřeby;
(158) závěrem, pokud jde o tvrzení o možném dominantním postavení integrovaných "převíječů" Společenství, šetření prokázalo omezenou věrnost zákazníků značce a též neexistenci významných překážek vstupu na trh, zvláště překážek technologické povahy.
Proto je nepravděpodobné, že by se kterýkoli z "převíječů" mohl chovat způsobem významně nezávislým na zákaznících a konkurenci;
(159) vzhledem ke zjištění, že výrobní odvětví Společenství nemá dostatečnou kapacitu, aby zásobovalo celý trh Společenství, a že by, jak bylo uvedeno výše, velmi pravděpodobně nadále docházelo k dovozům pocházejícím z dotyčných zemí, hospodářská soutěž by nadále zůstávala velice silná i po uvalení jakýchkoli antidumpingových opatření.
Proto by jakékoli uvalení antidumpingových cel neomezilo volbu uživatelských odvětví ani neoslabilo hospodářskou soutěž;
6. Závěr o zájmu Společenství
(160) vzhledem k výše uvedeným důvodům byl učiněn závěr, že proti přijetí antidumpingových opatření v uvedeném případě neexistují žádné přesvědčivé důvody založené na zájmu Společenství;
H. DEFINITIVNÍ ANTIDUMPINGOVÁ OPATŘENÍ
1. Míra odstranění škody
(161) pro účely určení konečné výše cla, které má být uloženo, byla vzata v úvahu zjištěná dumpingová rozpětí a výše cla nezbytná k odstranění škody utrpěné výrobním odvětvím Společenství;
(162) k určení výše cla přiměřené pro odstranění škody způsobené dumpingem bylo nejprve nutné stanovit přiměřenou minimální míru zisku před zdaněním, kterou by výrobní odvětví Společenství mohlo dosáhnout při neexistenci dumpingových dovozů.
Bylo zjištěno, že míra zisku o výši 5 % představuje přiměřené minimum s ohledem na ziskovost dosaženou pro ACF, příbuzný výrobek, který nebyl vystaven poškozujícímu dumpingu, a potřebu dlouhodobých investic výrobního odvětví Společenství;
(163) nezbytné zvýšení cen bylo poté určeno na základě porovnání váženého průměru dovozní ceny stanovené pro výpočty dumpingu s nepoškozující cenou AHF prodávaných v období šetření výrobním odvětvím Společenství na trhu Společenství.
Uvedená nepoškozující cena byla získána přičtením částky rovnající se průměrné skutečné ztrátě v období šetření a výše uvedené míry zisku o výši 5 % k prodejní ceně výrobců ve Společenství.
Rozdíl zjištěný tímto porovnáním byl poté vyjádřen jako procentuální podíl celkové hodnoty CIF (náklady, pojištění a přepravné v ceně) dovozu, tj. rozpětí škody;
2. Konečná cla
(164) na základě výše uvedeného a v souladu s čl. 9 odst. 4 základního nařízení se má za to, že by měla být uložena konečná antidumpingová cla ve výši zjištěných dumpingových rozpětí, pokud nebyla zjištěna nižší rozpětí škody, v kterémžto případě by se uplatnila tato rozpětí;
(165) v případě dovozů dotyčného výrobku z Ruska by zůstatkové clo mělo být určeno na základě celní sazby stanovené pro jediného spolupracujícího vyvážejícího výrobce;
(166) na základě výše uvedeného byla navržena následující konečná cla:
ČLR _BAR_ Všichni vyvážející výrobci _BAR_ 15,0 % _BAR_
Všichni ostatní vyvážející výrobci _BAR_ 14,9 % _BAR_ (167) sazby antidumpingového cla pro jednotlivé společnosti uvedené v tomto nařízení byly stanoveny na základě nálezů tohoto šetření.
Proto odráží situaci zjištěnou během uvedeného šetření pro dotyčné společnosti.
Uvedené celní sazby (oproti celostátnímu clu platnému pro "všechny ostatní společnosti") jsou tedy použitelné výhradně na dovozy výrobků pocházejících z uvedených zemí a vyráběných uvedenými společnostmi, tj. konkrétními uvedenými právnickými osobami.
Dovezené výrobky vyráběné libovolnou jinou společností, která není výslovně uvedena ve výkonné části tohoto nařízení s udáním názvu a adresy, včetně právnických osob spřízněných s osobami výslovně uvedenými, nemohou využívat uvedené sazby a podléhají celním sazbám platným pro "všechny ostatní společnosti";
(168) jakoukoli žádost o použití uvedených individuálních sazeb antidumpingového cla pro společnosti (např. po změně názvu subjektu nebo po zřízení nových výrobních nebo prodejních subjektů) je nutno neprodleně zaslat Komisi [3] spolu s veškerými příslušnými informacemi, zejména o jakékoli změně činností společnosti spojené s výrobou, vnitrostátním prodejem a vývozem přidružené např. uvedené změně názvu nebo uvedené změně výrobních a prodejních subjektů.
Komise změní, bude-li to vhodné a po konzultaci s Poradním výborem, nařízení příslušným způsobem pomocí aktualizace seznamu společností, které požívají individuální celní sazby;
3. Závazky
(169) vyvážející výrobci v ČLR i v Rusku nabídli závazek ve smyslu čl. 8 odst.
1 základního nařízení. Pokud jde o čínského vyvážejícího výrobce, vzhledem k tomu, že mu nebylo poskytnuto tržní zacházení, nebylo možno tento závazek přijmout, neboť neobsahoval nezbytné záruky ze strany státních orgánů ČLR, které by umožňovaly přiměřený dohled.
Za takových okolností by mělo být uloženo antidumpingové clo ve výši konečného stanoveného dumpingového rozpětí;
(170) ruský vyvážející výrobce se zavázal prodávat dotyčný výrobek na cenové úrovni, která odstraňuje poškozující účinky dumpingu, nebo nad ní.
Navíc pravidelné a podrobné zprávy, které se společnost zavázala poskytovat Komisi, umožní účinný dohled.
Také povaha výrobku a prodejní struktura uvedené společnosti je taková, že Komise považuje nebezpečí obcházení za omezené;
(171) aby se dále usnadnil účinný dohled Komise na dodržování závazku ze strany společnosti, bude při předložení žádosti o propuštění do volného oběhu příslušnému celnímu orgánu osvobození od antidumpingového cla podmíněno předložením obchodní faktury, která musí obsahovat nejméně prvky uvedené v příloze.
Tato úroveň informací je též nezbytná, aby se celním orgánům umožnilo s dostatečnou přesností určit, že dodávky odpovídají obchodní dokumentaci a že se na ně závazek vztahuje.
Není-li taková faktura předložena, nebo pokud neodpovídá dotyčnému výrobku, jak byl předložen k celnímu projednání, je splatná příslušná sazba antidumpingového cla;
(172) je nutno si uvědomit, že v případě porušení nebo odvolání tohoto závazku nebo podezření na jeho porušení lze uvalit antidumpingové clo dle čl. 8 odst. 9 a 10 základního nařízení,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Ukládá se konečné antidumpingové clo z dovozu hliníkových fólií o tloušťce nejméně 0,009 mm a nejvýše 0,018 mm, nevytvrzených, válcovaných, ale dále již neupravených, v rolích o šířce nepřesahující 650 mm, kódu KN ex76071110 (kód TARIC 7607 11 1010 ), pocházejících z Čínské lidové republiky a Ruska.
2. Sazby konečného antidumpingového cla, které se vztahují na čistou cenu franko hranice Společenství před proclením jsou pro výrobky uvedených výrobců tyto:
ČLR _BAR_ Všichni vyvážející výrobci _BAR_ 15,0 % _BAR_ – _BAR_
Všichni ostatní vyvážející výrobci _BAR_ 14,9 % _BAR_ A999 _BAR_ 3. Bez ohledu na čl. 1 odst. 1 se konečné antidumpingové clo nepoužije na dovozy propuštěné do volného oběhu v souladu s článkem 2.
4. Pokud není uvedeno jinak, použijí se platná ustanovení týkající se cel.
Článek 2
1. Dovozy prohlášené k propuštění do volného oběhu pod doplňkovým kódem TARIC A256 jsou osvobozeny od antidumpingového cla uloženého článkem 1, jsou-li vyrobeny a odeslány firmou Siberian Aluminium (Sayan Foil, Sajanagorsk) a fakturovány přímo společností Rual Trade Limited, Suites 7B & 8B, 50 Town Range, Gibraltar společnosti Sibirsky Aluminium GmbH, Graf-Adolf-Platz 1-2, D-40213, Düsseldorf, za předpokladu, že takové dovozy provází obchodní faktura obsahující nejméně prvky uvedené v příloze.
2. Osvobození od cla je podmíněno tím, že zboží přihlášené a předložené k celnímu projednání odpovídá přesně popisu na obchodní faktuře.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 962/2001
ze dne 17. května 2001,
kterým se mění nařízení (ES) č. 2879/2000, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 2702/1999 o informačních a propagačních opatřeních na podporu zemědělských produktů ve třetích zemích
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 2702/1999 ze dne 14. prosince 1999 o informačních a propagačních opatřeních na podporu zemědělských produktů ve třetích zemích [1], a zejména na článek 11 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (ES) č. 2879/2000 [2] stanoví prováděcí pravidla k uvedenému nařízení.
(2) Článek 9 nařízení (ES) č. 2879/2000 stanoví lhůtu, ve které členské státy předají Komisi seznam vybraných programů a prováděcích subjektů.
Uplynutí první lhůty je stanoveno na 15. května 2001.
(3) Z důvodů obtíží při provádění nových opatření požádaly některé členské státy o více času v tomto prvním roce.
(4) Aby bylo usnadněno zavádění opatření, měla by se lhůta pro předávání programů Komisi prodloužit do 15. června 2001.
(5) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem společné schůze řídících výborů pro propagaci zemědělských produktů,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Jediný článek
V čl. 9 odst. 1 nařízení (ES) č. 2879/2000 se první věta nahrazuje tímto: "Do 30. dubna každého roku a poprvé do 15. června 2001 předají členské státy Komisi seznam vybraných programů a prováděcích subjektů a kopie programů."
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 963/2001
ze dne 17. května 2001,
kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1259/1999 týkající se dodatečné podpory Společenství a předávání informací Komisi
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1259/1999 ze dne 17. května 1999, kterým se stanoví společná pravidla pro režimy přímých podpor v rámci společné zemědělské politiky [1], a zejména na čl. 11 první odrážku uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Opatření rozvoje venkova financovaná dodatečnou podporou Společenství podle v čl. 5 odst. 2 nařízení (ES) č. 1259/1999 tvoří součást programování rozvoje venkova podle článků 41 až 44 nařízení Rady (ES) č. 1257/1999 ze dne 17. května 1999 o podpoře pro rozvoj venkova z Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu (EZOZF) a o změně a zrušení některých nařízení [2]. Komise proto hodnotí navrhovaná opatření v souladu s čl. 33 odst. 2 písm. a) nařízení Komise (ES) č. 1750/1999 ze dne 23. července 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1257/1999 o podpoře pro rozvoj venkova z Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu (EZOZF) [3], naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 672/2001 [4].
(2) Je nezbytné stanovit období uvedené v čl. 5 odst. 2 nařízení (ES) č. 1259/1999, po které je k dispozici dodatečná podpora Společenství. Období by mělo být dostatečně dlouhé, aby umožnilo členským státům využít dodatečnou podporu Společenství.
2 nařízení (ES) č. 1259/1999 stanoví, že částky dostupné z krácení plateb lze použít na některá doplňková opatření v rámci stávajících opatření pro rozvoj venkova.
Tato podpora by mohla spočívat buď v rozšíření stávajících opatření na nové příjemce, včetně příjemců z nových závazků na dodatečné akce v rámci stávajících opatření, anebo ve financování dodatečných opatření.
Neměla by však být použita výhradně na zvýšení podílů spolufinancování Společenstvím platných pro opatření, která již byla stanovena v dokumentaci programování rozvoje venkova.
Aby se zajistila dohledatelnost, musí finanční zdroj víceleté akce uskutečněné příjemcem zůstat až do skončení této akce stejný.
(4) Aby byla Komise podle článku 9 nařízení (ES) č. 1259/1999 řádně informována o opatřeních přijatých členskými státy pro provádění uvedeného nařízení, je třeba přijmout pravidla pro obsah a harmonogram předávání těchto informací.
(5) Společný výbor řídících výborů, které byly zřízeny podle článku 42 nařízení Rady (ES) č. 1254/1999 [5] a odpovídajících článků ostatních nařízení o společné organizaci zemědělských trhů, nezaujal stanovisko ve lhůtě stanovené předsedou,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Dodatečná podpora Společenství
1. Částky zadržené podle čl. 3 odst. 2 a článku 4 nařízení (ES) č. 1259/1999 se použijí k financování dodatečné podpory Společenství stanovené v čl. 5 odst. 2 uvedeného nařízení, a to nejpozději do konce třetího rozpočtového roku následujícího po rozpočtovém roce, ve kterém byly zadrženy.
2. Dodatečná podpora Společenství pro jeden nebo více ze čtyř druhů opatření uvedených v čl. 5 odst. 2 nařízení (ES) č. 1259/1999 spočívá v
a) rozšíření stávajících opatření obsažených v dokumentaci programování rozvoje venkova, jak je uvedeno v čl. 44 odst. 2 nařízení (ES) č. 1257/1999, na nové příjemce nebo
b) zahrnutí dodatečných opatření do dokumentace programování rozvoje venkova.
Procentní podíl příspěvku Společenství na takovou dodatečnou podporu je stejný, jaký je u daného opatření uvedený v dokumentaci programování rozvoje venkova.
3. Víceletá akce uskutečňovaná příjemcem nesmí být financována jeden rok podporou Společenství podle čl. 33 odst. 2 písm. a) nařízení (ES) č. 1750/1999 a další rok dodatečnou podporou Společenství podle čl. 5 odst. 2 nařízení (ES) č. 1259/1999.
Článek 2
Předávání informací Komisi
1. Členské státy předají Komisi, pokud jde o článek 3 nařízení (ES) č. 1259/1999, pro každé odvětví uvedené v příloze uvedeného nařízení
a) analýzu stavu využívané zemědělské půdy a související produkce s ohledem na případné účinky na životní prostředí;
b) podrobný popis specifických ekologických opatření podle čl. 3 odst. 1 zmíněného nařízení, která členské státy přijaly na základě analýzu uvedené v písmenu a);
c) podrobný popis sankcí, o kterých rozhodly podle čl. 3 odst. 2 uvedeného nařízení.
2. Pokud se členské státy rozhodnou uplatňovat článek 4 nařízení (ES) č. 1259/1999, sdělí podrobný popis opatření přijatých k tomuto účelu.
3. Členské státy sdělí podrobný popis jakýchkoli jiných opatření přijatých podle nařízení (ES) č. 1259/1999.
4. Popisy uvedené v odstavcích 1, 2 a 3 se týkají všech souvisejících právních předpisů členského státu a/nebo Společenství.
Členské státy předají Komisi na její žádost tyto vnitrostátní právní předpisy.
5. Informace podle odstavců 1, 2 a 3 se předají okamžitě po přijetí daných opatření.
Opatření přijatá mezi 1. lednem 2000 a 31. červencem 2001 budou sdělena do 30. září 2001.
6. Nejpozději do 30. září každého roku předkládají členské státy aktualizované rozdělení částek zadržených podle čl. 3 odst. 2 a článku 4 nařízení (ES) č. 1259/1999, jako dodatečnou podporu Společenství spolu se stavem výdajů podle článku 37 nařízení (ES) č. 1750/1999.
Článek 3
Výroční zpráva
1. Nejpozději 30. dubna každého roku podávají členské státy Komisi výroční zprávu o pokroku při provádění opatření a sankcí uvedených v čl.
2 odst. 1, 2 a 3, včetně posouzení jejich účinků.
První zpráva, již předloží nejpozději 30. dubna 2002, se bude týkat opatření a sankcí provedených v letech 2000 a 2001.
Každá výroční zpráva obsahuje tyto údaje:
a) souhrn dostupných materiálních a finančních údajů o provádění opatření a sankcí uvedených v čl. 2 odst. 1, 2 a 3 s analýzou těchto údajů, včetně podrobností o veškerých vzniklých závažných obtížích;
b) posouzení pokroku v plnění těchto opatření a sankcí vzhledem k jejich operačním cílům na základě informací předaných podle bodu a).
2. Pokud Komise neobdrží zprávu do 30. dubna každého roku nebo pokud je zpráva zjevně neúplná, pozastaví dotyčnému členskému státu platbu záloh na výdaje podle podpoložky 1A záruční sekce EZOZF, a to takto:
a) pokud zprávu neobdrží do 15. května nebo je-li k tomuto dni zjevně neúplná, odečte se od záloh splatných na začátku června částka rovnající se částkám sraženým mezi 1. květnem a 15. říjnem předchozího rozpočtového roku podle čl. 3 odst. 2 a článku 4 nařízení (ES) č. 1259/1999;
b) pokud zprávu obdrží po 15. červnu nebo je-li k tomuto dni zjevně neúplná, odečte se ze záloh splatných na začátku července částka rovnající se částkám sraženým mezi 16. říjnem a 30. dubnem podle čl. 3 odst. 2 a článku 4 nařízení (ES) č. 1259/1999.
3. Vyplacení částky odečtené podle odstavce 2 příslušnému členskému státu je podmíněno obdržením úplné zprávy a provede se spolu s platbou druhé zálohy.
Článek 4
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost sedmým dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (ES) č. 973/2001
ze dne 14. května 2001,
kterým se stanoví určitá technická opatření pro zachování některých populací vysoce stěhovavých druhů
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 37 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Rozhodnutím 98/392/ES [3] Společenství schválilo Úmluvu Organizace spojených národů o mořském právu, která obsahuje zásady a pravidla pro zachovávání a řízení živých zdrojů v moři.
V rámci širších mezinárodních závazků se Společenství podílí na úsilí o zachování populací ryb v mezinárodních vodách.
(2) Podle rozhodnutí 86/237/EHS [4] je Společenství od 14. listopadu 1997 smluvní stranou Mezinárodní úmluvy pro zachování tuňáků v Atlantickém oceánu, dále jen "úmluva ICCAT".
(3) Vytvořením Mezinárodní komise pro zachování tuňáků v Atlantickém oceánu (dále jen "ICCAT") stanoví úmluva ICCAT rámec pro regionální spolupráci za účelem zachování a řízení zdrojů tuňáků a příbuzných druhů v Atlantickém oceánu a přilehlých mořích a pro přijetí doporučení pro zachování a řízení v oblasti podle úmluvy, která se pro smluvní strany stávají závazná.
(4) ICCAT doporučila řadu technických opatření pro některé populace vysoce stěhovavých druhů v Atlantickém oceánu a ve Středozemním moři, zejména pokud jde o povolené velikosti a hmotnosti ryb, omezení odlovu v určitých oblastech a obdobích nebo pomocí některých lovných zařízení a o rybolovnou kapacitu.
Tato doporučení jsou pro Společenství závazná, a proto by se měla provést.
(5) Některá technická opatření přijatá ICCAT byla zapracována do nařízení Rady (ES) č. 1626/94 ze dne 27. června 1994 o některých technických opatřeních pro zachování rybolovných zdrojů ve Středozemním moři [5] a nařízení Rady (ES) č.
850/98 ze dne 30. března 1998 o zachování rybolovných zdrojů pomocí technických opatření na ochranu nedospělých mořských živočichů [6]. V zájmu jasnosti by tato opatření měla být zapracována do tohoto nařízení a příslušné články uvedených nařízení by se měly zrušit.
(6) S přihlédnutím k tradiční rybolovné praxi v některých oblastech by měla být přijata zvláštní ustanovení týkající se odlovu a uchovávání některých druhů tuňáka na palubě.
(7) Rozhodnutím 95/399/ES [7] Společenství schválilo Dohodu o zřízení Komise pro tuňáky Indického oceánu.
Zřízením Komise pro tuňáky Indického oceánu (dále jen "IOTC") a přijetím doporučení pro zachování a řízení v oblasti působnosti IOTC, která jsou pro smluvní strany závazná, tato dohoda vytváří užitečný rámec pro upevnění mezinárodní spolupráce za účelem zachování a rozumného využívání tuňáků a příbuzných druhů v Indickém oceánu.
(8) IOTC přijala doporučení o technických opatřeních pro některé populace vysoce stěhovavých druhů v Indickém oceánu.
Toto doporučení je pro Společenství závazné, a proto by se mělo provést.
(9) Rozhodnutím 1999/337/ES [8] podepsalo Evropské společenství Dohodu o mezinárodním programu na ochranu delfínů a rozhodnutím 1999/386/ES [9] rozhodlo, že ji až do jejího schválení bude prozatímně používat.
Společenství by proto mělo ustanovení této dohody používat.
(10) Mezi cíle uvedené dohody patří postupné snížení vedlejší úmrtnosti delfínů při lovu tuňáků ve východním Tichém oceánu košelkovými nevody na úrovně blížící se nule, a to stanovením ročních limitů, a dlouhodobá udržitelnost populací tuňáků v oblasti podle dohody.
(11) Některá ustanovení této dohody byla zapracována do nařízení (ES) č. 850/98.
Tato ustanovení by se měla začlenit do tohoto nařízení.
(12) Společenství má rybolovné zájmy ve východním Tichém oceánu a zahájilo postup přistoupení k Meziamerické komisi pro tropické tuňáky (dále "IATTC").
Až do přistoupení a v souladu s povinností spolupracovat s ostatními stranami podílejícími se na řízení a zachování zdrojů v tomto regionu, která vyplývá z Úmluvy Organizace spojených národů o mořském právu, by Společenství mělo používat technická opatření přijatá IATTC.
Tato opatření by se proto měla zapracovat do právních předpisů Společenství.
(13) Opatření nezbytná k provádění tohoto nařízení se přijmou v souladu s rozhodnutím Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [10],
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Tímto nařízením se stanoví technická opatření pro zachování, která se vztahují na plavidla plující pod vlajkou členských států a registrovaná ve Společenství, dále jen "rybářská plavidla Společenství", a týkají se odlovu a vykládky některých populací vysoce stěhovavých druhů uvedených v příloze I.
HLAVA I
DEFINICE
Článek 2
Pro účely tohoto nařízení se použijí tyto definice mořských vod:
a) oblast 1 :
veškeré vody Atlantického oceánu a přilehlých moří spadající do oblasti podle úmluvy ICCAT, jak je definována v článku 1 uvedené úmluvy;
b) oblast 2 :
veškeré vody Indického oceánu spadající do oblasti působnosti dohody o zřízení IOTC, jak je definována v článku 2 uvedené úmluvy;
c) oblast 3 :
veškeré vody východního Tichého oceánu spadající do oblasti definované v článku 3 Dohody o mezinárodním programu na ochranu delfínů.
HLAVA II
TECHNICKÁ OPATŘENÍ POUŽITELNÁ V OBLASTI 1
Kapitola 1
Omezení používání některých typů plavidel a lovných zařízení
Článek 3
1. V období od 1. listopadu do 31. ledna se v oblasti popsané v odstavci 2 rybářským plavidlům Společenství zakazuje:
- ukotvovat plovoucí předměty,
- lovit pod umělými předměty,
- lovit pod přírodními předměty,
- lovit s pomocnými plavidly,
- vhazovat do moře umělé plovoucí předměty s bójemi nebo bez nich,
- připevňovat bóje na plovoucí předměty v moři,
- odstraňovat plovoucí předměty a vyčkávat, až se ryby přilákané těmito předměty shromáždí pod plavidlem,
- vléci plovoucí předměty mimo danou oblast.
2. Oblast uvedená v odstavci 1 je vymezena takto:
- jižní hranice na 4o jižní šířky,
- severní hranice na 5o severní šířky,
- západní hranice na 20o západní délky,
- východní hranici tvoří pobřeží Afriky.
3. Plavidlům se zakazuje zahájit nebo pokračovat v rybolovu v oblasti definované v odstavci 2 a v období definovaném v odstavci 1, není-li na palubě přítomen pozorovatel.
4. Do 31. prosince 2002 přijmou členské státy nezbytná opatření, aby byli jmenováni pozorovatelé a aby zajistily, že jsou pozorovatelé přiděleni na palubu všech plavidel, která plují pod jejich vlajkou nebo jsou registrována na jejich území a která hodlají provozovat rybolovné činnosti v oblasti uvedené v odstavci 2.
5. Aniž je dotčen odstavec 4, přijmou členské státy nezbytná opatření, aby zajistily, že řádně jmenovaní pozorovatelé zůstanou na palubách rybářských plavidel, na něž byli umístěni, dokud nebudou nahrazeni jinými pozorovateli.
6. Velitel plavidla Společenství, které operuje v oblasti definované v odstavci 2 a v období definovaném v odstavci 1, přijme pozorovatele a během jeho pobytu na palubě s ním bude spolupracovat při plnění jeho úkolů.
Velitel plavidla, které má na palubu přijmout pozorovatele, přijme veškerá rozumná opatření, aby uvedenému pozorovateli usnadnil příchod a odchod.
Během pobytu na palubě bude mít určený pozorovatel k dispozici náležité ubytování a pracovní zařízení.
7. Praktické postupy pro odstavce 4, 5 a 6 jsou definovány v příloze II.
8. Nejpozději 1. května každého roku zašlou členské státy Komisi souhrnnou zprávu, v níž vyhodnotí obsah a závěry zpráv pozorovatelů přidělených na plavidla plující pod jejich vlajkou.
9. Na základě doporučení ICCAT, která jsou pro Společenství závazná, a postupem podle čl. 19 odst. 2 může Komise změnit období uvedené v odstavci 1, oblast uvedenou v odstavci 2 a pravidla pro přidělování pozorovatelů definovaná v příloze II.
Článek 4
1. Je zakázáno uchovávat na palubě jakékoliv množství tuňáka pruhovaného, tuňáka velkookého nebo tuňáka žlutoploutvého ulovené pomocí košelkových nevodů ve vodách spadajících pod svrchovanost nebo jurisdikci Portugalska v podoblasti ICES X severně od 36o30' severní šířky nebo v oblastech spadajících pod Výbor pro rybolov ve středovýchodním Atlantickém oceánu (CECAF) severně od 31o severní šířky a východně od 17o30' západní délky nebo uvedené druhy v uvedených oblastech uvedenými lovnými zařízeními lovit.
2. Je zakázáno uchovávat na palubě tuňáky ulovené pomocí unášených tenatových sítí ve vodách spadajících pod svrchovanost nebo jurisdikci Portugalska v podoblastech ICES VIII, IX a X nebo v oblastech spadajících pod Výbor pro rybolov ve středovýchodním Atlantickém oceánu v okolí Kanárských ostrovů a Madeiry nebo uvedené druhy v uvedených oblastech uvedenými lovnými zařízeními lovit.
Článek 5
1. Lov tuňáka obecného kruhovými zatahovacími sítěmi se zakazuje:
- od 1. do 31. května v celém Středozemním moři a od 16. července do 15. srpna ve Středozemním moři s výjimkou Jaderského moře pro plavidla, která operují výhradně nebo převážně v Jaderském moři,
- od 16. července do 15. srpna v celém Středozemním moři a od 1. do 31. května v Jaderském moři pro plavidla, která operují výhradně nebo převážně ve Středozemním moři s výjimkou moře Jaderského.
Členské státy zajistí, aby se na veškerá plavidla, která plují pod jejich vlajkami nebo jsou registrována na jejich území, vztahovala uvedená pravidla.
Pro účely tohoto nařízení se jižní hranice Jaderského moře nachází na přímce, která spojuje albánsko-řeckou hranici a mys Santa Maria di Leuca.
2. V období od 1. do 30. června je při lovu tuňáka obecného ve Středozemním moři zakázáno používat při rybolovných činnostech letadla nebo vrtulníky.
3. V období od 1. června do 31. července každého roku je zakázáno lovit tuňáka obecného ve Středozemním moři pomocí povrchových dlouhých lovných šňůr z plavidel delších než 24 m.
Použitelná délka je délka stanovená ICCAT, která je uvedena v příloze III.
4. Na základě doporučení ICCAT, která jsou pro Společenství závazná, a postupem podle čl. 19 odst. 2 může Komise změnit období a oblasti definované v tomto odstavci a délku plavidel definovanou v příloze III.
Kapitola 2
Minimální velikost
Článek 6
1. Vysoce stěhovavé druhy se považují za podměrečné, jsou-li jejich rozměry menší než minimální rozměry uvedené pro příslušné druhy v příloze IV.
2. Na základě doporučení ICCAT, která jsou pro Společenství závazná, a postupem podle čl. 19 odst. 2 může Komise rozměry stanovené v příloze IV změnit.
Článek 7
1. Podměrečné ryby vysoce stěhovavých druhů nesmějí být uchovávány na palubě nebo překládány na jiné plavidlo, vykládány na pevninu, převáženy, skladovány, vystaveny nebo nabízeny k prodeji, prodány nebo uvedeny na trh.
Tyto druhy musejí být neprodleně vhozeny zpět do moře.
Předcházející pododstavec se však nevztahuje na druhy uvedené v příloze IV, které byly uloveny náhodou a které celkem nepředstavují více než 15 % vyloženého množství, vyjádřeno počtem jedinců.
U tuňáka obecného se tato povolená odchylka nevztahuje na ryby, které váží méně než 3,2 kg.
2. Propouštění podměrečných ryb vysoce stěhovavých druhů pocházejících ze třetích zemí do volného oběhu nebo jejich uvádění na trh ve Společenství se zakazuje.
Článek 8
Velikost vysoce stěhovavého druhu se změří v souladu s článkem 18 nařízení (ES) č. 850/98.
Kapitola 3
Omezení počtu plavidel
Článek 9
1. Postupem podle čl. 8 odst. 4 písm. i) nařízení (EHS) č. 3760/92 [11] Rada stanoví počet a celkovou kapacitu v hrubé registrované prostornosti (BRT) rybářských plavidel Společenství, která jsou delší než 24 metrů a loví tuňáka velkookého jako cílový druh. Tyto údaje se stanoví jako průměrný počet a kapacita v BRT rybářských plavidel Společenství, která v období 1991–1992 lovila v oblasti 1 tuňáka velkookého jako cílový druh.
2. Nejpozději do 31. ledna každého roku sdělí členské státy Komisi seznam všech plavidel plujících pod jejich vlajkou a registrovaných na jejich území, která hodlají během daného roku lovit v oblasti 1 tuňáka velkookého.
3. V seznamech se uvede registrační číslo plavidla v domácím lodním parku, které bylo plavidlu přiděleno v souladu s článkem 5 nařízení Komise (ES) č. 2090/98 [12].
4. Na základě údajů poskytnutých členskými státy v souladu s odstavci 2 a 3 může Rada postupem podle čl. 8 odst. 4 písm. ii) nařízení (EHS) č. 3760/92 rozdělit mezi členské státy počet a kapacitu vyjádřenou v BRT stanovenou v souladu s odstavcem 1.
5. Do 15. srpna každého roku členské státy zašlou Komisi seznam rybářských plavidel, která jsou delší než 24 metrů a jako cílový druh loví tuňáka velkookého.
Komise zašle tyto údaje sekretariátu ICCAT do 31. srpna každého roku.
6. Seznam uvedený v odstavci 5 obsahuje tyto údaje:
- název plavidla, registrační číslo,
- případné dřívější vlajky,
- případnou mezinárodní rádiovou volací značku,
- typ plavidla, délku a BRT,
- jméno a adresu majitele (majitelů) plavidla.
Článek 10
1. Postupem podle čl. 8 odst. 4 písm. i) nařízení (EHS) č. 3760/92 Rada stanoví počet rybářských plavidel Společenství, která v severním Atlantickém oceánu loví tuňáka křídlatého jako cílový druh. Počet plavidel se stanoví jako průměrný počet rybářských plavidel Společenství, která v severním Atlantickém oceánu v období 1993–1995 lovila tuňáka křídlatého jako cílový druh.
2. Nejpozději do 31. ledna každého roku sdělí členské státy Komisi seznam všech plavidel plujících pod jejich vlajkou a registrovaných na jejich území, která hodlají během daného roku lovit v oblasti 1 v severním Atlantickém oceánu tuňáka křídlatého.
3. V seznamech se uvede registrační číslo plavidla v domácím lodním parku, které bylo plavidlu přiděleno v souladu s článkem 5 nařízení (ES) č. 2090/98.
4. Na základě údajů poskytnutých členskými státy v souladu s odstavci 2 a 3 může Rada postupem podle čl. 8 odst. 4 písm. ii) nařízení (EHS) č. 3760/92 rozdělit mezi členské státy počet plavidel stanovený v souladu s odstavcem 1.
5. Do 15. srpna každého roku zašlou členské státy Komisi seznam plavidel, která plují pod jejich vlajkou a provozují cílený rybolov tuňáka křídlatého v severním Atlantickém oceánu.
Do 31. prosince 2001 se na tento seznam nezapíší žádná rybářská plavidla, která provozují jiný průzkumný rybolov než pomocí unášených tenatových sítí.
Komise zašle tyto údaje sekretariátu ICCAT do 30. května každého roku.
Kapitola 4
Další opatření
Článek 11
Členské státy mohou podporovat používání návazců, složených z jednoho provazce, na otočných úchytech, aby se usnadnilo vyprošťování živých marlínů modrých a plachetníků bílých.
Článek 12
Odchylně od článku 31 nařízení (ES) č. 850/98 je povoleno používat k lovu tuňáka a žraloka velikého (Cetorhinus maximus) ve Skagerraku a Kattegatu elektrický proud nebo harpunová děla.
HLAVA III
TECHNICKÁ OPATŘENÍ POUŽITELNÁ V OBLASTI 2
Článek 13
1. Do 15. června každého roku členské státy zašlou Komisi seznam rybářských plavidel, která jsou delší než 24 metrů, plují pod jejich vlajkou a během předcházejícího roku lovila v oblasti 2 tuňáka velkookého, tuňáka křídlatého a tuňáka pruhovaného.
Komise zašle tyto údaje sekretariátu ICCAT do 30. června každého roku.
2. Seznam uvedený v odstavci 1 obsahuje tyto údaje:
- název plavidla, registrační číslo,
- případné dřívější vlajky,
- případnou mezinárodní rádiovou volací značku,
- typ plavidla, délku a BRT,
- jména a adresy majitele, provozovatele nebo pronajimatele plavidla.
HLAVA IV
TECHNICKÁ OPATŘENÍ POUŽITELNÁ V OBLASTI 3
Článek 14
1. Pouze rybářským plavidlům Společenství, která operují za podmínek stanovených v Dohodě o mezinárodním programu na ochranu delfínů a kterým byl přidělen DML, je povoleno při lovu tuňáka žlutoploutvého v oblasti 3 používat košelkové nevody ke kruhovým zátahům na hejna nebo skupiny delfínů.
2. "DML" se rozumí hranice úmrtnosti delfínů stanovená v článku 5 Dohody o mezinárodním programu na ochranu delfínů.
Článek 15
1. Do 15. září každého roku zašlou členské státy Komisi:
- seznam plavidel, která plují pod jejich vlajkou a jejichž nosnost je vyšší než 363 tun (400 čistých tun), která žádala o DML pro celý následující rok,
- seznam plavidel, která plují pod jejich vlajkou a pravděpodobně budou v dané oblasti v průběhu následující roku operovat,
- seznam plavidel, která plují pod jejich vlajkou a která žádala o DML pro první nebo druhou polovinu následujícího roku,
- pro každé plavidlo, které žádá o DML, osvědčení, které potvrzuje, že uvedené plavidlo mělo náležité zařízení a vybavení pro ochranu delfínů a že jeho velitel dokončil schválený vzdělávací kurz o metodách záchrany a vyprošťování delfínů.
2. Členský stát zajistí, že žádosti o DML jsou v souladu s podmínkami Dohody o mezinárodním programu na ochranu delfínů a s opatřeními pro zachování přijatými IATTC.
3. Komise seznamy přezkoumá a zajistí, že jsou v souladu s ustanoveními Dohody o mezinárodním programu na ochranu delfínů a s opatřeními pro zachování přijatými IATTC, a zašle je řediteli IATTC.
Pokud se při přezkoumání ukáže, že žádosti nesplňují podmínky uvedené v tomto odstavci, Komise příslušný členský stát neprodleně informuje, že celou žádost nebo její část nemůže řediteli IATTC zaslat, přičemž uvede důvody.
4. Komise zašle každému členskému státu celkový DML, který se rozdělí mezi plavidla plující pod jeho vlajkou.
5. Do 15. ledna každého roku oznámí každý členský stát Komisi, jak rozdělil DML mezi plavidla, která plují pod jeho vlajkou.
6. Do 1. února každého roku zašle Komise řediteli IATTC seznam a rozpis rozdělení DML mezi rybářská plavidla Společenství.
Článek 16
1. Plavidla, která loví pomocí zařízení s uzavíracím mechanismem, nesmějí používat pomocná plavidla.
2. Překládka ryb na jiná plavidla na moři se zakazuje.
HLAVA V
OBECNĚ POUŽÍVANÁ USTANOVENÍ
Článek 17
1. Používání košelkových nevodů pro kruhové zátahy na hejna nebo skupiny mořských savců se s výjimkou plavidel uvedených v článku 4 zakazuje.
2. Odstavec 1 se vztahuje na všechna plavidla, která plují pod vlajkou členského státu nebo jsou registrována v členském státě, a to ve všech vodách.
HLAVA VI
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 18
Opatření, která se mají učinit na základě čl. 3 odst. 9, čl. 5 odst. 4 a čl. 6 odst. 2, se přijmou postupem podle čl. 19 odst. 2.
Článek 19
1. Komisi je nápomocen výbor zřízený článkem 17 nařízení (EHS) č. 3760/92.
2. V případě odkazu na tento odstavec se použijí články 5 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES.
Lhůta uvedená v čl. 5 odst. 6 rozhodnutí 1999/468/ES se stanoví na tři měsíce.
3. Výbor přijme svůj jednací řád.
Článek 20
1. Články 24, 33 a 41 nařízení (ES) č. 850/98 a údaje v příloze XII uvedeného nařízení, které se týkají tuňáka obecného a mečouna obecného, se zrušují.
2. Články 3a a 5a nařízení (ES) č. 1626/94, údaje v příloze IV uvedeného nařízení, které se týkají tuňáka obecného a mečouna obecného, a příloha V uvedeného nařízení se zrušují.
3. Odkazy na uvedená nařízení, články a přílohy se považují za odkazy na toto nařízení v souladu se srovnávací tabulkou obsaženou v příloze V.
Článek 21
Toto nařízení vstupuje v platnost sedmým dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (ES) č. 974/2001
ze dne 14. května 2001,
kterým se mění nařízení (EHS) č. 3911/92 o vývozu kulturních statků
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 133 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Zavedení hospodářské a měnové unie a přechod k euru mají vliv na poslední pododstavec oddílu B přílohy nařízení (EHS) č. 3911/92 [4], který stanoví hodnoty kulturních statků, vyjádřené v ECU, na něž se vztahuje zmíněné nařízení.
Uvedený pododstavec upřesňuje, že dnem pro přepočet zmíněných hodnot do národních měn je 1. leden 1993.
(2) Na základě nařízení Rady (ES) č. 1103/97 ze dne 17. června 1997 o některých ustanoveních týkajících se zavedení eura [5] byl po přepočtu v poměru jedno euro k jednomu ECU každý odkaz na ECU v právních nástrojích nahrazen od 1. ledna 1999 odkazem na euro.
Nedojde-li tudíž ke změně nařízení (EHS) č. 3911/92 a tedy ke změně pevného směnného kurzu, který odpovídá kurzu platnému k 1. lednu 1993, budou členské státy, jejichž měnou je euro, i nadále používat rozdílné částky přepočítané na základě směnných kurzů z roku 1993 a nikoli na základě přepočítacích koeficientů neodvolatelně zavedených 1. ledna 1999, a tato situace bude trvat, dokud pravidlo pro přepočet zůstane nedílnou součástí zmíněného nařízení.
(3) Poslední pododstavec oddílu B přílohy nařízení (EHS) č. 3911/92 je proto třeba změnit tak, aby členské státy, jejichž měnou je euro, od 1. ledna 2002 přímo uplatňovaly hodnoty v eurech stanovené právními předpisy Společenství.
Pro ostatní členské státy, které budou i nadále přepočítávat tyto prahové hodnoty na své národní měny, je třeba stanovit ke vhodnému dni před 1. lednem 2002 směnný kurz a přijmout opatření, aby tyto státy automaticky a pravidelně tento kurz přejímaly a vyrovnaly tak rozdíly ve směnném kurzu mezi národní měnou a eurem.
(4) Ukázalo se, že hodnota 0 (nula) v oddíle B přílohy nařízení (EHS) č. 3911/92, kterou lze u určitých kategorií kulturních statků uplatňovat jako prahovou finanční hodnotu, mohla být vykládána způsobem, který mohl ohrozit účinné používání tohoto nařízení.
Přestože tato hodnota 0 (nula) znamená, že kulturní statky náležející do zmíněných kategorií je třeba považovat za "kulturní statky" ve smyslu uvedeného nařízení, nezávisle na jejich hodnotě, která může být zanedbatelná nebo nulová, vyložily si některé orgány hodnotu 0 (nula) tak, že uvedené kulturní statky nemají vůbec žádnou hodnotu, čímž připravily tyto kategorie kulturních statků o ochranu, kterou jim nařízení poskytuje.
(5) Aby se v tomto ohledu předešlo jakýmkoli nejasnostem, je třeba číslici 0 nahradit jednoznačnějším výrazem, který odstraní veškeré pochybnosti týkající se potřeby chránit uvedené kulturní statky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Oddíl B přílohy nařízení (EHS) č. 3911/92 se mění takto:
1. Nadpis "HODNOTA: 0 (nula)" se nahrazuje tímto: "HODNOTA:
jakákoli hodnota."
2. Poslední pododstavec týkající se přepočtu hodnot vyjádřených v ECU na národní měny se nahrazuje tímto:
"Pro členské státy, jejichž měnou není euro, se hodnoty vyjádřené v eurech uvedené v této příloze přepočtou a vyjádří v národních měnách podle směnného kurzu ke dni 31. prosince 2001 zveřejněného v Úředním věstníku Evropských společenství.
Tato protihodnota vyjádřená v národní měně se s účinkem od 31. prosince 2001 přezkoumává každé dva roky. Výpočet protihodnoty se zakládá na průměrných denních hodnotách zmíněných měn vyjádřených v eurech během období dvaceti čtyř měsíců, které končí posledním srpnovým dnem, který předchází přezkumu nabývajícímu účinku 31. prosince.
Poradní výbor pro otázky kulturních statků přezkoumá tuto metodu výpočtu na návrh Komise zpravidla dva roky po jejím prvním použití. Po každém přezkumu se hodnoty vyjádřené v eurech a jejich protihodnoty v národních měnách pravidelně zveřejňují
Nařízení Evropské centrální banky (ES) č. 985/2001
ze dne 10. května 2001,
kterým se mění nařízení ECB/1999/4 o pravomoci Evropské centrální banky uvalovat sankce
(ECB/2001/4)
RADA GUVERNÉRŮ EVROPSKÉ CENTRÁLNÍ BANKY,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 110 odst. 3 této smlouvy,
s ohledem na statut Evropského systému centrálních bank a Evropské centrální banky, a zejména na články 34.3 a 19.1 tohoto statutu,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 2532/98 ze dne 23. listopadu 1998 o pravomoci Evropské centrální banky uvalovat sankce [1], a zejména na čl. 6 odst. 2 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
nařízení ECB/1999/4 ze dne 23. září 1999 o pravomoci Evropské centrální banky uvalovat sankce [2] by mělo být změněno z těchto důvodů:
zkušenosti ukázaly, že stávající postup pro uchovávání informací týkajících se stanovení a vymáhání sankcí, zejména výměna původní dokumentace a materiálů mezi ECB a národními centrálními bankami, přináší nadměrnou zátěž.
Uvedený postup je proto třeba zjednodušit, aby poskytoval účinný a řádný rámec pro správu sankcí, založený na rychlém postupu, a současně zaručoval touž úroveň právní jistoty,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Změny nařízení ECB/1999/4
"5. Příslušná národní centrální banka nebo ECB uchovává všechny informace týkající se stanovení a vymáhání sankce ve spise, který archivuje nejméně pět let ode dne nabytí právní moci rozhodnutí o uvalení sankce.
Příslušná národní centrální banka předá ECB kopie veškeré původní dokumentace a materiálů, které se týkají řízení o sankcích a které má k dispozici."
Článek 2
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým čtvrtým dnem měsíce následujícího po měsíci vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 991/2001
ze dne 21. května 2001,
kterým se mění příloha směrnice Rady 92/14/EHS o omezení provozu letadel uvedených v části II kapitoly 2 svazku 1 přílohy 16 k Úmluvě o mezinárodním civilním letectví, druhé vydání (1988)
(Text s významem pro EHP)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 92/14/EHS ze dne 2. března 1992 o omezení provozu letadel uvedených v části II kapitoly 2 svazku 1 přílohy 16 k Úmluvě o mezinárodním civilním letectví, druhé vydání (1988) [1], naposledy pozměněné směrnicí Komise 1999/28/ES [2], a zejména na článek 9a uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Článek 3 směrnice 92/14/EHS stanoví výjimku pro letadla uvedená v příloze této směrnice, zejména pokud jsou nadále provozována fyzickými nebo právnickými osobami usazenými v zemi, kde byla tato letadla registrována během určitého referenčního období.
(2) Článek 9a směrnice 92/14/EHS ve znění směrnice Rady 98/20/ES [3] stanoví zjednodušený postup pro změny přílohy s ohledem na zajištění plného souladu s podmínkami pro udělení výjimky.
(3) Od vstupu v platnost směrnice 1999/28/ES, která na základě zjednodušeného postupu poprvé změnila přílohu směrnice 92/14/EHS, byla některá letadla obsažená v příloze zničena, zatímco jiná byla vymazána z registru dané země a odpovídající zápisy pro tato letadla by proto měly být vymazány z přílohy.
(4) Některá vyhovující letadla dosáhnou v průběhu roku 2001 stáří 25 let; do přílohy by proto měly být vloženy odpovídající zápisy.
(5) Aktualizace přílohy je rovněž žádoucí ve světle jakýchkoliv pozdějších změn registrace nebo provozovatele letadel již v příloze obsažených.
(6) Omezená povaha a dosah změn přílohy, jakož i naléhavost odůvodňují změnu typu použitého právního nástroje.
(7) Je nezbytné, aby toto nařízení vstoupilo neprodleně v platnost, aby byly zúčastněným stranám bez odkladu k dispozici výjimky stanovené tímto nařízením.
(8) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro předpisy letecké bezpečnosti [4], zřízeného nařízením Rady (EHS) č. 3922/91 ze dne 16. prosince 1991 o harmonizaci technických požadavků a správních postupů v oblasti civilního letectví [5], naposledy pozměněným nařízením Komise (ES) č. 2871/2000 [6],
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Příloha směrnice 92/14/EHS se mění v souladu s přílohou tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 993/2001
ze dne 4. května 2001,
kterým se mění nařízení (EHS) č. 2454/93, kterým se provádí nařízení Rady (EHS) č. 2913/92, kterým se vydává celní kodex Společenství
(Text s významem pro EHP)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství [1], naposledy pozměněné nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2700/2000 [2], a zejména na článek 247 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Do nařízení Komise (EHS) č. 2454/93 [3], naposledy pozměněného nařízením Komise (ES) č. 2787/2000 [4], je třeba zapracovat ustanovení, jejichž cílem je rozvoj, doplnění, případně aktualizace současného právního rámce počítačově zpracovaného tranzitního systému, aby byla zajištěna jednotnost a spolehlivost činnosti počítačově zpracovaného tranzitního režimu.
(2) Výměna informací mezi celními orgány na celních úřadech odeslání a celních úřadech tranzitu pomocí informačních technologií a datových sítí umožní účinnější kontrolu tranzitních operací a současně dopravcům usnadní formality spojené s předkládáním potvrzení o přestupu hranice každému celním úřadu tranzitu.
(3) Za účelem kontroly používání souborné jistoty a zproštění povinnosti poskytnout jistotu je třeba stanovit předběžnou výši cla a ostatních poplatků pro každou tranzitní operaci v případech, kdy nejsou k dispozici údaje potřebné pro výpočet.
Celní orgány by měly být oprávněny odhadnout jinou částku na základě jiných jim známých informací.
(4) U jistot, které jsou kontrolovány počítačově zpracovaným tranzitním systémem, musí být poskytnuta možnost nepředkládat celnímu úřadu odeslání dokumenty vztahující se k jistotě.
(5) Při počítačové kontrole jednotlivých jistot s použitím záručního dokladu je vhodné stanovit, že ručitel je povinen poskytnout celnímu úřadu záruky informace o vydaných záručních dokladech.
(6) Za účelem maximalizace výhod počítačově zpracovaného tranzitního systému pro celní orgány a hospodářské subjekty je třeba rozšířit též povinnost výměny informací s celním úřadem určení prostřednictvím výpočetní techniky též na schváleného příjemce.
(7) Počítačový systém umožní významně zkrátit současné lhůty šetření.
(8) Přístup k elektronickým údajům týkajícím se tranzitu se zjednoduší vytištěním referenčního čísla tranzitní operace (MRN) na tranzitní doprovodný doklad ve formě standardního čárového kódu, čímž se postup zrychlí a zefektivní.
(9) Je třeba zjednodušit a zracionalizovat hlavu III části II nařízení (EHS) č. 2454/93, která se týká uskladňování v celním skladu, aktivního zušlechťovacího styku, přepracování pod celním dohledem, režimu dočasného použití a pasivního zušlechťovacího styku.
Kromě toho je třeba nahradit kapitolu I hlavy V týkající se svobodných celních pásem a svobodných celních skladů.
(10) Nařízení (EHS) č. 2913/92 (dále jen "kodex"), ve znění nařízení (ES) č. 2700/2000, obsahuje základ pro zpružnění podmínek přístupu k některým režimům nahrazením konkrétního seznamu prověřování hospodářských podmínek v případě přepracování pod celním dohledem, zaměřením se na předběžné prověření hospodářských podmínek před vydáním povolení k použití aktivního zušlechťovacího styku u citlivého zboží a u pasivního zušlechťovacího styku širším využitím metody výpočtu poplatků na základě nákladů na zpracování.
(11) Vzájemné působení mezi režimem aktivního zušlechťovacího styku a režimem vývozních náhrad v oblasti zemědělských produktů a zboží vyžaduje po snížení vývozních podpor, které bylo dohodnuto v rámci Světové obchodní organizace, prováděcí pravidla.
(12) Soubor prováděcích pravidel k celním režimům s hospodářským účinkem musí být racionalizován vzhledem k tomu, že se v každém z pěti celních režimů s hospodářským účinkem uplatňuje celá řada shodných ustanovení.
Aby se zamezilo opakování pravidel, shromáždí se ustanovení společná pro dva nebo více režimů do jedné kapitoly.
Tato část se týká zejména povolení — včetně těch, která se týkají několika správ — a jejich získávání zjednodušeným postupem, evidence zboží, výtěžnosti, vyrovnávacího úroku, způsobů vyřízení režimu, přesunů a správní spolupráce, jakož i harmonizované struktury tiskopisu žádosti a povolení.
S cílem vnést do prováděcích pravidel více pružnosti je třeba stanovit, že za určitých podmínek by mělo být možné poskytnout povolení se zpětnou působností na jeden rok.
(13) Kodex, ve znění nařízení (ES) č. 2700/2000, umožňuje rovněž členským státům vymezit svobodná celní pásma, ve kterých jsou uskutečňovány kontroly a formality a ve kterých se použijí předpisy týkající se celního dluhu podle ustanovení pro režim uskladňování v celním skladu.
V důsledku toho by se svobodná celní pásma měla rozlišovat podle typu kontroly, které podléhají.
(14) Transparentnost veškerých prováděcích pravidel by se měla zlepšit přísnější strukturalizací a zestručněním ustanovení a mělo by se, pokud možno, zabránit překrývání celních a zemědělských předpisů.
(15) Počet příloh by měl být výrazně snížen.
Některé by se měly začlenit přímo do textu (přílohy 69a, 74 a 95); další by se měly sjednotit do jedné (67 a 68; 70, 75a, 81, 82, 84, 98 a 106; 71, 72 a 83; 85, 86, 88, 89 a 107); jiná skupina by se měla zrušit, protože obsah těchto příloh má charakter spíše vysvětlující, ilustrační nebo slouží jako příklad.
Měly by se vytvořit dvě nové přílohy (70 a 73).
(16) Mezinárodní obchod s použitými a balenými oděvy se velmi rozvíjí.
Za účelem zjednodušení tohoto obchodu je vhodné vymezit pravidlo původu vztahující se na obnošené oděvy a jiné použité textilní výrobky, sebrané a zabalené.
Podle pravidla, které přijal Výbor pro pravidla původu Světové obchodní organizace v rámci mezinárodní harmonizace nepreferenčních pravidel původu (dohoda Světové obchodní organizace o pravidlech původu) se původ oděvů a jiného použitého zboží určuje na základě posledního podstatného zpracování.
(17) Nařízení (EHS) č. 2454/93 by proto mělo být změněno.
(18) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro celní kodex,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (EHS) č. 2454/93 se mění takto:
1. Ustanovení čl. 220 odst. 1 se mění takto:
a) v písmenu b) se slova "čl. 556 odst. 1 druhý pododstavec" nahrazují slovy "čl. 508 odst. 1";
b) v písmenech c) a d) se za slova "písemné povolení pro daný režim" vkládají slova "nebo kopie žádosti o povolení, pokud se použije čl. 508 odst. 1";
c) v písmenu e) se slova "čl. 751 odst. 1 druhý pododstavec" nahrazují slovy "čl. 508 odst. 1".
2. Ustanovení čl. 229 odst. 1 se mění takto:
a) v první větě se slova "v článku 696" nahrazují slovy "v čl. 497 odst. 3 druhém pododstavci";
b) v písmenu a) se první dvě odrážky nahrazují tímto: - "— pro zvířata v rámci stěhování stád nebo přesunů na pastvu nebo zvířata určená k provedení práce nebo přepravy a jiné zboží, které splňuje podmínky čl. 567 druhého pododstavce, písm. a),
- — pro obaly uvedené v čl. 571 písm. a), nesou-li trvalé a nesmazatelné značky osoby usazené mimo celní území Společenství";
c) v písm. a) čtvrté odrážce se slova "čl. 671 odst. 2 písm. c)" nahrazují slovy "článku 569".
3. V článku 232 se odstavec 1 nahrazuje tímto: "1. Nebyly-li předmětem písemného nebo ústního celního prohlášení, má se za to, že celní prohlášení s návrhem na propuštění do režimu dočasného použití bylo s výhradou článku 579 podáno projevem vůle ve smyslu článku 233:
a) pro předměty osobní potřeby a zboží ke sportovním účelům dovážené cestujícími v souladu s článkem 563;
b) pro dopravní prostředky uvedené v článcích 556 až 561;
c) pro předměty k uspokojování potřeb námořníků používané na palubě plavidla určeného pro mezinárodní námořní dopravu v souladu s čl. 564 písm. a)."
4. V článku 251 se vkládá bod 1c), který zní:
"1c) Je-li uděleno povolení se zpětnou působností v souladu s:
- článkem 294 při propuštění zboží do režimu volného oběhu se zvýhodněným sazebním zacházením nebo se sníženou nebo nulovou celní sazbou z důvodu zvláštního použití zboží, nebo
- článkem 508 pro celní režim s hospodářským účinkem."
5. V čl. 268 odst. 3 a v čl. 269 odst. 3 se slova "v článcích 529 až 534" nahrazují slovy "v článku 524".
6. V čl. 270 odst. 1 třetím pododstavci se slova "podle článků 497 až 502" nahrazují slovy "podle článků 497, 498 a 499".
7. V čl. 272 odst. 2 se slova "v článcích 529 až 534" nahrazují slovy "v článku 524".
8. V čl. 275 odst. 1 se slova "čl. 556 odst. 1 druhý pododstavec" nahrazují slovy "čl. 508 odst. 1".
9. V části I hlavě IX kapitole 3 se za článek 277 vkládá nový pododdíl, který zní: "Pododdíl 4
Společná ustanovení
Článek 277a
Pokud byla stejné osobě udělena dvě nebo více povolení týkající se celních režimů s hospodářským účinkem a pokud je jeden z těchto režimů vyřízen propuštěním zboží do druhého režimu za použití místního celního řízení, nemusí být doplňkové celní prohlášení vyžadováno."
10. V čl. 278 odst. 3 se písmeno d) nahrazuje tímto: "d) pro zemědělské produkty Společenství uvedené v článku 524, které byly propuštěny do režimu uskladňování v celním skladu, nelze použít žádný zjednodušený postup."
11. V čl. 313 odst. 2 se písmena b) a c) nahrazují tímto: "b) zboží, které je dočasně uskladňováno nebo se nachází ve svobodném celním pásmu podléhajícím kontrole typu I ve smyslu článku 799 nebo ve svobodném skladě;
c) zboží propuštěné do podmíněného systému nebo do svobodného celního pásma podléhajícího kontrole typu II ve smyslu článku 799."
12. V čl. 313a se odstavec 1 nahrazuje tímto: "1. Pravidelnou linkou se rozumí námořní linka, po níž plavidla pravidelně přepravují zboží pouze mezi přístavy na celním území Společenství a nesmějí přitom přijíždět z míst mimo toto území nebo ze svobodného celního pásma podléhajícího kontrole typu I ve smyslu článku 799 v přístavu na tomto území, ani do takového místa jezdit nebo v něm provádět mezipřistání."
13. Článek 313b se mění takto:
a) v odst. 3 písm. d) se první odrážka nahrazuje tímto: "— že na žádných linkách, pro které je povolení žádáno, nebudou provádět přistání v žádném přístavu třetí země ani v žádném svobodném celním pásmu podléhajícím kontrole typu I ve smyslu článku 799 v přístavu na celním území Společenství, ani překládku na volném moři, a";
b) odstavec 7 se nahrazuje tímto: "7. Je-li plavidlo druhu uvedeného v čl. 313a odst. 1 nuceno v důsledku nepředvídatelných okolností přeložit náklad na volném moři nebo dočasně pobývat v přístavu některé třetí země nebo ve svobodném celním pásmu podléhajícímu kontrole typu I ve smyslu článku 799 v přístavu na celním území Společenství, uvědomí o tom námořní společnost neprodleně celní orgány následujících přístavů na pravidelné lince plavidla."
14. V čl. 322 odst. 2 se zrušují slova "ve smyslu článku 670".
15. V čl. 346 odst. 1 se doplňuje třetí pododstavec, který zní:
"Pokud jsou však údaje o jistotě vyměněny mezi celním úřadem záruky a celním úřadem odeslání pomocí informačních technologií a datových sítí, ponechá si prvopis záruční listiny celní úřad odeslání." 16. V článku 347 se vkládá nový odstavec 3a, který zní: "3a. Pokud si celní úřad záruky vymění údaje o jistotě s celním úřadem odeslání pomocí informačních technologií a datových sítí, poskytne ručitel tomuto celnímu úřadu za podmínek stanovených celním orgánem veškeré podrobnosti o záručních dokladech jednotlivé jistoty, které vystavil."
17. V článku 359 se odstavec 2 nahrazuje tímto: "2. Dopravce předloží potvrzení o přestupu hranice vyhotovené na tiskopise, který odpovídá vzoru uvedenému v příloze 46, každému celnímu úřadu tranzitu, a ten si je ponechá. Pokud jsou však údaje o tranzitu zboží vyměněny mezi celním úřadem odeslání a celním úřadem tranzitu pomocí informačních technologií a datových sítí, potvrzení o přestupu hranice se nepředkládá."
18. V článku 365 se vkládá odst. 1a, který zní: "1a. Použijí-li se ustanovení oddílu 2 pododdílu 7 a neobdrží-li celní orgány členského státu odeslání "zprávu o příchodu zboží" ve lhůtě pro předložení zboží celnímu úřadu určení, uvědomí tyto orgány hlavního povinného a vyzvou jej, aby prokázal ukončení režimu."
19. V čl. 366 odst. 1 se vkládá třetí pododstavec, který zní: "Použijí-li se ustanovení oddílu 2 pododdílu 7, zahájí celní orgány neprodleně rovněž šetření v případě, že neobdržely "zprávu o příchodu zboží" ve lhůtě pro předložení zboží celnímu úřadu určení nebo "zprávu o výsledcích kontroly" ve lhůtě do šesti dnů po obdržení "zprávy o příchodu zboží"."
20. Vkládá se článek 368a, který zní: "Článek 368a
Pokud jsou celní úřad záruky a celní úřad odeslání v různých členských státech, musí mít zpráva používaná pro výměnu údajů o jistotě takovou strukturu a musí obsahovat takové údaje, které celní orgány vymezí vzájemnou dohodou."
"Článek 369 Po propuštění zboží předá celní úřad odeslání podrobnosti o tranzitní operaci Společenství celnímu úřadu určení uvedenému v celním prohlášení prostřednictvím "zprávy o očekávaném příchodu zboží" a všem celním úřadům tranzitu uvedeným v celním prohlášení prostřednictvím "zprávy o očekávaném příchodu tranzitu".
Tyto zprávy vycházejí z údajů uvedených v tranzitním prohlášení, případně opravených, a musí být správně vyplněny.
Zprávy mají tu strukturu a obsahují ty údaje, které celní orgány vymezí vzájemnou dohodou."
22. Vkládá se článek 369a, který zní: "Článek 369a
Celní úřad tranzitu zaznamená průjezd, o kterém byl vyrozuměn prostřednictvím "zprávy o očekávaném tranzitu" celním úřadem odeslání.
Případná prohlídka zboží se provádí na podkladě této zprávy.
Celní úřad odeslání je vyrozuměn o překročení hranice prostřednictvím zprávy "potvrzení o přestupu hranice".
Zpráva má tu strukturu a obsahuje ty údaje, které celní orgány vymezí vzájemnou dohodnou."
23. V čl. 379 odst. 1 se vkládá druhý pododstavec, který zní: "Pro účely prvního pododstavce se provádí výpočet výše možného celního dluhu pro každou tranzitní operaci. Nejsou-li potřebné údaje dostupné, stanoví se částka ve výši 7000 eur, pokud jiné informace, které jsou celní orgánům známy, nepoukazují na částku jinou."
24. V čl. 383 odst. 2 se vkládá druhý pododstavec, který zní: "Pokud jsou však údaje o jistotě vyměněny mezi celním úřadem odeslání a celním úřadem tranzitu pomocí informačních technologií a datových sítí, osvědčení se nepředkládá."
25. V čl. 408 odst. 1 se písmeno b) nahrazuje tímto: "b) předat celnímu úřadu určení neprodleně výtisky č. 4 a 5 tranzitního prohlášení, které provázely zboží, a zároveň mu, kromě případu, kdy jsou tyto informace zasílány pomocí systému počítačového zpracování dat, sdělit datum příchodu a stav případně připevněných závěr."
26. Vkládá se článek 408a, který zní: "Článek 408a
1. Použije-li celní úřad určení ustanovení oddílu 2 pododdílu 7, může být status schváleného příjemce udělen osobám, které splňují podmínky stanovené v článku 373 a používají ke komunikaci s celními orgány systém počítačového zpracování dat.
2. Schválený příjemce informuje celní úřad určení o dodání zboží před jeho vyložením.
3. V povolení se zejména stanoví, jakým způsobem a v jaké lhůtě obdrží schválený příjemce od celního úřadu určení údaje uvedené ve "zprávě o očekávaném příchodu zboží", aby mohl být přiměřeně použit článek 371."
27. V čl. 427 odst. 2 se zrušují slova "ve smyslu čl. 670 písm. g)".
28. Část II hlava III (články 496 až 787) se nahrazuje tímto:
"HLAVA III CELNÍ REŽIMY S HOSPODÁŘSKÝM ÚČINKEM
KAPITOLA I
Základní ustanovení společná pro více režimů
Oddíl 1
Definice
Článek 496
"režimem" celní režim s hospodářským účinkem;
"povolením" povolení celních orgánů použít režim;
"jednotným povolením" povolení zahrnující různé celní orgány a týkající se propuštění do režimu a/nebo vyřízení režimu, uskladňování, následného zušlechtění, přepracování nebo použití;
"držitelem" držitel povolení;
"celním úřadem vykonávajícím dohled" celní úřad uvedený v povolení jako úřad zmocněný kontrolovat režim;
"celním úřadem propouštějícím zboží do režimu" celní úřad nebo celní úřady uvedené v povolení jako úřady zmocněné přijímat celní prohlášení s návrhem na propuštění zboží do režimu;
"celním úřadem vyřizujícím režim" celní úřad nebo celní úřady uvedené v povolení jako úřady zmocněné přijímat po propuštění zboží do režimu celní prohlášení, kterým se zboží přiděluje jiné celně schváleného určení, nebo v případě pasivního zušlechťovacího styku přijímat celní prohlášení s návrhem na propuštění zboží do volného oběhu;
"trojúhelníkovým obchodem" obchod, při němž není celní úřad vyřizující režim totožný s celním úřadem propouštějícím zboží do režimu;
"ύčetnictvím" obchodní, daňové nebo jiné účetní údaje vedené držitelem nebo na jeho účet;
"záznamy" údaje obsahující všechny nezbytné informace a technické podrobnosti na jakémkoli nosiči, které celním orgánům umožňují dohlížet na režim a kontrolovat jej, a zejména toky a změny statusu zboží; v režimu uskladňování v celním skladu se záznamy nazývají evidence zboží;
"hlavními zušlechtěnými výrobky" zušlechtěné výrobky, na jejichž výrobu, byl režim povolen;
"vedlejšími zušlechtěnými výrobky" zušlechtěné výrobky, jiné než hlavní zušlechtěné výrobky uvedené v povolení, které vznikají jako nutné vedlejší produkty zušlechťovací operace;
"lhůtou pro vyřízení režimu" lhůta, ve které musí být zboží nebo výrobkům přiděleno celně schválené určení, případně včetně podání žádosti o navrácení dovozního cla po aktivním zušlechtění (systém navracení) nebo získání nároku na úplné nebo částečné osvobození od dovozního cla při propuštění do volného oběhu po pasivním zušlechtění.
Oddíl 2
Žádost o povolení
Článek 497
1. Žádost o povolení se předkládá písemně podle vzoru uvedeného v příloze 67.
2. Celní orgány mohou povolit, aby se žádost o obnovení nebo změnu povolení podávala ve zjednodušené písemné formě.
3. V následujících případech může být žádost podána prostřednictvím písemného celního prohlášení nebo prostřednictvím systému počítačového zpracování dat v rámci běžného postupu:
a) pro aktivní zušlechťovací styk v případě, kdy jsou v souladu s článkem 539 hospodářské podmínky považovány za splněné, s výjimkou žádostí týkajících se rovnocenného zboží;
b) pro přepracování pod celním dohledem v případě, kdy jsou v souladu s čl. 552 odst. 1 prvním pododstavcem hospodářské podmínky považovány za splněné;
c) pro dočasné použití včetně použití karnetu ATA nebo CPD;
d) pro pasivní zušlechťovací styk, pokud zušlechťovací operace spočívají v opravách, včetně systému prosté výměny bez předčasného dovozu, v těchto případech:
i) pro propuštění zboží do volného oběhu po pasivním zušlechtění s použitím systému prosté výměny s předčasným dovozem;
ii) pro propuštění zboží do volného oběhu po pasivním zušlechtění s použitím systému prosté výměny bez předčasného dovozu, pokud povolení nezahrnuje použití tohoto systému a pokud celní orgány povolí jeho změnu;
iii) pro propuštění zboží do volného oběhu po pasivním zušlechtění, pokud se zušlechťovací operace týká zboží neobchodní povahy.
Žádost o povolení může být podána prostřednictvím ústního celního prohlášení s návrhem na propuštění do režimu dočasného použití podle článku 229, s výhradou předložení dokumentu podle čl. 499 třetího pododstavce.
Žádost o povolení může být podána prostřednictvím celního prohlášení s návrhem na propuštění do režimu dočasného použití jakýmkoli jiným projevem vůle podle čl. 232 odst. 1.
4. Žádosti o jednotné povolení, kromě žádostí o dočasné použití, se podávají podle odstavce 1.
5. Celní orgány mohou požadovat, aby žádosti o dočasné použití s úplným osvobozením od dovozního cla podle článku 578 byly podávány podle odstavce 1.
Článek 498
Žádost o povolení uvedená v článku 497 se podává:
a) při uskladňování v celním skladu celním orgánům, v jejichž územním obvodu se nachází místo, které má být schváleno jako celní sklad, nebo místo, kde žadatel vede své hlavní účetnictví;
b) při aktivním zušlechťovacím styku a přepracování pod celním dohledem celním orgánům, v jejichž územním obvodu se nachází místo, kde se má zušlechťovací operace nebo přepracování uskutečnit;
c) při dočasném použití celním orgánům, v jejichž územním obvodu se nachází místo, kde má být zboží použito, aniž je dotčen čl. 580 odst. 2 druhý pododstavec;
d) při pasivním zušlechťovacím styku celním orgánům, v jejichž územním obvodu se nachází místo, kde se nachází zboží, které má být dočasně vyvezeno.
Článek 499
Považují-li celní orgány údaje uvedené v žádosti za nedostatečné, mohou od žadatele požadovat poskytnutí dalších informací.
Zejména v případech, kdy je žádost možno podat pomocí celního prohlášení, požadují celní orgány, aniž je dotčen článek 220, aby byl k žádosti připojen deklarantem vyhotovený doklad obsahující alespoň následující údaje, nejsou-li považovány za nadbytečné a nejsou-li uvedeny v písemném celním prohlášení:
a) jméno a adresa žadatele, deklaranta a hospodářského subjektu;
b) povaha zušlechtění, přepracování nebo použití zboží;
c) technický popis zboží a zušlechtěných nebo přepracovaných výrobků a prostředky k jejich ztotožnění;
d) kódy hospodářských podmínek podle přílohy 70;
e) předpokládaná výtěžnost nebo způsob jejího stanovení;
f) předpokládaná lhůta pro vyřízení režimu;
g) předpokládaný celní úřad vyřízení režimu;
h) místo zušlechtění, přepracování nebo použití;
i) navrhované formality pro přesun;
j) v případě ústního celního prohlášení hodnota a množství zboží.
Pokud je doklad uvedený v druhém pododstavci předložen spolu s ústním celním prohlášením s návrhem na propuštění zboží do režimu dočasného použití, vystaví se ve dvou vyhotoveních, z nichž jedno celní orgán potvrdí a vrátí deklarantovi.
Oddíl 3
Jednotné povolení
Článek 500
1. Pokud je požadováno jednotné povolení, poskytuje se na základě předchozí dohody příslušných orgánů v souladu s postupem uvedeným v odstavcích 2 a 3.
2. V případě dočasného použití se žádost podává celním orgánům, v jejichž územním obvodu se nachází místo prvního použití, aniž je dotčen čl. 580 odst. 2 druhý pododstavec.
V ostatních případech se žádost podává u příslušných celních orgánů v místě, kde je vedeno hlavní účetnictví žadatele, které umožňuje audit, a v němž se uskutečňuje alespoň část operací uskladňování, zušlechtění, přepracování nebo dočasného vývozu, které mají být v povolení zahrnuty.
3. Příslušné celní orgány zašlou podle odstavce 2 zašlou žádost a návrh povolení ostatním zúčastněným celním orgánům, které potvrdí den jejich přijetí do 15 dnů.
Ostatní dotčené celní orgány sdělí své případné připomínky do 30 dnů ode dne přijetí návrhu povolení.
Pokud jsou v této lhůtě vzneseny námitky a není dosaženo shody, bude žádost v rozsahu vznesených námitek zamítnuta.
4. Celní orgány mohou povolení vydat, pokud jim do 30 dnů nejsou sděleny žádné námitky k návrhu povolení.
Kopii vydaného povolení zašlou všem dotčeným celním orgánům.
Článek 501
1. Dohodnou-li se dvě nebo více celních správ na kritériích a podmínkách pro udělení jednotného povolení, mohou se rovněž dohodnout, že předchozí dohodu podle čl. 500 odst. 4 a poskytnutí informací podle čl. 500 odst. 2 druhého pododstavce nahradí jednoduchým oznámením.
2. Oznámení je dostačující vždy, když:
a) se jednotné povolení obnovuje, provádí se méně významné úpravy, zrušuje se nebo se odvolává;
b) se žádost o jednotné povolení týká dočasného použití a nemusí být podávána za použití vzoru uvedeného v příloze 67.
3. Oznámení není nutné, pokud:
a) jediným prvkem týkajícím se různých celních orgánů je trojúhelníkový obchod v rámci aktivního nebo pasivního zušlechťovacího styku bez použití souhrnných informačních listů;
b) jsou použity karnety ATA nebo CPD;
c) povolení dočasného použití se uděluje přijetím ústního prohlášení nebo prohlášení učiněného jiným projevem vůle.
Oddíl 4
Hospodářské podmínky
Článek 502
1. Kromě případů, kdy jsou hospodářské podmínky považovány za splněné v souladu s kapitolami 3, 4 nebo 6, nemůže být povolení bez prověření hospodářských podmínek celními orgány uděleno.
2. Pokud jde o režim aktivního zušlechťovacího styku (kapitola 3), musí prověření prokázat hospodářskou nemožnost využití zdrojů Společenství, zejména s přihlédnutím k následujícím kritériím, která jsou podrobně stanovena v příloze 70 části B:
a) nedostupnost zboží stejné jakosti a stejných technických vlastností vyráběného ve Společenství, jaké má zboží, které má být dovezeno pro předpokládané zušlechťovací operace;
b) cenové rozdíly mezi zbožím vyráběným ve Společenství a zbožím, které má být dovezeno;
c) smluvní závazky.
3. Pokud jde o režim přepracování pod celním dohledem (kapitola 4), musí prověření prokázat, že využití zdrojů získaných mimo Společenství přispěje k vytvoření nebo udržení přepracovatelských aktivit ve Společenství.
4. Pokud jde o režim pasivního zušlechťovacího styku (kapitola 6), musí prověření prokázat:
a) že zušlechtění mimo Společenství nemůže vážně poškodit zájmy zpracovatelů ve Společenství, nebo
b) že zušlechtění ve Společenství je z hospodářského hlediska nemožné nebo neuskutečnitelné z technických důvodů nebo kvůli smluvním závazkům.
Článek 503
Prověření hospodářských podmínek za účasti Komise se může uskutečnit:
a) pokud mají příslušné celní orgány zájem o konzultace před nebo po vydání povolení;
b) pokud jiná celní správa vznese proti vydání povolení námitky;
c) z podnětu Komise.
Článek 504
1. Pokud je zahájeno prověřování podle článku 503, je případ předán Komisi.
Obsahuje závěry již učiněných prověření.
2. Komise zašle potvrzení o přijetí oznámení nebo, pokud jedná z vlastního podnětu, uvědomí o tom příslušné celní orgány.
Po konzultacích s nimi určí, zda je třeba provést prověření hospodářských podmínek v rámci výboru.
3. Je-li případ předán výboru, informují celní orgány žadatele nebo držitele o zahájení příslušného postupu, a pokud žádost dosud nebyla vyřízena, o pozastavení lhůt uvedených v článku 506.
4. Příslušné celní orgány a všechny ostatní celní orgány, které řeší podobná povolení nebo žádosti o povolení, závěry výboru zohlední.
Tyto závěry mohou být zveřejněny řadě C Úředního věstníku Evropských společenství.
Oddíl 5
Rozhodnutí o povolení
Článek 505
Celní orgány příslušné pro rozhodnutí udělují povolení následovně:
a) v případě žádosti podané podle čl. 497 odst. 1 za použití vzoru uvedeného v příloze 67;
b) v případě žádosti podané podle čl. 497 odst. 3 přijetím celního prohlášení;
c) v případě žádosti o prodloužení nebo změnu jakýmkoli příslušným úkonem.
Článek 506
Žadatel je o rozhodnutí udělit povolení nebo o důvodech odmítnutí žádosti vyrozuměn do 30 dnů nebo, v případě režimu uskladňování v celním skladu, do 60 dnů od podání žádosti nebo poté, co celní orgány obdrží požadované scházející nebo doplňkové informace.
Tyto lhůty se nevztahují na jednotná povolení s výjimkou případů, kdy je povolení vydáno v souladu s článkem 501.
Článek 507
1. Aniž je dotčen článek 508, nabývá povolení účinku k datu svého vydání nebo k pozdějšímu datu uvedenému v povolení.
V případě uskladňování v soukromém skladu mohou celní orgány výjimečně sdělit svůj souhlas s použitím režimu před skutečným vydáním povolení.
2. Týká-li se povolení režimu uskladňování v celním skladu, je jeho platnost neomezená.
3. V případě aktivního zušlechťovacího styku, přepracování pod celním dohledem nebo pasivního zušlechťovacího styku nesmí doba platnosti, s výjimkou náležitě opodstatněných důvodů, překročit tři roky od data nabytí účinku povolení.
4. Odchylně od odstavce 3 nesmí doba platnosti pro zboží v aktivním zušlechťovacím styku zahrnuté do přílohy 73 části A překročit šest měsíců.
U mléka a mléčných výrobků uvedených v článku 1 nařízení Rady (ES) č. 1255/1999 [5] nesmí doba platnosti překročit tři měsíce.
Článek 508
1. S výjimkou režimu uskladňování v celním skladu mohou celní orgány vydat povolení se zpětnou působností.
Aniž jsou dotčeny odstavce 2 a 3, nabývá povolení se zpětnou působností účinku nejdříve k datu podání žádosti.
2. Pokud se žádost týká obnovení povolení pro operace a zboží stejného druhu, může být povolení se zpětnou působností uděleno od data, kdy vypršela platnost původního povolení.
3. Ve výjimečných případech lze zpětnou působnost ještě prodloužit, avšak ne více než o jeden rok před datem podání žádosti za předpokladu, že existuje prokazatelná hospodářská potřeba a že:
a) žádost nesouvisí s pokusem o podvod ani se zjevnou nedbalostí;
b) doba platnosti, která by byla přiznána podle článku 507, není překročena;
c) účetnictví žadatele prokazuje, že podmínky režimu mohou být považovány za splněné a že v případě nutnosti může být zboží v uvedeném období ztotožněno, a že toto účetnictví umožňuje kontrolu režimu; a
d) je možné splnit všechny formality nezbytné pro nápravu situace zboží, včetně případného zrušení platnosti celního prohlášení.
Oddíl 6
Další ustanovení týkající se fungování režimů
Pododdíl 1
Obecná ustanovení
Článek 509
1. Obchodněpolitická opatření uvedená v aktech Společenství se vztahují na zboží, které není zbožím Společenství, pouze v případě, že se vztahují na vstup zboží na celní území Společenství.
2. Pokud jsou zušlechtěné výrobky, jiné než výrobky uvedené v příloze 75, získané v režimu aktivního zušlechťovacího styku propuštěny do režimu volného oběhu, vztahují se na ně ta obchodněpolitická opatření, která se vztahují na propuštění dovozového zboží do režimu volného oběhu.
3. Pokud jsou do volného oběhu propuštěny přepracované výrobky získané přepracováním pod celním dohledem, vztahují se na ně obchodněpolitická opatření pouze v případě, že těmto opatřením podléhá dovozové zboží.
4. Pokud akty Společenství stanoví obchodněpolitická opatření pro propuštění zboží do režimu volného oběhu, neuplatní se tato opatření na zušlechtěné výrobky propuštěné do režimu volného oběhu po pasivním zušlechtění:
- které si zachovaly původ Společenství ve smyslu článku 23 a 24 kodexu,
- které byly opraveny, včetně systému prosté výměny,
- které podstoupily další zušlechťovací operace v souladu s článkem 123 kodexu.
Článek 510
161 odst. 5 kodexu, může celní úřad vykonávající dohled povolit, aby bylo celní prohlášení předloženo jinému celnímu úřadu, než který je uveden v povolení.
Celní úřad vykonávající dohled stanoví, jakým způsobem mu to má být oznámeno.
Pododdíl 2
Přesun zboží
Článek 511
Povolení stanoví, zda a za jakých podmínek se může pohyb zboží nebo výrobků umístěných do podmíněného systému uskutečňovat mezi různými místy nebo do prostor jiného držitele bez vyřízení režimu (přesun zboží), pokud jsou, kromě případů dočasného použití, vedeny záznamy.
Přesun není možný, pokud je místem odeslání nebo určení zboží sklad typu B.
Článek 512
1. Přesun mezi různými místy uvedenými v jednom povolení se může uskutečnit bez jakýchkoli celních formalit.
2. Přesun z celního úřadu propouštějícího zboží do režimu do zařízení držitele nebo hospodářského subjektu nebo do místa použití se může uskutečnit na základě celního prohlášení s návrhem na propuštění zboží do režimu.
3. Přesun do celního úřadu vyřizujícího režim s cílem zpětného vývozu se může uskutečnit v rámci režimu.
V takovém případě se režim vyřídí až poté, co zboží nebo výrobky určené pro zpětný vývoz skutečně opustí celní území Společenství.
Článek 513
Přesun zboží od jednoho držitele k druhému se může uskutečnit pouze, pokud druhý držitel umístí přesouvané zboží nebo výrobky do režimu na základě povolení za použití místního celního řízení.
Oznámení celním orgánům a zapsání zboží nebo výrobků do záznamů uvedených v článku 266 se uskuteční v okamžiku příchodu tohoto zboží nebo výrobků do zařízení druhého držitele.
Doplňkové celní prohlášení nemusí být vyžadováno.
V případě dočasného použití se může přesun od jednoho držitele k druhému též uskutečnit, pokud druhý držitel umístí zboží do režimu prostřednictvím písemného celního prohlášení za použití běžného postupu.
Formality, které je třeba splnit, jsou popsány v příloze 68. Po přijetí zboží nebo výrobků je druhý držitel povinen je umístit do režimu.
Článek 514
Na přesun představující zvýšené riziko ve smyslu přílohy 44c se poskytne jistota za stejných podmínek, které jsou uplatňovány pro režim tranzitu.
Pododdíl 3
Záznamy
Článek 515
Celní orgány vyžadují, aby držitel, hospodářský subjekt nebo určený skladovatel vedli záznamy, s výjimkou režimu dočasného použití nebo pokud nepovažují jejich vedení za nutné.
Celní orgány mohou povolit, aby existující účetnictví obsahující nezbytné položky, bylo uznáno za záznamy.
Celní úřad vykonávající dohled může požadovat soupis veškerého nebo určitého zboží propuštěného do režimu.
Článek 516
Záznamy uvedené v článku 515 a, jsou-li požadovány, záznamy uvedené v čl. 581 odst. 2 týkající se dočasného použití musí obsahovat tyto informace:
a) údaje uvedené v minimálním seznamu přílohy 37 pro celní prohlášení s návrhem na propuštění zboží do režimu;
b) údaje o celních prohlášeních, na základě kterých bylo zboží přiděleno celně schválené určení vyřizující režim;
c) datum a odkaz na jiné celní doklady a veškeré další dokumenty týkající se propouštění do režimu nebo vyřízení režimu;
d) druh zušlechťovacích nebo přepracovacích operací, typy zacházení nebo dočasného použití;
e) výtěžnost nebo případně způsob jejího výpočtu;
f) údaje nezbytné ke sledování zboží, zejména ke zjištění, kde se zboží nachází, včetně údajů o jeho případných přesunech;
g) obchodní a technické popisy nezbytné pro ztotožnění zboží;
h) údaje umožňující sledování pohybu v rámci operací aktivního zušlechťovacího styku s rovnocenným zbožím.
Celní orgány však mohou upustit od povinnosti poskytovat některé tyto informace, pokud to nemá nepříznivý vliv na kontrolu režimu nebo dohled nad režimem, v rámci kterého má být zboží uskladněno, zušlechtěno, přepracováno či použito.
Pododdíl 4
Výtěžnost a vzorec pro výpočet
Článek 517
1. Pokud je to nutné pro vyřízení režimů, na něž se vztahují kapitoly 3, 4 a 6, je výtěžnost nebo způsob jejího stanovení, včetně průměrné míry, stanovena v povolení nebo v době propuštění zboží do režimu.
Výtěžnost se stanovuje, pokud možno, na základě údajů o výrobě nebo technických údajů nebo, pokud nejsou k dispozici, na základě údajů týkajících se operací stejného druhu.
2. Ve zvláštních případech mohou celní orgány stanovit výtěžnost po propuštění zboží do režimu, nejpozději v okamžiku, kdy je přiděleno nové celní určení.
3. Standardní výtěžnost stanovená pro aktivní zušlechťovací styk v příloze 69 se vztahuje na operace uvedené v dotyčné příloze.
Článek 518
1. Poměr dovozového zboží a dočasně vyvezeného zboží zapracovaného do zušlechtěných výrobků se vypočítává za účelem:
- stanovení dovozního cla, které má být vybráno,
- stanovení částky, která se má odečíst při vzniku celního dluhu; nebo
- použití obchodněpolitických opatření.
Výpočty se provádí v souladu s metodou podle množstevního klíče, hodnotového klíče nebo jakoukoli jinou metodou dosahující podobných výsledků.
Pro účely výpočtu se přepracované výrobky nebo meziprodukty považují za zušlechtěné výrobky.
2. Metoda množstevního klíče se používá:
a) pokud je výsledkem zušlechťovacích operací jeden druh zušlechtěného výrobku; v takovém případě je množství dovozového nebo dočasně vyvezených zboží přítomného v množství zušlechtěných výrobků, u kterého vznikl celní dluh, ve stejném poměru jako určené procento množství zušlechtěných výrobků;
b) pokud je výsledkem zušlechťovacích operací více druhů zušlechtěných výrobků a všechny prvky dovozového nebo dočasně vyvezeného zboží se nacházejí v každém zušlechtěném výrobku; v takovém případě je množství dovozového nebo dočasně vyvezeného zboží přítomné v množství zušlechtěných výrobků, u kterého vznikl celní dluh, ve stejném poměru:
i) jako je poměr mezi tímto druhem zušlechtěných výrobků, bez ohledu na to, zda celní dluh vznikl či nikoliv, a celkovým množstvím všech zušlechtěných výrobků; a
ii) jako je poměr mezi množstvím zušlechtěných výrobků, u kterého vznikl celní dluh, a celkovým množstvím zušlechtěných výrobků stejného druhu.
Při určování, zda jsou splněny podmínky, za kterých je možno použít metody popsané v bodech a) nebo b), se neberou v úvahu ztráty.
Aniž je dotčen článek 862, rozumí se ztrátamičást dovozového nebo dočasně vyvezeného zboží, která byla zničena nebo která ztratila v průběhu zušlechťovací operace, a to zejména odpařením, vysušením, únikem ve formě plynu nebo odplavením.
V rámci pasivního zušlechťovacího styku jsou vedlejší zušlechtěné výrobky tvořící odpad, šrot, rezidua, odřezky nebo zmetky považovány za ztráty.
3. Metoda hodnotového klíče se používá v případech, kdy nelze použít metodu množstevního klíče.
Množství dovozového nebo dočasně vyvezeného zboží přítomné v množství zušlechtěných výrobků, u kterého vznikl celní dluh, je ve stejném poměru:
a) jako hodnota tohoto druhu zušlechtěných výrobků, bez ohledu na to, zda celní dluh vznikl či nikoliv, vyjádřená procentem z celkové hodnoty všech zušlechtěných výrobků; a
b) jako hodnota zušlechtěných výrobků, u kterých vznikl celní dluh, vyjádřené procentem z celkové hodnoty všech zušlechtěných výrobků tohoto druhu.
Hodnota každého z různých druhů zušlechtěných výrobků, které mají být použity při uplatňování metody hodnotového klíče, se stanoví na základě současné ceny ze závodu ve Společenství nebo současné prodejní ceny stejných nebo podobných výrobků ve Společenství za předpokladu, že tyto ceny nebyly ovlivněny vztahy mezi kupujícím a prodávajícím.
4. Pokud nemůže být hodnota stanovena podle odstavce 3, stanoví se pomocí jakékoli rozumné metody.
Pododdíl 5
Vyrovnávací úrok
Článek 519
1. Vznikne-li u zušlechtěných výrobků nebo dovozového zboží v režimu aktivního zušlechťovacího styku nebo dočasného použití celní dluh, je vyrovnávací úrok splatný z částky dovozního cla pro uvedené období.
2. Použijí se tříměsíční úrokové sazby měnového trhu zveřejněné ve statistické příloze měsíčního věstníku Evropské centrální banky.
Uplatní se sazba použitelná dva měsíce před měsícem, kdy celní dluh vznikl, a použitelná pro členský stát, ve kterém se uskutečnila nebo ve kterém se má uskutečnit první operace nebo použití uvedené v povolení.
3. Úroky se uplatňují za kalendářní měsíc počínaje prvním dnem měsíce následujícího po měsíci, během něhož bylo dovozové zboží, u kterého vznikl celní dluh, poprvé propuštěno do režimu.
Lhůta končí poslední den měsíce, ve kterém vznikl celní dluh.
Pokud jde o aktivní zušlechťovací styk (systém navracení) a je-li požadováno propuštění do volného oběhu podle čl. 128 odst. 4 kodexu, běží lhůta od prvního dne měsíce následujícího po měsíci, v průběhu kterého bylo dovozní clo vráceno nebo prominuto.
4. Odstavce 1, 2 a 3 se nepoužijí v těchto případech:
a) pokud je období, které přichází v úvahu, kratší než jeden měsíc;
b) pokud částka vyrovnávacích úroků nepřekročí 20 eur na vzniklý celní dluh;
c) pokud celní dluh vznikne s cílem uplatnit preferenční sazební zacházení uvedená v dohodě mezi Společenstvím a třetí zemí týkající se dovozu do této země;
d) v případě, že je do volného oběhu propuštěn odpad a šrot pocházející ze zničení zboží;
e) v případě, že jsou do volného oběhu propuštěny vedlejší zušlechtěné výrobky uvedené v příloze 75 za předpokladu, že jsou úměrné vyváženému množství hlavních zušlechtěných výrobků;
f) pokud celní dluh vznikl v důsledku žádosti o propuštění zboží do volného oběhu podle čl. 128 odst. 4 kodexu a pokud dovozní clo pro dotyčné výrobky nebylo ve skutečnosti dosud vráceno nebo prominuto;
g) pokud držitel žádá o propuštění zboží do volného oběhu a prokáže, že zvláštní okolnosti nevyplývající z nedbalosti nebo podvodného jednání z jeho strany, znemožňují nebo z hospodářského hlediska neumožňují zpětný vývoz za podmínek, které předpokládal a náležitě odůvodnil při předložení žádosti o povolení;
h) v případě, že vznikl celní dluh a v rozsahu, v jakém je v souvislosti s tímto dluhem poskytnuta jistota složením hotovosti;
i) v případě, že vznikl celní dluh podle čl. 201 odst. 1 písm. b) kodexu nebo v souvislosti s propuštěním zboží, které bylo propuštěno do režimu dočasného použití podle článků 556 až 561, 563, 565, 568, čl. 573 písm. b) a článku 576 tohoto nařízení, do volného oběhu.
5. V případě operací aktivního zušlechťovacího styku, kdy množství dovozového zboží a/nebo zušlechtěných výrobků z hospodářského hlediska neumožňuje použití odstavců 2 a 3, mohou celní orgány povolit na žádost zúčastněné osoby použití zjednodušených metod výpočtu vyrovnávacího úroku, které poskytují podobné výsledky.
Pododdíl 6
Vyřízení režimu
Článek 520
1. Pokud dovozové zboží nebo dočasně vyvezené zboží bylo propuštěno na základě dvou nebo více celních prohlášení, ale podle jednoho povolení:
- do režimu s podmíněným osvobozením od cla, považuje se přidělení nového celně schváleného určení za vyřízení režimu pro odpovídající dovozové zboží propuštěné do režimu na základě nejstaršího celního prohlášení;
- do režimu aktivního zušlechťovacího styku (systému navracení) nebo pasivního zušlechťovacího styku, jsou zušlechtěné výrobky považovány za získané z dotyčného dovozového nebo dočasně vyvezeného zboží propuštěného do režimu na základě nejstaršího celního prohlášení.
Použití prvního pododstavce nesmí vést k poskytnutí neodůvodněných výhod v oblasti dovozních cel.
Držitel může požadovat, aby vyřízení režimu bylo provedeno pro konkrétní dovozové nebo dočasně vyvezené zboží.
2. Pokud se zboží propuštěné do režimu nachází na stejném místě jako jiné zboží a dojde-li k úplnému zničení nebo nenapravitelným ztrátám, mohou celní orgány přijmout důkaz, který předloží držitel povolení o skutečném množství zboží propuštěného do režimu, které bylo zničeno nebo ztraceno.
Pokud držitel není schopen tento důkaz předložit, stanoví se zničená nebo ztracená část zboží poměrně podle zboží stejného druhu, které bylo propuštěno do režimu v okamžiku, kdy došlo ke zničení nebo ztrátám.
Článek 521
1. Nejpozději do uplynutí lhůty pro vyřízení režimu, bez ohledu na to, zda se uplatní úprava lhůt podle čl. 118 odst. 2 druhého pododstavce kodexu či nikoliv:
- se v případě aktivního zušlechťovacího styku (systému navracení) nebo přepracování pod celním dohledem předkládá vyúčtování režimu celnímu úřadu vykonávajícímu dohled do 30 dnů;
- musí být v případě aktivního zušlechťovacího styku (systému navracení) žádost o vrácení nebo prominutí dovozního cla předložena celnímu úřadu vykonávajícímu dohled do šesti měsíců.
Pokud to opodstatňují zvláštní okolnosti, mohou celní orgány tuto lhůtu prodloužit i po jejím uplynutí.
2. Pokud celní úřad vykonávající dohled nestanoví jinak, musí vyúčtování nebo žádost obsahovat tyto údaje:
a) odkaz na povolení;
b) množství každého druhu dovozového zboží, pro které se žádá o vyřízení režimu, vrácení nebo prominutí cla, nebo dovozového zboží propuštěné do režimu v rámci trojúhelníkového obchodu;
c) kód KN dovozového zboží;
d) sazbu dovozního cla platnou pro toto dovozové zboží a případně jeho celní hodnotu;
e) odkazy na celní prohlášení, na jejichž základě bylo dovozové zboží propuštěno do režimu;
f) druh a množství zušlechtěných nebo přepracovaných výrobků nebo zboží v nezměněném stavu a jim přidělené celně schválené určení s odkazy na celní prohlášení, ostatní celní doklady nebo jiné dokumenty týkající se vyřízení režimu a lhůt pro vyřízení režimu;
g) hodnotu zušlechtěných nebo přepracovaných výrobků, jestliže se vyřízení režimu provádí na základě metody hodnotového klíče;
h) výtěžnost;
i) výši dovozního cla, kterou je třeba zaplatit, vrátit nebo prominout a popřípadě výši vyrovnávacích úroků, které je třeba zaplatit. Pokud tato částka souvisí s článkem 546, musí to být uvedeno;
j) v případě přepracování pod celním dohledem, kód KN přepracovaných výrobků a prvky nezbytné pro stanovení celní hodnoty.
3. Celní řad vykonávající dohled může vystavit vyúčtování režimu.
Pododdíl 7
Správní spolupráce
Článek 522
Celní orgány sdělují Komisi v jednotlivých případech ve lhůtách a ve formě uvedené v příloze 70 tyto informace:
a) u aktivního zušlechťovacího styku a přepracování pod celním dohledem:
i) o vydaných povoleních;
ii) o odmítnutých žádostech nebo povoleních, která byla zrušena nebo odňata z důvodů nesplnění hospodářských podmínek;
b) u pasivního zušlechťovacího styku:
i) o povoleních vydaných v souladu s čl. 147 odst. 2 kodexu;
ii) o odmítnutých žádostech nebo o povoleních, která byla zrušena nebo odňata z důvodů nesplnění hospodářských podmínek.
Komise tyto informace poskytne celním správám.
Článek 523
Aby bylo možné zpřístupnit nezbytné informace ostatním celním úřadům dotčeným uplatňováním režimu, mohou být na žádost dotyčné osoby nebo z podnětu celních orgánů vydány následující informační listy podle přílohy 71, pokud se celní orgány nedohodnou na jiném prostředku výměny informací:
a) pokud jde o režim uskladňování v celním skladu, informační list INF 8 pro sdělení informací týkajících se výpočtu celního dluhu souvisejícího se zbožím dříve, než budou uskutečněny obvyklé formy manipulace se zbožím;
b) pokud jde o režim aktivního zušlechťovacího styku:
i) informační list INF 1 pro sdělení informací týkajících se výše cla, vyrovnávacího úroku, jistoty a obchodněpolitických opatření;
ii) informační list INF 9 pro sdělení informací týkajících se zušlechtěných výrobků, které jsou určeny k propuštění do režimu v rámci trojúhelníkového obchodu;
iii) informační list INF 5 pro sdělení informací týkajících se předčasného vývozu v rámci trojúhelníkového obchodu z důvodů osvobození od cla za dovozové zboží;
iv) informační list INF 7 pro sdělení informací umožňujících prominutí nebo vrácení cla v rámci systému navracení;
c) pokud jde o režim dočasného použití, informační list INF 6 pro sdělení informací týkajících se výpočtu celního dluhu nebo výše již vybraného cla za přepravované zboží;
d) pokud jde o režim pasivního zušlechťovacího styku, informační list INF 2 pro sdělení informací týkajících se dočasně vyváženého zboží v rámci trojúhelníkového obchodu z důvodů celkového nebo částečného osvobození od cla za zušlechtěné výrobky.
KAPITOLA 2
Uskladňování v celním skladu
Oddíl 1
Obecná ustanovení
Článek 524
Pro účely této kapitoly týkající se zemědělských produktů se "předfinancovaným zbožím" rozumí zboží Společenství určené k vývozu v nezměněném stavu, které podléhá zaplacení částky rovnající se vývozní náhradě před vyvezením zboží, pokud je tato platba umožněna nařízením Rady (EHS) č. 565/80 [6].
Článek 525
1. Veřejné celní sklady se dělí takto:
a) typ A, pokud za sklad odpovídá skladovatel;
b) typ B, pokud za sklad odpovídá ukladatel;
c) typ F, pokud je sklad provozován celními orgány.
2. Soukromé celní sklady, za které odpovídá skladovatel, který je zároveň ukladatelem, přičemž však nemusí být majitelem zboží, se dělí takto:
a) typ D, pokud se propuštění do volného oběhu provádí formou místního celního řízení a může být provedeno na základě druhu, celní hodnoty a množství zboží při propuštění do režimu;
b) typ E, pokud se uplatňuje režim, ačkoliv zboží nemusí být uskladněno v místě schváleném jako celní sklad;
c) typ C, pokud vznikne jiná situace než situace uvedené v písmenech a) a b).
3. V povolení pro sklad typu E může být stanoveno, že se uplatní postupy pro sklad typu D.
Oddíl 2
Doplňující podmínky pro udělení povolení
Článek 526
1. Při udělování povolení určí celní orgány prostory nebo jiná vymezená místa jako celnísklady typu A, B, C nebo D. Mohou také schválit dočasné skladovací prostory jako sklad jednoho z těchto typů nebo je provozovat jako sklad typu F.
2. Jedno místo nemůže být ve stejné době schváleno jako více než jeden sklad.
3. Pokud je zboží nebezpečné nebo by mohlo znehodnotit jiné zboží nebo vyžaduje z jiných důvodů zvláštní zařízení, může se v povolení stanovit, že bude skladováno v prostorách zvláště k tomu vybavených.
4. Sklady typu A, C, D a E mohou být schváleny jako zásobovací sklady ve smyslu článku 40 nařízení Komise (ES) č. 800/1999 [7].
5. Jednotné povolení může být vydáno pouze soukromým celním skladům.
Článek 527
1. Povolení je možné udělit pouze tehdy, pokud zamýšlená obvyklá manipulace se zbožím nebo operace aktivního zušlechťovacího styku nebo přepracování pod celním dohledem nepřevažují nad uskladňováním zboží.
2. Povolení nemůže být uděleno v případě, že jsou prostory celního skladu nebo skladovací zařízení používány pro maloobchodní prodej.
Povolení však může být uděleno v případě, že je zboží prodáváno v maloobchodě s osvobozením od dovozního cla:
a) cestujícím do třetích zemí;
b) na základě diplomatických a konzulárních dohod;
c) členům mezinárodních organizací nebo silám NATO.
3. Pro účely čl. 86 druhé odrážky kodexu celní orgány při zkoumání, zda administrativní náklady vynakládané na režim uskladňování v celním skladu nejsou přiměřené příslušným hospodářským potřebám, zohlední mimo jiné i typ skladu a celní postupy, které zde mohou být uplatňovány.
Oddíl 3
Evidence zboží
Článek 528
1. Ve skladech typu A, C, D a E je osobou pověřenou vést evidenci zboží skladovatel.
2. Ve skladech typu F vede řídící celní orgán místo evidence zboží celní záznamy.
3. Ve skladech typu B celní úřad vykonávající dohled uchovává místo evidence zboží celní prohlášení s návrhem na propuštění zboží do režimu.
Článek 529
1. Evidence zboží vypovídá o současném stavu zásob zboží propuštěného do režimu uskladňování v celním skladu.
Skladovatel předkládá seznam uvedených zásob celnímu úřadu vykonávajícímu dohled ve lhůtách stanovených celními orgány.
2. V případě použití čl. 112 odst. 2 kodexu se celní hodnota zboží před obvyklou formou manipulace musí objevit v evidenci zboží.
3. V evidenci zboží musí být obsaženy informace o dočasném vynětí zboží a o společně skladovaném zboží v souladu s čl. 534 odst. 2.
Článek 530
1. Pokud je zboží propuštěno do režimu uskladňování v celním skladu typu E, provede se zápis do evidence zboží v okamžiku jeho příchodu do skladovacího zařízení držitele.
2. Pokud celní sklad slouží současně jako dočasné skladovací zařízení, provede se zápis do evidence zboží v okamžiku, kdy je přijato celní prohlášení s návrhem na propuštění zboží do režimu.
3. Zápisy do evidence zboží týkající se vyřízení režimu se uskuteční nejpozději v okamžiku, kdy zboží opustí celní sklad nebo skladovací zařízení držitele.
Oddíl 4
Další ustanovení týkající se provádění režimu
Článek 531
Zboží, které není zbožím Společenství, může být předmětem obvyklé manipulace popsané v příloze 72.
Článek 532
Zboží může být dočasně vyňato z celního skladu po dobu nepřekračující tři měsíce.
Pokud to opodstatňují okolnosti, může být tato doba prodloužena.
Článek 533
O povolení k obvyklé manipulaci se zbožím nebo k jeho dočasnému vynětí z celního skladu se pro jednotlivé případy žádá písemně.
Žádost musí obsahovat všechny nezbytné podrobnosti pro uplatňování režimu.
Toto povolení může být též uděleno v rámci povolení provozovat režim uskladňování.
V tomto případě musí být celní úřad vykonávající dohled informován způsobem, který určí, o skutečnosti, že tato manipulace proběhne nebo že zboží má být dočasně vyňato.
Článek 534
1. Pokud je zboží Společenství skladováno v prostorách celních skladů nebo ve skladovacích zařízeních používaných pro zboží propuštěné do režimu, mohou být stanoveny zvláštní metody ztotožnění tohoto zboží, zejména pro rozlišení tohoto zboží od zboží propuštěného do režimu uskladňování v celním skladu.
2. Celní orgány mohou umožnit společné uskladňování, je-li nemožné kdykoliv určit celní status každého druhu zboží.
U předfinancovaného zboží je tato možnost vyloučena.
Společně skladované zboží má stejný osmimístný kód KN, stejnou obchodní jakost a stejné technické vlastnosti.
3. Pro účely přidělení celně schváleného určení může být zboží, které je společně skladované zboží a za zvláštních okolností také zboží, které je rozlišitelné a splňuje podmínky odst. 2 druhého pododstavce, považováno buď za zboží Společenství nebo za zboží, které není zbožím Společenství.
Použití prvního pododstavce nesmí však mít za následek, že by celní status byl přidělen většímu množství zboží, než je množství zboží, které tento status skutečně má a které se nachází v celním skladu nebo skladovacích zařízeních v okamžiku, kdy jej zboží navržené pro celně schválné určení opouští.
Článek 535
1. Pokud jsou operace aktivního zušlechťovacího styku nebo přepracování pod celním dohledem uskutečňovány v prostorách celního skladu nebo ve skladovacích zařízeních, použijí se na zboží propuštěné do těchto režimů přiměřeně článek 534.
Týkají-li se však tyto operace aktivního zušlechťovacího styku bez ekvivalence nebo přepracování pod celním dohledem, ustanovení článku 534 týkající se společného uskladnění se na zboží Společenství nepoužijí.
2. Zápisy v záznamech musí celním orgánům umožňovat kdykoli si ověřit přesnou situaci veškerého zboží nebo výrobků nacházejících se v jednom z režimů.
KAPITOLA 3
Aktivní zušlechťovací styk
Oddíl 1
Obecná ustanovení
Článek 536
Pro účely této kapitoly se rozumí:
"předčasným vývozem" systém, ve kterém jsou zušlechtěné výrobky získané z rovnocenného zboží vyvezeny před tím, než je dovozové zboží propuštěno do režimu v podmíněném systému;
"zpracováním na zakázku" každé zušlechtění dovozového zboží, které bylo přímo nebo nepřímo dáno k dispozici držiteli, jež se provádí podle podkladů a z pověření objednatele sídlícího v třetí zemi, většinou pouze proti platbě nákladů na zušlechtění.
Oddíl 2
Doplňující podmínky pro udělení povolení
Článek 537
Povolení se udělí pouze v případě, že žadatel hodlá zpětně vyvézt nebo vyvézt hlavní zušlechtěné výrobky.
Článek 538
Povolení může být též uděleno pro zboží uvedené v čl. 114 odst. 2 písm. c) čtvrté odrážce kodexu s výjimkou:
a) pohonných hmot a zdrojů energie, jiných než, které jsou nezbytné k vyzkoušení zušlechtěných výrobků nebo ke zjištění vad dovozového zboží, které je třeba opravit;
b) maziv, jiných, než která jsou nezbytná pro testování, seřízení nebo vyjmutí zušlechtěných výrobků z formy;
c) zařízení a nástrojů.
Článek 539
1. Hospodářské podmínky se považují za splněné s výjimkou případů, kdy se žádost týká dovozového zboží uvedeného v příloze 73.
2. Hospodářské podmínky se však považují za splněné i v případě, že se žádost týká dovozového zboží uvedeného v příloze 73 za předpokladu, že:
a) se žádost týká:
i) operací se zbožím neobchodní povahy;
ii) smlouvy o zpracování na zakázku;
iii) zpracování zušlechtěných výrobků, které byly získány při zušlechtění, které se uskutečnilo v rámci předcházejícího povolení, které bylo poskytnuto po prověření hospodářských podmínek;
iv) obvyklých způsobů manipulace uvedených v článku 531;
v) opravy;
vi) zpracování tvrdé pšenice kódu KN 10011000 na těstoviny kódu KN 19021100 a 190219; nebo
b) celková hodnota dovozového zboží na žadatele a kalendářní rok a pro každý osmimístný kód KN nepřesáhne 150000 eur; nebo
c) v souladu s článkem 11 nařízení Rady (ES) č. 3448/93 [8], jedná-li se o dovozové zboží uvedené v části A přílohy 73, předloží žadatel doklad, který vydal příslušný orgán a který umožňuje, aby bylo množství tohoto zboží stanovené na základě bilanční prognózy propuštěno do režimu.
Článek 540
V povolení se stanoví prostředky a metody ztotožnění dovozového zboží v zušlechtěných výrobcích a určí se podmínky správného průběhu operací, při kterých se používá rovnocenné zboží.
Tyto metody ztotožnění a podmínky mohou zahrnovat prověření záznamů.
Oddíl 3
Ustanovení týkající se provádění režimu
Článek 541
1. V povolení se upřesní, zda a za jakých podmínek může být rovnocenné zboží uvedené v čl. 114 odst. 2 písm. e) kodexu a spadající pod stejný osmimístný kód KN, mající stejnou obchodní jakost a technické vlastnosti jako dovozové zboží použito pro zušlechťovací operace.
2. Rovnocenné zboží může být v pokročilejším stádiu výroby než dovozové zboží, pokud se, až na výjimečné případy, hlavní část zušlechťovacích operací tohoto rovnocenného zboží uskutečňuje v podniku držitele nebo v podniku, kde jsou tyto operace uskutečňovány na jeho účet.
3. Zvláštní ustanovení uvedená v příloze 74 se vztahují na zboží uvedené v této příloze.
Článek 542
1. V povolení se stanoví lhůta pro vyřízení režimu.
Pokud to vyžadují okolnosti, může být tato lhůta prodloužena i po uplynutí původně stanovené lhůty.
2. Pokud lhůta pro vyřízení režimu uplyne k určitému datu pro veškeré zboží propuštěné do režimu v průběhu určitého období, může se v povolení stanovit, že se lhůta pro vyřízení režimu automaticky prodlouží pro veškeré zboží, které se k tomuto datu dosud nachází v režimu.
Celní orgány však mohou požadovat, aby tomuto zboží bylo přiděleno nové celně schválené určení ve lhůtě, kterou stanoví.
3. Bez ohledu na to, zda se uplatní úprava lhůt nebo zda se použije odstavec 2, nemůže být lhůta pro vyřízení režimu pro následující zušlechtěné výrobky nebo zboží v nezměněném stavu delší než:
a) čtyři měsíce u mléka a mléčných výrobků uvedených v článku 1 nařízení (ES) č. 1255/1999;
b) dva měsíce u zvířat určených na porážku bez výkrmu kapitoly 1 KN;
c) tři měsíce u zvířat na výkrm (včetně případné porážky) čísla KN 0104 a 0105;
d) šest měsíců u ostatních zvířat na výkrm (včetně případné porážky) kapitoly 1 KN;
e) šest měsíců v případě zpracování masa;
f) šest měsíců v případě zpracování ostatních zemědělských produktů, které splňují podmínky pro zálohovou výplatu vývozních náhrad uvedených v článku 1 nařízení (EHS) č. 565/80 a zpracovaných na výrobky nebo zboží uvedené v čl. 2 písm. b) nebo c) tohoto nařízení.
Pokud jsou zušlechťovací operace uskutečňovány po sobě nebo za výjimečných okolností, mohou být uvedené lhůty na požádání prodlouženy, přičemž celková doba nesmí být delší než dvanáct měsíců.
Článek 543
1. V případě předčasného vývozu se v povolení stanoví lhůta, v níž zboží, které není zbožím Společenství, musí být s přihlédnutím k zásobování a dopravě do Společenství navrženo k propuštění do režimu.
2. Lhůta uvedená v odstavci 1 nesmí být delší než:
a) tři měsíce v případě zboží, na něž se vztahuje některá společná organizace trhu;
b) šest měsíců v případě ostatního zboží.
Šestiměsíční lhůta však může být prodloužena na základě řádně odůvodněné žádosti držitele, přičemž celková doba nesmí být delší než dvanáct měsíců.
Pokud to okolnosti vyžadují, prodloužení může být povoleno i po uplynutí původně stanovené lhůty.
Článek 544
Pro účely vyřízení režimu nebo žádosti o vrácení dovozního cla se za zpětný vývoz nebo vývoz považuje:
a) dodání zušlechtěných výrobků osobám, které jsou osvobozeny od cla podle Vídeňské úmluvy ze dne 18. dubna 1961 o diplomatických stycích, Vídeňské úmluvy ze dne 24. dubna 1963 o konzulárních stycích nebo podle Newyorské mluvy ze dne 16. prosince 1969 o zvláštních misích;
b) dodání zušlechtěných výrobků ozbrojeným silám jiných států umístěných na území členského státu, pokud tento členský stát poskytne zvláštní osvobození od dovozního cla podle článku 136 nařízení (EHS) č. 918/83;
c) dodání civilních letadel; celní úřad vykonávající dohled však umožní, aby byl režim vyřízen v okamžiku prvního použití dovozového zboží při výrobě, opravě, úpravě nebo přebudování civilních letadel nebo jejich částí, pokud záznamy držitele umožňují ověřit uplatňování a řádné provádění režimu;
d) dodání kosmických lodí a souvisejících zařízeních; celní úřad vykonávající dohled však umožní, aby byl režim vyřízen v okamžiku prvního použití dovozového zboží při výrobě, opravě, úpravě nebo přebudování satelitů, nosných raket a pozemních zařízení nebo jejich částí, které jsou nedílnou součástí těchto systémů, pokud záznamy držitele umožňují ověřit uplatňování a řádné provádění režimu;
e) využití v souladu s ustanoveními pro vedlejší zušlechtěné výrobky, jejichž zničení pod celním dohledem je zakázáno z ekologických důvodů; v takovém případě musí držitel prokázat, že vyřízení režimu podle běžných pravidel není možné nebo není z hospodářského hlediska proveditelné.
Oddíl 4
Ustanovení týkající se provádění podmíněného systému
Článek 545
1. Použití rovnocenného zboží při zušlechťovacích operacích v souladu s článkem 115 kodexu nepodléhá formalitám pro propuštění zboží do režimu.
2. Rovnocenné zboží a zušlechtěné výrobky z něho vzniklé se stávají zbožím, které není zbožím Společenství, a dovozové zboží se stává zbožím Společenství v okamžiku přijetí celního prohlášení s návrhem na vyřízení režimu.
Pokud je však dovozové zboží uvedeno na trh před vyřízením režimu, dojde ke změně statusu v okamžiku uvedení zboží na trh.
Výjimečně, pokud se očekává, že rovnocenné zboží nebude v tomto okamžiku přítomné, mohou celní orgány na žádost držitele povolit, aby bylo rovnocenné zboží předloženo později v rozumné lhůtě, kterou stanoví.
3. V případě předčasného vývozu:
- se zušlechtěné výrobky stávají zbožím, které není zbožím Společenství, v okamžiku přijetí vývozního celního prohlášení a za podmínky, že zboží, které má být dovezeno, bude propuštěno do režimu,
- se dovozové zboží stává zbožím Společenství v okamžiku jeho propuštění do režimu.
Článek 546
Aniž jsou dotčena zakazující nebo omezující opatření, upřesní se v povolení, zda zušlechtěné výrobky nebo zboží v nezměněném stavu mohou být propuštěny do volného oběhu bez celního prohlášení.
V takovém případě se zboží považuje za propuštěné do volného oběhu, pokud mu není do uplynutí lhůty pro vyřízení režimu přiděleno jiné celně schválené určení.
Pro účely čl. 218 odst. 1 prvního pododstavce kodexu je celní prohlášení s návrhem na propuštění zboží do volného oběhu považováno za podané a přijaté a zboží za propuštěné v okamžiku předložení vyúčtování režimu.
Výrobky nebo zboží se stávají zbožím Společenství v okamžiku uvedení na trh.
Článek 547
V případě propuštění zušlechtěných výrobků do volného oběhu na dovozové zboží odkazují kolonky 15, 16, 34, 41 a 42 celního prohlášení.
Odpovídající údaje mohou být též uvedeny v informačním listu INF 1 nebo v jiných dokladech přiložených k celnímu prohlášení.
Článek 548
1. Seznam zušlechtěných výrobků podléhajících příslušnému dovoznímu clu podle čl. 122 písm. a) první odrážky kodexu je uveden v příloze 75.
2. Jsou-li zničeny jiné zušlechtěné výrobky, než které jsou uvedeny na seznamu v odstavci 1, jsou tyto výrobky považovány za zpětně vyvezené.
Článek 549
1. Pokud jsou zušlechtěné výrobky nebo zboží v nezměněném stavu propuštěny do některého režimu s podmíněným osvobozením od cla nebo umístěny do svobodného celního pásma podléhajícího kontrole typu I ve smyslu článku 799 nebo do svobodného celního skladu nebo umístěny do svobodného celního pásma podléhajícího kontrole typu II ve smyslu článku 799, čímž je umožněno vyřízení režimu, musí doklady nebo záznamy použité pro toto celně schválené určení nebo jiné je nahrazující doklady obsahovat jeden z těchto údajů:
- Mercancías PA/S,
- AF/S-varer,
- AV/S-Waren,
- Εμπορεύματα ET/A,
- IP/S goods,
- Marchandises PA/S,
- Merci PA/S,
- AV/S-goederen,
- Mercadorias AA/S,
- SJ/S-tavaroita,
- AF/S-varor.
2. Pokud dovozové zboží propuštěné do režimu podléhá zvláštním obchodněpolitickým opatřením, která se uplatňují i při jeho propuštění buď v nezměněném stavu nebo ve formě zušlechtěných výrobků do některého režimu s podmíněným osvobozením od cla nebo při umístění do svobodného celního pásma podléhajícího kontrole typu I ve smyslu článku 799 nebo do svobodného celního skladu nebo při umístění do svobodného celního pásma podléhajícího kontrole typu II ve smyslu článku 799, doplní se poznámka uvedená v odstavci 1 o jeden z těchto údajů:
- Política comercial,
- Handelspolitik,
- Handelspolitik,
- Εμπορική πολιτική,
- Commercial policy,
- Politique commerciale,
- Politica commerciale,
- Handelspolitiek,
- Politica comercial,
- Kauppapolitiikka,
- Handelspolitik.
Oddíl 5
Ustanovení týkající se provádění systému navracení
Článek 550
Pokud má zboží v systému navracení celně schválené určení uvedené v čl. 549 odst. 1, musí být označeno těmito údaji:
- Mercancías PA/R,
- AF/T-varer,
- AV/R-Waren,
- Εμπορεύματα ET/E,
- IP/D goods,
- Marchandises PA/R,
- Merci PA/R,
- AV/T-goederen,
- Mercadorias AA/D,
- SJ/T-tavaroita,
- AF/R-varor.
KAPITOLA 4
Přepracování pod celním dohledem
Článek 551
1. Režim přepracování pod celním dohledem se použije u zboží, jehož přepracováním se získají výrobky, na které se vztahuje nižší dovozní clo než na dovozové zboží.
Tento režim se použije též na operace určené k zajištění souladu s technickými normami, který je požadován pro účely propuštění zboží do volného oběhu.
2. Ustanovení čl. 542 odst. 1 a 2 se použijí přiměřeně.
3. Při určování celní hodnoty přepracovaných výrobků, které jsou navrženy pro propuštění do volného oběhu, si může deklarant vybrat jednu z metod uvedených v čl. 30 odst. 2 písm. a), b) nebo c) kodexu nebo náklady na přepracování přičíst k celní hodnotě dovozového zboží.
Článek 552
1. U druhů zboží a operací uvedených v příloze 76 části A se hospodářské podmínky považují za splněné.
V případě ostatních druhů zboží a ostatních operací se hospodářské podmínky prověřují.
2. V případě druhů zboží a operací uvedených v příloze 76 části B, které však nejsou zahrnuty v části A, se hospodářské podmínky prověří v rámci výboru. Použije se čl. 504 odst. 3 a 4.
KAPITOLA 5
Dočasné použití
Oddíl 1
Obecná ustanovení
Článek 553
1. Zvířata, pokud jejich obchodní hodnota není zanedbatelná, narozená zvířatům propuštěným do režimu, jsou považována za zboží, které není zbožím Společenství a je též propuštěno do tohoto režimu.
2. Celní orgány zajistí, aby celková doba, během které zůstává zboží v režimu za stejným účelem a v odpovědnosti stejného držitele, nepřesáhla 24 měsíců, i když je režim vyřízen propuštěním zboží do jiného režimu s podmíněným osvobozením od cla a po něm následovně znovu do režimu dočasného použití.
Na žádost držitele však celní orgány mohou za podmínek, které stanoví, prodloužit tuto dobu o dobu, během které není zboží používáno.
3. Pro účely čl. 140 odst. 3 kodexu se "mimořádnými okolnostmi" rozumí všechny události následkem kterých musí být zboží používáno delší dobu, aby bylo dosaženo cíle, který odůvodňuje dočasné použití.
4. Zboží propuštěné do režimu musí zůstat v nezměněném stavu.
Opravy a údržba včetně prohlídek, seřizování nebo opatření přijatých za účelem uchování zboží nebo jeho uvedení do souladu s technickými požadavky nezbytnými pro použití v režimu jsou přípustné.
Článek 554
Dočasné použití s úplným osvobozením od dovozního cla (dále jen "úplné osvobození od dovozního cla") se povolí jen v souladu s články 555 až 578.
Dočasné použití s částečným osvobozením od dovozního cla se nepovolí pro spotřební zboží.
Oddíl 2
Podmínky pro úplné osvobození od dovozního cla
Pododdíl 1
Dopravní prostředky
Článek 555
1. Pro účely tohoto pododdílu se rozumí:
"obchodním použitím" použití dopravního prostředku k dopravě osob nebo zboží za úhradu nebo v rámci hospodářské činnosti podniku;
"soukromým použitím" použití dopravního prostředku s vyloučením jakéhokoli obchodního použití;
"vnitřní přepravou" doprava osob, které na celním území Společenství nastupují do dopravního prostředku a na tomto území z něj opět vystupují, nebo přeprava zboží, které se nakládá a opět vykládá na celním území Společenství.
2. Dopravní prostředky zahrnují náhradní díly, příslušenství a obvyklé vybavení, tvořící jejich součást.
Článek 556
Palety jsou od dovozního cla osvobozeny úplně.
Režim je rovněž vyřízen vyvezením nebo zpětným vyvezením palet stejného typu a přibližně stejné hodnoty.
Článek 557
1. Úplně osvobozeny od dovozního cla jsou kontejnery, pokud jsou na vhodném a dobře viditelném místě trvanlivě uvedeny tyto údaje:
a) totožnost vlastníka nebo provozovatele s uvedením jeho plného jména nebo zavedené identifikace, nikoli však ve formě symbolů jako jsou znaky nebo vlajky;
b) identifikační značky a čísla, kterými kontejner opatřil vlastník nebo provozovatel; čistá hmotnost kontejneru, včetně všech pevně připevněných zařízení; tyto údaje se však nemusejí uvádět při označování výměnných kontejnerů v kombinované železničně-silniční dopravě;
c) s výjimkou kontejnerů používaných v letecké dopravě, země, v níž je kontejner registrován, uvedená buď prostřednictvím kódu země ISO alfa-2 stanoveného mezinárodními normami ISO 3166 nebo 6346, anebo rozlišovací zkratkou používanou k označení země na automobilech v mezinárodní silniční dopravě nebo prostřednictvím čísel, jedná-li se o výměnné kontejnery v kombinované železničně-silniční dopravě.
Je-li žádost o povolení podána v souladu s čl. 497 odst. 3 písm. c) prvním pododstavcem, kontejnery musí být sledovány osobou zastoupenou na celním území Společenství, která je schopna je kdykoli lokalizovat a která má informace o jejich propuštění do režimu a jeho vyřízení.
2. Před zpětným vývozem mohou být kontejnery použity ve vnitřní přepravě.
Kontejnery lze během pobytu v členském státě pouze jednou použít pro přepravu zboží, které bylo naloženo a vyloženo na území stejného členského státu, pokud by jinak cestovaly na tomto území prázdné.
3. Za podmínek uvedených v Ženevské úmluvě ze dne 21. ledna 1994 o celním režimu pro kontejnery používané v rámci poolu v mezinárodní dopravě, schválené rozhodnutím Rady 95/137/ES [9] umožňují celní orgány, aby byl režim vyřízen vývozem nebo zpětným vývozem kontejnerů stejného typu nebo stejné hodnoty.
Článek 558
1. Úplně osvobozeny od dovozního cla jsou dopravní prostředky pro silniční, železniční, leteckou, námořní a říční dopravu, pokud jsou:
a) registrovány mimo celní území Společenství na jméno osoby usazené mimo toto území. Nejsou-li však dopravní prostředky registrovány, může být tato podmínka považována za splněnou v případě, že náležejí osobě usazené mimo celní území Společenství;
b) používány osobou usazenou mimo celní území Společenství, aniž jsou dotčeny články 559, 560 a 561;
c) v případě obchodního použití jiných dopravních prostředků než železničních použity pouze k přepravě, která začíná nebo končí mimo celní území Společenství; pro vnitřní přepravu však mohou být použity v případě, že to umožňují platné právní předpisy upravující dopravu, zejména podmínky přístupu na trh a poskytování dopravních služeb.
2. Pokud dopravní prostředky uvedené v odstavci 1 zapůjčila půjčovna sídlící na celním území Společenství osobě usazené mimo toto území, musí být dopravní prostředky zpětně vyvezeny do osmi dnů ode dne účinnosti smlouvy.
Článek 559
Osoby usazené na celním území Společenství mohou být úplně osvobozeny od dovozního cla v případě:
a) železničních dopravních prostředků, které jsou dány této osobě k dispozici v souladu s dohodou, podle které může každá síť využívat vozový park jiné sítě jako svůj vlastní;
b) přívěsu připojeného k silničnímu dopravnímu prostředku, který je zaregistrován na celním území Společenství;
c) použití dopravních prostředků v mimořádné situaci, pokud toto použití není delší než pět dní; nebo
d) dopravních prostředků, které půjčovna používá pro zpětný vývoz nepřekračující dobu pěti dní.
Článek 560
1. Fyzické osoby usazené na celním území Společenství jsou úplně osvobozeny od dovozního cla, pokud používají k soukromým účelům dopravní prostředek pouze příležitostně a podle pokynů zaregistrovaného držitele a tento držitel se v době použití nachází na tomto celním území.
Tyto osoby jsou též úplně osvobozeny od dovozního cla, používají-li dopravní prostředek pronajatý podle písemné smlouvy, příležitostně:
a) za účelem návratu do místa pobytu ve Společenství;
b) za účelem opuštění Společenství; nebo
c) pokud je to obecně povoleno příslušnými celními orgány.
2. Dopravní prostředky musí být zpětně vyvezeny nebo vráceny půjčovně sídlící na celním území Společenství v těchto lhůtách:
a) pět dnů od účinnosti smlouvy v případě uvedeném v odst. 1 písm. a);
b) osm dnů od účinnosti smlouvy v případě uvedeném v odst. 1 písm. c).
Dopravní prostředek musí být zpětně vyvezen ve lhůtě dvou dnů od účinnosti smlouvy v případě uvedeném v odst. 1 písm. b).
Článek 561
1. Úplně osvobozeny od dovozního cla jsou dopravní prostředky, které jsou registrovány na celním území Společenství v rámci dočasných sérií s cílem zpětného vývozu jménem některé z těchto osob:
a) osoby usazené mimo toto území;
b) fyzické osoby usazené v rámci tohoto území, která se chystá přestěhovat se ze svého obvyklého bydliště mimo toto území.
V případě uvedeném v písmenu b) musí být dopravní prostředky vyvezeny do tří měsíců od data registrace.
2. Úplně osvobozeny od dovozního cla jsou dopravní prostředky, které pro soukromé nebo obchodní účely používá fyzická osoba usazená na celním území Společenství, která je zaměstnancem vlastníka dopravního prostředku usazeného mimo Společenství nebo která je jinak pověřena vlastníkem.
Soukromé používání musí být stanoveno pracovní smlouvou.
V případě systematického používání mohou celní orgány v souladu s tímto ustanovením omezit dočasné použití dopravních prostředků.
3. Úplné osvobození od cla může být uděleno ve výjimečných případech, pokud dopravní prostředky používá po omezenou dobu k obchodním účelům osoba usazená na celním území Společenství.
Článek 562
Aniž jsou dotčena zvláštní ustanovení, jsou lhůty pro vyřízení režimu následující:
a) železniční dopravní prostředky: 12 měsíců;
b) dopravní prostředky používané k obchodním účelům, jiné než železniční dopravní prostředky: doba nezbytná pro provedení přepravních operací;
c) silniční dopravní prostředky používané k soukromým účelům:
- používané studentem: doba, po kterou pobývá na celním území Společenství pouze za účelem studia,
- používané osobou pověřenou časově omezeným úkolem: doba, po kterou pobývá na celním území Společenství pouze za účelem vykonání úkolu,
- v ostatních případech, včetně jezdeckých nebo tažných zvířat a povozů jimi tažených: šest měsíců;
d) letecké dopravní prostředky používané k soukromým účelům: šest měsíců;
e) námořní a říční dopravní prostředky používané k soukromým účelům: osmnáct měsíců.
Pododdíl 2
Předměty osobní potřeby cestujících a zboží ke sportovním účelům dovážené cestujícími; předměty k uspokojování potřeb námořníků
Článek 563
Úplně osvobozeny od dovozního cla jsou osobní předměty přiměřeně nezbytné pro pobyt a zboží ke sportovním účelům dovážené cestujícími, kteří jsou vymezeni v čl. 236 bodu A odst. 1.
Článek 564
Úplně osvobozeny od dovozního cla jsou předměty k uspokojování potřeb námořníků v těchto případech:
a) pokud jsou používány na palubě plavidla pro mezinárodní námořní dopravu;
b) pokud jsou po vyložení z takového plavidla posádkou na pevnině dočasně používány;
c) pokud jsou používány posádkou takového plavidla v kulturních a sociálních zařízeních, které spravují neziskové organizace, nebo na místech, kde se pravidelně konají bohoslužby pro námořníky.
Pododdíl 3
Zboží určené k nápravě následků katastrof; lékařská, chirurgická a laboratorní zařízení; zvířata; zboží pro použití v příhraničních oblastech
Článek 565
Úplně osvobozeno od dovozního cla je zboží používané v rámci opatření přijatých k nápravě následků katastrof nebo podobných situací, ke kterým došlo na celním území Společenství, pokud je určeno státním subjektům nebo subjektům zmocněným příslušnými orgány.
Článek 566
Úplně osvobozena od dovozního cla jsou lékařská, chirurgická a laboratorní zařízení, pokud jsou zasílána k zapůjčení na žádost nemocnice nebo jiného zdravotnického zařízení, které je naléhavě potřebuje, protože taková zařízení nemá k dispozici, a pokud jsou určena k diagnostickým a terapeutickým účelům.
Článek 567
Úplně osvobozena od dovozního cla jsou zvířata náležející osobě usazené mimo celní území Společenství.
Úplně osvobozeno od dovozního cla je též následující zboží určené k tradičním činnostem v příhraničních oblastech, které jsou vymezeny v platnými předpisech:
a) zařízení náležející osobě usazené v příhraniční oblasti sousedící s příhraniční oblastí, do které je zboží dočasně dováženo, a využívané osobou usazenou v této sousedící příhraniční oblasti;
b) zboží určené pro stavbu, opravy nebo údržbu infrastruktury v této příhraniční oblasti, za kterou odpovídají veřejné orgány.
Pododdíl 4
Zvukové, obrazové nebo datové nosiče; propagační materiály; zařízení k výkonu povolání; pedagogický materiál a vědecká zařízení
Článek 568
Úplně osvobozeno od dovozního cla je zboží:
a) sloužící jako nosiče zvuku, obrazu nebo dat určené k prezentaci před prodejem nebo zasílané zdarma nebo určené k ozvučení, dabování nebo kopírování; nebo
b) využívané výhradně k propagačním nebo reklamním účelům.
Článek 569
1. Úplně osvobozeno od dovozního cla je zařízení k výkonu povolání, pokud:
a) je ve vlastnictví osoby usazené mimo celní území Společenství;
b) je dovezeno osobou usazenou mimo celní území Společenství nebo zaměstnancem vlastníka, přičemž zaměstnanec může být usazen na celním území Společenství; a
c) je využíváno dovozcem nebo pod jeho dohledem, s výjimkou audiovizuálních koprodukcí.
2. Úplné osvobození se neposkytne v případě, že zařízení má být použito pro průmyslovou výrobu, balení zboží nebo, s výjimkou ručního nářadí, pro využívání přírodních zdrojů, na výstavbu, opravu nebo údržbu budov nebo pro výkon zemních nebo podobných prací.
Článek 570
Úplně osvobozeny od dovozního cla jsou pedagogický materiál a vědecká zařízení, pokud:
a) náležejí osobě usazené mimo celní území Společenství;
b) jsou dovezeny soukromými nebo veřejnoprávními vědeckými nebo vzdělávacími zařízeními nebo institucemi odborné přípravy, jejichž hlavní náplní je nezisková činnost, a je používáno na jejich zodpovědnost výhradně k výukovým, vzdělávacím nebo vědecko-výzkumným účelům;
c) jsou dovezeny v přiměřeném množství vzhledem ke svému určení; a
d) nejsou využívány k čistě obchodním účelům.
Pododdíl 5
Obaly; formy, matrice, šablony, nákresy, návrhy, měřící, kontrolní a zkušební přístroje a podobné předměty; speciální nářadí a nástroje; zboží nezbytné k provádění zkoušek nebo zkouškám podléhající; vzorky; náhradní výrobní prostředky
Článek 571
Úplně osvobozeny od dovozního cla jsou obaly:
a) pokud jsou dovezeny plné a mají být zpětně vyvezeny prázdné nebo plné;
b) pokud jsou dovezeny prázdné a mají být zpětně vyvezeny plné.
Obaly nemohou být používány ve vnitřní přepravě, s výjimkou případů, kdy se doprava uskutečňuje za účelem vývozu zboží.
Na dovezené plné obaly se na tento zákaz vztahuje pouze do doby, kdy byl jejich obsah vyprázdněn.
Článek 572
1. Úplně osvobozeny od dovozního cla jsou formy, matrice, šablony, nákresy, návrhy, měřící, kontrolní a zkušební přístroje a podobné předměty, pokud:
a) náležejí osobě usazené mimo celní území Společenství; a
b) je používá osoba usazená na celním území Společenství a pokud je nejméně 75 % předmětů vyrobených s jejich použitím vyvezeno.
2. Úplně osvobozeny od dovozního cla jsou speciální nářadí a nástroje, pokud:
a) náležejí osobě usazené mimo celní území Společenství; a
b) jsou bezúplatně poskytovány osobě usazené na celním území Společenství a jsou určeny k výrobě zboží, jež má být zcela vyvezeno.
Článek 573
Úplně osvobozeno od dovozního cla je toto zboží:
a) zboží, které má být předmětem zkoušek, pokusů a demonstrací;
b) zboží dovážené na základě kupní smlouvy o prodeji na zkoušku, které bylo těmto zkouškám podrobeno;
c) zboží, které se používá k provádění zkoušek, pokusů nebo předvádění za neziskovým účelem.
V případě zboží uvedeného v písmenu b) je lhůta pro vyřízení režimu šest měsíců.
Článek 574
Úplně osvobozeny od dovozního cla jsou vzorky dovezené v přiměřeném množství výhradně pro účely vystavování nebo předvádění na celním území Společenství.
Článek 575
Úplně osvobozeny od dovozního cla jsou náhradní výrobní prostředky, které dodavatelé nebo opraváři poskytují zákazníkovi dočasně a bezúplatně až do doby dodávky nebo opravy stejného zboží.
Lhůta pro vyřízení režimu je šest měsíců.
Pododdíl 6
Zboží určené pro veřejné akce nebo prodej
Článek 576
1. Úplně osvobozeno od dovozního cla je zboží určené k vystavení nebo použití během veřejné akce, která není organizována pouze za účelem prodeje uvedeného zboží, nebo zboží získané během této akce ze zboží propuštěného do režimu.
Ve výjimečných případech mohou celní orgány povolit tento režim pro jiné akce.
2. Úplně osvobozeno od dovozního cla je zboží, které nemůže být dovezeno jako vzorky, kdy odesílatel chce toto zboží prodat a adresát podmiňuje jeho případný nákup předběžnou prohlídkou.
Lhůta pro vyřízení režimu je dva měsíce.
3. Úplně osvobozeno od dovozního cla je toto zboží:
a) umělecká díla, sběratelské předměty nebo starožitnosti, jak je uvedeno v příloze I směrnice 77/388/EHS, dovážené za účelem vystavování s možností prodeje;
b) zboží, jiné než nově vyrobené, dovážené za účelem prodeje v dražbě.
Pododdíl 7
Náhradní díly, příslušenství a vybavení; ostatní zboží
Článek 577
Úplně osvobozeny od dovozního cla jsou náhradní díly, příslušenství a vybavení používané pro opravy a údržbu, včetně prohlídek, seřízení a opatření k uchování zboží propuštěného do režimu.
Článek 578
Jiné zboží, než které je uvedeno v článcích 556 až 577, nebo zboží, které nesplňuje podmínky stanovené těmito články, může být úplně osvobozeno od dovozního cla, je-li dovezeno: a) příležitostně a na dobu kratší než tři měsíce; nebo b) ve zvláštních situacích, které nemají hospodářský dopad.
Oddíl 3
Ustanovení týkající se provádění režimu
Článek 579
Pokud byly předměty osobní potřeby, zboží dovážené ke sportovním účelům nebo dopravní prostředky předmětem ústního prohlášení nebo jiného projevu vůle propustit zboží do režimu, mohou celní orgány v případě, že je dovozní clo vysoké nebo existuje-li vážné nebezpečí, že nebudou splněny povinnosti vyplývající z propuštění do režimu, požadovat písemné celní prohlášení.
Článek 580
1. Celní prohlášení s návrhem na propuštění zboží do režimu prostřednictvím karnetů ATA/CPD jsou přijímána v případě, že tyto karnety byly vydány v účastnickém státě a potvrzeny a zajištěny sdružením, jež je součástí mezinárodního řetězce pro poskytování jistot.
Pokud není v dvoustranných nebo mnohostranných dohodách uvedeno jinak, rozumí se "účastnickým státem" smluvní strana úmluvy ATA nebo Istanbulské úmluvy, která přijala doporučení Rady pro celní spolupráci ze dne 25. června 1992 o přijímání karnetů ATA a CPD pro režim dočasného použití.
2. Odstavec 1 se použije pouze, pokud karnety ATA/CPD:
a) se týkají zboží a použití, na které se vztahují tyto úmluvy nebo dohody;
b) jsou na obalovém listu potvrzeny celními orgány v kolonce k tomu vyhrazeném; a
c) jsou platné na celním území Společenství.
Karnety ATA/CPD jsou předkládány na celním úřadu propouštějícím zboží na celní území Společenství, s výjimkou případu, kdy celní úřad není schopen ověřit, zda byly splněny podmínky pro propuštění do režimu.
3. Články 454, 455 a 458 až 461 se použijí přiměřeně též na zboží, které bylo propuštěno do režimu a na které se vztahuje karnet ATA.
Článek 581
1. Aniž je dotčen systém zvláštních jistot pro karnety ATA/CPD, podléhá propuštění zboží do režimu prostřednictvím písemného celního prohlášení, s výjimkou případů uvedených v příloze 77, poskytnutí jistoty.
2. Celní orgány mohou požadovat, aby byly za účelem usnadnění kontroly režimu vedeny záznamy.
Článek 582
1. Pokud je zboží, které bylo propuštěno do režimu v souladu s článkem 576 uvolněno z tohoto režimu propuštěním do volného oběhu, stanoví se výše dluhu na základě prvků výpočtu pro toto zboží v okamžiku přijetí celního prohlášení s návrhem na propuštění zboží do volného oběhu.
Pokud je zboží propuštěné do režimu v souladu s článkem 576 uvedeno na trh, považuje se za předložené celním orgánům, pokud je navrženo k propuštění do volného oběhu před vypršením lhůty pro vyřízení režimu.
2. Pro účely vyřízení režimu pro zboží uvedené v čl. 576 odst. 1 se jeho spotřeba, zničení nebo bezplatné rozdělení veřejnosti v rámci určité akce považuje za zpětný vývoz, pokud jeho množství odpovídá druhu akce, počtu návštěvníků a důležitosti účasti vystavovatele na této události.
První pododstavec se nevztahuje na alkoholické nápoje, tabák a pohonné hmoty.
Článek 583
Pokud je zboží propuštěné do režimu propuštěno do některého z režimů s podmíněným osvobozením od cla nebo umístěno do svobodného celního pásma podléhajícího kontrole typu I ve smyslu článku 799 nebo svobodného celního skladu nebo umístěno do svobodného celního pásma podléhajícího kontrole typu II ve smyslu článku 799, umožňující vyřízení režimu dočasného použití, musí doklady, jiné než karnety ATA/CPD, nebo záznamy použité pro toto uvedené celně schválené určení nebo jiné je nahrazující doklady obsahovat jeden z těchto údajů:
- Mercancías IT,
- MI-varer,
- VV-Waren,
- Εμπορεύματα ΠΕ,
- TA goods,
- Marchandises AT,
- Merci AT,
- TI-goederen,
- Mercadorias IT,
- VM-tavaroita,
- TI-varor.
Článek 584
Pro železniční dopravní prostředky používané společně na základě dohody, je režim rovněž vyřízen, pokud jsou železniční dopravní prostředky stejného typu nebo stejné hodnoty jako ty, které byly dány k dispozici osobě usazené na celním území Společenství, vyvezeny nebo zpětně vyvezeny.
KAPITOLA 6
Pasivní zušlechťovací styk
Oddíl 1
Doplňující podmínky pro udělení povolení
Článek 585
1. Pokud neexistují ukazatele svědčící o opaku, nepovažují se zásadní zájmy zpracovatelů Společenství za vážně ohrožené.
2. Pokud žádost o povolení podává osoba, která vyváží zboží dočasně vyvážené bez zušlechťovacích operací, provedou celní orgány předběžné šetření podmínek uvedených v čl. 147 odst. 2 kodexu na základě podpůrných dokladů. Články 503 a 504 se použijí přiměřeně.
Článek 586
1. V povolení se uvedou prostředky a způsoby, kterými je možné stanovit, zda jsou zušlechtěné výrobky výsledkem zpracování dočasně vyvezeného zboží, nebo kterými lze ověřit, zda byly splněny podmínky systému prosté výměny.
Tyto prostředky a způsoby mohou zahrnovat použití informačního dokumentu uvedeného v příloze 104 a prověření záznamů.
2. Pokud povaha zušlechťovacích operací neumožňuje stanovit, zda jsou zušlechtěné výrobky výsledkem zpracování dočasně vyvezeného zboží, může být přesto v řádně odůvodněných případech povolení uděleno za předpokladu, že může žadatel zaručit, že zboží použité v zušlechťovacích operacích má stejný osmimístný kód KN, stejnou obchodní jakost a stejné technické vlastnosti jako zboží dočasně vyvezené.
V povolení se upřesní podmínky uplatnění režimu.
Článek 587
Pokud je žádost o režim podána z důvodu opravy, musí být dočasně vyvezené zboží opravitelné a režim se nepoužije na zlepšení technického výkonu zboží.
Oddíl 2
Ustanovení týkající se provádění režimu
Článek 588
1. V povolení se stanoví lhůta pro vyřízení režimu.
Pokud to vyžadují zvláštní okolnosti, může být tato lhůta prodloužena i po uplynutí původní lhůty.
2. Čl. 157 odst. 2 kodexu lze použít i po uplynutí původní lhůty.
Článek 589
1. Celní prohlášení s návrhem na propuštění dočasně vyváženého zboží do režimu se předkládá v souladu s ustanoveními pro vývoz.
2. V případě předčasného dovozu obsahují doklady předkládané na podporu celního prohlášení s návrhem propuštění zboží do volného oběhu kopii povolení, není-li žádost o toto povolení podána v souladu s čl. 497 odst. 3 písm. d). Ustanovení čl. 220 odst. 3 se použijí přiměřeně.
Oddíl 3
Ustanovení týkající se výpočtu výše osvobození od cla
Článek 590
1. Pro výpočet částky, která má být odečtena, se neberou v úvahu antidumpingová ani vyrovnávací cla.
Vedlejší zušlechtěné výrobky představující odpad, šrot, rezidua, odřezky nebo zmetky se považují za zahrnuté.
2. Při určování hodnoty dočasně vyvezeného zboží podle jedné z metod uvedených v čl. 151 odst. 2 druhém pododstavci kodexu se náklady na nakládku, dopravu a pojištění dočasně vyvezeného zboží do místa zušlechťovací operace nebo poslední zušlechťovací operace nezapočítávají do:
a) hodnoty dočasně vyvezeného zboží, která se zohledňuje při určování celní hodnoty zušlechtěných výrobků podle čl. 32 odst. 1 písm. b) bodu i) kodexu; nebo
b) nákladů na zušlechtění, pokud hodnota dočasně vyvezeného zboží nemůže být stanovena podle čl. 32 odst. 1 písm. b) bodu i) kodexu.
Náklady na nakládku, dopravu a pojištění zušlechtěných výrobků z místa zušlechťovací operace nebo poslední zušlechťovací operace do místa vstupu na celní území Společenství se započítávají do nákladů na zušlechtění.
Náklady na nakládku, dopravu a pojištění se skládají z:
a) provizí a odměn za zprostředkování, s výjimkou nákupních provizí;
b) ceny kontejnerů, které se nepovažují za součást dočasně vyvezeného zboží;
c) ceny obalů zahrnující jak práci, tak materiál;
d) nákladů na údržbu zboží, která souvisí s jeho dopravou.
Článek 591
Částečné osvobození od dovozního cla, kdy se za základ pro výpočet celní hodnoty považují náklady na zušlechtění, lze povolit na žádost.
S výjimkou zboží neobchodní povahy se první pododstavec nevztahuje na dočasně vyvážené zboží nepocházející ze Společenství ve smyslu hlavy II kapitoly 2 oddílu 1 kodexu a propuštěné do volného oběhu s nulovou celní sazbou.
Články 29 až 35 kodexu se použijí přiměřeně na náklady na zušlechtění, které nezohledňují dočasně vyvezené zboží.
Článek 592
V případě podniků, které často provádějí zušlechťovací operace v rámci jednoho povolení, které se nevztahuje na opravy, mohou celní orgány na žádost držitele stanovit průměrnou celní sazbu pro všechny tyto operace (souhrnné vyřízení režimu).
Tato sazba se stanoví vždy na dobu nejvýše dvanácti měsíců a vztahuje se dočasně na zušlechtěné výrobky, které byly během tohoto období propuštěny do volného oběhu.
Na konci každého období provedou celní orgány vyúčtování a případně použijí ustanovení čl. 220 odst.
29. V hlavě V části II se kapitola 1 (články 799 až 840) nahrazuje tímto: "KAPITOLA 1
Svobodná celní pásma a svobodné celní sklady
Oddíl 1
Ustanovení společná pro oddíly 2 a 3
Pododdíl 1
Definice a obecná ustanovení
Článek 799
"kontrolou typu I" kontrola založená především na existenci hrazení;
"kontrolou typu II" kontrola založená především na formalitách prováděných v souladu s požadavky režimu uskladňování v celním skladu;
"hospodářským subjektem" rozumí každá osoba, která vykonává činnost související s uskladňováním, opracováním, zpracováním, prodejem nebo nákupem zboží ve svobodném celním pásmu nebo svobodném celním skladu.
Článek 800
Kdokoli může požádat celní orgány, které za tímto účelem byly jmenovány členskými státy, o prohlášení určité části celního území Společenství za svobodné celní pásmo nebo o zřízení svobodného celního skladu.
Článek 801
1. Žádost o povolení stavby budov ve svobodném celním pásmu se podává písemně.
2. V žádosti podle odstavce 1 se uvede, jaké činnosti bude budova sloužit, a veškeré další údaje, které celním orgánům, jež jmenovaly členské státy, umožní posoudit důvody pro udělení povolení.
3. Příslušné celní orgány povolení udělení, pokud není ohroženo používání celních předpisů.
4. Odstavce 1, 2 a 3 se vztahují i na přestavbu budovy ve svobodném celním pásmu nebo budov sloužících jako svobodný celní sklad.
Článek 802
Celní orgány členských států sdělí Komisi tyto informace:
a) svobodná celní pásma existující a fungující ve Společenství podle třídění uvedeného v článku 799;
b) příslušné celní orgány, kterým se předkládá žádost uvedená v článku 804.
Komise zveřejní informace uvedené v písmenech a) a b) v řadě C Úředního věstníku Evropských společenství.
Pododdíl 2
Schválení evidence zboží
Článek 803
1. Výkon činnosti hospodářského subjektu je podmíněn tím, zda celní orgány schválí evidenci zboží uvedenou:
- v článku 176 kodexu, pokud se jedná o svobodné celní pásmo s kontrolou typu I nebo o svobodný celní sklad,
- v článku 105 kodexu, pokud se jedná o svobodné celní pásmo s kontrolou typu II.
2. Schválení evidence zboží se vydává písemně.
Udělí se osobám, které skýtají veškeré záruky nezbytné pro používání ustanovení o svobodném celním pásmu nebo svobodném celním skladu.
Článek 804
1. Žádost o schválení evidence zboží se podává písemně celním orgánům, které určil členský stát, v němž se svobodné celní pásmo nebo svobodný celní sklad nacházejí.
2. V žádosti podle odstavce 1 se uvede, které činnosti mají být prováděny, přičemž tento údaj se považuje za oznámení podle čl. 172 odst. 1 kodexu. Žádost musí obsahovat:
a) podrobný popis evidence zboží, která je nebo bude vedena;
b) druh a celní status zboží, jehož se tyto činnosti budou týkat;
c) případně režim, ve kterém budou tyto činnosti prováděny;
d) veškeré další informace, které celním orgánům umožní přesvědčit se o správném používání platných právních předpisů.
Oddíl 2
Ustanovení vztahující se na svobodná celní pásma s kontrolou typu I a pro svobodné celní sklady
Pododdíl 1
Kontrolní opatření
Článek 805
Hrazení vymezující svobodné celní pásmo musí usnadňovat celním orgánům dohled vně svobodného celního pásma a zabraňovat možnému protiprávnímu výstupu zboží ze svobodného celního pásma.
První odstavec se rovněž přiměřeně použije na svobodný celní sklad.
Vnější oblast bezprostředně přiléhající k hrazení musí být upravena tak, aby celním orgánům umožňovala přiměřený dohled.
K přístupu do této oblasti je třeba souhlasu těchto orgánů.
Článek 806
Evidence zboží, která má být vedena pro svobodné celní pásmo nebo svobodný celní sklad, obsahuje zejména:
a) veškeré údaje o značkách, číslech, počtu a druhu nákladových kusů, množství a obvyklý obchodní popis zboží a případně identifikační značky kontejnerů;
b) informace umožňující sledování zboží v kterémkoli okamžiku, zejména místo, kde se nachází, celně schválené určení, které bylo zboží přiděleno po uskladnění ve svobodném celním pásmu nebo svobodném celním skladu nebo opětovném vstoupení do jiných částí celního území Společenství;
c) odkazy na dopravní doklad použitý při vstupu a výstupu zboží;
d) údaj o celním statusu zboží a případně odkaz na osvědčení potvrzující tento status uvedené v článku 812;
e) údaje o obvyklých formách manipulace se zbožím;
f) případně jeden z údajů uvedených v článcích 549, 550 nebo 583;
g) údaje o zboží, které by při propuštění do volného oběhu nebo do režimu dočasného použití nepodléhalo dovoznímu clu nebo obchodněpolitickým opatřením a u kterého se musí kontrolovat jeho použití či určení.
Pokud tím není ovlivněn dohled ani kontrola svobodného celního pásma nebo svobodného celního skladu, nemusí celní orgány některé z těchto údajů vyžadovat.
Je-li v rámci určitého režimu nutné vést záznamy, nemusí být informace obsažené v těchto záznamech uváděny v evidenci zboží.
Článek 807
Režim aktivního zušlechťovacího styku nebo přepracování pod celním dohledem se pro zušlechtěné nebo přepracované výrobky nebo zboží v nezměněném stavu, které se nachází ve svobodném celním pásmu nebo svobodném celním skladu, vyřizuje záznamem v evidenci zboží svobodného celního pásma nebo svobodného celního skladu.
Odkazy na tento záznam se zanesou do záznamů aktivního zušlechťovacího styku nebo záznamů přepracování pod celním dohledem.
Pododdíl 2
Ostatní ustanovení týkající se provozu svobodného celního pásma s kontrolou typu I a svobodné celní sklady
Článek 808
Obchodněpolitická opatření stanovená v aktech Společenství se vztahují na zboží, které není zbožím Společenství, umístěné ve svobodném celním pásmu nebo svobodném celním skladu pouze v případě, že se týkají vstupu zboží na celní území Společenství.
Článek 809
Pokud jsou při výpočtu celního dluhu zohledňovány údaje použitelné před tím, než bylo zboží podrobeno obvyklé formě manipulace podle přílohy 72, může být v souladu s článkem 523 vydán informační list INF 8 v souladu s článkem 523.
Článek 810
Ve svobodném celním pásmu nebo svobodném celním skladu může být zřízen zásobovací sklad v souladu s článkem 40 nařízení (ES) č. 800/1999.
Článek 811
V případě zpětného vývozu zboží, které není zbožím Společenství a které není vyloženo nebo je přeloženo, není oznámení uvedené v čl. 182 odst. 3 kodexu vyžadováno.
Článek 812
Potvrzují-li celní orgány podle čl. 170 odst. 4 kodexu, že zboží je zbožím Společenství nebo zbožím, které není zbožím Společenství, použijí k tomu tiskopis odpovídající vzoru a ustanovením uvedeným v příloze 109.
Hospodářský subjekt potvrdí status zboží Společenství prostřednictvím tohoto tiskopisu, pokud zboží, které není zbožím Společenství, bylo navrženo k propuštění do volného oběhu v souladu s čl. 173 písm. a) kodexu, včetně vyřízení režimu aktivního zušlechťovacího styku nebo přepracování pod celním dohledem.
Oddíl 3
Ustanovení vztahující se na svobodná celní pásma s kontrolou typu II
Článek 813
Aniž jsou dotčena ustanovení oddílu 1 a článku 814, vztahují se ustanovení pro režim uskladňování v celním skladu též na svobodné celní pásmo s kontrolu typu II.
Článek 814
Pokud je zboží, které není zbožím Společenství a které není vyloženo nebo je pouze překládáno, umístěno do svobodného celního pásma za použití místního celního řízení a poté je zpětně vyvezeno za použití stejného celního řízení, mohou celní orgány hospodářské subjekty zprostit povinnosti sdělovat příslušným celním úřadům každý vstup a výstup tohoto zboží.
V takovém případě musí kontrolní opatření zohledňovat zvláštní charakter situace.
Krátkodobé uskladňování zboží v souvislosti s touto překládkou je považováno za nedílnou součást překládky."
30. Čl. 859 se mění takto:
a) bod 6 se nahrazuje tímto: "6. jedná-li se o zboží dočasně skladované nebo propuštěné do režimu, výstup tohoto zboží z celního území Společenství nebo jeho umístění do svobodného celního pásma s kontrolou typu I ve smyslu článku 799 nebo do svobodného celního skladu bez splnění předepsaných formalit;"
b) bod 9 se nahrazuje tímto: "9. v rámci režimu aktivního zušlechťovacího styku a přepracování pod celním dohledem, překročení lhůty povolené pro předložení vyúčtování režimu v případě, že pokud by žádost byla podána včas, lhůta by byla prodloužena;"
c) doplňuje se nový bod 10, který zní: "10. překročení lhůty povolené pro dočasné vynětí z celního skladu, v případě, že pokud by žádost byla podána včas, lhůta by byla prodloužena."
31. V příloze 10 se doplňuje:
"6309 _BAR_ Obnošené oděvy a jiné použité textilní výrobky _BAR_ Sběr a balení za účelem dopravy" _BAR_ 32. V příloze 37 se v hlavě I části B odst. 2 písm. f) bodě aa) doplňuje odstavec, který zní: "Pokud povolení pro sklad typu E stanoví, že se na tento sklad vztahují též postupy pro sklad typu D, musí být vyplněny i kolonky 33 a 47."
33. Příloha 37a se mění v souladu s přílohou I tohoto nařízení.
34. Příloha 38 se mění v souladu s přílohou II tohoto nařízení.
35. Příloha 45a se mění v souladu s přílohou III tohoto nařízení.
36. Příloha 47a se mění v souladu s přílohou IV tohoto nařízení.
37. Přílohy 67 až 103 se nahrazují zněním (přílohy 67 až 77) uvedeným v příloze V tohoto nařízení.
38. Přílohy 105, 106 a 107 se zrušují.
Článek 2
1. Toto nařízení vstupuje v platnost sedmým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
2. Odstavce 1 až 30 a 32 až 38 článku 1 se použijí ode dne 1. července 2001.
3. Každé povolení udělující status schváleného příjemce musí být ke dni, který stanoví celní orgány, nejpozději však k 31. březnu 2004 v souladu s článkem 408a nařízení (EHS) č. 2454/93.
Před 1. lednem 2004 zhodnotí Komise používání článku 408a nařízení (EHS) č. 2454/93 ve vztahu k článkům 367 až 371 uvedeného nařízení.
Toto zhodnocení bude založeno na zprávě sestavené z příspěvků členských států.
Komise může rozhodnout na tomto základě a v souladu s postupem výboru, zda a za jakých podmínek je nutný odklad data uvedeného v prvním pododstavci.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 995/2001
ze dne 22. května 2001,
kterým se provádí nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2516/2000, kterým se upravují společné zásady Evropského systému národních a regionálních účtů ve Společenství, pokud jde o daně a sociální příspěvky
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 2223/96 ze dne 25. června 1996 o Evropském systému národních a regionálních účtů ve Společenství (ESA 95) [1], naposledy pozměněné nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2516/2000 [2], a zejména na čl. 2 odst. 2 a čl. 3 odst. 2 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2516/2000, kterým se upravují společné zásady ESA 95, pokud jde o daně a sociální příspěvky, a zejména na článek 5 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení (ES) č. 2223/96 o ESA 95 obsahuje referenční rámec společných norem, definic, klasifikací a účetních pravidel pro sestavování účtů členských států splňujících statistické požadavky Společenství tak, aby bylo možné získat výsledky porovnatelné mezi členskými státy.
(2) Nařízení (ES) č. 2516/2000 zajišťuje porovnatelnost a transparentnost zachycení daní a sociálních příspěvků v ESA 95 mezi členskými státy pro účely postupu při nadměrném schodku.
Čisté půjčky a čisté výpůjčky nezahrnují částky daní a sociálních příspěvků, jejichž vybrání není pravděpodobné.
(3) K provedení nařízení (ES) č. 2516/2000 Komise zapracuje během šesti měsíců od přijetí nařízení (ES) č. 2516/2000 potřebné změny do textu přílohy A nařízení (ES) č. 2223/96.
(4) Ustanovení čl. 2 odst. 2 a čl. 3 odst. 2 nařízení (ES) č. 2223/96 stanoví podmínky, za kterých může Komise přijmout změny v ESA 95, zejména změny potřebné v příloze B uvedeného nařízení.
(5) Byl konzultován Výbor pro měnovou a finanční statistiku a pro statistiku platební bilance, zřízený rozhodnutím Rady 91/115/EHS [3], ve znění rozhodnutí 96/174/ES [4].
(6) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro statistické programy, zřízeného rozhodnutím Rady 89/382/EHS, Euratom [5],
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Přílohy A a B nařízení (ES) č. 2223/96 se mění v souladu s přílohou tohoto rozhodnutí.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 996/2001
ze dne 22. května 2001,
kterým se mění nařízení (EHS) č. 1764/86, (EHS) č. 2319/89 a (EHS) č. 2320/89 o minimálních požadavcích na jakost produktů zpracovaných z rajčat, hrušek a broskví, na které se vztahuje režim podpory produkce
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 2201/96 ze dne 28. října 1996 o společné organizaci trhu s produkty zpracovanými z ovoce a zeleniny [1], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 2699/2000 [2], a zejména na čl. 6 odst. 1 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Článek 2 nařízení (ES) č. 2201/96 stanoví režim podpory organizacím producentů, které dodávají rajčata, broskve a hrušky ke zpracování na produkty uvedené v příloze I uvedeného nařízení.
(2) Nařízení Komise (EHS) č. 1764/86 ze dne 27. května 1986 o minimálních požadavcích na jakost produktů zpracovaných z rajčat, na které se vztahuje podpora produkce [3], naposledy pozměněné nařízeními (ES) č. 1593/98 [4], (EHS) č. 2319/89 ze dne 28. července 1989 o minimálních požadavcích na jakost hrušek odrůd Williamsova čáslavka a Rocha v sirupu ve vlastní šťávě, na které se vztahuje režim podpory produkce [5] a (EHS) č. 2320/89 ze dne 28. července 1989 o minimálních požadavcích na jakost broskví v sirupu a broskví ve vlastní šťávě, na které se vztahuje režim podpory produkce [6], stanoví minimální požadavky na jakost na zmíněné zpracované produkty. Tato nařízení by se měla změnit s ohledem na doplňky zavedené do režimu podpory nařízením Rady (ES) č. 2699/2000.
(3) Požadavky na jakost stanovené nařízeními (EHS) č. 1764/86, (EHS) č. 2319/89 a (EHS) č. 2320/89 jsou prováděcími pravidly připojenými k pravidlům stanoveným nařízením Komise (ES) č. 449/2001 ze dne 2. března 2001, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 2201/96, pokud jde o režim podpory produktů zpracovaných z ovoce a zeleniny [7], kterým se zrušuje a nahrazuje nařízení Komise (ES) č. 504/98 [8].
(4) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro výrobky zpracované z ovoce a zeleniny,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (EHS) č. 1764/86 se mění takto:
1. Článek 1 se nahrazuje tímto: "Článek 1
Toto nařízení stanoví minimální požadavky na jakost, jaké musejí splňovat produkty zpracované z rajčat stanovené v čl. 1 odst. 2 nařízení (ES) č. 449/2001."
2. V článcích 2, 3 a 8, v čl. 10 odst. 3 písm. a) a v článku 11 se slova "nařízení (ES) č. 504/97" nahrazují slovy "nařízení (ES) č. 449/2001".
Článek 2
Nařízení (EHS) č. 2319/89 se mění takto:
1. Název se nahrazuje tímto: "o minimálních požadavcích na jakost hrušek odrůdy Williamsova čáslavka a Rocha v sirupu a/nebo ve vlastní šťávě, na které se vztahuje režim podpory produkce."
2. Článek 1 se nahrazuje tímto: "Článek 1
Toto nařízení stanoví minimální požadavky na jakost, které musí splňovat konzervované hrušky odrůdy Williamsova čáslavka a Rocha v sirupu a/nebo ve vlastní šťávě (dále jen "hrušky v sirupu a/nebo ve vlastní šťávě"), stanovené v čl. 1 odst. 2 nařízení (ES) č. 449/2001."
Článek 3
Nařízení (EHS) č. 2320/89 se mění takto:
1. Název se nahrazuje tímto: "o minimálních požadavcích na jakost broskví v sirupu a/nebo ve vlastní šťávě, na které se vztahuje režim podpory produkce."
2. Článek 1 se nahrazuje tímto: "Článek 1
Toto nařízení stanoví minimální požadavky na jakost, které musí splňovat konzervované broskve v sirupu a/nebo ve vlastní šťávě, stanovené v čl. 1 odst. 2 nařízení (ES) č. 449/2001."
Článek 4
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 997/2001
ze dne 22. května 2001,
kterým se mění nařízení (ES) č. 805/1999, kterým se stanoví prováděcí opatření k nařízení Rady (ES) č. 718/1999 o politice podpory vnitrozemské vodní dopravy, pokud jde o kapacitu loďstva Společenství
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 718/1999 ze dne 29. března 1999 o politice podpory vnitrozemské vodní dopravy, pokud jde o kapacitu loďstva Společenství [1], a zejména na čl. 9 odst. 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Článek 7 nařízení (ES) č. 718/1999 vyžaduje, aby Komise stanovila prováděcí pravidla pro politiku, pokud jde o kapacitu loďstva Společenství, definovanou v uvedeném nařízení.
(2) Článek 4 nařízení Komise (ES) č. 805/1999 [2] ve znění nařízení (ES) č. 1532/2000 [3], přijatého na základě nařízení (ES) č. 718/1999, stanoví poměry pro pravidlo "staré za nové" s platností ode dne 29. dubna 1999.
(3) Ustanovení čl. 4 odst. 2 nařízení (ES) č. 718/1999 vyžaduje, aby se poměr “staré za nové” trvale snižoval tak, aby v pravidelných etapách co nejdříve dosáhl nuly nejpozději dne 29. dubna 2003. (4) Článek 1 nařízení (ES) č. 1532/2000, kterým se mění nařízení (ES) č. 805/1999, snížil poměry "staré za nové" počínaje dvacátým dnem po jeho vyhlášení, tj. od 3. srpna 2000.
(5) S ohledem na závazek snížit poměr na nulu nejpozději dne 29. dubna 2003 a s ohledem na hospodářský rozvoj jednotlivých odvětví trhu vnitrozemské vodní dopravy by poměr "staré za nové" měl být opět snížen. (6) Je proto nezbytné upravit různé poměry "staré za nové" uvedené v článku 4 nařízení (ES) č.
1532/2000, aniž se tím zrušují účinky strukturálního zlepšení provedeného od roku 1990. Poměr pro dopravce pevného nákladu by měl být snížen na 0,60:1, protože pokračuje růst odvětví; poměr pro tankery vyžaduje menší úpravu na 0,90:1, protože situace v tomto odvětví nadále vyvolává obavy a trh neroste; větší úpravu na 0,25:1 vyžaduje poměr pro tlačná plavidla, protože v tomto odvětví není nadbytečná kapacita.
(7) Opatření tohoto nařízení byla předmětem stanoviska Odborné skupiny pro politiku kapacity a podpory loďstva Společenství zřízené článkem 6 nařízení (ES) č. 805/1999,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (ES) č. 805/1999 se mění takto:
1. V čl. 4 odst. 1 se poměr "0,80:1" nahrazuje poměrem "0,60:1".
2. V čl. 4 odst. 2 se poměr "1,15:1" nahrazuje poměrem "0,90:1".
3. V čl. 4 odst. 3 se poměr "0,50:1" nahrazuje poměrem "0,25:1".
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 999/2001
ze dne 22. května 2001
o stanovení pravidel pro prevenci, tlumení a eradikaci některých přenosných spongiformních encefalopatií
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 152 odst. 4 písm. b) této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
s ohledem na stanovisko Výboru regionů,
v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy [3],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Po několik let se nezávisle u lidí i zvířat vyskytuje několik různých přenosných spongiformních encefalopatií (TSE).
Bovinní spongiformní encefalopatie (BSE) byla poprvé u skotu zaznamenána v roce 1986 a v následujících letech i u jiných druhů zvířat.
Nová varianta Creutzfeldt-Jakobovy choroby (CJD) byla popsána v roce 1996.
Přibývá dokladů o podobnosti mezi původci BSE a nové varianty Creutzfeldt-Jakobovy choroby.
(2) Od roku 1990 přijalo Společenství řadu opatření na ochranu zdraví lidí i zvířat před nebezpečím BSE.
Tato opatření byla založena na ochranných nařízeních veterinárních směrnic.
Vzhledem k vysokému nebezpečí, které pro zdraví lidí a zvířat znamenají některé druhy TSE, je třeba přijmout zvláštní opatření pro jejich prevenci, tlumení a eradikaci.
(3) Toto nařízení se přímo dotýká veřejného zdraví a vztahuje se na fungování vnitřního trhu.
Týká se výrobků, které jsou uvedeny v příloze I Smlouvy, i výrobků, které v ní uvedeny nejsou. Je tedy třeba zvolit za právní základ čl.
152 odst. 4 písm. b) Smlouvy.
(4) Komise obdržela vědecká stanoviska, zejména od Vědeckého koordinačního výboru a Vědeckého výboru pro veterinární opatření v souvislosti s veřejným zdravím, k některým otázkám TSE.
Tato stanoviska zahrnují návrhy opatření na omezení potenciálního nebezpečí pro lidi i zvířata, které vzniká ve styku s kontaminovanými produkty živočišného původu.
(5) Tato pravidla by měla se měla vztahovat na produkci a uvádění živých zvířat a produktů živočišného původu na trh.
Není však nutné, aby se vztahovala na kosmetické výrobky ani léčiva, zdravotnické prostředky ani jejich výchozí látky nebo meziprodukty, na které se vztahují jiná zvláštní pravidla, zejména o nepoužívání specifikovaného rizikového materiálu.
Neměla by se vztahovat ani na produkty živočišného původu, které nepředstavují nebezpečí pro zdraví lidí a zvířat, protože jsou určeny k jiným účelům, než k výrobě potravin, krmiv nebo hnojiv.
Je třeba zajistit, aby produkty živočišného původu, které nejsou předmětem tohoto nařízení, byly odděleny od těch, na které se vztahuje, pokud neodpovídají alespoň stejným hygienickým standardům.
(6) Komise by měla mít možnost přijmout ochranná opatření v případě, že při nebezpečí TSE příslušné úřady členského státu nebo třetí země vhodná opatření nepřijaly.
(7) Měl by být stanoven postup určení epizootologického statusu BSE členského státu, třetí země a některého z jejich oblastí (dále "země nebo oblasti") podle dostupných informací, na základě nebezpečí výskytu (anglicky: "incident risk"), šíření a ohrožení lidí.
Členské státy a třetí země, které nepožádají o stanovení statusu, by měla na základě všech dostupných informací do některé kategorie zařadit Komise.
(8) Členské státy by měly zavést vzdělávací programy pro všechny osoby, které se účastní prevence a tlumení TSE, a pro veterináře, zemědělce a pracovníky, kteří jsou činní při dopravě, prodeji a porážce hospodářských užitkových zvířat.
(9) Členské státy by měly provádět roční program sledování BSE a klusavky (scrapie) a informovat Komisi a ostatní členské státy o výsledcích a výskytu všech jiných TSE.
(10) Některé tkáně přežvýkavců by měly být označeny jako specifický rizikový materiál na základě patogeneze TSE a epizootologického statusu země nebo oblasti původu nebo pobytu dotyčných zvířat.
Specifikovaný rizikový materiál by měl být odstraněn a zneškodněn způsobem, který vylučuje ohrožení zdraví lidí i zvířat.
Zejména by neměl být uveden na trh, aby byl použit pro výrobu potravin, krmiv a hnojiv.
Měla by však být umožněna rovnocenná úroveň ochrany zdraví prostřednictvím testu na TSE prováděného u jednotlivých zvířat, jakmile bude zcela schválen.
Techniky porážky, které představují nebezpečí kontaminace jiných tkání mozkovou hmotou, by neměly být povoleny, s výjimkou zemí a oblastí s nejnižším nebezpečím BSE.
(11) Měla by být přijata opatření, která zabraňují přenosu TSE na lidi a zvířata, zakazující zkrmování některých kategorií živočišných bílkovin některými druhy zvířat a používání některých materiálů přežvýkavců v potravinách.
Tyto zákazy by měly být přiměřené dotyčnému nebezpečí.
(12) Podezření na přítomnost TSE u zvířat by mělo být hlášeno příslušnému orgánu, který by měl neprodleně přijmout nezbytná opatření, včetně omezení pohybu podezřelého zvířete do doby, než jsou známy výsledky vyšetření, nebo porážky za úředního dohledu.
Nemůže-li příslušný orgán vyloučit možnost TSE, měl by nechat provést náležitá vyšetření a skladovat jatečné tělo za úředního dohledu do doby, než je stanovena diagnóza.
(13) V případě úředního potvrzení přítomnosti TSE by měl příslušný orgán přijmout všechna nezbytná opatření, včetně likvidace jatečného těla, vyšetření zjišťujícího všechna ohrožená zvířata a omezení pohybu takto zjištěných zvířat a produktů živočišného původu.
Vlastníkům by měla být co nejdříve poskytnuta náhrada za ztrátu zvířat a produktů živočišného původu zlikvidovaných podle tohoto nařízení.
(14) Členské státy by měly vypracovat pohotovostní plány vnitrostátních prováděcích opatření v případě vzplanutí BSE.
Tyto plány by měla schválit Komise.
Mělo by být možné rozšířit toto ustanovení na TSE jiné než BSE.
(15) Měla by být přijata ustanovení o uvádění některých živých zvířat a produktů živočišného původu na trh.
Stávající pravidla Společenství o identifikaci a evidenci skotu stanoví systém, který v souladu s mezinárodními normami umožňuje zjistit matku a stádo původu.
Rovnocenné záruky by měly být zajištěny u skotu dováženého ze třetích zemí.
Zvířata a produkty živočišného původu, na které se vztahují pravidla Společenství, které se pohybují v rámci obchodu uvnitř Společenství nebo se dovážejí ze třetích zemí, by měly být doprovázeny osvědčeními, která uvedená pravidla vyžadují, případně doplněnými v souladu s tímto nařízením.
(16) Uvádění na trh některých produktů živočišného původu pocházejících od skotu ve vysoce ohrožených oblastech by mělo být zakázáno.
Tento zákaz by se však neměl vztahovat na některé produkty živočišného původu vyrobené za kontrolovaných podmínek ze zvířat, u kterých lze doložit, že nepředstavují vysoké nebezpečí infekce TSE.
(17) Pro zajištění toho, aby byla dodržována pravidla prevence, tlumení a eradikace TSE, je třeba, aby byly laboratorně testovány vzorky na základě stanoveného protokolu, který by poskytl celkový epizootologický obraz situace TSE.
Pro zajištění jednotných testovacích postupů a výsledků je třeba ustavit referenční laboratoře jednotlivých států i Společenství a spolehlivé vědecké metody, včetně zrychlených testů na TSE.
Jak jen možno by se mělo používat těchto zrychlených testů.
(18) V členských státech by se měly provádět kontroly Společenství, aby bylo zajištěno jednotné provádění požadavků s ohledem na prevenci, tlumení a eradikaci TSE a rovněž by měly být stanoveny postupy auditu.
Společenství by mělo provádět kontroly na místě a audity, které ověřují dodržování dovozních podmínek vyvážejícími třetími zeměmi, aby bylo zajištěno, že třetí země poskytují při dovozu živých zvířat a produktů živočišného původu do Společenství rovnocenné záruky se zárukami platnými ve Společenství.
(19) Obchodní opatření pro TSE by měla být založena na mezinárodních normách, směrnicích nebo doporučeních, pokud existují.
Je však možné přijmout vědecky odůvodněná opatření zaručující vyšší úroveň ochrany zdraví, jestliže by opatření založená na příslušných mezinárodních normách, směrnicích nebo doporučeních náležité úrovně ochrany zdraví nedosahovala.
(20) Toto nařízení by mělo být přezkoumáno, až budou k dispozici nové vědecké poznatky.
(21) V rámci tohoto nařízení by měla být stanovena nezbytná přechodná opatření, zejména upravující použití specifikovaného rizikového materiálu.
(22) Nezbytná prováděcí opatření tohoto nařízení by měla být přijata v souladu s rozhodnutím Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [4].
(23) Pro provádění tohoto nařízení by měly být stanoveny postupy vytvoření těsné a účinné spolupráce mezi Komisí a členskými státy ve Stálém veterinárním výboru, Stálém výboru pro krmiva a Stálém výboru pro potraviny.
(24) Protože prováděcí ustanovení tohoto nařízení jsou obecná opatření ve smyslu článku 2 rozhodnutí 1999/468/ES, měla by být přijata v souladu s řídícím postupem podle článku 5 uvedeného rozhodnutí,
PŘIJALY TOTO NAŘÍZENÍ:
KAPITOLA I
VŠEOBECNÁ USTANOVENÍ
Článek 1
Oblast působnosti
1. Toto nařízení stanoví pravidla prevence, tlumení a eradikace přenosné spongiformní encefalopatie (TSE) u zvířat.
Vztahuje se na produkci a uvádění živých zvířat a produktů živočišného původu na trh a v některých zvláštních případech na jejich vývoz.
2. Toto nařízení se nevztahuje na:
a) kosmetické výrobky nebo léčiva, zdravotnické prostředky nebo jejich výchozí látky nebo meziprodukty;
b) výrobky, které nejsou určeny pro použití v potravinách, krmivech nebo hnojivech, nebo jejich výchozí látky nebo meziprodukty;
c) produkty živočišného původu určené pro výstavy, výuku, vědecký výzkum, zvláštní studie nebo analýzy, pokud tyto produkty konečně nepožívají nebo nepoužívají lidé nebo zvířata vyjma těch, která se chovají pro dotyčné výzkumné projekty;
d) živá zvířata používaná ve výzkumu nebo určená pro výzkum.
Článek 2
Oddělování živých zvířat a produktů živočišného původu
Aby se zabránilo křížové kontaminaci nebo záměně mezi živými zvířaty nebo produkty živočišného původu podle čl. 1 odst. 1 a produkty živočišného původu podle čl. 1 odst. 2 písm. a), b) a c) nebo živými zvířaty podle čl. 1 odst. 2 písm. d), drží se vždy odděleně, pokud se tato živá zvířata nebo produkty živočišného původu neprodukují za minimálně stejných podmínek ochrany zdraví s ohledem na TSE.
Prováděcí pravidla k tomuto článku se stanoví postupem podle čl. 24 odst. 2.
Článek 3
Definice
1. Pro účely tohoto nařízení se rozumí:
a) "TSE" všechny přenosné spongiformní encefalopatie kromě těch, které se vyskytují u člověka;
b) "uvedením na trh" činnost, jejímž účelem je poslat živá zvířata nebo produkty živočišného původu, na které se vztahuje toto nařízení, třetí straně ve Společenství, nebo jiné formy dodávek za úplatu nebo bezplatně takové třetí straně nebo skladování za účelem dodávek takové třetí straně;
c) "produkty živočišného původu" produkty získané z produktů vyrobených ze zvířat, na která se vztahují ustanovení směrnice 89/662/EHS [5] nebo směrnice 90/425/EHS [6], nebo obsahující tyto produkty;
d) "výchozími látkami" surové látky nebo jiné produkty živočišného původu, ze kterých nebo s pomocí kterých se vyrábějí produkty podle čl. 1 odst. 2 písm. a) a b);
e) "příslušným orgánem" ústřední orgán členského státu pověřený dodržováním požadavků tohoto nařízení nebo orgán, na který tento ústřední orgán tuto pravomoc převedl, zejména s ohledem na kontrolu krmiv; případně rovněž zahrnuje odpovídající orgán třetí země;
f) "kategoriemi" jedna z třídících kategorií podle přílohy II kapitoly C;
g) "specifikovaným rizikovým materiálem" tkáně podle přílohy V; pokud není uvedeno jinak, nezahrnuje produkty, které obsahují tyto tkáně nebo se z nich získávají;
h) "zvířaty podezřelými z infekce TSE" živá, poražená nebo mrtvá zvířata, která jeví nebo jevila neurologické poruchy, poruchy chování nebo pokročilé zhoršení celkového stavu s ohledem na poškození centrálního nervového systému a u kterých údaje získané na základě klinického vyšetření, reakcí na podněty, posmrtného vyšetření či předsmrtné nebo posmrtné laboratorní analýzy neumožňují stanovit jinou diagnózu.
Skot se pokládá za postižený bovinní spongiformní encefalopatií (BSE), jestliže je pozitivní výsledek zrychleného testu na BSE;
i) "hospodářstvím" místo, kde se zvířata chovají, živí, rozmnožují či se s nimi jinak nakládá nebo jsou ukazována veřejnosti;
j) "odběrem vzorků" odebírání statisticky reprezentativních vzorků ze zvířat či jejich okolního prostředí nebo z produktů živočišného původu za účelem stanovení diagnózy choroby, zjištění příbuzenských vztahů, dozoru nad zdravotním stavem nebo sledování nepřítomnosti mikrobiologických původců nebo určitých látek v produktech živočišného původu;
k) "hnojivy" látky obsahující produkty živočišného původu používané pro podporu růstu rostlin; mohou obsahovat zbytky kvašení při výrobě bioplynu nebo kompostování;
l) "zrychlenými testy" analytické metody podle přílohy X kapitoly C bodu 4, jejichž výsledky jsou známy během 24 hodin;
m) "alternativními testy" testy podle čl. 8 odst. 2, které se používají jako alternativa k odebírání specifikovaných rizikových materiálů.
2. Rovněž se použijí zvláštní definice podle přílohy I.
3. Pokud nejsou termíny tohoto nařízení definovány v odstavci 1 nebo příloze I, použijí se příslušné definice podle nařízení (ES) č. 1760/2000 [7] a podle směrnic 64/432/EHS [8], 89/662/EHS, 90/425/EHS a 91/68/EHS [9], pokud se na ně v textu odkazuje.
Článek 4
Ochranná opatření
1. S ohledem na provádění ochranných opatření se použijí zásady a ustanovení podle článku 9 směrnice 89/662/EHS, článku 10 směrnice 90/425/EHS, článku 18 směrnice 91/496/EHS [10] a článku 22 směrnice 97/78/ES [11].
2. Ochranná opatření se přijímají postupem podle čl. 24 odst. 2 a zároveň se s jejich důvody oznamují Evropskému parlamentu.
KAPITOLA II
STANOVENÍ STATUSU BSE
Článek 5
Třídění
1. Status BSE členského státu, třetí země nebo některé z jejich oblastí (dále "země a oblasti") může být stanoven pouze na základě kritérií podle přílohy II kapitoly A a výsledků analýzy rizik na základě všech potenciálních faktorů pro výskyt BSE podle přílohy II kapitoly B a jejich časového vývoje.
Členské státy a třetí země, které si přejí zůstat na seznamu třetích zemí schválených pro vývoz živých zvířat nebo produktů podle tohoto nařízení do Společenství, předloží Komisi žádost o stanovení svého statusu BSE společně s příslušnými údaji o kritériích podle přílohy II kapitoly A a potenciálních rizikových faktorech podle přílohy II kapitoly B a jejich časovém vývoji.
2. Rozhodnutí o všech žádostech, předkládaných členskými státy, třetími zeměmi nebo oblastmi členských států a třetích zemí, které předložily žádost v jedné z kategorií podle přílohy II kapitoly C, se přijímají v ohledem na kritéria a potenciální rizikové faktory podle odstavce 1 postupem podle čl. 24 odst. 2.
Toto rozhodnutí se přijímá v průběhu šesti měsíců od předložení žádosti a příslušných údajů podle odst.
1 druhého pododstavce. Shledá-li Komise, že doklady neobsahují údaje podle přílohy II kapitoly A a B, vyžádá si dodatečné údaje, které jí budou předány během stanoveného období.
Konečné rozhodnutí se přijímá v průběhu šesti měsíců od předložení všech údajů.
Poté, co Mezinárodní úřad pro nákazy zvířat stanoví postup třídění zemí podle kategorií a zařadí zemi, jež si podala žádost do jedné z těchto kategorií, může být případně rozhodnuto o novém zařazení dotyčné země do kategorie Společenství na základě prvního pododstavce tohoto odstavce v souladu s postupem podle čl. 24 odst. 2.
3. Shledá-li Komise, že údaje předložené členským státem nebo třetí zemí podle přílohy II kapitoly A a B jsou nedostatečné nebo nejasné, může v souladu s postupem podle čl. 24 odst. 2 stanovit status BSE dotyčného členského státu nebo třetí země na základě celkové analýzy rizik.
Tato analýza rizik musí obsahovat průkazné statistické šetření epizootologické situace TSE v členském státu nebo třetí zemi na základě zrychleného třídicího testu.
Komise zohlední třídící kritéria používaná Mezinárodním úřadem pro nákazy zvířat.
Zrychlené testy se za tímto účelem schvalují v souladu s postupem podle čl. 24 odst. 2 a uvádí se v seznamu přílohy X kapitoly C bodu 4.
Tento zjišťovací postup mohou rovněž používat členské státy nebo třetí země, které si přejí, aby Komise v souladu s postupem podle čl. 24 odst. 2 schválila třídění, které provedly na tomto základě.
Náklady takového postupu nese dotyčný členský stát nebo třetí země.
4. Členské státy nebo třetí země, které nepředložily žádost v souladu s odstavcem 1 v průběhu šesti měsíců ode dne 1. července 2001, se s ohledem na dodávky živých zvířat a produktů živočišného původu z jejich území považují za země v kategorii 5 podle přílohy II kapitoly C do doby, než předloží tuto žádost.
5. Členské státy předloží Komisi co nejdříve všechny epizootologické doklady nebo jiné údaje, které by mohly změnit status BSE, zejména výsledky programů sledování podle článku 6.
6. O ponechání třetí země na jednom ze seznamů podle pravidel Společenství, která umožňují vývoz živých zvířat a produktů živočišného původu, na něž se vztahují zvláštní pravidla tohoto nařízení, do Společenství, se rozhodne postupem podle čl. 24 odst. 2 a toto ponechání je na základě dostupných údajů nebo při předpokládaném výskytu TSE podmíněno předložením údajů podle odstavce 1. V případě odmítnutí předložení těchto údajů v průběhu tří měsíců od data žádosti Komise se použijí ustanovení odstavce 4 tohoto článku do doby, než jsou tyto údaje předloženy a vyhodnoceny v souladu s odstavci 2 nebo 3.
Třetí země jsou oprávněny vyvážet do Společenství živá zvířata nebo produkty živočišného původu, na něž se vztahují zvláštní pravidla tohoto nařízení, za podmínek, které odpovídají jejich kategorii stanovené Komisí, pokud se zaváží, že Komisi co nejdříve písemně informují o všech epizootologických nebo jiných dokladech, které by mohly vést ke změně statusu BSE.
7. Třídění BSE členského státu, třetí země nebo některé z jejich oblastí může být změněno postupem podle čl. 24 odst. 2 v souladu s výsledky kontrol podle článku 21.
8. Rozhodnutí podle odstavců 2, 3, 4, 6 a 7 jsou založena na posouzení rizika s ohledem na doporučená kritéria podle přílohy II kapitoly A a B.
KAPITOLA III
PREVENCE TSE
Článek 6
Systém dohledu
1. Členské státy provádějí roční program dohledu nad BSE a klusavkou (scrapie) v souladu s přílohou III kapitolou A. Tento program obsahuje třídicí postup využívající zrychlených testů.
Zrychlené testy se za tímto účelem schvalují v souladu s postupem podle čl. 24 odst. 2 a uvádějí se v příloze X kapitole C bodu 4.
2. Členské státy informují v rámci Stálého veterinárního výboru Komisi a ostatní členské státy o výskytu TSE jiné než BSE.
3. Všechna úřední šetření a laboratorní vyšetřování se zaznamenávají v souladu s přílohou III kapitolou B.
4. Členské státy předkládají Komisi výroční zprávu, která obsahuje alespoň údaje podle přílohy III kapitoly B části I. Zpráva za každý kalendářní rok se předkládá nejpozději do 31. března následujícího roku.
Komise předloží shrnutí národních zpráv, které obsahuje alespoň údaje podle přílohy III kapitoly B části II, Stálému veterinárnímu výboru do tří měsíců od přijetí uvedených zpráv.
Článek 7
Zakázaná krmiva
1. Je zakázáno krmení přežvýkavců bílkovinami získanými ze savců.
2. Zákaz podle odstavce 1 se rozšiřuje rovněž na zvířata a produkty živočišného původu v souladu s přílohou IV bodem 1.
3. Odstavce 1 a 2 se použijí, aniž jsou dotčena ustanovení přílohy IV bodu 2.
4. Členské státy nebo jejich oblasti v kategorii 5 nesmějí vyvážet nebo skladovat krmivo určené pro farmová zvířata, které obsahuje bílkoviny získané ze savců, nebo krmivo určené pro savce, vyjma pro psy a kočky, které obsahuje zpracované bílkoviny získané ze savců.
Třetí země nebo jejich oblasti v kategorii 5 nesmějí vyvážet do Společenství krmivo určené pro skot, které obsahuje bílkoviny získané ze savců, nebo krmivo určené pro savce, vyjma pro psy a kočky, které obsahuje zpracované bílkoviny získané ze savců.
5. Prováděcí pravidla k tomuto článku, zejména pravidla prevence křížové kontaminace a metod odběru vzorků i analytických metod, které se požadují při kontrole dodržování ustanovení tohoto článku, se stanoví postupem podle čl. 24 odst. 2.
Článek 8
Specifikovaný rizikový materiál
1. Specifikovaný rizikový materiál se odstraňuje a likviduje v souladu s přílohou V body 2, 3, 4 a 8.
Tento specifikovaný rizikový materiál nebo materiál, který se z něj získává zpracováním, se může uvádět na trh nebo případně vyvážet pouze za účelem konečné likvidace v souladu s přílohou V body 3 a 4 nebo případně bodem 7 písm. c) nebo bodem 8.
Nesmí se dovážet do Společenství.
Převoz specifikovaného rizikového materiálu přes území Společenství se musí provádět v souladu s požadavky článku 3 směrnice 91/496/EHS.
2. Odstavec 1 se nevztahuje na tkáně zvířat, které se kontrolovaly pomocí alternativního testu schváleného za tímto zvláštním účelem postupem podle čl. 24 odst. 2, uvedeného v příloze X kapitole C bodu 5 a používaného za podmínek podle přílohy V bodu 5, pokud jsou výsledky testu negativní.
Členské státy, které povolují tento alternativní test, musí informovat ostatní členské státy a Komisi.
3. V členských státech nebo jejich oblastech, které jsou zařazeny do kategorií 2, 3, 4 a 5 podle přílohy II kapitoly C, se rozrušení centrální nervové tkáně po omráčení pomocí prodlouženého ocelového nástroje, který se zavádí do lebeční dutiny, nepoužívá u skotu, ovcí a koz, jejichž maso je určeno pro lidskou spotřebu nebo krmení zvířat.
4. Údaje o stáří podle přílohy V se pravidelně upravují.
Tato úprava se zakládá na nejnovějších prokázaných vědeckých poznatcích o statistické pravděpodobnosti výskytu TSE v příslušných věkových skupinách skotu, ovcí a koz ve Společenství.
5. Odchylně od odstavců 1 až 4 může být v souladu s postupem podle čl. 24 odst. 2 rozhodnuto o datu účinného používání čl. 7 odst. 1 nebo případně ve třetích zemích o datu zákazu krmení přežvýkavců bílkovinami savců v zemích nebo oblastech kategorie 3 nebo 4, aby použití tohoto článku bylo omezeno na zvířata narozená v těchto zemích nebo oblastech před tímto datem.
Podobně může být odchylně od odstavců 1 až 4 po konzultaci s příslušným vědeckým výborem a na základě vyhodnocení nebezpečí výskytu, šíření a ohrožení lidí, v souladu s postupem podle čl. 24 odst. 2, povoleno používat při výrobě potravin, krmiv a hnojiv páteří a míšních uzlin skotu v zemích nebo jejich oblastech, které patří do kategorie 5, nebo pocházejícího z těchto zemí či oblastí.
6. Prováděcí pravidla tohoto článku se stanoví postupem podle čl. 24 odst. 2.
Článek 9
Produkty živočišného původu vyrobené z materiálu přežvýkavců nebo obsahující tento materiál
1. Produkty živočišného původu podle přílohy VI se nevyrábějí z materiálu přežvýkavců ze zemí nebo jejich oblastí, které patří do kategorie 5, pokud se nepoužívá výrobních postupů schválených postupem podle čl. 24 odst. 2.
2. Lebeční kosti a páteře skotu, ovcí a koz ze zemí nebo jejich oblastí, které patří do kategorií 2, 3, 4 nebo 5, se nepoužívají pro výrobu mechanicky separovaného masa.
3. Odstavce 1 a 2 se na základě kritérií podle přílohy V bodu 5 nevztahují na přežvýkavce, kteří procházejí alternativním testem schváleným postupem podle čl. 24 odst. 2, pokud jsou výsledky testu negativní.
4. Prováděcí pravidla tohoto článku se stanoví postupem podle čl. 24 odst. 2.
Článek 10
Vzdělávací programy
1. Členské státy zajistí, aby zaměstnanci příslušných orgánů, diagnostických laboratoří, zemědělských a veterinárních škol, úřední veterinární lékaři, praktičtí veterinární lékaři, zaměstnanci jatek, chovatelé a držitelé zvířat a osoby, které jsou ve styku se zvířaty, byli vyškoleni v klinických příznacích, epizootologických šetřeních a, v případě zaměstnanců provádějících kontroly, v interpretaci laboratorních nálezů s ohledem na TSE.
2. Společenství může poskytnout finanční podporu, která zajistí účinné provádění vzdělávacích programů podle odstavce 1. Výše této podpory se stanoví v souladu s postupem podle čl. 24 odst. 2.
KAPITOLA IV
KONTROLA A ERADIKACE TSE
Článek 11
Oznámení
Aniž je dotčena směrnice 82/894/EHS [12], zajistí členské státy, aby všechna zvířata podezřelá z infekce TSE byla ihned oznámena příslušnému orgánu.
Členské státy pravidelně informují sebe navzájem a Komisi o oznámených případech TSE.
Příslušný orgán neprodleně přijme opatření podle článku 12 tohoto nařízení společně se všemi ostatními nezbytnými opatřeními.
Článek 12
Opatření při podezření na TSE
1. Zvířata podezřelá z infekce TSE jsou úředně omezena v pohybu do doby, než jsou známy výsledky klinických a epizootologických vyšetření, která provádějí příslušné orgány, nebo za úředního dohledu usmrcena pro laboratorní vyšetření.
Je-li skot z hospodářství v členském státu podezřelý z infekce BSE, je všechen ostatní skot z tohoto hospodářství úředně omezen v pohybu do doby, než jsou k dispozici výsledky vyšetření.
Jsou-li ovce nebo kozy z hospodářství v členském státu podezřelé z infekce BSE na základě objektivních dokladů, jako výsledků testů, které umožňují praktické rozlišení různých druhů TSE, jsou všechny ostatní ovce a kozy z tohoto hospodářství úředně omezeny v pohybu do doby, než jsou k dispozici výsledky vyšetření.
Existují-li doklady, že hospodářství, kde bylo zvíře přítomno v době podezření z infekce BSE, pravděpodobně není hospodářstvím, kde mohlo být zvíře infikováno BSE, může příslušný orgán rozhodnout, že pouze zvíře podezřelé z infekce je úředně omezeno v pohybu.
Příslušný orgán může rovněž v případě nutnosti rozhodnout, že ostatní hospodářství nebo pouze hospodářství vystavené infekci jsou úředně kontrolována v závislosti na dostupných epizootologických údajích.
Postupem podle čl. 24 odst. 2 a odchylně od požadavků druhého, třetího a čtvrtého pododstavce tohoto odstavce může být členský stát zproštěn použití úředních omezení v pohybu zvířat, používá-li opatření, která poskytují rovnocenné záruky.
2. Rozhodne-li příslušný orgán, že nelze vyloučit možnost infekce TSE, je zvíře, je-li ještě naživu, usmrceno; jeho mozek a všechny ostatní tkáně, které určí příslušný orgán, se odstraní a pošlou úředně schválené laboratoři, národní referenční laboratoři podle čl. 19 odst. 1 nebo referenční laboratoři Společenství podle čl. 19 odst. 2 na vyšetření pomocí testovacích metod podle článku 20.
3. Všechny části těla zvířete podezřelého z infekce, včetně kůže, se skladují za úředního dohledu do doby, než je stanovena negativní diagnóza, nebo se odstraní v souladu s přílohou V body 3 nebo 4.
4. Prováděcí pravidla tohoto článku se stanoví postupem podle čl. 24 odst. 2.
Článek 13
Opatření při potvrzení výskytu TSE
1. Je-li úředně potvrzen výskyt TSE, je třeba co nejdříve přijmout tato opatření:
a) všechny části těla zvířete se zcela zlikvidují v souladu s přílohou V, kromě materiálu skladovaného pro záznamy v souladu s přílohou III kapitolou B odd. III bodem 2;
b) provede se vyšetřování, na jehož základě se identifikují veškerá ohrožená zvířata v souladu s přílohou VII bodem 1;
c) všechna zvířata a produkty živočišného původu podle přílohy VII bodu 2, které byly při vyšetřování podle písmena b) identifikovány jako ohrožené, jsou usrmcena a zcela zlikvidována v souladu s přílohou V body 3 a 4.
Odchylně od tohoto odstavce mohou členské státy přijmout jiná opatření, která zaručují stejnou míru ochrany, byla-li tato opatření schválena v souladu s postupem podle čl. 24 odst. 2.
2. Do provedení opatření podle odst. 1 písm. b) a c) je hospodářství, ve kterém bylo zvíře přítomno při potvrzení výskytu TSE, pod úředním dohledem a veškerý pohyb zvířat vnímavých k TSE a produktů živočišného původu, které z nich byly získány, z hospodářství nebo do něj je podmíněn schválením příslušného orgánu, aby bylo umožněno rychlé vysledování a identifikace dotyčných zvířat a produktů živočišného původu.
Existují-li doklady, že hospodářství, kde bylo postižené zvíře přítomno při potvrzení TSE, pravděpodobně není hospodářstvím, kde bylo zvíře infikováno TSE, může příslušný orgán rozhodnout, že pod úředním dohledem budou obě hospodářství nebo pouze hospodářství, kde bylo zvíře infikováno.
3. Členské státy provádějící náhradní opatření, která poskytují rovnocenné záruky podle čl. 12 odst. 1 pátého pododstavce, mohou být odchylně od požadavků odst. 1 písm. b) a c) postupem podle čl. 24 odst. 2 zproštěny povinnosti používat úřední omezení pohybu zvířat a usmrcovat a likvidovat zvířata.
4. Majitelé dostávají neprodleně náhradu za usmrcená zvířata nebo produkty živočišného původu zlikvidované v souladu s čl. 12 odst. 2 a odst. 1 písm. a) a c) tohoto článku.
5. Aniž je dotčena směrnice 82/894/EHS, je Komise každoročně informována o potvrzené přítomnosti TSE jiné než BSE.
6. Prováděcí pravidla tohoto článku se stanoví postupem podle čl. 24 odst. 2.
Článek 14
Pohotovostní plán
1. Členské státy vypracují – v souladu s obecnými kritérii tlumení chorob zvířat v rámci pravidel Společenství – obecné zásady, jaká vnitrostátní opatření mají být přijata, a určují pravomoci a odpovědnost v případě potvrzení TSE.
2. Obecné zásady mohou být harmonizovány postupem podle čl. 24 odst. 2, je-li to nezbytné za účelem jednotného používání předpisů Společenství.
KAPITOLA V
UVÁDĚNÍ NA TRH A VÝVOZ
Článek 15
Živá zvířata, jejich sperma, embrya a vajíčka
1. Uvádění na trh nebo případně vývoz skotu, ovcí nebo koz a jejich spermatu, embryí a vajíček podléhá podmínkám podle přílohy VIII nebo v případě dovozu podmínkám podle přílohy IX. Živá zvířata a jejich embrya a vajíčka jsou doprovázena příslušným veterinárním osvědčením podle předpisů Společenství v souladu s článkem 17 nebo v případě dovozu článkem 18.
2. Uvádění na trh první generace potomstva, spermatu, embryí a vajíček zvířat, která jsou podezřelá z TSE nebo u kterých je TSE prokázána, podléhá podmínkám podle přílohy VIII kapitoly B.
3. Prováděcí pravidla tohoto článku se stanoví postupem podle čl. 24 odst. 2.
Článek 16
Uvádění produktů živočišného původu na trh
1. Následující produkty živočišného původu vyrobené ze zdravých přežvýkavců nepodléhají omezením uvádění na trh nebo případně vývozu podle tohoto článku, přílohy VIII kapitoly C a D a přílohy IX kapitoly A, C, F a G:
a) produkty živočišného původu podle článku 15, zejména sperma, embrya a vajíčka;
i) i) syrové mléko ve smyslu směrnice 92/46/EHS [13];
ii) mléko pro výrobu mléčných výrobků ve smyslu směrnice 92/46/EHS;
iii) tepelně zpracované konzumní mléko ve smyslu směrnice 92/46/EHS;
iv) dikalciumfostát (bez stop bílkovin nebo tuku);
v) kůže a kožešiny ve smyslu směrnice 92/118/EHS [14];
vi) želatina ve smyslu směrnice 92/118/EHS, vyrobená z kůží a kožešin podle bodu v);
vii) kolagen vyrobený z kůží a kožešin podle bodu v).
2. Produkty živočišného původu dovážené ze třetí země z kategorie 2, 3, 4 nebo 5 musí pocházet od zdravého skotu, ovcí a koz, na které se nevztahuje rozrušení centrální nervové tkáně podle čl. 8 odst. 3 a usmrcení pomocí injekce plynu do lebeční dutiny.
3. Produkty živočišného původu obsahující materiál ze skotu z členského státu, oblasti členského státu nebo třetí země z kategorie 5 se neuvádějí na trh, jestliže nepocházejí ze:
a) zvířat narozených po datu účinného uplatňování zákazu krmení přežvýkavců živočišnými bílkovinami vyrobenými ze savců nebo
b) zvířat narozených, chovaných a držených ve stádech s prokazatelnou nepřítomností BSE minimálně po dobu sedmi let.
Produkty živočišného původu se dále nezasílají z členského státu nebo oblasti členského státu z kategorie 5 do jiného členského státu a nedovážejí se z třetí země z kategorie 5.
Tento zákaz se nevztahuje na produkty živočišného původu podle přílohy VIII kapitoly C, které splňují požadavky přílohy VIII kapitoly C. Musí být doprovázeny veterinárním osvědčením vydaným úředním veterinárním lékařem, které potvrzuje, že byly vyrobeny v souladu s tímto nařízením.
4. Převáží-li se zvíře ze země nebo oblasti do země nebo oblasti jiné kategorie, je zařazeno do nejvyšší kategorie zemí nebo oblastí, ve kterých se zdržovalo více než dvacet čtyři hodin, pokud neexistují přiměřené záruky, že zvíře nedostalo krmiva ze země nebo oblasti v nejvyšší kategorii.
5. Produkty živočišného původu, pro které platí zvláštní požadavky tohoto článku, jsou doprovázeny příslušnými veterinárními osvědčeními nebo obchodními doklady podle předpisů Společenství v souladu s články 17 a 18 nebo, nejsou-li tato osvědčení a doklady uvedeny v předpisech Společenství, veterinárním osvědčením nebo obchodním dokladem, jejichž vzory se určují v souladu s postupem podle čl. 24 odst. 2.
6. Pro účely dovozu do Společenství odpovídají produkty živočišného původu podmínkám podle přílohy IX kapitoly A, C, F a G.
7. V souladu s postupem podle čl. 24 odst. 2 mohou být ustanovení odstavců 1 až 6 rozšířena na ostatní produkty živočišného původu. Prováděcí pravidla tohoto článku se stanoví stejným postupem.
Článek 17
Postupem podle čl. 24 odst. 2 se veterinární osvědčení podle přílohy F směrnice 64/432/EHS, vzorů II a III v příloze E směrnice 91/68/EHS a příslušná veterinární osvědčení podle předpisů Společenství pro obchod se spermatem, embryi a vajíčky skotu, ovcí nebo koz případně doplňují uvedením kategorie členského státu nebo oblasti původu v souladu s tříděním podle článku 5.
Příslušné obchodní doklady pro obchod s produkty živočišného původu se případně doplňují udáním kategorie členského státu nebo oblasti původu, kterou přiděluje Komise v souladu s článkem 5.
Článek 18
Příslušná veterinární osvědčení pro dovoz podle předpisů Společenství se postupem podle čl. 24 odst. 2 s ohledem na třetí země zařazené do třídy v kategorii podle článku 5 doplňují zvláštními požadavky podle přílohy IX, jakmile je o tomto třídění rozhodnuto.
KAPITOLA VI
REFERENČNÍ LABORATOŘE, ODBĚR VZORKŮ, TESTOVÁNÍ A KONTROLY
Článek 19
Referenční laboratoře
1. Národní referenční laboratoře členských států a jejich činnost a povinnosti se uvádějí v příloze X kapitoly A.
2. Referenční laboratoř Společenství a její pravomoci a úkoly se uvádějí v příloze X kapitole B.
Článek 20
Odběr vzorků a laboratorní metody
1. Odběr vzorků a laboratorní testování přítomnosti TSE se provádějí na základě metod a protokolů podle přílohy X kapitoly C.
2. Prováděcí pravidla, včetně metody stanovení BSE u ovcí a koz, se stanoví postupem podle čl. 24 odst. 2, je-li to nezbytné za účelem jednotného používání tohoto článku.
Článek 21
Kontroly Společenství
1. Znalci Komise mohou provádět kontroly na místě ve spolupráci s příslušnými orgány členských států, je-li to nezbytné za účelem jednotného používání tohoto nařízení.
Členský stát, na jehož území se kontroly provádějí, poskytne znalcům veškerou potřebnou podporu pro výkon jejich povinností.
Komise informuje příslušný orgán o výsledcích provedených kontrol.
Prováděcí pravidla tohoto článku, a zejména pravidla spolupráce s vnitrostátními orgány, se stanoví postupem podle čl. 24 odst. 2.
2. Kontroly Společenství ve třetích zemích se provádějí v souladu s články 20 a 21 směrnice 97/78/ES.
KAPITOLA VII
PŘECHODNÁ A ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 22
Přechodná opatření pro specifikovaný rizikový materiál
1. Ustanovení přílohy XI části A se použijí po dobu nejméně šesti měsíců ode dne 1. července 2001 do data přijetí rozhodnutí v souladu s čl. 5 odst. 2 nebo 4 a od tohoto data se použije článek 8.
2. Výsledky průkazného statistického šetření prováděného v souladu s čl. 5 odst. 3 během přechodného období se používají pro potvrzení nebo vyvrácení závěrů analýzy rizik podle čl. 5 odst. 1 s ohledem na kritéria třídění stanovená Mezinárodním úřadem pro nákazy zvířat.
3. Po poradě s příslušným vědeckým výborem se podrobná pravidla statistického šetření stanoví postupem podle čl. 24 odst. 2.
4. Minimální kritéria, kterým statistické šetření odpovídá, jsou stanovena v příloze XI části B.
Článek 23
Změny příloh a přechodná opatření
Po poradách s příslušným vědeckým výborem o veškerých otázkách, které by mohly mít vliv na veřejné zdraví, se přílohy mění nebo doplňují a přijímají se vhodná přechodná opatření postupem podle čl. 24 odst. 2.
V souladu s tímto postupem se přechodná opatření přijímají na období nanejvýše dvou let, aby byl umožněn přechod od současných opatření k opatřením tohoto nařízení.
Článek 24
Výbory
1. Komise spolupracuje se Stálým veterinárním výborem.
V záležitostech, které se však týkají výhradně krmiv, spolupracuje Komise se Stálým výborem pro krmiva a v záležitostech, které se týkají výhradně potravin, se Stálým výborem pro potraviny.
2. V případech odkazů na tento odstavec se použijí články 5 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES ve shodě s článkem 8 tohoto rozhodnutí.
Období podle čl. 5 odst. 6 rozhodnutí 1999/468/ES jsou tři měsíce a v případě ochranných opatření podle čl. 4 odst. 2 tohoto nařízení 15 dnů.
3. Výbory přijmou své jednací řády.
Článek 25
Porady s vědeckými výbory
Příslušné vědecké výbory poskytují porady ve všech záležitostech v rámci tohoto nařízení, které by mohly mít vliv na veřejné zdraví.
Článek 26
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Použije se ode dne 1. července 2001.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1004/2001
ze dne 22. května 2001
o zařazení určitého zboží do kombinované nomenklatury
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku [1], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 2559/2000 [2], a zejména na článek 9 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) K zajištění jednotného uplatňování kombinované nomenklatury tvořící přílohu uvedeného nařízení je nezbytné přijmout opatření k zařazení zboží uvedeného v příloze tohoto nařízení.
(2) Nařízení (EHS) č. 2658/87 stanovilo všeobecná pravidla pro výklad kombinované nomenklatury.
Tato pravidla se vztahují i na každou jinou nomenklaturu, která je na ní plně nebo částečně založena nebo k ní přidává další třídění a která je zřízena zvláštními předpisy Společenství za účelem uplatňování celních nebo jiných opatření týkajících se obchodu se zbožím.
(3) Podle uvedených všeobecných pravidel musí být zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze tohoto nařízení zařazeno na základě odůvodnění ve sloupci 3 do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2.
(4) Je účelné, aby závazné informace o sazebním zařazení zboží do kombinované nomenklatury, které vydaly orgány členských států a které nejsou v souladu s tímto nařízením, mohla osoba, které byly tyto informace vydány, nadále používat po dobu tří měsíců v souladu s čl. 12 odst. 6 nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství [3], naposledy pozměněného nařízením Rady a Evropského parlamentu (ES) č. 2700/2000 [4].
(5) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro celní kodex,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze se v kombinované nomenklatuře zařazuje do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2 této tabulky.
Článek 2
Závazné informace o sazebním zařazení zboží, které vydaly celní orgány členských států a které nejsou v souladu s tímto nařízením, mohou být podle čl. 12 odst. 6 nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 nadále používány po dobu tří měsíců.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1006/2001
ze dne 23. května 2001,
kterým se mění nařízení (ES) č. 1432/94, (ES) č. 1486/95, (ES) č. 2305/95, (ES) č. 571/97, (ES) č. 1898/97 a (ES) č. 2562/98, kterými se stanoví prováděcí pravidla k režimu dovozních licencí v odvětví vepřového masa
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2759/75 ze dne 29. října 1975 o společné organizaci trhu s vepřovým masem [1], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 1365/2000 [2], a zejména na články 8, 11 a 22 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 774/94 ze dne 29. března 1994 o otevření a správě některých celních kvót Společenství pro vysoce jakostní hovězí maso, vepřové maso, drůbeží maso, pšenici, sourež a otruby, krupičné otruby a jiná rezidua [3], naposledy pozměněné nařízením Komise (ES) č. 2198/95 [4], a zejména na článek 7 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1095/96 ze dne 18. června 1996 o zavedení koncesí stanovených v seznamu CXL sestaveném na základě závěrů jednání o čl. XXVI odst. 6 GATT [5], a zejména na článek 1 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1706/98 ze dne 20. července 1998 o opatřeních vztahujících se na zemědělské produkty a některé zboží vyrobené ze zemědělských produktů pocházející ze států africké, karibské a tichomořské oblasti (AKT) a o zrušení nařízení (EHS) č. 715/90 [6], a zejména na čl. 30 odst. 1 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1349/2000 ze dne 19. června 2000, kterým se stanoví určité koncese v podobě celních kvót Společenství pro některé zemědělské produkty a upravují, jako autonomní a přechodné opatření, některé zemědělské koncese stanovené v Evropské dohodě s Estonskem [7], ve znění nařízení (ES) č. 2677/2000 [8], a zejména na čl. 1 odst. 3 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1727/2000 ze dne 31. července 2000, kterým se stanoví určité koncese v podobě celních kvót Společenství pro některé zemědělské produkty a upravují, jako autonomní a přechodné opatření, některé zemědělské koncese stanovené v Evropské dohodě s Maďarskem [9], a zejména na čl. 1 odst. 3 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 2290/2000 ze dne 9. října 2000, kterým se stanoví určité koncese v podobě celních kvót Společenství pro některé zemědělské produkty a upravují, jako autonomní a přechodné opatření, některé zemědělské koncese stanovené v Evropské dohodě s Bulharskou republikou [10], a zejména na čl. 1 odst. 3 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 2341/2000 ze dne 17. října 2000, kterým se stanoví určité koncese v podobě celních kvót Společenství pro některé zemědělské produkty a upravují, jako autonomní a přechodné opatření, některé zemědělské koncese stanovené v Evropské dohodě s Lotyšskem [11], a zejména na čl. 1 odst. 3 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 2433/2000 ze dne 17. října 2000, kterým se stanoví určité koncese v podobě celních kvót Společenství pro některé zemědělské produkty a upravují, jako autonomní a přechodné opatření, některé zemědělské koncese stanovené v Evropské dohodě s Českou republikou [12], a zejména na čl. 1 odst. 3 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 2433/2000 ze dne 17. října 2000, kterým se stanoví určité koncese v podobě celních kvót Společenství pro některé zemědělské produkty a upravují, jako autonomní a přechodné opatření, některé zemědělské koncese stanovené v Evropské dohodě se Slovenskou republikou [13], a zejména na čl. 1 odst. 3 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 2435/2000 ze dne 17. října 2000, kterým se stanoví určité koncese v podobě celních kvót Společenství pro některé zemědělské produkty a upravují, jako autonomní a přechodné opatření, některé zemědělské koncese stanovené v Evropské dohodě s Rumunskem [14], a zejména na čl. 1 odst. 3 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 2475/2000 ze dne 7. listopadu 2000, kterým se stanoví určité koncese v podobě celních kvót Společenství pro některé zemědělské produkty a upravují, jako autonomní a přechodné opatření, některé zemědělské koncese stanovené v Evropské dohodě se Slovinskem [15], a zejména na čl. 1 odst. 3 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 2766/2000 ze dne 14. prosince 2000, kterým se stanoví určité koncese v podobě celních kvót Společenství pro některé zemědělské produkty a upravují, jako autonomní a přechodné opatření, některé zemědělské koncese stanovené v Evropské dohodě s Litvou [16], a zejména na čl. 1 odst. 3 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 2851/2000 ze dne 22. prosince 2000, kterým se stanoví určité koncese v podobě celních kvót Společenství pro některé zemědělské produkty a upravují, jako autonomní a přechodné opatření, některé zemědělské koncese stanovené v Evropské dohodě s Polskou republikou a zrušuje nařízení (ES) č. 3066/95 [17], a zejména na čl. 1 odst. 4 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (ES) č. 1432/94 [18] naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 1377/2000 [19] stanoví v odvětví vepřového masa prováděcí pravidla k dovoznímu režimu stanovenému v nařízení (ES) č. 774/94 o otevření a správě některých celních kvót Společenství pro vysoce jakostní hovězí maso, vepřové maso, drůbeží maso, pšenici, sourež a otruby, krupičné otruby a jiná rezidua.
(2) Nařízení Komise (ES) č. 1486/95 [20] naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 1378/2000 [21] obsahuje ustanovení o otevření a správě celních kvót v odvětví vepřového masa.
(3) Nařízení Komise (ES) č. 2305/95 [22] naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 2867/2000 [23] stanoví v odvětví vepřového masa prováděcí pravidla k dovoznímu režimu stanovenému v dohodách o liberalizaci obchodu mezi Společenstvím na jedné straně a Estonskem, Lotyšskem a Litvou na druhé straně.
(4) Nařízení Komise (ES) č. 571/97 [24] ve znění nařízení (ES) č. 2868/2000 [25] stanoví v odvětví vepřového masa prováděcí pravidla k prozatímní dohodě o obchodu a souvisejících opatřeních mezi Evropským společenstvím, Evropským společenstvím uhlí a oceli a Evropským společenstvím pro atomovou energii na jedné straně a Slovinskou republikou na druhé straně.
(5) Nařízení Komise (ES) č. 1898/97 [26] naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 2866/2000 [27] stanoví v odvětví vepřového masa prováděcí pravidla k dovoznímu režimu uvedenému v nařízeních (ES) č. 1727/2000, (ES) č. 2290/2000, (ES) č. 2433/2000, (ES) č. 2434/2000, (ES) č. 2435/2000 a (ES) č. 2851/2000 a zrušuje nařízení Komise (EHS) č. 2698/93 [28] a (ES) č. 1590/94 [29].
(6) Nařízení Komise (ES) č. 2562/98 [30] stanoví prováděcí pravidla k dovoznímu režimu některých výrobků z vepřového masa pocházejících ze států AKT a zrušuje nařízení (EHS) č. 904/90 [31].
(7) Doba platnosti dovozních licencí vyprší na konci každého kvótového roku, buďto dne 31. prosince nebo dne 30. června.
Pro zajištění nepřetržitého obchodu v rámci dovozního režimu vepřového masa a pro efektivní správu je nezbytné posunout doby pro podávání žádostí o dovozní licence do měsíce, který předchází každému čtvrtletí.
Aby bylo zaručeno dostatečně rychlé vydávání licencí, je nezbytné zkrátit dobu pro podávání žádostí z deseti dní na sedm.
(8) Pro zajištění správného správy množství podle nařízení (ES) č. 2305/95 a (ES) č. 2562/98 je třeba stanovit, že platnost licencí vyprší na konci každého kvótového roku.
(9) Pro usnadnění obchodu s vepřovým masem a pro sladění výše jistoty u dovozních licencí v odvětví vepřového masa je třeba přezkoumat výši jistoty stanovenou v nařízení (ES) č. 2562/98.
(10) Pro zajištění správné správy dovozních režimů je třeba, aby členské státy sdělovaly Komisi přesné informace o skutečně dovezených množstvích.
Aby nevznikaly nejasnosti, musí se pro sdělování tohoto množství mezi členskými státy a Komisí používat pouze jednotný vzorový formulář.
(11) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro vepřové maso,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (ES) č. 1432/94 se mění takto:
1. V článku 4 se odstavec 1 nahrazuje tímto: "1. Žádost o licenci lze podávat pouze během prvních sedmi dní měsíce předcházejícího každé období uvedené v článku 2."
2. V článku 4 se doplňuje nový odstavec 7, který zní: "7. Členské státy oznámí Komisi před koncem čtvrtého měsíce následujícího po ročním období definovaném v příloze I množství skutečně dovezená na základě tohoto nařízení během daného období.
Veškerá oznámení, včetně oznámení, v nichž se uvede, že nebylo dovezeno žádné množství, se musejí podávat podle vzoru v příloze IV."
3. Příloha I tohoto nařízení se doplňuje v nařízení (ES) č. 1432/94 jako příloha IV.
Článek 2
Nařízení (ES) č. 1486/95 se mění takto:
1. V článku 5 se odstavec 1 nahrazuje tímto: "1. Žádosti o licence lze podávat pouze během prvních sedmi dní měsíce předcházejícího každé období uvedené v článku 3."
2. V článku 5 se doplňuje nový odstavec 8, který zní: "8. Členské státy oznámí Komisi před koncem čtvrtého měsíce následujícího po každém ročním období definovaném v příloze I množství skutečně dovezená na základě tohoto nařízení během daného období.
Veškerá oznámení, včetně oznámení, v nichž se uvede, že nebylo dovezeno žádné množství, se musejí podávat podle vzoru v příloze IV."
3. Příloha I tohoto nařízení se doplňuje v nařízení (ES) č. 1486/95 jako příloha IV.
Článek 3
Nařízení (ES) č. 2305/95 se mění takto:
1. V článku 4 se odstavec 1 nahrazuje tímto: "1. Žádosti o licence lze podávat pouze během prvních sedmi dní měsíce předcházejícího každé období uvedené v článku 2."
2. V článku 4 se doplňuje nový odstavec 8, který zní: "8. Členské státy oznámí Komisi před koncem čtvrtého měsíce následujícího po každém ročním období definovaném v příloze I množství skutečně dovezená na základě tohoto nařízení během daného období.
Veškerá oznámení, včetně oznámení, v nichž se uvede, že nebylo dovezeno žádné množství, se musejí podávat podle vzoru v příloze V."
3. Článek 5 se nahrazuje tímto: "Článek 5
Pro účely čl. 21 odst. 2 nařízení (EHS) č. 3719/88 činí doba platnosti dovozních licencí 150 dní ode dne jejich skutečného vydání.
Licence však již nebudou platit po 30. červnu roku jejich vydání.
Dovozní licence vydané na základě tohoto nařízení jsou nepřenosné."
4. Příloha II tohoto nařízení se doplňuje v nařízení (ES) č. 2305/95 jako příloha V.
Článek 4
Nařízení (ES) č. 571/97 se mění takto:
1. V článku 4 se odstavec 1 nahrazuje tímto: "1. Žádosti o licence lze podávat pouze během prvních sedmi dní měsíce předcházejícího každé období uvedené v článku 2."
2. V článku 4 se doplňuje nový odstavec 8, který zní: "8. Členské státy oznámí Komisi před koncem čtvrtého měsíce následujícího po každém ročním období definovaném v příloze I množství skutečně dovezená na základě tohoto nařízení během daného období.
Veškerá oznámení, včetně oznámení, v nichž se uvede, že nebylo dovezeno žádné množství, se musejí podávat podle vzoru v příloze IV."
3. Příloha I tohoto nařízení se doplňuje v nařízení (ES) č. 571/97 jako příloha IV.
Článek 5
Nařízení (ES) č. 1898/97 se mění takto:
1. V článku 4 se odstavec 1 nahrazuje tímto: "1. Žádosti o licence lze podávat pouze během prvních sedmi dní měsíce předcházejícího každé období uvedené v příloze 2."
2. V článku 4 se doplňuje nový odstavec 7, který zní: "7. Členské státy oznámí Komisi před koncem čtvrtého měsíce následujícího po každém ročním období definovaném v příloze I množství skutečně dovezená na základě tohoto nařízení během daného období.
Veškerá oznámení, včetně oznámení, v nichž se uvede, že nebylo dovezeno žádné množství, se musejí podávat podle vzoru v příloze V."
3. Příloha II tohoto nařízení se doplňuje v nařízení (ES) č. 1898/97 jako příloha V.
Článek 6
Nařízení (ES) č. 2562/98 se mění takto:
1. V článku 4 se odstavec 1 nahrazuje tímto: "1. Žádosti o licence lze podávat pouze během prvních sedmi dní měsíce předcházejícího každé období uvedené v článku 2."
2. V článku 4 se doplňuje nový odstavec 6, který zní: "6. Členské státy oznámí Komisi před koncem čtvrtého měsíce následujícího po každém ročním období definovaném v příloze I množství skutečně dovezená na základě tohoto nařízení během daného období.
Veškerá oznámení, včetně oznámení, v nichž se uvede, že nebylo dovezeno žádné množství, se musejí podávat podle vzoru v příloze IV."
3. Článek 5 se nahrazuje tímto: "Článek 5
Pro účely čl. 21 odst. 2 nařízení (EHS) č. 3719/88 činí doba platnosti dovozních licencí pro výrobky uvedené v článku 1 třetí odrážce 150 dní ode dne jejich skutečného vydání.
Licence však již nebudou platit po 31. prosinci roku jejich vydání.
Dovozní licence vydané na základě tohoto nařízení jsou nepřenosné."
4. Článek 6 se nahrazuje tímto: "Článek 6
V souvislosti s podáním žádostí o dovozní licence na všechny produkty uvedené v článku 1 se skládá jistota ve výši 20 eur na 100 kilogramů."
5. Příloha I tohoto nařízení se doplňuje v nařízení (ES) č. 2562/98 jako příloha IV.
Článek 7
Toto nařízení vstupuje v platnost sedmým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1010/2001
ze dne 23. května 2001
o minimálních požadavcích na jakost pro ovocné směsi, na které se vztahuje režim podpory produkce
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 2201/96 ze dne 28. října 1996 o společné organizaci trhu s produkty zpracovanými z ovoce a zeleniny [1], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 2699/2000 [2], a zejména na čl. 6 odst. 1 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Článek 2 nařízení (ES) č. 2201/96 stanoví režim podpory organizacím, producentů broskví nebo hrušek ke zpracování na produkty uvedené v příloze I uvedeného nařízení.
(2) Nařízením (ES) č. 2699/2000 byly k výše uvedené příloze připojeny ovocné směsi v sirupu nebo ve vlastní šťávě.
Je třeba stanovit minimální požadavky na jakost pro tyto produkty na základě tradičních výrobních postupů, aby se zamezilo výrobě produktů, po nichž není poptávka nebo které by způsobily narušení trhu.
(3) Požadavky na jakost stanovené v tomto nařízení tvoří prováděcí pravidla k nařízení Komise (EHS) č. 2319/89 [3] a (EHS) č. 2320/89 [4] ve znění nařízení (ES) č. 996/2001 [5] o minimálních požadavcích na jakost pro hrušky Williamsovy a Rochovy a na broskve v sirupu a ve vlastní šťávě, na které se vztahuje režim podpory produkce, jakož i k ustanovením nařízení Komise (ES) č. 449/2001 ze dne 2. března 2001, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 2201/96, pokud jde o režim podpory pro produkty zpracované z ovoce a zeleniny [6].
(4) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro produkty zpracované z ovoce a zeleniny,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Tímto nařízením se stanovují minimální požadavky na jakost, které musí splňovat ovocné směsi v sirupu a/nebo ve vlastní šťávě (dále jen "ovocné směsi") podle čl. 1 odst. 2 písm. c) nařízení (ES) č. 449/2001.
Článek 2
Ovocné směsi musí splňovat následující minimální požadavky:
a) minimální obsah broskví a hrušek je 60 % čisté hmotnosti odkapané směsi;
b) broskve a hrušky jsou vcelku, půlené, na čtvrtky nebo nakrájené na kousky nebo kostky, jak je stanoveno v čl. 3 odst. 2 nařízení (EHS) č. 2319/89 a (EHS) č. 2320/89;
c) minimální požadavky na jakost stanovené v článku 2, v čl. 3 odst. 4, 5 a 6 a v článku 4 nařízení (EHS) č. 2319/89 u hrušky Williamsovy a Rochovy v sirupu a/nebo ve vlastní ovocné šťávě a (EHS) č. 2320/89 u broskví v sirupu a/nebo ve vlastní ovocné šťávě se použijí na přísady do broskví a hrušek v ovocných směsích.
Článek 3
1. Ovocné směsi zaujímají minimálně 90 % obsahu vody v nádobě.
2. Čistá hmotnost odkapané směsi se průměrně alespoň rovná následujícím procentům obsahu vody v nádobě, vyjádřeno v gramech: Forma ovoce _BAR_ Nádoby s nominálním obsahem vody: _BAR_
425 ml nebo více _BAR_ Méně než 425 ml _BAR_
Kostky _BAR_ 56 % _BAR_ 50 % _BAR_ 3. Pokud jsou ovocné směsi ve skleněných nádobách, obsah vody se snižuje o 20 mililitrů před výpočtem procent podle odstavců 1 a 2.
Článek 4
1. Zpracovatel každý den a v pravidelných intervalech během zpracování kontroluje, zda ovocné směsi splňují podmínky stanovené tímto nařízením, a výsledky kontrol zaznamenává.
2. Na každé nádobě musí být uvedena značka zpracovatele a datum produkce.
Značení, které může být provedeno v kódové podobě, schvalují příslušné úřady členského státu produkce.
Uvedené úřady mohou přijmout doplňující ustanovení týkající se značení.
Článek 5
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1017/2001
ze dne 17. května 2001,
kterým se mění nařízení (ES) č. 296/96 o údajích předávaných členskými státy, o měsíčním účtování výdajů financovaných záruční sekcí Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu (EZOZF) a kterým se stanoví některá prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1259/1999
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1258/1999 ze dne 17. května 1999 o financování společné zemědělské politiky [1], a zejména na články 4 a 5 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Členské státy mohou věnovat částky uvolněné snížením nebo zrušením plateb podle článků 3 a 4 nařízení Rady (ES) č. 1259/1999 ze dne 17. května 1999, kterým se stanoví společná pravidla pro režimy přímých podpor v rámci společné zemědělské politiky [2], na některá opatření na podporu rozvoje venkova, jak je stanoveno v čl. 5 odst. 2 uvedeného nařízení. Je třeba stanovit účetní pravidla pro zajištění řádného hospodaření, dohledu nad těmito částkami a jejich použití v souladu s předpisy záruční sekce EZOZF.
(2) Článek 1 nařízení Komise (ES) č. 963/2001 ze dne 17. května 2001, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1259/1999 týkající se dodatečné podpory Společenství a předávání informací Komisi [3], stanoví, že částky zadržené podle článků 3 a 4 nařízení (ES) č. 1259/1999 se použijí k financování dodatečné podpory Společenství, a to nejpozději do konce třetího rozpočtového roku následujícího po rozpočtovém roce, ve kterém byly zadrženy. Je proto třeba změnit nařízení Komise (ES) č. 296/96 [4] naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 2785/2000 [5].
(3) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (ES) č. 296/96 se mění takto:
1. Název se nahrazuje tímto: "Nařízení Komise (ES) č. 296/96 ze dne 16. února 1996 o údajích předávaných členskými státy, o měsíčním účtování výdajů financovaných záruční sekcí Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu (EZOZF)."
2. V článku 2 se vkládají nové odstavce, které znějí: "2. Částky zadržené z vyplácených podpor uvedené v článcích 3 a 4 nařízení (ES) č. 1259/1999 musí být připsány na zvláštní účet otevřený pro každou platební agenturu nebo na zvláštní jediný účet otevřený každým členským státem.
Účetnictví musí umožňovat identifikaci původu prostředků v souvislosti s výplatou dané podpory příjemci.
3. Členské státy mohou přerozdělit takto shromážděné částky mezi ostatní platební agentury k jejich využití. Tyto částky se připíší na účet platební agentury podle odstavce 2, nebo případně na samostatný účet určený výhradně pro financování dodatečné podpory Společenství podle čl. 5 odst. 2 nařízení (ES) č. 1259/1999.
4. Úrok z nevyužitých finančních prostředků se připočítává k zůstatku, který je k dispozici na konci každého rozpočtového roku. Tento úrok členské státy použijí na financování dodatečné podpory Společenství uvedené v čl. 5 odst. 2 nařízení (ES) č. 1259/1999 nebo se v souladu s článkem 6 tohoto nařízení odečte od záloh.
5. Platební agentury musí vést účetnictví týkající se výdajů na opatření podle čl. 5 odst. 2 nařízení (ES) č. 1259/1999 odděleně od ostatních výdajů na rozvoj venkova. Účty musí u každé platby rozlišovat mezi financováním členským státem a financováním na základě článků 3 a 4 nařízení (ES) č. 1259/1999."
3. Článek 6 se nahrazuje tímto: "Článek 6
Částky zadržené v souladu s články 3 a 4 nařízení (ES) č. 1259/1999 a případný úrok z těchto částek, které nebyly vyplaceny podle článku 1 nařízení (ES) č. 963/2001, se odečítají od záloh na výdaje za říjen příslušného rozpočtového roku."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (ES) č. 1035/2001
ze dne 22. května 2001,
kterým se stanoví systém dokumentace úlovků druhu Dissostichus spp.
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 37 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Úmluva o zachování živých mořských zdrojů v Antarktidě, dále jen "úmluva", byla schválena rozhodnutím 81/691/EHS [3] a vstoupila v platnost ve Společenství dnem 21. května 1982.
(2) Úmluva poskytuje rámec pro regionální spolupráci při zachování a řízení mořské fauny a flory Antarktidy založením Komise pro zachování živých mořských zdrojů v Antarktidě, dále jen "komise CCAMLR", a přijetím opatření pro zachování zdrojů, která jsou pro smluvní strany závazná.
(3) Komise CCAMLR na svém osmnáctém výročním zasedání v listopadu 1999 přijala opatření pro zachování 170/XVIII, kterým se stanoví systém dokumentace úlovků druhu Dissostichus spp.
(4) Zavedení systému dokumentace úlovků druhu Dissostichus spp. má zkvalitnit kontrolu mezinárodního obchodu těmito druhy a určit původ všech ryb Dissostichus spp. vyvážených nebo dovážených na území smluvních stran CCAMLR.
(5) Doklad o úlovku by měl také umožnit určit, zda byl druh Dissostichus spp. uloven v oblasti působnosti úmluvy způsobem, který je v souladu s opatřeními komise CCAMLR pro zachování, a měl by umožnit shromáždit údaje o úlovcích a usnadnit vědecké vyhodnocení populací.
(6) Dnem 9. května 2000 se opatření pro zachování 170/XVIII stalo závazným pro všechny smluvní strany.
Společenství by ho proto mělo provádět.
(7) S cílem umožnit komisi CCAMLR dosáhnout zachování tohoto druhu musí pro všechny dovozy druhu Dissostichus spp. platit povinnost předložit doklad o úlovku.
(8) Opatření nezbytná k provádění tohoto nařízení by měla být přijata v souladu s rozhodnutím Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [4],
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
KAPITOLA I
Obecná ustanovení
Článek 1
Účel
Toto nařízení stanoví obecná pravidla a podmínky, podle kterých Společenství provádí systém dokumentace úlovků druhu Dissostichus spp. přijatý komisí CCAMLR.
Článek 2
Oblast působnosti
Ustanovení tohoto nařízení se vztahují na:
a) všechny vykládky nebo překládky druhu Dissostichus spp. prováděné rybářskými plavidly Společenství;
b) všechny dovozy do Společenství nebo vývozy a zpětné vývozy ze Společenství druhu Dissostichus spp.
Článek 3
Definice
Pro účely tohoto nařízení se rozumí:
a) "druhem Dissostichus spp." ryby druhu Dissostichus eleginoides nebo druhu Dissostichus mawsoni;
b) "dokladem o úlovku" doklad, který obsahuje údaje uvedené v příloze I, vyplněný podle vzoru v příloze II;
c) "oblastí CCAMLR" oblast působnosti definovaná v článku I úmluvy.
KAPITOLA II
Povinnosti státu vlajky
Článek 4
Členské státy přijmou veškerá nezbytná opatření, aby při každé vykládce nebo překládce druhu Dissostichus spp. plavidla plující pod jejich vlajkou a mající povolení lovit druh Dissostichus spp. řádně vyplnila doklad o úlovku.
Článek 5
Členské státy přijmou veškerá nezbytná opatření, aby každá překládka druhu Dissostichus spp. na plavidlo plující pod jejich vlajkou byla provázena řádně vyplněným dokladem o úlovku.
Článek 6
Členské státy poskytnou formuláře dokladu o úlovku plavidlům plujícím pod jejich vlajkou oprávněným lovit druh Dissostichus spp., a pouze těmto plavidlům.
Článek 7
Členské státy zajistí, aby každý jimi vydaný formulář dokladu o úlovku měl zvláštní identifikační číslo, jak je uvedeno v příloze I.
Kromě toho na každém formuláři dokladu o úlovku vyplní číslo rybářské licence nebo povolení k rybolovu druhu Dissostichus spp., které vydaly plavidlům plujícím pod jejich vlajkou.
KAPITOLA III
Povinnosti velitele
Článek 8
1. Velitel rybářského plavidla Společenství zajistí, aby každá vykládka nebo překládka druhu Dissostichus spp. na jeho plavidlo nebo z něho byla provázena řádně vyplněným dokladem o úlovku.
2. Velitel rybářského plavidla Společenství, které obdrželo jeden nebo více formulářů dokladu o úlovku, se před každou vykládkou nebo překládkou druhu Dissostichus spp. řídí tímto postupem:
a) zajistí, aby veškeré povinné údaje uvedené v příloze I byly přesně zaznamenány v dokladu o úlovku;
b) pokud vykládka nebo překládka obsahuje úlovek obou druhů Dissostichus, zaznamená velitel do dokladu o úlovku odhadovanou celkovou hmotnost vyloženého nebo přeloženého úlovku a uvede odhadovanou hmotnost každého druhu;
c) pokud vykládka nebo překládka zahrnuje úlovek obou druhů Dissostichus získaný z různých podoblastí nebo statistických divizí, zaznamená velitel do dokladu o úlovku odhadovanou hmotnost každého druhu získaného z každé podoblasti nebo statistické divize;
d) velitel sdělí nejrychlejšími dostupnými elektronickými prostředky členskému státu vlajky číslo dokladu o úlovku, rozmezí dnů, ve kterých se úlovek uskutečnil, druhy, typ nebo typy zpracování, odhadovanou hmotnost k vykládce a oblast nebo oblasti úlovku, datum vykládky nebo překládky, přístav a zemi vykládky nebo plavidlo překládky a vyžádá si od členského státu vlajky číslo potvrzení.
K tomuto písmenu může Komise postupem stanoveným v čl. 25 odst. 2 přijmout prováděcí pravidla.
Článek 9
Poté, co členský stát vlajky potvrdí, že úlovek, který má být vyložen nebo přeložen, odpovídá povolení plavidla k rybolovu, nejrychlejšími elektronickými prostředky sdělí veliteli číslo potvrzení.
Velitel toto číslo zaznamená do dokladu o úlovku.
K tomuto článku může Komise postupem stanoveným v čl. 25 odst. 2 přijmout prováděcí pravidla.
Článek 10
1. Neprodleně po každé vykládce nebo překládce druhu Dissostichus spp. velitel rybářského plavidla Společenství nebo jeho oprávněný zástupce, který obdržel jeden nebo více formulářů dokladu o úlovku,
a) v případě překládky nechá doklad o úlovku podepsat velitelem plavidla, na které je úlovek přeložen;
b) v případě vykládky nechá doklad o úlovku
- potvrdit razítkem a podpisem úředního zmocněnce v přístavu vykládky nebo v zóně volného obchodu; a
- podepsat osobou, která úlovek v přístavu vykládky nebo v zóně volného obchodu přijímá.
2. Je-li úlovek při vykládce rozdělen, předloží velitel nebo jeho oprávněný zástupce kopii dokladu o úlovku každé osobě, která v přístavu vykládky nebo v zóně volného obchodu přijímá část úlovku.
Velitel nebo jeho oprávněný zástupce zaznamená na kopii dokladu o úlovku množství a původ úlovku přijatého touto osobou a nechá jí kopii podepsat.
Údaje o úlovku uvedené v tomto odstavci mohou být pozměněny při provádění opatření komise CCAMLR pro zachování, která se pro Společenství stala závaznými, a postupem stanoveným v čl. 25 odst. 3.
3. Velitel nebo jeho oprávněný zástupce neprodleně podepíše a nejrychlejšími dostupnými elektronickými prostředky zašle členskému státu vlajky podepsanou kopii nebo v případě rozdělení vykládky podepsané kopie dokladů o úlovku.
Kopii podepsaného dokladu předá také každé osobě, která přijímá část úlovku.
K tomuto odstavci může Komise postupem stanoveným v čl. 25 odst. 2 přijmout prováděcí pravidla.
Článek 11
Velitel rybářského plavidla Společenství nebo jeho oprávněný zástupce si ponechá originál podepsaného dokladu nebo dokladů o úlovku a nejpozději do jednoho měsíce po skončení rybářské sezóny je vrátí členskému státu vlajky.
K tomuto článku může Komise postupem stanoveným v čl. 25 odst. 2 přijmout prováděcí pravidla.
Článek 12
1. Velitel rybářského plavidla Společenství, na které byl úlovek přeložen, nebo jeho oprávněný zástupce nechá neprodleně po vykládce druhu Dissostichus spp. doklad o úlovku, který dostal od překládajících plavidel
- potvrdit razítkem a podpisem úředního zmocněnce v přístavu vykládky nebo v zóně volného obchodu a
- podepsat osobou, která úlovek v přístavu vykládky nebo v zóně volného obchodu přijímá.
2. Je-li úlovek při vykládce rozdělen, předloží velitel nebo jeho oprávněný zástupce kopii dokladu o úlovku každé osobě, která v přístavu vykládky nebo v zóně volného obchodu přijímá část úlovku.
Velitel nebo jeho oprávněný zástupce zaznamená na kopii dokladu o úlovku množství a původ úlovku přijatého touto osobou a nechá jí doklad podepsat.
Údaje o úlovku uvedené v tomto odstavci mohou být pozměněny při provádění opatření komise CCAMLR pro zachování, která se pro Společenství stala závaznými, a postupem stanoveným v čl. 25 odst. 3.
3. Velitel nebo jeho oprávněný zástupce neprodleně podepíše a nejrychlejšími dostupnými elektronickými prostředky zašle státům vlajky, které tyto doklady o úlovku vydaly, podepsanou a orazítkovanou kopii nebo v případě rozdělení vykládek podepsané a orazítkované kopie dokladů o úlovku.
Podepsanou kopii příslušného dokladu nebo dokladů předá každé osobě, která přijímá část úlovku.
K tomuto odstavci může Komise postupem stanoveným v čl. 25 odst. 2 přijmout prováděcí pravidla.
KAPITOLA IV
Povinnosti členského státu v případě vykládky, dovozu, vývozu nebo zpětného vývozu druhu Dissostichus spp.
Článek 13
Členské státy přijmou nezbytná opatření k určení původu ryb Dissostichus spp. dovážených na jejich území nebo vyvážených z jejich území a k posouzení skutečnosti, zda ryby Dissostichus spp. ulovené v oblasti úmluvy byly chyceny v souladu s opatřeními komise CCAMLR pro zachování.
Článek 14
Členské státy přijmou veškerá nezbytná opatření, aby každá vykládka druhu Dissostichus spp. v jejich přístavech byla provázena řádně vyplněným dokladem o úlovku.
Článek 15
1. Členské státy přijmou veškerá nezbytná opatření, aby každá zásilka druhu Dissostichus spp. dovezená na jejich území byla provázena jedním nebo několika doklady o úlovku potvrzenými pro vývoz nebo zpětný vývoz odpovídajícími celkovému množství druhu Dissostichus spp. v zásilce.
2. Členské státy zajistí, aby jejich celní úřady nebo jiní příslušní úřední zmocněnci požadovali a přezkoumávali dovozní doklady každé zásilky druhu Dissostichus spp. dovezené na jejich území s cílem ověřit, zda obsahují doklady o úlovku potvrzené pro vývoz nebo zpětný vývoz odpovídající celkovému množství druhu Dissostichus spp. v zásilce.
Tito zmocněnci mohou také přezkoumat obsah každé zásilky, aby ověřili údaje v dokladu nebo dokladech o úlovku.
3. Doklad o úlovku druhu Dissostichus spp. potvrzený pro vývoz splňuje tyto podmínky:
a) obsahuje veškeré údaje stanovené v příloze I a veškeré nezbytné podpisy; a
b) obsahuje osvědčení orazítkované a podepsané úředním zmocněncem vyvážejícího státu, které potvrzuje přesnost údajů uvedených v dokladu.
Článek 16
Členské státy přijmou veškerá nezbytná opatření, aby každá zásilka druhu Dissostichus spp. zpětně vyvezená z jejich území byla provázena jedním nebo několika doklady o úlovku potvrzenými pro zpětný vývoz odpovídajícími celkovému množství druhu Dissostichus spp. v zásilce.
Doklad o úlovku druhu Dissostichus spp. potvrzený pro zpětný vývoz se řídí vzorem uvedeným v příloze III a obsahuje údaje stanovené v článku 19.
KAPITOLA V
Povinnosti dovozců a vývozců
Článek 17
Dovoz druhu Dissostichus spp. se zakazuje, pokud příslušnou zásilku neprovází doklad o úlovku.
Článek 18
1. Pro každou zásilku druhu Dissostichus spp., která se má vyvézt z členského státu vykládky, vyplní vývozce v každém dokladu o úlovku:
a) množství každého druhu Dissostichus spp. obsažené v zásilce, která je v dokladu prohlášena;
b) jméno a adresu dovozce zásilky a místo dovozu;
c) své jméno a adresu.
Po podepsání každého dokladu o úlovku jej nechá potvrdit, podepsat a orazítkovat příslušným orgánem vyvážejícího členského státu.
2. Údaje uvedené v odstavci 1 mohou být pozměněny při provádění opatření komise CCAMLR pro zachování, která se pro Společenství stala závaznými, a postupem stanoveným v čl. 25 odst. 3.
Článek 19
1. V případě zpětného vývozu musí vývozce uvést údaje o:
a) čisté hmotnosti produktů všech druhů, které se mají zpětně vyvézt, a číslo dokladu o úlovku, ke kterému se každý druh a produkt vztahuje;
b) jméno a adresu dovozce zásilky, místo dovozu a jméno a adresu vývozce.
Poté nechá všechny tyto údaje potvrdit, podepsat a orazítkovat příslušným orgánem členského státu, ze kterého se zpětný vývoz uskutečňuje.
2. Údaje o úlovku uvedené v odstavci 1 mohou být pozměněny při provádění opatření komise CCAMLR pro zachování, která se pro Společenství stala závaznými, a postupem stanoveným v čl. 25 odst. 3.
KAPITOLA VI
Přenos údajů
Článek 20
Členský stát vlajky zašle neprodleně nejrychlejšími dostupnými elektronickými prostředky sekretariátu komise CCAMLR, s kopií Komisi, kopie uvedené v článcích 10 a 12.
Členské státy zašlou neprodleně nejrychlejšími dostupnými elektronickými prostředky sekretariátu, s kopií Komisi, kopii dokladů o úlovku potvrzených pro vývoz a zpětný vývoz, aby mohly být zpřístupněny všem smluvním stranám následující pracovní den.
Článek 21
Členské státy sdělí Komisi, která dále uvědomí sekretariát komise CCAMLR, název státního orgánu nebo orgánů (jména, adresy, telefonní a faxová čísla a e-mailovou adresu) zmocněných vydávat a potvrzovat doklady o úlovku.
Článek 22
Každoročně nejpozději do 15. září oznámí členské státy Komisi údaje získané z dokladů o úlovku týkající se původu a množství druhu Dissostichus spp., dovezeného na jejich území nebo vyvezeného z jejich území, které Komise dále předá sekretariátu komise CCAMLR.
KAPITOLA VII
Závěrečná ustanovení
Článek 23
Přílohy I, II a III mohou být pozměněny při provádění opatření komise CCAMLR pro zachování, která se pro Společenství stala závaznými, a postupem stanoveným v čl. 25 odst. 3.
Článek 24
Opatření nezbytná k provádění čl. 8 odst. 2 písm. d), článku 9, čl. 10 odst. 3, článku 11 a čl. 12 odst. 3 se přijímají postupem stanoveným v čl. 25 odst. 2.
Opatření přijímaná podle čl. 10 odst. 2, čl. 12 odst. 2, čl. 18 odst. 2, čl. 19 odst. 2 a článku 23 se přijímají postupem uvedeným v čl. 25 odst. 3.
Článek 25
1. Komisi je nápomocen výbor zřízený podle článku 17 nařízení (EHS) č. 3760/92 [5].
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 4 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES.
3. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 5 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES.
4. Doba uvedená v čl. 4 odst. 3 a čl. 5 odst. 6 rozhodnutí 1999/468/ES je tři měsíce.
Článek 26
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (ES) č. 1036/2001
ze dne 22. května 2001,
kterým se zakazuje dovoz atlantického tuňáka velkookého (Thunnus obesus) pocházejícího z Belize, Kambodži, Rovníkové Guineje, Svatého Vincence a Grenadin a Hondurasu
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 133 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Rybolovné zdroje jsou vyčerpatelným přírodním zdrojem, a v zájmu biologické rovnováhy a potravinového zajištění světa musejí být chráněny.
(2) Mezinárodní komise na ochranu tuňáků v Atlantiku (ICCAT), jíž je Evropské společenství smluvní stranou, přijala v roce 1998 usnesení 98-18 o nedovoleném, nehlášeném a neřízeném lovu tuňáků velkými plavidly v oblasti podle úmluvy.
(3) Smluvní strany ICCAT, jejichž rybáři musejí omezit odlov tuňáků v Atlantiku, mohou účinně řídit dotčené zdroje pouze tehdy, pokud všechny nesmluvní strany s ICCAT spolupracují a dodržují její opatření pro zachování a řízení.
(4) Na základě údajů o odlovu, obchodu s uvedeným druhem a o pozorování plavidel označila ICCAT Belize, Kambodžu, Rovníkovou Guineu, Svatého Vincence a Grenadiny a Honduras za země, jejichž plavidla loví tuňáky velkooké v Atlantiku způsobem, který snižuje účinnost opatření přijatých uvedenou organizací na ochranu tuňáků.
(5) ICCAT se několikrát bezvýsledně pokoušela přimět čtyři z pěti uvedených států, aby dodržovaly opatření pro zachování a řízení tuňáků velkookých v Atlantiku.
Hondurasu byla poskytnuta dodatečná lhůta, aby prokázal, že opatření pro zachování a řízení dodržuje.
Výsledky opatření přijatých uvedenou zemí budou proto přezkoumány na výročním zasedání v roce 2001.
(6) ICCAT doporučila smluvním stranám, aby přijaly vhodná opatření, kterými zakáží dovoz produktů z atlantických tuňáků velkookých pocházejících z Belize, Kambodži, Rovníkové Guineje, Svatého Vincence a Grenadin a Hondurasu.
Tato opatření se zruší, jakmile bude zjištěno, že dotčené země uvedly své rybolovné činnosti v soulad s opatřeními stanovenými ICCAT.
Je proto nezbytné, aby tato opatření byla provedena Evropským společenstvím, neboť má v této záležitosti výhradní pravomoc.
(7) Pokud jde o produkty z atlantických tuňáků velkookých pocházejících z Hondurasu, zákaz ICCAT vstoupí v platnost dnem 1. ledna 2002, pokud tato země nebude schopna na zasedání ICCAT v roce 2001 poskytnout důkaz prokazující, že své rybolovné činnosti uvedla v soulad s opatřeními ICCAT pro řízení a zachování.
(8) Tato opatření jsou slučitelná se závazky Společenství v rámci jiných mezinárodních dohod,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Propuštění atlantických tuňáků velkookých (Thunnus obesus) kódů KN ex03019990, ex03023919, ex03023999, ex03034941, ex03034943, ex03034949, ex03034990, ex03041038, ex03041098, ex03042045, ex03049097, ex03052000, ex03053090, ex03054980, ex03055990, ex03056990, ex16041411, ex16041416, ex16041418 a ex16042070, pocházejících z Belize, Kambodži, Rovníkové Guineje a Svatého Vincence a Grenadin, do volného oběhu ve Společenství se zakazuje.
2. Vykládka produktů uvedených v odstavci 1 pro účely tranzitu Společenství se zakazuje.
Článek 2
Toto nařízení se nevztahuje na množství produktů uvedených v čl. 1 odst. 1, u kterých lze ke spokojenosti příslušných vnitrostátních orgánů prokázat, že v okamžiku vstupu tohoto nařízení v platnost byla již přepravována na území Společenství, a která se propustí do volného oběhu nejpozději do čtrnácti dnů po uvedeném datu.
Článek 3
Články 1 a 2 se vztahují na atlantické tuňáky velkooké (Thunnus obesus) kódů KN ex03019990, ex03023919, ex03023999, ex03034941, ex03034943ex03034949, ex03034990, ex03041038, ex03041098, ex03042045, ex03049097, ex03052000, ex03053090, ex03054980, ex03055990, ex03056990, ex16041411, ex16041416, ex16041418 a ex16042070 pocházející z Hondurasu.
Článek 4
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. července 2001.
Článek 3 se použije ode dne 1. ledna 2002.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Rady (ES) č. 1037/2001
ze dne 22. května 2001,
kterým se povoluje nabízení nebo dodávání některých dovážených vín, u nichž mohlo být použito enologických postupů nestanovených v nařízení (ES) č. 1493/1999, k přímé lidské spotřebě
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1493/1999 ze dne 17. května 1999 o společné organizaci trhu s vínem [1], a zejména na čl. 45 odst. 2 uvedeného nařízení,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Podle čl. 45 odst. 2 nařízení (ES) č. 1493/1999, kterým bylo od 1. srpna 2000 nahrazeno nařízení (EHS) č. 822/87 [2], se odchylky uvedené v odstavci 1 pro dovezené produkty stanoví postupem podle článku 133 Smlouvy.
(2) Podle čl. 68 odst. 1 nařízení (ES) č. 1493/1999 se produkty uvedené v čl. 1 odst. 2 písm. a) a b) uvedeného nařízení mohou dovážet, pouze je-li k nim přiloženo osvědčení, že odpovídají ustanovením pro produkci, uvádění do oběhu a případně pro dodání k přímé lidské spotřebě ve třetí zemi, z níž pocházejí.
(3) Nařízení (EHS) č. 1873/84 [3] stanoví odchylku, která umožňuje dovážet do Společenství víno ze Spojených států, u nichž bylo použito některých enologických postupů nestanovených předpisy Společenství.
Na některé enologické postupy se toto povolení vztahuje pouze do 31. prosince 2003.
(4) Článkem 81 nařízení (ES) č. 1493/1999 se od 1. srpna 2000 zrušuje množství nařízení Rady včetně nařízení (EHS) č. 1873/84. Nařízení Komise (ES) č. 1608/2000 ze dne 24. července 2000, kterým se stanoví přechodná opatření do vstupu v platnost konečných prováděcích pravidel k nařízení (ES) č. 1493/1999 o společné organizaci trhu s vínem [4], však stanoví, že některá opatření nařízení (EHS) č. 1873/84 pozbývají platnosti až přijetím tohoto nařízení Radou, nejdéle však 31. prosince 2003.
(5) V současné době jedná Společenství, zastoupené Komisí, a Spojené státy americké o uzavření dohody o obchodu s vínem. Tato jednání se týkají zejména příslušných enologických postupů obou smluvních stran a ochrany zeměpisných označení.
Rada ve složení pro zemědělství na svém zasedání dne 23. října 2000 vzala na vědomí zprávu Komise o jednání podle čl. 1 odst.
1 druhého pododstavce nařízení (EHS) č. 1873/84, potvrdila přání pokračovat ve vyjednávání a stanovila jeho další postup.
(6) Pro usnadnění průběhu těchto jednání by měla být prodloužena platnost ustanovení nařízení (EHS) č. 1873/84 a enologické postupy Spojených států podle č. 1 písm. b) přílohy nařízení (EHS) č. 1873/84 by měly být povoleny do vstupu v platnost dohody uzavřené na základě tohoto jednání, nejpozději však do 31. prosince 2003, jak Rada stanovila nařízením (ES) č. 2839/98, kterým se mění nařízení (EHS) č. 1873/84.
(7) Vývoj právního rámce a enologických postupů vyžaduje technickou aktualizaci přílohy, aby odpovídala stávajícím právním předpisům v této oblasti,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Odchylně od čl. 45 odst. 1 nařízení (EHS) č. 1493/1999 mohou být k přímé lidské spotřebě ve Společenství nabízeny nebo dodávány produkty kódů KN 220410, 220421, 220429 a 22043010 a získané z hroznů sklizených a vinifikovaných na území Spojených států amerických, při jejichž produkci a skladování mohl být případně v souladu s ustanoveními Spojených států použit jeden nebo více enologických postupů uvedených v bodu 1 písm. a) a b) přílohy tohoto nařízení.
Na používání enologických postupů podle č. 1 písm. b) přílohy se však toto povolení vztahuje pouze do vstupu v platnost dohody uzavřené na základě jednání se Spojenými státy americkými o dohodě o obchodu s vínem, týkající se zejména zejména enologickůch postupů a ochrany zeměpisných označení, nejpozději však do 31. prosince 2003.
2. Členské státy nesmějí zakázat nabízení nebo dodávání k přímé lidské spotřebě vín, která byla získána z hroznů sklizených a vinifikovaných na území Spojených států amerických v souladu s platnými předpisy této země, na základě toho, že mohl být použit jeden nebo více enologických postupů podle č. 2 písm. a) a b) přílohy.
3. Víno získané z hroznů sklizených a zpracovaných na území Spojených států amerických, ke kterému byl přidán cukr ve vodném roztoku, se nesmí ve Společenství nabízet nebo dodávat k přímé lidské spotřebě.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Rady (ES) č. 1038/2001
ze dne 22. května 2001,
kterým se mění nařízení (ES) č. 1251/1999 o režimu podpor pro producenty některých plodin na orné půdě
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na články 36 a 37 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení (ES) č. 1251/1999 [4] stanoví, že producenti musí z produkce vyjmout předem stanovené procento orné půdy, aby mohli žádat o platby na plochu, a plochy vyňaté z produkce by rovněž měly být způsobilé pro nepotravinářské účely.
(2) Nařízení Rady (EHS) č. 2092/91 ze dne 24. června 1991 o ekologickém zemědělství a k tomu se vztahujícímu označování zemědělských produktů a potravin [5] stanoví zvláštní pravidla pro rozvoj ekologického zemědělství a zejména pro omezené používání hnojiv.
(3) Pěstování krmných luskovin je obvyklý agronomický postup, jímž se přirozeně obnovuje úrodnost půdy; rozšíření takových plodin je proto důležité pro rozvoj ekologické výroby zemědělských produktů.
(4) Za tím účelem, aby byl podpořen rozvoj metod ekologické zemědělské výroby, mělo by být v rámci režimu podpor pro plodiny na orné půdě povoleno využívat půdu vyňatou z produkce k pěstování krmných luskovin v zemědělských podnicích, u nichž se režim stanovený nařízením (EHS) č. 2092/91 vztahuje na celkovou produkci,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (ES) č. 1251/1999 se mění takto:
1. v čl. 6 odst. 3 se první pododstavec nahrazuje tímto: "3. Půda vyňatá z produkce se může použít:
- v rámci Společenství pro produkci surovin určených pro zpracování produktů, které nejsou primárně určeny k výživě lidí nebo zvířat, za předpokladu, že se použijí účinné systémy kontrol;
- pro pěstování luskovin v zemědělských podnicích, u nichž se vztahuje na jejich celkovou produkci, v souladu se závazky stanovenými nařízením (EHS) č. 2092/91.";
2. v čl. 9 odst. 1 se devátá odrážka nahrazuje tímto: "— vynětí z produkce, a zejména čl. 6 odst. 3; tyto podmínky definují krmné luskoviny, které se mohou pěstovat na půdě vyňaté z produkce a s ohledem na první odrážku prvního pododstavce uvedeného odstavce mohou zahrnovat produkci plodin bez náhrady;".
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1043/2001
ze dne 30. května 2001,
kterým se mění nařízení (ES) č. 1431/94, (ES) č. 1474/95, (ES) č. 1866/95, (ES) č. 1251/96, (ES) č. 2497/96, (ES) č. 1899/97, (ES) č. 1396/98 a (ES) č. 704/1999, kterými se stanoví prováděcí pravidla k některým celním kvótám Společenství v odvětvích drůbežího masa a vajec
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2771/75 ze dne 29. října 1975 o společné organizaci trhu s vejci [1], naposledy pozměněné nařízením Komise (ES) č. 1516/96 [2], a zejména na čl. 3 odst. 2, čl. 6 odst. 1 a článek 15 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2777/75 ze dne 29. října 1975 o společné organizaci trhu s drůbežím masem [3], naposledy pozměněné nařízením Komise (ES) č. 2916/95 [4], a zejména na článek 15 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2783/75 ze dne 29. října 1975 o společném obchodním režimu pro vaječný albumin a mléčný albumin [5], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 2916/95, a zejména čl. 2 odst. 1, čl. 4 odst. 1 a článek 10 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 774/94 ze dne 29. března 1994 o otevření a správě některých celních kvót Společenství pro vysoce jakostní hovězí maso, vepřové maso, drůbeží maso, pšenici, sourež a otruby, krupičné otruby a jiná rezidua [6], naposledy pozměněné nařízením Komise (ES) č. 2198/95 [7], a zejména na článek 7 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1095/96 ze dne 18. června 1996 o zavedení koncesí stanovených v seznamu CXL sestaveném na základě závěrů jednání o čl. XXIV odst. 6 GATT [8], a zejména na článek 1 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1706/98 ze dne 20. července 1998, o opatřeních vztahujících se na zemědělské produkty a některé zboží vyrobené ze zemědělských produktů pocházejících ze států africké, karibské a tichomořské oblasti (AKT) a o zrušení nařízení (EHS) č. 715/90 [9], a zejména na čl. 30 odst. 1 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1349/2000 ze dne 19. června 2000, kterým se stanoví určité koncese v podobě celních kvót Společenství pro některé zemědělské produkty a upravují, jako autonomní a přechodné opatření, některé zemědělské koncese stanovené v Evropské dohodě s Estonskem [10], naposledy pozměněným nařízením (ES) č. 2677/2000 [11], a zejména na čl. 1 odst. 3 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1727/2000 ze dne 31. července 2000, kterým se stanoví určité koncese v podobě celních kvót Společenství pro některé zemědělské produkty a upravují, jako autonomní a přechodné opatření, některé zemědělské koncese stanovené v Evropské dohodě s Maďarskem [12], a zejména na čl. 1 odst. 3 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 2290/2000 ze dne 9. října 2000, kterým se stanoví určité koncese v podobě celních kvót Společenství pro některé zemědělské produkty a upravují, jako autonomní a přechodné opatření, některé zemědělské koncese stanovené v Evropské dohodě s Bulharskem [13], a zejména na čl. 1 odst. 3 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 2341/2000 ze dne 17. října 2000, kterým se stanoví určité koncese v podobě celních kvót Společenství pro některé zemědělské produkty a upravují, jako autonomní a přechodné opatření, některé zemědělské koncese stanovené v Evropské dohodě s Lotyšskem [14], a zejména na čl. 1 odst. 3 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 2433/2000 ze dne 17. října 2000, kterým se stanoví určité koncese v podobě celních kvót Společenství pro některé zemědělské produkty a upravují, jako autonomní a přechodné opatření, některé zemědělské koncese stanovené v Evropské dohodě s Českou republikou [15], a zejména na čl. 1 odst. 3 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 2434/2000 ze dne 17. října 2000, kterým se stanoví určité koncese v podobě celních kvót Společenství pro některé zemědělské produkty a upravují, jako autonomní a přechodné opatření, některé zemědělské koncese stanovené v Evropské dohodě se Slovenskou republikou [16], a zejména na čl. 1 odst. 3 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 2435/2000 ze dne 17. října 2000, kterým se stanoví určité koncese v podobě celních kvót Společenství pro některé zemědělské produkty a upravují, jako autonomní a přechodné opatření, některé zemědělské koncese stanovené v Evropské dohodě s Rumunskem [17], a zejména na čl. 1 odst. 3 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 2475/2000 ze dne 7. listopadu 2000, kterým se stanoví určité koncese v podobě celních kvót Společenství pro některé zemědělské produkty a upravují, jako autonomní a přechodné opatření, některé zemědělské koncese stanovené v Evropské dohodě se Slovinskem [18], a zejména na čl. 1 odst. 3 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 2766/2000 ze dne 14. prosince 2000, kterým se stanoví určité koncese v podobě celních kvót Společenství pro některé zemědělské produkty a upravují, jako autonomní a přechodné opatření, některé zemědělské koncese stanovené v Evropské dohodě s Litvou [19], a zejména na čl. 1 odst. 3 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 2851/2000 ze dne 22. prosince 2000, kterým se stanoví určité koncese v podobě celních kvót Společenství pro některé zemědělské produkty a upravují, jako autonomní a přechodné opatření, některé zemědělské koncese stanovené v Evropské dohodě s Polskou republikou a zrušuje nařízení (ES) č. 3066/95 [20], a zejména na čl. 1 odst. 4 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (ES) č. 1431/94 [21] naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 2719/1999 [22] stanoví prováděcí pravidla k dovoznímu režimu v odvětví drůbežího masa podle nařízení (ES) č. 774/94 o otevření a správě některých celních kvót Společenství na drůbeží maso a některé jiné zemědělské produkty.
(2) Nařízení Komise (ES) č. 1474/95 [23] naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 1356/2000 [24] upravuje otevření a správu celních kvót v odvětví vajec a pro vaječný albumin s ohledem na dohody uzavřené během Uruguayského kola mnohostranných obchodních jednání.
(3) Nařízení Komise (ES) č. 1866/95 [25] naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 2807/2000 [26] stanoví prováděcí pravidla k opatřením v odvětví drůbežího masa podle dohod o volném obchodu a obchodních záležitostech mezi Společenstvím a Estonskem, Lotyšskem a Litvou.
(4) Nařízení Komise (ES) č. 1251/96 [27] naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 1357/2000 [28] upravuje otevření a správu celních kvót v odvětví drůbežího masa.
(5) Nařízení Komise (ES) č. 2497/96 [29] naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 1514/97 [30] stanoví prováděcí pravidla k opatřením v odvětví drůbežího masa podle dohody o přidružení a prozatímní dohody mezi Evropským Společenstvím a Státem Izrael.
(6) Nařízení Komise (ES) č. 1899/97 [31] naposledy pozměněné nařízením ES č. 2865/2000 [32] stanoví prováděcí pravidla k opatřením v odvětví drůbežího masa a vajec upraveným nařízením Rady (ES) č. 3066/95 a zrušují nařízení (EHS) č. 2699/93 a (ES) č. 1559/94.
(7) Nařízení Komise (ES) č. 1396/98 [33] stanoví prováděcí pravidla v odvětví drůbežího masa k nařízení Rady (ES) č. 779/98 o dovozu zemědělských produktů pocházejících z Turecka do Společenství, o zrušení nařízení (EHS) č. 4115/86 a o změně nařízení (ES) č. 3010/95.
(8) Nařízení Komise (ES) č. 704/1999 [34] stanoví prováděcí pravidla k opatřením pro dovoz produktů z odvětví vajec a drůbežího masa pocházejících ze států africké, karibské a tichomořské oblasti (státy AKT) a zrušuje nařízení (EHS) č. 903/90.
(9) Doba platnosti dovozních licencí uplyne na konci každého kvótového roku dne 31. prosince nebo 30. června.
Aby byl umožněn plynulý obchod podle dovozních opatření pro vejce a drůbeží maso a aby byla zajištěna administrativní účinnost, mělo by být období pro podávání žádostí o licence přeneseno do měsíce předcházejícího každému čtvrtletí.
Aby bylo zajištěno dostatečně rychlé vydávání licencí, mělo by být období pro podávání žádostí zkráceno z deseti dnů na sedm.
(10) K zajištění řádné správy množství dovezených produktů nařízení Komise (ES) č. 1866/95, (ES) č. 2497/96, (ES) č. 1899/97 a (ES) č. 1396/98 by mělo být datum pozbytí platnosti licencí stanoveno na konec každého kvótového roku.
(11) K zajištění řádné správy dovozních opatření by Komise měla mít k dispozici od členských států přesné informace o skutečně dovezených množstvích.
V zájmu přehlednosti by členské státy měly k oznamování množství Komisi používat jednotný vzor.
(12) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro drůbeží maso a vejce,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (ES) č. 1866/95, (ES) č. 2497/96, (ES) č. 1899/97 a (ES) č. 1396/98 se mění takto:
a) V článku 4 se odstavec 1 nahrazuje tímto: "1. Žádosti o licence se podávají v prvních sedmi dnech měsíce, který předchází každému z období podle článku 2."
b) V článku 4 se doplňuje nový odstavec 8, který zní: "8. Členské státy oznámí Komisi před koncem čtvrtého měsíce, který následuje po každém z ročních období uvedených v příloze I, celkový objem produktů dovezených během daného období pro každou skupinu podle tohoto nařízení.
Všechna oznámení, včetně "nulových", se provádějí s použitím vzoru obsaženého v příloze IV tohoto nařízení."
c) V čl. 5 prvním pododstavci se doplňuje nová věta, která zní: "Doba platnosti licencí však nepřesahuje konec posledního období roku uvedeného v článku 2, pro které byla licence vydána."
Článek 2
Nařízení (ES) č. 1431/94 se mění takto:
a) V článku 4 se odstavec 1 nahrazuje tímto: "1. Žádosti o licence se podávají v prvních sedmi dnech měsíce, který předchází každému z období podle článku 2."
b) V článku 4 se doplňuje nový odstavec 7, který zní: "7. Členské státy oznámí Komisi před koncem čtvrtého měsíce, který následuje po každém z ročních období uvedených v příloze I, celkový objem produktů dovezených během daného období pro každou skupinu podle tohoto nařízení.
Všechna oznámení, včetně "nulových", se provádějí s použitím vzoru obsaženého v příloze IV tohoto nařízení."
Článek 3
Nařízení (ES) č. 1474/95 a (ES) č. 1251/96 se mění takto:
a) V článku 5 se odstavec 1 nahrazuje tímto: "1. Žádosti o licence se podávají v prvních sedmi dnech měsíce, který předchází každému z období podle článku 2."
b) V článku 5 se doplňuje nový odstavec 8, který zní: "8. Členské státy oznámí Komisi před koncem čtvrtého měsíce, který následuje po každém z ročních období uvedených v příloze I, celkový objem produktů dovezených během daného období pro každou skupinu podle tohoto nařízení.
Všechna oznámení, včetně "nulových", se provádějí s použitím vzoru obsaženého v příloze IV tohoto nařízení."
Článek 4
Nařízení (ES) č. 704/1999 se mění takto:
a) V článku 4 se odstavec 4 nahrazuje tímto: "4. Žádosti o licence se podávají v prvních sedmi dnech měsíce, který předchází každému z období podle článku 3."
b) V článku 4 se doplňuje nový odstavec 9, který zní: "9. Členské státy oznámí Komisi před koncem čtvrtého měsíce, který následuje po každém z ročních období uvedených v příloze I, celkový objem produktů dovezených během daného období pro každou skupinu podle tohoto nařízení.
Všechna oznámení, včetně "nulových", se provádějí s použitím vzoru obsaženého v příloze IV tohoto nařízení."
Článek 5
Příloha tohoto nařízení se připojuje jako příloha IV k nařízení (ES) č. 1431/94, (ES) č. 1474/95, (ES) č. 1866/95, (ES) č. 1251/96, (ES) č. 2497/96, (ES) č. 1899/97, (ES) č. 1396/98 a (ES) č. 704/1999.
Článek 6
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001
ze dne 30. května 2001
o přístupu veřejnosti k dokumentům Evropského parlamentu, Rady a Komise
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 255 odst. 2 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy [2],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) V čl. 1 druhém pododstavci Smlouvy o Evropské unii je vyjádřena zásada průhlednosti prohlášením, že Smlouva představuje novou etapu v procesu vytváření stále užšího svazku mezi národy Evropy, v němž jsou rozhodnutí přijímána co neotevřeněji a co nejblíže občanovi.
(2) Průhlednost umožňuje občanům blíže se účastnit rozhodovacího procesu a zaručuje, že správní orgány budou mít ve vztahu k občanům v demokratickém systému větší legitimitu, účinnost a odpovědnost.
Průhlednost přispívá k posílení zásad demokracie a dodržování základních práv, která jsou uvedena v článku 6 Smlouvy o EU a v Chartě základních práv Evropské unie.
(3) Závěry zasedání Evropské rady, která se konala v Birminghamu, Edinburghu a Kodani, zdůraznily nutnost zavést do práce orgánů Unie větší průhlednost.
Toto nařízení sjednocuje podněty, které orgány již učinily, aby se zvýšila průhlednost rozhodovacího procesu.
(4) Účelem tohoto nařízení je v co nejvyšší míře posílit právo veřejnosti na přístup k dokumentům a stanovit obecné zásady a omezení tohoto přístupu podle čl. 255 odst. 2 Smlouvy o ES.
(5) Protože otázka přístupu k dokumentům není ve Smlouvě o založení Evropského společenství uhlí a oceli a ve Smlouvě o založení Evropského společenství pro atomovou energii upravena, Evropský parlament, Rada a Komise by se měly podle prohlášení č. 41 připojeného k závěrečnému aktu Amsterodamské smlouvy řídit tímto nařízením, pokud jde o dokumenty, které se týkají činností spadajících pod zmíněné dvě smlouvy.
(6) Měl by být poskytnut širší přístup k dokumentům v případech, kdy orgány vykonávají své legislativní funkce, též v rámci přenesených pravomocí, a přitom zachována účinnost rozhodovacího procesu orgánů.
Tyto dokumenty by měly být přístupné přímo v co nejširším rozsahu.
(7) Podle čl. 28 odst. 1 a čl. 41 odst. 1 Smlouvy o EU se právo na přístup vztahuje také na dokumenty, které se týkají společné zahraniční a bezpečnostní politiky a policejní a soudní spolupráce v trestních věcech. Každý orgán musí dodržovat svá bezpečnostní pravidla.
(8) Aby se zajistilo plné uplatnění tohoto nařízení na veškeré činnosti Unie, měly by všechny subjekty vytvořené orgány uplatňovat zásady, které stanoví toto nařízení.
(9) S některými dokumenty je třeba kvůli jejich velice citlivému obsahu zacházet zvláštním způsobem.
Způsoby informování Evropského parlamentu o obsahu těchto dokumentů by měla upravovat interinstitucionální dohoda.
(10) Aby se zlepšila průhlednost práce orgánů, měly by Evropský parlament, Rada a Komise zpřístupnit nejen dokumenty, které orgány vytvoří, ale i dokumenty, které obdrží. V této souvislosti je třeba připomenout, že prohlášení č.
35 připojené k závěrečnému aktu Amsterodamské smlouvy stanoví, že členský stát může Komisi nebo Radu požádat, aby nepředávaly dokument třetím osobám pocházejícím z tohoto státu bez jeho předchozího souhlasu.
(11) V zásadě by měly být veřejnosti přístupné všechny dokumenty orgánů.
Je však třeba chránit některé veřejné a soukromé zájmy prostřednictvím výjimek.
Orgány by měly mít právo chránit své vnitřní konzultace a porady tam, kde je to třeba k zabezpečení jejich způsobilosti provádět své úkoly.
Při posuzování výjimek by měly orgány ve všech oblastech činnosti Unie brát v úvahu zásady právních předpisů Společenství o ochraně osobních údajů.
(12) Všechna pravidla přístupu k dokumentům orgánů musí být v souladu s tímto nařízením.
(13) Aby se zajistilo úplné dodržování práva na přístup, mělo by se používat dvoufázové správní řízení s další možností obrácení se na soud nebo podání stížnosti veřejnému ochránci práv.
(14) Každý orgán by měl přijmout opatření nutná k informování veřejnosti o nových platných předpisech a k vyškolení svých zaměstnanců, aby pomáhali občanům při výkonu jejich práv vyplývajících z tohoto nařízení.
Aby mohli občané snadněji uplatňovat svá práva, měl by každý orgán poskytnout přístup k rejstříku dokumentů.
(15) Ačkoliv záměrem ani účinkem tohoto nařízení není měnit vnitrostátní právní předpisy o přístupu k dokumentům, je nicméně zřejmé, že kvůli zásadě loajální spolupráce, kterou se řídí vztahy mezi orgány a členskými státy, musí členské státy dbát na to, aby nebránily řádnému uplatňování tohoto nařízení a respektovaly bezpečnostní pravidla orgánů.
(16) Tímto nařízením nejsou dotčena stávající práva členských států, soudních orgánů nebo vyšetřovacích orgánů na přístup k dokumentům.
255 odst. 3 Smlouvy o ES stanoví každý orgán ve svém jednacím řádu zvláštní ustanovení o přístupu ke svým dokumentům.
Rozhodnutí Rady 93/731/ES ze dne 20. prosince 1993 o přístupu veřejnosti k dokumentům Rady [3], rozhodnutí Komise 94/90/ESUO, ES, Euratom ze dne 8. února 1994 o přístupu veřejnosti k dokumentům Komise [4], rozhodnutí Evropského parlamentu 97/632/ES, ESUO, Euratom ze dne 10. července 1997 o přístupu veřejnosti k dokumentům Evropského parlamentu [5] a ustanovení o důvěrnosti schengenských dokumentů by proto měly být v případě potřeby změněna nebo zrušena,
PŘIJALY TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Účel
Účelem tohoto nařízení je
a) vymezit zásady, podmínky a omezení z důvodu veřejného nebo soukromého zájmu pro výkon práva na přístup k dokumentům Evropského parlamentu, Rady a Komise (dále jen "orgány") uvedeného v článku 255 Smlouvy o ES tak, aby se zajistil co nejširší přístup k dokumentům,
b) vytvořit pravidla zajišťující co nejsnadnější výkon tohoto práva a
c) podporovat řádnou správní praxi při přístupu k dokumentům.
Článek 2
Oprávněné osoby a oblast působnosti
1. Všichni občané Unie a všechny fyzické a právnické osoby, které mají bydliště nebo sídlo v členském státě, mají právo na přístup k dokumentům orgánů, s výhradou zásad, podmínek a omezení vymezených v tomto nařízení.
2. Orgány mohou s výhradou stejných zásad, podmínek a omezení poskytnout přístup k dokumentům všem fyzickým nebo právnickým osobám, které nemají bydliště ani sídlo v členském státě.
3. Toto nařízení se vztahuje na všechny dokumenty, které má orgán v držení, to znamená na dokumenty, které vytvořil nebo obdržel a které má v držení, a to ve všech oblastech činnosti Evropské unie.
4. Aniž jsou dotčeny články 4 a 9, zpřístupní se dokumenty veřejnosti buď na písemnou žádost, nebo přímo v elektronické formě nebo prostřednictvím rejstříku.
Přímo přístupné mají být v souladu s článkem 12 zejména dokumenty vytvořené nebo obdržené v průběhu legislativního procesu.
5. Citlivé dokumenty vymezené v čl. 9 odst. 1 podléhají zvláštnímu zacházení v souladu s uvedeným článkem.
6. Toto nařízení se nedotýká práv na přístup veřejnosti k dokumentům v držení orgánů, která vyplývají z mezinárodních úmluv nebo z aktů, jež orgány přijaly k jejich provedení.
Článek 3
Definice
Pro účely tohoto nařízení se:
a) "dokumentem" rozumí obsah na jakémkoli nosiči (psaný či tištěný na papíře či uložený v elektronické formě nebo jako zvuková, vizuální nebo audiovizuální nahrávka) o záležitosti, která se týká politik, činností a rozhodnutí, jež spadají do působnosti orgánu;
b) "třetí osobou" rozumějí všechny fyzické nebo právnické osoby nebo subjekty mimo dotyčný orgán, včetně členských států, ostatních orgánů a institucí Společenství, orgánů a institucí mimo Společenství a třetích zemí.
Článek 4
Výjimky
1. Orgány odepřou přístup k dokumentu, pokud by zpřístupnění vedlo k porušení ochrany:
a) veřejného zájmu, pokud jde o
- veřejnou bezpečnost,
- obranné a vojenské záležitosti,
- mezinárodní vztahy,
- finanční, měnovou nebo hospodářskou politiku Společenství nebo členského státu;
b) soukromí a osobnosti jednotlivce, zejména podle právních předpisů Společenství o ochraně osobních údajů.
2. Neexistuje-li převažující veřejný zájem na zpřístupnění, odepřou orgány přístup k dokumentu, pokud by jeho zpřístupnění vedlo k porušení ochrany
- obchodních zájmů fyzické nebo právnické osoby, včetně duševního vlastnictví,
- soudního řízení a právního poradenství,
- cílů inspekce, vyšetřování a auditu.
3. Přístup k dokumentu, který orgán vypracoval k vnitřnímu použití nebo který obdržel a který se vztahuje k záležitosti, v níž orgán ještě nerozhodl, se odepře, pokud by zpřístupnění dokumentu vážně ohrozilo rozhodovací proces orgánu, neexistuje-li převažující veřejný zájem na zpřístupnění.
Přístup k dokumentu, který obsahuje stanoviska pro vnitřní použití v rámci porad a předběžných konzultací uvnitř daného orgánu, se odepře i po přijetí rozhodnutí, pokud by zpřístupnění dokumentu vážně ohrozilo rozhodovací proces orgánu, neexistuje-li převažující veřejný zájem na zpřístupnění.
4. U dokumentů třetích osob konzultuje orgán třetí osobu pro posouzení, zda má uplatnit výjimku uvedenou v odstavci 1 nebo 2, není-li zřejmé, zda dokument má nebo nemá být zpřístupněn.
5. Členský stát může požádat orgán, aby nezveřejňoval dokument pocházející z tohoto členského státu bez jeho předchozího souhlasu.
6. Pokud se některá z výjimek vztahuje pouze na části požadovaného dokumentu, zbývající části dokumentu se zpřístupní.
7. Výjimky uvedené v odstavcích 1 až 3 se uplatňují jen po dobu, po kterou je ochrana odůvodněna obsahem dokumentu.
Výjimky lze uplatňovat nejdéle po dobu třiceti let.
V případě dokumentů spadajících pod výjimky, které se vztahují k soukromí nebo obchodním zájmům, a v případě citlivých dokumentů lze výjimky uplatňovat i po uplynutí této doby, je-li to nezbytné.
Článek 5
Dokumenty v členských státech
Pokud členský stát obdrží žádost o dokument v jeho držení, který pochází od orgánu, konzultuje daný orgán, aby přijal rozhodnutí, které neohrozí dosažení cílů tohoto nařízení, není-li zřejmé, zda dokument má nebo nemá být zveřejněn.
Členský stát může místo toho orgánu žádost postoupit.
Článek 6
Žádosti
1. Žádosti o přístup k dokumentu se vyhotovují v jakékoli písemné podobě, včetně elektronické, v jednom z jazyků uvedených v článku 314 Smlouvy o ES, a to způsobem dostatečně přesným, aby orgán mohl dokument přesně určit.
Žadatel nemusí uvádět důvody žádosti.
2. Pokud žádost není dostatečně přesná, orgán žadatele požádá, aby žádost vyjasnil, a žadateli přitom pomůže například tím, že mu poskytne informace o použití veřejných rejstříků dokumentů.
3. V případě žádosti, která se vztahuje k velmi rozsáhlému dokumentu nebo k velkému počtu dokumentů, se dotyčný orgán může s žadatelem neformálně poradit s cílem nalézt přijatelné řešení.
4. Orgány poskytují občanům informace o tom, jak a kde se mohou být podávány žádosti o přístup k dokumentům, a jsou jim při tom nápomocny.
Článek 7
Vyřizování původních žádostí
1. Žádost o přístup k dokumentu se vyřídí bez prodlení.
Žadateli se zašle potvrzení o jejím obdržení.
Do 15 pracovních dnů od registrace žádosti orgán buď zajistí přístup k požadovanému dokumentu a zpřístupní jej v této lhůtě v souladu s článkem 10, nebo v písemné odpovědi sdělí žadateli důvody úplného nebo částečného zamítnutí žádosti a informuje jej o jeho právu podat potvrzující žádost podle odstavce 2 tohoto článku.
2. V případě úplného nebo částečného zamítnutí žádosti může žadatel do 15 dnů ode dne, kdy obdržel odpověď orgánu, podat potvrzující žádost, ve které orgán požádá, aby přezkoumal své stanovisko.
3. Ve výjimečných případech, například když se žádost týká velmi rozsáhlého dokumentu nebo velkého počtu dokumentů, může být lhůta uvedená v odstavci 1 prodloužena o 15 pracovních dnů, pokud je o tom žadatel předem vyrozuměn a jsou mu uvedeny podrobné důvody.
4. Pokud orgán neodpoví v předepsané lhůtě, je žadatel oprávněn podat potvrzující žádost.
Článek 8
Vyřizování potvrzujících žádostí
1. Potvrzující žádost o přístup k dokumentu se vyřídí bez prodlení.
Do 15 pracovních dnů od registrace žádosti orgán buď zajistí přístup k požadovanému dokumentu a zpřístupní jej v této lhůtě v souladu s článkem 10, nebo v písemné odpovědi sdělí důvody úplného nebo částečného zamítnutí žádosti.
V případě úplného nebo částečného zamítnutí žádosti orgán informuje žadatele o opravných prostředcích, které může použít, zejména o soudním řízení proti orgánu nebo o možnosti podat stížnost veřejnému ochránci práv za podmínek uvedených v článcích 230 a 195 Smlouvy o ES.
2. Ve výjimečných případech, například když se žádost týká velmi rozsáhlého dokumentu nebo velkého počtu dokumentů, může být lhůta uvedená v odstavci 1 prodloužena o 15 pracovních dnů, pokud je o tom žadatel předem vyrozuměn a jsou mu uvedeny podrobné důvody.
3. Pokud orgán neodpoví v předepsané lhůtě, považuje se to za zamítavou odpověď a žadatel je oprávněn zahájit proti němu soudní řízení nebo podat stížnost veřejnému ochránci práv podle odpovídajících ustanovení Smlouvy o ES.
Článek 9
Zacházení s citlivými dokumenty
1. Citlivé dokumenty jsou dokumenty orgánů nebo subjektů zřízených těmito orgány, členských států, třetích zemí nebo mezinárodních organizací, které jsou klasifikovány jako "TRÉS SECRET/TOP SECRET", "SECRET" nebo "CONFIDENTIEL" v souladu s předpisy daného orgánu na ochranu základních zájmů Evropské unie nebo jednoho či více členských států v oblastech spadajících pod čl. 4 odst. 1 písm. a), zejména v oblastech veřejné bezpečnosti, obrany a vojenských záležitostí.
2. Žádosti o přístup k citlivým dokumentům vyřizují postupy uvedenými v článcích 7 a 8 pouze osoby, které mají právo se s obsahem těchto dokumentů seznámit. Aniž je dotčen čl. 11 odst. 2, posuzují tyto osoby také to, které odkazy na citlivé dokumenty mohou být uvedeny v rejstříku přístupném veřejnosti.
3. Citlivé dokumenty se zaznamenávají do rejstříku a uvolňují pouze se souhlasem jejich původce.
4. Každé rozhodnutí některého orgánu o odepření přístupu k citlivému dokumentu je odůvodněno způsobem, který nepoškodí zájmy, jež chrání článek 4.
5. Členské státy učiní opatření vhodná k zajištění toho, aby byly při vyřizování žádostí o citlivé dokumenty dodrženy zásady uvedené v tomto článku a v článku 4.
6. Pravidla orgánů týkající se citlivých dokumentů se zveřejní.
7. Komise a Rada informují Evropský parlament o citlivých dokumentech podle pravidel dohodnutých mezi orgány.
Článek 10
Přístup k dokumentům na základě žádosti
1. Žadateli jsou dokumenty zpřístupněny buď tak, že do nich může nahlédnout přímo na místě, nebo obdrží jejich kopii, včetně kopie elektronické, pokud je dostupná, podle toho, čemu dává přednost.
Žadateli mohou být vyúčtovány náklady na pořízení a zaslání kopie.
Tento poplatek nesmí být vyšší než skutečné náklady na pořízení a zaslání kopie.
Nahlédnutí na místě, kopie, která nemá více než 20 stran formátu A4, a přímý přístup v elektronické formě nebo prostřednictvím rejstříku jsou zdarma.
2. Pokud dotyčný orgán dokument již uveřejnil a tento dokument je žadateli snadno přístupný, může orgán splnit svou povinnost a zpřístupnit dokument tím, že žadateli sdělí, jak může požadovaný dokument získat.
3. Dokumenty se dodávají ve stávající verzi a typu záznamu (včetně formy elektronické nebo jiné, jako je Braillovo písmo, velký tisk nebo záznamy na pásce), přičemž se plně zohledňuje, čemu dává žadatel přednost.
Článek 11
Rejstříky
1. Aby mohli občané práv podle tohoto nařízení účinně využívat, zajistí každý orgán přístup k rejstříku dokumentů.
Přístup k rejstříku by měl být zajištěn v elektronické formě.
Odkazy na dokumenty se do rejstříku zaznamenávají neprodleně.
2. Rejstřík obsahuje ke každému dokumentu referenční číslo (včetně případných odkazů na jiné orgány), předmět nebo krátký popis obsahu dokumentu a datum, kdy byl obdržen nebo vypracován a zaznamenán do rejstříku.
Odkazy se činí způsobem, který neohrozí ochranu zájmů uvedených v článku 4.
3. Orgány neprodleně přijmou opatření k vytvoření rejstříku, jenž má být funkční nejpozději 3. června 2002.
Článek 12
Přímý přístup v elektronické formě nebo prostřednictvím rejstříku
1. Orgány zpřístupní veřejnosti dokumenty v co nejširším měřítku v elektronické formě nebo prostřednictvím rejstříku v souladu s pravidly daného orgánu.
2. Zejména legislativní dokumenty, to znamená dokumenty vytvořené nebo obdržené v průběhu procesu přijímání aktů, které jsou v členských státech nebo pro členské státy právně závazné, by měly být s výhradou článků 4 a 9 přímo přístupné.
3. Kde je to možné, měly by být přímo přístupné i jiné dokumenty, zvláště dokumenty, které se vztahují k vývoji politiky nebo strategie.
4. Kde není zajištěn přímý přístup prostřednictvím rejstříku, rejstřík co možná nejpřesněji uvede, kde se dokument nachází.
Článek 13
Zveřejnění v Úředním věstníku
1. Kromě aktů uvedených v čl. 254 odst. 1 a 2 Smlouvy o ES a v čl. 163 odst. 1 Smlouvy o Euratomu se v Úředním věstníku zveřejňují tyto dokumenty, s výhradou článků 4 a 9 tohoto nařízení:
a) návrhy Komise;
b) společné postoje zaujaté Radou postupy uvedenými v článcích 251 a 252 Smlouvy o ES a jejich odůvodnění a postoje Evropského parlamentu v rámci těchto postupů;
c) rámcová rozhodnutí a rozhodnutí uvedená v čl. 34 odst. 2 Smlouvy o EU;
d) úmluvy vypracované Radou podle čl. 34 odst. 2 Smlouvy o EU;
e) smlouvy podepsané mezi členskými státy na základě článku 293 Smlouvy o ES;
f) mezinárodní dohody uzavřené Společenstvím nebo podle článku 24 Smlouvy o EU.
2. Pokud je to možné, zveřejňují se v Úředním věstníku tyto dokumenty:
a) podněty podané Radě členským státem podle čl. 67 odst. 1 Smlouvy o ES nebo podle čl. 34 odst. 2 Smlouvy o EU;
b) společné postoje podle čl. 34 odst. 2 Smlouvy o EU;
c) směrnice jiné než uvedené v čl. 254 odst. 1 a 2 Smlouvy o ES, rozhodnutí jiná než uvedená v čl. 254 odst. 1 Smlouvy o ES, doporučení a stanoviska.
3. Každý orgán může ve svém jednacím řádu stanovit, které další dokumenty mají být zveřejňovány v Úředním věstníku.
Článek 14
Informace
1. Každý orgán přijme nezbytná opatření, aby informoval veřejnost o právech, která jí podle tohoto nařízení náležejí.
2. Členské státy spolupracují s orgány při poskytování informací občanům.
Článek 15
Správní postupy v orgánech
1. Orgány vyvinou vhodné správní postupy, které usnadní výkon práva na přístup k informacím zaručeného tímto nařízením.
2. Orgány zřídí interinstitucionální výbor, který bude zkoumat nejlepší postupy, zabývat se možnými konflikty a diskutovat o budoucím vývoji v oblasti přístupu veřejnosti k dokumentům.
Článek 16
Reprodukce dokumentů
Tímto nařízením není dotčena žádná platná právní úprava autorských práv, která omezuje právo třetí osoby reprodukovat nebo využívat zpřístupněné dokumenty.
Článek 17
Zprávy
1. Každý orgán jednou ročně zveřejní zprávu o předchozím roce, ve které uvede počet případů, ve kterých odepřel přístup dokumentům, důvody těchto odepření a počet citlivých dokumentů nezaznamenaných do rejstříku.
2. Nejpozději do 31. ledna 2004 zveřejní Komise zprávu o provádění zásad tohoto nařízení a podá odpovídající doporučení, včetně případných návrhů na změny tohoto nařízení a na akční program opatření, která mají orgány přijmout.
Článek 18
Prováděcí opatření
1. Každý orgán přizpůsobí svůj jednací řád tomuto nařízení.
Tyto úpravy nabudou účinku dnem 3. prosince 2001.
2. Do šesti měsíců od vstupu tohoto nařízení v platnost přezkoumá Komise soulad nařízení Rady (EHS, Euratom) č. 354/83 ze dne 1. února 1983 o otevření historických archivů Evropského hospodářského společenství a Evropského společenství pro atomovou energii veřejnosti [6] s tímto nařízením s ohledem na to, aby byla co nejvíce zajištěna ochrana a archivace dokumentů.
3. Do šesti měsíců od vstupu tohoto nařízení v platnost posoudí Komise soulad stávajících pravidel o přístupu k dokumentům s tímto nařízením.
Článek 19
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (ES) č. 1050/2001
ze dne 22. května 2001,
kterým se pošesté upravuje režim podpor pro bavlnu zavedený protokolem č. 4 přiloženým k Aktu o přistoupení Řecka
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na protokol č. 4 o bavlně [1], přiložený k Aktu o přistoupení Řecka, a zejména na odstavec 11 uvedeného protokolu,
s ohledem na návrh Komise [2],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [3],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [4],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Výsledky posuzování fungování režimu podpor pro bavlnu a režimu podpor pro plodiny na orné půdě stanoveného v odstavci 11 protokolu č. 4 přiloženého k Aktu o přistoupení Řecka ukázaly, že režim podpor pro bavlnu by měl být upraven.
(2) Opatření týkající se bavlny jsou stanovena v protokolu č. 4, v nařízení Rady (ES) č. 1554/95 ze dne 29. června 1995, kterým se stanoví obecná pravidla pro režim podpor pro bavlnu a kterým se zrušuje nařízení (EHS) č. 2169/81 [5], a v nařízení Rady (EHS) č. 1964/87 ze dne 2. července 1987, kterým se upravuje režim podpor pro bavlnu zavedený protokolem č. 4 přiloženým k Aktu o přistoupení Řecka [6]. Na jedné straně by měl zůstat zachován režim stanovený v protokolu č. 4, zejména možnost jeho úpravy Radou, a na druhé straně by v zájmu zjednodušení měla být všechna opatření týkající se poskytování podpory produkce bavlny shrnuta v jediném nařízení Rady,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Protokol č. 4 přiložený k Aktu o přistoupení Řecka se mění takto:
1. Odstavec 3 se nahrazuje tímto: "3. Režim uvedený v odstavci 2 zahrnuje poskytování podpory produkce."
2. Odstavec 6 se nahrazuje tímto: "6. Rada na návrh Komise a po konzultaci s Evropským parlamentem kvalifikovanou většinou rozhodne o nezbytných úpravách režimu zavedeného tímto protokolem a přijme pravidla pro provádění opatření stanovených tímto protokolem."
3. Odstavce 7, 8, 8a, 10, 11 a 12 se zrušují.
4. Odstavec 13 se označuje jako odstavec 7.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Rady (ES) č. 1051/2001
ze dne 22. května 2001
o podpoře pro produkci bavlny
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na protokol č. 4 o bavlně [1] přiložený k aktu o přistoupení Řecka, a zejména na odstavec 6 uvedeného protokolu,
s ohledem na návrh Komise [2],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [3],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [4],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Výsledky zkoumání fungování režimu podpor stanoveného v odstavci 11 protokolu č. 4 přiloženého k aktu o přistoupení Řecka ukázaly, že by měl být stávající režim pro bavlnu zachován, avšak s určitými úpravami.
(2) Opatření týkající se bavlny jsou stanovena v protokolu č. 4 nařízení Rady (ES) č. 1554/95 ze dne 29. června 1995, kterým se stanoví obecná pravidla pro režim podpor pro bavlnu a kterým se zrušuje nařízení (EHS) č. 2169/81 [5], a v nařízení Rady (EHS) č. 1964/87 ze dne 2. července 1987, kterým se upravuje režim podpor pro bavlnu zavedený protokolem č. 4 přiloženým k aktu o přistoupení Řecka [6]. Na jedné straně by měl zůstat zachován režim stanovený v protokolu č. 4, zejména možnost jeho úpravy Radou, a na druhé straně by v zájmu zjednodušení měla být všechna opatření týkající se poskytování podpory shrnuta v jediném nařízení Rady.
(3) Odstavec 6 protokolu č. 4 stanoví, že musí být přijata nezbytná opatření pro provádění režimu podpor pro bavlnu.
Podpora pro produkci stanovená v odstavci 3 protokolu č. 4 v současné době je založena na režimu, který na jedné straně v rámci národních zaručených množství zaručuje producentovi minimální cenu a na druhé straně v rámci podpory pro vyzrňování vyrovnává rozdíl mezi cílovou cenou a světovou tržní cenou.
S ohledem na dosavadní zkušenosti by mělo zůstat zachováno jak základní uspořádání tohoto režimu, tak jeho podstatné složky.
(4) Cílová cena, minimální cena, která má být vyplacena producentovi, a národní zaručená množství by měly být stanoveny takovým způsobem, aby zabránily nerovnováze mezi jednotlivými plodinami a umožnily producentům střednědobě plánovat produkci a zpracování.
(5) Ustanovení týkající se stanovení světových tržních cen nevyzrněné bavlny by měla zůstat zachována.
Tato cena může být stanovena na základě poměru mezi cenou vyzrněné bavlny a cenou vypočítanou pro nevyzrněnou bavlnu.
Při stanovení ceny vyzrněné bavlny by se měla zohlednit nabídka na světovém trhu a kotace na burzách důležitých pro mezinárodní obchod.
(6) Současný mechanismus, podle kterého je při překročení stanoveného produkčního množství proporcionálně snížena cílová cena v příslušných členských státech, by měl v zájmu spravedlivého používání sankcí zůstat zachován.
Snížení cílové ceny by však mělo být omezeno v případě, kdy výdaje nepřekročí určitou výši, přičemž by se měla zohlednit zejména průměrná světová tržní cena.
Důsledky mechanismu národních zaručených množství se musí projevit jak na výši minimální ceny, tak na výši podpory.
(7) Platná procentní sazba pro snížení cílové ceny, která se rovná polovině hodnoty překročení národního zaručeného množství, by mohla za určitých okolností ohrozit rozpočtovou disciplínu.
Proto by se měla uvedená procentní sazba od určité prahové hodnoty produkce zvýšit.
(8) Za účelem zajištění vyváženosti režimu by měla být napříště podpora pro produkci bavlny vyplácena jejím příjemcům v plné výši, aniž jsou dotčena různá snížení nebo srážky stanovené předpisy Společenství.
Vzhledem k současným strukturám produkce by měla být podpora poskytována vyzrňovacím stanicím, které platí producentům cenu rovnající se alespoň výši minimální ceny a zálohu a které uznávají určité podmínky týkající se kontroly množství bavlny opravňujících ke získání podpory.
(9) Výše podpory se mění podle vývoje světových tržních cen a uvedená částka se vynásobí odpovídajícím množstvím bavlny, pro které se podpora poskytuje, a to na přesné období, na které je tato podpora požadována.
Současný režim umožňuje vyzrňovacím stanicím stanovit uvedenou částku v jejich žádosti o podporu, zejména v závislosti na datu uzavření kupní smlouvy na vyzrněnou bavlnu, kterou mají k dispozici.
Za účelem usnadnit prodej vyzrněné bavlny na světovém trhu by mělo být uzavírání smluv napříště možné před začátkem sklizňového období, čímž by se prodloužilo období pro podání žádosti o podporu.
(10) Není vhodné řešit smluvní vztahy mezi producenty a vyzrňovacími stanicemi na úrovni Společenství.
Současná zásada společné dohody mezi smluvními stranami by měla zůstat zachována, avšak měla by být blíže upřesněna.
(11) Výše poskytované podpory je známa až po stanovení skutečné produkce každého členského státu.
Za účelem zmírnit nepříznivé následky způsobené opožděným vyplácení podpory by se mělo i nadále počítat s tím, že se část podpory vyplatí formou zálohy.
(12) Producentské členské státy musí učinit nezbytná kontrolní opatření, aby zajistily řádné fungování opatření stanovených pro poskytování podpory.
K tomuto účelu mohou případně využít integrovaného administrativního a kontrolního systému stanoveného nařízením Rady (EHS) č. 3508/92 ze dne 27. prosince 1992 o zavedení integrovaného administrativního a kontrolního systému pro některé režimy podpor Společenství [7].
(13) Pěstování bavlny v regionech, které k tomu účelu nejsou vhodné, by mohlo mít nepříznivý vliv na životní prostředí a na zemědělské hospodářství regionů, pro které je pěstování bavlny důležité.
V zájmu respektování životního prostředí by členské státy měly stanovit a přijmout taková enviromentální opatření, která považují za účelná, pokud jde o využívání zemědělské půdy pro produkci bavlny.
Členské státy musí v budoucnu zavést opatření za účelem omezit pěstování bavlny podle objektivních enviromentálních kritérií a upozornit producenty na nutnost dodržování platných právních předpisů.
Dva hlavní producentské členské státy by měly vypracovat zprávu o účincích vnitrostátních environmentálních opatření v odvětví bavlny, a to k určitému datu, které takový posudek umožňuje.
(14) Za účelem snadnějšího provádění režimu podpor pro produkci a za účelem řádné správy tohoto režimu by měl být stanoven postup, který umožní těsnější spolupráci mezi členskými státy a Komisí v rámci řídícího výboru.
K tomuto účelu je možné využít Řídící výbor pro přírodní vlákna stanovený nařízením Rady (ES) č. 1673/2000 ze dne 27. července 2000 o společné organizaci trhu se lnem a konopím pěstovanými na vlákno [8].
(15) Opatření nezbytná pro provádění tohoto nařízení by měla být přijata podle rozhodnutí Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [9].
(16) Za účelem zajistit, aby pro výdaje Společenství spojené s používáním opatření stanovených tímto nařízením platila vhodná finanční a peněžní pravidla a postupy, by se mělo s ohledem na zvláštní zemědělský charakter nevyzrněné bavlny použít v rámci této oblasti nařízení Rady (ES) č. 1258/1999 ze dne 17. května 1999 o financování společné zemědělské politiky [10] a nařízení Rady (ES)č. 2799/98 ze dne 15. prosince 1998 o agromonetární úpravě pro euro [11].
(17) Úpravy režimu stanovené v tomto nařízení by měly být prováděny za nejlepších možných podmínek, v důsledku čehož mohou být přijata přechodná opatření,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
KAPITOLA I
OBECNÉ ZÁSADY
Článek 1
1. Toto nařízení stanoví nezbytná opatření pro poskytnutí podpory pro produkci podle odstavce 3 protokolu č. 4 přiloženého k aktu o přistoupení Řecka.
2. Pro účely tohoto nařízení se rozumí:
a) "nevyzrněnou bavlnou" zralé a sklizené plody bavlníku (Gossypium), které obsahují zbytky tobolky, listů a anorganických zbytků;
b) "vyzrněnou bavlnou" nemykaná ani nečesaná bavlněná vlákna (kromě linters a odpadů), z nichž byla odstraněna zrna a větší část zbytků tobolek, listů a anorganických zbytků.
3. Hospodářský rok trvá od 1. září do 31. srpna.
Článek 2
1. Výši podpory pro produkci nevyzrněné bavlny stanoví Komise na základě rozdílu mezi:
- cílovou cenou nevyzrněné bavlny stanovenou podle čl. 3 odst. 1 a článku 7, a
- světovou tržní cenou stanovenou podle článku 4.
2. Podpora se poskytuje pro nevyzrněnou bavlnu kupovanou za cenu, která se rovná alespoň výši minimální ceny stanovené podle čl. 3 odst. 2 a článku 9.
KAPITOLA II
CENOVÝ MECHANISMUS
Článek 3
1. Cílová cena je stanovena ve výši 106,30 EUR za 100 kg nevyzrněné bavlny.
Tato cílová cena platí pro bavlnu:
- řádné a uspokojivé obchodní jakosti,
- obsahující 10 % vlhkosti a 3 % nečistot,
- jejíž vlastnosti po vyzrnění umožňují výrobu 32 % vláken stupně jakosti č. 5 (white middling) o délce 28 mm (1-3/32″).
2. Minimální cena je stanovena ve výši 100,99 EUR za 100 kg nevyzrněné bavlny o jakosti stanovené pro cílovou cenu a na počátku zemědělské produkce.
Článek 4
1. Světová tržní cena nevyzrněné bavlny je stanovena na základě historického poměru mezi světovou tržní cenou vyzrněné bavlny a cenou vypočítanou pro nevyzrněnou bavlnu.
Měla by být pravidelně stanovována Komisí na základě vývoje světové tržní ceny vyzrněné bavlny stanovené v článku 5.
2. Pokud nemůže být světová tržní cena nevyzrněné bavlny stanovena podle odstavce 1, je stanovena na základě hodnoty poslední stanovené ceny.
Článek 5
1. Světová tržní cena vyzrněné bavlny je stanovena pro výrobek stupně jakosti č.
5 (white middling) o délce vláken 28 mm (1-3/32″) s ohledem na nabídky na světovém trhu a kotace na jedné nebo několika evropských burzách významných pro mezinárodní obchod.
Tato cena je stanovena na základě nejvýhodnějších nabídek a kotací, jež jsou pro výrobek, který je dodán za podmínek CIF do některého přístavu Společenství, považovány z hlediska skutečných tržních trendů za dostatečně reprezentativní.
2. Pokud nabídky a kotace nesplňují požadavky uvedené v odstavci 1, provedou se nezbytné úpravy.
KAPITOLA III
STABILIZAČNÍ MECHANISMUS
Článek 6
Pro každý hospodářský rok se zavádí národní zaručené množství pro nevyzrněnou bavlnu ve výši:
- 782000 tun pro Řecko,
- 249000 tun pro Španělsko,
- 1500 tun pro každý jiný členský stát.
Článek 7
1. Opatření uvedená v tomto článku se použijí, aniž je dotčen článek 8.
2. Pokud v průběhu hospodářského roku překročí součet skutečných produkcí Španělska a Řecka 1031000 tun, sníží se cílová cena uvedená v čl. 3 odst. 1 v příslušném hospodářském roce v každém členském státě, který překročil národní zaručené množství.
3. Snížení cílové ceny pro příslušný členský stát se uskuteční na základě procentní sazby, která se rovná výši překročení národního zaručeného množství.
Pokud jsou buď skutečná produkce Španělska nebo skutečná produkce Řecka nižší než národní zaručené množství, je rozdíl mezi celkovou skutečnou produkcí obou členských států a 1031000 tunami vyjádřen jako procentní sazba národního zaručeného množství, které je překročeno, a cílová cena je o uvedenou procentní sazbu snížena.
4. Snížení cílové ceny se rovná 50 % překročené procentní sazby uvedené v odstavci 3.
Pokud je součet skutečných produkcí Španělska a Řecka snížený o 1031000 tun vyšší než 469000 tun, je snížení cílové ceny o 50 % zvýšeno o 2 procentní body, a to:
- v případě Řecka za každou celou nebo částečnou tranši 15170 tun, o kterou překračuje produkce národní zaručené množství zvýšené o 356000 tun,
- v případě Španělska za každou celou nebo částečnou tranši 4830 tun, o kterou překračuje produkce národní zaručené množství zvýšené o 113000 tun.
Článek 8
Pokud v průběhu hospodářského roku:
- byla použita ustanovení článku 7,
- vážená průměrná sazba světové tržní ceny zjištěná za účelem stanovení částky poskytované podpory přesáhne 30,20 EUR za 100 kg, a
- celkové rozpočtové výdaje režimu podpor nepřesáhnou 770 milionů EUR,
použijí se volné rozpočtové prostředky stanovené v třetí odrážce na zvýšení podpory ve všech členských státech, ve kterých překročila skutečná produkce národní zaručené množství.
Podpora zvýšená podle prvního pododstavce však nesmí překročit:
- částku podpory vypočítanou bez použití ustanovení článku 7, nebo
- částku podpory vypočítanou podle článku 7 na základě 1120000 tun nevyzrněné bavlny rozdělené mezi národní zaručená množství, přičemž 270000 tun připadne Španělsku a 850000 tun Řecku.
Článek 9
Minimální cena uvedená v čl. 3 odst. 2 je snížena o stejnou částku jako cílová cena podle článku 7.
KAPITOLA IV
PŘÍJEMCI PODPORY
Článek 10
Podpora se vyplácí příjemcům uvedeným v článcích 11 a 12, kteří o ni požádají.
Článek 11
Za účelem získání podpory musí vyzrňovací stanice, které nejsou uvedeny v článku 12:
a) předložit podepsanou smlouvu, která zejména stanoví, že se producentovi vyplatí cena ve výši alespoň minimální ceny, a která dále obsahuje ustanovení o tom, že:
- v souladu s článkem 7 bude dohodnutá cena upravena podle účinku, který má tento článek na výši podpory,
- pokud se jakost dodané bavlny liší od jakosti uvedené v čl. 3 odst. 2, bude dohodnutá cena společnou dohodou smluvních stran upravena podle účinku tohoto rozdílu jakostí na cenu vyzrněné bavlny podle článku 5;
b) zaplatit zálohu na minimální cenu, jejíž výše je stanovena vzájemnou dohodou smluvních stran za podmínek, které budou stanoveny;
c) vést skladové účetnictví vyzrněné a nevyzrněné bavlny podle podmínek, které budou stanoveny, a předložit další doklady pro kontrolu oprávněnosti požadavku na poskytnutí podpory;
d) prokázat, že bavlna dodaná na základě smlouvy je předmětem prohlášení o pěstebních plochách podle čl. 16 odst. 2.
Článek 12
1. Pokud vyzrňovací stanice, které provádějí vyzrňování bavlny pro samostatné producenty nebo seskupení producentů a které splňují podmínky uvedené ve čtvrtém odstavci protokolu č. 4, chtějí získat podporu, musí:
a) předložit prohlášení potvrzené příslušným samostatným producentem nebo seskupením producentů, které obsahuje podmínky, za nichž je prováděno vyzrňování a spravována podpora;
b) zavázat se k předání celé částky podpory samostatným producentům nebo případně příslušnému seskupení producentů;
c) splnit podmínky uvedené v čl. 11 písm. c);
d) prokázat, že bavlna, na kterou se vztahuje prohlášení podle písmene a), je předmětem prohlášení o pěstebních plochách uvedených v čl. 16 odst. 2;
e) v případě seskupení producentů prokázat, že se toto seskupení zavázalo dodržet smluvní ustanovení odpovídající ustanovením podle čl. 11 písm. a) a že se toto seskupení zavázalo předložit podklady o výplatách minimální ceny svým členům.
2. Nedodržení ustanovení nebo závazků uvedených v odst. 1 písm. e) ze strany seskupení producentů, které provádí vyzrňování na svůj účet, se považuje za porušení podmínek uvedených ve čtvrtém odstavci protokolu č. 4.
KAPITOLA V
POSKYTOVÁNÍ PODPORY
Článek 13
Podporu poskytuje producentský členský stát, na jehož území je prováděno vyzrňování.
Článek 14
1. Podpora je vyplácena ve výši částky platné ke dni předložení žádosti o její poskytnutí.
Spolu se žádostí o poskytnutí podpory se, pokud je to nutné, skládá také jistota, a to během období, které bude stanoveno, a na množství nevyzrněné bavlny, jejíž vstup do vyzrňovací stanice se musí uskutečnit po začátku příslušného hospodářského roku a před stanoveným termínem.
2. Nárok na podporu vzniká v okamžiku vyzrnění bavlny.
Na žádost však může být podpora vyplacena předem od 16. října po začátku hospodářského roku, kdy je nevyzrněná bavlna dodána do vyzrňovací stanice, pokud je složena dostatečná jistota.
Výše zálohy je stanovena podle odstavce 3.
Zbývající část podpory je vyplacena nejpozději do konce hospodářského roku a po stanovení případných úprav výše podpory vyplývajících z používání článku 7.
3. Výše zálohy se rovná cílové ceně uvedené v čl. 3 odst. 1, která je snížena o světovou tržní cenu a o částku vypočítanou podle ustanovení článku 7, přičemž se skutečná produkce nahradí odhadovanou produkcí, která je podle čl. 19 odst. 2 první odrážky zvýšena o 15 %.
Od 16. prosince po začátku hospodářského roku se výše zálohy uvedená v prvním pododstavci nahradí novou částkou, která se vypočítá stejným způsobem, avšak na základě nového odhadu produkce stanoveného podle čl. 19 odst.
2 druhé odrážky a zvýšeného minimálně o 7,5 %. Zálohy vyplacené mezi 16. říjnem a 15. prosincem se odpovídajícím způsobem zvýší, kromě případů, kdy je rozdíl mezi oběma vyplacenými zálohami nižší než 1 EURO za 100 kg.
Článek 15
1. Podpora se poskytuje pouze pro produkty řádné a uspokojivé obchodní jakosti.
2. Pokud je množství vyzrněné bavlny menší nebo rovno 33 % množství nevyzrněné bavlny, která byla dodána do vyzrňovací stanice, poskytuje se podpora pro množství vyzrněné bavlny vynásobené 100 a vydělené 32.
Pokud je množství vyzrněné bavlny větší než 33 % množství nevyzrněné bavlny, která byla dodána do vyzrňovací stanice, poskytuje se podpora pro množství vyzrněné bavlny vynásobené 33 a vydělené 32.
3. Množství vyzrněné bavlny se rovná její hmotnosti, která se případně upraví podle rozdílu mezi:
- stanovenou procentní sazbou nečistot a reprezentativní procentní sazbou nečistot pro stupeň jakosti č. 5 nebo mezi stanoveným stupněm jakosti a stupněm č. 5, a
- stanovenou procentní sazbou vlhkosti a reprezentativní procentní sazbou vlhkosti vláken uváděných na trh.
Článek 16
1. Producentské členské státy zavedou režim kontrol a sankcí, který jim zejména umožní ověřit dodržování minimální ceny a zjistit:
- množství nevyzrněné bavlny Společenství, které bylo dodáno do jednotlivých vyzrňovacích stanic,
- množství nevyzrněné bavlny Společenství, které bylo vyzrněno,
- množství vyzrněné bavlny získané v každé vyzrňovací stanici z bavlny uvedené v první odrážce.
2. Producentské členské státy zavedou režim prohlášení o osetých plochách, aby zajistily, že u bavlny, která je předmětem žádosti o podporu, je uveden její skutečný původ.
Článek 17
1. Producentské členské státy stanoví pro odvětví bavlny:
- opatření ke zlepšení životního prostředí, zejména pěstitelské postupy snižující negativní účinky na životní prostředí,
- výzkumné programy pro rozvoj pěstitelských postupů, které nezatěžují životní prostředí,
- prostředky pro informování producentů o výsledcích těchto výzkumných programů a o výhodách příslušných pěstitelských postupů.
2. Členské státy přijmou enviromentální opatření, která považují za nezbytná z hlediska zvláštní situace zemědělských pozemků využívaných pro produkci bavlny.
Členské státy se také postarají o to, aby byli producenti upozorněni na nezbytnost dodržování právních předpisů pro životní prostředí.
3. Členské státy případně omezí pozemky splňující podmínky pro získání podpory pro nevyzrněnou bavlnu, a to na základě objektivních kritérií s ohledem na:
- zemědělské hospodářství regionů, pro které je pěstování bavlny důležité,
- půdní a klimatické podmínky příslušných pozemků,
- hospodaření s vodami na zavlažování,
- střídání plodin a pěstitelských postupů, které mohou zlepšit ochranu životního prostředí.
4. Řecká republika a Španělské království předají Komisi do 31. prosince 2004 zprávu o stavu životního prostředí v odvětví bavlny a o účincích vnitrostátních opatření přijatých podle odstavců 1, 2 a 3.
KAPITOLA VI
OBECNÁ USTANOVENÍ
Článek 18
1. Komisi je nápomocen Řídící výbor pro přírodní vlákna zřízený podle článku 10 nařízení (ES) č. 1673/2000 (dále jen "výbor").
2. Pokud se odkazuje na tento odstavec, použijí se články 4 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES.
Období stanovené v čl. 4 odst. 3 rozhodnutí 1999/468/ES je jeden měsíc.
3. Výbor přijme svůj jednací řád.
Článek 19
1. Prováděcí pravidla k tomuto nařízení se stanoví postupem podle čl. 18. odst. 2.
Tato pravidla se týkají především informací, které mají sdělit členské státy Komisi, a všech nezbytných kontrolních opatření pro ochranu finančních zájmů Evropského společenství proti podvodům a jiným nesrovnalostem.
Tato kontrolní opatření jsou mimo jiné založena na integrovaném administrativním a kontrolním systému, který zavedlo nařízení (EHS) č. 3508/92.
2. Podle postupu uvedeného v čl. 18 odst. 2 Komise stanoví pro každý členský stát v termínech, které budou určeny:
- odhadovanou produkci podle čl. 14 odst. 3 prvního pododstavce s ohledem na předpokládanou sklizeň a z toho vyplývající předběžné snížení cílové ceny,
- nový odhad produkce podle čl. 14 odst. 3 druhého pododstavce s ohledem na postup sklizní a z toho vyplývající nové předběžné snížení cílové ceny,
- skutečnou produkci právě probíhajícího hospodářského roku zejména s ohledem na množství, na které byla žádána podpora, a snížení cílové ceny podle článku 7 a zvýšení podpory podle článku 8.
Článek 20
Nařízení (ES) č. 2799/98 a nařízení (ES) č. 1258/1999 o financování společné zemědělské politiky se přiměřeně použijí na režim stanovený tímto nařízením.
Článek 21
Pokud by bylo za účelem snadnějšího provádění úprav režimu stanoveného tímto nařízením nezbytné použít přechodná ustanovení, přijmou se podle postupu čl. 18 odst.
2. Tato přechodná ustanovení se použijí nejdéle do konce hospodářského roku 2001/02.
Článek 22
Nařízení (EHS) č. 1964/87 a (ES) č. 1554/95 se zrušují.
Článek 23
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Použije se od 1. září 2001.
Článek 21 se použije ode dne vstupu tohoto nařízení v platnost.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1081/2001
ze dne 1. června 2001,
kterým se mění nařízení (ES) č. 1476/95, (EHS) č. 1963/79 a (ES) č. 2768/98 a zrušuje nařízení (EHS) č. 205/73 o sděleních týkajících se olejů a tuků mezi členskými státy a Komisí
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady č. 136/66/EHS ze dne 22. září 1966 o zřízení společné organizace trhu s oleji a tuky [1], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 2826/2000 [2], a zejména na čl. 2 odst. 2, článek 12a a čl. 20a odst. 7 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Až na několik výjimek nejsou ustanovení nařízení Komise (EHS) č. 205/73 ze dne 25. ledna 1973 o sděleních týkajících se olejů a tuků mezi členskými státy a Komisí [3], naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 1058/87 [4], nadále použitelná. Toto nařízení by proto mělo být zrušeno a ustanovení článků 4 a 5 o sděleních týkajících se obchodních a produkčních náhrad by mělo být začleněno do nařízení Komise (ES) č. 1476/95 ze dne 28. června 1995, kterým se stanoví zvláštní pravidla pro režim dovozních licencí pro olivový olej [5], a nařízení Komise (EHS) č. 1963/79 ze dne 6. září 1979, kterým se stanoví pravidla pro produkční náhrady pro olivový olej používaný při výrobě některých konzervovaných potravin [6], naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 1458/89 [7].
(2) Sledování tržních cen různých kategorií olivového oleje je nezbytné pro rozhodnutí, zda-li použít ustanovení nařízení Komise (ES) č. 2768/98 ze dne 21. prosince 1998 o režimu podpor soukromého skladování olivového oleje [8].
(3) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro oleje a tuky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. V nařízení (ES) č. 1476/95 se za článek 1 vkládá nový článek 1a, který zní: "Článek 1a
1. Členské státy oznámí Komisi množství, pro která udělily dovozní a vývozní licence, s uvedením podrobných údajů o množstvích, a v případech uvedených v čl. 2 odst. 1 o původu dovezených produktů:
a) za polovinu měsíce předcházející 5. a 20. dni každého měsíce pro produkty uvedené v čl. 1 odst. 2 písm. c) nařízení č. 136/66/EHS;
b) během prvního měsíce následujícího po konci každého hospodářského roku pro produkty uvedené v čl. 1 odst. 2 písm. d) a e) uvedeného nařízení.
Pokud podle názoru některého členského státu hrozí, že dovoz a vývoz množství zahrnutý v žádostech o licence podané v onom členském státě naruší trh, neprodleně toto oznámí Komisi a uvedeným způsobem uvede množství, na něž byly žádosti o licence podány, avšak nebyly dosud vydány či potvrzeny, jakož i množství, na něž byly licence v dané polovině měsíce vydány.
2. Pro účely tohoto článku se rozumí:
a) "polovinou měsíce předcházející 5. dni každého měsíce" období od 16. dne do konce měsíce předcházejícího uvedenému datu;
b) "polovinou měsíce předcházející 20. dni každého měsíce" období od 1. do 15. dne daného měsíce."
2. V nařízení (EHS) č. 1963/79 se za článek 2 vkládá nový článek 2a, který zní: "Článek 2a
S ohledem na produkční náhradu uvedenou v článku 20a nařízení č. 136/66/EHS členské státy oznámí Komisi během prvního měsíce každého hospodářského roku, jaká množství olivového oleje podrobily kontrole během předcházejícího hospodářského roku."
3. V nařízení (ES) č. 2768/98 se za článek 3 vkládá nový článek 3a, který zní: "Článek 3a
Členské státy nahlásí Komisi jednou týdně nejpozději do středy průměrné ceny kategorií olivového oleje uvedených v příloze nařízení č. 136/66/EHS, které zaznamenaly na nejdůležitějších reprezentativních trzích na svých územích.
Hlášení o cenách se popřípadě doplní o poznámky o objemu a reprezentativnosti daných transakcí."
Článek 2
Nařízení (EHS) č. 205/73 se zrušuje.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost sedmým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1082/2001
ze dne 1. června 2001,
kterým se mění nařízení (ES) č. 562/2000, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1254/1999, pokud jde o režimy nákupů v rámci veřejné intervence v odvětví hovězího masa, a kterým se opravuje nařízení (ES) č. 590/2001, kterým se stanoví odchylka od nařízení (ES) č. 562/2000 a kterým se uvedené nařízení mění
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1254/1999 ze dne 17. května 1999 o společné organizaci trhu s hovězím a telecím masem [1], a zejména na čl. 47 odst. 8 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (ES) č. 562/2000 [2] naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 590/2001 [3] stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1254/1999, pokud jde o režimy nákupů v rámci veřejné intervence v odvětví hovězího masa. Zejména článek 17 nařízení (ES) č. 562/2000 stanoví některé podmínky pro převzetí masa a pro předběžné kontroly.
(2) Odchylně od čl. 4 odst. 2 nařízení (ES) č. 562/2000 stanoví čl. 1 odst. 2 písm. b) nařízení (ES) č. 590/2001, naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 826/2001 [4], že přední čtvrtě oddělené na úrovni pátého žebra mohou být nakoupeny v rámci intervence. V zájmu vyjasnění situace ohledně předběžných kontrol při převzetí čtvrtí je nutné změnit pravidla těchto kontrol.
(3) Anglické znění čl. 1 odst. 2 písm. b) nařízení (ES) č. 590/2001 obsahuje chybu. Kromě toho je nutné nahradit v čl. 1 odst. 7 posledním pododstavci nařízení (ES) č. 590/2001 slovo "článkem" slovem "odstavcem".
(4) Je proto nutné změnit nařízení (ES) č. 562/2000 a opravit nařízení (ES) č. 590/2001.
(5) S ohledem na vývoj situace by toto nařízení mělo neprodleně vstoupit v platnost.
(6) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro hovězí a telecí maso,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Čl. 17 odst. 3 druhý pododstavec nařízení (ES) č. 562/2000 se nahrazuje tímto: "Tato kontrola je provedena na šarži nejvíce 20 tun půlek jatečně upravených těl, jak stanoví intervenční agentura. Pokud však nabídka zahrnuje i čtvrtě jatečně upravených těl, může intervenční agentura povolit šarži přesahující 20 tun půlek jatečně upravených těl. Pokud počet odmítnutých půlek jatečně upravených těl přesahuje 20 % celé šarže, je podle odstavce 6 odmítnuta celá šarže."
Článek 2
Nařízení (ES) č. 590/2001 se opravuje takto:
1.
(Týká se pouze anglického znění).
2. Čl. 1 odst. 7 první věta posledního pododstavce zní: "Pro produkty nakoupené v souladu s tímto odstavcem:".
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Rady (ES) č. 1091/2001
ze dne 28. května 2001
o volném pohybu s dlouhodobým vízem
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 62 odst. 2 písm. b) bod ii) a čl. 63 odst. 3 písm. a) této smlouvy,
s ohledem na podnět Francouzské republiky [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Mezi okamžikem, kdy na území členského státu přijede osoba, která je držitelem vnitrostátního dlouhodobého víza uděleného členským státem, a okamžikem, kdy tato osoba obdrží povolení k pobytu, které jí umožňuje volně se pohybovat na území jiných členských států, může být časová prodleva.
(2) Je třeba učinit opatření k usnadnění volného pohybu držitelů vnitrostátních dlouhodobých víz až do vydání jejich povolení k pobytu a stanovit, že tato víza, která v současné době opravňují držitele pouze k jedomu průjezdu přes území ostatních členských států za účelem dosažení území státu, který vízum udělil, platí současně jako jednotná krátkodobá víza, pokud žadatelé splňují podmínky vstupu a pobytu stanovené v úmluvě k provedení Schengenské dohody ze dne 14. června 1985, která byla podepsána v Schengenu dne 19. června 1990.
(3) Toto opatření je prvním krokem ke sladění podmínek udělování vnitrostátních dlouhodobých víz.
(4) V souladu s tím je třeba změnit úmluvu k provedení Schengenské dohody a Společnou konzulární instrukci pro diplomatické mise a konzulární úřady [3].
(5) Toto nařízení představuje rozvoj schengenského acquis v souladu s protokolem začleňujícím schengenské acquis do rámce Evropské unie, jak je definováno v příloze A rozhodnutí Rady 1999/435/ES o definici schengenského acquis za účelem určení právního základu všech ustanovení nebo rozhodnutí, jež tvoří acquis, v souladu s příslušnými ustanoveními Smlouvy o založení Evropského společenství a Smlouvy o Evropské unii [4].
(6) V souladu s články 1 a 2 Protokolu o postavení Dánska připojeného ke Smlouvě o Evropské unii a Smlouvě o založení Evropského společenství se Dánsko neúčastní přijímání tohoto nařízení, a proto pro ně není závazné ani použitelné.
Vzhledem k tomu, že účelem tohoto nařízení je rozvíjet schengenské acquis podle hlavy IV Smlouvy o založení Evropského společenství, rozhodne se Dánsko podle článku 5 uvedeného protokolu do šesti měsíců od přijetí tohoto nařízení Radou, zda je provede ve svém vnitrostátním právu.
(7) Pro Islandskou republiku a Norské království představuje toto nařízení rozvoj schengenského acquis ve smyslu dohody uzavřené mezi Radou Evropské unie a těmito dvěma státy dne 18. května 1999 [5].
(8) Podle článku 1 Protokolu o postavení Spojeného království a Irska připojeného ke Smlouvě o Evropské unii a Smlouvě o založení Evropského společenství, se Irsko a Spojené království přijímání tohoto nařízení neúčastní.
Proto se toto nařízení, aniž je dotčen článek 4 uvedeného protokolu, na Irsko ani na Spojené království nevztahuje,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Článek 18 úmluvy k provedení Schengenské dohody se nahrazuje tímto:
"Článek 18
Víza pro pobyt delší než tři měsíce jsou vnitrostátní víza udělovaná jedním z členských států podle jeho vnitrostátních právních předpisů. Toto vízum na dobu, která nepřesahuje tři měsíce od jeho počátečního dne platnosti, platí současně jako jednotné krátkodobé vízum, pokud bylo uděleno v souladu s obecnými podmínkami a kritérii přijatými podle nebo na základě odpovídajících ustanovení kapitoly 3 oddílu 1 a pokud jeho držitel splňuje podmínky vstupu uvedené v čl. 5 odst. 1 písm. a), c), d) a e). Jinak toto vízum opravňuje držitele pouze k průjezdu přes území ostatních členských států až na území členského státu, který vízum udělil, ledaže držitel nesplňuje podmínky vstupu uvedené v čl. 5 odst. 1 písm. a), d) a e), nebo je uveden na vnitrostátním seznamu osob, jimž má být odepřen vstup, členského státu, přes jehož území požaduje průjezd."
Článek 2
V části 1 Společné konzulární instrukce se bod 2.2 nahrazuje tímto:
"2.2 Dlouhodobé vízum Vízum pro pobyt delší než tři měsíce je vnitrostátní vízum udělované každým členským státem v souladu s jeho vnitrostátními právními předpisy.
Toto vízum nicméně na dobu, která nepřesahuje tři měsíce od jeho počátečního dne platnosti, platí současně jako jednotné krátkodobé vízum, pokud bylo uděleno v souladu s obecnými podmínkami a kritérii přijatými podle nebo na základě odpovídajících ustanovení kapitoly 3 oddílu 1 úmluvy k provedení Schengenské dohody a pokud jeho držitel splňuje podmínky vstupu uvedené v čl. 5 odst. 1 písm. a), c), d) a e) uvedené úmluvy a zopakované v části IV této instrukce. Jinak toto vízum opravňuje držitele pouze k průjezdu přes území ostatních smluvních stran až na území členského státu, který vízum udělil, ledaže držitel nesplňuje podmínky vstupu uvedené v čl. 5 odst. 1 písm. a), d) a e) úmluvy k provedení Schengenské dohody, nebo je veden ve vnitrostátním seznamu osob, kterým má být odepřen vstup, členského státu, přes jehož území požaduje průjezd."
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1092/2001
ze dne 30. května 2001,
kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 2202/96, kterým se stanoví režim podpor Společenství pro producenty některých citrusových plodů
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 2202/96 ze dne 28. října 1996, kterým se stanoví režim podpor Společenství pro producenty některých citrusových plodů [1], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 2699/2000 [2], a zejména na čl. 2 odst. 2, čl. 3 odst. 4 a článek 6 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení (ES) č. 2202/96 stanoví režim podpor pro organizace producentů, kteří dodávají ke zpracování vybrané citrusové plody sklizené ve Společenství a jsou uvedeny v článku 1 uvedeného nařízení.
(2) Hospodářské roky a odpovídající období pro citrusové plody by měly být vymezeny s ohledem na jednotné uplatňování tohoto režimu.
(3) Režim podpor pro producenty některých citrusových plodů je založen na smlouvách mezi organizacemi producentů uznanými nebo předběžně uznanými podle nařízení Rady (ES) č. 2200/96 ze dne 28. října 1996 o společné organizaci trhu s ovocem a zeleninou [3], naposledy pozměněného nařízením Komise (ES) č.
911/2001 [4], na jedné straně a zpracovateli na straně druhé. Organizace producentů mohou za určitých okolností také vystupovat jako zpracovatelé.
Pro účely uplatňování režimu podpor by měly být upřesněny typy smluv, jejich trvání a náležitosti, které mají smlouvy obsahovat.
(4) Pro každý z produktů uvedených v článku 1 nařízení (ES) č. 2202/96 musí být smlouvy uzavřeny do stanoveného dne, aby organizace producentů mohly vypracovat své programy a zajistit pravidelné dodávky zpracovatelům.
Za účelem zajištění co nejvyšší účinnosti programu by smluvní strany měly být nicméně oprávněny sjednávat dodatky ke smlouvě, kterými by se v určitém rozsahu upravovalo původně sjednané množství.
(5) Aby se zlepšil způsob fungování režimu, měly by orgány znát všechny organizace producentů uvádějící na trh citrusové plody svých členů, členů jiných organizací producentů a samostatných producentů, na které se vztahuje režim podpor.
Zpracovatelé, kteří s těmito organizacemi producentů uzavírají smlouvy, by také měli orgánům podávat informace, aby se zajistilo správné fungování režimu.
(6) Existuje úzká vazba mezi surovinami dodanými ke zpracování a získanými hotovými produkty.
Suroviny by proto měly splňovat určité minimální požadavky.
(7) Žádosti o podporu pro každý produkt musí obsahovat všechny informace potřebné pro ověření jejich odůvodněnosti s ohledem na informace obsažené ve smlouvách.
(8) Pro zajištění správného fungování režimu podpor musí organizace producentů a zpracovatelé sdělit dotyčné informace a aktualizovat související dokumentaci, a zejména zpřesnit pěstitelské plochy pomerančů, malých citrusových plodů, citrónů, grapefruitů a pomel na základě nařízení Rady č. 3508/92 ze dne 27. listopadu 1992 o zavedení integrovaného administrativního a kontrolního systému pro některé režimy podpor Společenství [5], naposledy pozměněného nařízením Komise (ES) č. 495/2001 [6], a nařízení Komise (EHS) č. 3887/92 ze dne 23. prosince 1992, kterým se stanoví prováděcí pravidla k integrovanému administrativnímu a kontrolnímu systému pro některé režimy podpor Společenství [7], naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 2721/2000 [8], za účelem všech inspekčních a kontrolních opatření, která jsou považována za nezbytná.
(9) Pro uplatňování režimu podpor je nezbytné jednak vymezit postupy fyzické kontroly a kontroly dokladů při dodávkách a zpracování a stanovit, že ověření musí být provedeno u dostatečně reprezentativního počtu žádostí o podporu, a jednak stanovit určité sankce pro organizace producentů a zpracovatele v případě porušení pravidel, zejména v případě nepravdivých prohlášení nebo nezpracování dodaných produktů.
(10) Opatření tohoto nařízení nahrazují opatření nařízení Komise (ES) č. 1169/97 ze dne 26. června 1997, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 2200/96, kterým se stanoví režim podpor Společenství pro producenty některých citrusových plodů [9], naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 2729/1999 [10]. Uvedené nařízení by proto mělo být zrušeno.
(11) Řídící výbor pro čerstvé ovoce a zeleninu nezaujal stanovisko ve lhůtě stanovené předsedou,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
KAPITOLA I
DEFINICE A HOSPODÁŘSKÉ ROKY
Článek 1
Pro účely tohoto nařízení se rozumí:
a) "organizacemi producentů" organizace producentů uvedené v článcích 11 a 13 nařízení (ES) č. 2200/96 a seskupení producentů předběžně uznaná podle článku 14 uvedeného nařízení;
b) "sdružením organizací producentů" sdružení uvedená v čl. 16 odst. 3 nařízení (ES) č. 2200/96;
c) "samostatným producentem" jakákoliv fyzická nebo právnická osoba ve smyslu čl. 4 odst. 1 nařízení (ES) č. 2202/96, která pěstuje ve svém zemědělském podniku surovinu určenou ke zpracování, a která není členem žádné organizace producentů;
d) "zpracovatelem" zpracovatelský podnik využívající k hospodářským cílům na vlastní odpovědnost jednu nebo více provozoven zařízených na zpracování jednoho nebo více produktů uvedených v článku 1 nařízení (ES) č. 2202/96.
Článek 2
1. Hospodářský rok ve smyslu článku 6 nařízení (ES) č. 2202/96 trvá:
a) od 1. října do 30. září pro:
- sladké pomeranče,
- mandarinky, klementinky a satsumy,
- grapefruity a pomela;
b) od 1. června do 31. května pro citróny.
2. Podpora organizacím producentů, které dodávají mandarinky, klementinky a satsumy, se poskytne pouze na produkty dodané zpracovatelskému průmyslu v období od 1. října do 30. června.
3. Pro daný hospodářský rok "rovnocenné období" ve smyslu čl. 5 odst. 2 nařízení (ES) č. 2202/96 trvá:
- od 1. července předchozího roku do 30. června běžného roku pro pomeranče,
- od 1. října do 30. června běžného hospodářského roku pro mandarinky, klementinky a satsumy,
- od 1. července předchozího hospodářského roku do 30. června běžného roku pro grapefruity a pomela,
- od 1. března předchozího hospodářského roku do 28/29. února běžného roku pro citróny.
KAPITOLA II
SMLOUVY
Článek 3
1. Smlouvy uvedené v čl. 2 odst. 1 nařízení (ES) č. 2202/96, na nichž je režim podpor založen (dále jen "smlouvy"), se uzavírají písemně. Pro jednotlivé základní produkty vyjmenované v příloze 1 zmíněného nařízení se uzavírají samostatné smlouvy, které mají identifikační číslo. Smlouvy mohou mít jednu z těchto forem:
a) smlouva zavazující na jedné straně organizaci producentů nebo sdružení organizací producentů a na druhé straně zpracovatele;
b) závazek k dodávce, pokud je organizace producentů také zpracovatelem.
Mezi organizací producentů a zpracovatelem může být v kteroukoli dobu a pro každý ze základních produktů vyjmenovaných v článku 1 nařízení (ES) č. 2202/96 účinná jen jedna jednoletá smlouva a/nebo jen jedna víceletá smlouva.
2. Smlouva zahrnuje:
a) celý příslušný hospodářský rok v případě jednoletých smluv;
b) nejméně tři hospodářské roky v případě víceletých smluv ve smyslu čl. 3 odst. 2 písm. a) nařízení (ES) č. 2202/96.
V případě klementinek musí být pro dvě možná užití, na šťávu a na segmenty, uzavřeny samostatné smlouvy.
3. Smlouvy obsahují zejména:
a) jméno a adresu organizace producentů uzavírající smlouvu;
b) jméno a adresu zpracovatele;
c) množství surovin, které mají být dodány ke zpracování; v případě víceletých smluv se toto množství uvádí pro jednotlivé hospodářské roky;
d) rozvrh dodávek zpracovateli;
e) závazek zpracovatele zpracovat množství dodaná v rámci dotyčné smlouvy;
f) cenu, která má být zaplacena za surovinu, případně rozlišenou podle odrůdy a/nebo jakosti a/nebo dodacího čtvrtletí; platbu této ceny lze uskutečnit pouze bankovním převodem nebo poštovní poukázkou.
Smlouva také uvede stadium dovozu, na kterou se uvedená cena vztahuje, a platební podmínky.
Lhůta splatnosti nesmí překročit 90 dnů ode dne dodání každé šarže;
g) odškodné pro případ nedodržení závazků jednou nebo druhou smluvní stranou, zejména pokud jde o lhůty splatnosti a povinnost dodat a převzít smluvené množství.
4. V případě jednoletých smluv může být cena podle odst. 3 písm. f) upravena se souhlasem obou smluvních stran písemnými dodatky uvedenými v čl. 5 odst. 2 níže, a to pouze pro dodatečná množství stanovená v těchto dodatcích.
5. Víceleté smlouvy se mohou vztahovat jak na produkci členů organizace producentů podepisující smlouvu, tak na produkci členů jiných organizací producentů, pokud se použije druhá a třetí odrážka čl. 11 odst. 1 písm. c) bod 3 nařízení (ES) č. 2200/96.
6. Aby byla způsobilá pro podporu stanovenou v tabulce 2 přílohy I nařízení (ES) č. 2202/96, musí množství dodaná v rámci víceletých smluv činit nejméně 1000 tun na smlouvu, produkt a hospodářský rok.
V případě víceletých smluv se cena podle odst. 3 písm. f) pro každý hospodářský rok stanoví v okamžiku podpisu smlouvy.
Avšak cena platná pro daný hospodářský rok se může se souhlasem obou smluvních stran upravit prostřednictvím písemného dodatku ke smlouvě, a to před 1. červencem dotyčného hospodářského roku v případě citrónů a před 1. listopadem dotyčného hospodářského roku v případě ostatních produktů.
8. Členské státy mohou přijmout doplňující ustanovení ke smlouvě, zejména pokud jde o odškodné placené zpracovatelem nebo organizací producentů v případě neplnění smluvních závazků.
Článek 4
V případě závazku k dodávce ve smyslu čl. 3 odst. 1 písm. b) se smlouvy, které se vztahují na produkci členů dotčené organizace producentů, považují za uzavřené po zaslání následujících údajů příslušnému orgánu:
a) jméno a adresa každého producenta, referenční údaje a plochy pozemků, na kterých každý producent pěstuje surovinu;
b) odhad celkové sklizně;
c) množství určené ke zpracování, v dělení podle typu smlouvy;
d) rozvrh dodávek podle čl. 3 odst. 3 písm. d);
e) závazek organizace producentů zpracovat množství dodaná v rámci příslušné smlouvy.
Toto hlášení je zasláno příslušnému orgánu ve lhůtě stanovené v článku 6.
Článek 5
1. Smlouvy se uzavírají nejpozději do:
a) 1. listopadu pro pomeranče, mandarinky, klementinky, satsumy, grapefruity a pomela;
b) 1. července pro citróny.
2. V případě jednoletých smluv se množství stanovené původně ve zpracovatelské smlouvě uvedené v čl. 3 odst. 3 písm. c) může se souhlasem obou smluvních stran měnit prostřednictvím jednoho nebo dvou písemných dodatků.
Celkové množství stanovené v dodatku či dodatcích nesmí překročit 40 % množství původně stanoveného ve smlouvě.
Jedná-li se o dva dodatky, nesmí se žádný z nich vztahovat na více než 20 % uvedeného původního množství.
Tyto dodatky obsahují identifikační číslo smlouvy, ke které se vztahují.
Množství dodaná novými členy uváděnými v čl. 8 odst. 5 se zahrnou do dodatků.
3. V případě víceletých smluv se množství stanovené původně pro každý hospodářský rok podle čl.
3 odst. 3 písm. c) může měnit se souhlasem obou smluvních stran prostřednictvím písemného dodatku.
Tento dodatek obsahuje identifikační číslo smlouvy, ke které se vztahuje. Dodatky se uzavírají před 1. červencem daného hospodářského roku pro citróny a před 1. listopadem daného hospodářského roku pro ostatní produkty.
Množství, které se má každý rok podle dodatku dodat, nesmí překročit 40 % množství stanoveného pro dotyčný rok původně ve smlouvě.
Článek 6
1. Organizace producentů podepisující smlouvy zašlou jedno vyhotovení každé smlouvy a případných dodatků subjektu stanovenému členským státem, ve kterém mají tyto organizace sídlo, a případně subjektu stanovenému členským státem, ve kterém se uskuteční zpracování.
Tato vyhotovení musí být příslušným orgánům doručena nejpozději do deseti pracovních dnů po uzavření smlouvy nebo dodatku a nejpozději do pěti pracovních dnů před zahájením dodávek.
Celkové množství uvedené ve všech smlouvách podepsaných příslušnou organizací producentů nesmí v počtu produktů překročit množství určené ke zpracování oznámené organizací producentů v souladu s čl. 4 písm. c) a čl. 8 odst. 1 písm. c).
2. Ve výjimečných a náležitě odůvodněných případech mohou členské státy přijmout smlouvy a dodatky, které jejich orgány obdrží po uplynutí lhůt stanovených v odstavci 1, pokud toto pozdní doručení není překážkou pro provedení kontroly.
KAPITOLA III
SDĚLOVÁNÍ INFORMACÍ
Článek 7
Organizace producentů, kteří chtějí využít režimu podpor stanoveného v článku 3 nařízení (ES) č. 2202/96, a zpracovatelé, kteří chtějí s těmito organizacemi producentů uzavřít smlouvu, informují v tomto smyslu nejpozději do 30 dnů před zahájením hospodářského roku subjekt stanovený členským státem, ve kterém se nachází sídlo těchto organizací, a případně subjekt stanovený členským státem, ve kterém se uskuteční zpracování.
Současně sdělí informace, které členský stát potřebuje pro správu a kontrolu podpor.
Tyto informace musí obsahovat hodinový extrakční, pasterizační a koncentrační výkon zpracovatelského závodu.
Členské státy mohou rozhodnout, že tyto informace:
a) jsou podávány pouze novými organizacemi producentů nebo novými zpracovateli, pokud potřebné informace od ostatních organizací již byly poskytnuty;
b) se vztahují na jediný hospodářský rok, více hospodářských roků nebo na neomezenou dobu.
2. Pro každý hospodářský rok organizace producentů a zpracovatelé sdělí, nejméně pět pracovních dní před započetím dodávek nebo zpracování, příslušným orgánům týden, ve kterém dodávky nebo zpracování započnou.
Povinnost bude považována za splněnou, pokud organizace producentů a zpracovatelé doloží, že sdělení odeslali nejméně osm pracovních dní před výše uvedeným termínem.
3. Ve výjimečných a náležitě odůvodněných případech mohou členské státy přijmout sdělení od organizací producentů a zpracovatelů po uplynutí lhůty uvedené v odstavci 2.
V tomto případě však již nebude organizacím producentů nebo zpracovatelům poskytnuta žádná podpora na množství již dodaná nebo na probíhající dodávky a u nichž nezbytná kontrola podmínek poskytnutí podpory nemůže být uskutečněna ke spokojenosti příslušných orgánů.
Článek 8
1. Organizace producentů podepisující smlouvu zašle pro jednotlivé produkty subjektu stanovenému členským státem, ve kterém se nachází její sídlo, následující informace:
a) jméno a adresu každého producenta, na kterého se smlouvy vztahují, referenční údaje a plochy pozemků, na kterých každý producent pěstuje suroviny;
b) odhad celkové sklizně;
c) množství určené ke zpracování;
d) průměrné hektarové výnosy organizace producentů a průměrné procento z tohoto množství zaslané ke zpracování během předchozích dvou hospodářských roků.
2. Organizace producentů nebo samostatní producenti poskytnou informace uvedené v odstavci 1 organizaci producentů podepisující smlouvu, která je předá subjektu stanovenému členským státem, jestliže organizace producentů podepisující smlouvu:
a) uvádí na trh produkci členů jiných organizací producentů určenou ke zpracování v souladu s druhou a třetí odrážkou čl. 11 odst 1 písm. c) bod 3 nařízení (ES) č. 2200/96; a/nebo
b) umožňuje samostatným producentům využívat režimu podpor v souladu s čl. 4 odst. 1 nařízení (ES) č. 2202/96.
3. Aby mohli podpory využívat, podepíší organizace producentů a samostatní producenti uvedení v odstavci 2 dohodu s organizací producentů podepisující smlouvu.
Tyto dohody se musí vztahovat na celou produkci citrusových plodů dodanou ke zpracování uvedenými organizacemi producentů a samostatnými producenty a musí obsahovat alespoň následující skutečnosti:
a) počet hospodářských roků, na které se dohoda vztahuje;
b) množství, která mají být dodána ke zpracování, rozdělená podle producentů, produktů a rozvrhu dodávek uvedeného v čl. 3 odst. 3 písm. d);
c) důsledky nedodržení dohody.
Členské státy mohou přijmout doplňující předpisy upravující dohody uváděné v prvním pododstavci, zejména pokud jde o odškodné, které má být zaplaceno organizacemi producentů nebo samostatnými producenty, kteří nedodrží své smluvní závazky.
4. Informace uvedené v odstavcích 1 a 2 a kopie dohod uvedených v odstavci 3 se zašlou subjektu zmíněnému v odstavci 1 do 30 dnů od zahájení daného hospodářského roku.
5. Jestliže se producent stane členem organizace producentů po datech uvedených v odstavci 4, informace uvedené v odstavcích 1 a 2 a případně dohody uvedené v odstavci 3, které se tohoto nového člena týkají, se zašlou subjektu zmíněnému v odstavci 1 do 30 dnů ode dne, kdy vzniklo jeho členství.
6. Pro účely čl. 4 písm. a) a odst. 1 písm. a) tohoto článku
- se za systém identifikace parcel považuje systém stanovený pro integrovaný systém uvedený v článku 4 nařízení (EHS) č. 3508/92. Plochy se uvádějí v hektarech na dvě desetinná místa. Na stanovení plochy pozemků během kontrol na místě podle čl. 19 odst. 1 písm. a) se použije čl. 6 odst. 7 nařízení (EHS) č. 3887/92,
- jméno a adresa každého producenty mohou být nahrazeny jakýmikoliv jinými informacemi požadovanými vnitrostátními právními předpisy, aby se umožnilo jednoznačné určení producenty ke spokojenosti příslušných orgánů.
KAPITOLA IV
SUROVINY
Článek 9
Produkty dodané organizacemi producentů zpracovatelům v rámci smlouvy musí vyhovovat minimálním požadavkům stanoveným v příloze.
Článek 10
1. Organizace producentů oznámí každou dodávku subjektu stanovenému členským státem, ve kterém se nachází její sídlo a případně subjektu stanovenému členským státem, ve kterém probíhá zpracování, nejpozději do 18.00 hodin pracovního dne předcházejícího dodávce.
Toto oznámení uvede zejména množství, které se má dodat, přesné určení použitého dopravního prostředku a identifikační číslo smlouvy, která se na dotyčnou dodávku vztahuje.
Oznámení se zasílá prostřednictvím elektronického přenosu dat a subjekt, kterému je adresováno, o něm uchovává písemný záznam nejméně po dobu tří let.
Příslušný subjekt si může vyžádat další informace, které považuje za nezbytné pro účely fyzických kontrol dodávek.
Dojde-li ke změně údajů zmíněných v prvním pododstavci poté, co byly oznámeny, musí být změněné údaje oznámeny stejným způsobem jako původní oznámení předtím, než je dodávka zahájena.
Původní oznámení může být změněno pouze jednou.
2. Pro každou šarži produktu dodanou v rámci smlouvy a přijatou ve zpracovatelském závodě ke zpracování se vystaví osvědčení o dodání, které obsahuje:
a) datum a čas vykládky;
b) přesná identifikace použitého dopravního prostředku;
c) identifikační číslo smlouvy, ke které se šarže vztahuje;
d) hrubou a čistou hmotnost;
e) případně výši srážky vypočtenou na základě minimálních požadavků na jakost stanovených v příloze.
Osvědčení o dodání se vystaví ve čtyřech vyhotoveních, které podepíše zpracovatel nebo jeho zástupce a organizace producentů nebo její zástupce.
Podpisům předchází ručně napsaný text "Odsouhlaseno".
Každé osvědčení má identifikační číslo.
Zpracovatel a organizace producentů si ponechají po jednom vyhotovení osvědčení o dodání.
Nejpozději do pěti pracovních dnů následujících po týdnu, ve kterém se uskutečnila dodávka, zašle organizace producentů jedno vyhotovení subjektům zmiňovaným v odstavci 1 pro účely kontroly.
3. V případě, že celá šarže nebo její část náleží producentům uvedeným v čl. 8 odst. 2 písm. a) nebo b), zašle organizace producentů podepisující smlouvu kopii osvědčení uvedeného v odstavci 2 každé dotyčné organizaci producentů a každému dotyčnému samostatnému producenti.
4. Za každé čtvrtletí od zahájení hospodářského roku nejpozději do desátého dne následujícího měsíce organizace producentů oznámí subjektu stanovenému členským státem, ve kterém se nachází její sídlo, a případně subjektu stanovenému členským státem, ve kterém probíhá zpracování, dodaná množství rozdělená podle šarží a produktů.
Množství dodaná v rámci smluv se uvádí v dělení podle smluv a podle odpovídající výše podpory.
5. Pro účely tohoto článku se mohou použít doklady požadované na základě vnitrostátních právních předpisů, pokud obsahují všechny informace uvedené v odstavci 2.
Článek 11
1. Za každé čtvrtletí od zahájení hospodářského roku nejpozději do desátého dne následujícího měsíce zpracovatelé, kteří podepíší smlouvy s organizacemi producentů, oznámí subjektu stanovenému členským státem, ve kterém se nachází jejich sídlo, a případně subjektu stanovenému členským státem, ve kterém probíhá zpracování, následující informace rozdělená podle produktů:
a) obdržené množství produktu pro každou šarži a pro každou danou smlouvu a množství produktů obdržená jinak než na základě těchto smluv;
b) množství získané šťávy, v dělení podle koncentrace ve stupních Brixe s uvedením množství získaných ze šarží dodaných na základě smlouvy;
c) průměrná výtěžnost šťávy získané ze surovin vyjádřená v hmotnosti a koncentrace této šťávy vyjádřená ve stupních Brixe;
d) množství získaných segmentů s uvedením množství získaných ze šarží dodaných na základě smlouvy.
Množství se vyjadřují v čisté hmotnosti.
Oznámení podepisuje zpracovatel, který tak stvrzuje jejich správnost.
2. Do 45 dnů od ukončení zpracovatelských úkonů v hospodářském roce zpracovatelé sdělí subjektu uvedenému v odstavci 1 pro každý produkt následující informace:
a) přijatá množství rozdělená podle získaných hotových produktů;
b) množství přijatá na základě smlouvy, rozdělená po dodacích čtvrtletích a typech smluv (jednoleté nebo víceleté);
c) množství přijatá na základě smlouvy v dělení po získaných hotových produktech;
d) množství hotových produktů získané z množství uvedeného v písm. a); v případě šťávy se tato množství uvádí podle míry koncentrace vyjádřené ve stupních Brixe;
e) množství hotových produktů získané z množství uvedeného v písm. c); v případě šťávy se tato množství uvádí podle míry koncentrace vyjádřené ve stupních Brixe;
f) množství zásob každého hotového produktu v okamžiku dokončení zpracovatelských úkonů v daném hospodářském roce.
Množství se vyjadřují v čisté hmotnosti.
KAPITOLA V
ŽÁDOSTI O PODPORU
Článek 12
1. Organizace producentů předkládají své žádosti o podporu pro jednotlivé produkty a hospodářské roky subjektu stanovenému členským státem, ve kterém se nachází jejich sídlo.
Tyto žádosti o podporu se předkládají:
a) pro množství přijatá ke zpracování během první poloviny hospodářského roku nejpozději do:
- 31. prosince pro citróny,
- 30. dubna pro ostatní produkty;
b) pro množství přijatá ke zpracování během druhé poloviny hospodářského roku, s výjimkou mandarinek a klementinek, nejpozději do:
- 30. června následujícího hospodářského roku pro citróny,
- 31. října následujícího hospodářského roku pro pomeranče, grapefruity a pomela;
c) pro mandarinky a klementinky přijaté ke zpracování během třetího čtvrtletí hospodářského roku nejpozději do 31. července.
2. Ve výjimečných a náležitě odůvodněných případech členské státy mohou přijmout žádosti o podporu po uplynutí lhůt stanovených v odstavci 1, pokud to negativně neovlivní kontrolu režimu produkčních podpor.
3. Při předložení žádostí o podporu po uplynutí lhůt uvedených v odstavci 1 se podpora krátí o 1 % za každý den prodlení.
Žádná podpora se neposkytne, je-li prodlení větší než 15 dní.
Tato ustanovení se nepoužije v případě použití odstavce 2.
4. V případě klementinek musí být předloženy samostatné žádosti o podporu pro dvě možná použití, a to na šťávu a na segmenty.
Článek 13
1. Každá žádost o podporu podle článku 12 obsahuje zejména následující informace:
a) jméno a adresu organizace producentů;
b) množství, na které se žádost o podporu vztahuje.
Uvedené množství rozdělené podle smluv a na základě odpovídající výše podpory nesmí překročit množství přijaté ke zpracování po odečtení výše uplatněných srážek;
c) průměrnou prodejní cenu u množství dodaného na základě smlouvy;
d) množství mimosmluvně dodané během stejného období a jeho průměrnou prodejní cenu.
2. Příslušný subjekt v členském státu, ve kterém má organizace producentů podepisující smlouvu své sídlo, vyplatí podporu, jakmile provede kontroly stanovené v čl. 19 odst. 1 písm. a) a zkontroluje, že žádost o podporu pro dotyčný produkt souhlasí s osvědčeními o dodání podle čl. 10 odst. 2.
Proběhne-li zpracování v jiném členském státě, poskytne uvedený členský stát členskému státu, ve kterém se nachází sídlo organizace producentů podepisující smlouvu, doklad o tom, že produkt byl skutečně dodán a přijat ke zpracování.
Podpora se neposkytne, jestliže není poskytnut doklad uváděný v předchozím pododstavci a neposkytne se ani na množství, u kterých nebyly provedeny kontroly uváděné v prvním pododstavci.
Článek 14
Podpora se organizacím producentů vyplácí:
a) na množství přijatá ke zpracování během první poloviny hospodářského roku nejpozději do:
- 28. nebo 29. února pro citróny,
- 30. června pro ostatní produkty;
b) u množství přijatých ke zpracování během druhé poloviny hospodářského roku, s výjimkou mandarinek a klementinek, nejpozději do:
- 31. srpna následujícího hospodářského roku pro citróny,
- 31. prosince následujícího hospodářského roku pro pomeranče, grapefruity a pomela;
c) pro mandarinky a klementinky přijaté ke zpracování během třetího čtvrtletí hospodářského roku nejpozději do 30. září.
Článek 15
Do 15 pracovních dnů po obdržení podpory zaplatí organizace producentů bankovním převodem nebo poštovní poukázkou v plné výši získané částky svým členům a případně producentům uvedeným v čl. 8 odst. 2 písm. a) a b). V případech, na které se vztahuje čl. 3 odst. 1 písm. b), může být platba provedena prostřednictvím akreditivu.
V případě, že je organizace producentů tvořena zcela nebo částečně členy, kteří jsou právnickými osobami tvořenými producenty, převedou právnické osoby platbu, uvedenou ve třetím pododstavci, producentům do 15 pracovních dní.
KAPITOLA VI
KONTROLY A SANKCE
Článek 16
1. Aniž by byla dotčena ustanovení hlavy VI nařízení (ES) č. 2200/96, přijmou členské státy opatření nezbytná k:
a) zajištění dodržování tohoto nařízení;
b) předcházení a stíhání nesrovnalostí a uplatňování sankcí stanovených tímto nařízením;
c) vrácení částek ztracených následkem nesrovnalostí nebo nedbalosti;
d) ověření záznamů uvedených v článcích 17 a 18 a jejich shody s účetnictvím podléhajícím vnitrostátním právním předpisům u organizací producentů a zpracovatelů;
e) neohlášené uskutečnění kontrol uvedených v článku 19 ve vhodných obdobích.
2. Členské státy musí své ověřovací kontroly plánovat na základě analýzy rizik, která bere v úvahu, mimo jiné:
a) zjištění učiněná při kontrolách provedených v předcházejících letech;
b) vývoj ve srovnání s předcházejícím rokem;
c) výnos suroviny podle jednotné pěstitelské oblasti;
d) poměr mezi dodanými množstvími a odhadem celkové sklizně;
e) výtěžnost suroviny ve vztahu k hotovému produktu.
Kritéria analýzy rizik se pravidelně aktualizují.
3. Členské státy zvýší četnost a procento kontrol uvedených v článku 19 v případě, že zjistí nesrovnalosti nebo neobvyklosti, úměrně k závažnosti zjištění.
Článek 17
1. Organizace producentů dodávající produkty ke zpracování vedou záznamy o každém dodaném produktu. Tyto záznamy obsahují následující informace:
a) v případě množství dodaných v rámci víceletých smluv:
i) dodané šarže podle data dodání a identifikační číslo smlouvy, ke které se vztahují,
ii) čistá hmotnost každé šarže dodané a přijaté ke zpracování, případně snížené o srážku a identifikační číslo příslušného osvědčení o dodání;
b) v případě množství dodaných v rámci jednoletých smluv:
i) dodané šarže podle dne dodání a identifikační číslo smlouvy, ke které se vztahují,
ii) čistá hmotnost každé šarže dodané a přijaté ke zpracování, případně snížené o srážku, a identifikační číslo daného osvědčení o dodání,
iii) celkové dodané množství podle dne dodání, rozdělené podle příslušné podpory;
c) v případě množství dodaných mimosmluvně:
i) dodané šarže podle data dodání a jméno a adresa zpracovatele,
ii) čistá hmotnost každé šarže dodané a přijaté ke zpracování.
2. Organizace producentů a producenti uvedení v čl. 8 odst. 2 uchovávají všechny informace potřebné pro kontrolu dodržování tohoto nařízení tak, aby byly k dispozici vnitrostátním kontrolním orgánům.
V případě základního produktu musí tyto informace pro každý produkt, na který se vztahuje smlouva, umožnit stanovení toho, zda plochy, celková sklizeň, celková množství dodaná organizaci producentů a množství dodaná ke zpracování odpovídají platbám podpory.
Organizace producentů a producenti uvedení v čl. 8 odst. 2 podléhají všem inspekčním a kontrolním opatřením, která členský stát považuje za nezbytná, a vedou všechny doplňkové záznamy předepsané členským státem ke kontrolním účelům, považovaným za nezbytné.
3. Členské státy mohou rozhodnout o tom, jakou písemnou nebo elektronickou podobu mají mít záznamy podle odstavců 1 a 2.
Pro účely tohoto článku se mohou použít záznamy nebo účetní doklady požadované na základě vnitrostátních právních předpisů, pokud obsahují všechny informace podle odstavce 1.
Článek 18
1. Zpracovatelé vedou záznamy o všech nakoupených produktech. Tyto záznamy obsahují následující informace:
a) v případě množství nakoupených od organizací producentů na základě smlouvy:
i) obdržené šarže podle dne dodání a identifikační číslo smlouvy, ke které se vztahují,
ii) čistá hmotnost každé šarže obdržené a přijaté ke zpracování, identifikační číslo daného osvědčení o dodání a přesná identifikace použitého dopravního prostředku;
b) v případě jiných nakoupených množství:
i) obdržené šarže podle dne dodání a jméno a adresa prodejce,
ii) čistá hmotnost každé obdržené šarže;
c) množství šťávy získané každý den, rozdělené podle koncentrace ve stupních Brixe, s uvedením množství získaných ze šarží dodaných na základě smlouvy;
d) množství segmentů získaných každý den, s uvedením množství získaných ze šarží dodaných v rámci smlouvy;
e) množství a ceny hotových produktů nakoupených zpracovatelem každý den, s uvedením jména a adresy prodejce.
V případě šťávy se tato množství uvedou podle míry koncentrace vyjádřené ve stupních Brixe;
f) množství a ceny každého hotového produktu, který každý den opouští závod zpracovatele, s uvedením jména a adresy příjemce.
V případě šťávy se tato množství uvedou podle míry koncentrace vyjádřené ve stupních Brixe; tyto informace mohou být zaznamenány pomocí odkazu na doklady vedené jinde, pokud tyto doklady obsahují výše uvedené náležitosti;
g) množství zásob každého hotového produktu na konci hospodářského roku; v případě šťávy se tato množství uvedou podle míry koncentrace vyjádřené ve stupních Brixe.
Množství se vyjadřují v čisté hmotnosti.
2. Zpracovatelé uchovávají doklad o platbě za všechny suroviny nakoupené v rámci smlouvy nebo jejích dodatků po dobu pěti let od konce dotyčného hospodářského roku zpracování.
Zpracovatelé také po dobu pěti let uchovávají doklady o všech nákupech a prodejích zpracované šťávy.
Zpracovatelé pro každý závod denně aktualizují záznamy o šťávě a/nebo segmentech.
3. Zpracovatel podléhá všem inspekčním nebo kontrolním opatřením, která členský stát považuje za nezbytná, a vede všechny doplňkové záznamy předepsané členským státem ke kontrolním účelům, považovaným za nezbytné.
4. Členské státy mohou rozhodnout o tom, jakou písemnou nebo elektronickou podobu mají mít záznamy podle odstavců 1 a 3.
Pro účely tohoto článku se mohou použít záznamy nebo účetní doklady požadované na základě vnitrostátních právních předpisů, pokud obsahují všechny informace podle odstavce 1.
Článek 19
1. Pro každou organizaci producentů, hotový produkt a hospodářský rok se:
a) fyzické kontroly provedou nejméně u:
- 5 % ploch zmiňovaných v článku 4 a čl. 8 odst. 1 a 2,
- 20 % množství dodaných ke zpracování v rámci jednotlivých smluv, aby se zkontrolovalo, že souhlasí s osvědčeními o dodání podle čl. 10 odst. 2 a vyhovují minimálním požadavkům na jakost zmiňovaným v článku 9;
b) správní a účetní kontroly provedou nejméně u:
- 5 % producentů, na které se vztahují smlouvy, aby se u každého producenty zkontrolovalo především to, že údaje o plochách, celkové sklizni, množství dodaném organizaci producentů a množství dodaném ke zpracování všechny souhlasí s platbami podpory stanovenými v článku 15;
- 10 % dohod uvedených v čl. 8 odst. 3;
c) provedou správní a účetní kontroly, aby se ověřilo, že údaje o množství produktů dodaných organizaci producentů producenti zmiňovanými v čl. 8 odst. 1 a 2, množstvích dodaných ke zpracování, osvědčení o dodání podle článku 10 a množství uvedená v žádostech o podporu souhlasí s podporou zaplacenou podle článku 15;
d) správní kontroly provedou u všech žádostí o podporu uvedených v článku 12.
2. Pro každého zpracovatele, závod, obdržený produkt a hospodářský rok se:
a) fyzické kontroly provedou nejméně u:
- 10 % získaných hotových produktů, aby se ověřila výtěžnost suroviny v rámci smlouvy a mimosmluvně;
b) správní a účetní kontroly provedou nejméně u:
- 5 % šarží obdržených v rámci každého typu smlouvy (jednoleté nebo víceleté); týkají se skutečné vazby na smlouvu, osvědčení o dodání podle čl.
10 odst. 2, přesného určení použitého dopravního prostředku a souladu s minimálními požadavky stanovenými v článku 9,
- 10 % převodů zmiňovaných v čl. 3 odst. 3 písm. f);
c) fyzické a účetní kontroly provedou u zásob a alespoň dvakrát ročně zahrnou veškeré zásoby hotových produktů, aby se zajistilo, že souhlasí s hotovými produkty vyrobenými, nakoupenými a prodanými.
Ověřovací kontroly se dále provedou, aby se zajistilo, že:
a) souhlasí nákupní a prodejní faktury u šťávy a
b) souhlasí množství surovin obdržená zpracovatelem, vyrobená množství šťávy, nakoupená množství šťávy a množství šťávy prodaná nebo na skladě.
Článek 20
1. Pokud se zjistí, že podpora požadovaná pro daný produkt a hospodářský rok je vyšší než příslušející částka, tato částka se, s výhradou případu kdy rozdíl vyplývá ze zjevného omylu, sníží.
Toto snížení se rovná rozdílu.
Pokud podpora již byla vyplacena, vrátí příjemce dvojnásobek rozdílu, zvýšený o úrok vypočítaný z doby uplynulé od vyplacení podpory do vrácení částky příjemcem.
Tato úroková sazba se rovná sazbě používané Evropskou centrální bankou při jejích hlavních operacích refinancování zveřejněné v řadě C Úředního věstníku Evropských společenství, platné ke dni neoprávněné platby, zvýšené o tři procentní body.
2. Pokud rozdíl uvedený v odstavci 1 překročí 20 %, příjemce ztratí nárok na podporu, a pokud podpora již byla vyplacena, musí celou částku, zvýšenou o úrok vypočítaný podle odstavce 1, vrátit.
Pokud tento rozdíl překročí 30 %, jsou organizace producentů kromě toho vyloučeni ze režimu podpor u daného produktu na tři hospodářské roky.
3. Navrácené částky, stejně jako úroky, se vyplatí příslušnému platební agentuře a sníží se o výdaje hrazené Evropským zemědělským orientačním a záručním fondem.
4. Členské státy přijmou opatření nezbytná k zajištění dodržování ustanovení, která se týkají vyplacení cen nebo podpor za podmínek uvedených v článku 15.
Stanoví zejména sankce proti odpovědným představitelům organizací producentů v závislosti na závažnosti porušení předpisů.
5. Zjistí-li se, že množství produktu dodané na základě víceleté smlouvy je v hospodářském roce menší než minimální množství stanovené v čl. 3 odst. 6, odpovídající podpora se s výjimkou případů vyšší moci pro dotyčný hospodářský rok snižuje o 50 %. Byla-li podpora již zaplacena, vrátí příjemce rozdíl mezi skutečně vyplacenou podporou a splatnou podporou, navýšený o úrok vypočítaný podle odstavce 1.
Jestliže minimální množství za hospodářský rok není dodáno v rámci tří a více víceletých smluv současně, zakáže se dotyčné organizaci producentů podepisovat další víceleté smlouvy, a to od doby, kdy je toto nedodržení zjištěno.
Členský stát na základě závažnosti tohoto nedodržení určí dobu trvání zákazu. Tento zákaz potrvá alespoň po dva hospodářské roky.
První pododstavec se vztahuje na každou smlouvu.
6. Zjistí-li se, že množství přijatá ke zpracování během hospodářského roku v rámci každé smlouvy podle čl. 3 odst. 2 písm. a) a b) jsou nižší než množství sjednaná pro uvedený hospodářský rok ve smlouvách, včetně dodatků k nim, odpovídající podpora se s výjimkou případů vyšší moci sníží o:
- 20 % jestliže rozdíl mezi množstvím přijatým ke zpracování a smluveným množstvím činí nejméně 20 % smluveným množství, ale méně než 30 %,
- 30 % jestliže rozdíl mezi množstvím přijatým ke zpracování a sjednaným množstvím činí nejméně 30 % sjednaným množství, ale méně než 40 %,
- 40 % jestliže rozdíl mezi množstvím přijatým ke zpracování a sjednaným množstvím činí nejméně 40 % sjednaného množství, ale méně než 50 %.
Činí-li rozdíl mezi množstvím přijatým ke zpracování a sjednaným množstvím nejméně 50 % sjednaného množství, podpora se neposkytne.
Byla-li podpora již zaplacena, vrátí organizace producentů rozdíl mezi skutečně vyplacenou podporou a splatnou podporou, navýšený o úrok vypočítaný podle odstavce 1.
V případě víceletých smluv, kde je možné použít současně odstavce 5 a 6, se použije vyšší sankce.
7. Zjistí-li se, že zpracovatelská smlouva byla před svým vypršením zcela nebo částečně vypovězena, organizace producentů vrátí 40 % podpory, kterou v rámci uvedené smlouvy obdržela, a úrok vypočítaný v souladu s druhým pododstavcem odstavce 1.
Kromě toho v případě víceletých smluv:
- organizace producentů, která zcela nebo částečně vypověděla dvě smlouvy nebo více ve stejném hospodářském roce, nesmí uzavírat žádné další víceleté smlouvy na základě nařízení (ES) č. 2202/96 po tři hospodářské roky od data, kdy se příslušný subjekt dotyčného členského státu vypovězení zjistil,
- s výjimkou případu, kdy dojde k úpadku zpracovatele, se nedodání produktu v jednom z hospodářských roků v rámci smlouvy považuje za vypovězení dotyčné smlouvy.
8. Pokud je během kontrol ploch uvedených v čl. 19 odst. 1 písm. a) zjištěn rozdíl mezi plochou uvedenou a plochou skutečně zjištěnou ve výši úhrnu kontrolovaných ploch, podpora splatná organizaci producentů se, s výhradou případu, kdy rozdíl vyplývá ze zjevného omylu, sníží:
- o procentní sazbu ze zjištěného rozdílu, je-li tento rozdíl vyšší než 5 % ale nejvýše 20 % zjištěné plochy,
- o 30 %, je-li rozdíl vyšší než 20 % zjištěné plochy.
Takto vypočtené snížení podpory se sníží o polovinu, je-li plocha uvedená menší než plocha zjištěná.
9. V případě, že organizace producentů opakovaně poruší předpisy, členský stát přistoupí k odebrání uznání organizace producentů nebo předběžného uznání v případě předběžně uznaného seskupení producentů.
Článek 21
1. Zjistí-li se, že plné množství produktu přijaté ke zpracování na základě smlouvy nebylo zpracováno na jeden z produktů uvedených v článku 1 nařízení (ES) č. 2202/96, zpracovatel, s výjimkou případů vyšší moci, zaplatí částku, která se rovná dvojnásobku jednotkové sazby podpory vynásobenému množstvím dotyčné suroviny, která nebyla zpracována, a úrok vypočítaný v souladu s čl. 20 odst. 1.
Zpracovatel dále nebude moci podepsat nové smlouvy:
- na hospodářský rok následující po zjištění, činí-li rozdíl uvedený v prvním pododstavci nejvýše 10 %,
- na dva hospodářské roky následující po zjištění, činí-li rozdíl více než 10 %, ale nejvýše 20 %,
- na tři hospodářské roky následující po zjištění, činí-li rozdíl více než 20 %.
2. Členské státy navíc vyloučí zpracovatele z režimu podpory stanoveného v nařízení (ES) č. 2202/96:
- uvede-li organizace producentů nepravdivé údaje za spoluúčasti zpracovatele,
- nezaplatí-li zpracovatel cenu uvedenou v čl. 3 odst. 3 písm. f),
- nezaplatí-li zpracovatel sankce stanovené v odstavci 1.
Členský stát s přihlédnutím k závažnosti případu rozhodne o době, po níž se zpracovatel nebude moci využívat režimu podpory.
3. Navrácené částky a úroky se platí příslušné platební agentuře a odečítají se od výdajů hrazených Evropským zemědělským orientačním a garančním fondem.
Článek 22
1. Soulad s vnitrostátními prahy a prahy Společenství se prověří na základě množství dodaných ke zpracování v rámci nařízení (ES) č. 2202/96 v každém z dotyčných členských států.
2. Členské státy přijmou nezbytná opatření k zavedení vzájemné administrativní spolupráce, aby byla zajištěno provádění tohoto nařízení.
KAPITOLA VII
SDĚLENÍ KOMISI
Článek 23
1. Každý členský stát oznámí Komisi:
a) před začátkem každého hospodářského roku případné uplatnění čl. 5 odst. 3 nařízení (ES) č. 2202/96 a množství dotyčných dvou dílčích prahů;
b) množství každého produktu, na něž jsou uzavřeny smlouvy v probíhajícím hospodářském roce, rozdělená podle typu smlouvy:
i) nejpozději do 15. srpna pro citróny,
ii) nejpozději do 15. prosince pro ostatní produkty;
c) množství každého produktu dodaná ke zpracování v souladu s nařízením (ES) č. 2202/96 v obdobích uvedených v čl. 2 odst. 3:
i) nejpozději 1. dubna probíhajícího hospodářského roku pro citróny,
ii) nejpozději 1. srpna probíhajícího hospodářského roku pro ostatní produkty;
V případě klementinek se toto množství rozdělí na produkty dodané na zpracování na segmenty na jedné straně a na šťávu na straně druhé.
2. Nejpozději do 1. ledna následujícího hospodářského roku každý dotyčný členský stát Komisi sdělí:
a) množství každého produktu obdržená zpracovateli, rozdělená podle získaného hotového produktu;
b) množství každého produktu obdržená zpracovateli v rámci smluv, rozdělená podle typu smlouvy (jednoletá nebo víceletá);
c) množství každého produktu obdržená zpracovateli v rámci smluv, rozdělená podle získaného hotového produktu;
d) množství hotových produktů získané z každého z množství zmiňovaných v písmeni a); v případě šťávy se tato množství uvádí podle míry koncentrace vyjádřené ve stupních Brixe;
e) množství hotových produktů získaná z každého z množství zmiňovaných v písmeni c); v případě šťávy se tato množství uvádí podle míry koncentrace vyjádřené ve stupních Brixe;
f) výše zásob každého hotového produktu na konci zpracovatelských úkonů v daném hospodářském roce;
g) množství každého produktu, sjednaná a dodaná, rozdělená podle typu smlouvy (jednoletá nebo víceletá);
h) množství každého dodaného produktu, rozdělená na základě odpovídající částky podpory;
i) výdaje na podporu vyplácenou organizacím producentů u každého produktu, vyjádřené v národní měně.
Množství se vyjadřují v čisté hmotnosti.
3. Nejpozději do 1. ledna následujícího hospodářského roku se pro každý produkt vyhotoví zpráva o kontrolách provedených během předchozího hospodářského roku, s uvedením počtu kontrol a jejich výsledků, rozdělených podle druhu zjištění.
KAPITOLA VIII
PŘECHODNÁ A ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 24
Odchylně od čl. 8 odst. 6 jsou pro hospodářský rok 2001/02 označeními pozemků katastrální označení nebo jakákoliv jiné označení uznávaná kontrolním subjektem jako rovnocenná.
Článek 25
Nařízení (EHS) č. 1169/97 se zrušuje pro každý z daných produktů od konce hospodářského roku 2000/01.
Článek 26
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1093/2001
ze dne 1. června 2001,
kterým se mění nařízení (ES) č. 245/2001, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1673/2000 o společné organizaci trhu se lnem a konopím pěstovanými na vlákno
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1673/2000 ze dne 27. července 2000 o společné organizaci trhu se lnem a konopím pěstovanými na vlákno [1], a zejména na články 9 a 14 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Za účelem upřesnit některá ustanovení nařízení Komise (ES) č. 245/2001 [2], kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1673/2000, je nutné uvedené nařízení v některých bodech změnit.
(2) Článek 5 nařízení (ES) č. 1673/2000 obsahuje určitá ustanovení, která mají zabránit tomu, aby nedovolené pěstování konopí nenarušilo trh s konopím pěstovaným na vlákno.
Uvedený článek tudíž požaduje vystavení osvědčení pro dovoz konopí, stanoví zavedení režimu kontrol dovozů surového konopí a semen konopí a omezí dovozy semen konopí, která nejsou určena k výsevu schválenými dovozci.
Měl by proto být stanoven jednotný vzor osvědčení, které potvrdí dodržení předepsaných podmínek pro dovážené konopí.
Členské státy by měly také zavést režim kontrol dováženého konopí a režim schvalování dovozců semen konopí, která nejsou určena k výsevu.
Rovněž by měla být přijata ustanovení pro případ obchodování s uvedenými semeny mezi členskými státy.
(3) Za účelem umožnit členským státům a hospodářským subjektům, aby se přizpůsobily novým ustanovením pro dovoz konopí, by se měla příslušná ustanovení používat od 1. listopadu 2001.
Kontrolní opatření platná před tímto datem by se proto měla používat do 31. října 2001.
(4) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro len a konopí,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (ES) č. 245/2001 se mění takto:
1. V čl. 6 odst. 2 písm. e) se za slovo "stonků" vkládá nový text, který zní: "a smluv o zpracování za úplatu".
2. V čl. 15 odst. 1 se písmeno c) nahrazuje tímto: "c) pro každý hospodářský rok souhrnné prohlášení o množství dlouhých lněných vláken, krátkých lněných vláken a konopných vláken vyrobených ze stonků původem ze Společenství, která jsou na skladě na konci příslušného období."
3. Vkládá se nový článek 17a, který zní: "Článek 17a
Dovážené konopí
1. Osvědčení uvedené v čl. 5 odst. 2 prvním pododstavci nařízení (ES) č. 1673/2000 se vystaví podle vzoru uvedeného v příloze tohoto nařízení. Osvědčení se vydá pouze tehdy, pokud je ke spokojenosti dovážejícího členského státu prokázáno dodržení všech předepsaných podmínek.
Aniž je dotčen odstavec 2, stanoví příslušné členské státy podmínky, které je nutné splňovat pro žádost o osvědčení, jeho vydání a jeho užívání.
Kolonky 1, 2, 4, 14, 15, 16, 17, 18, 20, 24 a 25 formuláře osvědčení však musí být vyplněny.
Každý příslušný členský stát zavede režim kontrol podle čl. 5 odst. 2 druhého pododstavce nařízení (ES) č. 1673/2000.
2. Pro účely použití čl. 5 odst. 2 třetí odrážky nařízení (ES) č. 1673/2000 přijmou příslušné členské státy režim schvalování dovozců semen konopí, která nejsou určena k výsevu. Tento režim zahrnuje především stanovení podmínek pro schválení, režim kontroly a sankce pro případ nesrovnalostí.
V případě dovozu semen konopí podle prvního pododstavce se osvědčení uvedené v odstavci 1 vydá pouze tehdy, pokud se schválený dovozce zaváže, že ve lhůtě a za podmínek určených členským státem předloží příslušným orgánům potvrzení, že semena konopí, na která se osvědčení vztahuje, byla v období kratším než 12 měsíců od data vystavení osvědčení podrobena jedné z těchto operací:
- vznik situace, která vylučuje jejich použití k výsevu,
- smíchání s jinými semeny než semeny konopí za účelem krmení zvířat, přičemž podíl semen konopí nepřekročí 15 % celkového objemu směsi, ve výjimečných případech na základě odůvodněné žádosti schváleného dovozce 25 % celkového objemu směsi;
- zpětný vývoz do třetích zemí.
Pokud nebyla část semen konopí, na která se vztahuje osvědčení, podrobena některé z operací uvedených v předchozím pododstavci ve lhůtě 12 měsíců, může členský stát na základě odůvodněné žádosti schváleného dovozce prodloužit tuto lhůtu o jedno či dvě šestiměsíční období.
Hospodářské subjekty, které prováděly příslušné operace, vystaví potvrzení uvedená ve druhém pododstavci, která obsahují alespoň:
- jméno, úplnou adresu, členský stát a podpis hospodářského subjektu,
- popis operace provedené v souladu s podmínkami druhého pododstavce a datum provedení operace,
- počet kilogramů semen konopí, u kterých byla operace provedena.
3. Na základě analýzy rizik zkontroluje každý příslušný členský stát správnost potvrzení týkajících se operacích stanovených ve druhém pododstavci odst. 2 a provedených na jeho území.
V případě potřeby předá dovážející členský stát příslušnému členskému státu opis potvrzení o operacích provedených na území posledně jmenovaného členského státu, který předložili schválení dovozci.
Pokud jsou při kontrolách podle prvního pododstavce zjištěny nesrovnalosti, oznámí to příslušný členský stát orgánu dovážejícího členského státu.
4. Členské státy sdělí Komisi ustanovení přijatá k uplatňování odstavců 1 a 2.
Nejpozději do 31. ledna každého roku sdělí členské státy Komisi sankce nebo opatření přijatá v důsledku nesrovnalostí zjištěných v průběhu předešlého hospodářského roku.
Členské státy sdělí Komisi jména a adresy orgánů zodpovědných za vystavení osvědčení a za kontroly stanovené v tomto článku a Komise předá tyto údaje ostatním členským státům."
4. V článku 19 se třetí odstavec nahrazuje tímto: "Nařízení (EHS) č. 1523/71, nařízení (EHS) č. 1164/89, nařízení (EHS) č. 1784/93 a nařízení (ES) č. 452/1999 se použijí i nadále pro hospodářské roky 1998/99, 1999/2000 a 2000/01."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1096/2001
ze dne 5. června 2001,
kterým se mění nařízení (ES) č. 1143/98, (ES) č. 1081/1999, (ES) č. 1128/1999 a (ES) č. 1247/1999 v odvětví hovězího a telecího masa
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1254/1999 ze dne 17. května 1999 o společné organizaci trhu s hovězím a telecím masem [1], a zejména na čl. 32 odst. 1 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1095/96 ze dne 18. června 1996 o zavedení koncesí stanovených v seznamu CXL sestaveném na základě závěrů jednání o čl. XXIV odst. 6 GATT [2], a zejména na čl. 1 odst. 1 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Pravidla pro správu celních kvót živého skotu stanoví tato nařízení:
- nařízení Komise (ES) č. 1143/98 ze dne 2. června 1998, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro celní kvótu nejatečných krav a jalovic některých horských plemen pocházejících z některých třetích zemí a kterým se mění nařízení (ES) č. 1012/98 [3], ve znění nařízení (ES) č. 1081/1999 [4],
- nařízení Komise (ES) č. 1081/1999 ze dne 26. května 1999 o otevření a správě celních kvót pro dovoz nejatečných býků, krav a jalovic některých alpských a horských plemen, kterým se zrušuje nařízení (ES) č. 1012/98 a kterým se mění nařízení (ES) č. 1143/98,
- nařízení Komise (ES) č. 1128/1999 ze dne 28. května 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro celní kvótu telat o hmotnosti nejvýše 80 kilogramů pocházejících ze třetích zemí [5], ve znění nařízení (ES) č. 2857/2000 [6],
- nařízení Komise (ES) č. 1247/1999 ze dne 16. června 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro celní kvótu živého skotu o hmotnosti od 80 do 300 kilogramů pocházejícího z některých třetích zemí [7], ve znění nařízení (ES) č. 2857/2000.
(2) Pro rozdělení kvót je vhodné použít metodu podle čl. 32 odst. 2 třetí odrážky nařízení (ES) č. 1254/1999, která má zabránit diskriminaci mezi příslušnými hospodářskými subjekty. Proto je vhodné otevřít tyto kvóty i pro hospodářské subjekty označované jako "noví žadatelé".
(3) Počet "nových žadatelů", kteří podali své žádosti v rámci některých celních kvót, se prudce zvyšuje.
Je proto vhodné zpřísnit kritéria pro využívání těchto kvót, pokud jde o obchod se živými zvířaty.
(4) Krize v důsledku BSE a slintavky a kulhavky narušila obchod s hospodářskými zvířaty. Je proto nutné stanovit pro tradiční hospodářské subjekty a nové žadatele referenční období končící před vyskytnutím těchto nemocí.
(5) S cílem předejít spekulacím, je nutné:
- stanovit jistotu pro dovozní práva,
- vyloučit možnost převodu dovozních licencí.
(6) Za účelem zavázat hospodářské subjekty k podání žádostí o dovozní licence pro všechna přidělená dovozní práva je vhodné stanovit, aby tato povinnost představovala zásadní požadavek ve smyslu nařízení Komise (EHS) č. 2220/85 ze dne 22. července 1985, kterým se stanoví společná prováděcí pravidla k režimu jistot pro zemědělské produkty [8], naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 1932/1999 [9].
(7) Je proto nezbytné změnit nařízení uvedená v prvním bodě odůvodnění.
(8) S ohledem na termíny pro podání žádostí o dovozní práva musí toto nařízení neprodleně vstoupit v platnost.
(9) Řídící výbor pro hovězí a telecí maso nezaujal stanovisko ve lhůtě stanovené jeho předsedou,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (ES) č. 1143/98 se mění takto:
1. V článku 2 se odstavec 1 nahrazuje tímto: "1. Kvóta uvedená v čl. 1 odst. l se rozdělí na dvě části, 70 %, tj. 4900 kusů, a 30 %, tj. 2100 kusů.
a) První část ve výši 70 % se rozdělí mezi dovozce ve Společenství, kteří mohou dokázat, že dovezli zvířata v rámci kvóty s pořadovým číslem 09.4563 během 36 měsíců předcházejících příslušnému roku dovozu.
Členské státy však mohou uznat jako referenční množství dovozní práva pro předcházející rok dovozu, která nebyla přidělena z důvodu administrativní chyby příslušného vnitrostátního subjektu, ale na která by měl dovozce nárok.
b) Druhá část ve výši 30 % je vyhrazena pro dovozce, kteří mohou dokázat, že dovezli ze třetích zemí během 12 měsíců předcházejících příslušnému roku dovozu nejméně 75 kusů živého skotu kódu KN 0102.
Pro rok dovozu od 1. července 2001 do 30. června 2002 trvá referenční období uvedené v písm. a) prvním pododstavci od 1. července 1997 do 30. června 2000 a referenční období uvedené v písm. b) od 1. července 1999 do 30. června 2000."
2. V článku 5 se vkládá nový článek, který zní: "Článek 5a
1. Jistota na dovozní práva je stanovena na 3 EUR za kus.
Musí být složena u příslušného orgánu při podání žádosti o dovozní práva.
2. Pro přidělená množství musí být podány žádosti o dovozní licence. Tato povinnost představuje zásadní požadavek ve smyslu čl. 20 odst. 2 nařízení (EHS) č. 2220/85.
3. Pokud je na základě rozhodnutí Komise o přidělení podle článku 5 použita jednotná procentní sazba, je uvolněna jistota pro požadovaná dovozní práva, která přesahují práva udělená."
3. V článku 6 se doplňuje nový odstavec, který zní: "7. Odchylně od čl. 9 odst. 1 nařízení Komise (ES) č. 1291/2000 [10] nejsou dovozní licence vydané podle tohoto nařízení převoditelné a zakládají nárok na využití celní kvóty pouze tehdy, pokud byly vystaveny na jména uvedená v prohlášeních o propuštění zboží do volného oběhu, která jsou přiložena k dovozním licencím."
Článek 2
Nařízení (ES) č. 1081/1999 se mění takto:
1. V článku 2 se odstavec 1 nahrazuje tímto: "1. Obě kvóty uvedené v čl. l odst. l se rozdělí na dvě části, 70 %, tj. 3500 kusů, a 30 %, tj. 1500 kusů:
a) První část ve výši 70 % se rozdělí mezi dovozce ve Společenství, kteří mohou dokázat, že dovezli zvířata v rámci kvóty s pořadovými čísly 09.0001 a/nebo 09.0003 během 36 měsíců předcházejících příslušnému roku dovozu.
Členské státy však mohou uznat jako referenční množství dovozní práva pro předcházející rok dovozu, která nebyla přidělena z důvodu administrativní chyby příslušného vnitrostátního subjektu, ale na která by měl dovozce nárok.
b) Druhá část ve výši 30 % je vyhrazena pro dovozce, kteří mohou dokázat, že dovezli ze třetích zemí během 12 měsíců předcházejících příslušnému roku dovozu nejméně 75 kusů živého skotu kódu KN 0102.
Pro dovozní rok od 1. července 2001 do 30. června 2002 trvá referenční období uvedené v písm. a) prvním pododstavci od 1. července 1997 do 30. června 2000 a referenční období uvedené v písm. b) od 1. července 1999 do 30. června 2000."
2. V článku 5 se vkládá nový článek, který zní: "Článek 5a
1. Jistota na dovozní práva je stanovena na 3 eura za kus.
Musí být složena u příslušného orgánu při podání žádosti o dovozní práva.
2. Pro přidělená množství musí být podány žádosti o dovozní licence. Tato povinnost představuje zásadní požadavek ve smyslu čl. 20 odst. 2 nařízení (EHS) č. 2220/85.
3. Pokud je na základě rozhodnutí Komise o přidělení podle článku 5 použita jednotná procentní sazba, je uvolněna jistota pro požadovaná dovozní práva, která přesahují práva udělená."
Článek 3
Nařízení (ES) č. 1128/1999 se mění takto:
1. V čl. 2 odst. 3 se doplňuje nový pododstavec, který zní: "Pro dovozní rok od 1. července 2001 do 30. června 2002 trvá referenční období uvedené v písm. a) prvním pododstavci od 1. července 1997 do 30. června 2000 a referenční období uvedené v písmenu b) od 1. července 1999 do 30. června 2000."
2. V čl. 4 odst. 2 se první pododstavec nahrazuje tímto: "Pro účely čl. 2 odst. 3 písm. a) prvního pododstavce podají hospodářské subjekty žádost o dovozní práva příslušným orgánům spolu s důkazem uvedeným v čl. 2 odst. 6 nejpozději do 21. června roku předcházejícího příslušnému roku dovozu."
3. V článku 4 se odstavec 3 nahrazuje tímto: "3. Pro účely čl. 2 odst. 3 písm. b) musí hospodářské subjekty podat žádost o dovozní práva spolu s důkazem uvedeným v čl. 2 odst. 6 do 21. června předcházejícího příslušnému roku dovozu.
Každý žadatel může podat pouze jednu žádost.
Pokud tentýž žadatel podá více žádostí, jsou všechny jeho žádosti neplatné.
Žádná žádost o dovozní práva nesmí překročit 10 % počtu dostupných kusů zvířat.
Po ověření předložených dokladů zašlou členské státy Komisi nejpozději do desátého pracovního dne po uplynutí lhůty pro podání žádostí seznam žadatelů a požadovaných množství."
4. V článku 5 se vkládá nový článek, který zní: "Článek 5a
l. Jistota na dovozní práva je stanovena na 3 EUR za kus.
Musí být složena u příslušného orgánu při podání žádosti o dovozní práva.
2. Pro přidělená množství musí být podány žádosti o dovozní licence. Tato povinnost představuje zásadní požadavek ve smyslu čl. 20 odst. 2 nařízení (EHS) č. 2220/85.
3. Pokud je na základě rozhodnutí Komise o přidělení podle článku 5 použita jednotná procentní sazba, je uvolněna jistota pro požadovaná dovozní práva, která přesahují práva udělená."
5. V článku 6 se doplňuje nový odstavec, který zní: "8. Odchylně od čl. 9 odst. 1 nařízení Komise (ES) č. 1291/2000 [11] nejsou dovozní licence vydané podle tohoto nařízení převoditelné a zakládají nárok na využití celní kvóty pouze tehdy, pokud byly vystaveny na jména uvedená v prohlášeních o propuštění zboží do volného oběhu, která jsou přiložena k dovozním licencím."
Článek 4
Nařízení (ES) č. 1247/1999 se mění takto:
1. V článku 2 se odstavec 1 nahrazuje tímto: "1. Pro účely využívání dovozní kvóty uvedené v článku 1, žadatel musí být fyzická nebo právnická osoba, která v době podání žádosti musí ke spokojenosti orgánů příslušného členské státu dokázat, že během dvanácti měsíců předcházejících příslušnému roku dovozu dovezla a/nebo vyvezla nejméně 75 zvířat kódu KN 010290; žadatel musí být zapsán ve vnitrostátním rejstříku DPH.
Pro dovozní rok od 1. července 2001 do 30. června 2002 trvá referenční období uvedené v prvním pododstavci od 1. července 1999 do 30. června 2000."
2. V článku 4 se vkládá nový článek, který zní: "Článek 4a
l. Jistota na dovozní práva je stanovena na 3 EUR za kus.
Musí být složena u příslušného orgánu při podání žádosti o dovozní práva.
2. Pro přidělená množství musí být podány žádosti o dovozní licence. Tato povinnost představuje zásadní požadavek ve smyslu čl. 20 odst. 2 nařízení (EHS) č. 2220/85.
3. Pokud se na základě rozhodnutí Komise o přidělení podle článku 4 použita jednotná procentní sazba, je uvolněna jistota pro požadovaná dovozní práva, která přesahují práva udělená."
3. V článku 5 se doplňuje nový odstavec, který zní: "8. Odchylně od čl. 9 odst. 1 nařízení Komise (ES) č. 1291/2000 nejsou dovozní licence vydané podle tohoto nařízení převoditelné a zakládají nárok na využití celní kvóty pouze tehdy, pokud byly vystaveny na jména uvedená v prohlášeních o propuštění zboží do volného oběhu, která jsou přiložena k dovozním licencím."
Článek 5
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1098/2001
ze dne 5. června 2001,
kterým se mění nařízení (EHS) č. 3149/92, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro dodávky potravin z intervenčních zásob ve prospěch nejchudších osob ve Společenství
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 3730/87 ze dne 10. prosince 1987, kterým se stanoví obecná pravidla pro dodávky potravin z intervenčních zásob organizacím pověřeným jejich rozdělením nejchudším osobám ve Společenství [1], ve znění nařízení (ES) č. 2535/95 [2], a zejména na článek 6 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Podle článku 3 nařízení Komise (EHS) č. 3149/92 [3] naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 2760/1999 [4] provádění ročního distribučního plánu ve smyslu čl. 2 odst. 1 uvedeného nařízení trvá od 1. října do 30. září následujícího roku. Ve světle zkušeností je třeba vzít na vědomí zvláštní požadavky na distribuci příjemcům opatření, nejchudším osobám ve Společenství a mělo by být povoleno, aby distribuce dobročinným organizacím pokračovala až do 31. října v roce provádění. To také umožní omezit prozatímní období mezi prováděním dvou následných plánů.
(2) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem všech příslušných řídících výborů,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Ustanovení čl. 3 odst. 1 nařízení (EHS) č. 3149/92 se nahrazuje tímto: "1. Provádění plánu začíná 1. října a končí 30. září následujícího roku. Distribuce dobročinným organizacím však může pokračovat až do 31. října roku provádění."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (ES) č. 1105/2001
ze dne 30. května 2001,
kterým se mění nařízení (EHS) č. 1911/91 o uplatňování právních předpisů Společenství na Kanárské ostrovy
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na akt o přistoupení Španělska a Portugalska, a zejména na čl. 25 odst. 4 první pododstavec uvedeného aktu,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) V čl. 5 odst. 1 nařízení (EHS) č. 1911/91 [4] bylo stanoveno přechodné období, během něhož mohly španělské orgány uvalovat výrobní a dovozní daň (APIM) na všechny produkty dovezené na Kanárské ostrovy nebo tam vyrobené.
(2) V čl. 6 odst. 1 uvedeného nařízení bylo stanoveno přechodné období, během něhož měl být na Kanárských ostrovech postupně zaváděn společný celní sazebník.
(3) Obě přechodná období skončila dne 31. prosince 2000.
(4) V říjnu a listopadu 2000 požádaly španělské orgány o prodloužení uvedených přechodných období a opatření zavedených na základě nařízení (EHS) č. 1911/91.
(5) V červenci a říjnu 2000 oznámily španělské orgány novou daň, která by se uplatňovala na Kanárských ostrovech a jejímž účelem je vyrovnávat nevýhody uvedené v čl. 299 odst. 2 Smlouvy.
(6) Žádost obsahovala podklady, z nichž vyplynulo, že ačkoli se hospodářská situace na Kanárských ostrovech během přechodného období zlepšila, plné začlenění regionu by vedlo k útlumu průmyslových a obchodních činností, a tudíž i k poklesu zaměstnanosti v dotyčných odvětvích.
(7) V tak krátkém období však nebylo možné zhodnotit celkový dopad ukončení nebo úprav stávajících opatření na hospodářskou a sociální situaci na Kanárských ostrovech.
(8) Aby bylo zajištěno, že je hospodářským subjektům poskytnuta jistá nepřetržitost právního rámce pro jejich podnikání, je vhodné prodloužit uvedená přechodná období o jeden rok.
(9) Po dokončení zmíněného hodnocení předloží Komise případně nový návrh s přihlédnutím k cílům čl. 299 odst. 2 Smlouvy,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V čl. 5 odst. 1 a 6 a čl. 6 odst. 1 nařízení (EHS) č. 1911/91 se datum "31. prosince 2000" nahrazuje datem "31. prosince 2001".
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1112/2001
ze dne 6. června 2001
o odchylkách od nařízení Rady (ES, Euratom) č. 58/97, pokud jde o statistiku pojišťovacích služeb
(Text s významem pro EHP)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES, Euratom) č. 58/97 ze dne 20. prosince 1996 o strukturální statistice podnikání [1], naposledy pozměněné nařízením (ES, Euratom) č. 410/98 [2], a zejména na čl. 12 bod x) uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení (ES, Euratom) č. 58/97 vytvořilo společný rámec pro sestavování statistik Společenství o struktuře, činnosti, výkonu a konkurenceschopnosti sektoru pojišťovnictví ve Společenství.
(2) Podle článku 11 nařízení (ES, Euratom) č. 58/97 jsou v průběhu přechodného období přípustné odchylky od příloh uvedeného nařízení.
(3) Členské státy požádaly pro období 2000 až 2002 o odchylky od přílohy 5 nařízení (ES, Euratom) č. 58/97, pokud jde o statistiku pojišťovacích služeb.
Jelikož systémy sběru dat členských států potřebují ještě další úpravy, je nutno tyto odchylky připustit.
(4) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro statistické programy,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Pro sledované roky 2000 až 2002 se povolují odchylky od ukazatelů obsažených v příloze 5 oddílu 4 bodě 4 seznamu B nařízení (ES, Euratom) č. 58/97 uvedené v příloze tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (ES) č. 1116/2001
ze dne 5. června 2001,
kterým se mění nařízení (EHS) č. 3677/90 o opatřeních, která mají být přijata za účelem zamezení zneužívání určitých látek k nedovolené výrobě omamných a psychotropních látek
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 113 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení (EHS) č. 3677/90 [1] stanoví opatření, která mají být přijata za účelem zamezení zneužívání určitých látek k nedovolené výrobě omamných a psychotropních látek.
(2) Opatření, která lze použít pro sassafrasovou silici, se toho času ve Společenství vykládají různými způsoby, jelikož se na ni pohlíží jako na směs obsahující safrol, a je proto v některých členských státech kontrolována, kdežto jiné členské státy na ni pohlížejí jako na přírodní produkt, který kontrole nepodléhá.
Tuto nesrovnalost by odstranilo vložení odkazu na přírodní produkty do definice "uvedených látek", což by umožnilo uplatňovat kontroly i u sasafrasové silice.
Definice by měla zahrnout jen takové přírodní produkty, z nichž lze uvedené látky snadno extrahovat.
(3) V protidrogovém akčním plánu schváleném Evropskou radou na zasedání v Santa Maria da Feira ve dnech 19. a 20. června 2000 se předvídá vytvoření systému spolupráce.
K podpoře spolupráce mezi orgány členských států a chemickým průmyslem, zejména s ohledem na látky, které mohou být používány k nedovolené výrobě syntetických drog, ačkoli nejsou zahrnuty do pravidel o prekursorech, nutno Komisi pověřit vypracováním směrnic na pomoc tomuto průmyslovému odvětví.
(4) Opatření přijatá k provádění nařízení (EHS) č. 3677/90 by se měla pozměnit v souladu s rozhodnutím Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [2].
(5) Nařízení (EHS) č. 3677/90 by se mělo odpovídajícím způsobem změnit,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (EHS) č. 3677/90 se mění takto:
1. V čl. 1 odst. 2 se písmeno a) nahrazuje tímto: "a) "uvedenými látkami". se rozumějí všechny látky uvedené v příloze, včetně směsí a přírodních produktů, které takové látky obsahují. Nevztahuje se na léky, farmaceutické přípravky, směsi, přírodní produkty nebo jiné přípravky obsahující uvedené látky v takovém složení, že z nich tyto látky nelze snadno použít nebo regenerovat snadno použitelným a hospodárným způsobem;".
2. Vkládá se nový článek, který zní:
"Článek 3a
Pokyny 1. K usnadnění spolupráce mezi orgány členských států a chemickým průmyslem, zejména pokud jde o neuvedené látky často používané k nedovolené výrobě omamných a psychotropních látek, vypracuje Komise řídícím postupem podle čl. 10 odst. 2 pokyny odpovídající současnému stavu s cílem pomoci chemickému průmyslu.
2. Pokyny musí stanovit zejména:
a) informace o rozpoznávání a oznamování podezřelých transakcí;
b) pravidelně aktualizovaný soupis neuvedených látek často používaných k nedovolené výrobě omamných a psychotropních látek, aby bylo průmyslovým podnikům umožněno dobrovolně sledovat obchodování s těmito látkami;
c) jiné informace, které mohou být považovány za užitečné.
3. Členské státy zajišťují pravidelné rozšiřování pokynů a soupisu uvedeného v odst.
2 písm. b) způsobem, který příslušné orgány považují ve shodě s cíli pokynů za přiměřený."
3. Vkládá se nový článek, který zní:
"Článek 9a
Opatření nutná k provedení tohoto nařízení v následujících oblastech se přijímají v souladu s řídicím postupem podle čl. 10 odst. 2:
a) stanovení množství uvedených látek vyjmenovaných v kategorii 3 a stanovení směsí obsahujících uvedené látky vyjmenované v kategorii 3 podle druhého pododstavce čl. 2a odst.
b) stanovení zemí a látek podle čl. 5 odst. 2;
c) přijetí požadavků pro udělování vývozních povolení podle čl. 5a odst. 1 písm. b) v případech, kdy neexistuje dohoda s příslušnou třetí zemí;
d) přijetí vzoru formuláře vývozního povolení uvedeného v článku 4, jakož i podrobných pravidel pro jeho používání a podrobných pravidel pro provádění systému otevřeného udělování individuálních povolení uvedeného v článku 5 a v čl. 5a;
e) změně přílohy k tomuto nařízení v případech, kdy tabulky v příloze k úmluvě Organizace spojených národů byly pozměněny." 4. Článek 10 se nahrazuje tímto: "Článek 10 1. Komisi je nápomocen výbor.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1120/2001
ze dne 7. června 2001,
kterým se stanoví odchylky od nařízení (ES) č. 609/2001 týkající se provádění některých ustanovení pro rok 2001 a kterým se mění nařízení (ES) č. 412/97
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 2200/96 ze dne 28. října 1996 o společné organizaci trhu s ovocem a zeleninou [1], naposledy pozměněné nařízením Komise (ES) č. 911/2001 [2], a zejména na článek 48 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (ES) č. 609/2000 [3] stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 2200/96 ohledně operačních programů, provozních fondů a finanční podpoře Společenství a zrušuje nařízení Komise č. 411/97 [4].
4 nařízení (ES) č. 609/2000 stanoví 31. srpen jako poslední možný den výplaty finanční podpory organizacím producentů.
Příloha II stanoví 1. červen a 1. říjen jako dny, kdy členské státy každoročně odesílají údaje Komisi.
(3) Článek 14 odst. 2 nařízení (ES) č. 609/2001 stanoví na 20 % rozsah minimálního vzorku kontrol, které musí být u organizací producentů každoročně provedeny.
(4) Tato ustanovení představují pro členské státy další správní omezení ve srovnání s ustanoveními nařízení (ES) č. 411/97: pro rok 2001 je lhůta mezi dnem vstupu nařízení (ES) č. 609/2001 ze dne 2. dubna 2001 v platnost a konečnými termíny pro provedení ustanovení čl. 11 odst. 4 a čl. 14 odst. 2 a přílohy II kratší, než je tomu při provádění v běžném roce.
(5) Aby mohly členské státy zpracovat žádosti o finanční podporu organizacím producentů tam, kde je to obtížné z důvodu výše zmíněných správních omezení, je vhodné stanovit jako nový konečný termín pro vyplacení finanční podpory 15. říjen 2001 při použití článku 11 odst. 4 nařízení (ES) č. 609/2001, který se týká provozních fondů pro rok 2000.
(6) Je vhodné stanovit 31. říjen 2001 jako nový konečný termín, ke kterému by členské státy zaslaly Komisi údaje týkající se roku 2000 podle přílohy II nařízení (ES) č. 609/2001.
(7) Je vhodné stanovit na 10 % rozsah minimálního vzorku kontrol, které mají být u organizací producentů provedeny členskými státy podle článku 14 odst. 2 v průběhu roku 2001 v případě, že ze správních důvodů nejsou členské státy schopny zajistit úplné a správné provedení tohoto ustanovení.
(8) Nařízení Komise (ES) č. 412/97 ze dne 3. března 1997, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 2200/96 ohledně uznání organizací producentů [5], naposledy pozměněném nařízením (ES) č. 1493/97 [6], stanoví v článku 9, že členské státy předloží výroční zprávu o organizacích producentů. Tato zpráva byla nahrazena požadavky ohledně podávání zpráv podle nařízení (ES) č. 609/2001 a není již pro rok 2000 nadále vyžadována službami Komise.
(9) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Členské státy mohou odložit výplaty finanční podpory organizacím producentů nejpozději do 15. října 2001 na základě čl. 11 odst. 4 nařízení (ES) č. 609/2001 ohledně provozních fondů pro rok 2000.
Článek 2
Členské státy zašlou Komisi údaje stanovené v příloze II nařízení (ES) č. 609/2001 pro rok 2000 nejpozději do 31. října 2001.
Článek 3
Členské státy provedou v roce 2001 kontroly organizací producentů na základě čl. 14 odst. 2 nařízení (ES) č. 609/2001 u nejméně 10 % organizací producentů a 30 % podpory Společenství.
Článek 4
Článek 9 nařízení (ES) č. 412/97 se zrušuje.
Článek 5
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise č. 1121/2001
ze dne 7. června 2001,
kterým se stanoví vyrovnávací koeficienty, jež se použijí na referenční množství tradičních hospodářských subjektů v rámci celních kvót pro dovoz banánů
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 404/93 ze dne 13. února 1993 o společné organizaci trhu s banány [1], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 216/2001 [2],
s ohledem na nařízení Komise (ES) č. 896/2001 ze dne 7. května 2001, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (EHS) č. 404/93 o dovozu banánů do Společenství [3], a zejména na čl. 5 odst. 2 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Podle čl. 5 odst. 2 nařízení (ES) č. 896/2001 je nutné, aby Komise s ohledem na celková množství, která jsou k dispozici v rámci celních kvót A/B a C, a na informace získávané od členských států o součtu referenčních množství, stanovených příslušně pro tradiční hospodářské subjekty A/B a tradiční hospodářské subjekty C, stanovila podle čl. 4 odst. 1 a 2 jediný vyrovnávací koeficient, který se použije pro referenční množství každého hospodářského subjektu.
1 nařízení (ES) č. 896/2001 činí součet referenčních množství pro tradiční hospodářské subjekty A/B 1964154 tun a 725180 tun pro tradiční hospodářské subjekty C. Musí být proto stanoven vyrovnávací koeficient, který se použije pro referenční množství každého hospodářského subjektu v každé z obou kategorií tradičních hospodářských subjektů.
(3) Je třeba připomenout, že pro druhou polovinu roku 2001 se na referenční množství každého tradičního hospodářského subjektu vztahuje čl. 28 odst. 2 nařízení (ES) č. 896/2001.
(4) Toto nařízení musí vstoupit v platnost neprodleně, s uvážením konečných termínů stanovených v nařízení (ES) č. 896/2001.
(5) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro banány,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Pokud jde o celní kvóty A/B a C stanovené v článku 18 nařízení (EHS) č. 404/93, vyrovnávací koeficient stanovený podle čl. 5 odst. 2 nařízení (ES) č. 896/2001 činí:
- pro každý tradiční hospodářský subjekt A/B: 1,07883,
- pro každý tradiční hospodářský subjekt C: 0,97286.
2. Pro druhou polovinu roku 2001 se referenční množství stanovené pro každý tradiční hospodářský subjekt podle článku 4 nařízení (ES) č. 896/2001 upraví s použitím odstavce 1 koeficientem stanoveným v čl. 28 odst. 2 nařízení (ES) č. 896/2001.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 1135/2001
ze dne 8. června 2001,
kterým se mění ustanovení o velikosti, obchodní úpravě a označování stanovená v obchodních normách pro určité druhy čerstvé zeleniny a kterým se mění nařízení (ES) č. 659/97
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 2200/96 ze dne 28. října 1996 o společné organizaci trhu s ovocem a zeleninou [1], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 911/2001 [2], a zejména na článek 2 odst. 2 a článek 48 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Článek 2 nařízení (ES) č. 2200/96 stanoví, že Komise při přijímání norem pro čerstvé ovoce a zeleninu musí přihlédnout k mezinárodním normám stanoveným Evropskou hospodářskou komisí OSN. Tyto normy stanoví, že lilek, květák, zelí a cukety mohou být uvedeny na trh ve formě miniaturních plodin a řídit se zvláštními pravidly pro obchodní úpravu a označování. Nařízení, kterým se stanoví obchodní normy pro tyto produkty, tedy nařízení Komise (EHS) č. 1292/81 ze dne 12. května 1981, kterým se stanoví normy jakosti pro lilky a cukety [3], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 888/97 [4], nařízení Komise (EHS) č. 1591/87 ze dne 5. června 1987, kterým se stanoví normy jakosti pro zelí, růžičkovou kapustu, řapíkatý celer a špenát [5], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 1168/1999 [6], a nařízení Komise (ES) č. 963/98 ze dne 7. května 1998, kterým se stanoví obchodní normy pro květák a artyčoky [7], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 2551/1999 [8] by tudíž měly být příslušně upraveny.
(2) Některé odrůdy cukety, lilku, květáku a kapusty mohou dosáhnout plné zralosti i při velikosti menší, než je minimální velikost stanovená v příslušných obchodních normách.
Normy by proto měly stanovit, že požadavek velikosti se nevztahuje na miniaturní plodiny.
Opatření nicméně musí být stanovena tak, aby byla zajištěna jednotná velikost a vhodné označení miniaturních plodin.
(3) O prodej směsí miniaturních druhů plodin je nesporný obchodní zájem.
Je tedy vhodné stanovit tuto obchodní úpravu pro dotčenou miniaturní zeleninu stejně jako příslušná ustanovení o označování.
(4) Během stahování z trhu je třeba vyloučit jakoukoli možnost záměny miniaturních a neminiaturních odrůd či plodin, které nejsou dostatečně vzrostlé. Za účelem zamezení podvodům a zajištění účinného provádění kontrol je nutné pozměnit nařízení Komise (ES) č. 659/97, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 2200/96 pokud jde o režim intervencí v odvětví ovoce a zeleniny [9], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 398/2000 [10], aby se stažení z trhu ve velkém bez ohledu na velikost netýkalo miniaturních plodin.
(5) Opatření stanovená v tomto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro čerstvé ovoce a zeleninu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (EHS) č. 1292/81 se mění takto:
1. V příloze II (Normy jakosti pro lilek) hlavě III (Ustanovení o velikosti) se doplňuje nový pododstavec a s ním související poznámka pod čarou, které znějí:
"Požadavky na velikost se nevztahují na miniaturní plodiny [a] Miniaturní plodinou se rozumí odrůda lilku získaná šlechtitelskou metodou a/nebo zvláštními kultivačními technikami, vyjma lilků neminiaturních odrůd, které nejsou plně vyzrálé nebo nemají dostatečnou velikost. Všechny další požadavky na jakost je nutno dodržet.." 2. V příloze II (Normy jakosti pro lilek) hlavě V (Ustanovení o obchodní úpravě) odst. A (Jednotnost) se vkládá po druhém pododstavci nový pododstavec, který zní:
"Miniaturní lilky musí mít přibližně stejnou velikost. Mohou být smíšeny s jinými miniaturními plodinami jiného typu a původu." 3. V příloze II (Normy jakosti pro lilek) hlavě VI (Ustanovení o označování) se doplňuje do odstavce D (Obchodní specifikace) nová odrážka, která zní: "— "minililky", "baby lilky" či případný jiný vhodný název pro miniaturní plodiny. Pokud je ve stejném balení směs miniaturních plodin, musí být u všech plodin uveden jejich příslušný původ."
4. V příloze III (Normy jakosti pro cukety) hlavě III (Ustanovení o velikosti) se doplňuje nový pododstavec a s ním související poznámka pod čarou, které znějí:
"Požadavky na velikost se nevztahují na miniaturní plodiny [2] Miniaturní plodinou se rozumí odrůda lilku získaná šlechtitelskou metodou a/nebo zvláštními kultivačními technikami, vyjma lilků neminiaturních odrůd, které nejsou plně vyzrálé nebo nemají dostatečnou velikost. Všechny další požadavky na jakost je nutno dodržet.." 5. V příloze III (Normy jakosti pro cukety) hlavě V (Ustanovení o obchodní úpravě) odst. A (Jednotnost) se vkládá po prvém pododstavci nový pododstavec, který zní:
"Miniaturní cukety musí mít přiměřeně stejnou velikost. Mohou být smíšeny s jinými miniaturními plodinami jiného typu a původu." 6. V příloze III (Normy jakosti pro cukety) hlavě VI (Ustanovení o označování) se doplňuje do odstavce D (Obchodní specifikace) nová odrážka, která zní: "— "mini cukety", "baby cukety" či případný jiný vhodný název pro miniaturní plodiny. Pokud je ve stejném balení směs miniaturních plodin, musí být u všech plodin uveden jejich příslušný původ."
Článek 2
Příloha I k nařízení (EHS) č. 1591/87 se mění takto:
1. V hlavě III (Ustanovení o velikosti) se doplňuje nový pododstavec a související poznámka pod čarou, které znějí:
"Požadavky na velikost se nevztahují na miniaturní plodiny [a] Miniaturní plodinou se rozumí odrůda lilku získaná šlechtitelskou metodou a/nebo zvláštními kultivačními technikami, vyjma lilků neminiaturních odrůd, které nejsou plně vyzrálé nebo nemají dostatečnou velikost. Všechny další požadavky na jakost je nutno dodržet.." 2. V hlavě V (Ustanovení o obchodní úpravě) odst. A (Jednotnost) se vkládá po druhém pododstavci nový pododstavec, který zní:
"Miniaturní zelí musí mít přiměřeně stejnou velikost. Může být smíšeno s jinými miniaturními plodinami jiného typu a původu." 3. V hlavě VI (Ustanovení o označování) se doplňuje do odstavce D (Obchodní specifikace) nová odrážka, která zní: "— "mini zelí", "baby zelí" či případný jiný vhodný název pro miniaturní plodiny. Pokud je ve stejném balení směs miniaturních plodin, musí být u všech plodin uveden jejich příslušný původ."
Článek 3
Příloha I k nařízení (EHS) č. 963/98 se mění takto:
1. V hlavě III (Ustanovení o velikosti) se doplňuje nový pododstavec a související poznámka pod čarou, které znějí:
"Požadavky na velikost se nevztahují na miniaturní plodiny [2] Miniaturní plodinou se rozumí odrůda lilku získaná šlechtitelskou metodou a/nebo zvláštními kultivačními technikami, vyjma lilků neminiaturních odrůd, které nejsou plně vyzrálé nebo nemají dostatečnou velikost. Všechny další požadavky na jakost je nutno dodržet.." 2. V hlavě V (Ustanovení o obchodní úpravě) odst. A (Jednotnost) se vkládá po prvém pododstavci nový pododstavec, který zní:
"Miniaturní květák musí mít přibližně stejnou velikost. Může být smíšen s jinými miniaturními plodinami jiného typu a původu." 3. V hlavě VI (Ustanovení o označování) se doplňuje do odstavce D (Obchodní specifikace) nová odrážka, která zní: "— "mini květák", "baby květák" či případný jiný vhodný název pro miniaturní plodiny. Pokud je ve stejném balení směs miniaturních plodin, musí být u všech plodin uveden jejich příslušný původ."
Článek 4
V čl. 2 odst. 2 nařízení (ES) 659/97 se druhý pododstavec nahrazuje tímto: "Rajčata stažená z trhu mezi 16. červencem a 15. říjnem, stejně jako miniaturní plodiny definované v příslušných obchodních normách, však musí být v souladu s platnými obchodními normami."
Článek 5
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1148/2001
ze dne 12. června 2001
o kontrolách dodržování obchodních norem pro čerstvé ovoce a zeleninu
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 2200/96 ze dne 28. října 1996 o společné organizaci trhu s ovocem a zeleninou [1], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 911/2001 [2], a zejména na článek 10 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (EHS) č. 2251/92 ze dne 29. července 1992 o kontrole jakosti čerstvého ovoce a zeleniny [3], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 766/97 [4], musí být na mnoha místech změněno za účelem zohlednění vývoje a profesionalizace obchodu s čerstvým ovocem a zeleninou a změn ve společné organizaci trhu v tomto odvětví a odstranění četných nejasností v tomto nařízení. V zájmu zjednodušení a vyjasnění by měla být pravidla zcela přepracována a nařízení (EHS) č. 2251/92 by mělo být zrušeno.
(2) Členské státy musí určit kontrolní subjekty odpovědné za provádění kontrol shody ve všech etapách uvádění na trh.
Vzhledem k velmi rozdílným podmínkám v členských státech by měl být v každém členském státu vybrán jeden z těchto subjektů jako odpovědný za kontakty a koordinaci mezi všemi určenými subjekty.
(3) Kontroly shody by se měly provádět odebíráním vzorků a měly by se soustředit na obchodníky, u kterých je největší pravděpodobnost, že jejich zboží není v souladu s obchodními normami.
V souladu s podmínkami národních trhů určí členské státy pravidla, podle kterých se kontroly zaměří na určité kategorie obchodníků.
Z důvodů transparentnosti by se tato pravidla měla oznámit Komisi.
V jednotlivých členských státech je třeba zřídit databáze obchodníků v odvětví čerstvého ovoce a zeleniny, která naváže na seznamy podle nařízení (EHS) č. 2251/92, protože údaje o obchodnících a jejich hlavní charakteristiky jsou nepostradatelným prostředkem analýzy prováděné členskými státy.
(4) Členské státy zajišťují, aby vývoz ovoce a zeleniny do třetích zemí odpovídal normám, a potvrzují dodržování norem v souladu se Ženevským protokolem o normalizaci čerstvého ovoce a zeleniny a suchého a sušeného ovoce uzavřeným v rámci Evropské hospodářské komise OSN a se systémem OECD pro používání mezinárodních norem pro ovoce a zeleninu.
Dovoz čerstvého ovoce a zeleniny ze třetích zemí musí odpovídat obchodním normám nebo alespoň normám jim rovnocenným.
Kontroly shody se tedy provádějí před vstupem zboží na celní území Společenství, kromě malých množství, u nichž je dle názoru kontrolního subjektu malé riziko, že by nebyly ve shodě.
V některých třetích zemích, které poskytují dostatečné záruky pro dodržování norem, mohou kontroly provádět kontrolní útvary těchto třetích zemí.
V tomto případě členské státy pravidelně ověřují platnost kontrol prováděných kontrolními útvary třetích zemí a informují Komisi o výsledcích těchto ověřování.
(5) Produkty určené k průmyslovému zpracování nemusejí odpovídat těmto normám, proto musí být zaručeno, že se neprodávají na trhu s čerstvými produkty.
Tyto produkty by měly být náležitě označeny a v určitých případech provázeny osvědčením o průmyslovém užití, které uvádí konečné využití a umožňuje provedení kontroly.
(6) Ovoce a zelenina, u kterých se kontroluje shoda s obchodními normami, by měly být kontrolovány stejně bez ohledu na etapu uvádění na trh.
K tomuto účelu by měly být přijaty kontrolní směrnice doporučené Evropskou hospodářskou komisí OSN, které jsou v souladu s příslušnými doporučeními OECD.
Pro kontroly na úrovni maloobchodu by však měla být stanovena zvláštní opatření.
(7) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro čerstvé ovoce a zeleninu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Členské státy provádějí ve všech etapách uvádění na trh kontroly shody produktů s obchodními normami podle článků 7, 8 a 9 nařízení (ES) č. 2200/96 v souladu s tímto nařízením.
Článek 2
Příslušné subjekty
1. Všechny členské státy určí jeden orgán odpovědný za koordinaci a kontakty v oblastech, na které se vztahuje toto nařízení (dále jen "koordinační orgán").
2. Členské státy sdělí Komisi:
- název a poštovní a elektronickou adresu koordinačního orgánu určeného podle odstavce 1,
- název a poštovní a elektronickou adresu kontrolních subjektů stanovených podle třetího pododstavce čl. 7 nařízení (ES) č. 2200/96 (dále jen "kontrolní subjekty") a
- přesný popis svěřených oblastí činností stanovených kontrolních subjektů.
3. Koordinační orgán může být kontrolním subjektem nebo jedním z kontrolních subjektů nebo jiným subjektem určeným podle odstavce 1.
4. Komise zveřejní seznam koordinačních orgánů určených členskými státy v řadě C Úředního věstníku Evropských společenství.
Článek 3
Databáze obchodníků
1. Členské státy zřídí databázi obchodníků v odvětví ovoce a zeleniny, která za podmínek podle tohoto článku zahrnuje obchodníky podílející se na uvádění čerstvého ovoce a zeleniny na trh, pro které byly stanoveny normy podle čl. 2 nařízení (ES) č. 2200/96.
"Obchodníkem" se rozumí fyzická nebo právnická osoba, která drží čerstvé ovoce a zeleninu, na něž se vztahují obchodní normy, pro jejich vystavení za účelem prodeje, prodej, nabízení k prodeji nebo jejich jiné uvedení na trh na vlastní účet nebo účet třetí strany na území Společenství a/nebo pro jejich vývoz do třetích zemí.
Členské státy stanoví podmínky, podle nichž se následující obchodníci zařadí či nezařadí do databáze:
- obchodníci, na jejichž činnost se podle čl. 3 nařízení (ES) č. 2200/96 nevztahuje povinnost dodržovat obchodní normy,
- fyzické nebo právnické osoby, jejichž činnost v odvětví ovoce a zeleniny je omezena buď na přepravu zboží, nebo na prodej malých množství na maloobchodní úrovni.
2. Je-li databáze složena z několika různých částí, koordinační orgán zajistí, aby databáze, její části a jejich aktualizace byly jednotné.
Aktualizaci provádějí zejména kontrolní subjekty na základě údajů získaných při kontrolách prováděných ve všech etapách uvádění na trh.
3. Tato databáze u každého obchodníka uvádí registrační číslo, název, adresu, údaje potřebné pro zařazení do jedné z kategorií uvedených v článku 4 tohoto nařízení, zejména pozici v tržním řetězci, údaje o významu obchodníka, o zjištěních při předchozích kontrolách provedených u tohoto obchodníka a veškeré další údaje, které jsou považovány za nezbytné pro účely kontroly.
4. Obchodníci musí poskytovat údaje, které členské státy považují za nezbytné pro zřízení a aktualizaci databáze.
Členské státy stanoví podmínky, podle nichž se v databázi uvádějí obchodníci, kteří nejsou usazeni na jejich území, ale provádějí na něm obchodní činnost.
Článek 4
Kontroly shody na vnitřním trhu
1. Členské státy zavedou systém kontrol na základě vzorků pro soulad produktů, které drží obchodníci ve všech etapách uvádění na trh, s obchodními normami.
V tomto systému členské státy na základě analýzy rizika, že by obchodník uváděl produkty, jež nejsou v souladu s obchodními normami, stanoví četnost kontrol prováděných kontrolními subjekty, které musí zajistit dodržování předpisů Společenství ve všech jimi předem vymezených kategoriích obchodníků.
Tato analýza rizik se především týká velikosti podniků, jejich pozice v tržním řetězci, zjištění při předchozích kontrolách a dalších případných parametrů, jež budou vymezeny členskými státy.
Kontroly se ve větší míře vztahují na obchodníky, kteří se zabývají obalovou úpravou a balením ovoce a zeleniny zejména v produkčním regionu než na ostatní kategorie obchodníků.
Kontroly se rovněž mohou provádět při přepravě.
Zjistí-li kontroly závažné nesrovnalosti, kontrolní subjekty zvýší četnost kontrol dotyčných obchodníků.
2. Obchodníci musí kontrolním subjektům poskytnout všechny údaje, které tyto subjekty považují za nezbytné pro organizaci a provedení kontrol.
3. Členské státy mohou oprávnit na dobu tří let s možností prodloužení obchodníky na úrovni odeslání, kteří skýtají trvalý a vysoký stupeň shody odesílaného ovoce a zeleniny, na něž se vztahují obchodní normy, aby na každý odeslaný balík umístili etiketu, jejíž vzor je uveden v příloze III.
Obchodníci s tímto oprávněním musí navíc:
- mít zaměstnance kontroly, kteří prošli školením schváleným členským státem,
- mít přiměřené zařízení pro přípravu a obalovou úpravu produktů,
- zavázat se provádět kontroly shody odesílaného zboží a vést registr pro záznamy o všech provedených kontrolách.
Neskýtají-li již obchodníci záruky vysokého a trvalého stupně shody nebo nesplňují-li již některou z uvedených podmínek, odejme jim členský stát oprávnění umisťovat na každý odeslaný balík etiketu, jejíž vzor je uveden v příloze III.
4. Koordinační orgán sdělí Komisi před počátkem použitelnosti tohoto nařízení podrobnosti systému kontrol podle odstavce 1.
Toto sdělení upřesňuje zejména různé kategorie obchodníků a četnost kontrol pro jednotlivé kategorie a případně podrobné podmínky pro provádění odstavce 3, podrobné podmínky pro provádění čl. 5 odst.
1, včetně minimálního rozsahu kontrol různých obchodníků. Komisi jsou neprodleně sděleny veškeré následné změny tohoto systému.
Článek 5
Kontroly shody při vývozu
1. Předtím, než produkty určené k vývozu do třetích zemí opustí celní území Společenství, ujistí se kontrolní subjekt příslušný pro vývoz kontrolou shody, zda jsou tyto produkty v souladu s obchodními normami.
Vývozci musí kontrolním subjektům poskytnout všechny údaje, které tyto subjekty považují za nezbytné pro organizaci a provedení kontrol.
4 odst. 3 mohou členské státy u každé kategorie těchto obchodníků a na základě analýzy rizik stanovit minimální rozsah dodávek a množství, u nichž provádí kontroly shody kontrolní subjekt příslušný pro vývoz.
Tento rozsah musí být dostatečný pro zaručení dodržování pravidel Společenství.
Jestliže kontroly odhalí závažné nesrovnalosti, zvýší kontrolní subjekty rozsah dodávek, které se u těchto obchodníků kontrolují.
2. Kontrolní subjekt po provedení kontroly podle odstavce 1 vystaví pro každou šarži určenou na vývoz, která je podle jeho názoru v souladu s obchodními normami, osvědčení o shodě podle přílohy I. Je-li vyvezená zásilka složena z několika šarží, může se shoda u těchto šarží potvrdit jedním osvědčením, které zřetelně uvádí jednotlivé šarže této zásilky.
3. Příslušný celní orgán přijme vývozní celní prohlášení pouze v případě, že:
- ke zboží je přiloženo buď osvědčením podle odstavce 2, nebo osvědčením podle čl. 8 odst. 2 nebo
- příslušný kontrolní subjekt vhodným způsobem uvědomí celní orgán, že pro dotyčné šarže bylo vydáno jedno z těchto dvou osvědčení.
Článek 6
Kontroly shody při dovozu
1. Před propuštěním produktů ze třetích zemí do volného oběhu se u nich provádějí kontroly souladu s obchodními normami.
Dovozci musí kontrolním subjektům poskytnout všechny údaje, které tyto subjekty považují za nezbytné pro organizaci a provedení kontrol podle odstavce 2 tohoto článku a čl. 7 odst. 5.
2. S výhradou článku 7 provádí kontrolní subjekt příslušný pro dovoz kontrolu shody u všech dovážených šarží a vydává osvědčení o shodě podle přílohy I, pokud tyto produkty jsou v souladu s obchodními normami.
Je-li dovezená zásilka složena z několika šarží, může se shoda u těchto šarží potvrdit jedním osvědčením, které zřetelně uvádí jednotlivé šarže této zásilky.
3. Celní orgány schválí propuštění do volného oběhu pouze v případě, že:
- ke zboží je přiloženo osvědčení podle odstavce 2, osvědčení podle čl. 7 odst. 3 nebo osvědčení podle čl. 8 odst. 2 nebo
- příslušný kontrolní subjekt vhodným způsobem uvědomí celní orgán, že pro dotyčné šarže bylo vydáno jedno z těchto osvědčení.
4. Odchylně od odstavců 1, 2 a 3 může kontrolní subjekt příslušný pro dovoz rozhodnout, že nemusí kontrolovat šarže o hmotnosti nejvýše 500 kilogramů, u kterých je podle jeho názoru malé riziko, že by nebyl ve shodě.
Za tímto účelem zašle celnímu orgánu orazítkované prohlášení nebo jiným způsobem informuje tento orgán, že může provést celní odbavení.
Článek 7
Schválení kontrol prováděných třetími zeměmi před dovozem do Společenství
1. Na žádost třetí země může Komise postupem podle čl. 46 nařízení (ES) č. 2200/96 schválit kontroly prováděné touto třetí zemí před dovozem do Společenství.
2. Schválení podle odstavce 1 mohou získat třetí země, které o ně požádají a na jejichž území jsou pro produkty vyvážené do Společenství dodržovány obchodní normy Společenství nebo alespoň rovnocenné normy.
Schválení stanoví úředního zpravodaje třetí země, který je zodpovědný za prováděné kontroly podle odstavce 1.
Tento zpravodaj je zodpovědný za udržování kontaktů se Společenstvím.
Schválení rovněž stanoví kontrolní útvary zodpovědné za náležité provádění kontrol (dále jen "kontrolní útvary třetí země").
Schválení může platit pouze pro produkty pocházející z dotyčné třetí země a může být omezeno na některé produkty.
Komise zveřejní seznam třetích zemí, které získají schválení za podmínek podle tohoto článku v řadě C Úředního věstníku Evropských společenství.
3. Kontrolní útvary třetí země musí být úředními subjekty nebo subjekty úředně uznanými úředním zpravodajem uvedeným v odstavci 2, které skýtají dostatečné záruky a mají k dispozici potřebný personál, vybavení a zařízení pro provádění kontrol podle metod uvedených v čl. 9 odst. 1 nebo podle rovnocenných metod.
Kontrolní útvary třetí země vystaví pro každou šarži kontrolovanou před uvedením na celní území Společenství buď osvědčení o shodě podle přílohy I, nebo jiný doklad, na němž se dohodla Komise se dotyčnou třetí zemí.
Je-li dovezená zásilka složena z několika šarží, lze shodu u těchto šarží potvrdit jedním osvědčením, které zřetelně uvádí jednotlivé šarže této zásilky.
4. Komise může schválení pozastavit, zjistí-li, že u významné části šarží a/nebo množství neodpovídá zboží údajům zapsaným v osvědčeních o shodě vydávaných kontrolními útvary třetí země.
5. Členské státy při dovozu kontrolují dodržení norem u produktů, které se dovážejí za podmínek vymezených v tomto článku, prostřednictvím kontrol shody pro všechny dotčené třetí země s významným rozsahem zásilek a množstvím dováženým za těchto podmínek.
Tento rozsah musí být dostatečný, aby zaručil dodržování pravidel Společenství kontrolními útvary třetí země.
Členské státy zaručí, aby se na kontrolované šarže, které nejsou v souladu s obchodními normami, používala opatření podle čl. 9 odst.
Jestliže kontroly odhalí závažné nesrovnalosti, informují členské státy ihned Komisi a kontrolní subjekty zvýší rozsah zásilek a množství, které se kontrolují v souladu s ustanoveními tohoto článku.
6. Koordinační orgán sdělí Komisi za každé čtvrtletí, nejpozději na konci čtvrtletí následujícího po příslušném čtvrtletí, za všechny třetí země a dotyčné produkty počet šarží a celková množství dovezená v souladu s odstavcem 1, počet šarží a množství, které byly podrobeny kontrole shody podle odstavce 5, a šarže, které podle kontrolních subjektů neodpovídají údajům v osvědčeních o shodě vydaných kontrolním útvarem třetí země, přičemž uvede množství v každé z těchto šarží a druh zjištěných nedostatků.
7. Celní orgány poskytnou koordinačnímu orgánu a/nebo kontrolním subjektům všechny údaje nezbytné pro používání ustanovení tohoto článku.
Článek 8
Produkty určené k průmyslovému zpracování
1. Pro účely tohoto nařízení znamenají produkty určené k průmyslovému zpracování čerstvé ovoce a zeleninu, na něž se vztahují obchodní normy, které se dopravují do zpracovatelských podniků, kde se zpracovávají na produkty zařazené do jiné položky kombinované nomenklatury než původní čerstvý produkt.
2. Příslušné kontrolní subjekty vydávají osvědčení o průmyslovém určení podle přílohy II pro produkty určené na vývoz do třetích zemí a produkty dovážené do Společenství, jsou-li tyto produkty určeny k průmyslovému zpracování a nemusí-li tedy v souladu s čl. 3 odst. 3 písm. a) nařízení (ES) č. 2200/96 odpovídat obchodním normám. Zajistí, aby byla dodržena zvláštní ustanovení o označování etiketou podle odstavce 3.
3. Příslušný kontrolní subjekt zašle ve stadiu dovozu po vydání všech osvědčení podle odstavce 2 koordinačnímu orgánu zpracovávajícího členského státu neprodleně kopii osvědčení a všechny další údaje potřebné pro případné provádění kontrol při zpracování.
Po zpracování vrátí zpracovatelský podnik osvědčení příslušnému kontrolnímu subjektu, který ověří, zda byly produkty skutečně zpracovány.
4. Balení produktů určených k průmyslovému zpracování musí být zřetelně označeno nápisem "průmyslové určení" nebo jiným rovnocenným nápisem.
U přepravovaného volně loženého zboží přímo nakládaného na dopravní prostředek se toto označení uvádí v průvodním dokladu ke zboží nebo na viditelném místě uvnitř dopravního prostředku.
5. Členské státy přijmou všechna opatření, která považují za nezbytná, zejména s ohledem na spolupráci s ostatními členskými státy, aby zabránily tomu, že by se zboží určené na trh s čerstvým ovocem a zeleninou dopravovalo z produkčního regionu jako zboží určené k průmyslovému zpracování.
Článek 9
Kontrolní metody
1. Kontroly podle tohoto nařízení, kromě kontrol při maloobchodním prodeji konečnému spotřebiteli, se provádějí v souladu s metodami v příloze IV, pokud není v tomto nařízení stanoveno jinak.
Členské státy stanoví zvláštní kontrolní opatření pro maloobchodní prodej konečnému spotřebiteli.
2. Zjistí-li kontrola, že zboží je v souladu s obchodními normami, může kontrolní subjekt vydat osvědčení o shodě podle přílohy I. Toto osvědčení se v každém případě vydává při dovozu nebo vývozu.
3. Není-li zboží v souladu s normami, vydá kontrolní subjekt protokol o nedodržení norem, určený obchodníkovi nebo jeho zástupci.
Zboží, pro které byl vydán protokol o nedodržení norem, se nemůže převážet bez schválení kontrolního subjektu, který vydal tento protokol.
Toto schválení může být podmíněno dodržením podmínek stanovených kontrolním subjektem.
Obchodníci mohou uvést veškeré zboží nebo jeho část do souladu s normami.
Zboží uvedené do souladu s normami se nemůže prodávat dříve, než se příslušný kontrolní subjekt vhodným způsobem přesvědčí, že zboží bylo skutečně do souladu s normami uvedeno.
Pouze bylo-li zboží uvedeno do souladu s normami, může případně kontrolní subjekt pro příslušnou šarži nebo její část vydat osvědčení o shodě podle přílohy I.
Článek 10
Závěrečná ustanovení
1. Kontrolní subjekty každého členského státu, na jehož území se zjistí, že šarže zboží z jiného členského státu není v souladu s normami z důvodu závad nebo zhoršení jakosti, které mohlo být zjištěno již v okamžiku balení, informují ihned o těchto případech nesouladu s normami, zjištěných až na úrovni velkoobchodního prodeje včetně distribučních center, koordinační orgány dalších členských států, kterých by se zjištění mohla týkat.
2. Zjistí-li se při dovozu ze třetí země, že šarže zboží není v souladu s normami, koordinační orgán příslušného členského státu informuje ihned Komisi a koordinační orgány dalších členských států, jež mohou být dotčeny, které na svém území zajistí rozšíření této informace v nezbytném rozsahu.
Oznámení Komisi se zasílá prostřednictvím elektronického systému určeného Komisí.
3. Pro účely tohoto nařízení musí faktury a průvodní doklady u produktů, pro které existují obchodní normy, uvádět třídu jakosti, zemi původu produktů a případně jejich průmyslové určení.
Tento požadavek se nevztahuje na maloobchodní prodej konečnému spotřebiteli.
Článek 11
1. Nařízení (EHS) č. 2251/92 se zrušuje.
2. Obchodníci, na které se nevztahovala kontrola zboží v okamžiku odeslání podle článku 6 nařízení (EHS) č. 2251/92, mohou do 31. prosince 2002 používat balící materiál opatřený etiketou podle přílohy III uvedeného nařízení.
3. Osvědčení o kontrole vydávaná podle čl. 3 odst. 9 nařízení (EHS) č. 2251/92 zůstávají platná do data platnosti uvedeného v kolonce 12 dotyčného osvědčení. Osvědčení o průmyslovém určení vydávaná podle článku 10 nařízení (EHS) č. 2251/92 jsou platná do 31. ledna 2002.
Článek 12
Toto nařízení vstupuje v platnost sedmým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1157/2001
ze dne 13. června 2001,
kterým se mění nařízení (ES) č. 2316/1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1251/1999 o režimu podpor pro producenty některých plodin na orné půdě a stanoví odchylka od nařízení (EHS) č. 3887/92, kterým se stanoví prováděcí pravidla k integrovanému administrativnímu a kontrolnímu systému pro některé režimy podpor Společenství
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1251/1999 ze dne 17. května 1999 o režimu podpor pro producenty některých plodin na orné půdě [1], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 1038/2001 [2], a zejména na článek 9 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 3508/92 ze dne 27. listopadu 1992 o zavedení integrovaného administrativního a kontrolního systému pro některé režimy podpor Společenství [3], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 495/2001 [4], a zejména na článek 12 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (ES) č. 2316/1999 [5], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 556/2001 [6], stanoví prováděcí pravidla k nařízení (ES) č. 1251/1999, pokud jde o podmínky pro poskytování plateb na plochu pro některé plodiny na orné půdě a podmínky pro vynětí půdy z produkce.
(2) Ustanovení čl. 3 odst. 1 písm. c) nařízení (ES) č. 2316/1999 stanoví, že na příslušných plochách musí být plodina za normálních podmínek pro růst udržována nejméně do počátku květu nebo u některých plodin do 30. června, u bílkovinných plodin do stadia mléčné zralosti a u konopí nejméně 10 dnů po skončení květu.
Zkušenost ukázala, že v některých případech nedosahují normálně pěstované plodiny na orné půdě v důsledku výjimečných povětrnostních podmínek těchto lhůt.
Pro tyto plochy by mělo být za určitých podmínek nadále možné poskytovat podporu, aby byly příjmy zemědělců na povětrnostních podmínkách méně závislé.
(3) Pro obdělávané pozemky registrované pro produkci certifikovaného osiva v souladu se směrnicí Rady 66/401/EHS ze dne 14. června 1966 o uvádění osivapícnin na trh [7], naposledy pozměněnou směrnicí 98/96/ES [8], by neměly poskytovány platby na plochu, aby se zabránilo kumulaci podpor pro silážní píci.
(4) Nařízení (ES) č. 1038/2001 umožňuje ekologicky hospodařícím producentům pěstovat na plochách vyňatých z produkce luskoviny.
Měly by být určeny tyto plodiny a stanoveny podmínky pro poskytování podpory.
(5) Měla by být stanovena nová lhůta pro změnění žádostí o platby na plochu podle článku 4 nařízení Komise (EHS) č. 3887/92 [9], naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 2721/2000 [10], aby mohli všichni producenti využít možnosti podle nařízení (ES) č. 1038/2001.
(6) Nařízení Rady (ES) č. 823/2001 ze dne 24. dubna 2001, kterým se mění nařízení (EHS) č. 738/93, kterým se mění přechodná opatření pro společnou organizaci trhu s obilovinami a rýží v Portugalsku podle nařízení (EHS) č. 3653/90 [11], zachovává pro hospodářský rok 2001/02 úroveň zvláštní podpory stanovenou pro rok 2000/01. V zájmu soudržnosti by měl být příplatek k podpoře pro povinné vynětí půdy z produkce v Portugalsku stanovený nařízením (ES) č. 2316/1999 upraven.
(7) Nová odrůda lnu pěstovaného na vlákno může být považována za odrůdu, pro kterou lze poskytovat podporu.
Měla by být zahrnuta do seznamu odrůd, pro něž lze podle režimu podpor uvedeného v příloze XII nařízení (ES) č. 2316/1999 poskytovat podporu.
(8) Tato nová odrůda by měla být zahrnuta do seznamu se zpětnou působností od 15. května 2001 podle čl. 7a odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 2316/1999, aby ji bylo možné používat v hospodářském roce 2001/02.
(9) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro obiloviny a Výboru Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (ES) č. 2316/1999 se mění takto:
1. V článku 3 se vkládá nový odstavec 1a, který zní: "1a. Aniž je dotčen odst. 1 písm. c), lze pro plně oseté plochy, na nichž plodiny pěstované v souladu s místními normami nedosáhnou lhůt stanovených pro různé druhy plodin podle uvedeného odstavce v důsledku výjimečných povětrnostních podmínek uznaných členskými státy, nadále poskytovat platbu na plochu, nejsou-li dotčené plochy v této lhůtě využity k jiným účelům."
2. V čl. 7 odst. 1 se doplňuje tato věta: "Pro plochy, které jsou registrovány pro produkci travních semen certifikovaných v souladu se směrnicí 66/401/EHS v příslušném hospodářském roce, nelze poskytovat platbu na plochu."
3. Vkládá se nový článek 23a, který zní: "Článek 23a
1. Pro účely použití druhé odrážky čl. 6 odst. 3 nařízení (ES) č. 1251/1999 se "krmnými luskovinami" rozumí plocha osetá jednou nebo více odrůdami podle seznamu v příloze XIV. Výsev směsi obilovin a/nebo travin je možný v případě, že:
a) je plocha oseta převážně krmnými luskovinami;
b) nemohou být sklízeny odděleně.
Stanoví-li zvláštní regionální environmentální normy členských států pro plodiny pěstované v ekologickém zemědělství maximální výsevek krmných luskovin na plochu, je podmínka pro plochy oseté převážně krmnými luskovinami podle písmena a) splněna, pokud je dosaženo alespoň 85 % množství stanoveného členskými státy.
2. Pro plochy, na nichž lze pro krmné luskoviny podle odstavce 1 mezi 15. lednem a 31. srpnem poskytovat podporu v rámci režimu podpor stanoveného nařízením Rady (ES) č. 603/95 ze dne 21. února 1995 o společnéorganizaci trhu se sušenými krmivy [12], nelze poskytovat platbu na plochu."
4. V příloze IX se údaj "6,57" pro příplatek v eurech pro vynětí půdy z produkce v Portugalsku nahrazuje pro hospodářský rok 2001/02 údajem "9,64".
5. Příloha XI se nahrazuje přílohou I tohoto nařízení.
6. V bodu 1 přílohy XII se k odrůdám lnu pěstovaného na vlákno doplňuje odrůda "Rosalin".
7. Doplňuje se nová příloha XIV, jejíž znění je uvedeno v příloze II tohoto nařízení.
Článek 2
Bez ohledu na čl. 4 odst. 2 písm. a) nařízení (EHS) č. 3887/92 mohou být žádosti o podporu na plochu pro hospodářský rok 2001/02 pro podniky, které dodržují veškerá ustanovení nařízení Rady (EHS) č. 2092/91 [13], pozměněny, aby zahrnovaly plochy nově prohlášené za vyňaté z produkce.
Změny žádostí budou předloženy nejpozději 1. července 2001.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1162/2001
ze dne 14. června 2001,
kterým se stanoví opatření pro obnovu populace štikozubce obecného v podoblastech ICES III, IV, V, VI a VII a divizích ICES VIII a, b, d, e, jakož i související podmínky kontroly činností rybářských plavidel
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 3760/92 ze dne 20. prosince 1992 o zavedení režimu Společenství pro rybolov a akvakulturu [1], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 1181/98 [2], a zejména čl. 15 odst. 1 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) V listopadu 2000 upozornila Mezinárodní rada pro průzkum moří na skutečnost, že populace štikozubce obecného v podoblastech ICES III, IV, V, VI a VII a divizích ICES VIII a, b, d, e jsou vážně ohroženy.
(2) Většina uvedené populace štikozubce obecného se vyskytuje v podoblastech ICES V, VI a VII a divizích ICES VIII a, b, d, e.
(3) Na zasedání Rady ve dnech 14. a 15. prosince 2000 dospěly Komise a Rada k závěru, že je naléhavě nutné vypracovat plán obnovy uvedené populace štikozubce obecného.
(4) Bezodkladným požadavkem je snížení úlovků nedospělého štikozubce obecného:
- stanovením všeobecného zvětšení velikosti ok vlečných sítí používaných k odlovu štikozubce obecného, přičemž je nutné odchýlit se od podmínek týkajících se velikosti ok vlečných lovných zařízení stanovených v přílohách I a II nařízení (ES) č. 850/98 ze dne 30. března 1998 o zachování rybolovných zdrojů pomocí technických opatření na ochranu nedospělých mořských živočichů [3], naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 973/2001 [4],
- vymezením zeměpisných oblastí s vysokým výskytem nedospělého štikozubce obecného, v nichž bude rybolov vlečnými sítěmi povolen výhradně pomocí lovných zařízení s velikými oky,
- definováním dodatečných podmínek, jimiž se zajistí, že jsou sníženy úlovky nedospělého štikozubce obecného do vlečných sítí vlečených pomocí výložníků na bocích plavidla.
(5) Za účelem shromáždění údajů o úlovcích nedospělého štikozubce obecného některými plavidly, která jako cílový druh loví štikozubce obecného a humra severského, by na tato plavidla měli být umístěni pozorovatelé, a to s ohledem na úroveň rybolovných činností jednotlivých členských států, které v příslušných oblastech operují.
(6) Za tím účelem, aby se zajistilo, že jsou dodržována ustanovení tohoto nařízení, by se měla zavést dodatečná kontrolní opatření, která doplňují opatření stanovená nařízením Rady (EHS) č. 2847/93 ze dne 12. října 1993 o zavedení kontrolního režimu pro společnou rybářskou politiku [5], naposledy pozměněným nařízením (ES) č. 2846/98 [6], a zvláštní kontrolní programy definované v souladu s článkem 34c uvedeného nařízení.
(7) Na základě nových vědeckých stanovisek ICES a výsledků nedávných pokusů se selektivními lovnými zařízeními může Komise případně navrhnout dodatečná ochranná opatření pro zachování týkající se lovu humra severského, při němž dochází ke značným vedlejším úlovkům štikozubce obecného,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Toto nařízení se vztahuje na rybářská plavidla, která operují v podoblastech ICES V a VI, v divizích ICES VII b, c, f, g, h, j, k a divizích ICES VIII a, b, d, e.
Článek 2
1. Bez ohledu na podmínky stanovené v čl. 4 odst. 4 a článku 15 nařízení (ES) č. 850/98 nesmí podíl uloveného štikozubce obecného (Merluccius merluccius) uchovávaného na palubě všech plavidel s vlečným zařízením o velikosti ok v rozmezí od 55 mm do 99 mm přesahovat 20 % hmotnostních celkových úlovků mořských živočichů uchovávaných na palubě.
2. Podmínky stanovené v odstavci 1 se nevztahují na plavidla, jejichž celková délka je nižší než 12 metrů a která se vracejí do přístavu do 24 hodin po posledním vyplutí z přístavu.
Článek 3
Je zakázáno používat:
a) jinde než v podoblastech ICES V a VI, veškeré kapsy zatahovací sítě a/nebo nástavce všech vlečných sítí, vyjma vlečné sítě vlečené pomocí výložníků na bocích plavidla o velikosti ok větší než 55 mm, které nejsou zhotoveny ze sít'oviny z jednoduchého vlákna, které není silnější než 6 mm, nebo ze sít'oviny z dvojitého vlákna, které není silnější než 4 mm;
b) vlečné sítě pro lov při dně, vyjma vlečné sítě vlečené pomocí výložníků na bocích plavidla s kapsou zatahovací sítě o velikosti ok od 70 do 89 mm, která má více než 120 ok po celém obvodu kapsy zatahovací sítě, bez spojek a okrajů;
c) vlečné sítě pro lov při dně se čtvercovými oky, jejichž strany nemají přibližně stejnou délku;
d) vlečné sítě pro lov při dně, k nimž je připevněna kapsa zatahovací sítě o velikosti ok menší než 100 mm, a to jinak než všitím do části sítě před kapsou zatahovací sítě.
Článek 4
Je zakázáno uchovávat na palubě nebo používat jakékoliv vlečné sítě vlečené pomocí výložníků na bocích plavidla o velikosti ok nejméně 70 mm, pokud celou horní polovinu přední části této sítě netvoří dílec ze sít'oviny, v němž žádné oko není menší než 180 mm a který je připevněn:
- přímo k horní žíni sítě nebo
- nejvýše ke třem řadám sít'ového materiálu s libovolně velkými oky, jenž je připevněn přímo k horní žíni sítě.
Dílec sít'oviny přesahuje zadní část sítě nejméně o počet ok, který se stanoví:
a) vydělením délky výložníků sítě v metrech dvanácti;
b) vynásobením výsledku získaného v písmenu a) číslem 5400;
c) vydělením výsledku získaného v písmenu b) velikostí nejmenšího oka v dílci v milimetrech a
d) zanedbáním desetinného čísla ve výsledku získaném v písmenu c).
Článek 5
1. Pro účely odstavce 2 se vymezují tyto zeměpisné oblasti:
a) oblast vymezená přímkami spojujícími v uvedeném pořadí následující souřadnice, vyjma všechny části této oblasti, které leží uvnitř oblasti 12 námořních mil od pobřeží Irska, měřeno od základních linií:
53° 30′ severní šířky, 11° 00′ západní délky
53° 30′ severní šířky, 12° 00′ západní délky
53° 00′ severní šířky, 12° 00′ západní délky
51° 00′ severní šířky, 11° 00′ západní délky
49° 30′ severní šířky, 11° 00′ západní délky
49° 30′ severní šířky, 07° 00′ západní délky
51° 00′ severní šířky, 07° 00′ západní délky
51° 00′ severní šířky, 10° 30′ západní délky
51° 30′ severní šířky, 11° 00′ západní délky
53° 30′ severní šířky, 11° 00′ západní délky;
b) oblast vymezená přímkami spojujícími v uvedeném pořadí následující souřadnice, vyjma všechny části této oblasti, které leží uvnitř oblasti 12 námořních mil od pobřeží Francie, měřeno od základních linií:
48° 00′ severní šířky, 06° 00′ západní délky
48° 00′ severní šířky, 07° 00′ západní délky
45° 00′ severní šířky, 02° 00′ západní délky
44° 00′ severní šířky, 02° 00′ západní délky
bod na pobřeží Francie na 44° 00′ severní šířky
bod na pobřeží Francie na 45° 30′ severní šířky
45° 30′severní šířky, 02° 00′ západní délky
45° 45′ severní šířky, 02° 00′ západní délky
48° 00′ severní šířky, 06° 00′ západní délky.
Pro zjednodušení orientace je mapa těchto oblastí uvedena v příloze I.
2. V oblastech vymezených v odstavci 1:
- je zakázáno provozovat jakékoliv rybolovné činnosti pomocí vlečných sítí o velikosti ok od 55 do 99 mm,
- je zakázáno zcela nebo zčásti ponořit nebo jinak rozvinout vlečné sítě o velikosti ok od 55 do 99 mm,
- jsou vlečné sítě o velikosti ok od 55 do 99 mm připevněny a uskladněny v souladu s podmínkami stanovenými v čl. 20 odst. 1 nařízení Rady (EHS) č. 2847/93.
V oblasti vymezené v odst. 1 písm. a):
- je zakázáno provozovat jakékoliv rybolovné činnosti pomocí upevněných lovných zařízení o velikosti ok menší než 120 mm,
- je zakázáno zcela nebo zčásti ponořit nebo jinak rozvinout upevněné lovné zařízení o velikosti ok menší než 120 mm,
- jsou upevněná lovná zařízení o velikosti ok menší než 120 mm připevněna a uskladněna v souladu s podmínkami stanovenými v čl. 20 odst. 1 nařízení Rady (EHS) č. 2847/93.
V oblasti vymezené v odst. 1 písm. b):
- je zakázáno provozovat jakékoliv rybolovné činnosti pomocí upevněných lovných zařízení o velikosti ok menší než 100 mm,
- je zakázáno zcela nebo zčásti ponořit nebo jinak rozvinout upevněné lovné zařízení o velikosti ok menší než 100 mm,
- jsou upevněná lovná zařízení o velikosti ok menší než 100 mm připevněna a uskladněna v souladu s podmínkami stanovenými v čl. 20 odst. 1 nařízení Rady (EHS) č. 2847/93.
Článek 6
1. Členské státy zajistí, aby byl po celou dobu všech plaveb uvedených v příloze II na palubě rybářských plavidel Společenství, která plují pod jejich vlajkou a používají vlečné sítě o velikosti ok od 70 do 99 mm v zeměpisných oblastech vymezených přímkami spojujícími v uvedeném pořadí následující souřadnice, přítomen alespoň jeden pozorovatel:
a) bod na pobřeží Irska na 53° 30′ severní šířky
53° 30′ severní šířky, 11° 00′ západní délky
51° 30′ severní šířky, 11° 00′ západní délky
51° 00′ severní šířky, 10° 30′ západní délky
51° 00′ severní šířky, 07° 00′ západní délky
bod na pobřeží Irska na 07° 00′ západní délky;
b) bod na pobřeží Francie na 48° 00′ severní šířky
48° 00′ severní šířky, 06° 00′ západní délky
45° 45′ severní šířky, 02° 00′ západní délky
45° 30′ severní šířky, 02° 00′ západní délky
bod na pobřeží Francie na 45° 30′ severní šířky.
2. Příslušné členské státy zajistí, aby byl alespoň při 10 plavbách uvnitř i vně zeměpisných oblastí vymezených v článku 5 na palubě rybářských plavidel Společenství, jež plují pod jejich vlajkou a loví pomocí vlečné sítě pro lov při dně, která má alespoň jednu řadu ok o velikosti větší než 350 mm připevněnou přímo k horní žíni sítě a je tažena dvěma rybářskými plavidly současně, přítomen alespoň jeden pozorovatel.
3. Členské státy vypracují za účelem provádění ustanovení odstavců 1 a 2 plán odběru vzorků, přičemž mimo jiné uvedou rozdělení pozorovatelů do zeměpisných oblastí, a předloží jej Komisi ke schválení.
4. Při každém použití lovného zařízení pozorovatelé zaznamenají velikost ok sítě a zeměpisnou polohu daného použití a provedou vhodně navržený odběr vzorků, kterým se vyhodnotí:
a) celkové množství štikozubce obecného, humra severského a ostatních mořských živočichů podle hmotnosti, chycené při každém použití lovného zařízení;
b) délka štikozubců obecných chycených při každém použití lovného zařízení, zaokrouhlená dolů na centimetry;
c) celkové množství štikozubce obecného, humra severského a ostatních mořských živočichů, které bylo vyloženo na pevninu;
d) délka štikozubců obecných vyložených na pevninu, zaokrouhlená dolů na centimetry.
5. Velitel rybářského plavidla Společenství, které má na palubě přijmout pozorovatele, usnadní jeho příchod a odchod a poskytne mu náležité ubytování a pracovní zařízení.
6. Pro zjednodušení orientace jsou oblasti zmíněné v odstavci 1 uvedeny v příloze.
Článek 7
1. Členské státy zajistí, aby byly při všech příležitostech uvedených v příloze III úlovky vyložené z plavidel, která bez pozorovatele na palubě lovila pomocí vlečných sítí o velikosti ok od 70 mm do 99 mm v oblastech vymezených v čl. 6 odst. 1, podrobeny ihned po vykládce odběru vzorků.
Za tímto účelem členské státy vypracují plán odběru vzorků, přičemž mimo jiné uvedou rozdělení vzorků podle zeměpisných oblastí, a předloží jej Komisi ke schválení.
2. Při odběru vzorků se vyhodnotí:
a) celkové množství štikozubce obecného, humra severského a ostatních mořských živočichů vyložených na pevninu;
b) délka štikozubců obecných vyložených na pevninu, zaokrouhlená dolů na centimetry.
Článek 8
Členské státy zašlou Komisi do 220 dnů od data vstupu tohoto nařízení v platnost souhrnnou zprávu o činnostech a zjištěních pozorovatelů přidělených na plavidla Společenství, která plují pod jejich vlajkou, a o odběrech vzorků při vykládkách.
Článek 9
1. Členské státy přijmou nezbytná opatření, na jejichž základě musejí velitel nebo zástupce velitele rybářského plavidla, které pluje pod jejich vlajkou a hodlá lovit nebo ukončilo lov za podmínek stanovených v článku 5, sdělovat podrobnosti o vplutí do oblastí vymezených v čl. 5 odst. 1 a o vyplutí z nich.
2. Informace uvedené v odstavci 1 obsahují:
- jméno plavidla,
- kód (vplutí "do", vyplutí "z"),
- datum, čas a zeměpisnou polohu,
- jméno velitele plavidla.
Velitel rybářského plavidla Společenství zaznamená tyto informace a čas jejich přenosu do palubního deníku.
3. Na plavidlo vybavené funkčním zařízením pro automatické sledování pracujícím v reálném čase, které je uznáno v rámci právních předpisů Společenství, se podmínky uvedené v odstavci 1 nevztahují.
4. Velitel nebo zástupce velitele příslušného plavidla předají sdělení uvedená v odstavci 1 současně státu vlajky a pobřežnímu členskému státu nebo členským státům, které odpovídají za kontrolu rybolovných činností, a to pokaždé, když bude plavidlo provozovat rybolov ve vodách spadajících do svrchovanosti nebo jurisdikce tohoto členského státu nebo těchto členských států.
Článek 10
1. Je zakázáno uchovávat na palubě rybářského plavidla Společenství jakékoliv množství štikozubce obecného smíšeně nebo společně s jinými druhy mořských živočichů.
2. Velitel rybářského plavidla Společenství poskytne inspektorům členských států nezbytnou pomoc, aby jim umožnil provést pro účely ověření křížové kontroly množství úlovků štikozubce obecného uchovávaných na palubě a uvedených v palubním deníku.
Článek 11
1. Velitel rybářského plavidla Společenství nebo jeho zástupce, kteří hodlají při jakékoliv příležitosti ve členském státě vyložit nejméně 250 kg štikozubce obecného, informují příslušné orgány tohoto členského státu alespoň čtyři hodiny před vykládkou o:
- místě vykládky,
- předpokládaném čase příjezdu na toto místo,
- množství štikozubce obecného uchovávané na palubě,
- množství štikozubce obecného, které má být vyloženo.
2. Je-li při jakékoliv příležitosti z rybářského plavidla Společenství vyloženo více než 500 kg štikozubce obecného, velitel tohoto plavidla musí zaručit, že se tyto vykládky uskuteční výhradně v přístavech určených za podmínek stanovených v článku 12.
3. Příslušné orgány členského státu, v němž je vyloženo nejméně 250 kg štikozubce, mohou požadovat, aby vykládka nebyla zahájena, dokud ji uvedené příslušné orgány neschválí.
Článek 12
1. Členské státy určí přístavy, v nichž se uskuteční vykládky více než 500 kg štikozubce obecného.
2. Každý členský stát předá Komisi do 15 dnů od data vstupu tohoto nařízení v platnost seznam přístavů, které určil, a do 30 dnů příslušné inspekční a sledovací postupy včetně podmínek zaznamenávání a sdělování údajů o množství štikozubce obecného při každé vykládce.
Komise předá tyto údaje všem členským státům.
Článek 13
1. Není-li vyložený štikozubec obecný poprvé uveden na trh prostřednictvím prodeje ve veřejné dražbě, jak je stanoveno v čl. 9 odst. 2 nařízení (EHS) č. 2847/93, členské státy zajistí, že:
- příslušné orgány členského státu, v němž se vykládka uskuteční, určí místo, v němž bude stanovena hmotnost vyloženého štikozubce obecného,
- příslušné množství se bez prodlení oznámí dražebnímu středisku nebo jinému orgánu určenému příslušnými orgány.
2. Příslušné orgány členského státu mohou požadovat, aby jakékoliv množství štikozubce obecného, které bylo v tomto členském státě poprvé vyloženo, bylo před další přepravou zváženo.
3. Bez ohledu na podmínky stanovené v článku 13 nařízení (EHS) č. 2847/93 jsou veškerá množství štikozubce obecného, která se přepravují jinam než na místo vykládky nebo dovozu, provázena kopií jednoho z prohlášení stanovených v čl. 8 odst. 1 nařízení (EHS) č. 2847/93, která odkazují na množství přepravovaného štikozubce obecného. Při přepravě štikozubce obecného je zakázáno používat kopii dokladu T2M, jak je uveden v čl. 13 odst. 4 písm. b) nařízení (EHS) č. 2847/93.
Článek 14
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1192/2001
ze dne 18. června 2001,
kterým se mění nařízení (EHS) č. 2291/92, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro zvláštní režimy zásobování Madeiry mléčnými výrobky, a předběžný odhad zásobování
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1600/92 ze dne 15. června 1992 o zvláštních opatřeních pro Azory a Madeiru týkajících se některých zemědělských produktů [1], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 2826/2000 [2], a zejména na článek 10 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (EHS) č. 1696/92 [3] naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 2596/93 [4] zejména stanoví prováděcí pravidla pro zvláštní režimy pro dodávky některých zemědělských produktů na Azory a Madeiru.
(2) Nařízení Komise (EHS) č. 2219/92 [5] naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 1030/2001 [6] stanoví prováděcí pravidla pro zvláštní režimy pro dodávky mléčných výrobků na Madeiru a stanoví předběžný odhad zásobování pro Madeiru pro období od 1. července 2000 do 30. června 2001.
(3) Odhad zásobování může být přezkoumán, pokud to bude nezbytné, a množství produktů může být během roku v rámci celkového množství stanoveného v souladu s požadavky zmíněné oblasti upraveno.
S cílem splnit požadavky Madeiry na mléčné výrobky, musí být odhadované množství těchto výrobků upraveno v předběžném odhadu zásobování.
Příloha I nařízení (EHS) č. 2219/92 by proto měla být pozměněna.
(4) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro mléko a mléčné výrobky,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Příloha I nařízení (EHS) č. 2219/92 se nahrazuje přílohou tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1200/2001
ze dne 19. června 2001
o zařazení určitého zboží do kombinované nomenklatury
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku [1], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 2559/2000 [2], a zejména na článek 9 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) K zajištění jednotného uplatňování kombinované nomenklatury tvořící přílohu uvedeného nařízení je nezbytné přijmout opatření k zařazení zboží uvedeného v příloze tohoto nařízení.
(2) Nařízení (EHS) č. 2658/87 stanovilo všeobecná pravidla pro výklad kombinované nomenklatury.
Tato pravidla se vztahují i na každou jinou nomenklaturu, která je na ní plně nebo částečně založena nebo k ní přidává další třídění a která je zřízena zvláštními předpisy Společenství za účelem uplatňování celních a jiných opatření týkajících se obchodu se zbožím.
(3) Podle uvedených všeobecných pravidel musí být zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze tohoto nařízení zařazeno na základě odůvodnění ve sloupci 3 do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2.
(4) Je účelné, aby závazné informace o sazebním zařazení zboží do kombinované nomenklatury, které vydaly celní orgány členských států a které nejsou v souladu s tímto nařízením, mohla osoba, které byly tyto informace vydány, nadále používat po dobu tří měsíců v souladu s čl. 12 odst. 6 nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství [3], naposledy pozměněného nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2700/2000 [4].
(5) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro celní kodex,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze se v kombinované nomenklatuře zařazuje do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2 této tabulky.
Článek 2
Závazné informace o sazebním zařazení zboží, které vydaly celní orgány členských států a které nejsou v souladu s tímto nařízením, mohou být podle čl. 12 odst. 6 nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 nadále používány po dobu tří měsíců.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1201/2001
ze dne 18. června 2001
o zařazení určitého zboží do kombinované nomenklatury
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku [1], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 2559/2000 [2], a zejména na článek 9 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) K zajištění jednotného uplatňování kombinované nomenklatury tvořící přílohu uvedeného nařízení je nezbytné přijmout opatření k zařazení zboží uvedeného v příloze tohoto nařízení.
(2) Nařízení (EHS) č. 2658/87 stanovilo všeobecná pravidla pro výklad kombinované nomenklatury a tato pravidla se vztahují i na každou jinou nomenklaturu, která je na ní plně nebo částečně založena nebo k ní přidává další třídění a která je zřízena zvláštními předpisy Společenství za účelem uplatňování celních a jiných opatření týkajících se obchodu se zbožím.
(3) Podle uvedených všeobecných pravidel musí být zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze tohoto nařízení zařazeno na základě odůvodnění ve sloupci 3 do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2.
(4) Je účelné, aby závazné informace o sazebním zařazení zboží do kombinované nomenklatury, které vydaly celní orgány členských států a které nejsou v souladu s tímto nařízením, mohla osoba, které byly tyto informace vydány, nadále používat po dobu tří měsíců v souladu s čl. 12 odst. 6 nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství [3], naposledy pozměněného nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2700/2000 [4].
(5) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro celní kodex,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze se v kombinované nomenklatuře zařazuje do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2 této tabulky.
Článek 2
Závazné informace o sazebním zařazení zboží, které vydaly celní orgány členských států a které nejsou v souladu s tímto nařízením, mohou být podle čl. 12 odst. 6 nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 nadále používány po dobu tří měsíců.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1202/2001
ze dne 19. června 2001,
kterým se mění nařízení (ES) č. 174/1999, kterým se stanoví zvláštní prováděcí pravidla k nařízení Rady (EHS) č. 804/68, pokud jde o vývozní licence a vývozní náhrady pro mléko a mléčné výrobky
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1255/1999 ze dne 17. května 1999 o společné organizaci trhu s mlékem a mléčnými výrobky [1], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 1670/2000 [2], a zejména na čl. 30 odst. 1 a čl. 31 odst. 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
174/1999 [3] naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 806/2001 [4] obsahuje v článku 20a ustanovení použitelná na správu kvóty pro sušené mléko určené pro vývoz do Dominikánské republiky v rámci memoranda o porozumění uzavřeného mezi Evropským společenstvím a Dominikánskou republikou a schváleného rozhodnutím Rady 98/486/ES [5].
Je třeba upřesnit znění ustanovení o době platnosti vývozních licencí vydaných v rámci této kvóty.
(2) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro mléko a mléčné výrobky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V článku 20a nařízení (ES) č. 174/1999 se odstavec 13 nahrazuje tímto: "13. Odchylně od článku 6 je vývozní licence platná od skutečného dne vydání ve smyslu čl. 23 odst. 2 nařízení (ES) č. 1291/2000 do 30. června kvótového roku, pro který byla žádost o licenci podána."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1205/2001
ze dne 19. června 2001,
kterým se poprvé mění nařízení Rady (ES) č. 2488/2000 o zachování zmrazení peněžních prostředků v souvislosti s panem Miloševićem a osobami s ním spojenými
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 2488/2000 ze dne 10. listopadu 2000 o zachování zmrazení peněžních prostředků v souvislosti s panem Miloševićem a osobami s ním spojenými a o zrušení nařízení (ES) č. 1294/1999 a nařízení (ES) č. 607/2000 a článku 2 nařízení (ES) č. 926/98 [1], a zejména na čl. 4 odst. 2 písm. a) uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Podle článku 1 nařízení (ES) č. 2488/2000 se zmrazují veškeré peněžní prostředky mimo území Svazové republiky Jugoslávie, které patří panu Miloševićovi a osobám s ním spojeným vyjmenovaným v příloze I uvedeného nařízení, a těmto osobám nesmějí být zpřístupněny žádné peněžní prostředky, ať již přímo či nepřímo.
Komise je zmocněna změnit uvedenou přílohu s ohledem na rozhodnutí, kterými se provádí společný postoj Rady 2000/696/SZBP [2].
(2) Společným postojem 2001/155/SZBP [3] změnila Rada ustanovení svého společného postoje 2000/696/SZBP, která se týkají zákazu vstupu do Evropské unie.
Z tohoto důvodu je vhodné změnit nařízení (ES) č. 2488/2000.
(3) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem řídícího výboru uvedeného v článku 5 nařízení (ES) č. 2488/200,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Příloha I nařízení (ES) č. 2488/2000 se nahrazuje zněním v příloze tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (ES) č. 1206/2001
ze dne 28. května 2001
o spolupráci soudů členských států při dokazování v občanských nebo obchodních věcech
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 61 písm. c) a čl. 67 odst. 1 této smlouvy,
s ohledem na podnět Spolkové republiky Německo [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Evropská unie si vytkla za cíl zachovávat a rozvíjet Evropskou unii jako prostor svobody, bezpečnosti a práva, ve kterém je zaručen volný pohyb osob.
Pro postupné vytváření této oblasti musí Společenství přijmout mimo jiné i opatření týkající se soudní spolupráce v občanských věcech, která jsou nezbytná pro řádné fungování vnitřního trhu.
(2) Pro účely řádného fungování vnitřního trhu je třeba zdokonalit, a zejména zjednodušit a urychlit spolupráci soudů při dokazování.
(3) Evropská rada na svém zasedání v Tampere ve dnech 15. a 16. října 1999 připomněla, že je třeba vypracovat nové procesní právní předpisy v přeshraničních případech, zejména pokud jde o dokazování.
(4) Tato oblast spadá do působnosti článku 65 Smlouvy.
(5) Cílů navrhovaného kroku, zejména zlepšení spolupráce soudů při dokazování v občanských nebo obchodních věcech, nelze uspokojivě dosáhnout na úrovni jednotlivých členských států, ale pouze v rámci celého Společenství. Společenství může přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity ve smyslu článku 5 Smlouvy.
V souladu se zásadou proporcionality ve smyslu výše uvedeného článku nepřekračuje rámec toho, co je nezbytné pro dosažení těchto cílů.
(6) K dnešnímu dni neexistuje žádný závazný právní akt platný ve všech členských státech, který by upravoval dokazování.
Haagská úmluva ze dne 18. března 1970 o provádění důkazů v cizině ve věcech občanských nebo obchodních platí pouze mezi 11 členskými státy Evropské unie.
(7) Pro rozhodnutí v občanských nebo obchodních věcech projednávaných před soudem v členském státě je často nezbytné získat důkazy v jiném členském státě, proto se činnost Společenství nemůže omezit pouze na oblast předávání soudních a mimosoudních písemností v občanských nebo obchodních věcech, které spadá do působnosti nařízení Rady (ES) č. 1348/2000 ze dne 29. května 2000 o doručování soudních a mimosoudních písemností ve věcech občanských a obchodních v členských státech [4].
Je proto nezbytné nadále zlepšovat spolupráci soudů členských států v oblasti dokazování.
(8) Účinnost soudních řízení v občanských nebo obchodních věcech vyžaduje, aby se předávání a zpracovávání žádostí o dokazování mezi soudy členských států uskutečňovalo přímo a co nejrychleji.
(9) Rychlost předávání žádostí o dokazování vyžaduje použití všech vhodných prostředků za současného dodržení určitých podmínek týkajících se čitelnosti a spolehlivosti dodaného dokladu.
Za účelem zajištění co nejvyšší srozumitelnosti a právní určitosti musí být žádosti o dokazování podávány na formuláři, který se vyplňuje v jazyce členského státu dožádaného soudu nebo v jiném jazyce, který tento stát může přijmout.
Ze stejného důvodu by i pro jiný styk mezi příslušnými soudy měly být co nejvíce používány formuláře.
(10) Žádost o dokazování by měla být vyřízena bez prodlení.
Není-li možné, aby byla žádost vyřízena do 90 dnů od přijetí dožádaným soudem, měl by tento soud vyrozumět dožadující soud a uvést důvody, které brání urychlenému vyřízení.
(11) K zajištění účinnosti tohoto nařízení by se možnost odmítnout vyřídit žádost o dokazování měla omezit jen na přísně omezené výjimečné situace.
(12) Dožádaný soud by měl vyřídit žádost v souladu s právními předpisy svého členského státu.
(13) Strany a popřípadě jejich zástupci by měli mít možnost být přítomni provádění dokazování, stanoví-li to právo členského státu dožadujícího soudu, aby bylo postupováno srovnatelným způsobem, jako kdyby dokazování bylo prováděno v členském státě dožadujícího soudu.
Měli by rovněž mít právo účastnit se provádění dokazování, aby při něm hráli aktivnější úlohu.
Podmínky účasti by však měly být stanoveny dožádaným soudem v souladu s právem jeho členského státu.
(14) Představitelé dožadujícího soudu by měli mít možnost být přítomni při dokazování, je-li to slučitelné s právem členského státu dožadujícího soudu, aby měli lepší možnost hodnotit důkazy.
Měli by rovněž mít právo požádat za podmínek stanovených dožádaným soudem v souladu s právem jeho členského státu o účast při provádění dokazování, aby při něm mohli sehrát aktivnější úlohu.
(15) K usnadnění dokazování by mělo být možné, aby soud kteréhokoliv členského státu v souladu s právem svého členského státu mohl dokazovat přímo v jiném členském státě, pokud to tento stát povolí, za podmínek stanovených ústředním orgánem nebo příslušným orgánem dožádaného členského státu.
(16) Vyřízení žádosti podle článku 10 by nemělo dát vzniknout nároku na jakoukoliv úhradu poplatků nebo nákladů.
Pokud však dožádaný soud požádá o úhradu, pak by tento soud neměl nést poplatky za odborníky a tlumočníky, ani náklady vzniklé použitím čl. 10 odst.
3 a 4. V tom případě by měl dožadující soud přijmout nezbytná opatření, aby provedl úhradu bez prodlení.
Je-li požadován znalecký posudek, může dožádaný soud před vyřízením žádosti požádat dožadující soud o odpovídající záruku nebo zálohu na nezbytné náklady.
(17) Toto nařízení by mělo mít ve své oblasti působnosti přednost před ustanoveními obsaženými v mezinárodních smlouvách uzavřených členskými státy.
Členské státy by měly mít možnost uzavírat dohody nebo ujednání, které by umožnily další zdokonalení spolupráce při dokazování.
(18) Údaje předávané podle tohoto nařízení by měly být chráněny.
Jelikož se použije směrnice Evropského parlamentu a Rady 95/46/ES ze dne 24. října 1995 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů [5] a směrnice Evropského parlamentu a Rady 97/66/ES ze dne 15. prosince 1997 o zpracování osobních údajů a ochraně soukromí v odvětví telekomunikací [6], nejsou zvláštní ustanovení o ochraně údajů v tomto nařízení nezbytná.
(19) Opatření nezbytná pro provedení tohoto nařízení by měla být přijata v souladu s rozhodnutím Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [7].
(20) Pro řádné fungování tohoto nařízení je třeba, aby Komise prověřila jeho uplatňování a popřípadě navrhla jeho změny.
(21) V souladu s článkem 3 Protokolu o postavení Spojeného království a Irska, připojeného ke Smlouvě o Evropské unii a Smlouvě o založení Evropského společenství, oznámily své Spojené království a Irsko své přání účastnit se přijímání a používání tohoto nařízení.
(22) V souladu s články 1 a 2 Protokolu o postavení Dánska, připojeného ke Smlouvě o Evropské unii a Smlouvě o založení Evropského společenství, se Dánsko neúčastní přijímání tohoto nařízení, a proto pro ně není závazné ani použitelné,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
KAPITOLA 1
OBECNÁ USTANOVENÍ
Článek 1 Oblast působnosti 1. Toto nařízení se vztahuje na občanské nebo obchodní věci, pokud soud členského státu v souladu s právními předpisy tohoto státu žádá
a) příslušný soud jiného členského státu o provedení dokazování, nebo
b) aby směl provést dokazování přímo v jiném členském státě.
2. Žádost nesmí být podána za účelem dokazování, které není určeno pro zahájené nebo zamýšlené soudní řízení.
3. Pro účely tohoto nařízení se "členským státem" rozumějí členské státy s výjimkou Dánska.
Článek 2
Přímé předávání mezi soudy
1. Žádosti o dokazování podle čl. 1 odst. 1 písm. a) (dále jen "žádosti") předává soud, u kterého bylo řízení zahájeno nebo se jeho zahájení zamýšlí (dále jen "dožadující soud"), přímo příslušnému soudu jiného členského státu (dále jen "dožádaný soud").
2. Každý členský stát vypracuje seznam soudů příslušných k dokazování podle tohoto nařízení.
V seznamu musí být rovněž uvedena místní a popřípadě zvláštní věcná příslušnost těchto soudů.
Článek 3
Ústřední orgán
1. Každý členský stát určí ústřední orgán pověřený
a) předáváním informací soudům;
b) hledáním řešení veškerých obtíží, které mohou vzniknout v souvislosti se žádostí;
c) ve výjimečných případech předáváním žádosti příslušnému soudu na žádost dožadujícího soudu.
2. Federativní státy, státy, ve kterých se používá více právních systémů, nebo státy s autonomními územními celky mohou určit více než jeden ústřední orgán.
3. Každý členský stát rovněž určí ústřední orgán uvedený v odstavci 1 nebo jeden nebo více příslušných orgánů příslušných k přijímání rozhodnutí o žádostech podle článku 17.
KAPITOLA II
PŘEDÁVÁNÍ A VYŘIZOVÁNÍ ŽÁDOSTÍ
Oddíl 1
Předávání žádosti
Článek 4
Forma a obsah žádosti
1. Žádosti se podávají na formuláři A, popřípadě formuláři I uvedených v příloze.
Obsahují tyto údaje:
a) dožadující a popřípadě dožádaný soud;
b) jména a adresy stran a popřípadě jejich zástupců;
c) povahu a předmět případu a krátké shrnutí skutečností;
d) popis dokazování, jež má být provedeno;
e) pokud je žádáno o výslech osoby,
- jména a adresy jedné nebo více osob, které mají být vyslechnuty,
- otázky, jež mají být položeny vyslýchané osobě nebo osobám, nebo skutečnosti, ohledně kterých mají být vyslechnuty,
- popřípadě odkaz na právo odepřít výpověď podle právních předpisů členského státu dožadujícího soudu,
- případná žádost, aby byl výslech proveden pod přísahou nebo místopřísežným prohlášením nahrazujícím přísahu, a případná zvláštní forma, která má být použita,
- popřípadě veškeré další údaje, které dožadující soud považuje za nezbytné;
f) pokud se žádá o jinou formu dokazování, listiny nebo jiné předměty, které mají být ohledány;
g) popřípadě žádost podle čl. 10 odst. 3 a 4 a článků 11 a 12 a informace nezbytné pro jejich použití.
2. Žádost a veškeré listiny přiložené k žádosti nepodléhají ověřování ani jiným obdobným formálním náležitostem.
3. K listinám, které dožadující soud považuje pro vyřízení žádosti za nezbytné, musí být přiložen překlad do jazyka, ve kterém je napsána žádost.
Článek 5
Jazyky
Žádost a sdělení podle tohoto nařízení se vypracovávají v úředním jazyce členského státu dožádaného soudu, nebo existuje-li v tomto členském státě více úředních jazyků, v úředním jazyce nebo v jednom z úředních jazyků místa, kde má být provedeno požadované dokazování, nebo v jiném jazyce, které dožádaný členský stát za jazyk, který může přijmout.
Každý členský stát určí úřední jazyk nebo jazyky orgánů Evropského společenství jiné než své vlastní, které mohou být použity pro vyplňování formulářů.
Článek 6
Předávání žádostí a ostatních sdělení
Žádosti a sdělení podle tohoto nařízení se předávají nejrychlejšími možnými prostředky, které dožádaný členský stát připouští.
Předání lze uskutečnit jakýmikoliv vhodnými prostředky, pokud přijatý dokument přesně odráží obsah zasílané listiny a pokud jsou všechny údaje čitelné.
Oddíl 2
Přijetí žádosti
Článek 7
Přijetí žádosti
1. Do sedmi dnů od přijetí žádosti zašle příslušný dožádaný soud dožadujícímu soudu potvrzení přijetí na formuláři B uvedeném v příloze. Pokud žádost nevyhovuje podmínkám stanoveným v článcích 5 a 6, učiní o tom dožádaný soud v potvrzení přijetí poznámku.
2. Pokud soud, kterému byla zaslána žádost podaná na formuláři A uvedeném v příloze, která splňuje podmínky stanovené v článku 5, není příslušný, postoupí žádost příslušnému soudu svého členského státu na formuláři A uvedeném v příloze a uvědomí o tom dožadující soud.
Článek 8
Neúplná žádost
1. Pokud žádost nelze vyřídit, protože neobsahuje všechny nezbytné údaje podle článku 4, uvědomí o tom dožádaný soud na formuláři C uvedeném v příloze bez prodlení a nejpozději do 30 dnů od přijetí žádosti dožadující soud a požádá o doplnění chybějících údajů, které musí určit co nejpřesněji.
2. Pokud žádost nelze vyřídit, protože je podle čl. 18 odst. 3 požadována záruka nebo záloha, uvědomí o tom dožádaný soud na formuláři C uvedeném v příloze bez prodlení a nejpozději do 30 dnů od přijetí žádosti dožadující soud a sdělí mu, jak má být záruka nebo záloha složena. Dožádaný soud bez prodlení a nejpozději do deseti dnů od přijetí záruky nebo zálohy potvrdí na formuláři D přijetí záruky nebo zálohy.
Článek 9
Doplnění žádosti
1. Pokud dožádaný soud v potvrzení přijetí žádosti podle čl. 7 odst. 1 učiní poznámku, že žádost nesplňuje podmínky stanovené v článcích 5 a 6 nebo uvědomil dožadující soud podle článku 8, že žádost nelze vyřídit, protože neobsahuje všechny údaje podle článku 4, počíná lhůta podle článku 10 běžet od okamžiku, kdy dožádaný soud obdrží řádně doplněnou žádost.
2. Pokud dožádaný soud požádá o záruku nebo zálohu podle čl. 18 odst. 3, počíná tato lhůta běžet od okamžiku, kdy je záruka nebo záloha složena.
Oddíl 3
Dokazování dožádaným soudem
Článek 10
Obecná ustanovení o vyřizování žádosti
1. Dožádaný soud vyřídí žádost bez prodlení a nejpozději do 90 dnů od přijetí žádosti.
2. Dožádaný soud vyřídí žádost v souladu s právními předpisy svého členského státu.
3. Dožadující soud může na formuláři A uvedeném v příloze požádat, aby byla žádost vyřízena zvláštním postupem podle právních předpisů jeho členského státu.
Dožádaný soud splní tento požadavek, pokud není tento postup neslučitelný s právem jeho členského státu nebo pokud tomu nebrání závažné praktické překážky.
Pokud dožádaný soud nevyhoví žádosti z jednoho z uvedených důvodů, uvědomí o tom dožadující soud na formuláři E uvedeném v příloze.
4. Dožadující soud může požádat dožádaný soud, aby při provádění dokazování použil komunikační technologie, zejména možnosti videokonference a telefonní konference.
Dožádaný soud vyhoví této žádosti, pokud to není neslučitelné s právem jeho členského státu nebo pokud tomu nebrání závažné praktické překážky.
Pokud dožádaný soud nevyhoví žádosti jednoho z uvedených důvodů, uvědomí o tom dožadující soud na formuláři E uvedeném v příloze.
Nemají-li dožádaný nebo dožadující soud přístup k výše uvedeným technickým prostředkům, mohou jim být tyto prostředky po vzájemné dohodě poskytnuty.
Článek 11
Dokazování za přítomnosti a účasti stran
1. Stanoví-li tak právo členského státu dožadujícího soudu, mají strany a popřípadě jejich zástupci právo být přítomni při dokazování prováděném dožádaným soudem.
2. Dožadující soud sdělí dožádanému soudu ve své žádosti na formuláři A uvedeném v příloze, že strany a popřípadě jejich zástupci budou přítomni, popřípadě že je jejich účast požadována.
Tuto informaci lze rovněž sdělit v kterékoli jiné vhodné době.
3. Pokud je požadována účast stran a popřípadě jejich zástupců při dokazování, stanoví dožádaný soud v souladu s článkem 10 podmínky této účasti.
4. Dožádaný soud uvědomí na formuláři F uvedeném v příloze stranám a popřípadě jejich zástupcům o času a místě dokazování a popřípadě o podmínkách, za kterých se mohou účastnit.
5. Odstavci 1 až 4 není dotčena možnost dožádaného soudu požádat strany a popřípadě jejich zástupce, aby byly přítomny nebo se účastnily dokazování, stanoví-li tuto možnost právo jeho členského státu.
Článek 12
Dokazování za přítomnosti a účasti zástupců dožadujícího soudu
1. Je-li to slučitelné s právem členského státu dožadujícího soudu, mají zástupci dožadujícího soudu právo být přítomni při dokazování prováděném dožadujícím soudem.
2. Pro účely tohoto článku se "zástupcem" rozumějí soudní úředníci určení dožadujícím soudem podle práva jeho členského státu.
Dožadující soud může rovněž určit podle práva svého členského státu jinou osobu, například znalce.
3. Dožadující soud oznámí ve své žádosti na formuláři A uvedeném v příloze dožádanému soudu, že budou přítomni jeho zástupci, popřípadě že je požadována jejich účast.
Tuto informaci lze rovněž sdělit v kterékoli jiné vhodné době.
4. Pokud je požadována účast zástupců dožadujícího soudu při dokazování, stanoví dožádaný soud v souladu s článkem 10 podmínky této účasti.
5. Dožádaný soud uvědomí na formuláři F uvedeném v příloze dožadující soud o čase a místě dokazování a popřípadě o podmínkách, za kterých se mohou účastnit jeho zástupci.
Článek 13
Donucovací opatření
Je-li to nezbytné, použije dožádaný soud při vyřizování žádosti přiměřená donucovací opatření v případech a v rozsahu stanoveném právem jeho členského státu pro vyřizování žádostí podaných za stejným účelem jeho vnitrostátními orgány nebo některou ze zúčastněných stran.
Článek 14
Odmítnutí žádosti
1. Žádosti o výslech osoby nebude vyhověno, pokud se dotyčná osoba odvolává na své právo odepřít výpověď nebo na zákaz výpovědi
a) podle práva členského státu dožádaného soudu, nebo
b) podle práva členského státu dožadujícího soudu, a takové právo je uvedeno v žádosti, nebo případně na žádost dožádaného soudu bylo potvrzeno dožadujícím soudem.
2. Kromě důvodů uvedených v odstavci 1 může být vyhovění žádosti odmítnuto pouze tehdy, pokud
a) žádost nespadá do působnosti tohoto nařízení ve smyslu článku 1, nebo
b) k vyřízení žádosti podle právních předpisů členského státu dožádaného soudu nejsou příslušné orgány moci soudní, nebo
c) dožadující soud nevyhoví žádosti dožádaného soudu o doplnění žádosti podle článku 8 do 30 dnů ode dne, kdy o to dožádaný soud požádá, nebo
d) záruka nebo záloha, o kterou je požádáno v souladu s čl. 18 odst. 3, není složena do 60 dnů ode dne, kdy o tuto záruku nebo zálohu dožádaný soud požádá.
3. Vyhovění žádosti nesmí být odmítnuto dožádaným soudem výhradně z důvodu, že podle práva jeho členského státu má soud tohoto členského státu výhradní věcnou příslušnost, pokud jde o předmět sporu, nebo o to, že právo daného členského státu nepřipouští v této věci žalobu.
4. Pokud je vyřízení žádosti odmítnuto z jednoho z důvodů uvedených v odstavci 2, dožádaný soud o tom na formuláři H uvedeném v příloze uvědomí dožadující soud do 60 dnů ode dne přijetí žádosti dožádaným soudem.
Článek 15
Oznámení prodlení
Pokud dožádaný soud není schopen vyřídit žádost do 90 dnů od přijetí, uvědomí o tom na formuláři G uvedeném v příloze dožadující soud.
Zároveň uvede důvody prodlení a rovněž odhadovanou dobu potřebnou k vyřízení žádosti.
Článek 16
Postup po vyřízení žádosti
Dožádaný soud zašle bez prodlení dožadujícímu soudu listiny, kterými dožadující soud žádal o vyřízení žádosti, popřípadě vrátí doklady, které obdržel od dožadujícího soudu.
K těmto dokladům se na formuláři H uvedeném v příloze uvede potvrzení o vyřízení žádosti.
Oddíl 4
Přímé dokazování dožadujícím soudem
Článek 17
1. Pokud si soud přeje provést dokazování provedeno přímo v jiném členském státě, podá na formuláři I uvedeném v příloze žádost ústřednímu orgánu nebo příslušnému orgánu daného státu uvedenému v čl. 3 odst. 3.
2. Přímé dokazování může být provedeno pouze tehdy, pokud ho lze provést dobrovolně bez použití donucovacích opatření.
Pokud přímé dokazování spočívá ve výslechu osoby, oznámí dožadující soud této osobě, že se výslech uskutečňuje na základě dobrovolnosti.
3. Dokazování provádí soudní úředník nebo jiná osoba, například znalec, která je určena v souladu s právem členského státu dožadujícího soudu.
4. Do 30 dnů od obdržení žádosti ústřední orgán nebo příslušný orgán dožádaného členského státu uvědomí na formuláři J dožadující soud, zda se žádosti vyhoví, popřípadě za jakých podmínek má být podle práva jeho členského státu takové dokazování uskutečněno.
Ústřední orgán nebo příslušný orgán mohou zejména uložit soudu svého členského státu, aby se zúčastnil dokazování, aby bylo zajištěno správné použití tohoto článku a podmínek, které byly stanoveny.
Ústřední orgán nebo příslušný orgán podpoří použití komunikačních technologií, například videokonference nebo telefonní konference.
5. Ústřední orgán nebo příslušný orgán mohou odmítnout přímé dokazování pouze tehdy, pokud
a) žádost nespadá do působnosti tohoto nařízení ve smyslu článku 1;
b) žádost neobsahuje veškeré nezbytné údaje podle článku 4, nebo
c) požadované přímé dokazování odporuje základním právním zásadám jeho členského státu.
6. Dožadující soud vyřídí žádost v souladu s právem svého členského státu, aniž jsou dotčeny podmínky stanovené v odstavci 4.
Oddíl 5
Náklady
Článek 18
1. Za vyřízení žádosti podle článku 10 nelze požadovat náhradu poplatků nebo nákladů.
2. Pokud si to však dožádaný soud přeje, dožadující soud musí bez prodlení uhradit
- odměny pro znalce a tlumočníky a
- náklady vzniklé použitím čl. 10 odst. 3 a 4.
Povinnost stran uhradit tyto poplatky nebo náklady se řídí právem členského státu dožadujícího soudu.
3. Je-li zapotřebí znalecký posudek, může dožádaný soud před vyřízením žádosti požádat dožadující soud o přiměřenou záruku nebo zálohu na očekávané náklady.
V ostatních případech nesmí být záruka nebo záloha podmínkou vyřízení žádosti.
Záruku nebo zálohu složí strany, pokud to stanoví právo členského státu dožadujícího soudu.
KAPITOLA III
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 19
Prováděcí pravidla
1. Komise vypracuje a pravidelně aktualizuje příručku, též v elektronické podobě, obsahující údaje poskytnuté členskými státy podle článku 22 a platné dohody nebo ujednání podle článku 21.
2. Aktualizace nebo technické úpravy jednotných formulářů uvedených v příloze se provádějí poradním postupem podle čl. 20 odst. 2.
Článek 20
Výbor
1. Komisi je nápomocen výbor.
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 3 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES.
3. Výbor přijme svůj jednací řád.
Článek 21
Vztah ke stávajícím a budoucím dohodám nebo ujednáním mezi členskými státy
1. Toto nařízení má v oblasti své působnosti přednost před jinými ustanoveními obsaženými v dvoustranných nebo mnohostranných dohodách nebo ujednáních uzavřených členskými státy, a zejména před Haagskou úmluvou ze dne 1. března 1954 o civilním řízení a Haagskou úmluvou ze dne 18. března 1970 o provádění důkazů v cizině ve věcech občanských nebo obchodních, ve vztazích mezi členskými státy, které jsou jejich stranami.
2. Toto nařízení nebrání dvěma nebo více členským státům zachovávat v platnosti nebo uzavírat dohody nebo ujednání, které by více usnadňovaly dokazování, pokud jsou slučitelné s tímto nařízením.
3. Členské státy předají Komisi
a) do 1. července 2003 kopii dohod nebo ujednání uvedených v odstavci 2, které zůstávají mezi členskými státy v platnosti;
b) kopii dohod nebo ujednání uvedených v odstavci 2, které byly uzavřeny mezi členskými státy, a rovněž návrhy takových dohod nebo ujednání, které zamýšlejí přijmout, a
c) veškerá vypovězení nebo změny těchto ujednání nebo dohod.
Článek 22
Sdělení
Do 1. července 2003 sdělí každý členský stát Komisi
a) seznam podle čl. 2 odst. 2 s uvedením místní a popřípadě zvláštní věcné příslušnosti soudů;
b) názvy a adresy ústředních orgánů a příslušných orgánů podle článku 3 s uvedením jejich místní příslušnosti;
c) technické prostředky pro příjem žádostí, které mají soudy uvedené v seznamu podle čl. 2 odst. 2 k dispozici;
d) jazyky přípustné pro podávání žádostí podle článku 5.
Členské státy uvědomí Komisi o veškerých následných změnách těchto údajů.
Článek 23
Přezkoumání
Nejpozději do 1. ledna 2007 a poté každých pět let Komise předloží Evropskému parlamentu, Radě a Hospodářskému a sociálnímu výboru zprávu o uplatňování tohoto nařízení, přičemž bude věnovat zvláštní pozornost praktickému používání čl. 3 odst. 1 písm. c) a odst. 3 a článků 17 a 18.
Článek 24
Vstup v platnost
1. Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. července 2001.
2. Toto nařízení je použitelné ode dne 1. ledna 2004 s výjimkou článků 19, 21 a 22, které jsou použitelné ode dne 1. července 2001.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné v členských státech v souladu se Smlouvou o založení Evropského společenství.
Nařízení Rady (ES) č. 1207/2001
ze dne 11. června 2001
o postupech usnadňujících vydávání průvodních osvědčení EUR.1, vystavování prohlášení na fakturách a tiskopisů EUR.2 a vydávání některých oprávnění schváleného vývozce podle předpisů upravujících preferenční obchod mezi Evropským společenstvím a některými zeměmi a o zrušení nařízení (EHS) č. 3351/83
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 133 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Rady (EHS) č. 3351/83 ze dne 14. listopadu 1983 o postupu usnadňujícím vydávání průvodního osvědčení EUR.1 a vystavování tiskopisů EUR.2 podle předpisů upravujících preferenční obchod mezi Evropským hospodářským společenstvím a některými zeměmi [1] stanovuje, jak mají být správně uplatňována pravidla preferenčního původu v případě vývozů ze Společenství do některých třetích zemí.
(2) Od přijetí nařízení (EHS) č. 3351/83 nastalo v celní oblasti mnoho změn.
(3) V rámci jednotného trhu bylo zjištěno, že chtějí-li firmy vyvážející zboží z jednoho nebo více členských států, ve kterých nejsou usazeny, používat zjednodušené postupy pro vydávání dokladů o původu, musejí někdy žádat o zvláštní povolení pro každý členský stát, ze kterého zboží vyvážejí.
Je žádoucí tento stav zjednodušit, přičemž je třeba zajistit, aby dále řádně fungoval mechanismus preferenčních dohod.
(4) Orgány odpovědné za vydávání a ověřování dokladů o původu by měly být schopny plnit závazky Společenství na základě preferenčních dohod v rámci předepsaných lhůt.
(5) V zájmu jasnosti by nařízení (EHS) č. 3351/83 mělo být zrušeno a nahrazeno tímto nařízením,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Oblast působnosti
Toto nařízení stanoví pravidla, která mají usnadnit:
a) orgánům členských států vydávání průvodních osvědčení EUR.1, vývozcům Společenství vystavování prohlášení na fakturách a tiskopisů EUR.2;
b) vydávání oprávnění schváleného vývozce, která jsou platná ve více členských státech;
c) fungování metod administrativní spolupráce mezi členskými státy.
Článek 2
Prohlášení dodavatele a jejich používání
1. Prostřednictvím prohlášení poskytují dodavatelé informace o statusu výrobků s ohledem na pravidla preferenčního původu Společenství.
2. Prohlášení dodavatele používají vývozci jako důkazní prostředek, zejména na podporu žádostí o vydání průvodního osvědčení EUR.1, nebo jako doklad, na jehož základě může být vystaveno prohlášení na faktuře nebo tiskopis EUR.2.
Článek 3
Vystavování prohlášení dodavatele
Dodavatel učiní, s výjimkou případů uvedených v článku 4, pro každou dodávku zboží samostatné prohlášení.
Dodavatel učiní toto prohlášení na příslušné obchodní faktuře k této dodávce nebo na dodacím listě či na jiném obchodním dokladu, v němž je dotyčné zboží popsáno dostatečně podrobně tak, aby bylo možné jeho ztotožnění.
Dodavatel může učinit prohlášení kdykoliv, i poté, co zboží bylo dodáno.
Článek 4
Dlouhodobé prohlášení dodavatele
1. Dodává-li dodavatel určitému zákazníkovi pravidelně zboží, u kterého se předpokládá, že se jeho status s ohledem na pravidla preferenčního původu po delší dobu nezmění, může učinit jednorázové prohlášení dodavatele, které se vztahuje i na následné dodávky tohoto zboží, dále jen "dlouhodobé prohlášení dodavatele".
Dlouhodobé prohlášení dodavatele může být vystaveno maximálně na období jednoho roku ode dne, kdy bylo prohlášení učiněno.
2. Dlouhodobé prohlášení dodavatele může být vystaveno se zpětnou platností.
V těchto případech nesmí jeho platnost překročit období jednoho roku ode dne, kdy toto prohlášení začalo platit.
3. Přestane-li dlouhodobé prohlášení dodavatele týkající se dodávaného zboží platit, informuje o tom dodavatel neprodleně odběratele.
Článek 5
Způsob a vystavování prohlášení dodavatele
1. Prohlášení dodavatele týkající se výrobků, které získaly status preferenčního původu, se vystavuje způsobem předepsaným v příloze I nebo v případě dlouhodobého prohlášení dodavatele způsobem předepsaným v příloze II.
2. Prohlášení dodavatele týkající se výrobků, které byly ve Společenství zpracovány nebo opracovány, ale nezískaly status preferenčního původu, se vystavuje způsobem předepsaným v příloze III nebo v případě dlouhodobých prohlášení dodavatele způsobem předepsaným v příloze IV.
3. Prohlášení dodavatele musí být opatřeno vlastnoručním podpisem dodavatele a lze jej učinit na předtištěném tiskopisu.
Jsou-li však faktura a prohlášení dodavatele vyhotoveny elektronicky, nemusí být prohlášení dodavatele podepsáno vlastnoručně za předpokladu, že se dodavatel písemně zaváže odběrateli, že přejímá veškerou zodpovědnost za každé prohlášení dodavatele, na kterém je uvedeno jeho jméno, jako kdyby je vlastnoručně podepsal.
Článek 6
Osvědčení údajů INF 4
1. Za účelem ověření správnosti a pravosti prohlášení dodavatele mohu celní orgány požádat vývozce, aby získal od dodavatele osvědčení údajů INF 4 za použití tiskopisu uvedeného v příloze V.
2. Osvědčení údajů INF 4 vydávají celní orgány členského státu, ve kterém je dodavatel usazen.
Tyto orgány mají právo požadovat veškeré důkazy a provést kontrolu účetnictví dodavatele nebo jinou kontrolu, kterou považují za nezbytnou.
3. Celní orgány vydají osvědčení údajů INF 4 ve lhůtě tří měsíců od přijetí žádosti, kterou jim předložil dodavatel, a uvedou, zda prohlášení dodavatele je či není správné.
4. Vyplněné osvědčení údajů se předá dodavateli, který jej doručí vývozci k předložení příslušnému celnímu orgánu.
Článek 7
Uchovávání prohlášení a podkladů
1. Dodavatel, který vystaví prohlášení dodavatele, je povinen uchovávat veškeré doklady o správnosti prohlášení po dobu nejméně tří let.
2. Celní orgán, u kterého byla podána žádost o vystavení osvědčení údajů INF 4, uchovává tiskopis žádosti po dobu nejméně tří let.
Článek 8
Oprávnění schváleného vývozce
1. Vývozce, který často vyváží zboží z jiného členského státu, než ve kterém je usazen, může pro tyto vývozy získat status schváleného vývozce.
Za tímto účelem předloží žádost příslušným celním orgánům členského státu, ve kterém je usazen a ve kterém uchovává záznamy s doklady o původu.
2. Jakmile orgány uvedené v odstavci 1 ověří, že jsou splněny podmínky stanovené v protokolech o původu k příslušným dohodám nebo v právních předpisech Společenství o autonomních preferenčních režimech, a jakmile vydají oprávnění, oznámí to celním správám dotyčných členských států.
Článek 9
Vzájemná správní pomoc
Celní orgány členských států si vzájemné pomáhají při kontrole správnosti údajů uvedených v prohlášeních dodavatele a při zajišťování správného fungování systému oprávnění schváleného vývozce.
Článek 10
Kontrola prohlášení dodavatele
1. Není-li vývozce schopen předložit osvědčení údajů INF 4 do čtyř měsíců po výzvě celních orgánů, mohou celní orgány členského státu, ze kterého se zboží vyváží, požádat přímo orgány členského státu, ve kterém je dodavatel usazen, aby potvrdily status dotyčných výrobků s ohledem na pravidla preferenčního původu.
2. Pro účely odstavce 1 zašlou celní orgány členského státu, ze kterého se zboží vyváží, celním orgánům členského státu, kterým je žádost určena, veškeré dostupné údaje a uvedou formální a věcné důvody svého dotazu.
Na podporu své žádosti poskytnou veškeré dokumenty a údaje, které získaly a které zakládají podezření, že prohlášení dodavatele je nesprávné.
3. Ověřování provádějí celní orgány členského státu, ve kterém bylo vystaveno prohlášení dodavatele.
Dotyčné orgány mohou požadovat jakékoliv doklady, provést kontrolu účetnictví výrobce nebo provést jiné ověření, které považují za vhodné.
4. Celní orgány, které požádaly o ověření, musí být informovány o výsledcích v co nejkratší možné lhůtě prostřednictvím osvědčení údajů INF 4.
5. Není-li do pěti měsíců od data podání žádosti o ověření poskytnuta odpověď nebo neobsahuje-li odpověď údaje dostačující k tomu, aby se prokázal skutečný původ zboží, prohlásí celní orgány země, ze které se zboží vyváží, vydané průvodní osvědčení EUR.1, prohlášení na fakturách nebo tiskopisy EUR.2 vystavené na základě dotyčných dokumentů za neplatné.
Článek 11
Zrušení
Zrušuje se nařízení (EHS) č. 3351/83.
Odkazy na zrušené nařízení se považují za odkazy na toto nařízení.
Článek 12
Přechodná ustanovení
1. Prohlášení dodavatele, včetně dlouhodobých prohlášení dodavatele, která byla vystavena před vstupem tohoto nařízení v platnost, zůstávají v platnosti.
2. Prohlášení dodavatele, která jsou v souladu se vzorem uvedeným v nařízení (EHS) č. 3351/83, mohou být podávána ještě po dobu 12 měsíců po vstupu tohoto nařízení v platnost.
3. Tiskopisy osvědčení údajů INF 4, jejichž vzor je uveden v příloze V nařízení (EHS) č. 3351/83, mohou být užívány ještě po dobu 12 měsíců po vstupu tohoto nařízení v platnost.
Článek 13
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1235/2001
ze dne 22. června 2001,
kterým se mění nařízení (ES) č. 1529/2000, kterým se definuje seznam odrůd Cannabis sativa L., na které lze poskytnout podporu ve smyslu nařízení Rady (EHS) č. 2358/71
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2358/71 ze dne 26. října 1971 o společné organizaci trhu s osivem [1], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 2371/2000 [2], a zejména na čl. 3 odst. 6 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Článek 1 nařízení Komise (ES) č. 1529/2000 [3] stanoví, že odrůdy Cannabis sativa L., na které lze poskytnout podporu podle čl. 3 odst. 6 nařízení (EHS) č. 2358/71, jsou uvedeny v příloze B nařízení Komise (EHS) č. 1164/89 ze dne 28. dubna 1989, kterým se stanoví pravidla týkající se podpory pro len pěstovaný pro vlákno a konopí [4]. Uvedené nařízení zrušuje od 1. července 2001 nařízení Komise (ES) č. 245/2001 [5], kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1673/2000 [6] o společné organizaci trhu s přadným lnem a konopím.
(2) K zajištění jednotného uplatňování pravidel pro poskytování podpory ve Společenství ve smyslu nařízení (EHS) č. 2358/71 by se mělo změnit nařízení (ES) č. 1529/2000 tak, aby odkazovalo na seznam odrůdpřadného lnu a konopí, na které se vztahuje systém podpory pro pěstitele některých plodin na orné půdě, obsažený v příloze XII nařízení Komise (ES) č. 2316/1999 [7] naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 1157/2001 [8].
(3) Vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro osivo,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V nařízení (ES) č. 1529/2000 se článek 1 nahrazuje tímto: "Odrůdy Cannabis sativa L., na které lze poskytnout podporu podle čl. 3 odst. 6 nařízení (EHS) č. 2358/71, jsou uvedeny v příloze XII nařízení Komise (ES) č. 2316/1999 [9]."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (ES) č. 1239/2001
ze dne 19. června 2001,
kterým se opravuje nařízení (ES) č. 2201/96 o společné organizaci trhů s produkty zpracovanými z ovoce a zeleniny
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na články 36 a 37 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
vzhledem k těmto důvodům:
2699/2000 [2] mimo jiné pozměnilo hlavu I nařízení (ES) č. 2201/96 [3], a proto upravilo beze změny obsahu ustanovení, kterými se řídí režim podpor pro zpracování sušených fíků a švestek pocházejících z odrůdy ďEnte.
Režim obsažený do této doby v článcích 2 až 6 nařízení (ES) č. 2201/96 zavádí nyní článek 6a uvedeného nařízení.
Z toho důvodu, aby mohlo být přihlédnuto k této nové úpravě, je třeba pozměnit znění článku 31 uvedeného nařízení, který stanoví výdaje financované záruční sekcí Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu (EZOZF).
(2) V témž článku 31 je nutno odkaz na nařízení (EHS) č. 729/70 [4], které bylo zrušeno, nahradit odkazem na nařízení Rady (ES) č. 1258/1999 ze dne 17. května 1999 o financování společné zemědělské politiky [5],
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Článek 31 nařízení (ES)č. 2201/96 se nahrazuje tímto: "Článek 31
Výdaje podle článku 2, článku 6a, článku 7, čl. 9 odst. 4 a 5 a čl. 10 odst. 3 se považují za intervence zaměřené na stabilizaci zemědělských trhů ve smyslu čl. 1 odst. 2 bodu b) nařízení Rady (ES) č. 1258/1999 ze dne 17. května 1999 o financování společné zemědělské politiky [6]."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (ES) č. 1244/2001
ze dne 19. června 2001
o změně nařízení (ES) č. 1259/1999, kterým se stanoví společná pravidla pro režimy přímých podpor v rámci společné zemědělské politiky
RADA EVROPSKÉ UNIE
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, zejména na článek 37,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu1 [2],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Pro přímé platby podle různých režimů podpory v rámci společné zemědělské politiky statistiky ukazují, že velký počet zemědělců dostává velmi malé částky.
Režimy podpor nerozlišují mezi zemědělci, kteří dostávají velmi malé částky a zemědělci, kteří dostávají vyšší částky, tzn., že podmínky pro poskytování podpor a správní a kontrolní ustanovení jsou v obou případech stejné.
(2) Zjednodušený režim podpor pro zemědělce, kteří dostávají jen malé finanční částky, může přispět ke snížení správních nákladů zemědělců, vnitrostátní správy a Komise.
Účinnost tohoto režimu by měla být ověřena během zkušebního období.
Zemědělci, kteří mají nárok na malé částky, nebo jsou ochotni menší částku podpory přijmout, by měli v průběhu určitého minimálního období obdržet za zjednodušených podmínek celkovou roční platbu najednou.
Vzhledem k časovému omezení platnosti režimu by měla být účast jak pro členské státy, tak i zemědělce v členských státech, které daný režim zavedou, dobrovolná.
(3) Za účelem zjednodušení administrativních postupů by mělo být členským státům dovoleno, aby zúčastněným zemědělcům vyplatily jednotnou kombinovanou platbu, zahrnující podpory poskytované v rámci tohoto zjednodušeného režimu a podpory v rámci ostatních režimů podpor.
(4) Aniž jsou dotčena stávající společná pravidla pro režimy přímých podpor zavedených nařízením Rady4 [3] (ES) č. 1259/1999, s ohledem na skutečnost, že režim je zaváděn na zkušebním základě, by Komise měla mít dostatečný prostor pro provádění režimu.
Aby bylo dosaženo cíle zjednodušení, bude navíc nezbytné odchýlit se, v určitých, přesně stanovených a odůvodněných případech od stávajících ustanovení v příslušných nařízeních týkajících se režimů podpor, jakož i od nařízení Rady (EHS) č. 3508/92 ze dne 27. listopadu 1992 o zavedení integrovaného administrativního a kontrolního systému pro některé režimy podpor Společenství2 [4].
(5) Nařízení (ES) č. 1259/1999 obsahuje společná pravidla pro režimy přímých podpor v rámci společné zemědělské politiky.
Je tedy vhodné uvedené nařízení změnit a zahrnout do něho zjednodušený režim.
(6) Opatření nezbytná k provádění tohoto nařízení by měla být přijata v souladu s rozhodnutím Rady č. 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí [5] svěřených Komisi
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (ES) č. 1259/1999 se mění takto:
1. Doplňuje se tento článek: "Článek 2a
1. Pro kalendářní roky 2002 až 2005 se zavádí zjednodušený režim, podle kterého se členské státy mohou rozhodnout, že platby v rámci následujících režimů podpor budou uskutečněny podle podmínek stanovených v tomto článku a v pravidlech vydaných k jeho provedení:
- platby na plochu pro plodiny na orné půdě, včetně plateb na silážní píci, dodatečných částek, plateb za vynětí půdy z produkce, příplatku na pšenici tvrdou a zvláštní podpory podle článků 2, 4 a 5 nařízení (ES) č. 1251/1999 [6],
- podpora na plochu pro luskoviny pěstované na zrno podle článku 1 nařízení (ES) č. 1577/96 [7],
- vyrovnávací platba pro rýži podle článku 6 nařízení (ES) č. 3072/95 [8],
- zvláštní prémie, prémie na krávy bez tržní produkce mléka včetně prémie na jalovice a dodatečné prémie na krávy bez tržní produkce mléka poskytované členským státem, pokud je spolufinancována, extenzifikačních prémií a dodatečných plateb vyplácených dodatečně k podporám stanoveným v této odrážce podle článků 4, 6, 10, 13 a 14 nařízení (ES) č. 1254/1999 [9],
- prémie na bahnice a kozy a podpory pro znevýhodněné oblasti podle článku 5 nařízení (ES) č. 2467/98 [10].
Nařízení uvedená v pododstavci 1 se dále nazývají jako "příslušná nařízení";.
2. Účast ve zjednodušeném režimu je dobrovolná.
Žadatelé se mohou účastnit režimu, jestliže v každém kalendářním roce před rokem podání žádosti obdrželi podporu v rámci alespoň jednoho z režimů podpory, který se na ní vztahuje.
Zemědělci, kteří obdrželi podporu pro předčasný odchod do důchodu podle nařízení (ES) č. 1257/1999, se nemohou režimu účastnit.
3. Částka, kterou může zemědělec v rámci režimu obdržet, odpovídá buď
a) průměru částek, které mu byly poskytnuty podle příslušných nařízení ve třech kalendářních letech před rokem podání žádosti, nebo
b) celkové částce, která mu byla poskytnuta podle příslušných nařízení v kalendářním roce před rokem podání žádosti, podle toho, která z částek je vyšší.
Podpory na plochu pro len a konopí stanovené v článku 4 nařízení Rady (EHS) č. 1308/70 [11] se zahrnují do výpočtu.
V případě použití článku 4 tohoto nařízení během referenčních období uvedených pod písmenem a) a b) se částky podle těchto písmen vypočítají stejným způsobem jako částky, které by byly poskytnuty před použitím článku 4.
4. Částka podle odstavce 3 tohoto nařízení činí nejvýše 1250 EUR.
Žadatelé, kteří by podle příslušných nařízení měli nárok na vyšší částky, se mohou rovněž zúčastnit zjednodušeného režimu, aniž je dotčen čl. 5, pokud s maximální částkou souhlasí.
Podpory v rámci zjednodušeného režimu se vyplácejí jedenkrát ročně, počínaje rokem podání žádosti o účasti v režimu až do roku 2005.
5. Členské státy mohou rozhodnout, že se na zjednodušený režim použije článek 4.
6. Žadatelé se zavazují, že budou půdu udržovat v dobrých podmínkách pro zemědělství.
Mohou půdu využívat pro všechny zemědělské účely, s výjimkou produkce konopí spadající pod kód KN 53021000.
Členské státy stanoví, co se rozumí pojmem "dobré podmínky pro zemědělství"; a zohlední zejména opatření, která přijaly podle tohoto nařízení a podle čl. 9 odst. 4 nařízení (ES) č. 2316/1999 [*******] Nařízení Komise (ES) č. 2316/1999 ze dne 22. října 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1251/1999 o režimu podpor pro producenty některých plodin na orné půdě (Úř. věst. L 280, 30.10.1999, s. 43). Nařízení naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 946/2001 (Úř. věst. L 133, 16.5.2001, s. 8)..
7. Členské státy mohou rozhodnout, že uplatní zjednodušený režim na vnitrostátní nebo regionální úrovni a že zkombinují datum plateb v rámci zjednodušeného režimu s datem plateb v rámci ostatních režimů podpor.";
2. Článek 11 se nahrazuje tímto:
"Článek 11 Prováděcí pravidla
1. Komisi napomáhá Řídící výbor pro obiloviny ustavený podle článku 23 nařízení (EHS) č. 1766/92 [*] Nařízení Rady (EHS) č. 1766/92 ze dne 30. června 1992 o společné organizaci trhu s obilovinami (Úř. věst. L 181, 1.7.1992, s. 21). Nařízení naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 1666/2000 (Úř. věst. L 193, 29.7.2000, s. 1). případně jiné příslušné řídící výbory.
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 4 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES.
3. Doba uvedená v čl. 4 odst. 3 rozhodnutí 1999/468/ES je 1 měsíc.
4. V souladu s odstavcem 2 Komise stanoví
- prováděcí pravidla k článku 2a, včetně veškerých odchylek od příslušných nařízení a od nařízení (EHS) č. 3508/92 [**] Nařízení Rady (EHS) č. 3508/92 ze dne 27. listopadu 1992 o zavedení integrovaného administrativního a kontrolního systému pro některé režimy podpor (Úř. věst. L 355, 5.12.1992, s. 1). Nařízení naposledy pozměněné nařízením Komise (ES) č. 495/2001 (Úř. věst L 72, 14.3.2001, s. 6)., které jsou nezbytné pro dosažení cíle zjednodušení zemědělských předpisů a které se týkají zejména podmínek poskytování podpor, lhůt pro podávání žádostí, plateb a kontrolních ustanovení, jakož i prováděcí pravidla k zabránění duplicitních žádostí v souvislosti s plochou a produkcí spadající do zjednodušeného režimu,
- změny přílohy, které se se zřetelem ke kritériím článku 1 ukáží jako nezbytné a
- případně prováděcí pravidla k tomuto nařízení, která zahrnují zejména nezbytná opatření k zabránění obcházení čl. 3 a 4, jakož i opatření týkající se článku 7."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost sedmým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1248/2001
ze dne 22. června 2001,
kterým se mění přílohy III, X a XI nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 999/2001, pokud jde o epizootologický dozor a testování na přenosné spongiformní encefalopatie
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 999/2001 ze dne 22. května 2001 o stanovení pravidel pro prevenci, tlumení a eradikaci některých přenosných spongiformních encefalopatií [1], a zejména na čl. 20 odst. 2 a čl. 23 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Prováděcí pravidla pro dohled nad přenosnými spongiformními encefalopatiemi (TSE) u skotu, ovcí a koz jsou stanovena v příloze III nařízení (ES) č. 999/2001.
Tato pravidla zahrnují systematické testování skotu staršího 30 měsíců, který vstupuje do potravinového řetězce, a namátkové testování skotu staršího 30 měsíců, který nevstupuje do potravinového řetězce.
Mimoto se testuje veškerý skot, který podléhá nucené porážce nebo je u něj zjištěna choroba při porážení za účelem zneškodnění na základě systému "starší třiceti měsíců" (OTMS).
Ovce a kozy s klinickými příznaky, které souvisejí s přenosnými spongiformními encefalopatiemi, podléhají aktivnímu dozoru.
(2) S ohledem na zjištění bovinní spongiformní encefalopatie (BSE) u dvou kusů skotu ve stáří 28 měsíců při běžném testování nuceně poražených zvířat a za účelem zajištění včasného varovného systému při objevení se jakýchkoli nepříznivých znaků ve výskytu BSE u mladších zvířat se věková hranice snižuje na 24 měsíců u zvířat, která patří k určitým rizikovým populacím.
(3) Při dohledu prováděném v prvním trimestru roku 2001 byly zjištěny pozitivní případy BSE ve všech členských státech kromě Řecka, Lucemburska, Rakouska, Finska a Švédska.
Počet kusů skotu, který patří k určitým rizikovým skupinám testovaným ve výše uvedených členských státech, byl: 248 v Řecku, 763 v Lucembursku, 3295 v Rakousku, 4527 ve Finsku a 8254 ve Švédsku.
(4) Vědecký řídící výbor (SSC) se ve svém stanovisku ze dne 6. července 2000 o zeměpisném riziku BSE (GBR) vyjádřil, že úroveň GBR v Lucembursku je III (BSE potvrzena na nízké úrovni) a úroveň GBR v Rakousku, Finsku a Švédsku je II (BSE nepravděpodobná, ale nevylučuje se).
Řecko nepředložilo materiály ke zhodnocení s odkazem na právní a technické nejasnosti.
(5) Ve světle dohledu provedeného v Rakousku, Finsku a Švédsku, a podle vyhodnocení SSC je výskyt BSE v těchto členských státech nepravděpodobný, ale nevylučuje se.
Jestliže se v nich BSE vyskytuje, nejpravděpodobněji se zjistí vyšetřením těch kusů skotu, které uhynuly na farmách, byly nuceně poraženy nebo u nich byla zjištěna choroba při normální porážce.
Těmto členským státům by se proto mělo povolit omezení testování u zdravého poraženého skotu.
(6) Vzhledem k dodatečných informacím o výskytu BSE ve Spojeném království by se testování podle OTMS mělo rozšířit tak, aby zahrnovalo všechna zvířata narozená v jednom roce po zákazu požívání.
Ostatní skot poražený na základě OTMS by se měl testovat namátkově.
(7) Členským státům by se mělo povolit dobrovolné testování jiného skotu, zejména pokud se tato zvířata považují za větší riziko za předpokladu, že se tak učiní bez přerušení obchodu.
(8) Je nezbytné vyjasnit opatření, která následují po testování skotu, a zavést opatření k tomu, aby se zabránilo vstupu jatečně upravených těl, která jsou potenciálně kontaminovaná pozitivními jatečně upravenými těly, do potravinového řetězce.
(9) Rychlé testování po poražení by se mělo provádět namátkově, aby se zlepšilo odhalení klusavky u ovcí a koz.
K získání úplnějšího obrazu situace je nezbytné provádět náhodný odběr vzorků ve dvou různých cílových populacích: u zvířat uhynulých na farmách a u poražených zvířat.
(10) V členských státech s malými národními stády ovcí a koz je těžké provádět statisticky významný odběr vzorků v obou cílových skupinách.
Těmto členským státům by se proto mělo povolit používání menší velikosti vzorku, který je však zaměřen na zvířata, u nichž je pravděpodobnost výskytu pozitivních případů větší.
(11) Vzhledem k roli genetické rezistence v rozvoji klinické klusavky a možnosti používat chovatelské programy v rámci prevence, tlumení a eradikace klusavky by se měl určit genotyp všech případů klusavky a případy zjištěné v rezistentních genotypech by se měly předložit k typizaci druhu viru.
(12) Seznam národních referenčních laboratoří by se měl aktualizovat.
(13) Po zavedení rychlých testů u programů dohledu u ovcí a koz je nezbytné stanovit vhodné diagnostické metody a protokoly.
Kromě toho by se měly aktualizovat diagnostické metody a protokoly stanovené pro skot.
(14) Podle článku 22 nařízení (ES) č. 999/2001 by se závěrečné statistické šetření mělo použít k potvrzení nebo vyvrácení závěrů analýzy rizik provedené jako první krok při určování statutu BSE země nebo oblasti.
Minimální kritéria pro statistické šetření jsou stanovena v části B přílohy XI.
Vzhledem k nízkému riziku BSE v Rakousku, Finsku a Švédsku, jak jej hodnotí SSC, a k zahrnutým nepoměrným zdrojům, měla by se stanovit odchylka pro tyto členské státy tak, aby se ze šetření vyňala zvířata uhynulá na farmách v odlehlých oblastech s nízkým stavem zvířat.
(15) V zájmu jasnosti by se měla zrušit rozhodnutí Komise 98/272/ES o epizootologickém dozoru nad přenosnými spongiformními encefalopatiemi [2], naposledy pozměněné rozhodnutím 2001/8/ES [3], a 2000/764/ES o testování skotu na přítomnost bovinní spongiformní encefalopatie [4], ve znění rozhodnutí 2001/8/ES.
(16) Vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (ES) č. 999/2001 se mění takto:
1. znění přílohy III se nahrazuje zněním přílohy I tohoto nařízení;
2. v příloze X kapitole A se znění bodu 3 nahrazuje zněním přílohy II tohoto nařízení;
3. v příloze X se znění kapitoly C nahrazuje zněním přílohy III tohoto nařízení;
4. v příloze XI se znění kapitoly B nahrazuje zněním přílohy IV tohoto nařízení.
Článek 2
1. Rozhodnutí 98/272/ES a 2000/764/ES se zrušují.
2. Odkazy na zrušená rozhodnutí se považují za odkazy na nařízení (ES) č. 999/2001. Zejména odkazy na přílohu IV část A rozhodnutí 98/272/ES se považují za odkazy na přílohu X kapitolu C bod 4 nařízení (ES) č. 999/2001.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1252/2001
ze dne 26. června 2001,
kterým se mění nařízení (EHS) č. 1445/76 o stanovení seznamu různých odrůd Lolium perenne L.
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2358/71 ze dne 26. října 1971 o společné organizaci trhu s osivem [1], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 2371/2000 [2], a zejména na čl. 3 odst. 5 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (EHS) č. 1445/76 [3], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 1389/2000 [4], obsahuje seznam odrůd Lolium perenne L. s vysokou persistencí, pozdních nebo středně pozdních, a seznam odrůd s nízkou persistencí, středně pozdních, středně raných nebo raných, ve smyslu předpisů vydaných k provedení článku 3 nařízení (EHS) č. 2358/71.
(2) Od poslední změny nařízení (EHS) č. 1445/76 již není certifikované osivo některých odrůd Lolium perenne L. uváděno na trh, zatímco se na trhu objevilo osivo jiných odrůd a bude uváděno na trh poprvé v hospodářském roce 2001/2002.
Dále použití některých klasifikačních kritérií na některé odrůdy Lolium perenne L. vede k jejich zahrnutí do některého ze zmíněných seznamů.
Proto by měly být příslušně pozměněny přílohy nařízení (EHS) č. 1445/76.
(3) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro osivo,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Přílohy I a II nařízení (EHS) č. 1445/76 se nahrazují přílohami I a II tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. července 2001.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1253/2001
ze dne 26. června 2001,
kterým se mění nařízení (ES) č. 1227/2000, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení (ES) č. 1493/1999 o společné organizaci trhu s vínem, jež se týkají produkčního potenciálu
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1493/1999 ze dne 17. května 1999 o společné organizaci trhu s vínem [1], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 2826/2000 [2], a zejména na článek 15 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Články 16 a 17 nařízení Komise (ES) č. 1227/2000 ze dne 31. května 2000, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1493/1999 o společné organizaci trhu s vínem, jež se týkají produkčního potenciálu [3], ve znění nařízení (ES) č. 784/2001 [4], obsahují pravidla pro financování režimu restrukturalizace a přeměny vinic.
(2) Finanční příděly na rozpočtový rok 2000/01 byly pro členské státy stanoveny na základě rozhodnutí Komise č. 2000/503/ES ze dne 25. července 2000, kterým se stanoví na hospodářský rok 2000/01 orientační finanční příděl členským státům na restrukturalizaci a přeměnu vinic podle nařízení Rady (ES) č. 1493/1999 vztažený na počet hektarů [5].
(3) Tato pravidla zejména stanoví, že přidělené prostředky, jež členský stát nepoužije do 30. června, mají být přerozděleny členským státům, které podají žádost o financování a jejichž všechny výdaje, na které dostaly finanční příděl, se uskutečnily do 30. června.
Tato pravidla rovněž stanoví, že finanční příděly členským státům, které tyto příděly v běžném rozpočtovém roce nepoužily v plném rozsahu, budou v následujících rozpočtových letech kráceny.
(4) Během prvního roku režimu restrukturalizace a přeměny vinic měly některé členské státy potíže při jeho zavádění a uplatňování.
Používání pravidel v článku 16 a 17 by vedlo k nadměrným krácením částek, které jsou k dispozici na restrukturalizaci a přeměnu vinic v těchto členských státech v běžném a následujícím rozpočtovém roce.
V jiných členských státech nebyly tyto potíže tak vážné, avšak přesto tak velké, že tyto členské nemohou přidělené prostředky využít v plném rozsahu státy do 30. června, nicméně toho pravděpodobně budou schopny do 15. října.
(5) Proto je žádoucí v rozpočtovém roce 2000/01 přechodně zmírnit tato krácení tak, že se poskytne možnost, aby byly v rámci určitých mezí znovu přerozděleny prostředky, u nichž se odpovídající výdaje neuskutečnily do 30. června 2001, členským státům, které k uvedenému datu ještě nevyužily své příděly v plném rozsahu.
(6) Kromě toho by rovněž v rozpočtovém roce 2000/01 mělo být přechodně stanoveno, že je možné prostředky, které nebyly v plném rozsahu použity do 30. června 2001, přerozdělit členským státům, které použily podstatnou část svého přídělu, a to až do výše jejich původního přídělu.
(7) Aby členské státy mohly podat žádosti uvedené v tomto nařízení, musí toto nařízení vstoupit v platnost nejpozději dnem 30. června 2001.
(8) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro víno,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V nařízení (ES) č. 1227/2000 se v článku 17 vkládá nový odstavec, který zní: "8. Pokud jde o rozpočtový rok 2000/01,
a) členský stát, který podle čl. 16 odst. 1 písm. a) oznámí Komisi částku menší než 75 % finančního přídělu, který tento stát dostal na základě rozhodnutí Komise č. 2000/503/ES [6], může zaslat Komisi nejpozději do 30 června žádost o další financování výdajů v rozpočtovém roce 2000/2001, které přesahují částku oznámenou Komisi podle čl. 16 odst. 1 písm. a);
b) žádost členského státu podle písmene a) se přijímá, pokud součet částky přijaté a částky oznámené podle čl. 16 odst. 1 písm. a) nepřesahuje 75 % celkového finanční přídělu, který tento stát dostal na základě rozhodnutí č. 2000/503/ES. Komise oznámí členským státům co nejdříve po 30. červnu, v jakém rozsahu mohou být žádosti přijímány;
c) členský stát, který oznámí Komisi podle čl. 16 odst. 1 písm. a) částku ve výši alespoň 75 % finančního přídělu, který tento stát dostal na základě rozhodnutí 2000/503/ES, avšak nižší než celkový součet finančního přídělu, může zaslat Komisi nejpozději do 30. června žádost o další financování výdajů v rozpočtovém roce 2000/01, které přesahují částku oznámenou Komisi podle čl. 16 odst. 1 písm. a);
d) žádost členského státu podle písmene c) se přijímá, pokud součet částky přijaté a částky oznámené podle čl. 16 odst. 1 písm. a) nepřesahuje celkový finanční příděl, který tento stát dostal na základě rozhodnutí č. 2000/503/ES. Komise oznámí členským státům co nejdříve po 30. červnu, v jakém rozsahu mohou být žádosti přijímány;
e) odchylně od odstavce 2 se žádosti podané členskými státy podle čl. 16 odst. 1 písm. b) přijímají poměrně, přičemž základem je částka, která je k dispozici po odečtení součtu celkových částek oznámených členským státy podle čl. 16 odst. 1 písm. a) a celkových částek přijatých podle písmen b) a d) tohoto odstavce od celkového finančního přídělu, který členské státy dostaly na základě rozhodnutí 2000/503/ES. Komise oznámí členským státům co nejdříve po 30. červnu, v jakém rozsahu mohou být žádosti přijímány."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (ES) č. 1260/2001
ze dne 19. června 2001
o společné organizaci trhů v odvětví cukru
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na články 36 a 37 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Má-li společná zemědělská politika řádně fungovat, musí zahrnovat společnou organizaci trhů v odvětví cukru, vztahující se zejména na cukr a přímé náhražky tekutého cukru, tj. isoglukózu a inulinový sirup.
(2) Je nezbytné přijmout opatření ke stabilizaci trhu s cukrem, aby bylo možné dosáhnout cílů společné zemědělské politiky, a zejména aby pěstitelům cukrové řepy a cukrové třtiny ve Společenství byly nadále poskytovány potřebné záruky v oblasti zaměstnanosti a životní úrovně.
Tohoto cíle lze dosáhnout, bude-li intervenčním agenturám umožněno nakupovat cukr.
Za tímto účelem je třeba stanovit pro nedeficitní oblasti intervenční cenu pro bílý cukr, jakož i intervenční cenu pro surový cukr, a pro jednotlivé deficitní oblasti stanovit každý rok odvozenou intervenční cenu pro bílý cukr a případně i pro surový cukr.
Intervenční cena musí být stanovena v takové výši, která pěstitelům cukrové řepy a cukrové třtiny zajistí přiměřené příjmy a zároveň bude respektovat zájmy spotřebitelů.
Tyto cenové záruky poskytované na cukr se vztahují rovněž na sirupy z cukru, jako je isoglukóza a inulinový sirup, jejichž ceny se stanovují na základě cen cukru.
Vzhledem k finanční perspektivě a rozpočtovým pravidlům přijatým Evropskou radou v Berlíně v březnu roku 1999 by cenová podpora v odvětví cukru měla být stanovena na celou dobu trvání tohoto nového režimu.
(3) Intervenční cena musí být stanovena pro bílý cukr a surový cukr standardní jakosti, kterou je tudíž nutné definovat.
Tato standardní jakost by měla odpovídat průměrné jakosti dosahované u cukru, který je produkován ve Společenství, a měla by být stanovena na základě kritérií používaných v odvětví cukru.
Rovněž musí být možné, aby uvedená standardní jakost byla přezkoumávána, zejména s ohledem na požadavky obchodu a na vývoj technologie analytických metod.
(4) Zeměpisná poloha francouzských zámořských departementů vyžaduje, aby pro cukr vyráběný v těchto departementech byla přijata vhodná opatření.
(5) Intervenční agentury nesmí narušovat výše uvedené cenové záruky, a proto musí prodávat cukr za cenu vyšší než je intervenční cena, pokud není cukr určen k vývozu v nezměněném stavu nebo ve formě zpracovaných výrobků, nebo jako krmivo v živočišné výrobě.
Tato norma neumožňuje, aby cukr určený ve Společenství k lidské spotřebě byl poskytován dobročinným organizacím.
Z tohoto důvodu je vhodné tento postup umožnit, a to za předpokladu, že půjde o úzce zaměřené akce naléhavé pomoci, jejichž účelem je zajistit zásobování a které zároveň představují humanitární činnost.
Účinnost těchto opatření závisí na tom, jak rychle se realizují, a proto je nutné stanovit nejvhodnější postup.
(6) Stejně jako škroby je i cukr komoditou, kterou lze využít v chemickém průmyslu při výrobě podobných produktů.
Je třeba zajistit harmonický rozvoj využívání těchto základních produktů.
Měl by být zaveden režim produkčních náhrad, který umožní prodej cukru ve větším množství, než tomu bylo dosud; za tímto účelem by uvedené produkty mohly být poskytovány uvedenému průmyslu za snížené ceny.
(7) Je nezbytné, aby tento právní předpis zajistil přijatelné záruky jak zpracovatelům, tak producentům těchto základních produktů.
Z tohoto důvodu je nutné stanovit na základě výtěžnosti, kterou lze ve Společenství odhadovat na 130 kg bílého cukru na tunu cukrové řepy standardní jakosti, minimální ceny za cukrovou řepu A, která se zpracovává na cukr A, a za cukrovou řepu B určenou ke zpracování na cukr B, kterou mají zaplatit výrobci cukru při nákupu cukrové řepy kromě základní ceny odvozené od intervenční ceny za bílý cukr a kromě příjmů podniků z prodeje melasy, které lze odhadovat na 7,61 eur ze 100 kg; tato částka vychází z ceny melasy odhadované na 8,21 eur za 100 kg a z nákladů na zpracování a dodání cukrové řepy do zpracovatelských závodů.
(8) K zajištění spravedlivé vyváženosti práv a povinností producentů a pěstitelů je nutné stanovit specifické nástroje, a zejména přijmout standardní právní předpisy Společenství upravující smluvní vztahy mezi odběrateli a dodavateli cukrové řepy, jakož i vhodná opatření upravující tyto vztahy při obchodování s cukrovou třtinou.
Ustanovení, která se týkají obvyklého trvání dodávek a jejich časového odstupňování, sběrných center cukrové řepy, nákladů na dopravu, míst převzetí, odebírání vzorků, vracení řízků nebo placení přiměřené náhrady, jakož i lhůt pro úhradu záloh, ovlivňují skutečnou cenu, kterou prodejce za cukrovou řepu získá.
Kvůli rozdílnosti přírodních, hospodářských a technických podmínek je velmi obtížné sjednotit v celém Společenství podmínky nákupu cukrové řepy.
V současné době existují v tomto odvětví dohody mezi producenty nebo organizacemi producentů a organizacemi pěstitelů.
Rámcová ustanovení by měla pouze stanovit minimální záruky, které potřebují jak pěstitelé řepy, tak daný zpracovatelský průmysl k zajištění hladkého fungování cukrovarnického průmyslu; pro dohody v rámci cukrovarnictví by měla existovat možnost odchylky od některých pravidel uvedených v příloze III.
(9) Důvody, které vedly Společenství k přijetí systému produkčních kvót pro cukr, isoglukózu a inulinový sirup, trvají i nadále.
Uvedený systém však byl upraven tak, aby odpovídal nejnovějším výsledkům rozvoje výroby, aby poskytl Společenství nástroje, které by spravedlivým, avšak účinným způsobem zajistily, aby sami producenti plně hradili náklady na odbyt přebytků, které vznikají v důsledku vyšší produkce v porovnání se spotřebou ve Společenství, a aby odpovídal závazkům Společenství vyplývajícím z dohod přijatých v rámci mnohostranných obchodních jednání Uruguayského kola (dále jen "dohody GATT") a schválených rozhodnutím č. 94/800/ES [4].
(10) Dohoda o zemědělství uzavřená na základě dohod GATT (dále jen "dohoda") zejména požaduje, aby Společenství postupně snižovalo podporu vývozu zemědělských produktů, a to především u cukru, na který se vztahují produkční kvóty.
Dohoda stanoví snižování podpory vývozu během přechodného období, jak z hlediska dotovaného množství, tak z hlediska výše podpory.
Při úpravě záruk je v prvé řadě nutné určit, v jakém poměru bude rozdíl zjištěný v daném hospodářském roce mezi objemem, který by bylo možné v rámci Společenství vyvézt, a množstvím stanoveným v dohodě rozdělen mezi cukr, isoglukózu a inulinový sirup podle procentuálních poměrů, které představují kvóty těchto produktů v rámci celkové kvóty stanovené ve Společenství pro všechny tři produkty.
Tento systém by se však měl uplatňovat pouze po omezenou dobu a měl by být považován za přechodný.
S ohledem zejména na finanční perspektivu a rozpočtová pravidla přijatá Evropskou radou v Berlíně v březnu 1999, jakož i na nutnost vzít v úvahu pokrok v jednáních v rámci Světové obchodní organizace (WTO) musí být v hospodářských letech 2001/02 až 2005/06 režim kvót nadále používán.
(11) Společná organizace trhů v odvětví cukru je v prvé řadě založena na zásadě, že producenti musí nést plnou finanční odpovědnost za ztráty vzniklé v každém hospodářském roce při prodeji té části kvótované produkce Společenství, která převyšuje vnitřní spotřebu, a v druhé řadě je založena na režimu cenových záruk pro zajištění odbytu, které jsou rozlišeny podle produkčních kvót přidělených každému podniku.
V odvětví cukru se kvóty jednotlivým podnikům přidělují na základě jejich skutečné produkce během určeného referenčního období.
(12) Vzhledem k tomu, že závazky týkající se snížení podpory vývozu byly přijaty během přechodného období, je nezbytné zachovat základní množství cukru a isoglukózy, jakož i kvóty pro inulinový sirup na stávající úrovni; musí však být možné upravit příslušné záruky podle potřeby, aby Společenství mohlo plnit své závazky vyplývající z dohody, a současně brát v úvahu základní faktory, které ovlivňují situaci v odvětví cukru ve Společenství.
Měl by být zachován systém samofinancování tohoto odvětví prostřednictvím dávek z produkce, jakož i režim produkčních kvót.
(13) Producenti by tak nadále měli nést finanční odpovědnost za úhradu základní dávky z veškeré produkce cukru A a B, která však nesmí přesáhnout 2 % intervenční ceny za bílý cukr, jakož i za úhradu dávky B na produkci cukru B, která může představovat maximálně 37,5 % uvedené ceny.
Za určitých okolností se na úhradě těchto příspěvků podílejí také výrobci isoglukózy a inulinového sirupu.
Uvedené limity dávek neumožňují za zmíněných okolností dosáhnout v každém hospodářském roce plného samofinancování odvětví, a proto je vhodné stanovit pro tyto případy doplňkové dávky.
(14) V zájmu rovného zacházení se musí tato doplňková dávka vypočítat pro každý podnik zvlášť podle jeho podílu na příjmech z dávek z výroby, které zaplatil v daném hospodářském roce.
Proto je nutné stanovit pro Společenství jako celek určitý koeficient, který v daném hospodářském roce představuje poměr mezi celkovou zjištěnou ztrátou a celkovými příjmy z dávek z výroby.
Dále je nezbytné vymezit podmínky, za kterých se prodejci cukrové řepy a cukrové třtiny musí podílet na úhradě ztráty v daném hospodářském roce.
(15) V jakémkoliv hospodářském roce může spotřeba, výroba, dovoz, zásoby, převody do dalšího období a průměrná ztráta, která pravděpodobně v režimu samofinancování vznikne, dosáhnout takové úrovně, že produkční kvóty přidělené jednotlivým podnikům v odvětví cukru způsobí, že objem vývozu překročí úroveň stanovenou v dohodě.
Proto je třeba záruky spojené s kvótami upravovat v každém hospodářském roce tak, aby Společenství mohlo plnit své závazky.
(16) Po rozdělení na cukr, isoglukózu a inulinový sirup musí následovat další rozdělení podle jednotlivých členských států, aby byl k dispozici přehled o zárukách souvisejících s kvótami přidělenými výrobním podnikům v jednotlivých členských státech a aby změna záruk neohrozila stávající rovnováhu v oblasti kvót a podílu na nákladech.
Z tohoto důvodu je nezbytné stanovit pro každý členský stát koeficient srážky u záruk A a B na základě maximálních nákladů odpovídajících těmto zárukám.
Každý členský stát by měl poté provést rozdělení mezi jednotlivé podniky na základě záruk vyplývajících pro každý podnik z jeho vlastních kvót.
(17) Kvóty A a B ovlivňuje fúze nebo zcizení podniků, zcizení jednoho ze závodů určitého podniku tímto podnikem, ukončení činnosti podniku nebo jednoho z jeho výrobních závodů.
Je nezbytné stanovit podmínky, za kterých mohou členské státy měnit kvóty dotyčných podniků a zároveň zajistit, aby změny kvót podniků vyrábějících cukr nepoškozovaly zájmy pěstitelů cukrové řepy nebo cukrové třtiny.
(18) Vzhledem k nutnosti umožnit, aby ve zpracovatelském průmyslu a v odvětví pěstování cukrové řepy a cukrové třtiny byly provedeny určité strukturální změny v období, kdy mají být uplatňovány uvedené kvóty, je nezbytné ponechat členským státům určitý manévrovací prostor pro změnu kvót podniků, a to nejvýše v rozmezí 10 %.
S ohledem na zvláštní podmínky existující v odvětví cukru ve Španělsku, Itálii a francouzských zámořských departementech se však toto omezení nebude v uvedených regionech uplatňovat, pokud zde bude probíhat restrukturalizace.
(19) Přidělení produkčních kvót podnikům je jedním ze způsobů, jak producentům zajistit ceny platné ve Společenství, jakož i odbyt pro jejich produkci, a proto je třeba při převodech kvót v rámci produkčních oblastí brát v úvahu zájmy všech zúčastněných stran, zejména pěstitelů cukrové řepy a cukrové třtiny.
(20) Odbyt cukru a isoglukózy na vnitřním trhu Společenství by měl vzrůst, a je tudíž nezbytné umožnit, aby cukr a isoglukóza určené ke zhotovení výrobků pro jiné než potravinářské účely ve Společenství byly za stanovených podmínek vyčleněny z produkčních kvót ve smyslu systému kvót.
(21) Vytvoření trhu Společenství pro cukr, isoglukózu a inulinový sirup vyžaduje, aby byl na vnějších hranicích Společenství zaveden společný obchodní režim.
Obchodní režim zahrnující dovozní cla a vývozní náhrady zajistí stabilizaci trhu Společenství, neboť zejména zabrání tomu, aby cenové výkyvy na světovém trhu ovlivňovaly ceny uvnitř Společenství.
Proto je třeba při dovozu ze třetích zemí ukládat clo a při vývozu do těchto zemí poskytovat náhradu, aby se tak vyrovnal rozdíl mezi cenami na trhu s cukrem uvnitř Společenství a mimo Společenství, pokud ceny na světových trzích jsou nižší než ceny ve Společenství; určitou míru ochrany je nutné poskytnout rovněž odvětví zpracování isoglukózy a inulinového sirupu v rámci Společenství.
(22) K zajištění řádného fungování tohoto obchodního režimu musí existovat možnost regulovat nebo zakázat režim aktivního zušlechťovacího styku, pakliže to vyžaduje situace na trhu.
(23) Pro případ, že by v důsledku nedostatečných zásob na světovém trhu byly ceny na světovém trhu vyšší než ceny ve Společenství nebo pro případ, že by celé Společenství nebo část jeho členů měla potíže se zajištěním normálního zásobování, je nutné přijmout nezbytná opatření s cílem včas zabránit situaci, za které by regionální přebytky byly vyváženy do třetích zemí a neobvyklý růst cen ve Společenství by znemožnil zásobování spotřebitelů za přiměřené ceny.
(24) Příslušné orgány musí být schopny stále sledovat pohyb zboží v rámci obchodu se třetími zeměmi, aby dokázaly posoudit trendy a podle potřeby uplatňovaly opatření tohoto nařízení.
Za tím účelem musí být zaveden režim dovozních a vývozních licencí, které se budou vydávat až po složení jistoty; tato jistota zaručí, že transakce, na kterou se licence vztahuje, bude skutečně provedena.
(25) Systém cel umožňuje obejít se bez všech dalších opatření na ochranu vnějších hranic Společenství.
Za výjimečných okolností však může mechanismus cen a celních poplatků selhat.
Společenství musí mít možnost neprodleně přijmout nezbytná opatření, aby společný trh nezůstal v takových případech bez ochrany proti rušivým vlivům.
Tato opatření musí být v souladu se závazky Společenství vyplývajícími z dohod GATT.
Kromě toho musí existovat možnost dočasně pozastavit ukládání cla na určité výrobky v odvětví cukru, aby nedocházelo k potížím v zásobování trhu Společenství.
(26) Ve Společenství byla provedena celková kontrola rafinerií cukru nacházejících se na jeho území.
Při této kontrole se ukázalo, že má-li být zásobování rafinerií v celém Společenství plynulejší a rovnoměrnější než dosud, je třeba jasně stanovit, jaké jsou maximální tradiční předpokládané požadavky na dodávky surového cukru k rafinaci na bílý cukr v každém z dotyčných členských států, to jest ve Finsku, Francii, Portugalsku a Spojeném království, s využitím objektivních referenčních údajů a s ohledem na množství cukru určeného k přímé spotřebě v hospodářském roce 1994/95.
Z tohoto důvodu je nutné zavést zvláštní preferenční opatření pro přístup na trh Společenství, která umožní rafineriím cukru dovézt za zvláštních podmínek určitá množství surového třtinového cukru původem ze zemí AKT podle protokolu č. 3 k příloze IV Dohody o partnerství uzavřené mezi AKT a ES, jakož i z Indie a ostatních států, s nimiž byly uzavřeny příslušné dohody.
Tato množství musí být stanovena v rámci výše uvedených maximálních předpokládaných požadavků na základě předpokládaných dodávek, jakmile bude ukončena rafinace všech dostupných zásob surového třtinového a řepného cukru pocházejícího ze Společenství, jakož i preferenčního surového cukru a surového cukru pocházejícího ze zemí, které využívají celních kvót na základě obchodních koncesí udělených Společenstvím.
S ohledem na závazky Společenství týkající se snížení podpory vývozu by mělo být omezeno množství cukru dováženého k pokrytí tradičních požadavků rafinerií.
(27) Podle článku 1 uvedeného protokolu a článku 1 Dohody o třtinovém cukru mezi Evropským hospodářským společenstvím a Indickou republikou musí být tato preferenční dovozní opatření uplatňována v rámci společné organizace trhů s cukrem.
(28) Je nezbytné vytvořit mechanismus, který zajistí, že surový třtinový cukr dovezený na základě uvedených preferenčních opatření bude rafinován za co možná nejspravedlivějších podmínek hospodářské soutěže.
(29) Rafinace cukru je významná činnost jak na celosvětové úrovni, tak v rámci Společenství, a to zejména v rafineriích upravujících surový cukr na bílý cukr.
Z technického hlediska rafinace umožňuje získat ze surového třtinového cukru vysoce jakostní výrobky odpovídající požadavkům trhu.
Kromě toho se tyto rafinerie nacházejí v oblastech s vysokou spotřebou.
Z tohoto důvodu představují přístavní rafinerie Společenství důležitou součást průmyslu zpracovávajícího cukrovou řepu zejména ve Finsku, na pevninském území Portugalska, ve Spojeném království a v jižní a západní Francii.
(30) Kontrola dodávek do přístavních rafinerií v celém Společenství ukázala, že je třeba umožnit zvláštní přednostní dovozy surového třtinového cukru, který pochází ze zemí AKT, signatářů protokolu č. 3, a z Indie, a to na základě zvláštních dohod uzavřených mezi Společenstvím a zeměmi uvedenými v protokolu č. 3 a/nebo jinými zeměmi, jakož i na základě odhadu požadavků Společenství, jakmile bude ukončena rafinace všech dostupných zásob surového třtinového a řepného cukru ve Společenství, preferenčního surového cukru a surového cukru pocházejícího ze zemí, které využívají celních kvót na základě obchodních koncesí udělených Společenstvím.
(31) Do hospodářského roku 2000/01 dostávaly rafinerie od Společenství podporu na přizpůsobení na rafinaci preferenčního surového třtinového cukru a surového cukru z cukrové třtiny a cukrové řepy sklizené ve Společenství.
Dosavadní zkušenosti ukazují, že je nezbytné tuto podporu nadále poskytovat a přijmout opatření umožňující upravit podporu tak, aby odrážela hospodářský vývoj v odvětví cukru, zejména obchodní marži při výrobě a rafinaci.
(32) Pravděpodobně bude nezbytné přijmout určitá přechodná opatření, zejména na přelomu jednotlivých hospodářských let nebo v rámci jednoho hospodářského roku.
Musí být tudíž vytvořeny podmínky umožňující přijímat vhodná opatření.
(33) Je nezbytné stanovit postup pro úzkou součinnost mezi členskými státy a Komisí v rámci Řídícího výboru pro cukr, s cílem usnadnit provádění tohoto nařízení.
(34) Pěstitelé a zpracovatelé cukrové řepy na jihu Itálie musí kvůli specifickým podmínkám a velikosti zemědělských podniků neustále řešit různé problémy.
Pěstování cukrové řepy v této oblasti je nezbytné pro regeneraci půdy s obzvlášť vysokým obsahem jílu; jeho cílem je rovněž zabránit návratu k monokulturám. V příštích pěti hospodářských letech proto musí mít Itálie možnost poskytovat jižním regionům státní pomoc ve stejné výši a za stejných podmínek jako v hospodářském roce 2000/01.
Pěstování cukrové třtiny ve Španělsku má v porovnání s ostatními plodinami své specifické problémy; kvůli zachování této produkce musí mít Španělsko možnost poskytovat v příštích pěti hospodářských letech státní podporu na pěstování cukrové třtiny ve stejné výši a za stejných podmínek jako v hospodářském roce 2000/01.
Pěstování cukrové řepy v Portugalsku se musí neustále vyrovnávat s různými potížemi, neboť se jedná o zcela nové odvětví; vzhledem k těmto obtížím je nezbytné pěstitele cukrové řepy podporovat, aby zvyšovali produkci; Portugalsko proto musí mít možnost poskytovat v příštích pěti hospodářských letech státní podporu na pěstování cukrové řepy ve stejné výši a za stejných podmínek jako v hospodářském roce 2000/01.
Kvůli klimatickým podmínkám je pěstování cukrové řepy ve Finsku velmi obtížné a úroda v jednotlivých letech se značně liší; Finsko by proto mělo mít možnost poskytovat paušální náhradu nákladů na skladování převedeného cukru C a měla by být stanovena prováděcí pravidla pro poskytování těchto náhrad.
(35) S ohledem na cíle Společenství v oblasti ochrany životního prostředí musí členské státy navrhnout a realizovat vhodná opatření na ochranu životního prostředí, která považují za potřebná vzhledem k využívání zemědělské půdy k výrobě produktů uvedených v článku 1.
V budoucnosti mohou členské státy zavést opatření na podporu produkce podle objektivních ekologických kritérií a připomenout producentům, že se musí řídit platnými právní předpisy.
Členské státy musí předložit zprávu o vlivu vnitrostátních opatření v oblasti ochrany životního prostředí na zemědělskou produkci v odvětví cukru.
(36) Podle článku 2 nařízení Rady (ES) č. 1258/1999 ze dne 17. května 1999 o financování společné zemědělské politiky [5] musí výdaje vzniklé členským státům při plnění závazků vyplývajících z uplatňování tohoto nařízení hradit Společenství.
(37) Opatření nezbytná pro provádění tohoto nařízení by měla být přijata podle rozhodnutí Rady č. 1999/468/ES zde dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [6].
(38) Režim podpor, který toto nařízení zavádí, nahrazuje režim stanovený nařízením Rady (ES) č. 2038/1999 ze dne 13. září 1999 o společné organizaci trhů v odvětví cukru [7], které musí být zrušeno spolu s nařízeními (EHS) č. 206/68 [8], (EHS) č. 431/68 [9], (EHS) č. 447/68 [10], (EHS) č. 2049/69 [11], (EHS) č. 793/72 [12], (EHS) č. 741/75 [13], (EHS) č. 1358/77 [14], (EHS) č. 1789/81 [15], (EHS) č. 193/82 [16], (EHS) č. 1010/86 [17] a (EHS) č. 2225/86 [18], kterými byla stanovena příslušná prováděcí pravidla.
(39) Nařízením (ES) č. 2038/1999 byl stanoven systém kompenzace nákladů na skladování.
Režim, který toto nařízení zavádí, takový systém neobsahuje, a proto by měla být přijata přechodná ustanovení, která usnadní přechod od starého systému k novému.
Za tímto účelem by za prvé měl být zůstatek podle starého systému náhrad nákladů na skladování, ať již kladný nebo záporný, převeden do režimu financování odbytu přebytečné produkce Společenství v odvětví cukru; za druhé, za účelem úhrady dávky na cukr uskladněný v den vstupu tohoto nařízení v platnost by měl být za den odbytu cukru považován poslední den hospodářského roku 2000/01.
(40) Je nezbytné umožnit, aby byla přijata přechodná pravidla k usnadnění přechodu od režimu stanoveného nařízením (ES) č. 2038/1999 k novým opatřením zaváděným tímto nařízením,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Rozsah působnosti a definice
1. Společná organizace trhů v odvětví cukru stanovená tímto nařízením se týká těchto výrobků: Kód KN _BAR_ Popis zboží _BAR_
_BAR_ Javorový cukr a javorový sirup _BAR_
2. Pro účely tohoto nařízení se rozumí:
a) "bílým cukrem" nearomatizovaný cukr, bez přídavku barviv a jiných látek, obsahující v sušině nejméně 99,5 % hmotnostních sacharózy určené polarimetrickou metodou;
b) "surovým cukrem" nearomatizovaný cukr, bez přídavku barviv a jiných látek, obsahující v sušině méně než 99,5 % hmotnostních sacharózy určené polarimetrickou metodou;
c) "isoglukózou" produkt získaný z glukózy nebo jejích polymerů obsahující nejméně 10 % hmotnostních fruktózy v sušině;
d) "inulinovým sirupem" přímý produkt získaný hydrolýzou inulinu nebo oligofruktózy obsahující v sušině nejméně 10 % hmotnostních volné fruktózy nebo fruktózy ve formě sacharózy;
e) "cukrem A" a "isoglukózou A" jakékoliv množství cukru nebo isoglukózy vyrobené za určitý hospodářský rok v rámci kvóty A daného podniku;
f) "cukrem B" a "isoglukózou B" jakékoliv množství cukru nebo isoglukózy vyrobené za určitý hospodářský rok nad rámec kvóty A, avšak v rámci součtu kvót A a B daného podniku;
g) "cukrem C" a "isoglukózou C" jakékoliv množství cukru nebo isoglukózy vyrobené za určitý hospodářský rok buď převyšující součet kvót A a B daného podniku, nebo podnikem, který žádnou kvótou nedisponuje;
h) "cukrovou řepou A" veškerá cukrová řepa zpracovaná na cukr A;
i) "cukrovou řepou B" veškerá cukrová řepa zpracovaná na cukr B;
j) "inulinovým sirupem A" jakékoliv množství inulinového sirupu vyjádřené jako ekvivalent cukru/isoglukózy, vyrobené za určitý hospodářský rok v rámci kvóty A daného podniku;
k) "inulinovým sirupem B" jakékoliv množství inulinového sirupu vyjádřené jako ekvivalent cukru/isoglukózy, vyrobené za určitý hospodářský rok nad rámec kvóty A daného podniku, avšak v rámci součtu kvót A a B daného podniku;
l) "inulinovým sirupem C" jakékoliv množství inulinového sirupu vyjádřené jako ekvivalent cukru/isoglukózy, vyrobené za určitý hospodářský rok buď nad rámec součtu kvót A a B daného podniku, nebo podnikem, který žádnou kvótou nedisponuje;
m) "hospodářským rokem" období začínající dnem 1. července a končící dnem 30. června následujícího roku, a to pro všechny produkty uvedené v odstavci 1.
HLAVA I
VNITŘNÍ TRH
KAPITOLA 1
Ceny
Článek 2
1. U bílého cukru pro hospodářské roky 2001/02 až 2005/06:
a) intervenční cena činí 63,19 EUR/100 kg;
b) odvozená intervenční cena se stanoví každý rok pro každou z deficitních oblastí.
2. Pro hospodářské roky 2001/02 až 2005/06 činí intervenční cena surového cukru 52,37 EUR/100 kg.
Pokud je nutné prodávat surový cukr vyprodukovaný v deficitní oblasti, lze pro něj stanovit odvozenou intervenční cenu.
3. Intervenční ceny uvedené v odstavcích 1 a 2 se vztahují na nebalené zboží, ze závodu, naložené na dopravní prostředek, který si zvolil odběratel.
Tyto ceny se vztahují na bílý cukr a surový cukr standardní jakosti podle přílohy I.
4. Postupem podle čl. 42 odst. 2 stanoví Komise každoročně odvozené intervenční ceny pro bílý cukr, v případě potřeby rovněž ceny pro surový cukr.
Odvozené intervenční ceny se stanoví s ohledem na náklady na dopravu cukru z oblastí, kde je ho přebytek, do oblastí deficitních.
Komise může stejným postupem změnit přílohu I.
Článek 3
1. Pro hospodářské roky 2001/02 až 2005/06 činí základní cena cukrové řepy standardní jakosti 47,67 EUR za tunu dodanou do sběrného střediska.
Standardní jakost cukrové řepy je popsána v příloze II.
2. Komise může postupem podle čl. 42 odst. 2 změnit přílohu II.
Článek 4
1. Pro hospodářské roky 2001/02 až 2005/06:
a) minimální cena cukrové řepy A činí 46,72 EUR za tunu;
b) podle čl. 15 odst. 5 činí minimální cena cukrové řepy B 32,42 EUR za tunu.
2. V oblastech, pro které je stanovena odvozená intervenční cena bílého cukru, se minimální ceny cukrové řepy A a cukrové řepy B zvyšují o částku, která se rovná rozdílu mezi odvozenou intervenční cenou pro danou oblast a intervenční cenou, přičemž tato částka se upravuje koeficientem 1,30.
Článek 5
1. Aniž je dotčen článek 21 a opatření přijatá podle článku 14, výrobci cukru nakupující cukrovou řepu:
a) vhodnou ke zpracování na cukr
a
b) určenou ke zpracování na cukr
jsou povinni zaplatit alespoň minimální cenu, u které se podle zjištěných odchylek od standardní jakosti uplatňuje přirážka nebo srážka.
2. Minimální cena uvedená v odstavci 1 odpovídá:
a) v nedeficitních oblastech:
- minimální ceně za cukrovou řepu A, v případě cukrové řepy určené ke zpracování na cukr A,
- minimální ceně za cukrovou řepu B, v případě cukrové řepy určené ke zpracování na cukr B;
b) v deficitních oblastech:
- minimální ceně za cukrovou řepu A upravené podle čl. 4 odst. 2, v případě cukrové řepy určené ke zpracování na cukr A,
- minimální ceně za cukrovou řepu B upravené podle čl. 4 odst. 2, v případě cukrové řepy určené ke zpracování na cukr B.
3. Prováděcí pravidla k tomuto článku, jakož i cenové přirážky a srážky se stanoví postupem podle čl. 42 odst. 2.
Článek 6
1. Mezioborové dohody a smlouvy uzavírané mezi odběrateli a dodavateli cukrové řepy musí odpovídat standardním ustanovením uvedeným v příloze III tohoto nařízení, zejména těm ustanovením, která upravují podmínky nákupu, dodání a převzetí cukrové řepy, jakož i platební podmínky.
2. Podmínky nákupu cukrové třtiny se řídí mezioborovými dohodami uzavíranými mezi pěstiteli cukrové třtiny ve Společenství a producenty cukru ve Společenství.
Podmínky pro nákup zemědělských surovin pro výrobu inulinového sirupu se řídí mezioborovými dohodami mezi pěstiteli těchto surovin ve Společenství a producenty inulinového sirupu.
3. V případě potřeby se postupem podle čl. 42 odst. 2 stanoví prováděcí pravidla k odstavcům 1 a 2.
4. Pokud mezioborové dohody neexistují, může dotyčný členský stát přijmout na základě tohoto nařízení potřebná opatření na ochranu zájmů dotyčných stran.
Dotyčné členské státy neprodleně informují Komisi o opatřeních přijatých podle prvního pododstavce.
Článek 7
1. Během celého hospodářského roku a podle podmínek stanovených na základě odstavce 5 jsou intervenční agentury zřizované jednotlivými členskými státy s produkcí cukru povinny vykupovat veškerý nabízený bílý a surový cukr vyrobený v rámci určité kvóty z cukrové řepy a cukrové třtiny, která byla sklizena ve Společenství, pokud však před tím byla uzavřena smlouva o skladování dotyčného cukru mezi prodejcem a intervenční agenturou.
Intervenční agentury vykupují za intervenční cenu nebo odvozenou intervenční cenu platnou v oblasti, v které se cukr nachází v okamžiku výkupu.
Pokud se jakost cukru liší od standardní jakosti, pro kterou byla intervenční cena stanovena, musí být tato cena upravena pomocí přirážky nebo srážky v přiměřené výši.
2. Může být rozhodnuto poskytnout prémie na cukr, který se nachází v jedné ze situací uvedených v čl. 23 odst. 2 Smlouvy a který již není vhodný k lidské spotřebě.
3. Bylo rozhodnuto poskytnout produkční náhradu pro produkty uvedené v čl. 1 odst. 1 písm. a) a písm. f), na sirupy uvedené v čl. 1 odst. 1 písm. d), jakož i na chemicky čistou fruktózu (levulózu) kódu KN 17025000 jako meziprodukt, pokud se tyto produkty nacházejí v některé ze situací uvedených v čl. 23 odst. 2 Smlouvy a používají se k výrobě určitých výrobků chemického průmyslu.
Náhrada se stanoví zejména na základě nákladů souvisejících s použitím dovezeného cukru, které by v případě zásobování světového trhu musel hradit chemický průmysl.
4. U cukru vyrobeného ve francouzských zámořských departementech se poskytuje paušální podpora Společenství na zajištění jeho prodeje v evropských regionech Společenství.
Tato podpora se týká:
- rafinace cukru vyrobeného v těchto departementech, kterou provádějí rafinerie na území evropských regionů Společenství, a to zejména na základě výnosnosti těchto departementů,
- dopravy cukru vyrobeného ve francouzských zámořských departementech do evropských regionů Společenství, případně také jeho skladování v těchto departementech;
paušální částky určené pro náklady na dopravu z jednotlivých departementů do evropských regionů Společenství zahrnují zejména:
- paušální částku představující dopravní náklady ze závodu do fáze FOB;
- paušální částku představující náklady na námořní dopravu od fáze FOB do fáze CIF evropské přístavy Společenství, jakož i příslušné náklady na pojištění.
Pokud to vyžaduje zásobování rafinerií, mohou se na surový cukr vyrobený z cukrové řepy sklizené ve Společenství uplatnit opatření uvedená v prvním pododstavci.
Pro účely tohoto článku se "rafinerií" rozumí výrobní jednotka, jejíž jedinou činností je rafinace surového cukru nebo sirupů vyrobených před fází krystalizace.
5. Prováděcí pravidla k tomuto článku se stanoví postupem podle čl. 42 odst. 2 a stanoví zejména:
- minimální požadavky na jakost a množství zakládající nárok na intervenci,
- cenové přirážky a srážky použitelné při intervenci,
- postupy a podmínky, za kterých intervenční agentury cukr přebírají,
- podmínky pro přiznání prémií a výši těchto prémií,
- podmínky pro přiznání produkčních náhrad a výši těchto náhrad,
- možnost omezit v případě potřeby produkční náhrady poskytované pro levulózu na celkové množství tohoto produktu, které stanoví Společenství,
- možnost přiznat produkční náhrady pro produkty uvedené v čl. 1 odst. 1 písm. h),
- opatření uvedená v odstavci 4.
Článek 8
V případě použití článku 31 přijme Komise postupem podle čl. 42 odst. 2 zvláštní intervenční opatření, jejichž cílem je přispět k zajištění zásobování Společenství nebo některé z jeho oblastí.
Tato opatření však nesmějí vést k tomu, že by výrobci cukru ve Společenství byli povinni prodávat cukr intervenčním agenturám.
Článek 9
1. Intervenční agentury mohou prodávat cukr pouze za cenu vyšší než je intervenční cena.
Může však být rozhodnuto, že intervenční agentury prodávají cukr za cenu, která je stejná jako intervenční cena, popřípadě i nižší, pokud je cukr určen:
- k použití jako krmivo pro zvířata, nebo
- na vývoz, a to buď v nezměněném stavu, nebo po zpracování na výrobky uvedené v příloze I ke Smlouvě, nebo na zboží uvedené v příloze V k tomuto nařízení.
2. Odchylně od odstavce 1 však může být rozhodnuto, že intervenční agentury mají poskytnout nezpracovaný cukr, kterým disponují, dobročinným organizacím uznaným daným členským státem, popřípadě Komisí, pokud některý členský stát žádnou podobnou organizaci neuznává, a to za cenu, která je nižší než intervenční cena nebo zdarma, aby cukr zdarma distribuovaly k lidské spotřebě na vnitřním trhu Společenství v rámci naléhavé potravinové pomoci.
3. Prováděcí pravidla k tomuto článku a rozhodnutí o poskytnutí cukru dobročinným organizacím podle odstavce 2 se stanoví postupem podle čl. 42 odst. 2.
KAPITOLA 2
Kvóty
Článek 10
1. Kapitola 2 se vztahuje na hospodářské roky 2001/02 až 2005/06.
2. Základní množství pro výrobu cukru A a B, isoglukózy a inulinového sirupu odpovídají základním množstvím uvedeným v čl. 11 odst. 2.
3. Je nutné dbát na to, aby Společenství plnilo své závazky vyplývající ze zemědělské dohody uzavřené podle čl. 300 odst. 2 Smlouvy, a proto záruky na prodej cukru, isoglukózy a inulinového sirupu vyrobených v rámci kvótované produkce mohou být pro jeden hospodářský rok nebo více hospodářských let sníženy.
4. Pro účely použití odstavce 3 se zaručené kvótované množství stanoví do 1. října každého hospodářského roku na základě prognóz týkajících se výroby, dovozu, spotřeby, skladování, převodů, exportovatelného zůstatku, jakož i na základě průměrné ztráty, která musí být řešena v rámci systému samofinancování ve smyslu čl. 15 odst. 1 písm. d). Jestliže tyto prognózy ukáží, že exportovatelný zůstatek v daném hospodářském roce je vyšší než maximální množství stanovené v dohodě, zaručené množství se o zjištěný rozdíl sníží postupem podle čl. 42 odst. 2. Toto nadbytečné množství se dále rozdělí mezi cukr, isoglukózu a inulinový sirup na základě procentní sazby, kterou představuje součet kvót A a B pro každý produkt v rámci celého Společenství. Tato množství jsou dále rozepsána na jednotlivé členské státy a produkty pomocí příslušného koeficientu uvedeného v této tabulce: Regiony _BAR_ 1 _BAR_ 2 _BAR_ 3 _BAR_ Koeficient použitelný pro cukr vyjádřený v bílém cukru _BAR_ Koeficient použitelný pro isoglukózu v sušině _BAR_ Koeficient použitelný pro inulinový sirup jako ekvivalent cukr/isoglukóza _BAR_ cukr A _BAR_ cukr B _BAR_ isoglukóza A _BAR_ isoglukóza B _BAR_ inulinový sirup A _BAR_ inulinový sirup B _BAR_ HUBL _BAR_ 0,046201 _BAR_ 0,009920 _BAR_ 0,225547 _BAR_ 0,062024 _BAR_ 0,556265 _BAR_ 0,130955 _BAR_ Dánsko _BAR_ 0,027206 _BAR_ 0,008015 _BAR_ — _BAR_ — _BAR_ — _BAR_ — _BAR_ Německo _BAR_ 0,224812 _BAR_ 0,069174 _BAR_ 0,104246 _BAR_ 0,024551 _BAR_ — _BAR_ — _BAR_ Řecko _BAR_ 0,012352 _BAR_ 0,001235 _BAR_ 0,037978 _BAR_ 0,008944 _BAR_ — _BAR_ — _BAR_ Španělsko _BAR_ 0,026459 _BAR_ 0,001102 _BAR_ 0,166138 _BAR_ 0,017721 _BAR_ — _BAR_ — _BAR_ Francie (metropolitní území) _BAR_ 0,213231 _BAR_ 0,063239 _BAR_ 0,061081 _BAR_ 0,015898 _BAR_ 0,058922 _BAR_ 0,013847 _BAR_ Francie (zámořské departementy) _BAR_ 0,019298 _BAR_ 0,002063 _BAR_ — _BAR_ — _BAR_ — _BAR_ — _BAR_
Irsko _BAR_ 0,007752 _BAR_ 0,000775 _BAR_ — _BAR_ — _BAR_ — _BAR_ — _BAR_
Finsko _BAR_ 0,005683 _BAR_ 0,000568 _BAR_ 0,023151 _BAR_ 0,002316 _BAR_ — _BAR_ — _BAR_ 5. Členský stát poté přidělí část rozdílu, která na něj připadá, jednotlivým výrobním podnikům usazeným na jeho území na základě poměru mezi jejich kvótami A a B pro daný produkt a základního množství A a základního množství B členského státu pro daný produkt.
Cukr, isoglukóza a inulinový sirup vyrobené nad zaručené množství se považují za cukr C, isoglukózu C a inulinový sirup C.
6. Prováděcí pravidla k tomuto článku, a to zejména pravidla pro snížení zaručeného množství a případně úpravu tohoto množství s ohledem na stanovení zaručeného množství pro následující hospodářský rok, se stanoví postupem podle čl. 42 odst. 2.
Článek 11
1. Za podmínek stanovených touto kapitolou přidělí členský stát kvóty A a B všem podnikům vyrábějícím cukr, všem podnikům vyrábějícím isoglukózu a všem podnikům vyrábějícím inulinový sirup, které jsou usazeny na jeho území a kterým byla přidělena kvóta A a B na hospodářský rok 2000/01.
2. Pro účely přidělení kvót A a B uvedených v odstavci 1 se základní množství stanoví takto:
1. Základní množství A
Itálie _BAR_ 1310903,9 _BAR_ 16432,1 _BAR_ — _BAR_
2. Základní množství B
Španělsko _BAR_ 39878,5 _BAR_ 7959,4 _BAR_ — _BAR_
Spojené království _BAR_ 103511,5 _BAR_ 5735,3 _BAR_ — _BAR_ 3. Aniž je dotčen čl. 10 odst. 3 až 6 a článek 12, kvóty A a B podniků vyrábějících cukr, podniků vyrábějících isoglukózu a podniků vyrábějících inulinový sirup jsou kvóty, které byly přiděleny členskými státy pro hospodářský rok 2000/01 před použitím čl. 26 odst. 5 nařízení (ES) č. 2038/1999 upraveny podle základních množství stanovených v odstavci 2 postupem podle čl. 10 odst. 5.
4. Prováděcí pravidla k tomuto článku se podle potřeby stanoví postupem podle čl. 42 odst. 2.
Článek 12
1. Členské státy mohou převádět kvóty A a B mezi podniky za podmínek stanovených v tomto článku a s ohledem na zájmy všech zúčastněných stran, zejména pěstitelů cukrové řepy a cukrové třtiny.
První pododstavec se nevztahuje na inulinový sirup.
2. Členské státy mohou snížit kvóty A a B každého podniku vyrábějícího cukr nebo isoglukózu a usazeného na jejich území nejvýše o 10 % kvóty A nebo kvóty B stanovené pro každý podnik podle článku 11.
Desetiprocentní limit uvedený v prvním pododstavci se neuplatňuje v Itálii, Španělsku a francouzských zámořských departementech v případě, že jsou kvóty převáděny v rámci restrukturalizačních plánů v odvětví cukrové řepy, cukrové třtiny a cukru v dotyčném regionu, a to v míře nezbytné pro realizaci těchto plánů.
Restrukturalizační plány a z nich vyplývající opatření, která se týkají kvót A a B, je třeba neprodleně sdělit Komisi.
3. Množství, o které jsou sníženy kvóty A a B, přidělí členské státy jinému podniku nebo několika jiným podnikům, které se nacházejí ve stejném regionu ve smyslu čl. 11 odst. 2 jako podniky, kterým byla tato množství odebrána, bez ohledu na skutečnost, zda mají nebo nemají vlastní kvótu.
Francie však smí snížit kvóty A podniků usazených v zámořských departementech podle článku 11 nejvýše o 30000 tun bílého cukru a takto odebrané množství může znovu přidělit jednomu podniku nebo několika podnikům usazeným na metropolitním území Francie.
Kvóta A každého dotyčného podniku nesmí být po snížení nižší než průměrné množství cukru, které daný podnik vyráběl na základě svých kvót v každém z hospodářských roků 1977/78 až 1979/80.
4. Příloha IV stanoví prováděcí pravidla pro úpravy kvót v případě fúzí nebo zcizení podniků.
5. Prováděcí pravidla k tomuto článku se v případě potřeby stanoví postupem podle čl. 42 odst. 2.
Článek 13
1. Cukr C, který nebyl převeden podle článku 14, isoglukóza C a inulinový sirup C se nesmějí prodávat na vnitřním trhu Společenství a musí být vyvezeny v nezměněném stavu do 1. ledna následujícího po skončení daného hospodářského roku.
Články 7, 27 a 33 se nevztahují na cukr C, isoglukózu C a inulinový sirup C.
2. Výjimečně a v rozsahu nezbytném pro zajištění zásobování Společenství cukrem může být rozhodnuto, že článek 33 se použije rovněž na cukr C. V takovém případě se zároveň rozhodne, že celé množství dotyčného cukru C může být definitivně prodáno na vnitřním trhu, aniž by se vybírala dávka podle odstavce 3 tohoto článku.
3. Prováděcí pravidla k tomuto článku se stanoví postupem podle čl. 42 odst. 2.
Tato pravidla stanoví zejména dávku, kterou je nutné uhradit za cukr C, isoglukózu C a inulinový sirup C uvedené v odstavci 1, pokud do stanoveného data není doloženo, že ve stanovené lhůtě byly uvedené produkty v nezměněném stavu vyvezeny.
Článek 14
1. Každý podnik se může rozhodnout, že celé množství cukru vyrobené nad stanovenou kvótu nebo jeho část převede do následujícího hospodářského roku, v němž bude považováno za součást produkce tohoto roku.
Toto rozhodnutí je neodvolatelné.
10 odst. 3 až 6 stala výrobou cukru C, nebo část této výroby převede do následujícího hospodářského roku, v němž bude považována za součást produkce tohoto roku.
Toto rozhodnutí je rovněž neodvolatelné.
Mimo to pro ně neplatí žádné omezení, které může být případně stanoveno podle odstavce 4 tohoto článku.
2. Podniky, které se rozhodnou postupovat podle odstavce 1,
- sdělí dotyčnému členskému státu do 1. února množství cukru, která převádí do následujícího hospodářského roku a
- zaváží se, že příslušné nebo příslušná množství cukru budou skladovat po dobu 12 po sobě následujících měsíců od data, které bude stanoveno.
Datum 1. února uvedené v první odrážce tohoto pododstavce je však nahrazeno:
a) u podniků usazených ve Španělsku datem 15. dubna v případě produkce řepného cukru a datem 20. června v případě produkce třtinového cukru;
b) u podniků usazených ve Spojeném království datem 15. února;
c) u podniků usazených ve francouzských zámořských departementech Guadeloupe a Martinik datem 1. května.
Pokud by konečná produkce určitého podniku v daném hospodářském roce byla nižší než odhad učiněný v okamžiku, kdy bylo rozhodnuto o převedení do následujícího hospodářského roku, pak může být převedené množství do 1. srpna následujícího hospodářského roku upraveno se zpětnou působností.
3. Pokud určitý region Společenství postihne přírodní katastrofa, například sucho nebo záplavy, může být postupem podle čl. 42 odst. 2 rozhodnuto o zkrácení doby povinného skladování uvedené ve druhé odrážce prvního pododstavce odstavce 2 pro takové množství cukru, které postačuje na zajištění normálního zásobování postižené oblasti.
4. Prováděcí pravidla k tomuto článku, jimiž je možné omezit množství cukru, které lze převést do následujícího hospodářského roku, se stanoví postupem podle čl. 42 odst. 2.
Tato pravidla stanoví zejména dávku, kterou je nutné uhradit za množství cukru, které má být uskladněno podle druhé odrážky prvního pododstavce odstavce 2, avšak které se během doby povinného skladování prodá.
Článek 15
1. Před koncem každého hospodářského roku je třeba zjistit:
a) předpokládané množství cukru A a B, isoglukózy A a B a inulinového sirupu A a B vyrobeného během daného hospodářského roku;
b) předpokládané množství cukru, isoglukózy a inulinového sirupu prodaného ke spotřebě v rámci Společenství v daném hospodářském roce;
c) exportovatelný přebytek vypočtený tak, že od množství uvedeného pod písmenem a) se odečte množství uvedené pod písmenem b);
d) předpokládanou průměrnou ztrátu nebo předpokládaný průměrný výnos z tuny cukru vyplývající ze závazků v oblasti vývozu, které musí být v daném hospodářském roce splněny.
Tato průměrná ztráta nebo průměrný výnos se rovná rozdílu mezi celkovou výší náhrad a celkovou výší dávek odpovídajících celkové hmotnosti produktů vyvážených na základě daných závazků;
e) předpokládanou celkovou ztrátu nebo předpokládaný celkový výnos stanovené tak, že přebytek uvedený v písmenu c) se vynásobí průměrnou ztrátou nebo průměrným výnosem podle písmene d).
2. Před koncem hospodářského roku 2005/06 a aniž je dotčen čl. 10 odst. 3 až 6 se kumulovaně za hospodářské roky 2001/02 až 2005/06 zjišťují tyto údaje:
a) exportovatelný přebytek stanovený v závislosti na konečné produkci cukru A a B, isoglukózy A a B a inulinového sirupu A a B na jedné straně a konečném množství cukru, isoglukózy a inulinového sirupu prodaném za účelem spotřeby v rámci Společenství na druhé straně;
b) průměrná ztráta nebo průměrný výnos z tuny cukru vyplývající z příslušných celkových závazků v oblasti vývozu a stanovené početní metodou popsanou v písmenu d), druhém pododstavci odstavce 1;
c) celková ztráta nebo celkový výnos vypočtené tak, že přebytek podle písmene a) se vynásobí průměrnou ztrátou nebo průměrným výnosem podle písmene b);
d) celková částka stanovených základních dávek z výroby a dávek B.
Předpokládaná celková ztráta nebo předpokládaný celkový výnos podle odst. 1 písm. e) se upraví podle zjištěného rozdílu mezi částkami uvedenými v písmenech c) a d).
3. Pokud by údaje zjištěné podle odstavce 1, upravené podle odstavce 2 a aniž by byl dotčen čl. 18 odst. 1, znamenaly předpokládanou celkovou ztrátu, vydělí se tato ztráta předpokládaným množstvím cukru A a B, isoglukózy A a B a inulinového sirupu A a B, které má být vyrobeno v rámci daného hospodářského roku. Výsledná částka se předloží k úhradě producentům jako dávka ze základní výroby vztahující se na jejich produkci cukru A a B, isoglukózy A a B a inulinového sirupu A a B.
Tato dávka však nesmí překročit:
- u cukru 2 % intervenční ceny za bílý cukr,
- u inulinového sirupu vyjádřeného jako ekvivalent cukru/isoglukózy při použití koeficientu 1,9 maximální částku, která se rovná částce použitelné na bílý cukr a
- u isoglukózy tu část dávky ze základní výroby, kterou hradí výrobci cukru.
4. Pokud maximální povolená dávka ze základní výroby plně nepokryje celkovou předpokládaným množstvím cukru B, isoglukózy B a inulinového sirupu B, které má být vyrobeno v rámci daného hospodářského roku.
Výsledná částka se předkládá k úhradě producentům jako dávka B z jejich produkce cukru B, isoglukózy B a inulinového sirupu B.
S výhradou odstavce 5 však tato dávka nesmí překročit:
- u cukru B 30 % intervenční ceny za bílý cukr,
- u inulinového sirupu B vyjádřeného jako ekvivalent cukru/isoglukózy při použití koeficientu 1,9 maximální částku, která se rovná částce použitelné na bílý cukr B a
- u isoglukózy B tu část dávky B, kterou hradí výrobci cukru.
5. Pokud z údajů zjištěných podle odstavce 1 vyplyne, že v důsledku stanovení maximální dávky ze základní výroby a maximální dávky B podle odstavců 3 a 4 nebude předvídatelná celková ztráta za daný hospodářský rok pravděpodobně vyrovnána očekávaným výnosem z dávek, pak maximální procentuální sazba uvedená v první odrážce odstavce 4 se v nezbytné míře upraví tak, aby pokryla celkovou ztrátu, aniž by však překročila 37,5 %.
Upravená maximální procentuální sazba dávky B se stanoví na daný hospodářský rok do 15. září.
V důsledku toho se rovněž upraví minimální cena za cukrovou řepu B uvedená v čl. 4 odst.
6. Při výpočtu celkové ztráty uvedené v odst. 1 písm. e) je nutné brát v úvahu všechny ztráty vyplývající z poskytnutí produkčních náhrad podle čl. 7 odst. 3.
7. Dávky uvedené v tomto článku vybírají jednotlivé členské státy.
8. Prováděcí pravidla k tomuto článku se stanoví postupem podle čl. 42 odst. 2 a musí se týkat zejména:
- výše dávek, které mají být vybírány,
- upravené maximální procentuální sazby dávky B,
- upravené minimální ceny za cukrovou řepu B odpovídající upravené maximální procentuální sazbě dávky B.
Článek 16
1. Pokud celková ztráta zjištěná v určitém hospodářském roce podle čl. 15 odst. 1 a odst. 2 není plně pokryta výnosem z dávek z výroby odpovídajících tomuto hospodářskému roku po použití čl. 15 odst. 3, 4 a 5, na úhradu zbývající části celkové ztráty se od producentů vybere doplňková dávka, aniž je dotčen článek 4.
2. Tato doplňková dávka se stanoví pro každý podnik vyrábějící cukr, každý podnik vyrábějící isoglukózu a každý podnik vyrábějící inulinový sirup tak, že celková částka, kterou má daný podnik uhradit jakožto dávky z výroby za daný hospodářský rok, se vynásobí určitým koeficientem. Tento koeficient představuje v rámci celého Společenství poměr, snížený o 1, mezi celkovou ztrátou zjištěnou podle čl. 15 odst. 1 a 2 za příslušný hospodářský rok a výnosy z dávek ze základní výroby a dávek B, které v daném hospodářském roce hradí výrobci cukru, isoglukózy a inulinového sirupu.
3. Příslušní výrobci uhradí doplňkovou dávku do 15. prosince následujícího po hospodářském roce, za který je dávka splatná.
Výrobci cukru mohou od prodejců cukrové třtiny nebo cukrové řepy vypěstované ve Společenství požadovat, aby jim část takto stanovené doplňkové dávky proplatili.
Tato částka získaná zpět nesmí být vyšší než maximální částka, kterou prodejci cukrové řepy a cukrové třtiny přispěli na úhradu dávky ze základní výroby a dávky B podle článku 15 za daný hospodářský rok, vynásobenou koeficientem uvedeným v odstavci 2 tohoto článku.
Proplácená částka podle druhého pododstavce se vztahuje na cukrovou řepu dodanou v průběhu daného hospodářského roku.
Zainteresované strany se však mohou dohodnout na tom, že náhrada se proplatí za cukrovou řepu dodanou v průběhu následujícího hospodářského roku.
4. Výnosy z doplňkové dávky podle odstavce 1 tohoto článku se zahrnují mezi údaje zjišťované podle čl. 15 odst. 2.
5. Prováděcí pravidla k tomuto článku, zejména pro stanovení koeficientu uvedeného v odstavci 2, se stanoví postupem podle čl. 42 odst. 2.
Článek 17
1. Výrobci inulinového sirupu mohou od prodejců zemědělských surovin používaných k výrobě inulinového sirupu požadovat, aby jim proplatili část dávek ze základní výroby, část dávky B a doplňkové dávky, které museli uhradit.
Tato částka získaná zpět nesmí být vyšší než maximální částka, kterou v daném hospodářském roce uhradili pěstitelé cukrové řepy; stanoví se mezioborovými dohodami nebo smlouvami na základě nákupní ceny zemědělských surovin dodaných pro výrobu inulinového sirupu v průběhu daného hospodářského roku.
2. Prováděcí pravidla k odstavci 1 se podle potřeby stanoví postupem podle čl. 42 odst. 2.
Článek 18
1. Pokud se po použití článků 15 a 16 na hospodářský rok 2000/01 zjistí, že skutečná celková ztráta za uvedený hospodářský rok:
a) není plně pokryta výnosy z dávky z výroby a případné doplňkové dávky, výsledná finanční zátěž se připočte k předpokládané celkové ztrátě podle čl. 15 odst. 1 písm. e) pro daný hospodářský rok;
b) je nižší než výnosy z dávky z výroby a případné doplňkové dávky, daný rozdíl se odečte od předpokládané celkové ztráty, případně přičte k předpokládaným celkovým výnosům, na základě použití článků 15 a 16 na daný hospodářský rok.
2. Pokud je dávka ze základní výroby nižší než maximální částka podle čl. 15 odst. 3 nebo pokud je dávka B nižší než maximální částka podle čl. 15 odst. 4, v případě potřeby upravená podle čl. 15 odst. 5, musí výrobci cukru uhradit prodejcům cukrové řepy 60 % rozdílu mezi maximální částkou příslušné dávky a částkou skutečně uloženou k úhradě.
Částka, která má být zaplacena za tunu cukrové řepy, se stanoví pro standardní jakost.
Na tuto částku se vztahují cenové přirážky a srážky podle článku 5.
3. Výrobci cukru ve Společenství mohou od prodejců cukrové třtiny vypěstované ve Společenství požadovat, aby jim uhradili 60 % příslušné dávky z množství cukru, pro které byla dávka stanovena.
4. Na základě údajů od producentů cukru se musí členské státy přesvědčit o tom, že platby za cukrovou řepu odpovídají příslušným předpisům Společenství.
5. Prováděcí pravidla k tomuto článku se stanoví postupem podle čl. 42 odst. 2.
Článek 19
1. Ve smlouvách o dodávce cukrové řepy určené k produkci cukru je nezbytné rozlišit, zda se množství, které se má z cukrové řepy vyrobit, týká:
a) cukru A,
b) cukru B,
c) cukru jiného než cukru A nebo cukru B.
Každý podnik vyrábějící cukr poskytne členskému státu, ve kterém cukr vyrábí, údaje o:
- množství cukrové řepy podle písmene a), na které uzavřel smlouvy před zasetím, jakož i obsah cukru, který tvoří základ těchto smluv, a
- odpovídající předpokládané výtěžnosti.
Členské státy mohou požadovat další informace.
2. Bez ohledu na čl. 5 odst. 2 písm. b) jsou výrobci cukru, kteří nepodepsali před zasetím smlouvy o dodávkách na množství cukrové řepy odpovídající jejich kvótě A za minimální cenu za cukrovou řepu A, povinni zaplatit přinejmenším tuto minimální cenu za všechnu cukrovou řepu, kterou zpracovávají na cukr.
3. Mezioborové dohody se mohou odchýlit od odstavců 1 a 2, pakliže s tím příslušný členský stát souhlasí.
4. Obecná pravidla pro použití tohoto článku jsou stanovena v příloze III.
5. Prováděcí pravidla k tomuto článku a v případě potřeby rovněž kritéria, kterými se mají řídit výrobci, když prodejcům cukrové řepy přidělují množství cukrové řepy, na která mají být podepsány smlouvy před zasetím ve smyslu odstavce 1, se stanoví postupem podle čl. 42 odst. 2.
Článek 20
1. Může být rozhodnuto, že cukr nebo isoglukóza používané pro výrobu určitých produktů se nepovažují za produkci ve smyslu této kapitoly.
2. Prováděcí pravidla k tomuto článku, zejména k seznamu produktů uvedených v odstavci 1, se stanoví postupem podle čl. 42 odst. 2.
Článek 21
1. Výrobci cukru mohou nakupovat cukrovou řepu na výrobu cukru C nebo cukru uvedeného v článku 20 za cenu nižší než jsou minimální ceny za cukrovou řepu stanovené v čl. 4 odst. 1.
2. Při nákupu cukrové řepy v množství, které odpovídá množství cukru
- prodávaného na vnitřním trhu podle čl. 13 odst. 3, nebo
- převedeného do následujícího hospodářského roku podle článku 14
upraví příslušní výrobci cukru podle potřeby nákupní cenu tak, aby se přinejmenším rovnala minimální ceně za cukrovou řepu A.
3. Prováděcí pravidla k tomuto článku se stanoví podle potřeby postupem podle čl. 42 odst. 2.
HLAVA II
OBCHOD SE TŘETÍMI ZEMĚMI
KAPITOLA 1
Obecná pravidla
Článek 22
1. Při dovozu produktů uvedených v čl. 1 odst. 1 písm. a), b), c), d), f), g) a h) do Společenství nebo při vývozu těchto produktů ze Společenství se vyžaduje předložení dovozní nebo vývozní licence.
Členské státy vydají licenci každému žadateli bez ohledu na místo jeho usazení ve Společenství a aniž tím jsou dotčena opatření přijatá k provádění článků 26 a 27 a čl. 6 odst. 5 nařízení (ES) č. 2820/98 [27].
Dovozní a vývozní licence jsou platné na celém území Společenství.
Vydání licencí je podmíněno složením jistoty jako záruky toho, že produkty budou dovezeny nebo vyvezeny během doby platnosti licence; s výjimkou případů vyšší moci jistota zcela nebo zčásti propadne, jestliže se ve výše uvedené lhůtě dovoz nebo vývoz neuskuteční, nebo jestliže se uskuteční pouze částečně.
2. Postupem podle čl. 42 odst. 2:
a) lze rozšířit režim stanovený v odstavci 1 na produkty uvedené v čl. 1 odst. 1 písm. e);
b) se stanoví prováděcí pravidla k tomuto článku, upravující zejména dobu platnosti licencí a podle potřeby lhůtu pro vydání licencí.
Článek 23
1. Pokud toto nařízení nestanoví jinak, uplatňují se na produkty uvedené v článku 1 celní sazby společného celního sazebníku.
2. Odchylně od odstavce 1 a s cílem zajistit pomocí dovozu ze třetích zemí dostatečné zásobovaní trhu Společenství surovým cukrem určeným k rafinaci kódů KN 17011110 a KN 17011210, jakož i melasou kódu KN 1703, může Komise zcela nebo zčásti pozastavit ukládání dovozních cel na tyto produkty a postupem podle čl. 42 odst. 2 stanovit pro toto pozastavení pravidla.
Pozastavení lze uplatňovat v období, kdy cena na světovém trhu plus dovozní clo stanovené ve společném celním sazebníku je:
- v případě surového cukru vyšší než intervenční cena za tento produkt,
- v případě melasy vyšší než cena melasy používaná pro výpočet tržeb z prodeje melasy producenty cukru za účelem stanovení základní ceny cukrové řepy pro daný hospodářský rok.
Článek 24
1. Aby se vyloučily nebo potlačily nepříznivé účinky, které by na trhu Společenství mohl způsobit dovoz některých zemědělských produktů, podléhá dovoz jednoho nebo více těchto produktů s celní sazbou stanovenou ve společném celním sazebníku dodatečnému dovoznímu clu, pokud jsou splněny podmínky stanovené v článku 5 Dohody o zemědělství uzavřené v souladu s článkem 300 Smlouvy v rámci Uruguayského kola mnohostranných obchodních jednání, kromě případů, kdy nehrozí nebezpečí, že dovozy naruší trh Společenství, nebo kdyby účinky byly s ohledem na zamýšlený cíl nepřiměřené.
2. Dodatečné clo lze uložit při dovozech za ceny nižší než jsou spouštěcí ceny, jež Společenství předá Světové obchodní organizaci.
Spouštěcí objemy, při jejichž překročení se ukládá dodatečné dovozní clo, se stanoví zejména na základě dovozů do Společenství uskutečněných v období tří let, které předchází roku, v němž se projeví nebo v němž hrozí, že se projeví, nepříznivé účinky uvedené v odstavci 1.
3. Dovozní ceny, které je nutné brát v úvahu při uložení dodatečného dovozního cla, se stanoví na základě dovozních cen CIF příslušné zásilky.
Dovozní ceny CIF se pro tento účel prověřují na základě reprezentativních cen daného produktu na světovém trhu nebo na dovozním trhu Společenství s tímto produktem.
4. Komise stanoví prováděcí pravidla k tomuto článku postupem podle čl. 42 odst. 2. Tato prováděcí pravidla se týkají zejména:
a) produktů, na které se ukládá dodatečné dovozní clo v souladu s článkem 5 Dohody o zemědělství;
b) ostatních kritérií nezbytných k zajištění toho, aby byl odstavec 1 používán v souladu s článkem 5 uvedené dohody.
Článek 25
U melasy se
- cena na světovém trhu podle čl. 23 odst. 2
a
- reprezentativní cena podle čl. 24 odst. 3
vztahují na standardní jakost. Standardní jakost může být stanovena postupem podle čl. 42 odst. 2.
Článek 26
1. Celní kvóty pro produkty uvedené v článku 1 vyplývající z dohod uzavřených v rámci Uruguayského kola mnohostranných obchodních jednání se otevírají a spravují podle prováděcích pravidel stanovených postupem podle čl. 42 odst. 2.
2. Kvóty mohou být spravovány jedním z následujících způsobů nebo jejich kombinací:
- způsob založený na časovém pořadí podaných žádostí (podle zásady "kdo dřív přijde, je dřív na řadě"),
- způsob rozdělování kvót úměrně k požadovaným množstvím v době podání žádostí (tzv. způsob "souběžného zkoumání"),
- způsob přihlížející k tradičním obchodním tokům (tzv. způsob "tradičních dovozců/nových žadatelů").
Mohou být stanoveny i jiné vhodné způsoby.
Tyto způsoby nesmí vést k jakékoli diskriminaci mezi dotčenými hospodářskými subjekty.
3. Přijatý způsob správy vezme v případě potřeby v úvahu požadavky na zásobování trhu Společenství a nutnost zachovat rovnováhu tohoto trhu, přičemž může vycházet ze způsobů používaných v minulosti v případě kvót uvedených v odstavci 1, aniž by tím byla dotčena práva vyplývající z dohod uzavřených v rámci Uruguayského kola obchodních jednání.
4. Prováděcí pravidla uvedená v odstavci 1 stanoví otevírání kvót na jednoletém základě a je-li to nutné, jejich vhodné časové rozvržení, určí způsob správy, který se má použít, a případně zahrnou:
a) záruky vztahující se na povahu a původ produktu a místo, odkud je dovezen;
b) ustanovení o uznávání dokladu, který slouží k ověření záruk uvedených v písmenu a); a
c) podmínky pro vydávání dovozních licencí a dobu jejich platnosti.
Článek 27
1. V míře nezbytné pro vývoz produktů uvedených v čl. 1 odst. 1 písm. a), c) a d) v nezměněném stavu nebo ve formě zboží uvedeného v příloze V, na základě kurzů nebo cen na světových trzích v případě produktů uvedených v čl. 1 odst. 1 písm. a) a c) a v mezích vyplývajících z dohod uzavřených v souladu s článkem 300 Smlouvy, může být rozdíl mezi těmito kurzy nebo cenami a cenami ve Společenství pokryt vývozní náhradou.
Vývozní náhrada pro surový cukr nesmí být vyšší než vývozní náhrada poskytovaná pro bílý cukr.
2. Vývozní náhrada může být poskytována na produkty uvedené v čl. 1 odst. 1 písm. f), g) a h) vyvážené v nezměněném stavu nebo ve formě zboží uvedeného v příloze V.
Výše náhrady na 100 kg sušiny se stanoví zejména s ohledem na:
a) náhradu uplatňovanou na vývoz produktů kódu KN 17023091,
b) náhradu uplatňovanou na vývoz produktů uvedených v čl. 1 odst. 1 písm. d),
c) hospodářské aspekty zamýšlených vývozů.
3. Vývozní náhrady pro produkty uvedené v článku 1, které jsou vyvezeny ve formě zboží uvedeného v příloze V, nesmějí být vyšší než náhrady použitelné pro stejné produkty vyvážené v nezměněném stavu.
4. Při přidělování množství, která lze vyvézt s náhradou, se stanoví postup, který:
a) je nejvhodnější pro povahu produktu a situaci na daném trhu, umožňuje nejúčinnější využití dostupných zdrojů a zohledňuje účinnost a strukturu vývozů ze Společenství, aniž by však vedl k diskriminaci mezi velkými a malými hospodářskými subjekty;
b) je s přihlédnutím k požadavkům na správu pro hospodářské subjekty administrativně nejméně náročný;
c) vyhýbá se jakékoli diskriminaci mezi dotčenými hospodářskými subjekty.
5. Náhrada je stejná pro celé Společenství.
Může být rozlišena podle místa určení, pokud to vyžaduje situace na světovém trhu nebo zvláštní požadavky určitých trhů.
Náhrady se stanoví postupem podle čl. 42 odst.
2. Náhrady mohou být stanoveny zejména:
a) v pravidelných intervalech;
b) prostřednictvím nabídkového řízení pro produkty, pro něž byl tento postup stanoven v minulosti.
Náhrady stanovené v pravidelných intervalech může Komise v případě nutnosti na žádost některého členského státu nebo z vlastního podnětu v mezidobí upravovat.
Nabídky předložené na základě vypsání nabídkového řízení se vezmou v úvahu pouze tehdy, je-li složena jistota.
Kromě případů vyšší moci tato jistota zcela nebo zčásti propadne, pokud účastníci řízení nesplní podmínky nabídkového řízení nebo je splní pouze částečně.
Ustanovení článků 28, 29 a 30 týkající se produktů nedenaturovaných a vyvážených v nezměněném stavu, uvedených v čl. 1 odst. 1 písm. a), c) a d) se použijí jako doplňující ustanovení.
6. Při stanovení výše náhrady je třeba přihlížet zejména k nutnosti nastolit rovnováhu mezi použitím základních produktů Společenství pro vývoz zpracovaného zboží do třetích zemí a použitím produktů z těchto zemí propuštěných do režimu aktivního zušlechťovacího styku.
7. Náhrada pro produkty uvedené v článku 1 a vyvážené v nezměněném stavu se poskytuje pouze na základě žádosti a po předložení příslušné vývozní licence.
8. Výší náhrady pro vývoz produktů uvedených v článku 1 a vyvážených v nezměněném stavu je částka platná ke dni podání žádosti o licenci a v případě rozlišené náhrady je to částka, která je platná ke stejnému dni:
a) pro místo určení uvedené v licenci,
nebo
b) pro skutečné místo určení, pokud se liší od místa určení uvedeného v licenci.
V takovém případě nesmí použitelná částka překročit částku, která je platná pro místo určení uvedené v licenci.
Aby se zamezilo zneužívání pružnosti ustanovení tohoto odstavce, mohou být přijata vhodná opatření.
9. Postupem podle článku 16 nařízení (ES) č. 3448/93 lze rozšířit působnost odstavců 7 a 8 rovněž na produkty uvedené v článku 1 a vyvážené ve formě zboží uvedeného v příloze V.
10. Postupem podle čl. 42 odst. 2 se lze odchýlit od odstavců 7 a 8 v případě produktů uvedených v článku 1, pro něž se poskytují náhrady v rámci potravinové pomoci.
11. Náhrada je vyplacena, jestliže se prokáže, že produkty:
- byly vyvezeny ze Společenství,
a
- v případě rozlišené náhrady dosáhly místo určení uvedeného v licenci nebo jiné místo určení, pro které byla náhrada stanovena, aniž je dotčen odst. 8 první pododstavec písm. b). Postupem podle čl. 42 odst. 2 však mohou být stanoveny odchylky od tohoto pravidla, pokud budou vymezeny podmínky, jež jsou schopny poskytnout rovnocenné záruky.
Postupem podle čl. 42 odst. 2 mohou být stanovena doplňující pravidla.
12. Pro nedenaturované produkty uvedené v čl. 1 odst. 1 písm. a) a vyvážené v nezměněném stavu se náhrada poskytuje pouze v případě, jestliže produkty byly:
a) získány z cukrové řepy nebo cukrové třtiny sklizené ve Společenství;
b) dovezeny do Společenství v souladu s článkem 35;
c) získány z jednoho z produktů dovezených v souladu s článkem 35.
13. Náhradu nelze poskytnout pro vývoz nedenaturovaných produktů uvedených v čl. 1 odst. 1 písm. c) a d) a vyvážených v nezměněném stavu, které nemají původ ve Společenství nebo nebyly získány z cukru dovezeného do Společenství podle odst. 12 písm. b) nebo z produktů uvedených v odstavci 12 c).
14. Dodržování omezení objemů vyplývajících z dohod uzavřených v souladu s článkem 300 Smlouvy je zajišťováno prostřednictvím vývozních licencí vydaných na referenční období v nich uvedená a použitelných na dotyčné produkty.
15. Prováděcí pravidla k tomuto článku, včetně pravidel pro přerozdělení dosud nepřidělených nebo nevyužitých množství, která lze vyvézt, a pravidel pro změnu přílohy V se stanoví postupem podle čl. 42 odst. 2. Avšak prováděcí pravidla k odstavci 6 pro produkty uvedené v článku 1 a vyvážené ve formě zboží uvedeného v příloze V se stanoví postupem podle článku 16 nařízení (ES) č. 3448/93.
Článek 28
1. Tento článek se použije na stanovení náhrad pro nedenaturované produkty uvedené v čl. 1 odst. 1 písm. a) a vyvážené v nezměněném stavu.
2. V případě pravidelného stanovení náhrad pro produkty uvedené v čl. 1 odst. 1 písm. a):
a) se náhrady stanoví každé dva týdny.
42 odst. 2, pokud se zjistí, že ve Společenství není k dispozici přebytek cukru pro vývoz za světové tržní ceny.
V takovém případě se neposkytne žádná náhrada;
b) se při stanovení náhrady vezme v úvahu situace na trhu Společenství a na světovém trhu s cukrem, a to zejména tyto skutečnosti:
- intervenční cena bílého cukru platná v oblasti Společenství s největším přebytkem nebo intervenční cena surového cukru platná v oblasti Společenství, která je z hlediska vývozu tohoto cukru považována za reprezentativní,
- náklady na přepravu cukru z oblastí uvedených v první odrážce do přístavů nebo jiných míst vývozu ve Společenství,
- obchodní náklady a případně náklady na překládku, přepravu a balení související s uváděním cukru na světový trh;
- kurzy nebo ceny cukru zjištěné na světovém trhu;
- hospodářské aspekty zamýšlených vývozů a
- omezení vyplývající z dohod uzavřených podle článku 300 Smlouvy.
3. Pokud je náhrada pro produkty uvedené v čl. 1 odst. 1 písm. a) stanovena prostřednictvím nabídkového řízení:
a) týká se nabídkové řízení výše náhrady;
b) příslušné orgány členských států vyhlásí nabídkové řízení v souladu s právním aktem závazným pro všechny členské státy.
Tento právní akt stanoví podmínky nabídkového řízení.
Tyto podmínky musí zaručit rovný přístup všem osobám usazeným ve Společenství;
c) podmínky nabídkového řízení uvádějí lhůtu pro podání nabídek. Během tří pracovních dnů po uplynutí této lhůty a na základě předložených nabídek se postupem podle čl. 42 odst. 2 stanoví maximální výše náhrady za množství zařazené do nabídkového řízení. Maximální výše náhrady pro dané nabídkové řízení se stanoví postupem podle čl. 42 odst. 2 do tří pracovních dnů po uplynutí lhůty a na základě obdržených nabídek. Při výpočtu maximální výše je třeba vzít v úvahu situaci ve Společenství v oblasti zásobování a cen, ceny a odbytové možnosti na světovém trhu, jakož i náklady spojené s vývozem cukru.
Stejným postupem lze stanovit maximální množství v tunách;
d) pokud je možné uskutečnit vývoz prostřednictvím náhrady, která je nižší než náhrada, která by vyplynula z přihlédnutí k rozdílu mezi cenami ve Společenství a cenami na světovém trhu a pokud má vývoz zvláštní místo určení, může být stanoveno, aby příslušné orgány členských států vyhlásily zvláštní nabídkové řízení, jehož podmínky budou zahrnovat:
- možnost podávat nabídky až do ukončení nabídkového řízení a
- maximální výši náhrady vypočítanou na základě požadavků na daný vývoz;
e) pokud výše náhrady uvedená v nabídce:
- přesahuje maximální stanovenou výši, příslušné orgány členských států tuto nabídku odmítnou,
- nepřevyšuje maximální stanovenou výši, tyto orgány stanoví náhradu ve výši, která je uvedena v dotyčné nabídce.
4. Pro surový cukr:
a) se náhrada stanoví pro standardní jakost definovanou v příloze I;
b) náhrada stanovená pravidelně podle odst. 2 písm. a):
- nesmí překročit 92 % náhrady stanovené pro stejné období pro bílý cukr.
Toto omezení se však nevztahuje na náhrady, které mají být stanoveny pro kandovaný cukr,
- se pro každou vývozní operaci vynásobí opravným koeficientem, získaným tak, že výtěžnost vyváženého surového cukru, vypočítaná v souladu s přílohou I, se vydělí číslem 92;
c) maximální výše podle odst. 3 písm. c) stanovená v rámci nabídkového řízení nesmí překročit 92 % maximální výše stanovené ve stejnou dobu pro bílý cukr podle výše uvedeného ustanovení.
Článek 29
1. Náhrada pro nedenaturované produkty uvedené v čl. 1 odst. 1 písm. c) a vyvážené v nezměněném stavu se stanoví měsíčně s přihlédnutím k:
a) cenám melasy použitým jako základ pro příslušný hospodářský rok v odvětví cukru pro stanovení příjmů z prodeje melasy výrobci cukru za účelem stanovení základní ceny cukrové řepy;
b) cenám melasy a jejím odbytovým možnostem na trhu Společenství;
c) kurzům nebo cenám melasy na světovém trhu; a
d) hospodářským aspektům zamýšlených vývozů.
Toto pravidelné stanovení náhrad však může být pozastaveno postupem podle čl. 42 odst.
2, pokud se zjistí, že ve Společenství není k dispozici přebytek melasy pro vývoz za světové tržní ceny. V takovém případě se neposkytne žádná náhrada.
2. Za zvláštních okolností může být výše náhrady stanovena nabídkovým řízením pro určená množství a určené oblasti Společenství.
Nabídkové řízení se týká výše náhrady.
Příslušné orgány dotyčných členských států vyhlásí nabídkové řízení na základě zmocnění, které stanoví podmínky nabídkového řízení.
Tyto podmínky musí zaručit rovný přístup všem osobám usazeným ve Společenství.
Článek 30
1. Základní výše náhrady pro nedenaturované produkty uvedené v čl. 1 odst. 1 písm. d) a vyvážené v nezměněném stavu se stanoví měsíčně. Toto pravidelné stanovení náhrad však může být pozastaveno postupem podle čl. 42 odst. 2, pokud je pozastaveno pravidelné stanovení náhrady pro bílý cukr v nezměněném stavu. V takovém případě se neposkytne žádná náhrada.
2. Základní výše náhrady pro produkty uvedené v odstavci 1, s výjimkou sorbózy, se rovná jedné setině částky stanovené s přihlédnutím k:
a) rozdílu mezi intervenční cenou bílého cukru platnou v oblasti Společenství s největším přebytkem za měsíc, pro který se stanoví základní výše, a kurzy bílého cukru nebo jeho cenami zjištěnými na světovém trhu;
b) potřebě nastolit rovnováhu mezi:
- použitím základních produktů Společenství pro vývoz zpracovaných produktů do třetích zemí a
- použitím produktů z těchto zemí propuštěných do režimu aktivního zušlechťovacího styku.
3. V případě sorbózy se základní výše náhrady rovná základní výši náhrady snížené o jednu setinu platné produkční náhrady.
4. Použití základní výše náhrady může být omezeno na některé z produktů uvedených v čl. 1 odst. 1 písm. d).
Článek 31
V míře nezbytné pro řádné fungování společné organizace trhů v odvětví cukru může Komise postupem podle čl. 42 odst. 2 zcela nebo částečně vyloučit používání režimu aktivního zušlechťovacího styku v případě produktů uvedených v čl. 1 odst. 1.
Článek 32
1. Na sazební zařazení produktů, na něž se vztahuje toto nařízení, se použijí obecná pravidla pro výklad kombinované nomenklatury a zvláštní pravidla pro její používání; celní nomenklatura vyplývající z používání tohoto nařízení se přejímá do společného celního sazebníku.
2. Pokud toto nařízení nebo právní předpisy přijaté na jeho základě nestanoví jinak, je v obchodu se třetími zeměmi zakázáno:
a) vybírání jakýchkoliv poplatků s účinkem rovnocenným clu;
b) uplatňování jakýchkoli množstevních omezení dovozů nebo opatření s rovnocenným účinkem.
Článek 33
1. Pokud cena cukru na světovém trhu přesáhne intervenční cenu, může být pro dotyčný cukr stanoveno použití vývozní dávky.
Tato musí být použita, pokud je cena CIF bílého nebo surového cukru vyšší než intervenční cena zvýšená o 10 %.
Vývozní dávka může být stanovena nabídkovým řízením.
Kromě případu nabídkového řízení je dávkou, která má být vybrána, dávka, která je použitelná v den vývozu.
2. Pokud je cena CIF bílého nebo surového cukru vyšší než intervenční cena zvýšená o 10 %, může Rada na návrh Komise postupem podle čl. 37 odst. 2 Smlouvy rozhodnout o poskytnutí dovozní subvence na dotyčný produkt.
Pokud se zjistí, že:
a) zásobování Společenství
nebo
b) zásobování některého regionu Společenství s významnou spotřebou
nelze zajistit pomocí zdrojů, které má Společenství k dispozici, Rada na návrh Komise postupem podle čl. 37 odst.
2 Smlouvy rozhodne o poskytnutí dovozní subvence a o podmínkách pro její použití. Tyto podmínky se zejména týkají množství bílého nebo surového cukru, na které se tato subvence vztahuje, doby, během níž je subvence poskytnuta, a případně dovozních regionů.
3. Postupem podle čl. 42 odst. 2 se stanoví:
a) ceny CIF uvedené v odstavcích 1 a 2,
b) vývozní dávky stanovené nabídkovým řízením,
c) ostatní prováděcí pravidla k tomuto článku.
V případě produktů uvedených v čl. 1 odst. 1 písm. b), c), d), f), g) a h) mohou být postupem podle čl. 42 odst. 2 přijata ustanovení odpovídající ustanovením v odstavcích 1 a 2.
4. Částky jiné než částky uvedené v odstavci 3 a vyplývající z používání tohoto článku stanoví Komise.
Článek 34
1. Pokud je v důsledku dovozu nebo vývozu trh Společenství s jedním nebo více produkty uvedenými v článku 1 vážně narušen nebo hrozí-li, že bude vážně narušen, a tím budou ohroženy cíle stanovené v článku 33 Smlouvy, mohou být pro obchod se třetími zeměmi přijímána vhodná opatření po dobu, po kterou toto narušení nebo jeho hrozba trvá.
Rada postupem podle čl. 37 odst. 2 Smlouvy stanoví obecná prováděcí pravidla k tomuto odstavci a určí, v jakých případech a v rámci jakých mezí mohou členské státy přijmout ochranná opatření.
2. Pokud nastane situace uvedená v odstavci 1, rozhodne Komise na žádost členského státu nebo z vlastního podnětu o nezbytných opatřeních, která jsou sdělena členským státům a která jsou okamžitě použitelná.
Pokud členský stát předloží Komisi žádost, Komise o ní rozhodne do tří pracovních dnů od jejího obdržení.
3. Opatření, o kterém rozhodne Komise, může kterýkoliv členský stát do tří pracovních dnů ode dne jeho sdělení předložit Radě k přezkoumání.
Rada se sejde neprodleně.
Kvalifikovanou většinou může dotyčné opatření změnit nebo zrušit.
4. Tento článek se použije v souladu se závazky Společenství vyplývajícími z dohod uzavřených podle čl. 300 odst. 2 Smlouvy.
KAPITOLA 2
Režim preferenčního dovozu
Článek 35
Články 36, 37 a 38 se vztahují na třtinový cukr, dále jen "preferenční cukr", kódu KN 1701, pocházející ze států uvedených v příloze VI a dovezený do Společenství na základě:
a) protokolu 3 k příloze IV Dohody o partnerství AKT-ES;
b) Dohody o cukrové třtině uzavřené mezi Evropským společenstvím a Indickou republikou.
Článek 36
Pokud intervenční agentury nebo jiní zprostředkovatelé pověření Společenstvím nakoupí za zaručené ceny preferenční cukr dovezený podle článku 35, jehož jakost se liší od standardní jakosti, zaručené ceny se upraví prostřednictvím přirážek a srážek.
Článek 37
1. Na preferenční cukr dovezený podle článku 35 se nevztahuje žádné dovozní clo.
2. U preferenčního cukru nejsou přípustné žádné odchylky od zákazů uvedených v čl. 32 odst. 2.
Článek 38
1. Pro hospodářské roky 2001/02 až 2005/06 se rafineriím zpracovávajícím preferenční surový třtinový cukr dovezený do Společenství za tímto účelem podle článku 35 poskytne podpora na přizpůsobení jako jedna z forem intervenčních opatření.
2. Podporu uvedenou v odstavci 1 lze poskytnout pouze na množství vymezená článkem 35, která jsou rafinována na bílý cukr v rafineriích podle čl. 7 odst. 4. Podpora na tuto výrobu bílého cukru činí 0,10 EUR na 100 kilogramů cukru, vyjádřeno v bílém cukru.
3. V období uvedeném v odstavci 1 se rafineriím podle čl. 7 odst. 4 poskytne doplňková základní podpora ve výši 0,10 eur na 100 kilogramů cukru, vyjádřeno v bílém cukru, na rafinaci surového třtinového cukru vyrobeného ve francouzských zámořských departementech, a to s cílem obnovit cenovou rovnováhu mezi tímto cukrem a preferenčním cukrem.
4. Podporu na přizpůsobení, jakož i doplňkovou podporu lze upravit podle hospodářského vývoje v odvětví cukru, zejména vývoje marže dosahované v oblasti výroby a rafinace.
5. V případě použití druhého pododstavce čl. 7 odst. 4 může být režim podpory podle odstavců 1 až 3 tohoto článku rozšířen, za předem stanovených podmínek, na surový cukr vyrobený z cukrové řepy sklizené ve Společenství a rafinovaný v rafinériích podle článku 7.
6. Prováděcí pravidla k tomuto článku, zejména pravidla pro úpravu podpory podle odstavce 4, se stanoví postupem podle čl. 42 odst. 2.
Článek 39
1. S cílem zajistit dostatečné zásobování rafinerií Společenství podle čl. 7 odst. 4 se během období uvedeného v čl. 38 odst. 1 vybírá clo se sníženou sazbou (dále jen "zvláštní celní sazba") za dovoz surového třtinového cukru (dále jen "zvláštní preferenční cukr") pocházejícího ze států podle článku 35 a jiných států, se kterými byly uzavřeny dohody, a to podle podmínek stanovených v těchto dohodách, zejména pokud jde o minimální nákupní cenu, kterou platí rafinérie.
2. Pro účely odstavce 1 a aniž je dotčen odstavec 5 činí předpokládané maximální požadavky na zásobování rafinérií v jednom hospodářském roce, vyjádřeno v bílém cukru: a) ve Finsku _BAR_ 59925 tun, _BAR_
b) v metropolitní Francii _BAR_ 296627 tun, _BAR_
3. Aniž je dotčen odstavec 5, stanoví se množství surového cukru, který se vyrobí z cukrové třtiny a cukrové řepy sklizené ve Společenství a který mají rafinérie k dispozici, s rozlišením nebo bez rozlišení podle původu, na základě vyčerpávající předpokládané bilance Společenství týkající se zásobování surovým cukrem v každém hospodářském roce nebo části hospodářského roku.
Tato bilance může být během hospodářského roku revidována.
Pro účely stanovení těchto množství se jako množství cukru z francouzských zámořských departementů a preferenčního cukru určeného k přímé spotřebě, která mají být zahrnuta do každé bilance, započítávají množství stanovená pro hospodářský rok 1994/95 minus předpokládaná místní spotřeba ve francouzských zámořských departementech během dotyčného hospodářského roku.
Pokud bilance ukáže, že množství, která jsou k dispozici, neodpovídají maximálním požadavkům vymezeným v odstavci 2, budou stanovena nezbytná opatření, aby dotyčné členské státy mohly chybějící množství dovézt jako zvláštní preferenční cukr v rámci dovozního režimu se zvláštní celní sazbou podle dohod uvedených v odstavci 1.
4. S výjimkou případů vyšší moci, pokud se překročí předpokládané maximální požadavky určitého členského státu stanovené v odstavci 2 nebo po úpravě podle odstavce 5, je nutné z překročeného množství uhradit částku odpovídající plné sazbě cla platné pro daný hospodářský rok, zvýšenou o podporu podle článku 38 a případně o nejvyšší sazbu dodatečného cla zjištěnou v daném hospodářském roce.
Nicméně v případě preferenčního surového cukru nebo po provedení úpravy podle odstavce 5 mohou být množství převyšující upravené předpokládané maximální požadavky, v rámci množství stanovených v odstavci 2, prodána intervenčním agenturám za podmínek vymezených v článku 36, pokud je nelze uvést na trh Společenství.
5. Pokud se použije čl. 10 odst. 3 až 6, sníží se celkové předpokládané maximální požadované množství uvedené v odstavci 2 tohoto článku pro dotyčný hospodářský rok o množství, které se rovná celkovému množství zvláštního preferenčního cukru nezbytného na pokrytí předpokládaných maximálních požadavků podle odstavce 3 tohoto článku, u nějž se uplatnilo stejné procentuální snížení jako u celkového základního množství A pro cukr Společenství podle čl. 10 odst. 5.
Toto snížení maximálního požadovaného množství se rozdělí mezi dotyčné členské státy tak, aby odpovídalo poměru mezi množstvím stanoveným pro každý z nich v odstavci 2 a celkovým množstvím stanoveným v uvedeném odstavci.
6. Prováděcí pravidla k tomuto článku, zejména pravidla pro provádění a správu smluv uvedených v odstavci 1, se stanoví postupem podle čl. 42 odst. 2.
HLAVA III
OBECNÁ USTANOVENÍ
Článek 40
Postupem podle čl. 42 odst. 2 lze přijmout nezbytná opatření, jejichž cílem je zabránit narušení trhu s cukrem v důsledku změn cenových úrovní při přechodu z jednoho hospodářského roku do druhého nebo během jednoho hospodářského roku.
Článek 41
Členské státy a Komise si navzájem sdělují údaje nezbytné pro provádění tohoto nařízení.
Pravidla pro sdělování a šíření těchto údajů se stanoví postupem podle čl. 42 odst. 2.
Článek 42
1. Komisi je nápomocen Řídící výbor pro cukr (dále jen "výbor").
2. V případě odkazů na tento článek se použijí články 4 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES. Období uvedené v čl. 4 odst. 3 rozhodnutí 1999/468/ES se stanoví v délce jednoho měsíce.
3. Výbor přijme svůj jednací řád.
Článek 43
Výbor se může zabývat jakoukoli jinou otázkou, kterou mu k posouzení předloží jeho předseda buď z vlastního podnětu, nebo na žádost zástupce některého členského státu.
Článek 44
Zboží uvedené v čl. 1 odst. 1 vyrobené nebo získané z produktů, které nejsou uvedeny v čl. 23 odst. 2 a článku 24 Smlouvy, nesmí být propuštěno do volného oběhu v rámci Společenství.
Článek 45
Pokud není v tomto nařízení stanoveno jinak, použijí se na výrobu produktů uvedených v čl. 1 odst. 1 a na obchod s těmito produkty články 87, 88 a 89 Smlouvy.
Článek 46
1. Itálie je oprávněna poskytovat pěstitelům cukrové řepy a případně rovněž výrobcům cukru podporu na přizpůsobení v maximální výši 5,43 eur na 100 kilogramů bílého cukru, a to na výrobu odpovídajícího množství cukru v rámci kvót A a B všech podniků vyrábějících cukr v regionech Abruzzi, Molise, Apulie, Sardinie, Kampánie, Basilikata, Kalábrie a Sicílie.
2. Pokud si to však vyžádá výjimečné potřeby restrukturalizace cukrovarnického průmyslu probíhající v uvedených regionech, může Itálie podporu uvedenou v odstavci 1 upravit podle daného hospodářského roku.
Při používání článků 87, 88 a 89 Smlouvy Komise především posuzuje, zda uvedená podpora odpovídá restrukturalizačním plánům.
3. Španělsko je oprávněno poskytovat pěstitelům cukrové třtiny na svém území podporu na přizpůsobení v maximální výši 7,25 eur na 100 kg bílého cukru, a to na výrobu odpovídajícího množství cukru v rámci kvót A a B všech podniků vyrábějících cukr z cukrové třtiny.
4. Portugalsko je oprávněno poskytovat pěstitelům cukrové řepy na svém pevninském území podporu na přizpůsobení v maximální výši 3,11 eur na 100 kg bílého cukru, a to na výrobu odpovídajícího množství cukru v rámci kvót A a B všech podniků vyrábějících cukr.
5. Finsko je oprávněno poskytovat paušální náhradu nákladů na skladování cukru C převáděného v souladu s článkem 14. Prováděcí pravidla k tomuto odstavci se stanoví postupem podle čl. 42 odst. 2.
6. Dotyčné členské státy předloží Komisi opatření přijatá pro každý hospodářský rok podle odstavců 1 až 5.
7. Tento článek se vztahuje na hospodářské roky 2001/02 až 2005/06.
Článek 47
1. V rámci zemědělské činnosti upravené tímto nařízením přijmou členské státy opatření na ochranu životního prostředí, která považují za vhodná vzhledem ke stavu využívané zemědělské půdy a vzhledem k potenciálním účinkům této činnosti na životní prostředí.
Tato opatření se stanoví na základě potřeb životního prostředí a s ohledem na topografické, půdní a klimatické podmínky daných oblastí, řízení zavlažovacích systémů, střídání plodin i způsoby obdělávání půdy, které by mohly zlepšit životní prostředí.
V případě potřeby a při dodržení článků 87, 88 a 89 Smlouvy poskytnou členské státy podporu zemědělským producentům v odvětví cukru formou výzkumných programů, jejichž cílem je vyvinout takové způsoby obdělávání půdy, které by byly šetrnější k životnímu prostředí, jakož i formou zveřejňování výsledků uvedených výzkumných programů.
2. Členské státy stanoví vhodné sankce úměrné závažnosti dopadů na životní prostředí způsobených nerespektováním ekologických požadavků uvedených v odstavci 1.
3. Členské státy předloží Komisi nejpozději do 30. června 2002 zprávu o situaci zemědělské produkce v odvětví cukru z hlediska životního prostředí a o vlivu vnitrostátních opatření přijatých podle odstavců 1 a 2.
HLAVA IV
PŘECHODNÁ A ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 48
Kladný nebo záporný zůstatek vyplývající z uplatňování režimu náhrad nákladů na skladování v hospodářském roce 2000/01 podle nařízení (ES) č. 2038/1999 se začlení do režimu uvedeného v článcích 15 a 16 tohoto nařízení pro hospodářský rok 2001/02.
V případě cukru, který je ke dni 30. června 2001 skladován v rámci režimu náhrad nákladů za skladování podle nařízení (ES) č. 2038/99, je za den prodeje pro účely výběru dávky ze skladování považován 30. červen 2001.
Článek 49
Zrušují se nařízení (ES) č. 2038/1999, (EHS) č. 206/68, (EHS) č. 431/68, (EHS) č. 447/68, (EHS) č. 2049/69, (EHS) č. 793/72, (EHS) č. 741/75, (EHS) č. 1358/77, (EHS) č. 1789/81, (EHS) č. 193/82, (EHS) č. 1010/86 a (EHS) č. 2225/86.
Odkazy na nařízení (ES) č. 2038/1999, (EHS) č. 206/68, (EHS) č. 431/68, (EHS) č. 793/72, (EHS) č. 741/75 a (EHS) č. 193/82 se považují za odkazy na toto nařízení a je nutno je číst v souladu se srovnávací tabulkou uvedenou v příloze VII.
Článek 50
1. Komise může přijmout postupem podle čl. 42 odst. 2 přechodná opatření nezbytná k zajištění hladkého přechodu od opatření platných v hospodářském roce 2000/01 k opatřením zavedeným tímto nařízením. Uvedená opatření se mohou od ustanovení tohoto nařízení odchylovat.
2. Na základě studií provedených Komisí s cílem zmapovat situaci na trhu, všechny aspekty systému kvót, ceny, vztahy v daném oboru, jakož i na základě analýzy růstu konkurence v důsledku mezinárodních závazků Evropské unie předloží Komise na začátku roku 2003 zprávu doplněnou v případě potřeby příslušnými návrhy.
Článek 51
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem následujícím po vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Použije se od hospodářského roku 2001/02.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1261/2001
ze dne 27. června 2001,
kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1260/2001, pokud jde o smlouvy o dodávkách cukrové řepy a o cenové přirážky a srážky použitelné pro cukrovou řepu
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1260/2001 ze dne 19. června 2001 o společné organizaci trhů v odvětví cukru [1], a zejména na čl. 5 odst. 3 a čl. 19 odst. 5 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Příloha III nařízení (ES) č. 1260/2001, která obsahuje rámcová ustanovení týkající se smluv a mezioborových dohod o nákupu cukrové řepy, definuje smluvní strany jako prodejce cukrové řepy na jedné straně a výrobce cukru na straně druhé.
Prodejce může prodávat cukrovou řepu, kterou vypěstoval sám, nebo cukrovou řepu, kterou koupil od pěstitele. Vzhledem k důležitosti smluv v rámci systému kvót se však může za smlouvu o dodávce ve smyslu čl.
19 odst. 2 uvedeného nařízení považovat pouze smlouva uzavřená mezi výrobcem a pěstitelem.
(2) Čl. 14 odst. 1 nařízení (ES) č. 1260/2001 stanoví, že výrobce může převést část své produkce do následujícího hospodářského roku, v němž bude považována za součást produkce tohoto roku. V důsledku toho je výrobce povinen uzavřít pro daný hospodářský rok v odvětví cukru smlouvy o dodávkách za minimální cenu cukrové řepy pouze na množství cukru v rámci jeho základní kvóty, který dosud nebyl vyroben. Proto je třeba upravit povinnost stanovenou v čl. 19 odst. 2 uvedeného nařízení pro případ převodu cukru.
(3) Má-li systém kvót řádně fungovat, musí být definovány pojmy "před zasetím" a "minimální cena" použité v článku 19 nařízení (ES) č. 1260/2001.
(4) Čl. 5 odst. 1 nařízení (ES) č. 1260/2001 stanoví, že výrobci cukru nakupující cukrovou řepu vhodnou ke zpracování na cukr a určenou ke zpracování na cukr v rámci maximální kvóty jsou povinni zaplatit alespoň minimální cenu, u které se podle zjištěných odchylek od standardní jakosti uplatňuje přirážka nebo srážka.
(5) Jakost a tedy hodnotu cukrové řepy určuje zejména její cukernatost.
(6) Nejvhodnější způsob stanovení hodnoty cukrové řepy, jejíž jakost se liší od standardní jakosti, je zavedení stupnice cenových přirážek a srážek vyjádřených jako procento minimální ceny.
(7) Zkušenosti, které zainteresované strany získaly během velmi dlouhé doby, ukazují, že by tyto strany měly mít možnost včlenit do svých smluv nebo mezioborových dohod definici cukrové řepy vhodné ke zpracování na cukr.
Pro cukrovou řepu považovanou v rámci celého Společenství za vhodnou ke zpracování na cukr by mohla být stanovena stupnice Společenství.
Pokud se uvedená definice týká cukernatosti, která je nižší než nejnižší cukernatost uvedená na stupnici Společenství, musí být stanoveny dodatečné srážky.
Je nezbytné umožnit členským státům tuto definici vypracovat, pokud se smluvní strany na žádné definici nedohodnou.
(8) Průmyslová hodnota cukrové řepy pěstované v Itálii se zejména v důsledku klimatických podmínek výrazně liší od průmyslové hodnoty cukrové řepy pěstované na severu Společenství.
Je tedy třeba tento rozdíl v průmyslové hodnotě cukrové řepy vzít v úvahu.
(9) Prováděcí pravidla stanovená tímto nařízením nahrazují prováděcí pravidla stanovená nařízením Komise (ES) č. 246/68 ze dne 29. února 1968, kterým se stanoví prováděcí pravidla k rozlišování smluv o dodávkách cukrové řepy [2], nařízením Komise (EHS) č. 2497/69 ze dne 12. prosince 1969 o cenových přirážkách a srážkách použitelných pro cukrovou řepu [3] a nařízením Komise (EHS) č. 2571/69 ze dne 22. prosince 1969 o srážkách použitelných pro ceny cukrové řepy v Itálii [4]. Uvedená nařízení by proto měla být zrušena.
(10) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro cukr,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Pro účely čl. 19 odst. 2 nařízení (ES) č. 1260/2001 se za smlouvu o dodávce považuje smlouva uzavřená mezi výrobcem cukru a prodejcem cukrové řepy, který prodávanou řepu vypěstoval.
Článek 2
Pro účely čl. 19 odst. 2 nařízení (ES) č. 1260/2001 se základní kvóta výrobce, který převádí část své produkce do následujícího hospodářského roku na základě článku 14 uvedeného nařízení, pro daný rok sníží o převáděné množství.
Článek 3
Za smlouvy uzavřené před zasetím se považují pouze smlouvy uzavřené před zasetím a
- před 1. dubnem v Itálii a Řecku nebo
- před 1. květnem v ostatních členských státech.
Článek 4
Minimální cena uvedená v čl. 19 odst. 2 nařízení (ES) č. 1260/2001 se pro každou dodávku cukrové řepy upraví za použití cenových přirážek nebo srážek stanovených na základě článku 5 tohoto nařízení.
Článek 5
1. Minimální cena uvedená v čl. 5 odst. 1 nařízení (ES) č. 1260/2001 se za každé 0,1 % cukernatosti
a) zvýší nejméně o:
i) 0,9 % pro cukernatost vyšší než 16 %, avšak nejvýše 18 %;
ii) 0,7 % pro cukernatost vyšší než 18 %, avšak nejvýše 19 %;
iii) 0,5 % pro cukernatost vyšší než 19 %, avšak nejvýše 20 %;
b) sníží nejvýše o:
i) 0,9 % pro cukernatost nižší než 16 %, avšak nejméně 15,5 %,
ii) 1,0 % pro cukernatost nižší než 15,5 %, avšak nejméně 14,5 %.
Cena cukrové řepy s cukernatostí vyšší než 20 % nesmí být nižší než minimální cena upravená pro cukrovou řepu s 20 % cukernatostí.
2. Odchylně od odstavce 1 se v Itálii vynásobí procentuální přirážky a srážky podle odst. 1 písm. a) a b) koeficientem 0,75.
Článek 6
1. Smlouvy a mezioborové dohody ve smyslu článku 6 nařízení (ES) č. 1260/2001 mohou vedle přirážek a srážek podle článku 5 stanovit:
a) další přirážky pro cukernatost vyšší než 20 % a
b) další srážky pro cukernatost nižší než 14,5 %.
Tyto smlouvy a dohody mohou v případě cukrové řepy s cukernatostí nižší než 14,5 % definovat cukrovou řepu vhodnou ke zpracování na cukr, pokud jsou v těchto smlouvách a dohodách stanoveny další srážky pro cukernatost nižší než 14,5 %, avšak nejméně na úrovni minimální cukernatosti uvedené v dané definici.
Pokud smlouvy a dohody neobsahují definici uvedenou ve druhém pododstavci, může dotyčný členský stát tuto definici stanovit.
V takovém případě současně stanoví další srážky uvedené ve zmíněném pododstavci.
2. Odchylně od odstavce 1 se minimální cena uvedená v čl. 5 odst. 1 nařízení (ES) č. 1260/2001
Nařízení Komise (ES) č. 1262/2001
ze dne 27. června 2001,
kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1260/2001, pokud jde o nákup a prodej cukru intervenčními agenturami
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1260/2001 ze dne 19. června 2001 o společné organizaci trhů v odvětví cukru [1], a zejména na čl. 7 odst. 5 a čl. 9 odst. 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Čl. 7 odst.1 nařízení (ES) č. 1260/2001 stanoví intervenční opatření pro nákup některých druhů cukru.
(2) Provádění intervenčních opatření Společenství vyžaduje, aby intervenční agentury přejímaly cukr na určeném místě.
Za tímto účelem je třeba stanovit, že lze přebírat pouze cukr uskladněný v okamžiku nabídky ve schváleném skladu.
Použití intervenčního režimu je omezeno na cukr vyrobený z cukrové řepy nebo cukrové třtiny, která byla sklizena ve Společenství; režim poskytuje cenovou a odbytovou záruku pouze výrobcům, kterým byla přidělena základní kvóta.
(3) Zkušenosti získané v odvětví cukru ukázaly význam volné hospodářské soutěže pro uvádění cukru na trh.
Volnou hospodářskou soutěž lze rozvíjet tím, že se na uvádění cukru na trh budou podílet nezávislí obchodníci.
Proto je třeba posilovat postavení jejich podniků v odvětví cukru.
Za tímto účelem je zejména třeba těmto podnikům umožnit, aby mohly nabízet cukr Společenství k intervenci a aby tak mohly uskutečňovat své obchodní transakce za obvyklých podmínek.
(4) Intervenční agentury jsou za vykoupené zboží odpovědné.
Musí proto přijmout všechna potřebná opatření, aby zajistily, že cukr nabídnutý k intervenci je skladován v podmínkách nezbytných pro uchování cukru v dobrém stavu.
Pro zajištění řádného fungování intervenčních opatření je tedy třeba umožnit, aby se uzavíraly smlouvy o skladování mezi intervenční agenturou a prodejcem.
(5) Při stanovení podmínek, za jakých se skladům udělují a odebírají schválení, je třeba vzít v úvahu požadavky na uchování cukru v dobrém stavu a na možnosti odběru cukru ze skladu, na zeměpisnou polohu skladu a na kapacitu vyskladnění, případně rovněž na zajištění pytlování ze strany žadatele pro odběr nabízeného cukru.
(6) Mají-li být udělována a odebírána schválení v intervenčním režimu, jehož působnost se rozšířila i na specializované obchodníky s cukrem, je nezbytné stanovit objektivní kritéria pro hodnocení této činnosti, zejména stanovit, co znamená výrazný podíl na obchodu s cukrem.
Je třeba ponechat členským státům možnost stanovit případně dodatečné podmínky a odebírat schválení, nebudou-li tyto podmínky plněny.
Je žádoucí stanovit, že veškerá opatření týkající se udělení, obnovení nebo odejmutí schválení musí být sdělena Komisi.
3954/87 ze dne 22. prosince 1987, kterým se stanoví nejvyšší přípustné úrovně radioaktivní kontaminace potravin a krmiv po jaderné havárii nebo jiném případu radiační mimořádné situace [2], ve znění nařízení (Euratom) č. 2218/89 [3], stanoví postup, kterým se v případě radiační mimořádné situace stanoví úroveň radioaktivní kontaminace, kterou musí splňovat potraviny a krmiva, aby mohly být uváděny na trh.
V důsledku toho zemědělské produkty s vyšší úrovní radioaktivní kontaminace nesmějí být předmětem intervenčního nákupu.
(8) Pro intervenci nelze přijímat cukr se znaky, které by mohly být překážkou pro jeho následný odbyt a které by mohly cukr během skladování znehodnotit.
(9) Pro usnadnění řízení intervenčního režimu je třeba nabízet cukr v šaržích. Proto je nezbytné šarži definovat, zejména stanovit její množství.
(10) Intervenční agentura musí znát všechny skutečnosti potřebné k rozhodnutí, zda nabídka splňuje stanovené požadavky.
Za tímto účelem musí předkladatel nabídky sdělit agentuře všechny potřebné údaje.
(11) Intervenční agentura může podmínit přijetí nabídky uzavřením smlouvy o skladování s prodávajícím, pokud to považuje za nezbytné.
V zájmu jednotnosti je třeba stanovit základní podmínky, které musí tyto smlouvy obsahovat, zejména pokud jde o dobu platnosti.
(12) Schválená sila a sklady musí nabízet optimální podmínky pro skladování cukru. Obecně se uznává, že jsou-li splněny požadované podmínky, cukr lze skladovat přibližně 12 měsíců bez nebezpečí, že dojde ke zhoršení jakosti.
Proto je v případě uzavření smlouvy o skladování s prodávajícím oprávněné, aby prodávající odpovídal za jakost cukru po dobu v zásadě nepřekračující 12 měsíců, bez ohledu na okamžik, v kterém dochází k převodu vlastnictví.
5 nařízení (ES) č. 1260/2001 stanoví, že v rámci prováděcích pravidel se s přihlédnutím k jakosti nabízeného cukru stanovují tabulky cenových přirážek a srážek použitelných pro intervenční ceny.
Mají-li být tyto tabulky vypracovány, je nutné zařadit cukr do tříd podle jakosti.
Toto zařazení do tříd a z něj vyplývající cenové přirážky a srážky mohou být stanoveny na základě objektivních údajů běžně používaných při obchodních transakcích.
(14) S cílem vyloučit jakoukoliv diskriminaci při jednání s dotčenými stranami a s ohledem na administrativní postupy platné v jednotlivých členských státech je třeba stanovit jednotné podmínky pro platby a odběr zboží, ať již byla uzavřena smlouva o skladování či nikoli, zejména pokud jde o maximální lhůty, během nichž mají být tyto operace uskutečněny.
(15) Může se ukázat nezbytným, aby cukr nabízený k intervenci byl vzhledem k následujícímu určení dodán v pytlích.
Intervenční agentura musí mít možnost vyžadovat určité druhy obalů, které se v obchodu s cukrem obvykle používají, pokud uhradí související náklady, které se stanoví paušální sazbou.
(16) Náklady, které nese intervenční agentura v případě požadavku na určité druhy obalů, jsou stanoveny paušálně pro pytle v dokonalém stavu.
Proto je při uzavření smlouvy o skladování s předkladatelem nabídky nutné stanovit tyto náklady podle zjištěného stavu pytlů.
(17) Nařízení Komise (EHS) č. 1265/69 ze dne 1. července 1969 o metodách pro stanovení jakosti cukru, který nakupují intervenční agentury [4], ve znění nařízení (EHS) č.
1280/71 [5], upravuje pouze technické aspekty uvedených metod. Navíc tyto metody nemohou poskytovat absolutně přesné výsledky, a proto je třeba připustit určité rozpětí povolené chyby.
Kromě toho je nutné zavést vhodné rozhodčí řízení, v němž by se řešily spory vzniklé z porovnání rozporných výsledků analýzy.
(18) Intervence musí umožnit, aby produkty byly dočasně staženy z nevyváženého trhu a aby byly prodány, jakmile se situace na trhu zlepší.
Z tohoto důvodu musí být produkty nabízené k intervenci vhodné ke spotřebě lidí, případně zvířat.
(19) Cukr v držení intervenčních agentur musí být prodáván kupujícím ve Společenství bez diskriminace a za podmínek co možná ekonomicky nejvýhodnějších.
Těchto cílů lze obvykle dosáhnout v nabídkovém řízení.
Má-li se zabránit tomu, aby odbyt cukru probíhal za nepříznivé situace na trhu, je nezbytné podmínit vyhlášení nabídkového řízení předchozím schválením.
Za určitých zvláštních okolností je však vhodné využít jiných postupů než nabídkového řízení.
(20) S ohledem na změny právní úpravy intervence je třeba stanovit nová prováděcí pravidla pro prodej cukru intervenčními agenturami v nabídkovém řízení.
(21) Mají-li mít všechny zainteresované osoby ve Společenství zaručeno rovné zacházení, musí se nabídková řízení vyhlášená intervenčními agenturami řídit jednotnými zásadami.
V této souvislosti je nezbytné stanovit určité podmínky jako záruku toho, že cukr se skutečně použije k zamýšlenému účelu.
(22) S ohledem na specifické rysy odvětví cukru je třeba stanovit určitá zvláštní pravidla.
Zejména by mělo být možné stanovit v rámci množství cukru na prodej maximální množství pro každého účastníka nabídkového řízení, aby se tohoto řízení mohl zúčastnit co největší počet možných zájemců.
S ohledem na časté výkyvy kursů a kotací cukru je dále nezbytné stanovit, že účastník nabídkového řízení není povinen ponechat svoji nabídku v platnosti, pokud k výběru nabídky dojde po datu a hodině, které sám stanoví.
(23) Zejména za účelem stanovení nákladů na skladování je nezbytné přesně stanovit, v kterém okamžiku dochází k převodu vlastnictví cukru.
(24) Ke stanovení jakostní třídy prodávaného bílého cukru a výtěžnosti prodávaného surového cukru je třeba použít stejná kritéria jako kriteria používaná při nákupu cukru intervenčními agenturami.
Rovné zacházení pro všechny zainteresované strany může být zajištěno pouze přijetím jednotných a přesně formulovaných ustanovení týkajících se úpravy prodejní ceny, prémie za denaturaci, případně vývozní náhrady, jakož i opravy vývozní licence v případě, je-li zjištěna jakost odlišná od jakosti stanovené v oznámení o nabídkovém řízení.
(25) Prováděcí pravidla uvedená v tomto nařízení nahrazují prováděcí pravidla uvedená v nařízení Komise (EHS) č. 258/72 ze dne 3. února 1972, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro prodej cukru intervenčními agenturami v rámci nabídkového řízení [6], ve znění nařízení (ES) č. 260/96 [7], a v nařízení Komise (EHS) č. 2103/77 ze dne 23. září 1977, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro nákup cukru intervenčními agenturami, vyrobeného z cukrové řepy a cukrové třtiny sklizených ve Společenství [8], naposledy pozměněném nařízením (ES) č. 260/96, která proto musí být zrušena.
(26) Vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro cukr,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
HLAVA I NÁKUP
KAPITOLA I Všeobecná ustanovení
Článek 1
1. Intervenční agentura nakupuje cukr pouze tehdy, nabízí-li jej:
a) subjekt, kterému byla přidělena základní kvóta;
b) specializovaný obchodník s cukrem schválený členským státem, na jehož území je obchodník usazen.
2. Nabídka k intervenci se podává písemně intervenční agentuře členského státu vyrábějícího cukr, na jehož území se nabízený cukr v době podání nabídky nachází.
3. Lze převzít pouze cukr, který je součástí kvóty a který se v době podání nabídky nachází ve schváleném skladu.
Schválení uděluje příslušný orgán dotyčného členského státu.
KAPITOLA II Schvalování
Článek 2
1. Aniž je dotčen odstavec 2 tohoto článku, schválení lze podle čl. 1 odst. 3 udělit pouze silům a skladům,
a) které splňují požadavky na uchování cukru v dobrém stavu;
b) které se nacházejí v místě, kde jsou k dispozici dopravní zařízení nezbytná pro odběr cukru;
c) které se nacházejí v areálu rafinerie cukru nebo v oblasti výroby cukru.
2. Schválení sil a skladů uvedených v odstavci 1 se udělí pouze:
a) pro celé množství, které odpovídá nejvýše padesátinásobku denní kapacity plnění do pytlů uvedených v čl. 18 odst. 2, a vyskladnění, které se žadatel zavazuje dát k dispozici dotčené intervenční agentuře při odběru cukru, pokud se jedná o silo pro skladování volně loženého cukru vybavené zařízením na pytlování;
b) pro celé množství, které odpovídá nejvýše padesátinásobku denní kapacity vyskladnění cukru baleného v pytlích podle čl. 18 odst. 2, kterou se žadatel zavazuje dát k dispozici dotčené intervenční agentuře při odběru cukru, pokud se jedná o sklad určený ke skladování cukru v pytlích;
c) pro celé množství, které odpovídá nejvýše padesátinásobku denní kapacity vyskladnění volně loženého cukru, které se žadatel zavazuje dát k dispozici dotčené intervenční agentuře při odběru cukru, pokud se jedná o silo nebo sklad určené pro skladování volně loženého surového cukru.
3. Schválení se uděluje na žádost zainteresované strany každému silu nebo skladu, které podle stanoviska intervenční agentury splňují podmínky uvedené v odstavci 1.
Schválení však může být uděleno pouze silům nebo skladům, které se již pro skladování cukru používají.
Ve schválení je zejména uvedeno celkové množství, které se schvaluje, denní kapacita vyskladnění, případně rovněž kapacita pytlování uvedená v odst. 2 písm. a).
4. Schválení se odebere, pokud není plněna některá z podmínek stanovených v odstavci 1 a v odstavci 2.
5. Schválení uděluje nebo odebírá intervenční agentura.
Článek 3
1. Za specializovaného obchodníka s cukrem ve smyslu čl. 1 odst. 1 písm. b) je považována osoba,
a) která provozuje velkoobchod s cukrem jako jednu ze svých hlavních činností a která v jednom hospodářském roce nakoupí nebo podle předpokladu může nakoupit alespoň 10000 tun cukru Společenství a
b) která se nezabývá maloobchodním prodejem cukru.
2. S výhradou odstavců 3 až 6, schválení podle čl. 1 odst. 1 písm. b) udělí dotčený členský stát všem žadatelům, kteří v dotčeném hospodářském roce splní podmínky uvedené v odstavci 1 tohoto článku nebo o nichž se předpokládá, že jsou schopni je splnit.
3. Aniž je dotčen odstavec 5, schválení se uděluje pro určitý hospodářský rok.
Jeho platnost se prodlužuje na následující hospodářský rok, pokud pro tento rok může být žadatel nadále považován za specializovaného obchodníka.
4. Členské státy mohou pro udělení schválení stanovit dodatečné podmínky.
Schválení může být odebráno, pakliže se zjistí, že dotčená osoba již nesplňuje tyto dodatečné podmínky nebo již není schopna je plnit.
5. Schválení se odebere, pakliže se zjistí, že dotčená osoba již nesplňuje některou z podmínek uvedených v odstavci 1 nebo již není schopna je plnit.
Schválení lze během hospodářského roku udělit, obnovit nebo odebrat, avšak bez zpětné působnosti.
6. Udělení, obnovení nebo odebrání schválení podle tohoto článku se písemně oznámí dotčené osobě poté, kdy dotčený členský stát sdělí tyto údaje Komisi.
KAPITOLA III Nabídka
Článek 4
1. Cukr nabízený k intervenci musí splňovat tyto podmínky:
a) musí být vyroben v rámci kvóty během hospodářského roku, v němž byla nabídka podána.
Cukr vyrobený v hospodářském roce bezprostředně předcházejícím roku, v němž byla nabídka podána, však může být nabízen:
- v Itálii do 31. srpna následujícího roku,
- v ostatních evropských regionech Společenství do 30. září následujícího roku;
b) musí být ve formě krystalů.
2.
Bílý cukr nabízený k intervenci musí splňovat podmínky stanovené v odstavci 1 a současně být řádné a uspokojivé obchodní jakosti, musí být sypký, o vlhkosti nejvýše 0,06 %.
3. Surový cukr nabízený k intervenci musí splňovat podmínky stanovené v odstavci 1 a současně být řádné a uspokojivé obchodní jakosti, s výtěžností vypočtenou podle ustanovení bodu II přílohy I nařízení (ES) č. 1260/2001 nejméně ve výši 89 %.
Kromě toho:
a) surový třtinový cukr musí mít bezpečnostní faktor nejvýše 0,30;
b) surový řepný cukr musí mít:
- pH hodnotu nejméně 7,9 v okamžiku přijetí nabídky,
- obsah invertního cukru nejvýše 0,07 %,
- teplotu, která nepředstavuje žádné riziko pro uchování jakosti,
- bezpečnostní faktor nejvýše 0,45, je-li stupeň polarizace nejméně 97 nebo
- obsah vlhkosti nejvýše 1,4 %, je-li stupeň polarizace nižší než 97.
Bezpečnostní faktor se stanoví tak, že vlhkost dotčeného cukru vyjádřená v procentech se vydělí rozdílem mezi číslem 100 a stupněm polarizace tohoto cukru.
4. Cukr nabízený k intervenci není považován za cukr řádné a uspokojivé obchodní jakosti ve smyslu odstavců 2 a 3, pokud je překročena maximální úroveň radioaktivity povolená podle nařízení (Euratom) č. 3954/87. Úroveň radioaktivní kontaminace produktu se kontroluje pouze tehdy, pokud to situace vyžaduje a pouze po nezbytnou dobu. Trvání a rozsah kontrolních opatření se v případě potřeby stanoví postupem podle čl. 42 odst. 2 nařízení (ES) č. 1260/2001.
Článek 5
K intervenci lze nabízet pouze cukr, který nebyl již dříve nakoupen v rámci určitého intervenčního opatření a který vlastní zainteresovaná strana.
Článek 6
Veškerý cukr nabízený k intervenci se dodává v šaržích.
Pro účely tohoto nařízení se "šarží" rozumí množství 500 tun cukru stejné jakosti a ve stejném obalu, uskladněných na stejném místě skladování.
Pokud však zainteresovaná strana nabízí větší množství, pak šarži rovněž tvoří množství převyšující 500 tun nebo jeho násobek.
Článek 7
1. Nabídka podaná intervenční agentuře uvádí:
a) jméno a adresu předkladatele nabídky;
b) sklad, ve kterém je cukr uskladněn v době podání nabídky;
c) kapacitu pro vyskladnění, případně zaručenou kapacitu pytlování pro odběr nabízeného cukru;
d) čisté množství nabízeného cukru;
e) druh a jakost nabízeného cukru a hospodářský rok, v němž byl cukr vyroben;
f) způsob obchodní úpravy cukru.
2. Intervenční agentura může požadovat doplňující údaje.
3. K nabídce se přiloží prohlášení předkladatele nabídky, ve kterém potvrdí, že dotčený cukr nebyl již dříve nakoupen v rámci určitého intervenčního opatření, že je vlastníkem cukru a že cukr splňuje podmínky stanovené v čl. 4 odst. 1 písm. a).
Článek 8
1. Nabídka zůstává v platnosti po dobu tří týdnů ode dne podání.
Během tohoto období je však možné ji se souhlasem intervenční agentury stáhnout.
2. Intervenční agentura nabídku posoudí.
Přijme je nejpozději do konce období uvedeného v odstavci 1.
Intervenční agentura však nabídku zamítne, jestliže se při jejím posouzení ukáže, že nesplňuje některou ze stanovených podmínek.
3. V kupní smlouvě je uveden druh obalu cukru, který má být nakoupen. Je-li to nutné, může také obsahovat ustanovení o tom, že si intervenční agentura vyhrazuje právo požadovat při odběru jeden nebo více způsobů obalové úpravy uvedených v čl. 18 odst. 2.
4. Platnost kupní smlouvy může být ukončena pouze po vzájemné dohodě a před odběrem cukru.
KAPITOLA IV Smlouva o skladování
Článek 9
1. Aniž je dotčen čl. 17 odst. 4, smlouva o skladování, kterou před nákupem uzavírají předkladatelé nabídky s intervenční agenturou, je smlouvou na dobu neurčitou.
2. Smlouva o skladování vstupuje v platnost dnem provedení předběžné platby uvedené v čl. 16 odst. 1 a končí na konci dekády, během níž je dokončen odběr dotčeného množství cukru.
3. Smlouva o skladování zejména stanoví,
a) že k ukončení smlouvy podle podmínek uvedených v tomto nařízení dochází po nejméně desetidenní výpovědní lhůtě;
b) že pokud intervenční agentura zjistí, že zainteresovaná osoba nesplnila závazek uvedený v čl. 2 odst. 2, je oprávněna požadovat prodloužení smlouvy nad rámec lhůty stanovené pro odběr, aniž se v tomto případě použije odstavec 4;
c) výši nákladů na skladování, které hradí intervenční agentura;
d) povinnost prodávajícího naložit cukr na dopravní prostředek stanovený intervenční agenturou a uhradit náklady spojené s naložením.
4. Intervenční agentura hradí náklady na skladování od počátku desetidenní lhůty, během níž je uhrazena předběžná platba za cukr, do ukončení platnosti smlouvy o skladování.
5. Uvedené náklady na skladování cukru uskladněného v silech nebo skladech podniků vyrábějících cukr nesmí být v jedné dekádě vyšší než 0,048 EUR na 100 kilogramů.
Intervenční agentura však může částku stanovenou podle prvního pododstavce zvýšit nejvýše o 35 % v případě, že cukr je skladován v silech nebo skladech pronajatých předkladatelem nabídky a nacházejících se mimo podniky vyrábějící cukr, a nejvýše o 50 % v případě zvláštních okolností skladování.
6. "Dekádou" se rozumí jedno z následujících období kalendářního měsíce: od prvního do desátého, od jedenáctého do dvacátého, nebo od dvacátého prvního do konce měsíce.
Článek 10
1. Převod vlastnictví cukru, na který se vztahuje smlouva o skladování, se uskuteční zároveň s předběžnou platbou za dotčený cukr.
2. Prodávající je až do odběru odpovědný za jakost cukru podle odstavce 1 a za obal, v kterém byl cukr přijat intervenční agenturou.
Článek 11
1. Pokud se zjistí, že určité množství dotčeného cukru neodpovídá požadavkům na jakost stanoveným v článku 4, nahradí prodávající neprodleně dané množství stejným množstvím cukru požadované jakosti, který je skladován buď na stejném místě skladování nebo na jiném místě schváleném pro účely intervence.
2. Pokud se dotčený cukr skladuje v jednom z druhů obalů uvedených v čl. 18 odst. 2 a pokud se zjistí, že obal těmto specifikacím již neodpovídá, požádá intervenční agentura prodávajícího, aby pytle nahradil obaly požadovaného standardu.
KAPITOLA V Kupní cena
Článek 12
Bílý cukr je zařazen do čtyř jakostních tříd takto:
a) I. jakostní třída: cukr vyšší jakosti než je standardní jakost;
b) II. jakostní třída: cukr standardní jakosti;
c) III. a IV. jakostní třída: cukr horší jakosti než je standardní jakost.
Článek 13
1. Cukr I. jakostní třídy musí splňovat tyto požadavky:
a) musí být řádné a uspokojivé obchodní jakosti, musí být suchý, ve formě krystalů stejnoměrného zrnění, sypký;
b) maximální vlhkost: 0,06 %;
c) maximální obsah invertního cukru: 0,04 %;
d) kromě toho musí cukr I. jakostní třídy vykazovat takové znaky, aby celkový počet bodů nebyl vyšší než osm nebo:
- šest u obsahu popela,
- čtyři u barevného typu stanoveného dle metody Brunswického ústavu pro zemědělskou technologii a cukrovarnický průmysl (dále jen "metoda Brunswick");
- tři u barvy roztoku stanovenou dle metody Mezinárodní komise pro jednotné metody rozboru cukru (dále jen "metoda ICUMSA").
Jeden bod odpovídá:
a) 0,0018 % obsahu popela určeného dle metody ICUMSA při 28° Brix;
b) 0,5 jednotek barevného typu dle metody Brunswick;
c) 7,5 jednotek barvy roztoku dle metody ICUMSA.
2. Cukr III. jakostní třídy musí splňovat tyto požadavky:
a) musí být řádné a uspokojivé obchodní jakosti, musí být suchý, ve formě krystalů stejnoměrného zrnění, sypký;
b) minimální polarizace: 99,7 °S;
c) maximální vlhkost: 0,06 %;
d) maximální obsah invertního cukru: 0,04 %;
e) barevný typ: maximálně č. 6 dle metody Brunswick.
3. Do IV. jakostní třídy patří cukr, který není zařazen do I. až III. jakostní třídy.
Článek 14
Intervenční cena použitelná pro 100 kilogramů bílého cukru se:
a) u cukru III. jakostní třídy sníží o 0,73 EUR;
b) u cukru IV. jakostní třídy sníží o 1,31 EUR.
Článek 15
1. Intervenční cena použitelná pro 100 kilogramů surového cukru se:
a) zvýší při výtěžnosti dotčeného cukru vyšší než 92 %;
b) sníží při výtěžnosti dotčeného cukru nižší než 92 %.
2. Částka cenové přirážky nebo srážky vyjádřená v eurech na 100 kilogramů se rovná rozdílu mezi intervenční cenou surového cukru a stejnou cenou vynásobenou příslušným koeficientem.
Koeficient se zjistí tak, že výtěžnost dotčeného surového cukru se vydělí 92 %.
3. Výtěžnost surového cukru se vypočítá podle bodu II přílohy I nařízení (ES) č. 1260/2001.
Článek 16
1. S výhradou odstavců 2 a 3 uhradí intervenční agentura ve lhůtě osmi týdnů ode dne podání nabídky předběžnou platbu částky stanovené na základě údajů uvedených v nabídce a na základě kupní ceny.
Částka předběžné platby za surový cukr uvedená v prvním pododstavci se vypočítá na základě běžné výtěžnosti ve výši 92 %.
2. Předběžná platba se provede pod podmínkou, že prodávající složí jistotu ve výši 5 % z dané částky jako záruku, že údaje uvedené v nabídce jsou správné.
3. Intervenční agentura provede konečnou platbu kupní ceny, jakmile budou známy konečné výsledky kontroly hmotnosti, jakož i rozborů vzorků podle článku 19.
Případné náklady na balení se uhradí po zjištění stavu pytlů při odběru.
Pokud se výsledky kontroly hmotnosti a konečné výsledky rozborů vzorků odchylují od údajů uvedených v nabídce, vezmou se v úvahu při konečné platbě kupní ceny, zejména podle článků 14 a 15.
4. S výjimkou případu vyšší moci se jistota uvedená v odstavci 2 uvolní pouze tehdy, pokud:
a) konečné výsledky kontroly hmotnosti a rozborů vzorků neznamenají, že musí dojít ke snížení ceny nakupovaného cukru;
b) ve lhůtě tří týdnů od obdržení výzvy k úhradě vrátí prodávající částku, kterou případně získal neoprávněně v rámci předběžné platby uvedené v odstavci 1.
Jistota se uvolní neprodleně.
V případě neplnění podmínek tohoto nařízení jistota propadá.
KAPITOLA VI Odběr
Článek 17
1. Pokud mezi intervenční agenturou a prodávajícím nedojde k jinému ujednání, zůstává cukr až do odběru v silu nebo ve skladu, v kterých se nacházel v okamžiku nabídky.
2. Odběr se uskuteční za přítomnosti prodávajícího nebo jeho zástupce.
3. Odběr cukru ze sila nebo skladu proběhne tak, že prodávající naloží nakoupený cukr na dopravní prostředek, který si zvolila intervenční agentura.
4. Aniž je dotčen článek 34, odběr nakoupeného cukru se týká:
a) nabídek přijatých mezi 1. říjnem a následujícím 31. březnem, nejpozději však následujícího 30. září;
b) nabídek přijatých mezi 1. dubnem a následujícím 30. zářím, nejpozději však do konce sedmého měsíce následujícího po měsíci, ve kterém byla nabídka přijata.
5. Intervenční agentura však může s prodávajícím dohodnout, že odběr uvedený v odstavci 4 se uskuteční po uplynutí lhůty uvedené v odstavci 4.
V takovém případě intervenční agentura:
a) uzavře s prodávajícím smlouvu o skladování na dohodnuté období;
b) pověří odborníky uvedené v článku 19, aby před koncem dotyčné lhůty provedli na její náklady rozbory vzorků podle uvedeného článku a zjistili hmotnost cukru;
c) provede končenou platbu kupní ceny podle článku 16;
d) může na žádost prodávajícího souhlasit s tím, aby povinnost naložit nakoupený cukr byla splněna úhradou s tím spojených nákladů.
Tyto náklady se stanoví na základě sazeb platných ke dni, kdy uplyne příslušná maximální lhůta uvedená v odstavci 4.
Článek 18
1. S výhradou použití odstavců 2 až 4 tohoto článku, prodávající dodává nakoupený cukr volně ložený.
2. Intervenční agentura může požadovat, aby byl nakoupený cukr dodán v jednom nebo více z těchto druhů obalů:
a) v nových jutových pytlích o čistém obsahu 50 kilogramů s vnitřní polyethylenovou vložkou o minimální tloušťce 0,04 mm a s minimální souhrnnou hmotností juty a polyethylenu ve výši 450 gramů;
b) v nových jutových pytlích o čistém obsahu 50 kilogramů s vnitřní polyethylenovou vložkou o minimální tloušťce 0,05 mm a s minimální souhrnnou hmotností juty a polyethylenu ve výši 420 gramů.
Intervenční agentura může souhlasit s tím, aby nakoupený cukr byl dodán v nových jutových pytlích o čistém obsahu 50 kilogramů s vnitřní polyethylenovou vložkou a se souhrnnou minimální hmotností juty a polyethylenu ve výši 400 gramů.
Pro přijetí může intervenční agentura požadovat určitou minimální tloušťku polyethylenové vložky a zvláštní jakost jutového pytle.
3. Pokud intervenční agentura požaduje nebo přijímá jeden nebo více druhů obalů uvedených v odstavci 2, uhradí náklady na tyto obaly.
Kromě toho musí intervenční agentura v dostatečném předstihu před odběrem informovat prodávajícího o druhu nebo druzích obalů uvedených v odstavci 2, které požaduje nebo přijímá.
Paušální částka nákladů na jednotlivé obaly uvedené v odst. 2 prvním pododstavci písm. a) a b) se stanoví ve výši 1,70 EUR na 100 kilogramů cukru.
Paušální částka nákladů na obal uvedený v odst. 2 druhém pododstavci je stanovena ve výši 1,57 EUR na 100 kilogramů cukru.
4. Intervenční agentura může souhlasit s tím, aby byl cukr dodán v jiném druhu obalu než jsou druhy obalů uvedené v odstavci 2.
V takovém případě intervenční agentura nenese náklady na dotyčný obal a prodávající je při odběru povinen dodat cukr volně ložený na vlastní náklady, pokud nedojde k dohodě o obalu mezi prodávajícím a stranou, která má následně cukr koupit od intervenční agentury.
Článek 19
1. Při odběru cukru odeberou buď odborníci schválení příslušnými orgány dotčeného členského státu nebo odborníci určení společně intervenční agenturou a prodávajícím čtyři vzorky za účelem provedení rozborů.
Pro každou smluvní stranu je určen jeden vzorek.
Zbylé dva vzorky si ponechá buď odborník nebo laboratoř schválená příslušnými orgány.
Každý vzorek se analyzuje dvakrát a za výsledek rozboru dotyčného vzorku se považuje průměrná hodnota obou výsledků.
2. V případě sporu mezi smluvními stranami s ohledem na jakostní třídu nakoupeného cukru se použijí tato pravidla:
a) je-li odchylka zjištěná mezi výsledky rozborů provedených kupujícím a prodávajícím
- u cukru I. jakostní třídy nejvýše jeden bod u každého ze znaků uvedených v čl. 13 odst. 1 písm. d) nebo
- u cukru II. jakostní třídy nejvýše dva body u každého ze znaků, které danou třídu určují a které jsou stanoveny pomocí bodů,
pak rozhodujícím pro stanovení jakostní třídy dotčeného cukru je aritmetický průměr obou výsledků.
Na žádost jedné ze smluvních stran však může laboratoř uvedená v odstavci 1 provést rozhodčí analýzu.
V takovém případě se aritmetický průměr stanoví na základě výsledku rozhodčí analýzy a výsledku rozboru prodávajícího nebo rozboru kupujícího, podle toho, který výsledek je bližší výsledku rozhodčí analýzy.
Tato průměrná hodnota je rozhodující pro stanovení jakostní třídy dotčeného cukru.
Pokud se výsledek rozhodčí analýzy nachází uprostřed mezi výsledky rozborů provedených prodávajícím a kupujícím, je pro stanovení jakostní třídy dotčeného cukru rozhodující pouze rozhodčí analýza;
b) je-li zjištěná odchylka větší než odchylka uvedená v písm. a) prvním pododstavci v první, případně druhé odrážce, provede rozhodčí analýzu laboratoř schválená příslušnými orgány.
V takovém případě se postupuje podle ustanovení písm. a) druhého pododstavce;
c) u sporů týkajících se maximální hodnoty barevného typu cukru III. jakostní třídy, polarizace, vlhkosti nebo obsahu invertního cukru, se postupuje stejným způsobem jako v písmenech a) a b).
Odchylky uvedené v písm. a) se však nahradí tímto:
- 1,0 jednotek barevného typu pro cukr III. jakostní třídy,
- 0,2 °S pro polarizaci,
- 0,02 % pro vlhkost,
- 0,01 % pro obsah invertního cukru.
3. Náklady na rozhodčí analýzu:
a) uvedenou v odst. 2 písm. a) druhém pododstavci nese smluvní strana požadující analýzu;
b) uvedenou v odst. 2 písm. b) nesou rovným dílem intervenční agentura a prodávající.
4.
Vznikne-li po použití odstavce 1 spor mezi smluvními stranami ohledně výtěžnosti nakoupeného surového cukru, provede rozhodčí analýzu laboratoř uvedená v odstavci 1.
V takovém případě se aritmetický průměr stanoví na základě výsledku rozhodčí analýzy a výsledku rozboru prodávajícího nebo rozboru kupujícího, podle toho, který výsledek je bližší výsledku rozhodčí analýzy.
Tato průměrná hodnota je pro stanovení výtěžnosti dotčeného surového cukru rozhodující.
Pokud se výsledek rozhodčí analýzy nachází uprostřed mezi výsledky rozborů provedených prodávajícím a kupujícím, je pro stanovení výtěžnosti dotčeného surového cukru rozhodující pouze rozhodčí analýza.
Náklady na provedení rozhodčí analýzy nese smluvní strana, která vznesla námitky proti výsledku analýzy provedené podle odstavce 1.
Článek 20
1. Aniž je dotčen čl. 17 odst. 5, odborníci uvedení v článku 19 zkontrolují při odběru prodaného cukru jeho hmotnost.
Prodávající učiní všechna nezbytná opatření, aby odborníkům umožnil zkontrolovat hmotnost a odebrat vzorky.
2. Náklady na kontrolu hmotnosti a odběr vzorků nese prodávající.
3. Náklady na činnost odborníků, kteří provádějí kontrolu hmotnosti a odběr vzorků, nese intervenční agentura.
HLAVA II PRODEJ
KAPITOLA I Všeobecná ustanovení
Článek 21
1. Intervenční agentury mohou prodávat cukr až poté, co o prodeji bylo rozhodnuto postupem podle čl. 42 odst. 2 nařízení (ES) č. 1260/2001.
2. Prodej cukru podle podmínek uvedených v čl. 9 odst. 1 prvním pododstavci nařízení (ES) č. 1260/2001 se uskuteční prostřednictvím nabídkového řízení nebo jiným způsobem prodeje.
Prodej cukru pro účely uvedené v čl. 9 odst. 1 druhém pododstavci nařízení (ES) č. 1260/2001 se uskuteční prostřednictvím nabídkového řízení.
3. Účelem nabídkového řízení je stanovit prodejní cenu, částku prémie za denaturaci, popřípadě částku vývozní náhrady.
Současně s rozhodnutím o vyhlášení nabídkového řízení se stanoví podmínky nabídkového řízení, a zejména zamýšlené použití cukru určeného k prodeji.
4. Podmínky nabídkového řízení musí zaručit rovný přístup a rovné zacházení všem zainteresovaným osobám usazeným ve Společenství.
KAPITOLA II Prodej prostřednictvím nabídkového řízení
Článek 22
1. Nabídkové řízení vyhlašuje dotčená intervenční agentura na množství cukru, které má v držení.
2. Intervenční agentura připraví oznámení o nabídkovém řízení, které se vyhlásí v Úředním věstníku Evropských společenství.
Oznámení o nabídkovém řízení může intervenční agentura kromě toho zveřejnit nebo nechat zveřejnit v jiných médiích.
3. K vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství musí dojít nejméně 10 dnů před uplynutím lhůty pro podání nabídek.
4. Oznámení o nabídkovém řízení zejména obsahuje:
a) název a adresu intervenční agentury vyhlašující nabídkové řízení;
b) podmínky nabídkového řízení;
c) lhůtu pro podání nabídek;
d) šarže cukru, kterých se nabídkové řízení týká, a pro každou šarži:
zejména:
- referenční číslo,
- množství,
- jakost dotčeného cukru,
- druh obalu,
- umístění skladu, v němž je dotyčný cukr uskladněn,
- stadium dodávky,
- popřípadě zařízení ve skladu umožňující naložit cukr na dopravní prostředky určené k přepravě říční, námořní nebo železniční dopravou.
Oznámení o nabídkovém řízení může obsahovat i jiné údaje.
5. Intervenční agentura přijme opatření, která považuje za nezbytná, aby umožnila zainteresovaným stranám prohlédnout si cukr nabízený k prodeji, pokud ji o to požádají.
Článek 23
1. Výběr nabídky v nabídkovém řízení má stejnou platnost jako uzavření prodejní smlouvy na množství cukru uvedené ve vybrané nabídce.
Výběr nabídky se podle daných okolností uskuteční na základě těchto faktorů uvedených v nabídce:
a) ceny, kterou uhradí účastník nabídkového řízení, jehož nabídka byla vybrána;
b) částky prémie za denaturaci,
c) částky vývozní náhrady.
2. Cena, kterou uhradí účastník nabídkového řízení, jehož nabídka byla vybrána, je:
a) v případě odst. 2 písm. a) cena uvedená v nabídce;
b) v případě odst. 2 písm. b) a c) cena uvedená v podmínkách nabídkového řízení.
Článek 24
1. Pro účely této kapitoly se "zamýšleným použitím" rozumí:
a) krmivo pro zvířata;
b) vývoz;
c) popřípadě jiné účely, které budou stanoveny.
2. Pro účely této kapitoly se "šarží" rozumí množství cukru stejného jakostního zařazení, zabaleného ve stejném obalu a uskladněného na stejném místě skladování.
Článek 25
1. Pro účely nabídkového řízení v odvětví cukru se stanoví tyto podmínky nabídkového řízení:
a) celkové množství nebo celková množství, na něž se nabídkové řízení vztahuje;
b) zamýšlený účel;
c) lhůta pro podání nabídek;
d) cena, kterou uhradí účastník nabídkového řízení, jehož nabídka byla vybrána, pokud je cukr určen k použití jako krmivo pro zvířata nebo na vývoz.
2. Mohou být stanoveny dodatečné podmínky, zejména:
a) částka minimální ceny cukru prodávaného za jiným účelem než k použití jako krmivo pro zvířata nebo na vývoz;
b) maximální částka prémie za denaturaci nebo vývozní náhrady, dále jen "prémie" a "náhrada";
c) minimální množství na jednoho účastníka nabídkového řízení nebo na šarži;
d) maximální množství na jednoho účastníka nabídkového řízení nebo na šarži;
e) přesně stanovená doba platnosti osvědčení o prémii za denaturaci nebo vývozní licence, dále jen "osvědčení" a "licence".
Článek 26
1. Pokud to situace na trhu s cukrem ve Společenství vyžaduje, lze vyhlásit stálé nabídkové řízení.
Během doby trvání stálého nabídkového řízení se vyhlašují dílčí nabídková řízení.
2. Oznámení o stálém nabídkovém řízení se zveřejní pouze pro účely jeho vyhlášení.
Oznámení může být během doby trvání stálého nabídkového řízení změněno nebo nahrazeno.
Ke změně nebo náhradě dojde tehdy, změní-li se během uvedené doby podmínky nabídkového řízení.
Článek 27
1. Zainteresované osoby se nabídkového řízení účastní buď podáním písemné nabídky intervenční agentuře oproti potvrzení nebo doporučeným dopisem, telexem, nebo telegramem adresovaným intervenční agentuře.
2. V nabídce je nutné uvést:
a) referenční číslo nabídkového řízení;
b) jméno a adresu účastníka nabídkového řízení;
c) číslo šarže;
d) množství, na které se nabídkové řízení vztahuje;
e) na 100 kilogramů, vyjádřeno v eurech na tři desetinná místa,
- navrhovanou cenu bez vnitrostátních poplatků,
- navrhovanou částku prémie nebo
- navrhovanou částku náhrady.
Intervenční agentura může požadovat dodatečné údaje.
3. Nabídka, která se týká několika šarží, je považována za nabídku obsahující tolik nabídek, kolika šarží se týká.
4. Nabídka je platná pouze tehdy, pokud:
a) je před uplynutím lhůty pro podání nabídek doloženo, že v rámci daného nabídkového řízení byla složena jistota;
b) obsahuje prohlášení účastníka nabídkového řízení, v němž se zavazuje, že pro množství cukru, na které případně získá prémii nebo náhradu,
- požádá o osvědčení a složí jistotu v této souvislosti požadovanou, jestliže se nabídkové řízení týká cukru určeného jako krmivo pro zvířata;
- požádá o licenci a složí jistotu v této souvislosti požadovanou, jestliže se nabídkové řízení týká cukru určeného na vývoz.
5. V nabídce může být uvedeno, že ji lze považovat za podanou pouze tehdy, pokud se výběr nabídky:
a) týká celkového množství uvedeného v nabídce nebo určité jeho části;
b) uskutečnil nejpozději do dne a hodiny, které stanovil účastník nabídkového řízení.
6. Nabídka, která nebyla podána podle ustanovení tohoto článku nebo která obsahuje podmínky odlišné od podmínek uvedených v oznámení o nabídkovém řízení, se nevezme v úvahu.
7. Podanou nabídku nelze stáhnout.
Článek 28
1. Jistota, která se v nabídkovém řízení skládá na 100 kilogramů bílého nebo surového cukru, činí:
a) 0,73 EUR v případě zamýšlených použití uvedených v čl. 24 odst. 1 písm. a) a c);
b) 1,46 EUR v případě zamýšleného použití uvedeného v čl. 24 odst. 1 písm. b).
2. Jistotu může účastník nabídkového řízení složit podle svého rozhodnutí buď v hotovosti nebo formou záruky, kterou poskytne podnik splňující kritéria stanovená členským státem, ve kterém byla nabídka podána.
Členské státy sdělí Komisi, jaké druhy podniků jsou oprávněny poskytovat takovou záruku, jakož i kritéria uvedená v prvním pododstavci.
Komise poté informuje ostatní členské státy.
Článek 29
1. Nabídky posoudí intervenční agentura na neveřejném zasedání.
Osoby, které se posouzení nabídek účastní, jsou vázány mlčenlivostí.
2. Nabídky jsou neprodleně sděleny Komisi.
Článek 30
Jestliže podmínky nabídkového řízení nestanoví minimální cenu nebo maximální částku prémie nebo náhrady, stanoví se tyto částky postupem podle čl. 42 odst. 2 nařízení (ES) č. 1260/2001 po posouzení nabídek a zejména s přihlédnutím k podmínkám na trhu a odbytovým možnostem. Může však být rozhodnuto, že nebude vybrána žádná nabídka.
Článek 31
1. S výjimkou případů, kdy se rozhodne, že v nabídkovém řízení nebo dílčím nabídkovém řízení se nevybere žádná nabídka, a aniž je dotčen odstavec 2 a odstavec 3 tohoto článku, vybere se nabídka každého účastníka nabídkového řízení, která není nižší než minimální cena nebo vyšší než maximální částka prémie nebo náhrady.
2. Pro stejnou šarži se vybere nabídka účastníka nabídkového řízení, která obsahuje nejvyšší cenu, popřípadě nejnižší částku prémie nebo náhrady.
Pokud šarže není danou nabídkou zcela vyčerpána, zbývající množství je přiděleno dalším účastníkům nabídkového řízení na základě částek obsažených v jejich nabídce, a to počínaje nabídkou s druhou nejvyšší cenou nebo druhou nejnižší prémií nebo náhradou.
3. Jestliže na jednu šarži nebo část šarže nabízí několik účastníků nabídkového řízení stejnou cenu nebo stejnou částku prémie nebo náhrady, intervenční agentura:
a) přidělí dotčené množství úměrně k množstvím uvedeným v dotčených nabídkách nebo
b) rozdělí dotčené množství mezi jednotlivé účastníky nabídkového řízení po vzájemné dohodě s nimi;
c) rozdělí dotčené množství losováním.
Článek 32
1. Jestliže je cukr určen k použití jako krmivo pro zvířata, výběr nabídky zakládá:
a) právo obdržet pro množství, na které se poskytuje prémie, příslušné osvědčení, v němž je zejména uvedena prémie stanovená v nabídce;
b) povinnost požádat intervenční agenturu, jíž byla nabídka adresována, aby toto osvědčení pro dané množství vydala.
Je-li cukr určen na vývoz, výběr nabídky zakládá:
a) právo obdržet pro množství, na které se poskytuje náhrada, příslušné osvědčení, v němž je uvedena zejména náhrada stanovená v nabídce, jakož i v případě bílého cukru jakostní třídu uvedenou v oznámení o nabídkovém řízení;
b) povinnost požádat intervenční agenturu, jíž byla nabídka adresována, aby vydala osvědčení pro dané množství a v případě bílého cukru pro danou jakostní třídu.
2. Uvedené právo se uplatní a uvedená povinnost se splní během 18 dnů po uplynutí lhůty pro podání nabídek.
3. Práva a povinnosti vyplývající z výběru nabídky jsou nepřenosné.
Článek 33
1. Intervenční agentura neprodleně oznámí všem účastníkům nabídkového řízení výsledky jejich účasti v nabídkovém řízení.
Agentura mimoto zašle vybraným účastníkům oznámení o výběru jejich nabídky.
2. V oznámení o výběru nabídky se minimálně uvádí:
a) odkaz na příslušné nabídkové řízení;
b) číslo šarže a udělené množství;
c) cenu, částku prémie, popřípadě částku náhrady, které byly přijaty pro množství uvedené v písmenu b).
Článek 34
1. S výjimkou případu vyšší moci musí k odběru nakoupeného cukru dojít nejpozději do čtyř týdnů ode dne obdržení oznámení uvedeného v článku 33. Vybraný účastník nabídkového řízení a intervenční agentura se mohou dohodnout, že místo odběru cukru ze skladu uzavře účastník v uvedené lhůtě smlouvu o skladování s provozovatelem skladu, kde je dotčený cukr uskladněn.
Intervenční agentura však může v případě potřeby stanovit delší lhůtu pro odběr některých šarží, pokud se při vyskladnění vyskytnou technické potíže.
2. V případě vyšší moci stanoví intervenční agentura opatření, která považuje za nezbytná s ohledem na okolnosti uváděné vybraným účastníkem nabídkového řízení.
Článek 35
1. Vybraný účastník nabídkového řízení nesmí odebrat koupený cukr ze skladu nebo uzavřít smlouvu o skladování podle čl. 34 odst. 1, dokud není vydáno povolení k odběru přiděleného množství.
Povolení k odběru se však mohou vydávat na části uvedeného množství.
Povolení k odběru vydává intervenční agentura na žádost zainteresované strany.
2. Intervenční agentura nevydá povolení k odběru, dokud není doloženo, že vybraný účastník nabídkového řízení složil jistotu jako záruku, že cena za přidělený cukr bude uhrazena ve stanovené lhůtě, nebo předložil obchodovatelný cenný papír.
Jistota i obchodovatelný cenný papír musí odpovídat ceně, kterou má uhradit vybraný účastník nabídkového řízení za množství cukru, pro které požádal o povolení k odběru.
Článek 36
1. Cena za přidělený cukr musí být uhrazena na účet intervenční agentury nejpozději do 30. dne následujícího po vydání povolení k odběru.
2. S výjimkou případu vyšší moci se jistota uvedená v čl. 35 odst. 2 uvolní pouze pro množství, za které vybraný účastník nabídkového řízení uhradil ve lhůtě stanovené v odstavci 1 kupní cenu na účet intervenční agentury. Jistota se uvolní okamžitě.
3. V případě vyšší moci stanoví intervenční agentura opatření, která považuje za nezbytná s ohledem na okolnosti uváděné vybraným účastníkem nabídkového řízení.
Článek 37
1. K převodu vlastnictví cukru, který byl přidělen v rámci nabídkového řízení, dochází v okamžiku odběru cukru.
2. Intervenční agentura a vybraný účastník nabídkového řízení se však mohou dohodnout, že k převodu vlastnictví dojde v jiném okamžiku. Jestliže intervenční agentura a vybraný účastník nabídkového řízení uzavřou dohodu podle čl. 34 odst. 1, mohou stanovit, v kterém okamžiku dojde k převodu vlastnictví.
Dohoda o okamžiku převodu vlastnictví je platná pouze tehdy, je-li uzavřena písemně.
Článek 38
1. Ke stanovení jakostní třídy nebo výtěžnosti dotčeného cukru při odběru se použijí ustanovení článku 19.
2. Smluvní strany se však mohou po výběru nabídky dohodnout, že výsledky stanovení jakostní třídy nebo výtěžnosti platné pro cukr nakupovaný intervenční agenturou platí rovněž pro cukr prodaný prostřednictvím nabídkového řízení.
Článek 39
1. Pokud se v důsledku použití článku 19 zjistí, že jakostní třída bílého cukru je nižší než jakostní třída uvedená v oznámení o nabídkovém řízení, upraví se za použití článku 14 cena tohoto cukru určeného k použití uvedenému v čl. 24 odst. 1 písm. b) a c).
2. Pokud se zjistí, že bílý cukr určený na vývoz je jiné jakostní třídy než je jakostní třída uvedená v oznámení o nabídkovém řízení, pak se opraví jakostní třída uvedená v licenci.
3. Pokud se v důsledku použití článku 19 zjistí, že výtěžnost surového cukru se liší od výtěžnosti uvedené v oznámení o nabídkovém řízení,
a) upraví se cena tohoto cukru za použití článku 15;
b) částka prémie nebo náhrady se upraví vynásobením koeficientem, který se rovná zjištěné výtěžnosti, vydělené výtěžností uvedenou v oznámení o nabídkovém řízení.
Článek 40
1. S výjimkou případu vyšší moci se jistota uvolní pouze pro množství, u kterého:
a) vybraný účastník nabídkového řízení:
- požádal po splnění stanovených podmínek o osvědčení nebo o licenci,
- složil jistotu nebo předložil obchodovatelný cenný papír podle čl. 35 odst. 2,
- odebral cukr ve stanovené lhůtě nebo
b) nebyla vybrána žádná nabídka.
2. Jistota se uvolní okamžitě.
3. V případě vyšší moci stanoví intervenční agentura opatření, která považuje za nezbytná s ohledem na okolnosti uváděné vybraným účastníkem nabídkového řízení.
HLAVA III ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 41
Zrušují se nařízení (EHS) č. 258/72 a nařízení (EHS) č. 2103/77.
Článek 42
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. července 2001.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1265/2001
ze dne 27. června 2001,
kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1260/2001, pokud jde o poskytování produkční náhrady pro některé výrobky z odvětví cukru používané v chemickém průmyslu
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1260/2001 ze dne 19. června o společné organizaci trhů v odvětví cukru [1], a zejména na čl. 7 odst. 5 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Podle čl. 7 odst. 3 nařízení (ES) č. 1260/2001 bylo rozhodnuto poskytnout produkční náhrady pro cukr, isoglukózu v nezměněném stavu a sirupy z cukru, na které se uvedené nařízení vztahuje, jakož i pro chemicky čistou fruktózu (levulózu) kódu KN 17025000 jako meziprodukt, pokud se tyto produkty používají k výrobě některých výrobků chemického průmyslu.
(2) Pro isoglukózu v nezměněném stavu je třeba stanovit opatření obdobná opatřením stanoveným pro bílý cukr používaný v chemickém průmyslu.
(3) Pokud se přesně určené meziprodukty na jedné straně získávají ve Společenství přímo ze základního produktu, s výjimkou všech produktů, na které se vztahuje jiný režim produkčních náhrad, a pokud se tyto meziprodukty na straně druhé používají k výrobě chemického výrobku uvedeného v příloze I tohoto nařízení, je nezbytné stanovit, že pro tyto meziprodukty lze poskytovat produkční náhradu.
Tato možnost musí platit i v případě, že k použití meziproduktů dojde v jiném členském státě, než ve kterém byly vyrobeny.
Za tímto účelem je nutné na jedné straně stanovit, že produkční náhrada se poskytuje pro základní produkt, který slouží k výrobě množství meziproduktu použitého tak, jak je uvedeno výše, a na straně druhé, že tato náhrada se stanoví s použitím stejných koeficientů výnosu stanovených pro výpočet produkčních náhrad pro stejné meziprodukty.
(4) Používání režimu produkčních náhrad pro meziprodukty vyžaduje, aby tyto produkty byly definovány a aby byl zaveden náležitý systém kontroly.
Tato kontrola by se na základě předchozího souhlasu měla týkat jak fáze výroby meziproduktu, tak fáze jeho zpracování na konečný chemický výrobek, aby se tak zajistilo, že základní produkt v rámci svého vymezení se skutečně používá k výrobě chemického výrobku uvedeného v příloze I tohoto nařízení, a aby se zabránilo tomu, že by produkční náhrada byla vyplacena dvakrát.
(5) Cukr lze používat jako základní produkt v chemickém průmyslu, a to stejným způsobem jako výrobky ze škrobu.
Je proto třeba pro používání těchto základních produktů zajistit podmínky pro harmonický rozvoj.
Za tímto účelem je nezbytné stanovit používání režimu produkčních náhrad, který bere v úvahu jak cenu cukru na trhu Společenství, tak vývoj cen cukru dosahovaných na světovém trhu.
(6) Režim týkající se produktů v odvětví cukru, které se používají k výrobě chemických výrobků, má za cíl podpořit na jedné straně rozvoj používání produktů z odvětví cukru v chemickém průmyslu a na straně druhé rozvoj biotechnologie na základě těchto základních produktů tím, že přiblíží cenu těchto produktů cenám na světovém trhu s cukrem.
Za tímto účelem dochází v rámci daného režimu k progresivnímu uplatňování principu stanovování produkčních náhrad na základě světové ceny cukru a ceny cukru ve Společenství tak, že k ceně na světovém trhu se připočte paušální částka 6,45 EUR na 100 kilogramů.
Paušální částka odpovídá přepravním nákladům na vývoz cukru Společenství a zahrnuje určitý paušální prvek, jehož cílem je zejména zabránit tomu, aby byl cukr prodáván za cenu nižší než je cena na světovém trhu, která je svojí povahou velmi kolísavá.
Zkušenosti získané z fungování uvedeného režimu ukazují, že na jedné straně je třeba pro chemický průmysl Společenství využívající produkty z odvětví cukru stanovit podmínky, které jsou srovnatelné s podmínkami platnými pro chemický průmysl, jenž získává zásoby ze světového trhu s cukrem, a na straně druhé je třeba otevřít ještě více odbytiště nepotravinářského charakteru pro průmysl Společenství vyrábějící výrobky v odvětví cukru.
Za tímto účelem je nezbytné tento režim zachovat a vycházet plně a výhradně ze situace na světovém trhu s cukrem a trhu Společenství s cukrem.
(7) Surový cukr a sirupy s vysokým stupněm čirosti, zjištěné v souladu s čl. 1 odst. 5 nařízení Komise (EHS) č. 1443/82 ze dne 8. června 1982, kterým se stanoví prováděcí pravidla k režimu kvót v odvětví cukru [2], naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 392/94 [3], rovněž splňují podmínky pro produkční náhrady, pokud se používají v chemickém průmyslu. Je tedy třeba použít pro tyto základní produkty produkční náhradu ve výši náhrady pro bílý cukr, upravenou podle výnosu, případně podle cukernatosti. Pokud jde o isoglukózu, je nezbytné podmínit poskytování produkčních náhrad splněním stejných podmínek, které jsou stanoveny pro poskytování vývozních náhrad pro dotyčný produkt.
(8) Je třeba stanovit, že produkční náhrada se stanovuje měsíčně a že je zejména nutné definovat referenční období a vést záznamy za účelem stanovení ceny cukru na světovém trhu.
S ohledem na měsíční stanovení náhrad je vhodné stanovit za tímto účelem referenční období v délce přibližně jednoho měsíce.
(9) Vzhledem k tomu, že odbyt přebytků cukru na trzích třetích zemí se téměř výhradně uskutečňuje prostřednictvím nabídkového řízení, je třeba ke stanovení ceny cukru na světovém trhu, která slouží ke stanovení produkční náhrady, použít vážený průměr vývozních náhrad stanovených prostřednictvím uvedeného nabídkového řízení během daného referenčního období.
(10) Má-li se zabránit zneužívání, je nezbytné stanovit, že produkční náhradu lze poskytnout pouze tehdy, pokud kontrolní opatření prokáží, že jiná použití jsou vyloučena.
Tuto kontrolu lze provádět za předpokladu, že produkční náhrada se poskytne pouze zpracovateli, a to na jeho žádost.
Uvedená kontrolní opatření mohou být v některých případech efektivnější, jsou-li doprovázena schvalovacím postupem.
Je proto třeba ponechat na členském státě, na jehož území se zpracování uskutečňuje, aby se rozhodl, zda bude od zpracovatelů toto schválení požadovat.
(11) Produkční náhradu nelze poskytnout, nejsou-li k dispozici přesné údaje.
Osoby, které mohou být případně oprávněny čerpat náhradu, proto musí předem předložit písemnou žádost a uvést v ní určité údaje.
(12) Vzhledem k tomu, že základní produkty v odvětví cukru jsou zcela zastupitelné základními produkty v odvětví obilovin a rýže, je třeba zabránit tomu, aby se s nimi bezdůvodně zacházelo jinak. Za tímto účelem je nezbytné vypracovat pro cukr ustanovení obdobná ustanovením o uvolnění jistoty obsaženým v nařízení Komise (EHS) č. 1722/93 ze dne 30. června 1993, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízením Rady (EHS) č. 1766/82 a (EHS) č. 1418/76, pokud jde o produkční náhrady v odvětvích obilovin a rýže [4], naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 87/1999 [5]. Tato ustanovení umožňují, aby se jistota uvolnila úměrně k množstvím, v jejichž rámci se uskutečnilo zpracování základního produktu během doby platnosti osvědčení o produkční náhradě.
(13) Pro účely evidence a kontroly je třeba zavést osvědčení o náhradě, jehož platnost bude dostatečně dlouhá na to, aby v daném oboru bylo možné přijímat dlouhodobá opatření, a v kterém budou uvedeny údaje nezbytné pro stanovení produkční náhrady.
Má-li být zaručeno, že dotyčný cukr se použije k účelu, na nějž bylo osvědčení o náhradě vydáno, je nezbytné stanovit, že nárok na osvědčení může uplatňovat pouze žadatel, a to pouze po zpracování dotyčného základního produktu.
(14) Vzhledem k tomu, že na jedné straně může být konečná úhrada produkční náhrady provedena až po zpracování a na straně druhé obchod má zájem dostat platbu co nejdříve, je nezbytné stanovit, že platba musí být provedena v určité lhůtě krátce po zpracování.
(15) Doba platnosti osvědčení o produkční náhradě může zahrnovat až šest měsíců stanovování produkčních náhrad a v těchto osvědčeních musí být uvedeny produkční náhrady platné ke dni přijetí žádosti.
Za těchto okolností může mezi dnem přijetí žádosti o osvědčení o náhradě a dnem zpracování dotyčného základního produktu dojít ke změně intervenční ceny cukru stanovené pro nedeficitní oblasti.
S ohledem na to, že se produkční náhrada stanovuje na základě cen cukru ve Společenství a vývoje cen cukru na světovém trhu, je tedy třeba stanovit pravidlo pro úpravu uvedené náhrady tak, aby se přihlíželo ke všem změnám intervenční ceny cukru stanovené v eurech mezi dnem přijetí žádosti a dnem zpracování dotyčného základního produktu.
(16) Má-li být umožněna kontrola vyžívání základních produktů ke stanovenému účelu, je nutné založit v každém členském státě příslušný subjekt disponující všemi nezbytnými informacemi.
S cílem ošetřit situace s případným opožděním platby náhrady je třeba stanovit, že držiteli osvědčení lze zaplatit zálohu, jakmile se základní produkty ocitnou pod kontrolou, a že na oplátku držitel musí složit příslušnou jistotu jako záruku dotyčnému členskému státu pro případ, že zpracování základního produktu se neuskuteční v souladu s podmínkami stanovenými v osvědčení o náhradě.
Je však třeba ponechat na členském státu, aby stanovil vhodná opatření pro řešení případů vyšší moci, které držitelům osvědčení znemožňují plnit jejich závazky.
(17) Zkušenosti získané od zavedení nového režimu produkčních náhrad ode dne 1. července 1986 a zejména od té doby, kdy byl pozměněn ode dne 1. července 1990, ukazují, že je třeba zajistit účinnější používání tohoto režimu, zejména ve stadiu žádosti o produkční náhradu.
Za tímto účelem je rovněž nezbytné rozšířit stanovenou minimální přípustnou hodnotu, v jejímž rámci se má za to, že zainteresovaná strana splnila svoji hlavní povinnost zpracovat základní produkt nebo meziprodukt s cílem zohlednit technická omezení při zpracování, zejména v případě fermentačních procesů, u nichž je výtěžnost velmi variabilní v závislosti na reakci mikroorganismů.
Je také třeba stanovit maximální přípustnou hodnotu pro případy, kdy se zpracování nepovede a zpracovatel je nucen použít více základního produktu, než se původně očekávalo, a stanovit, že tak může učinit, aniž by musel vypracovat zvláštní spis, na jehož základě by na dodatečné množství takto zpracované mohl získat produkční náhradu.
(18) Prováděcí pravidla stanovená tímto nařízením nahrazují pravidla nařízení Komise (EHS) č. 1729/78 ze dne 24. července 1978, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro produkční náhradu pro cukr používaný v chemickém průmyslu [6], naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 1148/98 [7], které by tudíž mělo být zrušeno.
(19) Vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro cukr,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Pro účely tohoto nařízení se "základním produktem" rozumí:
a) produkty uvedené v čl. 1 odst. 1 písm. a) a f) nařízení (ES) č. 1260/2001 a
b) cukrové sirupy uvedené v čl. 1 odst. 1 písm. d) nařízení (ES) č. 1260/2001 kódů KN ex17026095 a ex17029099 s čirostí nejméně 85 %,
které se používají při výrobě výrobků chemického průmyslu uvedených v příloze I.
2. K meziproduktům uvedeným v příloze II, které se na jedné straně získávají ve Společenství přímo z výše uvedených základních produktů, s výjimkou produktů, na něž se vztahuje jiný režim produkčních náhrad a které se na straně druhé používají k výrobě chemických výrobků uvedených v příloze I, se přistupuje stejně jako k základním produktům.
3. Chemicky čistá fruktóza (levulóza) kódu KN 17025000 se jako meziprodukt považuje za jeden ze základních produktů, jestliže se na jedné straně získává ve Společenství přímo z uvedených základních produktů, s výjimkou produktů, na něž se vztahuje jiný režim produkčních náhrad, a na straně druhé se používá ke zpracování na jeden z chemických výrobků uvedených v příloze I.
Článek 2
1. Produkční náhradu poskytuje členský stát, na jehož území se uskutečňuje zpracování základních produktů.
2. Členský stát může poskytovat náhradu pouze tehdy, pokud celní kontrola nebo administrativní kontrola poskytující rovnocenné záruky zajistí, že se základní produkty používají za účelem stanoveným v žádosti uvedené v článku 3.
Článek 3
1. Produkční náhrada se poskytuje pouze zpracovatelům, kteří zaručí, že kontrolu podle čl. 2 odst. 2 lze provádět kdykoli, a kteří podali žádost s uvedením chemického výrobku, při jehož výrobě má být základní produkt použit.
2. Dotyčný členský stát může podmínit získání nároku na náhradu předchozím schválením zpracovatelů uvedeným v odstavci 1.
Článek 4
Částka produkční náhrady na 100 kilogramů bílého cukru se stanoví na základě ceny bílého cukru na světovém trhu, zvýšené o paušální částku 6,45 EUR na 100 kilogramů bílého cukru, jakož i na základě ceny cukru ve Společenství.
Používají se tyto definice:
a) "cenou cukru na světovém trhu" se rozumí cena cukru Společenství snížená o průměr produkčních náhrad pro bílý cukr zjištěných během daného referenčního období uvedeného v čl. 9 odst. 2, po odečtení paušální částky 6,45 EUR na 100 kilogramů;
b) "cenou cukru Společenství" se rozumí intervenční cena bílého cukru.
Článek 5
Částka produkční náhrady poskytované na 100 kilogramů surového cukru se rovná jedné setině částky, která platí v případě použití bílého cukru, vynásobené výtěžností použitého surového cukru, jehož výtěžnost se stanoví podle přílohy I bodu II nařízení (ES) č. 1260/2001.
Článek 6
Částka produkční náhrady poskytované na 100 kilogramů cukrových sirupů se rovná jedné setině částky, která platí při použití bílého cukru, vynásobené:
a) obsahem sacharózy v použitém sirupu, pokud není čirost sirupu menší než 98 %; nebo
b) extrahovatelnou cukernatostí použitého sirupu, stanovenou podle čl. 1 odst. 5 druhého pododstavce nařízení (EHS) č. 1443/82, pokud je čirost sirupu nejméně 85 %, avšak méně než 98 %.
Článek 7
Částka produkční náhrady poskytované na 100 kilogramů sušiny základního produktu uvedené v čl. 1 odst. 1 písm. f) nařízení (ES) č. 1260/2001 se rovná částce produkční náhrady platné v případě použití bílého cukru.
Produkční náhrada se poskytuje pouze tehdy, pokud produkt:
a) byl získán izomerizací glukózy;
b) má obsah fruktózy v sušině nejméně 41 % hmotnostních; a
c) celkový obsah polysacharidů a oligosacharidů v sušině, včetně obsahu di-nebo trisacharidů, je nejvýše 8,5 % hmotnostních.
Článek 8
Částka produkční náhrady poskytované na 100 kilogramů použité levulózy, vyjádřené v sušině, se rovná produkční náhradě použitelné na 100 kilogramů bílého cukru v den, kdy byla přijata žádost o produkční náhradu.
Článek 9
1. Produkční náhrada pro bílý cukr se stanovuje měsíčně na období od prvního dne každého měsíce.
2. Pro účely stanovení produkční náhrady podle odstavce 1 se referenčním obdobím pro zjišťování produkčních náhrad pro bílý cukr jako základ pro stanovení ceny cukru na světovém trhu podle čl. 4 odst. 2 písm. a), rozumí období začínající 16. den měsíce před měsícem, který předchází každému ze dnů uvedených v odstavci 1, a končící 15. den měsíce, který bezprostředně předchází dotyčnému dni.
3. Pokud jde o cenu cukru na světovém trhu, průměr uvedený v čl. 4 písm. a) je vážený průměr produkčních náhrad pro bílý cukr stanovený v nabídkovém řízení během daného referenčního období, jak je definováno v odstavci 2.
4. Částka produkční náhrady použitelná na 100 kilogramů bílého cukru během každého z měsíců uvedených v odstavci 1 se rovná rozdílu mezi cenou cukru Společenství použitelnou během měsíce, na který je náhrada stanovena, a cenou cukru na světovém trhu stanovenou na dané referenční období.
5. Jestliže se během období definovaného v odstavci 1 ceny cukru Společenství a na světovém trhu výrazně změní, náhrada vypočítaná podle odstavců 2, 3 a 4 se může upravit tak, aby tyto změny zohlednila.
Článek 10
1. Žádost o produkční náhradu se předloží písemně příslušnému orgánu členského státu, ve kterém má být základní produkt zpracován.
V žádosti musí být uvedeno:
a) jméno nebo obchodní firma a adresa zpracovatele;
b) povaha a množství základního produktu určeného ke zpracování vyjádřené jako bílý cukr nebo v případě isoglukózy jako sušina;
c) položka celního sazebníku a popis chemického výrobku, k jehož výrobě má být základní produkt použit;
d) místo zpracování.
2. Pokud se žádost o osvědčení o produkční náhradě podaná zpracovatelem týká meziproduktu:
a) je nutné v uvést kromě údajů stanovených v odstavci 1:
- povahu a množství základního produktu použitého k získání meziproduktu,
- jméno nebo obchodní firmu a adresu výrobce meziproduktu,
- místo výroby meziproduktu, a
b) musí k ní být přiložen, aniž je dotčen odstavec 3 druhý pododstavec:
- originál dokladu vydaného výrobci meziproduktu na jeho žádost příslušným orgánem členského státu, na jehož území se výroba meziproduktu uskutečnila, který potvrzuje, že meziprodukt byl vyroben přímo a výhradně ze základního produktu, nebo
- prohlášení zpracovatele, ve kterém se zavazuje předložit doklad uvedený v první odrážce před skončením platnosti osvědčení o náhradě, o kterou žádá.
V dokladu uvedeném v prvním pododstavci písm. b) je nutné minimálně uvést:
a) povahu a množství základního produktu použitého při výrobě daného meziproduktu;
b) povahu a množství daného meziproduktu;
c) jméno nebo obchodní firmu a adresu výrobce meziproduktu;
d) místo výroby meziproduktu.
Pro vydání dokladu uvedeného v prvním pododstavci písm. b) může členský stát stanovit podmínky, které doplní podmínky uvedené v odst. 1 druhém pododstavci.
3. Pro účely používání odstavce 2:
a) vydání dokladu uvedeného v odst. 2 prvním pododstavci písm. b) je podmíněno předchozím schválením výrobce meziproduktu členským státem, na jehož území má být produkt vyroben;
b) uznání nároku na produkční náhradu je podmíněno předchozím schválením zpracovatele členským státem, na jehož území má uvedený zpracovatel zpracovávat meziprodukt na chemický výrobek uvedený v příloze I.
Schválení uvedené v druhém pododstavci poskytuje dotyčný členský stát, jestliže mu žadatel zajistí všechny podmínky pro to, aby mohl provádět nezbytné kontroly.
4. Členské státy mohou vyžadovat doplňující informace.
Článek 11
1. Spolu s žádostí o osvědčení o náhradě se skládá jistota, kterou je vydání osvědčení o náhradě uvedené v článku 12 podmíněno.
2. Částka jistoty činí 3,78 EUR na 100 kilogramů cukru vyjádřených jako bílý cukr, nebo v případě isoglukózy na 100 kilogramů sušiny.
Pokud jde o dotyčný meziprodukt, jistota na 100 kilogramů produktu se rovná částce uvedené v prvním pododstavci, vynásobené koeficientem uvedeným v příloze II pro daný meziprodukt, přičemž se koeficient případně upraví podle obsahu sušiny tím, že se přiměřeně použije vzorec odpovídající koeficientu stanovenému v příloze II.
3. Hlavní podmínka ve smyslu článku 20 nařízení Komise (EHS) č. 220/85 [8], která musí být splněna za účelem uvolnění jistoty uvedené v odstavci 2, spočívá v tom, že
a) v případě meziproduktu musí zpracovatel předložit doklad uvedený v čl. 10 odst. 2 prvním pododstavci písm. b) a množství meziproduktu uvedené v žádosti musí být zpracováno na chemický výrobek uvedený v příloze I v době platnosti daného osvědčení o náhradě, nebo
b) v ostatních případech musí být množství základního produktu uvedené v žádosti zpracováno na chemický výrobek uvedený v příloze I v době platnosti daného osvědčení o náhradě.
Avšak s ohledem na hlavní požadavek na zpracování, jestliže dotyčná osoba v době platnosti osvědčení o náhradě zpracovala nejméně 90 % množství základního produktu nebo množství meziproduktu uvedené v žádosti, má se za to, že splnila hlavní požadavek uvedený v první pododstavci písm. a) nebo b).
4. Použití odstavců 1 a 2 ohledně uvolnění jistoty závisí na ustanoveních, která se vztahují k vyšší moci a na ustanoveních hlavy V nařízení (EHS) č. 2220/85.
Článek 12
1. Členské státy vydávají osvědčení o náhradě na žádost.
2. Členské státy používají vnitrostátní formuláře pro osvědčení o náhradě, které, aniž jsou dotčena ustanovení ostatních nařízení, směrnic nebo rozhodnutí přijatých institucemi Společenství, obsahují minimálně údaje uvedené v odstavci 3.
Pokud se osvědčení uvedené v odstavci 1 týká meziproduktu, musí v něm být uvedeny kromě údajů stanovených v odst. 3 písm. a), b), d), e) a f) údaje uvedené v žádosti o osvědčení podle čl. 10 odst. 2.
3. V osvědčení o náhradě je uvedeno:
a) jméno a adresa držitele;
b) datum přijetí žádosti;
c) povaha a množství základního produktu určeného ke zpracování vyjádřeného jako bílý cukr, nebo v případě isoglukózy jako sušina;
d) použití, k jakému je základní produkt určen;
e) produkční náhrada pro bílý cukr platná v den přijetí žádosti;
f) poslední den platnosti osvědčení;
g) místo zpracování.
Článek 13
Pro účely čl. 10 odst. 1 druhého pododstavce a čl. 12 odst. 3:
a) se za stejný základní produkt považuje:
i) bílý cukr kódu KN 17019910; cukr s přídavkem aromatických přípravků nebo barviv kódu KN 17019100; cukr s přídavkem jiných látek kódu KN 17019990 a cukrové sirupy s čirostí nejméně 85 % kódů KN 17026095 a 17029099;
ii) surový cukr kódů KN 170111 a 170112;
iii) isoglukóza kódů KN ex17024010, 17026010 a 17029030;
iv) meziprodukty uvedené v článku 2;
b) údaj o použití základního produktu se může na žádost a se souhlasem příslušných orgánů dotyčného členského státu týkat pouze kapitoly kombinované nomenklatury, do níž chemický výrobek nebo chemické výrobky, které se mají vyrobit, patří.
Článek 14
1. Vydání osvědčení o náhradě zakládá právo na vyplacení produkční náhrady uvedené v osvědčení:
a) v případě meziproduktu, pokud je doklad uvedený v čl. 10 odst. 2 prvním pododstavci písm. b) předložen ve stanovené lhůtě a po zpracování meziproduktu podle podmínek stanovených v osvědčení o náhradě;
b) v ostatních případech po zpracování základního produktu podle podmínek stanovených v osvědčení o náhradě.
Pokud je množství zpracovaného základního produktu nebo meziproduktu větší než množství uvedené v osvědčení o náhradě, toto dodatečné množství se až do výše 5 % považuje za množství zpracované podle osvědčení s nárokem na vyplacení produkční náhrady v osvědčení uvedené.
2. Práva vyplývající z osvědčení jsou nepřenosná.
Článek 15
Osvědčení o náhradě je platné ode dne přijetí žádosti do konce pátého měsíce následujícího po měsíci, ve kterém byla přijata žádost o produkční náhradu.
Článek 16
1. Jestliže během doby mezi dnem přijetí žádosti o produkční náhradu a dnem zpracování základního produktu dojde ke změně intervenční ceny bílého cukru stanovené v eurech pro nedeficitní oblasti, daná produkční náhrada se upraví pro množství základního produktu, která byla od uvedené změny zpracována.
2. Pro účely používání úpravy uvedené v odstavci 1 příslušný orgán členského státu vydávající dané osvědčení o náhradě doplní na osvědčení v době vydání tento údaj: "upravit v souladu s nařízením Komise (ES) č. 1260/2001 pro zpracovatelské postupy prováděné ode dne použití příslušné nové intervenční ceny".
Úprava se provede, jakmile se zaplatí daná produkční náhrada.
3. Pokud je základním produktem bílý cukr, úprava uvedená v odstavci 1 se získá zvýšením, případně snížením produkční náhrady o rozdíl vyjádřený v eurech na 100 kilogramů cukru mezi intervenční cenou za bílý cukr pro nedeficitní oblasti platnou v den přijetí žádosti o osvědčení a odpovídající cenou platnou v den zpracování daného základního produktu.
4. Pokud je základním produktem surový cukr standardní jakosti, úprava uvedená v odstavci 1 se získá zvýšením, případně snížením produkční náhrady o rozdíl vyjádřený v eurech na 100 kilogramů cukru mezi intervenční cenou za surový cukr pro nedeficitní oblasti platnou v den přijetí žádosti o osvědčení a odpovídající cenou platnou v den zpracování daného základního produktu.
5. Jestliže se výtěžnost surového cukru liší od výtěžnosti podle definice standardní jakosti uvedené v bodě II přílohy I nařízení (ES) č. 1260/2001, částka náhrady upravená podle odstavce 4 se připraví k výplatě na základě použití čl. 5 odst. 1 nařízení Komise (ES) č. 1423/95 [9].
6. Pokud je základním produktem cukrový sirup, úprava se stanoví podle odstavce 4 tohoto článku a podle článku 6.
7. Pokud je základním produktem isoglukóza, úprava se stanoví podle odstavce 4 a použije se pro 100 kilogramů sušiny daného produktu.
Článek 17
1. Členské státy určí orgány odpovědné za kontrolu zpracovávání základních produktů.
2. Držitel osvědčení o náhradě sdělí orgánům uvedeným v odstavci 1 písemně a v dostatečném předstihu umožňujícím provést kontrolu tyto údaje:
a) své jméno a adresu;
b) povahu a množství základních produktů určených ke zpracování;
c) místo, kde se v okamžiku sdělení údajů dotyčné základní produkty nacházejí.
Členské státy mohou požadovat doplňující údaje.
Článek 18
Jakmile jsou základní produkty pod kontrolou, členské státy mohou vyplatit zálohu držiteli osvědčení o náhradě až do výše 80 % produkční náhrady uvedené v osvědčení.
Článek 19
1. Jestliže se vyplatí záloha, členské státy požadují složení jistoty nebo uznávané rovnocenné záruky stanovené tak, aby zajistila návratnost zálohy zvýšenou o 5 %.
2. Jistota se uvolní, pokud zpracování proběhlo podle podmínek stanovených v osvědčení o náhradě nebo pokud byla vrácena záloha zvýšená o 5 %.
3. Aniž je dotčen odstavec 4, vrácení zálohy uvedené v odstavci 1 je úměrné množstvím základních produktů, které nebyly zpracovány podle podmínek stanovených v osvědčení o náhradě.
Jestliže záloha není vrácena, jistota propadá úměrně k částce zálohy, která má být vrácena.
4. Jestliže nelze zpracování uskutečnit podle podmínek stanovených v osvědčení o náhradě v důsledku okolností považovaných za vyšší moc a jestliže existuje žádost o přihlédnutí k těmto okolnostem, dotyčný členský stát přijme opatření, která s ohledem na vzniklé okolnosti považuje za nezbytná.
Článek 20
Poté, co zainteresovaná strana sdělí příslušnému orgánu chemický produkt, při jehož výrobě použil cukr, produkční náhrada, nebo v případě zálohy rozdíl mezi částkou zálohy a částkou produkční náhrady se vyplatí:
a) nejdříve až po ověření, že základní produkty byly zpracovány podle podmínek stanovených v osvědčení o náhradě;
b) nejpozději na konci měsíce následujícího po měsíci, v němž bylo zpracování ověřeno.
Článek 21
Produkční náhrada se vyplatí pro množství základního produktu nebo meziproduktu zpracovaného v rámci limitu uvedeného v čl. 14 odst. 1 druhém pododstavci.
Částka produkční náhrady poskytovaná na 100 kilogramů použitého meziproduktu se rovná produkční náhradě použitelné pro 100 kilogramů bílého cukru v den, kdy byla přijata žádost, vynásobené koeficientem stanoveným v příloze II pro daný meziprodukt, přičemž tento koeficient se případně upraví podle obsahu sušiny tak, že se použije vzorec odpovídající koeficientu stanovenému v příloze II.
Článek 22
Zrušuje se nařízení (EHS) č. 1729/78.
Nařízení (EHS) č. 1729/78 se však použije i nadále pro zpracovatelské činnosti, u kterých byly žádosti o produkční náhradu podány ještě před datem použití tohoto nařízení.
Článek 23
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. července 2001.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1271/2001
ze dne 27. června 2001,
kterým se mění nařízení (ES) č. 1443/98, kterým se stanoví odhad dodávek produktů v odvětví rýže na Kanárské ostrovy
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1601/92 ze dne 15. června 1992 o zvláštních opatřeních pro Kanárské ostrovy týkajících se některých zemědělských produktů [1], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 2826/2000 [2], a zejména na čl. 3 odst. 4 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Společná prováděcí pravidla ke zvláštnímu režimu dodávek některých zemědělských produktů na Kanárské ostrovy jsou stanovena nařízením Komise (ES) č. 2790/94 [3] naposledy pozměněným nařízením (ES) č. 1620/1999 [4].
(2) Pro účely článku 2 nařízení (EHS) č. 1601/92 je třeba stanovit pro Kanárské ostrovy předběžný odhad dodávek produktů v odvětví rýže. Tento odhad by měl být stanoven na základě požadavků tohoto regionu. Příloha nařízení Komise (ES) č. 1443/98 [5] naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 1359/2000 [6] by proto měla být nahrazena přílohou tohoto nařízení.
(3) Do vstupu reformy zvláštního režimu dodávek v platnost a aby se zamezilo přerušení používání zvláštního režimu dodávek, který je v platnosti, by měl být odhad dodávek stanoven pro období od 1. července do 31. prosince 2001.
(4) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro obiloviny,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Příloha nařízení (ES) č. 1443/98 se nahrazuje přílohou tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. července 2001.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1274/2001
ze dne 27. června 2001,
kterým se mění příloha I nařízení Rady (EHS) č. 2377/90, kterým se stanoví postup Společenství pro stanovení maximálních limitů reziduí veterinárních léčivých přípravků v potravinách živočišného původu
(Text s významem pro EHP)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2377/90 ze dne 26. června 1990, kterým se stanoví postup Společenství pro stanovení maximálních limitů reziduí veterinárních léčivých přípravků v potravinách živočišného původu [1], naposledy pozměněné nařízením Komise (ES) č. 807/2001 [2], a zejména na články 6, 7 a 8 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) V souladu s nařízením (EHS) č. 2377/90 musí být maximální limity reziduí stanoveny postupně pro všechny farmakologicky účinné látky, které jsou používány ve Společenství ve veterinárních léčivých přípravcích určených k podání zvířatům určeným k produkci potravin.
(2) Maximální limity reziduí mohou být stanoveny až poté, co Výbor pro veterinární léčivé přípravky vyhodnotí všechny relevantní informace, které se týkají bezpečnosti reziduí dotyčných látek pro spotřebitele potravin živočišného původu a vlivu reziduí na průmyslové zpracování potravin.
(3) Při stanovování maximálních limitů pro rezidua veterinárních léčivých přípravků v potravinách živočišného původu je nezbytné výslovně uvést druhy zvířat, u kterých mohou být rezidua přítomna, povolené hladiny ve všech relevantních poživatelných tkáních získávaných z ošetřených zvířat (cílová tkáň) a charakter rezidua, které je relevantní pro sledování reziduí (indikátorové reziduum).
(4) Pro kontrolu reziduí, jak je stanoveno v odpovídajících právních předpisech Společenství, musí být maximální limity reziduí obecně stanoveny pro cílové tkáně jater nebo ledvin.
Játra a ledviny jsou však často z jatečních těl, která jsou předmětem mezinárodního obchodu, odstraňovány, a maximální limity reziduí proto musí být rovněž vždy stanoveny i pro svalovou tkáň nebo tkáň tukovou.
(5) V případě veterinárních léčivých přípravků, které jsou určeny k použití u nosnic, u zvířat produkujících mléko nebo u včel, musí být maximální limity reziduí stanoveny rovněž pro vejce, mléko či med.
(6) Meloxikam a tilmikosin musí být zařazeny do přílohy I nařízení (EHS) č. 2377/90.
(7) Než toto nařízení vstoupí v platnost, musí být k dispozici přiměřená lhůta, aby členské státy mohly učinit veškeré úpravy, které mohou být nezbytné s ohledem na rozhodnutí o registraci příslušných veterinárních léčivých přípravků vydaná v souladu se směrnicí Rady 81/851/EHS [3], naposledy pozměněnou směrnicí Komise 2000/37/ES [4], aby byla zohledněna ustanovení tohoto nařízení.
(8) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro veterinární léčivé přípravky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Příloha I nařízení (EHS) č. 2377/90 se mění tak, jak je stanoveno v příloze tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1282/2001
ze dne 28. června 2001,
kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1493/1999, jež se týkají shromažďování údajů pro identifikaci vinařských produktů a sledování trhu s vínem, a kterým se mění nařízení (ES) č. 1623/2000
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1493/1999 ze dne 17. května 1999 o společné organizaci trhu s vínem [1], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 2826/2000 [2], a zejména na články 23, 33 a 73 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Podle článku 18 nařízení (ES) č. 1493/1999 podávají producenti moštových hroznů, jakož i producenti moštu a vína prohlášení o množství produktů z poslední sklizně a producenti hroznového moštu a vína, jakož i obchodníci s výjimkou maloobchodníků podávají každoročně prohlášení o svých zásobách moštu a vína.
(2) Tento článek rovněž stanoví, že členské státy mohou od obchodníků s hrozny požadovat, aby podávali prohlášení o množství, které bylo uvedeno na trh.
(3) Pro tato prohlášení by měly být stanoveny termíny, aby se usnadnilo řízení trhu.
Termíny pro prohlášení hospodářských subjektů by měly být rozloženy, protože v různých členských státech se koná sklizeň v různou dobu.
Povinnost podávat prohlášení by se měla vztahovat rovněž na hospodářské subjekty, které prodávají vinařské produkty před termínem stanoveným pro podávání prohlášení.
(4) Nicméně producenti, kteří mohou předložit všechny požadované údaje v jediném prohlášení o výrobě vína, nemusí podávat dvojí prohlášení.
Velmi malí producenti mohou být zproštěni povinnosti podávání prohlášení, protože jejich celková produkce představuje velmi malé procento produkce Společenství.
(5) Pro zjednodušení používání tohoto nařízení by se měly stanovit ve formě tabulky náležitosti, jež mají být uvedeny v prohlášení, přičemž se členským státům ponechává na volné úvaze, v jaké formě hospodářské subjekty tyto údaje uvádějí.
Rovněž musí být stanoveny termíny, do kterých členské státy shromáždí a předají údaje Komisi, a způsob, jakým se údaje předávají.
(6) Je žádoucí definovat kategorii "ostatní víno" v souvislosti se zatříděním révových odrůd určených k výrobě vína, vytvořeným členskými státy podle článku 19 nařízení (ES) č. 1493/1999.
(7) Údaje o plochách by mohly být nepřesné, pokud by prohlašující neměli vhodné prostředky k ověření.
Pro tyto případy by tedy měly být stanoveny sankce, které se mění podle závažnosti nepřesností v podávaných prohlášeních.
(8) Předpisy o sankcích musí být v přiměřeném poměru vzhledem k prohlášením předkládaným vinohradníky, která mohou obsahovat nedostatky nebo chyby.
Sankce by se tedy měly měnit v závislosti na opravách v prohlášeních.
(9) Prohlášení o sklizni a o zásobách předkládaná různými stranami jsou v současnosti jediným prostředkem náležitého sledování množství vyrobeného vína a zásob vína.
V důsledku toho je žádoucí přijmout odpovídající ustanovení, aby příslušné strany prohlášení podávaly a aby tato prohlášení byla úplná a přesná, přičemž je třeba zavést sankce za nepodání prohlášení nebo jejich chybnost nebo neúplnost.
Pro usnadnění zpracování údajů z prohlášení by každé podané prohlášení v příslušné správní jednotce mělo být posuzováno odděleně od všech ostatních, která případně tentýž producent podal v jiných správních jednotkách členského státu.
(10) Nařízení Rady (EHS) č. 2392/86 [3] naposledy pozměněné nařízením (ES) č.
1631/98 [4] ukládá zavést registr vinic Společenství. Členské státy s úplným registrem mohou využívat některých údajů z tohoto registru, pokud je prohlášení neuvádí.
(11) Pro sledování trhu s vínem musí být k dispozici určité údaje.
Kromě údajů z celkového shrnutí různých prohlášení jsou důležité údaje o dodávkách vína, použití a cenách.
Členské státy by tedy měly tyto údaje shromažďovat a ke stanoveným termínům je předávat Komisi.
(12) V této souvislosti je třeba připomenout, že pro zajištění účinného sledování trhu a včasných a spolehlivých rozpočtových odhadů je nutné termíny pro předávání údajů dodržovat.
(13) Pro zajištění nezbytné provázanosti sankcí stanovených tímto nařízením a sankcí stanovených za stejným účelem nařízením Komise (ES) č. 1623/2000 [5] naposledy pozměněným nařízením (ES) č. 545/2001 [6] je třeba uvedené nařízení změnit a zavést přiměřené odstupňování sankcí.
(14) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro víno,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Tímto nařízením se stanoví prováděcí pravidla k nařízení (ES) č. 1493/1999, jež se týkají shromažďování údajů pro identifikaci vinařských produktů a sledování trhu s vínem.
KAPITOLA I Prohlášení o sklizni
Článek 2
1. Fyzické nebo právnické osoby nebo seskupení těchto osob sklízející hrozny (dále jen "producenti hroznů") podávají každoročně u příslušných orgánů členských států prohlášení o sklizni pro stanovenou správní jednotku, které obsahuje alespoň údaje podle tabulky A, případně tabulky B přílohy tohoto nařízení.
Členské státy mohou povolit podávání jediného prohlášení na jeden podnik.
2. Prohlášení o sklizni nemusí podávat:
a) producenti hroznů, jejichž celková produkce hroznů je určena ke spotřebě v nezpracovaném stavu, k sušení nebo k přímému zpracování na hroznovou šťávu;
b) producenti hroznů, jejichž podniky mají méně než 10 arů plochy vinic a kteří žádnou část své sklizně nebudou v žádné formě uvádět na trh;
c) producenti hroznů, jejichž podniky mají méně než 10 arů plochy vinic a kteří dodávají veškerou sklizeň družstvu nebo seskupení, jejichž jsou členy.
V tomto případě musí producenti hroznů v tomto družstvu nebo seskupení předložit prohlášení, které uvádí:
i) příjmení, jméno a adresu producenta hroznů;
ii) množství dodaných hroznů;
iii) plochu a umístění dotyčných ploch vinic.
Družstvo nebo seskupení ověří přesnost údajů v tomto prohlášení na základě údajů, které má k dispozici.
3. Odchylně od odst. 1 prvního pododstavce a aniž jsou dotčeny povinnosti podle článku 4, mohou členské státy zprostit povinnosti podávat prohlášení o sklizni:
a) producenty hroznů, kteří sami zpracovávají veškerou sklizeň hroznů na víno nebo ji nechávají zpracovat na svůj účet;
b) producenty hroznů, kteří jsou členy družstva nebo seskupení nebo jsou s nimi ve spojení a kteří veškerou sklizeň ve formě hroznů a/nebo moštu dodávají tomuto družstvu nebo seskupení, včetně producentů hroznů podle čl. 4 odst. 4.
Článek 3
Plochou, která se má uvést v prohlášení podle článku 2, je výnosová plocha vinic ve správní jednotce stanovené členským státem.
KAPITOLA II Prohlášení o produkci, zpracování a/nebo uvádění na trh
Článek 4
1. Fyzické nebo právnické osoby nebo seskupení těchto osob, včetně družstev, které ze sklizně běžného roku vyrábějí víno a/nebo k termínům stanoveným v čl. 11 odst. 1 drží produkty jiné než víno, podávají každoročně příslušným orgánům určeným členskými státy prohlášení o produkci, které obsahuje alespoň údaje podle tabulky C přílohy tohoto nařízení.
2. Členské státy mohou stanovit, že fyzické nebo právnické osoby nebo seskupení těchto osob, včetně družstev, které před termíny stanovenými v čl. 11 odst. 1 zpracovávaly a/nebo uváděly na trh produkty k výrobě vína pro běžný hospodářský rok, podávají příslušným orgánům prohlášení o zpracování a/nebo uvádění na trh, které obsahuje alespoň údaje podle tabulky C.
3. Producenti hroznů podle čl. 2 odst. 2 a producenti, kteří ve svých zařízeních získají vinifikací nakoupených hroznů méně než 10 hektolitrů vína, které nebylo a nebude v žádné formě uváděno na trh, nemusí podávat prohlášení o produkci nebo případně prohlášení o zpracování nebo uvádění na trh.
4. Prohlášení o produkci rovněž nemusí podávat producenti hroznů, kteří jsou členy družstva, jež musí podávat prohlášení, nebo jsou s takovým družstvem ve spojení, a kteří dodávají vlastní produkci hroznů tomuto družstvu a mají nárok na výrobu množství vína menšího než 10 hektolitrů pro vlastní spotřebu.
5. V případě fyzických nebo právnických osob nebo seskupení těchto osob, které prodávají produkty pro výrobu vína, přijmou členské státy potřebná opatření, aby producenti, kteří musí podávat prohlášení, měli přístup k různým údajům, které musí uvádět v prohlášeních.
Článek 5
Odchylně od článku 4 mohou členské státy, které v souladu s nařízením (EHS) č. 2392/86 zavedly každoročně aktualizovaný registr vinic nebo podobný správní kontrolní nástroj, zprostit fyzické nebo právnické osoby, seskupení těchto osob nebo producenty hroznů podle tohoto článku povinnosti uvádět plochu.
V těchto případech vyplňují prohlášení podle tohoto článku samotné příslušné orgány členských států a uvádějí plochu na základě údajů v registru.
KAPITOLA III Prohlášení o zásobách
Článek 6
1. Fyzické nebo právnické osoby nebo seskupení těchto osob, s výjimkou soukromých spotřebitelů a maloobchodníků, každoročně oznamují příslušným orgánům členských států zásoby hroznového moštu, zahuštěného hroznového moštu, rektifikovaného moštového koncentrátu a vína, které drží k 31. červenci.
U vinařských produktů Společenství tato prohlášení nezahrnují výrobky z hroznů sklizených ve stejném kalendářním roce.
Členské státy, ve kterých roční produkce vína nepřevyšuje 25000 hektolitrů, však mohou obchodníky jiné než maloobchodníky, kteří vlastní malé zásoby, zprostit povinnosti podávat prohlášení podle prvního pododstavce, pokud mohou příslušné orgány poskytnout Komisi statistické vyhodnocení těchto zásob v členském státu.
2. Maloobchodníkem ve smyslu odstavce 1 se rozumějí všechny fyzické nebo právnické osoby nebo seskupení těchto osob, jejichž obchodní činnost zahrnuje přímý prodej vína spotřebiteli v malém množství, kromě těch, kteří používají sklepní prostory vybavené pro skladování a plnění vína ve velkém množství.
Množství podle prvního pododstavce stanoví členský stát, zejména s ohledem na zvláštní rysy obchodu a distribuce.
3. Prohlášení podle odstavce 1 obsahuje alespoň údaje podle tabulky D přílohy tohoto nařízení.
KAPITOLA IV Společná ustanovení
Článek 7
1. Členské státy stanoví vzorové formuláře pro různá prohlášení a zajistí, aby tyto formuláře obsahovaly alespoň položky uvedené v tabulkách A, B, C a D přílohy.
Tyto formuláře nemusí obsahovat přímý odkaz na plochu, může-li ji členský stát spolehlivě stanovit na základě ostatních údajů v prohlášení, např. výnosové plochy a celkové produkce podniku, nebo na základě registru vinic.
Údaje v prohlášeních uvedených v prvním pododstavci se shromažďují na celostátní úrovni.
Členské státy přijmou kontrolní opatření, aby zajistily, že tato prohlášení odpovídají skutečnosti.
Uvědomí Komisi o těchto opatřeních a poskytnou jí vzorové formuláře stanovené v prvním pododstavci.
2. Členské státy, jejichž plochy vinic nejsou větší než 100 hektarů a které mají na základě jiných správních aktů k dispozici:
- některé údaje, které musejí být uvedeny v prohlášeních podle kapitol I a II, nemusí tyto údaje v prohlášeních vyplňovat,
- všechny údaje, které se uvádějí v prohlášeních podle kapitol I a II, mohou zprostit hospodářské subjekty povinnosti podávat tato prohlášení.
Členské státy, ve kterých se nepoužijí hlava II kapitoly I a II nařízení (ES) č. 1493/1999 podle článku 21 tohoto nařízení a které mají na základě jiných správních aktů k dispozici:
- některé údaje, které se uvádějí v prohlášeních podle kapitoly III, nemusí tyto údaje v prohlášeních vyplňovat,
- všechny údaje, které se uvádějí v prohlášeních podle kapitoly III, mohou zprostit hospodářské subjekty povinnosti podávat tato prohlášení.
Článek 8
Pro účely prohlášení podle článků 2 a 4 se "ostatním vínem" rozumí víno vyrobené z hroznů odrůd révy vinné zatříděných členskými státy v souladu s článkem 19 nařízení (ES) č. 1493/1999 pro tutéž správní jednotku současně jako moštové odrůdy a odrůdy buď k produkci stolních hroznů, odrůdy k produkci sušených hroznů, nebo odrůdy na výrobu vínovice.
Pro účely prohlášení podle článku 4 se však "ostatním vínem" ve smyslu odstavce 1 rozumí pouze víno určené pro výrobu vínovice s označením původu nebo pro povinnou destilaci podle článku 28 nařízení (ES) č. 1493/1999.
Článek 9
Množství vína v prohlášeních podle článků 2, 4 a 6 se uvádí v hektolitrech.
Množství zahuštěného hroznového moštu a rektifikovaného moštového koncentrátu v prohlášeních podle článku 4 se uvádí v hektolitrech těchto produktů.
Členské státy však mohou stanovit, že se množství v prohlášeních podle článku 2 uvádějí přednostně v metrických centech.
Pro přepočet množství produktů jiných než víno na hektolitry vína mohou členské státy stanovit koeficienty, které se mohou měnit v závislosti na objektivních kritériích. Členské státy sdělí Komisi koeficienty společně s přehledem podle článku 14.
Množství vína uváděné v prohlášeních o produkci podle článku 4 představuje celkové množství získané prvotním alkoholovým kvašením, včetně vinných kalů.
Článek 10
Tímto nařízením nejsou dotčena ustanovení členských států o prohlášeních o sklizni, produkci, zpracování a/nebo uvádění na trh nebo zásobách, která poskytují úplnější údaje, zejména zahrnutím širších skupin osob než skupiny podle článků 2, 4 a 6.
Článek 11
1. Prohlášení podle článků 2 a 4 se podávají nejpozději do 10. prosince.
Členské státy však mohou stanovit dřívější termíny.
Mohou rovněž stanovit termín, ke kterému se vztahuje skladované množství při vyplňování prohlášení.
2. Prohlášení podle článku 6 se podávají nejpozději do 10. září pro množství skladované k 31. červenci.
Členské státy však mohou stanovit dřívější termíny.
KAPITOLA V Sankce
Článek 12
Osoby povinné podávat prohlášení o sklizni, produkci, uvádění na trh a/nebo zpracování nebo zásobách, které nepodají tato prohlášení do termínů uvedených v článku 11, nemohou kromě případů vyšší moci využívat opatření podle článků 24, 29, 30, 34 a 35 nařízení (ES) č. 1493/1999 pro daný hospodářský rok nebo pro následující hospodářský rok.
Při překročení termínů o nejvýše pět pracovních dnů se však částky splatné pouze v daném hospodářském roce krátí o 15 % a při překročení termínů o nejvýše deset pracovních dnů o 30 %.
Článek 13
1. Osoby povinné podávat prohlášení o sklizni, produkci, uvádění na trh a/nebo zpracování nebo zásobách, které podají podle příslušných orgánů členských států neúplná nebo nepřesná prohlášení, mohou využívat opatření podle článků 24, 29, 30, 34 a 35 nařízení (ES) č. 1493/1999 pouze tehdy, pokud chybějící nebo nepřesné údaje nejsou podstatné pro náležité použití těchto opatření.
2. S výjimkou případů vyšší moci může členský stát bez ohledu na platné vnitrostátní sankce použít dále uvedené sankce, pokud jsou podle příslušných orgánů členských států prohlášení podle tohoto nařízení neúplná nebo nepřesná a pokud jsou chybějící nebo nepřesné údaje podstatné pro náležité použití těchto opatření:
a) v případě opatření podle článků 24, 34 a 35 nařízení (ES) č. 1493/1999 se podpora snižuje:
- o stejné procento jako procento, o které bylo třeba nahlášené množství opravit, pokud tato oprava nepřesahuje 5 %,
- o dvojnásobek procenta, o které bylo třeba nahlášené množství opravit, pokud je tato oprava větší než 5 %, ale nepřesahuje 20 %.
Tato podpora ani podpora pro příští hospodářský rok se neuděluje, pokud je úprava nahlášeného množství větší než 20 %.
Pokud chyby zjištěné v prohlášení vznikly na základě údajů poskytnutých jinými hospodářskými subjekty a/nebo jejich seskupeními, jejichž jména se uvádějí v požadovaných dokladech, a prohlašující tyto údaje nemůže bez dalšího kontrolovat, snižuje se podpora pouze o procento provedené opravy;
b) v případě opatření podle článků 29 a 30 nařízení (ES) č.
1493/1999, pokud víno dodané pro destilaci ještě nebylo zaplaceno, se cena placená palírnou producentovi, který podává prohlášení, snižuje takto:
- o stejné procento jako procento, o které bylo třeba nahlášený objem opravit, pokud tato oprava nepřesahuje 5 %,
- o dvojnásobek procenta, o které bylo třeba nahlášený objem opravit, pokud je tato oprava větší než 5 %, ale nepřesahuje 20 %.
Tyto ceny ani ceny pro příští hospodářský rok se nevyplatí, pokud je oprava nahlášeného množství větší než 20 %.
Pokud chyby odhalené v prohlášení vznikly na základě údajů poskytnutých jinými hospodářskými subjekty a/nebo jejich seskupeními, jejichž jména se uvádějí v požadovaných dokladech, a prohlašující tyto údaje nemůže bez dalšího kontrolovat, snižuje se podpora pouze o procento provedené opravy.
Příslušné orgány upraví podporu vyplácenou palírně v poměru k ceně placené producentovi.
Pokud již byly podpory podle odst. 2 písm. a) vyplaceny, vrací se přebytečně vyplacená podpora příslušným orgánům zpět, společně s úroky v běžné sazbě členského státu za dobu od výplaty podpory do jejího vrácení.
Veškeré částky, vyplacené předem jako záloha na podporu přidělenou podle platných předpisů, se vracejí příslušnému subjektu společně s úroky v běžné sazbě členského státu za dobu od výplaty zálohy do jejího vrácení.
KAPITOLA VI Povinná sdělení členských států
Článek 14
Členské státy zajistí ve lhůtách, které umožní sdělení podle článku 16:
a) vnitrostátní přehled prohlášení o produkci podle článku 4 a případně koeficienty používané pro přepočet množství produktů jiných než víno z metrických centů na hektolitry vína v různých produkčních oblastech;
b) vnitrostátní přehled prohlášení o zásobách podle článku 6;
c) odhad pravděpodobného objemu vinařských produktů získaných na jejich území v běžném hospodářském roce;
d) odhad údajů potřebných pro vyhodnocení množství vinařských produktů a jejich využití na jejich území v běžném hospodářském roce;
e) předběžnou zprávu o minulém hospodářském roce a závěrečnou zprávu o předminulém hospodářském roce.
Článek 15
1. S ohledem na zjišťování cen stanoví členské státy, kromě států, v nichž se nepoužívá hlava II kapitoly I a II nařízení (ES) č. 1493/1999 podle článku 21 tohoto nařízení, produkční oblasti, které zahrnují oblasti pěstování révy s dostatečně jednotnou produkcí.
2. Členské státy stanoví v každé oblasti trhy pro zjišťování cen.
3. Ceny červeného a bílého stolního vína bez zeměpisného označení a množství těchto vín uvedené na trh se zjišťují vhodným způsobem každých 14 dnů.
4. Tyto ceny jsou ceny za zboží bez obalu z podniku producenta.
Článek 16
1. Členské státy sdělí Komisi:
a) nejpozději do 15. září a 30. listopadu běžného hospodářského roku odhady podle čl. 14 písm. c) pravděpodobného množství vinařských produktů získaných na jejich území;
b) nejpozději do 30. listopadu přehled prohlášení o zásobách podle čl. 14 písm. b);
c) nejpozději do 30. listopadu odhady podle čl. 14 písm. d) údajů potřebných pro vyhodnocení množství vinařských produktů a jejich využití na svém území;
d) nejpozději do 15. listopadu předběžnou zprávu o minulém hospodářském roce a nejpozději do 15. března závěrečnou zprávu o předminulém hospodářském roce podle čl.
14 písm. e). Tyto zprávy se zasílají Eurostatu, Statistickému úřadu Evropských společenství;
e) nejpozději do 15. února přehled prohlášení o produkci podle čl. 14 písm. a) nebo odhad tohoto přehledu.
Při zaslání odhadu musí být konečné výsledky poskytnuty nejpozději do 15. dubna.
Sdělení prostřednictvím elektronické pošty se potvrzují v dopisní podobě v uvedených lhůtách, jejichž dodržení se dokládá poštovním razítkem.
2. Členské státy sdělí Komisi:
a) před 1. srpnem 2001:
- vymezení stanovených produkčních oblastí,
- odhadovanou produkci regionů zahrnutých v těchto produkčních oblastech za předchozích pět hospodářských let,
- názvy trhů vybraných v každé oblasti pro zjišťování cen,
- opatření přijatá pro zjišťování cen;
b) každé druhé úterý od 1. srpna 2001 ceny a množství uvedené na trh, spolu s dalšími údaji, které mohou být potřebné pro vyhodnocování vývoje trhu v produkčních oblastech;
c) veškeré změny údajů podle písm. a) první a třetí odrážky.
KAPITOLA VII Obecná a závěrečná ustanovení
Článek 17
Členské státy uvědomí Komisi o všech nových důležitých skutečnostech, které by mohly podstatně změnit odhad skutečného množství a jeho použití na základě konečných údajů z předchozích let.
Článek 18
Kromě statistického využití se údaje z prohlášení zohledňují při použití nařízení (ES) č.
1493/1999. Zejména údaje o rozdělení výroby na stolní víno, jakostní víno s. o. a jiné víno určují práva a povinnosti vyplývající pro producenty z uvedeného nařízení.
Článek 19
Komise zajistí náležité rozšíření údajů získaných podle tohoto nařízení.
Článek 20
V článku 74 nařízení (ES) č. 1623/2000 se odstavec 4 nahrazuje tímto: "4. Intervenční agentura vybere od producenta částku ve výši části nebo celé podpory vyplacené palírně, pokud producent nesplnil podmínky stanovené v předpisech Společenství pro danou destilaci z některého z těchto důvodů:
a) producent nepředložil ve stanovené lhůtě prohlášení o sklizni, produkci nebo zásobách.
Částka, jež má být vrácena, se stanoví podle pravidel uvedených v článku 12 nařízení Komise (ES) č. 1282/2001 [7];
b) producent předložil prohlášení o sklizni, produkci nebo zásobách, které příslušný orgán členského státu považuje za neúplné nebo nepřesné, a chybějící nebo nepřesné údaje jsou zásadní pro uplatňování dotyčných opatření.
Částka, jež má být vrácena, se stanoví podle pravidel uvedených v článku 13 nařízení Komise (ES) č. 1282/2001;
c) producent nesplnil povinnosti podle článku 37 nařízení (ES) č. 1493/1999 a toto porušení povinnosti bylo zjištěno nebo palírně oznámeno teprve poté, co proběhla výplata minimální ceny podle dřívějšího prohlášení.
Částka, jež má být vrácena, se rovná celkové částce podpory vyplacené palírně."
Článek 21
Zrušení
Zrušují se nařízení Komise (EHS) č. 2396/84 [8] a (ES) č. 1294/96 [9].
Článek 22
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1285/2001
ze dne 28. června 2001,
kterým se zamítá seznam žádostí o zápis označení sdělených podle článku 17 nařízení Rady (EHS) č. 2081/92 o ochraně zeměpisných označení a označení původu zemědělských produktů a potravin
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2081/92 ze dne 14. července 1992 o ochraně zeměpisných označení a označení původu zemědělských produktů a potravin [1], naposledy pozměněné nařízením Komise (ES) č. 2796/2000 [2], a zejména na článek 17 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Rozhodnutí o 314 německých žádostech sdělených podle čl. 17 odst 2 nařízení (EHS) č. 2081/92 o zápisu "minerálních vod" jako chráněných označení původu nebylo dosud přijato.
(2) V případě nejméně 125 z těchto 314 žádostí nejsou navrhované názvy zeměpisné, a proto nejsou "označením původu" ve smyslu čl. 2 písm. a) uvedeného nařízení.
3 nařízení (EHS) č. 2081/92 dovoluje, aby se za určitých okolností tradiční zeměpisné a nezeměpisné názvy považovaly za označení původu.
Tento článek, který je výjimkou z obecného pravidla, nelze uplatnit u žádné z těchto 125 žádostí, neboť jasně nezdůvodňuje, že navrhovaná označení se tradičně připisují určité zeměpisné oblasti.
Těchto 125 žádostí tedy nelze zapsat.
(4) V případě 15 ze 314 německých žádostí o zápis "minerálních vod" sdělených podle čl. 17 odst.
2 nařízení (EHS) č. 2081/92 jsou navrhované názvy zeměpisné, ale obsahují "čísla", která pomáhají rozlišovat mezi "minerálními vodami" se stejným označením.
Označení původu zahrnující "čísla" nemohou být přijata, neboť účelem uvedeného nařízení je pouze ochrana zeměpisných názvů.
Těchto 15 žádostí tedy nelze zapsat.
(5) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Regulativního výboru pro zeměpisná označení a označení původu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Žádosti o zápis označení podle článku 17 nařízení (EHS) č. 2081/92 uvedených v příloze tohoto nařízení se zamítají.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1318/2001
ze dne 29. června 2001
o schválení odhadu a stanovení podpory pro dodávky produktů z odvětví vajec a drůbežího masa na Kanárské ostrovy v souladu s ustanoveními podle článků 2, 3 a 4 nařízení Rady (EHS) č. 1601/92
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1601/92 ze dne 15. června 1992 o zvláštních opatřeních pro Kanárské ostrovy týkajících se některých zemědělských produktů [1], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 2826/2000 [2], a zejména na čl. 3 odst. 4 a čl. 4 odst. 4 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Pro použití článků 2, 3 a 4 nařízení (EHS) č. 1601/92 je třeba pro odvětví vajec a drůbežího masa a na hospodářský rok 2001/02 stanovit na jedné straně množství masa a vajec v předběžném odhadu dodávek, na které se vztahuje osvobození od cla při dovozech ze třetích zemí nebo se na ně vztahuje podpora na dodávky původem z ostatních zemí Společenství, a na druhé straně množství plemenného materiálu původem ze Společenství, na které se vztahuje podpora určená na rozvoj možností produkce na Kanárských ostrovech.
(2) Je třeba stanovit hodnotu výše uvedené podpory na dodávky na Kanárské ostrovy, na jedné straně na maso a vejce a na druhé straně na plemenné materiály původem z ostatních zemí Společenství.
Tyto podpory musí být stanoveny zejména s přihlédnutím k nákladům na zásobování, vycházejícím ze světového trhu, podmínkám souvisejícím se zeměpisnou polohou souostroví a základní běžnou cenou pro vývoz dotyčných zvířat nebo produktů do třetích zemí.
(3) Společná prováděcí pravidla režimu dodávek na Kanárské ostrovy vztahující se na určité zemědělské produkty stanoví nařízení Komise (EHS) č. 2790/94 [3] naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 1620/1999 [4].
(4) Až do vstupu v platnost reformy zvláštního režimu dodávek a aby se předešlo přerušení používání platného zvláštního režimu dodávek, je třeba stanovit bilanci dodávek na období od 1. července do 31. prosince 2001.
(5) Podle nařízení (EHS) č. 1601/92 režim dodávek nabývá účinnosti od 1. července; proto ustanovení tohoto nařízení vstupují v platnost okamžitě.
(6) Ustanovení tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro drůbeží maso a vejce,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Pro použití článku 2 nařízení (EHS) č. 1601/92 jsou v příloze I tohoto nařízení stanoveny hodnoty předběžného odhadu dodávek produktů odvětví vajec a drůbežího masa, na které se vztahuje osvobození od dovozního cla, nebo na které se vztahuje podpora Společenství, týkající se dovozu produktů ze třetích zemí.
Článek 2
1. Pro provádění čl. 3 odst. 2 nařízení (EHS) č. 1601/92 je podpora produktů zahrnutých v předběžném odhadu dodávek a produktů, které pocházejí z trhu Společenství, stanovena v příloze II tohoto nařízení.
2. Produkty, na které se vztahuje podpora, jsou stanoveny v souladu s nařízením Komise (EHS) č. 3846/87 [5], zejména pokud jde o oddíly 8 a 9 uvedené v příloze.
Článek 3
Výši podpory podle čl. 4 odst. 1 nařízení (EHS) č. 1601/92 vztahující se na dodávky chovného materiálu domácí drůbeže původem ze Společenství na Kanárské ostrovy, právě tak jako počet drůbežích mláďat a násadových vajec, na které se podpora vztahuje, stanoví příloha III tohoto nařízení.
Článek 4
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. července 2001.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1322/2001
ze dne 29. června 2001,
kterým se mění přílohy I a III nařízení Rady (EHS) č. 2377/90, kterým se stanoví postup Společenství pro stanovení maximálních limitů reziduí veterinárních léčivých přípravků v potravinách živočišného původu
(Text s významem pro EHP)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2377/90 ze dne 26. června 1990, kterým se stanoví postup Společenství pro stanovení maximálních limitů reziduí veterinárních léčivých přípravků v potravinách živočišného původu [1], naposledy pozměněné nařízením Komise (ES) č. 807/2001 [2], a zejména na články 6, 7 a 8 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) V souladu s nařízením (EHS) č. 2377/90 musí být maximální limity reziduí stanoveny postupně pro všechny farmakologicky účinné látky, které jsou používány ve Společenství ve veterinárních léčivých přípravcích určených k podání zvířatům určeným k produkci potravin.
(2) Maximální limity reziduí mohou být stanoveny až poté, co Výbor pro veterinární léčivé přípravky vyhodnotí všechny významné informace, které se týkají bezpečnosti reziduí dotyčných látek pro spotřebitele potravin živočišného původu a vlivu reziduí na průmyslové zpracování potravin.
(3) Při stanovování maximálních limitů pro rezidua veterinárních léčivých přípravků v potravinách živočišného původu je nezbytné výslovně uvést druhy zvířat, u kterých mohou být rezidua přítomna, povolené hladiny ve všech relevantních poživatelných tkáních získávaných z ošetřených zvířat (cílová tkáň) a charakter rezidua, které je relevantní pro sledování reziduí (indikátorové reziduum).
(4) Pro kontrolu reziduí, jak je stanoveno v příslušných právních předpisech Společenství, musí být maximální limity reziduí obecně stanoveny pro cílové tkáně jater nebo ledvin.
Játra a ledviny jsou však často z jatečně upravených těl, která jsou předmětem mezinárodního obchodu, odstraňovány, a maximální limity reziduí proto musí být rovněž vždy stanoveny i pro svalovou tkáň nebo tkáň tukovou.
(5) V případě veterinárních léčivých přípravků, které jsou určeny k použití u nosnic, u zvířat produkujících mléko nebo u včel, musí být maximální limity reziduí stanoveny rovněž pro vejce, mléko či med.
(6) Florfenikol musí být zařazen do přílohy I nařízení (EHS) č. 2377/90.
(7) Aby bylo umožněno dokončení vědeckých studií, musí být pro cefalonium, morantel a metamizol prodlouženo trvání platnosti prozatímních limitů reziduí definovaných v předchozím období v příloze III nařízení (EHS) č. 2377/90.
(8) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro veterinární léčivé přípravky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Přílohy I a III nařízení (EHS) č. 2377/90 se mění tak, jak je stanoveno v příloze tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1324/2001
ze dne 29. června 2001,
kterým se mění nařízení (EHS) č. 1617/93, pokud jde o konzultace o tarifech letecké osobní dopravy a přidělování letištních časů na letištích
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 3976/87 ze dne 14. prosince 1987 o použití čl. 85 odst. 3 Smlouvy na určité kategorie dohod a jednání ve vzájemné shodě v odvětví letecké dopravy [1], naposledy pozměněné aktem o přistoupení Rakouska, Finska a Švédska, a zejména na článek 2 uvedeného nařízení,
po zveřejnění návrhu tohoto nařízení [2],
po konzultaci s Poradním výborem pro restriktivní praktiky a dominantní postavení v letecké dopravě,
vzhledem k těmto důvodům:
1617/93 [3], naposledy pozměněném nařízením (ES) č. 1083/1999 [4], Komise udělila blokovou výjimku mimo jiné týkající se konzultace o tarifech pro přepravu cestujících a jejich zavazadel pravidelnou leteckou dopravou a rovněž přidělování letištních časů a plánování letových řádů na letištích.
Toto nařízení je použitelné do 30. června 2001.
(2) Komise zahájila konzultace o tom, zda má být bloková výjimka pro konzultace týkající se tarifů osobní letecké dopravy zachována ve své současné podobě.
Uvedené konzultace budou dokončeny koncem roku 2001.
Na jejich základě může Komise podat návrhy na novou blokovou výjimku nebo zahájit individuální postup.
Stávající bloková výjimka pro konzultace týkající se tarifů osobní letecké dopravy by proto měla být prodloužena o jeden rok.
(3) Důvody panující v roce 1993 pro udělení blokové výjimky pro dohody a jednání ve shodě při přidělování letištních časů a plánování letových řádů mezi letišti uvnitř Společenství zůstávají dnes v plné platnosti.
Je proto účelné uvedenou blokovou výjimku prodloužit.
Toto prodloužení by mělo být uděleno na dobu tří let, aby se bylo možné přizpůsobit této blokové výjimce, jakmile budou přijaty zamýšlené změny nařízení Rady (EHS) č. 95/93 ze dne 18. ledna 1993 o společných pravidlech pro přidělování letištních časů na letištích Společenství [5].
(4) Nařízení (EHS) č. 1617/93 by proto mělo být změněno,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V článku 7 nařízení (EHS) č. 1617/93 se druhý odstavec nahrazuje tímto: "Je použitelné do 30. června 2002, pokud jde o výjimku týkající se konzultací o tarifech pro přepravu cestujících a jejich zavazadel, a do 30. června 2004, pokud jde o výjimku pro přidělování letištních časů a plánování letových řádů na letištích."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. července 2001.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1326/2001
ze dne 29. června 2001,
kterým se stanoví přechodná opatření pro přechod k nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 999/2001 o stanovení pravidel pro prevenci, tlumení a eradikaci některých přenosných spongiformních encefalopatií a kterým se mění přílohy VII a XI uvedeného nařízení
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského Společenství,
s ohledem na nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 999/2001 ze dne 22. května 2001 o stanovení pravidel pro prevenci, tlumení a eradikaci některých přenosných spongiformních encefalopatií [1], naposledy pozměněné nařízením Komise (ES) č. 1248/2001 [2], a zejména na článek 23 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Články 7, 9 a 15 až 18 nařízení (ES) č. 999/2001 stanoví pravidla týkající se krmení zvířat a ukládají další omezení na výrobky původem z přežvýkavců a na uvádění živých zvířat a výrobků živočišného původu na trh.
Jejich požadavky se liší podle klasifikace statutu BSE členských států anebo dotyčných třetích zemí.
Je nutné, aby se o klasifikaci pro stanovení statutu BSE rozhodovalo podle kritérií stanovených v článku 5 nařízení (ES) č. 999/2001.
Dosud nebylo učiněno žádné rozhodnutí, které by jakýkoli členský stát nebo třetí zemi zařadilo do nějaké kategorie založené na nových ustanoveních v článku 5.
Ustanovení tohoto nařízení by nabylo účinnosti v celém rozsahu dnem 1. července 2001, pokud by nebyla na základě článku 23 přijata přechodná opatření.
Jelikož nebyla učiněna žádná rozhodnutí o klasifikaci, články 7, 9 a 15 až 18 nelze použít; proto jsou přechodná opatření nezbytná.
(2) Přechodná opatření ohledně některých pravidel založených na klasifikaci, zejména těch, jež se týkají specifikovaného rizikového materiálu, jsou již stanovena v článku 22, který stanoví, že se musí používat nejméně do 1. ledna 2002 a jejich používání musí skončit okamžitě po dni přijetí rozhodnutí o klasifikaci podle článku 5, přičemž v tento den se začne používat článek 8 o specifikovaném rizikovém materiálu.
V zájmu jasnosti je třeba, aby stejná pravidla pro přechod z přechodných pravidel k pravidlům nařízení byla používána i na ostatní články založené na klasifikaci.
(3) Pravidla Společenství související s přenosnou spongiformní encefalopatií o zákazech týkajících se krmení zvířat účinná bezprostředně před prováděním nařízení (ES) č. 999/2001 jsou uvedena v rozhodnutí Rady 2000/766/ES o některých ochranných opatřeních ve vztahu k přenosným spongiformním encefalopatiím a o zkrmování živočišných bílkovin [3] a v rozhodnutí Komise 2001/9/ES [4] ve znění rozhodnutí 2001/165/ES [5] o kontrolních opatřeních potřebných pro provádění rozhodnutí 2000/766/ES.
Rozhodnutí 2000/766/ES pozastavuje s několika výjimkami krmení všech hospodářských zvířat zpracovanými živočišnými bílkovinami do 30. června 2001.
Rada dne 24. dubna 2001 došla k závěru, že je třeba období používání tohoto rozhodnutí prodloužit.
Toto pozdější rozhodnutí je třeba proto patřičně pozměnit jakožto přechodné opatření.
Všechny další změny budou záviset na rozhodnutí o klasifikaci členských států a na účinnosti kontrolních opatření zavedených jednotlivými členskými státy.
(4) Pravidla Společenství související s přenosnou spongiformní encefalopatií o uvádění na trh a vývozu živého skotu a některých výrobků pocházejících ze skotu, účinná bezprostředně před prováděním nařízení (ES) č. 999/2001, jsou uvedena v rozhodnutí Komise 92/290/EHS ze dne 14. května 1992 o některých ochranných opatřeních proti bovinní spongiformní encefalopatii (BSE) týkajících se embryí skotu ve Spojeném království [6], rozhodnutí Rady 98/256/ES ze dne 16. března 1998 o naléhavých opatřeních pro ochranu před bovinní spongiformní encefalopatií, kterým se zároveň mění rozhodnutí 94/474/ES a zrušuje rozhodnutí 96/239/ES [7], rozhodnutí Komise 98/351/ES ze dne 29. května 1998, kterým se stanoví datum, od kterého může začít odesílání produktů ze skotu ze Severního Irska v rámci vývozního režimu osvědčených stád podle čl. 6 odst. 5 rozhodnutí Rady 98/256/ES [8], rozhodnutí Komise 1999/514/ES ze dne 23. července 1999, kterým se stanoví den, v němž může být zahájeno odesílání výrobků pocházejících ze skotu ze Spojeného království podle vývozního režimu založeného na datu narození na základě čl. 6 odst. 5 rozhodnutí Rady 98/256/ES [9], rozhodnutí Komise 2000/345/ES ze dne 22. května 2000, kterým se stanoví den, v němž může být zahájeno odesílání některých výrobků za účelem spálení z Portugalska do Německa na základě čl. 3 odst. 6 rozhodnutí 98/653/ES [10], rozhodnutí Komise 2000/371/ES ze dne 6. června 2000, kterým se stanoví den, v němž může být zahájeno odesílání býků pro zápasy z Portugalska do Francie na základě čl. 3 odst. 7 rozhodnutí 98/653/ES [11], rozhodnutí Komise 2000/372/ES ze dne 6. června 2000, kterým se stanoví den, v němž může být zahájeno odesílání býků pro zápasy z Portugalska do Španělska na základě čl. 3 odst. 7 rozhodnutí 98/653/ES [12] a rozhodnutí Komise 2001/376/ES ze dne 18. dubna 2001 o opatřeních, která si vynutil výskyt bovinní spongiformní encefalopatie v Portugalsku a kterými se zavádí vývozní režim založený na datu narození [13]. Tato rozhodnutí musí proto v přechodném období zůstat účinná.
(5) Pravidla Společenství související s přenosnou spongiformní encefalopatií o určeném rizikovém materiálu, účinná bezprostředně před prováděním nařízení (ES) č. 999/2001, jsou uvedena v rozhodnutí Komise 2000/418/ES ze dne 29. června 2000, kterým se upravuje používání materiálu představujícího nebezpečí z hlediska přenosných spongiformních encefalopatií a kterým se mění rozhodnutí 94/474/ES [14], naposledy pozměněné rozhodnutím 2001/384/ES [15], nebo byla podle něho přijata.
Toto rozhodnutí bylo pozměněno s ohledem na hovězí páteř, mechanicky separované maso a dovoz ze třetích zemí poté, co Rada dne 12. února 2001 přijala společný postoj (ES) č. 8/2001 s cílem přijmout nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č.
999/2001 o stanovení pravidel pro prevenci, tlumení a eradikaci některých přenosných spongiformních encefalopatií [16].
Příloha XI uvedeného nařízení stanoví pravidla o specifikovaném rizikovém materiálu, která se používají v průběhu přechodného období. Oddíl A uvedené přílohy je proto třeba aktualizovat, aby obsahoval ustanovení o specifikovaném rizikovém materiálu přijatá od té doby, co Rada přijala svůj společný postoj.
(6) Dokud nejsou učiněna klasifikační rozhodnutí pro třetí země a jako prevenci je třeba zajistit, aby ta minimální ochranná opatření, která předpokládá nařízení (ES) č. 999/2001 u dovozu ze všech třetích zemí, jež nejsou považovány za prosté BSE, byla používána na veškerý dovoz živého skotu, embryí a vajíček.
Kromě toho odstraňování specifikovaného rizikového materiálu z výrobků určených pro potraviny a krmiva je jediným a nejdůležitějším opatřením pro ochranu veřejnosti.
Jako přechodné opatření je proto vhodné rozšířit seznam výrobků, na které se vztahují omezení na dovoz podle rozhodnutí 2000/418/ES, tak, aby zahrnoval všechny výrobky obsahující hovězí, ovčí a kozí materiál, na který se vztahují osvědčení Společenství o zdravotní nezávadnosti.
Je však také třeba, aby ty třetí země, na které se vztahuje výjimka z rozhodnutí 2000/418/ES, spadaly také do působnosti výjimky z tohoto přechodného opatření.
Aby byly respektovány mezinárodní závazky vyplývající ze smlouvy Světové obchodní organizace o používání hygienických a rostlinolékařských opatření a zejména notifikační postupy, je třeba, aby ustanovení týkající se vývozu nebyla do 1. října 2001 používána.
(7) Příloha VII nařízení (ES) č. 999/2001 stanoví prováděcí pravidla pro opatření, která je nutno provádět po potvrzení výskytu TSE.
Tato pravidla je třeba aktualizovat tak, aby odrážela podrobná ustanovení technické eradikace používaná členskými státy s tím, že se vezme v úvahu stanovisko Vědeckého řídícího výboru (SSC) o brakování dobytka v souvislosti s BSE ze dne 15. září 2000.
SSC ve svém stanovisku došel k názoru, že "již brakování (celého) stáda má určitý efekt, jak pokud jde o eliminaci jinak nezjištěných případů, tak pokud jde o prevenci výskytu případů v budoucnosti.
Avšak (…) z velké části týž účinek lze dosáhnout brakováním všech zvířat narozených a/nebo pěstovaných v týchž stádech, jako potvrzený případ, v období asi 12 měsíců před a po datu narození zachyceného případu (brakování kohort dle narození)."
SSC doporučil brakovat přinejmenším kohortu dle narození vždy, když se objeví tuzemský případ, bez ohledu na panující epizootologickou situaci.
Je proto vhodné v souladu s tím pozměnit podrobná eradikační ustanovení tak, že brakování celého stáda bude volitelné podle panující epizootologické situace.
(8) V zájmu jasnosti je třeba zrušit rozhodnutí Komise 94/474/ES ze dne 27. července 1994 o některých ochranných opatřeních proti bovinní spongiformní encefalopatii a o zrušení rozhodnutí 89/469/EHS a 90/200/EHS [17], rozhodnutí Komise 94/381/ES ze dne 27. července 1994 o některých ochranných opatřeních proti bovinní spongiformní encefalopatii a zkrmování bílkovin pocházejících ze savců [18] a rozhodnutí 2000/418/ES, kterým se upravuje používání materiálu představujícího nebezpečí z hlediska přenosných spongiformních encefalopatií a kterým se mění rozhodnutí 94/474/ES.
(9) Stálý veterinární výbor dosud nevydal žádné stanovisko; Komise proto v souladu s článkem 24 nařízení (ES) č. 999/2001 navrhla tato opatření Radě, přičemž se od Rady žádá, aby do tří měsíců jednala.
(10) Rada však žádná opatření nepřijala ani se proti návrhu nepostavila a dne 19. června 2001 dospěla k závěru, že by své stanovisko v tomto období neměla měnit.
(11) Za takovýchto okolností, jež měly brát v úvahu naléhavost provádění uvedených opatření, a když je Evropský parlament informován, je třeba, aby v souladu s ustanoveními rozhodnutí Rady 1999/468/ES [19] a aniž tím bude dotčen článek 8 uvedeného rozhodnutí, Komise tato opatření bez zbytečného zdržení přijala,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Odchylně od nařízení (ES) č. 999/2001 a formou přechodného opatření:
Ustanovení nařízení (ES) č. 999/2001 uvedená v příloze I tohoto nařízení se nevztahují na členský stát nebo třetí zemi, dokud nevstoupí v platnost rozhodnutí, kterým se stanoví status BSE dotyčného členského státu nebo dotyčné třetí země přijaté podle článku 5 nařízení (ES) č.
999/2001. Až do tohoto dne se vztahuje na dotyčný členský stát nebo dotyčnou třetí zemi příloha XI část D. Do 1. ledna 2002 nevstoupí v platnost žádné takové rozhodnutí.
2. Čl. 7 odst. 2, 3 a 4 se nevztahují na členský stát, dokud nevstoupí v platnost rozhodnutí, kterým se stanoví status BSE tohoto členského státu, a dokud v něm nebudou účinně uplatněna ustanovení Společenství o krmení zvířat vzhledem k přenosným spongiformním enecefalopatiím. Dokud v něm nebudou použitelné čl. 7 odst. 2, 3 a 4, vztahuje se na dotyčný členský stát nebo dotyčnou třetí zemi příloha XI část C.
Článek 2
1. V článku 4 rozhodnutí 2000/766/ES se zrušují odstavce 2 a 3.
2. Rozhodnutí 94/381/ES, 94/474/ES a 2000/418/ES se zrušují.
Článek 3
Nařízení (ES) č. 999/2001 se mění takto:
1. Text přílohy VII se nahrazuje textem přílohy II tohoto nařízení.
2. Text přílohy XI části A se nahrazuje textem přílohy III tohoto nařízení.
3. V příloze IX se doplňuje text přílohy IV tohoto nařízení.
Článek 4
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Použije se ode dne 1. července 2001.
Ustanovení přílohy XI kapitoly A bodu 5 čtvrté až sedmé, deváté a desáté odrážky a kapitoly D bodů 2 a 3 nařízení (ES) č. 999/2001 ve znění tohoto nařízení se však použijí ode dne 1. října 2001.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1334/2001
ze dne 2. července 2001,
kterým se dočasně povoluje nová doplňková látka v krmivech
(Text s významem pro EHP)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 70/524/EHS ze dne 23. listopadu 1970 o doplňkových látkách v krmivech [1], naposledy pozměněnou nařízením Komise (ES) č. 2697/2000 [2], a zejména na článek 4 této směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Směrnice 70/524/EHS stanoví, že po přezkoumání žádosti předložené v souladu s článkem 4 této směrnice mohou být povoleny nové doplňkové látky.
(2) Čl. 9e odst. 1 směrnice 70/524/EHS stanoví, že pro novou doplňkovou látku může být uděleno dočasné povolení, pokud jsou splněny podmínky uvedené v čl. 3a písm. b) až e) této směrnice a pokud lze na základě dostupných výsledků důvodně předpokládat, že její použití ve výživě zvířat bude mít některý z účinků uvedených v čl. 2 písm. a). Dočasné povolení pro doplňkové látky uvedené v části II přílohy C směrnice včetně růstových stimulátorů může být uděleno na dobu až čtyř let.
(3) Čl. 2 bod aaa) směrnice 70/524/EHS požaduje, aby povolení pro růstové stimulátory bylo vázáno na osobu odpovědnou za jejich uvádění do oběhu.
(4) Z vyhodnocení dokumentace předložené v souvislosti s povolením kyselého mravenčanu draselného náležejícího do skupiny "růstových stimulátorů" a popsaného v příloze vyplývá, že tato látka splňuje všechny výše uvedené požadavky, a může být tudíž dočasně povolena na dobu čtyř let.
(5) Vyhodnocení dokumentace ukazuje, že mohou být nezbytné určité postupy pro ochranu zaměstnanců před expozicí této doplňkové látce.
Tato ochrana by však měla být zajištěna uplatněním směrnice Rady 89/391/EHS ze dne 12. června 1989 o zavádění opatření pro zlepšení bezpečnosti a ochrany zdraví zaměstnanců při práci [3] a jejích samostatných směrnic.
(6) Vědecký výbor pro výživu zvířat zaujal příznivé stanovisko, pokud jde o bezpečnost tohoto růstového stimulátoru pro zvířata, uživatele, spotřebitele a životní prostředí za podmínek popsaných v uvedené příloze.
(7) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro krmiva,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Doplňková látka náležející do skupiny "růstových stimulátorů" a uvedená v příloze tohoto nařízení se dočasně povoluje jako doplňková látka ve výživě zvířat za podmínek stanovených v příloze.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (ES) č. 1338/2001
ze dne 28. června 2001,
kterým se stanoví opatření nutná k ochraně eura proti padělání
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 123 odst. 4 třetí větu této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Evropské centrální banky [3],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Rady (ES) č. 974/98 ze dne 3. května 1998 o zavedení eura [4] stanoví, že počínaje 1. lednem 2002 uvede Evropská centrální banka (ECB) a národní centrální banky zúčastněných členských států do oběhu eurobankovky a zúčastněné členské státy uvedou do oběhu euromince.
Proto je nutné urychleně přijmout systém ochrany eura proti padělání tak, aby mohl být funkční před uvedením eurobankovek a euromincí do oběhu.
(2) Opatření stanovená aktem Rady ze dne 26. července 1995 o vypracování Úmluvy o zřízení Evropského policejního úřadu (Úmluvy o Europolu) [5], a rozhodnutím Rady ze dne 29. dubna 1999 o rozšíření působnosti Europolu na boj proti padělání peněz a platebních prostředků [6], mají obecně padělání potírat.
(3) V rámcovém rozhodnutí ze dne 29. května 2000 o zvýšené ochraně trestními a jinými sankcemi proti padělání ve spojitosti se zaváděním eura [7] přijala Rada ustanovení, která mají zabezpečit, aby bylo euro vhodným způsobem chráněno účinnými trestněprávními opatřeními.
(4) Opatření na ochranu eura proti padělání se týkají Společenství v rámci jeho odpovědnosti za jednotnou měnu.
Samy členské státy nemohou právní ochranu eura uspokojivě zajistit, protože eurobankovky a euromince budou obíhat i mimo území zúčastněných členských států.
Je proto nezbytné přijmout právní předpisy Společenství, které definují opatření nutná k tomu, aby eurobankovky a euromince obíhaly za řádných podmínek, aby byla zajištěna celkově účinná a souvislá ochrana eura proti činnostem, které by mohly ohrozit jeho důvěryhodnost, a tedy přijmout vhodná opatření k tomu, aby bylo vše připraveno včas před 1. lednem 2002.
(5) Pro účely uplatňování tohoto nařízení je nutné definovat nebo převzít stávající definice určitých pojmů, například "padělání eura", "technické a statistické údaje" a "vnitrostátní orgány příslušné k šetření", mimo jiné s přihlédnutím ke sběru a analýze údajů o padělání, včetně "ústředen" podle článku 12 Ženevské úmluvy.
(6) Je třeba zajistit, aby technické a statistické údaje o padělaných eurobankovkách a mincích a pokud možno o neautorizovaných bankovkách shromážděné příslušnými vnitrostátními orgány byly předávány ECB, přičemž by příslušné vnitrostátní orgány a Komise měly podle své působnosti přístup k těmto údajům.
Rovněž se předpokládá, že k těmto údajům bude mít přístup Europol na základě dohody s ECB.
(7) Středisko pro analýzu padělků, založené a řízené pod záštitou ECB v souladu s jejími obecnými zásadami [8], soustřeďuje klasifikaci a analýzu technických údajů týkajících se padělaných bankovek.
(8) Technický systém pro manipulaci s padělanými euromincemi, který Rada přijala dne 28. února 2000, odkazuje na systematický sběr technických informací o padělání eura, prováděný ECB, zřízení Evropského technického a vědeckého střediska (ETVS) na evropské úrovni pro technickou analýzu a klasifikaci padělaných euromincí a národních mincovních analytických středisek na vnitrostátní úrovni.
(9) Bylo učiněno opatření ohledně ETVS, které má být dočasně zřízeno jako samostatný a nezávislý správní subjekt v rámci pařížské mincovny na základě výměny dopisů mezi předsedou Rady a francouzskými ministrem financí ze dnů 28. února a 9. června 2000.
V tomto nařízení je nutné vymezit jeho úkoly.
O budoucím statutu a stálém sídle ETVS rozhodne Rada v přiměřené době.
(10) Je nutné stanovit, že padělané eurobankovky mají být předávány k identifikaci národním analytickým střediskům; padělané mince je třeba předávat národním mincovním analytickým střediskům.
(11) Je nutné stanovit, že úvěrové instituce a veškerá další zařízení zúčastněná na třídění a veřejné distribuci bankovek a mincí v rámci své profesionální činnosti, včetně zařízení, jejichž činnost spočívá ve výměně bankovek a mincí různých měn, například směnáren, jsou povinny stahovat z oběhu eurobankovky a mince, o kterých vědí nebo mají dostatečné důvody se domnívat, že jsou to padělky, a předávat je příslušným vnitrostátním orgánům.
Kromě toho je nutné stanovit, že členské státy mají přijmout opatření, aby byly v případě nedodržení povinností uvedenými zařízeními uvaleny sankce, které tyto státy považují za vhodné.
(12) Úzká a pravidelná spolupráce mezi příslušnými vnitrostátními orgány, Komisí a ECB musí být organizována tak, aby zajišťovala účinnou a souvislou ochranu eura, zejména pokud jde o výměnu informací, kromě osobních údajů, vzájemnou spolupráci a pomoc mezi Společenstvím a vnitrostátními orgány, vědeckou podporu a odborné školení.
Proto, aniž je dotčena úloha ECB při ochraně eura proti padělání, bude Komise pravidelně ve vhodném poradním výboru s hlavními subjekty v boji proti padělání eura (včetně ECB, ETVS, Europolu a Interpolu) pokračovat v konzultacích o zlepšení podmínek celkové ochrany eura na základě legislativních podnětů k posílení prevence a boje proti padělání.
(13) Aby byla zajištěna výměna úplných, aktuálních a srovnatelných údajů, je třeba stanovit soustřeďování strategických a operativních informací na úrovni členského státu a povinnost vykazovat údaje.
Proto je třeba stanovit, že členské státy mají přijmout nutná opatření, aby umožnily ústřednám plnit jejich poslání v souladu s Ženevskou úmluvou s cílem zabezpečit výměnu informací mezi nimi a národními jednotkami Europolu.
(14) Doplňková povaha úkolů různých partnerů ze Společenství spolu s pomocí, kterou může poskytovat Europol v souladu s rozhodnutím Rady ze dne 29. dubna 1999, musí slučovat všechny nástroje nutné k ochraně eura proti škodlivým důsledkům vznikajícím z protiprávní padělatelské činnosti.
Europol plní své funkce, aniž je dotčena odpovědnost Evropského společenství.
S přísným dodržením své působnosti by měly Europol a Evropské společenství vybudovat formy spolupráce, které by jim umožňovaly plnit jejich funkce co možná nejúčinněji.
Proto je třeba upřednostnit organizaci úzké a pravidelné spolupráce na základě vhodných dohod mezi Europolem a ECB na jedné straně a mezi Europolem a Komisí na straně druhé v souladu s odpovídajícími ustanoveními Úmluvy o Europolu.
(15) Vzhledem k tomu, že euro budou užívat třetí země jako měnu pro mezinárodní transakce, je třeba přijmout ustanovení o strukturované spolupráci zahrnující všechny příslušné subjekty v případě padělání ve třetích zemích.
(16) Opatřeními tohoto nařízení není dotčena pravomoc členských států uplatňovat vnitrostátní trestněprávní předpisy pro účely ochrany eura proti padělání,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
KAPITOLA 1
ÚČEL A DEFINICE
Článek 1
Účel
1. Účelem tohoto nařízení je stanovit opatření nutná pro uvedení eurobankovek a mincí do oběhu takovým způsobem, aby byly chráněny proti padělání.
2. Pro účely tohoto nařízení se paděláním rozumějí tato jednání:
a) jakékoli podvodné zhotovování nebo pozměňování eurobankovek nebo euromincí pomocí jakýchkoli prostředků;
b) podvodné uvádění padělaných eurobankovek nebo padělaných euromincí do oběhu;
c) dovoz, vývoz, převoz, přijímání nebo získávání padělaných eurobankovek nebo padělaných euromincí s cílem uvést je do oběhu a s vědomím toho, že jde o padělky;
d) podvodná výroba, přijímání, získávání nebo držení
- nástrojů, předmětů, počítačových programů a veškerých jiných prostředků zvlášť upravených pro podvodné zhotovování nebo pozměňování eurobankovek nebo mincí,
nebo
- hologramů nebo jiných prvků, které mají chránit eurobankovky a mince proti podvodnému zhotovování nebo pozměňování.
3. Toto nařízení se vztahuje na ochranu eura proti padělání, aniž je dotčeno uplatňování vnitrostátních trestněprávních předpisů.
Článek 2
Definice
Pro účely tohoto nařízení se rozumí:
a) "padělanýmí bankovkami" a "padělanými mincemi" bankovky a mince, které jsou denominovány v euro nebo které vypadají jako eurobankovky nebo mince a které byly podvodně zhotoveny nebo pozměněny;
b) "příslušnými vnitrostátními orgány" orgány určené členskými státy k
- identifikaci padělaných bankovek a mincí,
- sběru a analýze technických a statistických údajů týkajících se padělaných bankovek, zejména národní centrální banky nebo jiné zmocněné subjekty,
- sběru a analýze technických a statistických údajů týkajících se padělaných mincí, zejména státní mincovny, národní centrální banky nebo jiné zmocněné subjekty,
- sběru údajů týkajících se padělání eura a jejich analýze, zejména ústředny jednotlivých států uvedené v článku 12 Ženevské úmluvy;
c) "úvěrovými institucemi" úvěrové instituce uvedené v čl. 1 odst. 1 prvním pododstavci směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/12/ES ze dne 20. března 2000 o přístupu k činnosti úvěrových institucí a jejím výkonu [9];
d) "technickými a statistickými údaji" údaje, pomocí nichž lze identifikovat padělané bankovky nebo padělané mince (technický popis typu padělku) a údaje o počtu padělaných bankovek a padělaných mincí podle jejich původu, zejména zeměpisného;
e) "Ženevskou úmluvou" Mezinárodní úmluva o potírání penězokazectví, podepsaná v Ženevě dne 20. dubna 1929 [10];
f) "Úmluvou o Europolu" úmluva ze dne 26. července 1995 o zřízení Europolu [11].
KAPITOLA 2
TECHNICKÉ A STATISTICKÉ ÚDAJE
Článek 3
Sběr a přístup
1. Technické a statistické údaje o padělaných bankovkách a padělaných mincích zjištěných v členských státech sbírají a registrují příslušné vnitrostátní orgány.
Tyto údaje se předávají Evropské centrální bance k uložení a zpracování.
2. Evropská centrální banka sbírá a ukládá technické a statistické údaje o padělaných bankovkách a padělaných mincích zjištěných ve třetích zemích.
3. Příslušné vnitrostátní orgány a v rámci své působnosti i Komise mají přístup k technickým a statistickým údajům uloženým v ECB.
Europol má přístup k těmto údajům na základě dohody mezi Europolem a Evropskou centrální bankou v souladu s odpovídajícími ustanoveními Úmluvy o Europolu a předpisy přijatými na základě uvedené úmluvy.
Článek 4
Povinnost předat padělané bankovky k identifikaci
1. Po dohodě s Evropskou centrální bankou členské státy určí nebo zřídí národní analytické středisko v souladu se svými vnitrostátními právními předpisy a postupy.
2. Příslušné vnitrostátní orgány povolí, aby národní analytické středisko zkoumalo podezřelé padělané bankovky, a bez prodlení mu poskytnou nutné vzorky, které bude požadovat pro každý typ podezřelé padělané bankovky k analýze a identifikaci, a technické a statistické údaje, jež budou mít k dispozici.
Národní analytické středisko zašle Evropské centrální bance každý nový typ podezřelé padělané bankovky odpovídající kritériím, která Evropská centrální banka přijme.
3. Odstavec 2 se uplatňuje tak, aby se tím nebránilo použití nebo uchování podezřelé padělané bankovky jako důkazu v trestním řízení.
4. Evropská centrální banka sdělí konečné výsledky své analýzy a klasifikaci každého nového typu padělané bankovky příslušným vnitrostátním orgánům a Komisi v rámci její působnosti. Evropská centrální banka sdělí výsledky Europolu v souladu s dohodou uvedenou v čl. 3 odst. 3.
Článek 5
Povinnost předat padělané mince k identifikaci
1. Členské státy určí nebo zřídí národní mincovní analytické středisko v souladu se svými vnitrostátními právními předpisy a praxí.
2. Příslušné vnitrostátní orgány povolí, aby národní mincovní analytické středisko zkoumalo podezřelé padělané mince, a bez prodlení mu poskytnou nutné vzorky, které bude požadovat pro každý typ podezřelé padělané mince k analýze a identifikaci, a technické a statistické údaje, jež budou mít k dispozici.
Národní mincovní analytické středisko zašle Evropskému technickému a vědeckému středisku (ETVS) každý nový typ podezřelé padělané mince odpovídající kritériím, která Evropské technické a vědecké středisko přijme; k tomuto účelu poskytne Evropská centrální banka ETVS technické a statistické údaje o padělaných euromincích, jež bude mít k dispozici.
3. Odstavec 2 se uplatňuje tak, aby se tím nebránilo použití nebo uchování podezřelé padělané mince jako důkazu v trestním řízení.
4. ETVS analyzuje a klasifikuje každý nový typ padělané euromince.
K tomuto účelu má ETVS přístup k technickým a statistickým údajům o padělaných euromincích uloženým v ECB.
ETVS sdělí konečné výsledky své analýzy příslušným vnitrostátním orgánům a Komisi a Evropské centrální bance v rámci jejich působností.
Evropská centrální banka sdělí tyto výsledky Europolu v souladu s dohodou uvedenou v čl. 3 odst.
KAPITOLA 3
POVINNOSTI A SANKCE
Článek 6
Povinnosti úvěrových institucí
1. Úvěrové instituce a všechny ostatní instituce, které se účastní třídění a veřejné distribuce bankovek a mincí v rámci své profesionální činnosti, včetně organizací, jejichž činnost spočívá ve výměně bankovek a mincí různých měn, například směnáren, jsou povinny stahovat z oběhu všechny jimi přijaté eurobankovky a mince, o kterých vědí nebo mají dostatečné důvody se domnívat, že jsou to padělky.
Ihned je předají příslušným vnitrostátním orgánům.
2. Členské státy přijmou veškerá nezbytná opatření, aby zajistily, že organizacím uvedeným v odstavci 1, které nesplní svou povinnost podle uvedeného odstavce, budou uloženy účinné, přiměřené a odrazující sankce.
3. Členské státy do 1. ledna 2002 přijmou právní a správní předpisy k provedení tohoto článku. O jejich přijetí ihned uvědomí Komisi a Evropskou centrální banku.
KAPITOLA 4
SPOLUPRÁCE A VZÁJEMNÁ POMOC
Článek 7
Spolupráce při ochraně eura proti padělání
1. V zájmu účinné ochrany eura proti padělání spolupracují členské státy, Komise a Evropská centrální banka v souladu s Úmluvou o Europolu a s předpisy, které byly na jejím základě přijaty, jednak mezi sebou navzájem a jednak s Europolem.
K tomuto účelu povedou Komise a Evropská centrální banka jednání, aby v přiměřené době uzavřely dohodu s Europolem.
2. Příslušné vnitrostátní orgány, Komise a Evropská centrální banka při plnění svých úkolů spolupracují zejména při
- výměně informací o předcházení padělání a boji proti uvádění padělaných bankovek a padělaných mincí do oběhu,
- poskytování pravidelných informací o dopadu padělání pro účely strategické analýzy,
- zajištění vzájemné pomoci při předcházení padělání a boji proti uvádění padělaných bankovek a padělaných mincí do oběhu, což mimo jiné zahrnuje vědeckou podporu a školení s logistickou podporou členských států.
3. Aniž je dotčena úloha Europolu, zřídí ústředny jednotlivých států uvedené v článku 12 Ženevské úmluvy, Evropská centrální banka a v případě potřeby Komise v rámci své působnosti a v rámci vzájemné pomoci systém předávání technických údajů (včasné varování).
Článek 8
Soustřeďování informací na úrovni členského státu
1. Členské státy zajistí, aby jakmile bude zjištěn jakýkoli případ padělání, byly informace na úrovni členského sděleny ústředně daného státu, aby mohly být předány Europolu prostřednictvím národní jednotky Europolu.
2. Členské státy přijmou veškerá opatření nutná k tomu, aby zajistily výměnu informací mezi ústřednou jednotlivého státu a národní jednotkou Europolu.
Článek 9
Vnější vztahy
1. Komise a členské státy spolupracují se třetími zeměmi a mezinárodními organizacemi v těsné součinnosti s Evropskou centrální bankou.
Tato spolupráce zahrnuje pomoc nutnou k předcházení padělání eura a boji proti němu, v souladu s ustanoveními o předcházení protiprávní činnosti obsaženými v dohodách o spolupráci, o přidružení a předvstupních dohodách.
2. Rada zajišťuje, aby dohody o spolupráci, o přidružení a předvstupní dohody mezi Evropským společenstvím a třetími zeměmi obsahovaly ustanovení, která umožní provedení čl. 3 odst. 2.
KAPITOLA 5
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 10
Příslušné vnitrostátní orgány
1. Členské státy zasílají Evropské centrální bance a Komisi seznam příslušných vnitrostátních orgánů uvedených v čl. 2 písm. b).
2. Tyto seznamy budou zveřejněny v Úředním věstníku Evropských společenství.
Článek 11
Neautorizované bankovky
V co nejširším rozsahu se články 3, 4, 7, 8 a 9 použijí na bankovky znějící na euro, které byly sice vyrobeny pomocí dovoleného zařízení nebo materiálu, ale v rozporu s předpisy, na jejichž základě mohou příslušné orgány vydávat peníze, nebo které byly uvedeny do oběhu v rozporu s podmínkami, na jejichž základě mohou příslušné orgány uvádět peníze do oběhu, či bez souhlasu těchto orgánů.
Článek 12
Působnost
Články 1 až 11 mají působnost v členských státech, které přijaly euro jako jednotnou měnu.
Článek 13
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Je použitelné ode dne 1. ledna 2002.
Ode dne vyhlášení je však použitelné vzhledem k bankovkám a mincím, které ještě nebyly vydány, ale které jsou určeny k vydání.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech v souladu se Smlouvou o založení Evropského společenství.
Nařízení Rady (ES) č. 1339/2001
ze dne 28. června 2001,
kterým se rozšiřuje působnost nařízení (ES) č. 1338/2001, kterým se stanoví opatření nutná k ochraně eura proti padělání, na členské státy, které nepřijaly euro jako jednotnou měnu
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 308 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Při přijímání nařízení (ES) č. 1338/2001 [3] Rada stanovila, že články 1 až 11 uvedeného nařízení mají působnost v členských státech, které přijaly euro jako jednotnou měnu.
(2) Je však důležité, aby euro požívalo stejné úrovně ochrany i v členských státech, které je nepřijaly, a proto je třeba přijmout opatření nutná v tomto smyslu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Působnost článků 1 až 11 nařízení (ES) č. 1338/2001 se rozšiřuje na členské státy, které nepřijaly euro jako jednotnou měnu.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1343/2001
ze dne 3. července 2001,
kterým se mění nařízení (ES) č. 449/2001, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 2201/96, pokud jde o režim podpory pro produkty zpracované z ovoce a zeleniny
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 2201/96 ze dne 28. října 1996 o společné organizaci trhů s produkty zpracovanými z ovoce a zeleniny [1], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 2699/2000 [2], a zejména na čl. 6 odst. 1 tohoto nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Čl. 3 odst. 4 písm. e) nařízení Komise (ES) č. 449/2001 [3] stanoví, že podmínky, jimiž se řídí podmínky platby zpracovatele organizaci producentů za dodanou surovinu, je nutno stanovit ve smlouvě a zejména, že konečná lhůta splatnosti nesmí být delší než 60 dnů ode dne dodání každé šarže.
(2) Aby byla zajištěna potřebná pružnost a usnadnila se správa režimu, je třeba tuto maximální lhůtu prodloužit do konce druhého měsíce následujícího po měsíci dodání.
Je třeba, aby toto ustanovení bylo použitelné pouze na smlouvy, uzavřené až po vstupu tohoto nařízení v platnost.
(3) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro produkty zpracované z ovoce a zeleniny,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V čl. 3 odst. 4 se písmeno e) nahrazuje tímto: "e) cenu, která má být zaplacena za surovinu, případně rozlišenou podle odrůdy a/nebo jakosti a/nebo doby dodání.
U rajčat, broskví a hrušek smlouva stanoví rovněž stadium dodávky, na které se tato cena použije, a platební podmínky.
Případná lhůta splatnosti nesmí být delší než dva měsíce od konce měsíce, v němž byla daná šarže dodána."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Rady (ES) č. 1347/2001
ze dne 28. června 2001,
kterým se doplňuje příloha nařízení Komise (ES) č. 1107/96 o zápisu zeměpisných označení a označení původu podle postupu stanoveného v článku 17 nařízení Rady (EHS) č. 2081/92
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2081/92 ze dne 14. července 1992 o ochraně zeměpisných označení a označení původu zemědělských produktů a potravin [1], a zejména na čl. 17 odst. 2 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Pro název oznámený Německem podle článku 17 nařízení (EHS) č. 2081/92 byla vyžádána dodatečná informace, aby bylo možno určit, že vyhovuje článkům 2 a 4 uvedeného nařízení.
Tato dodatečná informace ukazuje, že název uvedeným článkům vyhovuje.
Měl by být proto zapsán a připojen k příloze nařízení Komise (ES) č. 1107/96 [2].
(2) Po oznámení žádosti o zápis názvu "Bayerisches Bier" německými orgány jako chráněného zeměpisného označení informovaly nizozemské a dánské orgány Komisi o existenci ochranných známek na pivo, které obsahují tento název.
(3) Poskytnuté informace potvrzují existenci názvu "Bavaria" jako platné ochranné známky.
S ohledem na dostupné skutečnosti a informace však bylo shledáno, že zápis názvu "Bayerisches Bier" nemůže, pokud jde o skutečnou identitu výrobku, uvést spotřebitele v omyl.
Proto se v případě zeměpisného označení "Bayerisches Bier" a ochranné známky "Bavaria" nejedná o situaci uvedenou v čl. 14 odst.
(4) Užívání určitých ochranných známek, například nizozemské ochranné známky "Bavaria" a dánské ochranné známky "Høker Bajer", může pokračovat bez ohledu na zápis zeměpisného označení "Bayerisches Bier", dokud splňují podmínky stanovené v čl. 14 odst. 2 nařízení (EHS) č. 2081/92.
(5) Při určení, zda název zdruhověl, a proto nemůže být zapsán, musí být podle článku 3 nařízení (EHS) č. 2081/92 posouzena situace v celém Společenství.
V tomto konkrétním případě, i přes skutečnost, že termíny "bajersk" a "bajer", tj. dánské překlady názvu "Bayerisches", se vžívají jako synonyma pro termín "pivo", což je obecný název, ale není prokázáno, že označení "Bayerisches" a jeho překladů v jiných jazycích v členských státech zdruhověla.
(6) Výbor zřízený podle článku 15 nařízení (EHS) č. 2081/92 nezaujal stanovisko ve lhůtě stanovené předsedou,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Název uvedený v příloze tohoto nařízení se připojí k příloze nařízení (ES) č. 1107/96.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1356/2001
ze dne 4. července 2001,
kterým se doplňuje příloha nařízení (ES) č. 2400/96 o zápisu určitých názvů do "Rejstříku chráněných označení původu a chráněných zeměpisných označení" podle nařízení Rady (EHS) č. 2081/92 o ochraně zeměpisných označení a označení původu zemědělských produktů a potravin
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2081/92 ze dne 14. července 1992 o ochraně zeměpisných označení a označení původu zemědělských produktů a potravin [1], naposledy pozměněné nařízením Komise (ES) č. 2796/2000 [2], a zejména na čl. 6 odst. 3 a 4 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Podle článku 5 nařízení (EHS) č. 2081/92 zaslala Itálie Komisi žádost o zápis určitého názvu jako zeměpisného označení.
(2) Podle čl. 6 odst. 1 uvedeného nařízení bylo shledáno, že žádost splňuje všechny požadavky uvedeného nařízení, a zejména, že byly uvedeny všechny údaje požadované článkem 4.
(3) Komise neobdržela po zveřejnění názvu uvedeného v příloze tohoto nařízení v Úředním věstníku Evropských společenství [3] žádné námitky podle článku 7 uvedeného nařízení.
(4) Tento název by tedy měl být zapsán do "Rejstříku chráněných označení původu a chráněných zeměpisných označení", a měl by být proto v rámci Společenství chráněn jako zeměpisné označení.
(5) Příloha tohoto nařízení doplňuje přílohu nařízení Komise (ES) č. 2400/96 [4] naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 898/2001 [5],
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Název uvedený v příloze tohoto nařízení se doplňuje k příloze nařízení (ES) č. 2400/96 a podle čl. 6 odst. 3 nařízení (EHS) č. 2081/92 se zapisuje do "Rejstříku chráněných označení původu a chráněných zeměpisných označení" jako chráněné zeměpisné označení (CHZO).
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1370/2001
ze dne 5. července 2001,
kterým se mění nařízení (ES) č. 174/1999, kterým se stanoví zvláštní prováděcí pravidla k nařízení Rady (EHS) č. 804/68, pokud jde o vývozní licence a vývozní náhrady pro mléko a mléčné výrobky
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1255/1999 ze dne 17. května 1999 o společné organizaci trhu s mlékem a mléčnými výrobky [1], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 1670/2000 [2], a zejména na čl. 26 odst. 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (ES) č. 174/1999 [3] naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 1202/2001 [4] stanoví zvláštní prováděcí pravidla k nařízení Rady (EHS) č. 804/68 [5], pokud jde o vývozní licence a vývozní náhrady pro mléko a mléčné výrobky. Má-li být zajištěna náležitá správa režimu vývozních náhrad a sníženo riziko spekulativních žádostí a narušování režimu pro některé mléčné výrobky, je nutné zvýšit jistotu stanovenou v uvedeném nařízení.
(2) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro mléko a mléčné výrobky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Článek 9 nařízení (ES) č. 174/1999 se nahrazuje tímto: "Článek 9
Částka jistoty uvedené v čl. 15 odst. 2 nařízení Komise (ES) č. 1291/2000 [6] se rovná následující procentní sazbě z částky náhrady stanovené pro každý kód produktu a platné v den podání žádosti o vývozní licenci:
a) 5 % pro produkty kódu KN 0405;
b) 30 % pro produkty kódu KN 040210;
c) 30 % pro produkty kódu KN 0406;
d) 20 % pro ostatní produkty.
Částka jistoty však nesmí být nižší než 6 EUR na 100 kg.
Částkou náhrady uvedené v prvním pododstavci je částka vypočítaná pro celkové množství dotyčného produktu, kromě mléčných výrobků obsahujících přidaný cukr.
V případě mléčných výrobků obsahujících přidaný cukr se částka náhrady uvedená v prvním pododstavci rovná celkovému množství celého dotyčného produktu vynásobenému sazbou náhrady použitelnou na kilogram mléčného výrobku."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1383/2001
ze dne 6. července 2001,
kterým se mění nařízení (ES) č. 1372/95, kterým se stanoví prováděcí pravidla k režimu vývozních licencí v odvětví drůbežího masa
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2777/75 ze dne 29. října 1975 o společné organizaci trhu s drůbežím masem [1], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 2916/95 [2], a zejména na čl. 3 odst. 2, čl. 8 odst. 13 a článek 15 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (ES) č. 1372/95 [3] naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 2337/1999 [4] stanoví prováděcí pravidla k režimu vývozních licencí v odvětví drůbežího masa.
(2) Nařízení Komise (ES) č. 1291/2000 [5] stanoví společná prováděcí pravidla k režimu dovozních a vývozních licencí a osvědčení o stanovení náhrady předem pro zemědělské produkty.
Článek 14 uvedeného nařízení stanoví, že vývozní licence musí obsahovat dvanáctičíselný kód produktu, který vychází z nomenklatury zemědělských produktů pro vývozní náhrady, nebo kód produktů zařazených do téže kategorie.
(3) Na základě dosavadních zkušeností a ve snaze usnadnit užívání licencí pro různé obchodní úpravy celých kuřat, zařazených v současnosti do různých kategorií produktů, by se všechny dotyčné produkty měly vyvážet na základě stejné licence.
Je tedy nezbytné změnit kategorie produktů uvedené v příloze I nařízení (ES) č. 1372/95 a zařadit produkty dosud zařazené do kategorie 4 do kategorie 3.
(4) Je nezbytné změnit výši jistoty uvedenou v příloze I podle nedávno upravené sazby náhrad, jakož i upravit seznam zemí uvedených v příloze IV podle míst určení stanovených v současné době.
(5) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro drůbeží maso a vejce,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Přílohy I a IV nařízení (ES) č. 1372/95 se nahrazují odpovídajícími přílohami tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1386/2001
ze dne 5. června 2001,
kterým se mění nařízení Rady (EHS) č. 1408/71 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby, osoby samostatně výdělečně činné a jejich rodinné příslušníky pohybující se v rámci Společenství a nařízení Rady (EHS) č. 574/72, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení (EHS) č. 1408/71
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na články 42 a 308 uvedené smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1], předložený po konzultaci se Správní komisí pro sociální zabezpečení migrujících pracovníků,
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy [3],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Je třeba provést některé změny v nařízení Rady (EHS) č. 1408/71 [4] a nařízení Rady (EHS) č.
574/72 [5]. Tyto změny souvisejí se změnami, které členské státy provedly ve svých právních předpisech v oblasti sociálního zabezpečení.
(2) Poté, co francouzská vláda oznámila předsedovi Rady prohlášení, kterým se působnost nařízení (EHS) č. 1408/71 rozšiřuje na oba francouzské doplňkové důchodové systémy ARRCO a AGIRC, je třeba usnadnit uplatňování uvedeného nařízení na tyto systémy doplněním nových bodů v příloze IV části C a v příloze VI, aby se především vzala v úvahu doplňková povaha obou těchto systémů vůči základním systémům a skutečnost, že dávky, které poskytují, se vypočítávají na základě počtu získaných důchodových bodů a jsou nezávislé na získaných dobách.
(3) Je vhodné upřesnit, že dávky zvláštní podpory podle rakouské úpravy musí být poskytovány v souladu s hlavou III kapitolou 3 nařízení (EHS) č. 1408/71.
(4) Je třeba pozměnit oddíl "N. ŠVÉDSKO" v příloze VI, aby byl vzat v úvahu rozsudek Soudního dvora Evropských společenství ze dne 11. června 1998 ve věci C-275/96, Kuusijärvi vs. Riksförsäkringsverket [6].
(5) Ustanovení čl. 34 odst. 5 nařízení (EHS) č. 574/72 by mělo být pozměněno, aby se oddělilo od čl. 34 odst. 4, a tedy se již nevztahovalo na postup při poskytování náhrady s výhradou nejvyšší částky, pokud náklady vznikly během pobytu v členském státě, jehož právní předpisy nestanoví žádné sazby pro náhradu.
(6) Je nezbytné pozměnit čl. 93 odst. 1 nařízení (EHS) č. 574/72, aby se vzalo v úvahu nařízení Rady č. 307/1999 [7], kterým byla rozšířena oblast působnosti nařízení (EHS) č. 1408/71 na studenty.
(7) S ohledem na zavedení eura dne 1. ledna 1999 je vhodné pozměnit článek 107 nařízení (EHS) č. 574/72.
(8) K dosažení cíle volného pohybu pracovníků je nezbytné a vhodné pozměnit pravidla týkající se koordinace vnitrostátních systémů sociálního zabezpečení prostřednictvím právního nástroje Společenství, který je závazný a přímo použitelný ve všech členských státech.
(9) S výjimkou článku 42 Smlouva nestanoví pro přijetí tohoto nařízení jiné pravomoci než ty v článku 308,
PŘIJALY TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Přílohy IIa, IV a VI nařízení (EHS) č. 1408/71 se mění v souladu s přílohou tohoto nařízení.
Článek 2
Nařízení (EHS) č. 574/72 se mění takto:
1. V článku 34 se odstavec 5 nahrazuje tímto: "5. Nestanoví-li právní předpisy členského státu pobytu sazby náhrady, může příslušná instituce uskutečnit náhradu v souladu s jí uplatňovanými sazbami i bez souhlasu dotyčné osoby. Výše náhrady nesmí v žádném případě překročit částku skutečně vzniklých nákladů."
2. V článku 93 se odstavec 1 nahrazuje tímto: "1. Skutečnou výši věcných dávek poskytovaných na základě čl. 19 odst. 1 a 2 nařízení zaměstnaným osobám a osobám samostatně výdělečně činným a jejich rodinným příslušníkům s bydlištěm na území téhož členského státu a věcných dávek poskytovaných na základě čl. 21 odst. 2, článků 22, 22a a 22b, čl. 25 odst. 1, 3 a 4, článků 26, 31, 34a nebo 34b nařízení nahrazuje příslušná instituce instituci, která uvedené dávky poskytovala, ve výši vyplývající z účetnictví posledně uvedené instituce."
3. Článek 107 se mění takto:
a) Odstavec 1 se nahrazuje tímto: "1. Pro účely následujících ustanovení:
a) nařízení: čl. 12 odst. 2, 3 a 4, čl. 14d odst. 1, čl. 19 odst. 1 písm. b) poslední věta, čl. 22 odst. 1 bod ii) poslední věta, čl. 25 odst. 1 písm. b) předposlední věta, čl. 41 odst. 1 písm. c) a d), čl. 46 odst. 4, čl. 46a odst. 3, článek 50, čl. 52 písm. b) poslední věta, čl. 55 odst. 1 bod ii) poslední věta, čl. 70 odst. 1 první pododstavec, čl. 71 odst. 1 písm. a) bod ii) a písm. b) bod ii) předposlední věta;
b) prováděcí nařízení: čl. 34 odst. 1, 4 a 5
se na přepočet do měny částek vyjádřených v jiné měně použije přepočítací koeficient vypočtený Komisí na základě měsíčního průměru, po referenční dobu určenou v odstavci 2, referenčních směnných kurzů zveřejňovaných Evropskou centrální bankou."
b) Odstavec 3 se zrušuje.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem druhého měsíce po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1392/2001
ze dne 9. července 2001,
kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (EHS) č. 3950/92, kterým se zavádí doplňková dávka v odvětví mléka a mléčných výrobků
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 3950/92 ze dne 28. prosince 1992, kterým se zavádí doplňková dávka v odvětví mléka a mléčných výrobků [1], naposledy pozměněné nařízením Komise (ES) č. 603/2001 [2], a zejména na článek 11 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Aby se zohlednila nová ustanovení nařízení (EHS) č. 3950/92, ve znění nařízení (ES) č. 1256/1999 [3], jakož i zkušenosti získané v průběhu let, je nezbytné pozměnit, popřípadě zjednodušit některá ustanovení nařízení Komise (EHS) č. 536/93 ze dne 9. března 1993, kterým se stanoví prováděcí pravidla týkající se doplňkové dávky v odvětví mléka a mléčných výrobků [4], naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 1255/98 [5], jakož i některá ustanovení rozhodnutí Komise 93/673/ES ze dne 10. prosince 1993, kterým se stanoví paušální snížení záloh při zaúčtování zemědělských výdajů v případě nedodržení lhůty pro odevzdání ročního dotazníku o použití režimu doplňkových dávek v odvětví mléka a mléčných výrobků stanoveného nařízením Rady (EHS) č. 3950/92 [6]. S ohledem na nutnost provést tyto změny a z důvodu srozumitelnosti je nezbytné uvedené nařízení přepracovat a začlenit do něj ustanovení uvedeného rozhodnutí.
(2) Toto nařízení se za prvé týká doplňujících skutečností nezbytných pro konečné vypočtení dávky hrazené producentem, za druhé se týká opatření, jejichž účelem je zajistit úhradu dávky ve stanoveném termínu, a konečně pravidel kontroly určených k ověření správného postupu při výběru dávky.
(3) Proto je třeba stanovit vlastnosti mléka považované za reprezentativní, a zejména podmínky, za jakých se bere v úvahu obsah tuku při stanovení konečné bilance dodaných množství.
Tento výpočet je založen na referenčním obsahu tuku, který, stejně jako individuální referenční množství, se kterým souvisí, musí odpovídat hodnotám stanoveným ke dni 31. března 2002.
Musí být stanovena zvláštní ustanovení pro případ, že by se individuální množství dodávek zvýšilo nebo stanovilo převedením referenčního množství na přímý prodej.
Získané zkušenosti ukazují, že je nutné stanovit velmi přesná pravidla pro producenty mléka, kteří se svojí činností začínají.
(4) Je nutné zdůraznit, že individuální opravy směrem dolů, ke kterým by mohlo dojít vzhledem k obsahu tuku v dodaném mléce, v žádném případě nemohou znamenat, že by se od úhrady dávky odečetlo jakékoliv množství, které překročí celkové zaručené množství v členském státě.
(5) Aby bylo zajištěno řádné fungování daného režimu, je na jedné straně nezbytné kontrolovat, zda údaje sdělované odběrateli nebo producenty jsou přesné a zda dlužné částky dávky jsou uhrazeny do 1. září, a na straně druhé je třeba zajistit, aby dávka zatížila producenty odpovědné za překročení národních referenčních množství.
Za tímto účelem se jeví nezbytným zdůraznit roli členských států, pokud jde o kontrolní opatření a sankce, které musí stanovit s cílem zajistit řádný výběr dávky.
Rovněž je nutné stanovit lhůtu a počet nezbytných kontrol, které v rámci určité lhůty umožní ověřit, zda všechny dotčené osoby dodržují tento režim.
Proto je nezbytné stanovit sankce pro případné nedodržování těchto základních požadavků.
(6) Podle čl. 2 odst. 4 nařízení (EHS) č. 3950/92 odpovídá Komise za stanovení kritérií, podle kterých mohou prioritní kategorie producentů požadovat vrácení dávky, pokud členský stát nepovažuje za nutné provést na svém území celkové přerozdělení nevyužitých množství. Pouze v případě, že by tato kritéria nemohla být v určitém členském státě plně použita, lze tomuto členskému státu umožnit, aby po poradě s Komisí stanovil jiná kritéria.
(7) Podle nařízení (EHS) č. 3950/92 je odběratel hlavním činitelem odpovědným za správné provádění uvedeného režimu.
Proto je nezbytně nutné, aby členské státy schválily odběratele působící na jejich území a aby byla stanovena pravidla pro případ, že by odběratelé nedodržovali toto nařízení.
(8) Opatření stanovená v tomto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro mléko a mléčné výrobky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
KAPITOLA I
OBECNÁ USTANOVENÍ
Článek 1
Předmět a oblast působnosti
Toto nařízení stanoví prováděcí pravidla k nařízení (EHS) č. 3950/92, pokud jde o výpočet dávky, její úhradu, kontrolní opatření a sdělování ze strany členských států.
KAPITOLA II
VÝPOČET DÁVKY
Článek 2
Definice a ekvivalence
1. Pro účely výpočtu doplňkové dávky stanovené v nařízení (EHS) č. 3950/92 se "množstvím mléka nebo ekvivalentu mléka uváděného na trh" v členském státě, ve smyslu čl. 2 odst. 1 uvedeného nařízení, rozumí veškeré množství mléka nebo ekvivalentu mléka, které je expedováno ze zemědělského podniku nacházejícího se na území tohoto členského státu.
2. Množství, která producenti předají ke smluvnímu ošetření nebo zpracování, se považují za dodávku.
V případě dodávky mléka plně nebo částečně odstředěného musí producent příslušnému orgánu uspokojivě prokázat, že při stanovení základu případné dávky se vzal v úvahu obsah tuku v tomto mléce.
Pokud není schopen tuto skutečnost doložit, dotyčné mléko se za účelem výpočtu dávky považuje za plnotučné.
3. Pokud jde o uvádění na trh jiných mléčných výrobků, množství mléka použitá při výrobě stanoví členské státy.
Za tímto účelem se použijí tyto ekvivalenční vzorce:
a) 1 kg smetany = 0,263 kg mléka x hmotnostní procento obsahu tuku ve smetaně;
b) 1 kg másla = 22,5 kg mléka;
c) v případě sýrů a ostatních mléčných výrobků mohou členské státy stanovit ekvivalenční vzorce zejména s přihlédnutím k obsahu sušiny a tuku v dotyčných druzích sýrů nebo jiných produktů, nebo mohou paušálně stanovit množství ekvivalentu mléka na základě počtu dojnic daného producenta a průměrné dojivosti krav, která je pro příslušné stádo reprezentativní.
Pokud producent může příslušnému orgánu uspokojivě prokázat množství skutečně použitá při výrobě dotyčných produktů, členský stát použije tato prokázaná množství místo výše uvedených ekvivalenčních vzorců.
4. Směrná cena použitelná pro výpočet dávky je cena platná v poslední den dotyčného dvanáctiměsíčního období.
Článek 3
Reprezentativní obsah tuku
1. Vlastnosti mléka, včetně obsahu tuku, uvedené v článku 11 nařízení (EHS) č. 3950/92, jsou vlastnosti související s individuálním referenčním množstvím, které je disponibilní ke dni 31. března 2002.
Pokud se po datu uvedeném v prvním pododstavci individuální referenční množství změní, použijí se odstavce 2 až 6 tohoto článku.
2. V případě přidělení dodatečných referenčních množství z vnitrostátní rezervy se reprezentativní obsah tuku v mléce nezmění.
3. Pokud se referenční množství pro dodávky stanoví nebo navýší na základě použití čl. 4 odst. 2 nařízení (EHS) č. 3950/92, pak se reprezentativní obsah tuku odpovídající referenčnímu množství převedenému na dodávky stanoví ve výši 3,8 %.
Reprezentativní obsah tuku v referenčním množství dodávek se však nezmění, pokud producent předloží příslušnému orgánu uspokojivý doklad.
4. Pokud se použijí články 6 a 7 a čl. 8 písm. d) a e) nařízení (EHS) č. 3950/92, reprezentativní obsah tuku se převádí s referenčním množstvím, k němuž se vztahuje.
5. Pokud se použije čl. 8 písm. b) nebo čl. 8a písm. b) nařízení (EHS) č. 3950/92, celkový reprezentativní obsah tuku v přidělených nebo převedených referenčních množstvích musí zůstat nezměněn v poměru k celkovému reprezentativnímu obsahu tuku v postoupených množstvích. Za tímto účelem se množství mléka, které je disponibilní pro přerozdělení nebo převedení, může znovu vypočítat na základě stanoveného reprezentativního obsahu tuku nebo obráceně, reprezentativní obsah tuku se může znovu vypočítat na základě stanoveného množství mléka, které je k dispozici.
6. V případech uvedených v odst. 3 prvním pododstavci a v odstavcích 4 a 5 se výsledný reprezentativní obsah tuku rovná průměru počátečního a převedeného nebo přesunutého reprezentativního obsahu, váženého počátečním a převedeným nebo přesunutým referenčním množstvím.
7. V případě producentů, kteří disponují referenčním množstvím pocházejícím výhradně z vnitrostátní rezervy a kteří zahájili činnost po 1. dubnu 1992, reprezentativní obsah tuku v mléce znamená průměrný obsah tuku v mléce dodaném během prvních 12 měsíců jejich činnosti.
Pokud však reprezentativní obsah překročí průměrný vnitrostátní obsah tuku v mléce odebraném v členském státě během referenčního období prvních 12 měsíců jejich činnosti, použijí se tato ustanovení:
a) dotyční producenti nemohou využít záporné korekce uvedené v čl. 4 odst. 1 třetím pododstavci tohoto nařízení, pokud producenti neprokáží opak;
b) v případě, že se použijí články 6 a 7 a čl. 8 písm. b), d) a e) a čl. 8a písm. b) nařízení (EHS) č. 3950/92, reprezentativní obsah tuku v mléce související s převedeným referenčním množstvím se sníží na úroveň výše uvedeného vnitrostátního průměrného obsahu.
Článek 4
Porovnání obsahu tuku
1. Při vypracování konečného výkazu pro účely dávky uvedeného v článku 5 a určeného pro každého producenta se průměrný obsah tuku v mléce a/nebo v ekvivalentu mléka, které producent dodal, porovná s reprezentativním obsahem, kterým disponuje.
Pokud se zjistí kladná odchylka, dodané množství mléka nebo ekvivalentu mléka se navýší o 0,18 % na 0,1 gramu nadbytečného tuku na kilogram mléka.
Pokud se zjistí záporná odchylka, dodané množství mléka nebo ekvivalentu mléka se sníží o 0,18 % na 0,1 gramu chybějícího tuku na kilogram mléka.
Pokud je množství dodaného mléka vyjádřeno v litrech, hodnota úpravy 0,18 % na 0,1 gramu tuku se vynásobí koeficientem 0,971.
2. Jestliže množství mléka odebraného v členském státě je vyšší než množství upravené podle odstavce 1, dávka se platí z rozdílu mezi odebraným množstvím a referenčním množstvím pro dodávky, kterým daný členský stát disponuje.
Článek 5
Výkaz o dodávkách
1. Na konci každého období uvedeného v článku 1 nařízení (EHS) č. 3950/92 vypracuje odběratel pro každého producenta výkaz, v němž minimálně uvede množství a obsah tuku v mléce a/nebo ekvivalentu mléka, které mu daný producent během uvedeného období dodal.
V případě přestupných let se množství mléka nebo ekvivalentu mléka sníží o jednu šedesátinu množství dodaných během měsíce února a března.
2. Do 15. května každého roku předá odběratel příslušnému orgánu členského státu souhrnnou zprávu o všech výkazech producentů, v níž minimálně uvede celkové množství a průměrný obsah tuku v mléce a/nebo ekvivalentu mléka, které mu bylo dodáno, a na základě případného rozhodnutí členského státu rovněž uvede u každého producenta referenční množství a reprezentativní obsah tuku na producenta, množství upravené podle čl. 4 odst. 1, součet individuálních referenčních množství a upravených množství, jakož i průměrný reprezentativní obsah tuku, kterým dotyční producenti disponují.
Odběratel případně uvede, že během dotyčného období neobdržel žádné dodávky.
3. S výjimkou případu vyšší moci náležitě ověřeného příslušným orgánem, pokud odběratel nedodrží lhůtu uvedenou v odstavci 2, musí za každý kalendářní den zpoždění uhradit částku rovnající se splatné dávce za to, že množství mléka a ekvivalentu mléka, které mu dodali producenti, překročil o 0,01 %.
Pokud v důsledku chybějícího prohlášení nejsou tato množství známa, příslušný orgán je může odhadnout.
Tato částka nesmí být nižší než 100 EUR nebo vyšší než 100000 EUR.
4. Pokud není prohlášení podáno do 1. července, použijí se sankce stanovené v čl. 13 odst. 3, a to po uplynutí lhůty 30 dnů od doby, kdy členský stát poslal upomínku, s výjimkou případů uvedených v odst. 4 druhém pododstavci uvedeného článku. Odstavec 3 tohoto článku se použije i během upomínkové lhůty.
Článek 6
Prohlášení o přímém prodeji
1. V případě přímého prodeje vypracuje producent na konci každého období uvedeného v článku 1 nařízení (EHS) č. 3950/92 prohlášení, v němž uvede množství mléka a/nebo jiných mléčných výrobků rozepsaná podle jednotlivých produktů, která byla prodána přímo spotřebitelům a/nebo velkoobchodníkům, podnikům zabývajícím se zráním sýrů nebo maloobchodníkům.
V případě přestupných let se množství mléka nebo ekvivalentu mléčka sníží o jednu šedesátinu množství prodaných formou přímého prodeje během měsíce února a března, nebo o jednu tři sta šedesátišestinu množství prodaných formou přímého prodeje během dotyčného dvanáctiměsíčního období.
2. Producent předloží své prohlášení příslušnému orgánu členského státu do 15. května každého roku.
Členský stát může stanovit, že producent disponující referenčním množstvím pro přímý prodej musí v uvedeném prohlášení případně uvést, že během dotyčného období neprodal žádné mléko.
3. Producent, který nedodrží lhůtu uvedenou v odstavci 2, musí za každý kalendářní den zpoždění uhradit částku rovnající se splatné dávce za překročení ve výši 0,01 % referenčního množství pro přímý prodej, kterým disponuje.
Tato částka však nesmí být nižší než 100 EUR nebo vyšší než 1000 EUR.
Pokud producent uvedené referenční množství překročil a tím současně došlo k překročení národního referenčního množství pro přímý prodej, je povinen uhradit rovněž dávku za celkové překročené množství a nemůže využít případného rozdělování nepoužitých referenčních množství podle čl. 2 odst. 1 druhého pododstavce nařízení (EHS) č. 3950/92.
Pokud producent předloží nesprávné prohlášení, členský stát mu vyměří splatnou částku úměrnou množství dotyčného mléka a závažnosti nesrovnalosti, maximálně ve výši teoretické dávky použitelné pro množství mléka vyplývající z provedené opravy.
4. Pokud není prohlášení podáno do 1. července, použijí se pro referenční množství pro přímý prodej dotyčného producenta ustanovení čl. 5 druhého pododstavce nařízení (EHS) č. 3950/92 po uplynutí 30 dnů od data upomínky odeslané členským státem. Odstavec 3 první pododstavec tohoto článku se použije i nadále během upomínkové lhůty.
5. Sankce uvedené v odstavcích 3 a 4 se neukládají, pokud členský stát uzná, že jde o případ vyšší moci, že nesrovnalosti nebyly způsobeny úmyslně nebo hrubou nedbalostí a že jejich dopad na fungování daného režimu nebo účinnost kontrol je minimální.
KAPITOLA III
ÚHRADA DÁVKY
Článek 7
Oznámení dávky
Příslušný orgán oznámí nebo potvrdí odběrateli nebo v případě přímého prodeje producentovi výši splatné dávky a to poté, co přerozdělil, případně nepřerozdělil nepoužitá referenční množství, podle rozhodnutí členského státu v jejich celkovém objemu nebo jejich část, buď přímo dotyčným producentům, nebo popřípadě odběratelům, aby je následně rozdělili mezi dotyčné producenty.
Článek 8
Lhůta splatnosti
1. Odběratel, nebo v případě přímého prodeje producent, který je poplatníkem dávky, uhradí do 1. září každého roku příslušnému orgánu dlužnou částku podle pravidel stanovených členským státem.
2. V případě nedodržení lhůty splatnosti se dlužné částky ročně zvyšují o úrok s tříměsíční úrokovou sazbou platnou k 1. září každého roku, stanovenou pro každý členský stát podle přílohy II tohoto nařízení a zvýšenou o jeden procentní bod.
Úroky uvedené v prvním pododstavci se připisují na účet záruční sekce Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu (EZOZF).
3. Členské státy přijmou doplňková opatření, aby zajistily, že dlužná dávka bude uhrazena Společenství ve lhůtě stanovené podle čl. 7 odst. 1 nařízení Komise (ES) č. 296/96 [7].
4. Pokud ze souboru dokladů uvedených v čl. 3 odst. 5 nařízení (ES) č. 296/96 a předávaných členskými státy každý měsíc Komisi vyplývá, že uvedená lhůta nebyla dodržena, provede Komise na základě účetní evidence zemědělských výdajů snížení záloh úměrně dlužné částce nebo odhadu této částky.
Článek 9
Kritéria pro rozdělení přeplatku dávky
1. Členské státy případně stanoví prioritní kategorie producentů podle čl. 2 odst. 4 nařízení (EHS) č. 3950/92 na základě jednoho nebo více objektivních kritérií v tomto pořadí důležitosti:
a) formální uznání ze strany příslušného orgánu členského státu, že dávka byla zcela nebo částečně vybrána neoprávněně;
b) zeměpisná poloha zemědělského podniku, a zejména horské oblasti uvedené v článku 18 nařízení Rady (ES) č. 1257/1999 [8];
c) maximální intenzita chovu v zemědělském podniku pro účely extenzívní živočišné výroby;
d) výše překročení individuálního referenčního množství;
e) referenční množství, kterým producent disponuje.
2. Pokud se na základě použití kritérií stanovených v odstavci 1 nevyčerpají finanční prostředky disponibilní pro dané období, členský stát může po poradě s Komisí stanovit jiná objektivní kritéria.
KAPITOLA IV
VNITROSTÁTNÍ REZERVA
Článek 10
Začlenění do vnitrostátní rezervy
Referenční množství, která nejsou přidělena jednotlivcům nebo která již jednotlivci nemají přidělena, se začlení do vnitrostátní rezervy uvedené v článku 5 nařízení (EHS) č.
3950/92. Referenční množství pro dodávky a pro přímý prodej se evidují odděleně.
KAPITOLA V
KONTROLNÍ OPATŘENÍ
Článek 11
Kontroly prováděné členskými státy
1. Členské státy přijmou veškerá opatření nezbytná pro zajištění toho, aby dávka za množství mléka a ekvivalentu mléka, která se uvedou na trh a překročí některé z množství uvedených v článku 3 nařízení (EHS) č. 3950/92, byla správně vybrána a aby v případě dodávek byla vyměřena dotyčným producentům.
2. Členské státy přijmou doplňková opatření s cílem:
a) kontrolovat případy, kdy došlo k úplnému nebo částečnému ukončení produkce mléka a/nebo zřeknutí se referenčních množství podle čl. 8 písm. a) nařízení (EHS) č. 3950/92, pokud se použijí odpovídající ustanovení;
b) zajistit, aby zúčastněné osoby byly informovány o trestních nebo správních sankcích, které jim hrozí v případě, že nedodrží ustanovení nařízení (EHS) č. 3950/92 a tohoto nařízení.
3. Členský stát fyzicky ověří správnost účetní evidence množství mléka a ekvivalentu mléka uvedená na trh a za tímto účelem provádí kontrolu přepravy mléka během sběru v zemědělských podnicích a na místě zejména kontroluje:
a) u odběratelů výkazy nebo prohlášení uvedená v čl. 5 odst. 2, věrohodnost evidence zásob a dodávek podle čl. 14 odst. 2 a 3 na základě obchodních a jiných dokladů, které prokáží způsob využití odebraného mléka a ekvivalentu mléka;
b) u producentů, kteří se zabývají přímým prodejem, věrohodnost prohlášení uvedeného v čl. 6 odst. 1 a evidence zásob podle čl. 14 odst. 5.
Článek 12
Počet a četnost kontrol
1. Kontroly uvedené v čl. 11 odst. 3 organizuje členský stát na základě analýzy rizika, která zejména bere v úvahu prohlášení o nulové činnosti a nepředložení výkazů uvedených v čl. 5 odst. 2 a čl. 6 odst. 2.
U každého období uvedeného v článku 1 nařízení (EHS) č. 3950/92 musí být kontroly ukončeny nejpozději 21 měsíců po skončení dotyčného období.
Tyto kontroly se musí týkat nejméně:
a) 40 % množství mléka vykázaného za dotyčné období, v případě čl. 11 odst. 3 písm. a);
b) 5 % počtu dotyčných producentů, v případě čl. 11 odst. 3 písm. b).
Kontrola se považuje za ukončenou v okamžiku, kdy je k dispozici odpovídající kontrolní zpráva.
Každý odběratel musí být zkontrolován minimálně jednou za pět let.
Článek 13
Schválení odběratele
1. Aby odběratel mohl působit na území členského státu, musí jej tento členský stát schválit.
2. Aniž jsou dotčena přísnější pravidla stanovená dotyčným členským státem, schválení se udělí pouze odběrateli, který:
a) doloží svůj statut obchodníka podle vnitrostátních předpisů;
b) v dotyčném členském státě disponuje prostorami, v kterých si příslušný orgán může prohlédnout evidenci zásob, soupisy a jiné doklady uvedené v čl. 14 odst. 2;
c) se zaváže, že bude neustále aktualizovat evidenci zásob, soupisy a jiné doklady uvedené v čl. 14 odst. 2;
d) se zaváže, že alespoň jednou do roka předá příslušnému orgánu dotyčného členského státu výkazy nebo prohlášení uvedené v čl. 5 odst. 2.
3. Aniž jsou dotčeny sankce, které stanovil nebo stanoví dotyčný členský stát, schválení se odejme, pokud přestanou být plněny podmínky stanovené v odst. 2 písm. a) a b). Jestliže se zjistí, že odběratel odevzdal nepřesný výkaz či prohlášení nebo že nedodržel závazek uvedený v odst. 2 písm. c) nebo opakovaně nesplnil jinou povinnost stanovenou v nařízení (EHS) č. 3950/92, v tomto nařízení nebo v příslušných vnitrostátních právních předpisech, členský stát schválení odejme nebo uloží povinnost uhradit částku úměrnou objemu dotyčného mléka a závažnosti nesrovnalosti.
4. Na žádost odběratele může být schválení obnoveno nejdříve za šest měsíců, pokud nová hloubková kontrola přinese uspokojivé výsledky.
Sankce uvedené v odstavci 3 se neuloží, pokud členský stát zjistí, že jde o případ vyšší moci, že nesrovnalosti nebyly způsobeny úmyslně nebo hrubou nedbalostí a že jejich dopad na fungování daného režimu nebo účinnost kontrol je minimální.
Článek 14
Povinnosti odběratele a producenta
1. Producent se musí přesvědčit o tom, že odběratel, jemuž dodává, je schválen.
Členské státy mohou stanovit sankce v případě dodávek neschváleným odběratelům.
2. Po dobu minimálně tří let od konce roku, kdy byly dokumenty vyhotoveny, ponechá odběratel k dispozici příslušnému orgánu členského státu evidenci zásob za dvanáctiměsíční období s uvedením jména a adresy každého producenta, údajů stanovených v čl. 5 odst. 2 a zapisovaných každý měsíc nebo jednou za čtyři týdny v případě dodaných množství a jednou za rok v případě ostatních údajů, jakož i obchodní doklady, korespondenci a další doplňující údaje uvedené v nařízení Rady (EHS) č. 4045/89 [9], které umožní kontrolu této evidence zásob.
3. V rámci režimu doplňkové dávky je odběratel odpovědný za vedení evidence celkových množství mléka a/nebo jiných mléčných výrobků, které mu byly dodány; po dobu minimálně tří let od konce roku, kdy byly dokumenty vyhotoveny, odběratel ponechá za tímto účelem k dispozici příslušnému orgánu seznam odběratelů a podniků, které se zabývají ošetřením nebo zpracováním mléka nebo jiných mléčných výrobků a které mu dodaly mléko nebo jiné mléčné výrobky, a množství dodané měsíčně každým dodavatelem.
4. Při sběru mléka v zemědělských podnicích se k mléku a/nebo ostatním mléčným výrobkům přiloží doklad, který umožní dodávku identifikovat.
Odběratel dále uchová potvrzení o jednotlivých dodávkách po dobu minimálně tří let od konce roku, v němž byla potvrzení vyhotovena.
5. Po dobu minimálně tří let od konce roku, kdy byly dokumenty vyhotoveny, ponechá producent, který používá formu přímého prodeje, k dispozici příslušnému orgánu členského státu jednak evidenci zásob za dvanáctiměsíčního období, v které jsou podle jednotlivých měsíců a produktů rozepsána množství mléka a/nebo mléčných výrobků prodaných přímo spotřebitelům a/nebo velkoobchodníkům, podnikům zabývajícím se zráním sýrů nebo maloobchodníkům, jednak evidenci zvířat používaných v zemědělském podniku k produkci mléka v souladu s článkem 7 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1760/2000 [10] a rovněž doklady, podle kterých je možné evidenci zásob zkontrolovat.
KAPITOLA VI
SDĚLOVÁNÍ A ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 15
Sdělování
1. Členské státy sdělí Komisi:
a) opatření přijatá k provádění nařízení (EHS) č. 3950/92 a tohoto nařízení, jakož i jejich případných změn v měsíci, který následuje po jejich přijetí;
b) své náležitě zdůvodněné rozhodnutí v případě použití čl. 6 odst. 2 nařízení (EHS) č. 3950/92;
c) do 1. března každého roku množství převedená podle čl. 4 odst. 2 druhého pododstavce nařízení (EHS) č. 3950/92;
d) výsledky a informace nezbytné pro posouzení opatření prováděných podle čl. 8 písm. a) a b) nařízení (EHS) č. 3950/92;
e) do 1. září každého roku řádně vyplněný dotazník, jehož vzor je uveden v příloze I;
f) metodu nebo metody použité v rámci tohoto nařízení pro měření hmotnosti, případně pro převedení objemu na hmotnost, důvody pro použité koeficienty a přesně vymezené okolnosti, za jakých lze tyto koeficienty použít, a dále jejich případné pozdější změny.
2. Pokud nejsou dodržena ustanovení týkající se dotazníku uvedeného v odst. 1 písm. e), provede Komise podle článku 14 nařízení Rady (ES) č. 2040/2000 [11] na základě účetní evidence zemědělských výdajů dotyčných členských států paušální snížení záloh. Tato částka se rovná procentu dlužné dávky za teoretické překročení celkového referenčního množství a vypočítá se tímto způsobem:
a) jestliže dotazník není odevzdán ke dni 1. září nebo pokud chybí podstatné údaje pro výpočet dávky, činí procentuální částka 0,01 % za každý týden zpoždění;
b) jestliže se zjistí, že celkový objem dodaných nebo přímo prodaných množství, sdělených v aktualizovaných zprávách uvedených v odstavci 3, se odchyluje o více než 10 % od údajů uvedených v první odpovědi na dotazník, činí procento 0,1 %.
3. V případě změny v údajích v dotazníku uvedeném v odst. 1 písm. e), zejména v důsledku kontrol stanovených v článku 11 tohoto nařízení, sdělí se aktualizované znění dotazníku Komisi vždy před začátkem měsíců prosince, března, června a září každého roku.
Článek 16
Zrušující ustanovení
1. Zrušují se nařízení (EHS) č. 536/93 a rozhodnutí 93/673/ES.
2. Odkazy na nařízení (EHS) č. 536/93 se považují za odkazy na toto nařízení v souladu se srovnávací tabulkou uvedenou v příloze III.
Článek 17
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 31. března 2002.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1400/2001
ze dne 10. července 2001
o zařazení určitého zboží do kombinované nomenklatury
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku [1], naposledy pozměněné nařízením Komise (ES) č. 1230/2001 [2], a zejména na článek 9 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) K zajištění jednotného uplatňování kombinované nomenklatury tvořící přílohu uvedeného nařízení je nezbytné přijmout opatření k zařazení zboží uvedeného v příloze tohoto nařízení.
(2) Nařízení (EHS) č. 2658/87 stanovilo všeobecná pravidla pro výklad kombinované nomenklatury.
Tato pravidla se vztahují i na každou jinou nomenklaturu, která je na ní plně nebo částečně založena nebo k ní přidává další třídění a která je zřízena zvláštními předpisy Společenství za účelem uplatňování celních a jiných opatření týkajících se obchodu se zbožím.
(3) Podle uvedených všeobecných pravidel musí být zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze tohoto nařízení zařazeno na základě odůvodnění ve sloupci 3 do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2.
(4) Je účelné, aby závazné informace o sazebním zařazení zboží do kombinované nomenklatury, které vydaly orgány členských států a které nejsou v souladu s tímto nařízením, mohla osoba, které byly tyto informace vydány, nadále používat po dobu tří měsíců v souladu s čl. 12 odst. 6 nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství [3], naposledy pozměněného nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2700/2000 [4].
(5) Opatření stanovená v tomto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro celní kodex,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze se v kombinované nomenklatuře zařazuje do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2 této tabulky.
Článek 2
Závazné informace o sazebním zařazení zboží, které vydaly celní orgány členských států a které nejsou v souladu s tímto nařízením, mohou být podle čl. 12 odst. 6 nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 nadále používány po dobu tří měsíců.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1413/2001
ze dne 12. července 2001,
kterým se pošesté mění nařízení (ES) č. 785/95, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 603/95 o společné organizaci trhu se sušenými krmivy
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 603/95 ze dne 21. února 1995 o společné organizaci trhu se sušenými krmivy [1], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 1347/95 [2], a zejména na článek 18 uvedeného nařízení,
Vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (ES) č. 785/95 ze dne 6. dubna 1995, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 603/95 o společné organizaci trhu se sušenými krmivy [3], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 676/1999 [4], stanoví v čl. 2 odst. 1 písm. a) třetí odrážce, že za "sušená krmiva" se považují celé rostliny obilovin sklizené v zeleném stavu s nezralými semeny uvedené v příloze I bodu I nařízení Rady (EHS) č. 1765/92 [5], které byly vypěstované na pozemcích, jež nebyly uvedeny v žádosti o podporu na "plochu" v rámci podpory pro plodiny na orné půdě podle uvedeného nařízení, a to proto, aby nedošlo k dvojímu vyplacení podpory na stejný pozemek.
(2) Výše uvedené nařízení (EHS) č. 1765/92 bylo zrušeno a nahrazeno nařízením Rady (ES) č. 1251/1999 [6].
(3) Nařízení (ES) č. 785/95 by proto v důsledku toho mělo být změněno.
(4) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro sušená krmiva,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V čl. 2 odst. 1 písm. a) nařízení (ES) č. 785/95 se třetí odrážka nahrazuje tímto: "— celé rostliny obilovin sklizené v zeleném stavu s nezralými semeny uvedené v příloze I v bodu I nařízení Rady (ES) č. 1251/1999 [7], které byly vypěstované na pozemcích, jež nebyly uvedeny v žádosti o podporu na "plochu" za účelem získání podpory plodiny pěstované na orné půdě podle uvedeného nařízení,"
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (ES) č. 1447/2001
ze dne 28. června 2001,
kterým se mění nařízení (ES) č. 1260/1999 o obecných ustanoveních o strukturálních fondech
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 161 a čl. 299 odst. 2 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na souhlas Evropského parlamentu [2]
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
s ohledem na stanovisko Výboru regionů,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Podle čl. 29 odst. 3 písm. a) nařízení (ES) č. 1260/1999 [4] lze poskytovat příspěvku z fondů v maximální výši 85 % celkových nákladů, na které lze poskytnout podporu, pouze pro nejvzdálenější regiony členských států podporovaných Fondem soudržnosti a pro okrajové řecké ostrovy, jež jsou znevýhodněny svou odlehlou polohou.
(2) Ustanovení čl. 299 odst. 2 Smlouvy uvádí, že všechny nejvzdálenější regiony čelí stejným znevýhodněním, zejména odlehlosti a ostrovní povaze, které mohou vážným způsobem ohrožovat jejich rozvoj.
(3) Za těchto okolností by měl být čl. 29 odst. 3 písm. a) nařízení (ES) č. 1260/1999 změněn tak, aby stanovil maximální příspěvek z fondů na 85 % celkových nákladů, na které lze poskytnout podporu, pro všechny nejvzdálenější regiony, bez ohledu na to, zda se na členský stát Fond soudržnosti vztahuje, za předpokladu, že se nejedná ani o investice do infrastruktury, které jsou spojeny se značnými čistými příjmy, ani o investice do podniků.
(4) Podle čl. 29 odst. 4 písm. b) nařízení (ES) č. 1260/1999 nesmí v případě investic do podniků příspěvek fondů překročit 35 % celkových nákladů, na které lze poskytnout podporu, v oblastech spadajících pod cíl 1.
(5) Na všechny nejvzdálenější regiony lze podle rozhodnutí Komise 1999/502/ES ze dne 1. července 1999, kterým se stanoví seznam regionů spadajících pod cíl 1 strukturálních fondů na období let 2000 až 2006 poskytnout podporu v rámci cíle 1 strukturálních fondů na období od 1. ledna 2000 do 31. prosince 2006.
(6) V případě investic do malých a středních podniků v nejvzdálenějších regionech je vzhledem k obtížím, s nimiž se tyto podniky setkávají, nezbytné zvýšit maximální výši pomoci ze strukturálních fondů, aby se významně přispělo k rozvoji dotyčných regionů.
(7) Ustanovení čl. 29 odst. 4 písm. b) nařízení (ES) č. 1260/1999 by tedy mělo být změněno tak, aby v případě investic do malých a středních podniků v nejvzdálenějších regionech mohla pomoc fondů obnášet až 50 % celkových nákladů, na které lze poskytnout podporu.
(8) Podle článku 14 nařízení (ES) č. 1260/1999 platí každý plán, rámec podpory Společenství, operační program a jednotný programový dokument po období sedmi let a toto období začíná dnem 1. ledna 2000.
V zájmu soudržnosti a za účelem vyloučení diskriminace mezi příjemci pomoci stejného programu, musí být odchylky stanovené v tomto nařízení výjimečně použitelné po celé období programování.
(9) Článek 13 nařízení Rady (EHS) č. 2019/93 ze dne 19. července 1993, kterým se zavádějí zvláštní opatření pro menší ostrovy v Egejském moři týkající se některých zemědělských produktů [5], stanoví pro tyto ostrovy odchylky od strukturálních opatření.
Uvedený článek byl zrušen nařízením Rady (ES) 1257/1999 ze dne 17. května 1999 o podpoře pro rozvoj venkova z Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu (EZOZF) a o změně a zrušení některých nařízení [6].
Výjimečná situace a zeměpisná povaha menších ostrovů v Egejském moři představují překážku přizpůsobování a rozvoje jejich venkovských oblastí, což lze vyrovnat vyšším příspěvkem strukturálních fondů,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (ES) č. 1260/1999 se mění takto:
1. V čl. 29 odst. 3 se písmeno a) nahrazuje tímto: "a) na opatření prováděná v regionech spadajících pod cíl 1 nejvýše 75 % celkových nákladů, na které lze poskytnout podporu, a zpravidla nejméně 50 % veřejných výdajů, na které lze poskytnout podporu. Nalézají-li se regiony v členském státě podporovaném Fondem soudržnosti, může příspěvek Společenství ve výjimečných a řádně odůvodněných případech vzrůst do maximální výše 80 % a u okrajových řeckých ostrovů, jež jsou znevýhodněny svou odlehlou polohou, do maximální výše 85 % celkových nákladů, na které lze poskytnout podporu. Příspěvek Společenství pro všechny nejvzdálenější regiony může vzrůst ve výjimečných a řádně odůvodněných případech až do maximální výše 85 % celkových nákladů, na které lze poskytnout podporu;"
2) V čl. 29 odst.
4 písm. b) druhém pododstavci se vkládá nový bod ii), který zní:
"ii) 50 % celkových nákladů, na které lze poskytnout podporu, v nejvzdálenějších regionech a výjimečně také na menších ostrovech
Nařízení Rady (ES) č. 1451/2001
ze dne 28. června 2001,
kterým se mění nařízení Rady (ES) č. 2792/1999 o pravidlech a podmínkách pro strukturální pomoc Společenství v odvětví rybolovu
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 36 a čl. 299 odst. 2 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
s ohledem na stanovisko Výboru regionů,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení (ES) č. 2792/1999 [4] stanoví maximální míry příspěvku z finančního nástroje pro orientaci rybolovu (FNOR), v souladu se stropy stanovenými nařízením Rady (ES) č. 1260/1999 ze dne 21. června 1999 o obecných ustanoveních o strukturálních fondech [5].
(2) Limity vztahující se na FNOR však zůstávají pod úrovní zvláštních ustanovení podle nařízení (ES) č. 1260/1999 pro některé skupiny regionů spadajících do cíle 1.
Měly by se proto upravit limity vztahujíce se na FNOR v závislosti na zvláštních obtížích každé z uvedených skupin regionů. Zejména pokud jde o nejvzdálenější regiony, měl by se brát ohled na faktory uvedené v čl.
299 odst. 2 Smlouvy, které mohou vážným způsobem poškodit jejich rozvoj.
(3) Mělo by se proto pozměnit nařízení (ES) č. 2792/1999.
(4) V souladu s článkem 14 nařízení (ES) č. 1260/1999, každý plán, rámec podpory Společenství, operační program a jednotný programový dokument zahrnuje období sedmi let a období programování začíná dnem 1. ledna 2000.
V zájmu soudržnosti a zamezení diskriminace mezi příjemci stejného programu se musí veškeré odchylky stanovené tímto nařízením, výjimečně, uplatňovat na celé toto období programování,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V příloze IV nařízení (ES) č. 2792/1999 se tabulka 3 nahrazuje touto tabulkou:
"TABULKA 3
_BAR_ Skupina 1 _BAR_ Skupina 2 _BAR_ Skupina 3 _BAR_ Skupina 4 _BAR_
Ostatní oblasti _BAR_ 25 % ≤ A ≤ 50 % B ≥ 50 % _BAR_ A ≤ 15 % B ≥ 5 % C ≥ 60 % _BAR_ A ≤ 15 % B ≥ 5 % C ≥ 60 % _BAR_ A ≤ 50 % B ≥ 5 % C ≥ 30 % _BAR_ V případě investic do malých a středních podniků ve smyslu doporučení Komise 96/280/ES [10], mohou být míry (A) pro skupiny 2 a 3 zvýšeny o částku pro jiné způsoby financování, než je přímá podpora, za předpokladu, že toto zvýšení nepřesáhne 10 % celkových nákladů, které mají nárok na podporu.
Účast soukromého příjemce bude podle toho snížena.
Odchylky stanovené podle prvního pododstavce musejí být souhrnně popsány v rámci operačního programu nebo jednotného programového dokumentu pro dotčené oblasti uvedené v článcích 18 a 19 nařízení (ES) č. 1260/1999."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (ES) č. 1452/2001
ze dne 28. června 2001,
kterým se zavádějí zvláštní opatření pro francouzské zámořské departementy týkající se některých zemědělských produktů, kterým se mění směrnice 72/462/EHS a zrušuje nařízení (EHS) č. 525/77 a (EHS) č. 3763/91 (Poseidom)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na články 36, 37 a čl. 299 odst. 2 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Rozhodnutím 89/687/EHS [2] Rada přijala program možností specifických pro odlehlost a ostrovní povahu francouzských zámořských departementů (Poseidom), v souladu s politikou podpory Společenství mimořádně okrajově položeným regionům.
Cílem programu je usnadnit hospodářský a sociální rozvoj těchto oblastí a umožnit jim, aby mohly využívat výhod jednotného trhu, jehož jsou nedílnou součástí, ačkoli je objektivní skutečnosti zeměpisně i hospodářsky oddělují.
Program požaduje uplatňování společné zemědělské politiky v těchto regionech a stanoví, že se mají přijmout zvláštní opatření, zejména opatření určená ke zlepšení podmínek produkce a uvádění zemědělských produktů z francouzských zámořských departementů na trh a zmírnění účinků jejich mimořádné zeměpisné polohy a obtíží, jež uznává již čl. 299 odst.
(2) Mimořádná zeměpisná poloha francouzských zámořských departementů působí v těchto oblastech zvýšení přepravních nákladů při zásobování základními produkty určenými ke zpracování a k tomu, aby byly použity jako zemědělské vstupy.
Objektivní skutečnosti vyplývající z ostrovní povahy a mimořádně okrajové polohy navíc působí subjektům trhu a producentům ve francouzských zámořských departementech další obtíže, které jejich činnost těžce poškozují.
Zvláště patrné to je při zásobování obilovinami, jež se ve francouzských zámořských departementech v podstatě nepěstují a ani jejich pěstování ve velkém rozsahu nelze zamýšlet, takže jsou závislé na zásobování z vnějších zdrojů.
Tyto nevýhody lze zmírnit snížením cen uvedených základních produktů.
Je proto vhodné zavést zvláštní režim zásobování, aby se zajistilo zásobování francouzských zámořských departementů z místní produkce a zmírnilo zvýšení nákladů v důsledku jejich odlehlosti.
(3) K tomuto účelu by se odchylně od článku 23 Smlouvy měl dovoz dotyčných produktů ze třetích zemí osvobodit od platných dovozních cel.
(4) Aby bylo účinně dosaženo záměru snížit ve francouzských zámořských departementech ceny a zmírnit zvýšené náklady vyplývající z jejich odlehlosti, ostrovní povahy a mimořádně okrajové polohy, přitom však zachovat konkurenceschopnost produktů Společenství, je třeba poskytnout podporu pro dodávku produktů ze Společenství do francouzských zámořských departementů.
Tato podpora by se týkala zvýšených nákladů na dopravu do francouzských zámořských departementů a vývozních cen pro vývoz do třetích zemí, a jde-li o zemědělské vstupy nebo o produkty určené ke zpracování, zvýšených nákladů souvisejících s ostrovní povahou a mimořádně okrajovou polohou oblastí.
(5) Jelikož množství, na které se vztahuje zvláštní režim zásobování, je omezeno potřebami zásobování francouzských zámořských departementů, nenarušuje toto opatření řádné fungování vnitřního trhu.
Hospodářské výhody zvláštního režimu zásobování by ani neměly vyvolat odklon obchodu s dotyčnými produkty.
Je tedy třeba zakázat zpětné zasílání nebo zpětný vývoz těchto produktů z francouzských zámořských departementů.
Tento zákaz se však nevztahuje na obchodní toky mezi francouzskými zámořskými departementy.
V případě dalšího zpracování se za určitých podmínek tento zákaz navíc nevztahuje na vývoz do třetích zemí k podpoře regionálního obchodu a na tradiční zasílání do zbývající části Společenství.
(6) Hospodářské výhody zvláštního režimu zásobování by měly snížit produkční náklady až ke konečnému uživateli.
Měly by tedy být zaručeny pouze za podmínky, že ke snížení skutečně dojde, a k tomuto účelu musí být zavedeno průběžné sledování.
(7) Na základě nedávného zemědělského rozvoje ve Francouzské Guayaně zavedlo nařízení (EHS) č. 3763/91 [3] opatření pro rozvoj pěstování rýže.
Toto opatření pozbylo platnosti ke konci hospodářského roku 1996, a jelikož dotyčný členský stát nepodal žádnou žádost o jeho prodloužení, zrušuje se.
Bylo zavedeno opatření, které má podpořit odbyt a uvádění na trh části místní produkce na Guadeloupu, Martiniku a ve zbývající části Společenství.
Jelikož veškerá místní produkce nemůže být spotřebována na místě, protože místní možnosti a podmínky skladování jsou velmi omezené, je nutné v tomto opatření, které je velmi důležité pro udržení rovnováhy v místní produkci, pokračovat za stejných podmínek, jaké stanoví současná pravidla.
(8) Je třeba podpořit tradiční chov hospodářských zvířat, aby byla uspokojena místní spotřeba francouzských zámořských departementů.
Proto je nutné se odchýlit od některých ustanovení společných organizací trhu upravujících omezení produkce, s ohledem na stav rozvoje a mimořádné zvláštní podmínky produkce, jež jsou zcela odlišné od podmínek ve zbývající části Společenství.
Tento cíl lze sledovat nepřímo financováním programů genetického šlechtění, které obsahují nákup čistokrevných plemenných zvířat, nákup obchodních plemen přizpůsobených místním podmínkám, poskytováním příplatku k prémii na krávu bez tržní produkce mléka a k porážkovým prémiím a v případě potřeby možností dovážet za jistých podmínek býky ze třetích zemí určené na výkrm. Proto je třeba se odchýlit od uplatňování dovozních podmínek pro zvířata a krmivo.
(9) Je třeba napravit špatné podmínky zásobování místního trhu francouzských zámořských departementů čerstvými mléčnými výrobky, jež je v současnosti zajišťováno převážně dovozem.
Tento záměr lze uskutečnit jednak pokračováním v podpoře rozvoje produkce kravského mléka v závislosti na místní spotřebě, jež se pravidelně hodnotí ve výhledové bilanci, jednak tím, že se nepoužije režim doplňkové dávky placené producenty kravského mléka, který stanoví nařízení (EHS) č.
3950/92 [4]. Špatné zásobovací podmínky, typické pro tyto mimořádně okrajově položené oblasti, zcela odlišné od podmínek převažujících ve zbývající části Společenství, a nutnost podnětně rozvíjet místní produkci tuto odchylku ospravedlňují.
(10) Příspěvek Společenství na financování regionálních programů na Martiniku a Réunionu na podporu produkce a uvádění na trh místních produktů chovu domácích zvířat a mléčných výrobků byl přechodně zaveden pro období let 1996–2000.
Úroveň místní soběstačnosti v zásobování v těchto odvětvích je stále nízká.
Podporu Společenství lze účinně využít pouze tehdy, budou-li místní výrobní struktury schopny zavádět strategie přizpůsobené místním souvislostem hospodářského rozvoje a územního plánování produkce a zvyšovat profesionalizaci hospodářských činitelů.
V této podpoře by se mělo pokračovat jakožto v přechodném opatření, aby se napomohlo zvýšení produkce v moderní a jakostní odvětví.
Zásada rozšíření této podpory na Francouzskou Guayanu a Guadeloupe byla přijata za podmínky, že se v místě vytvoří meziodvětvové organizace.
(11) V odvětví ovoce, zeleniny, rostlin a květin byla přijata opatření pro zvýšení jakosti produktivity hospodářství a zlepšení jakosti produktů, ke strukturaci výrobních a distribučních řetězců, pro rozvoj místní zpracovatelské činnosti a zachování některých tradičních produkcí (vanilka, vonné silice atd.) s cílem podpořit místní obchod s uvedenými produkty, jejich zpracování a prodej na vnější trhy.
Mělo by se pokračovat v těchto opatřeních, která pomohla posílit konkurenceschopnost místní produkce, aby mohla konkurovat vnějším produktům na prosperujících trzích, aby lépe uspokojovala potřeby spotřebitelů a nových distribučních řetězců a aby se tyto produkty se zlepšenou jakostí uplatnily ve zbývající části Společenství.
(12) Nařízení (EHS) č. 525/77 [5] zavedlo režim podpory výroby pro konzervovaný ananas a ten se používal pouze na Martiniku.
Vzhledem k jeho zvláštnostem a k výrobní oblasti by se měl tento režim, v zájmu harmonizace právních předpisů a správních postupů, začlenit do tohoto nařízení a nařízení (EHS) č. 525/77 by se mělo zrušit.
Trvalost pěstování a zpracovávání ananasu lze zajistit pouze mobilizací všech činitelů v odvětví.
Produkce ananasu je pro Martinik mimořádně významná z hospodářských i sociálních důvodů.
Pěstování ananasu je velice nákladné a zpracovaný ananasový produkt těžce konkuruje produktům ze třetích zemí.
Je třeba nadále podporovat zpracovatelskou činnost a zajistit přetrvání malých hospodářství, zabezpečit pravidelné dodávky zpracovatelskému průmyslu a posílit úlohu organizací producentů s tím, že se ve střednědobém horizontu budou moci zaměřit na produkci přinášející zisk, a pokud možno na obchod s čerstvým ovocem.
(13) Odvětví cukrové třtiny je pro hospodářství francouzských zámořských departementů velmi významné.
Nevýhody zámořských departementů jsou i nadále značné (odlehlost, ostrovní povaha, mimořádně okrajová poloha, těžko přístupný a hornatý povrch, malá a roztroušená hospodářství, malý počet továren, vysoké náklady za místní přepravu, těžká přístupnost kvůli špatným cestám) a zvyšují náklady.
Pěstování třtiny tedy čelí zvláštním těžkostem v porovnání s pěstováním cukrové řepy v kontinentální Evropě, zejména pokud jde o sklizeň třtiny.
Aby se zajistil správný rozvoj odvětví a zmírnily tyto obtíže, je třeba přijmout opatření k částečné náhradě zvýšených nákladů za přepravu třtiny z polí do sběrných středisek.
(14) Rum je výrobkem, který má pro francouzské zámořské departementy velký hospodářský význam a jehož odbyt je velmi důležitý.
Postupné rušení některých výhod, jež v současnosti pro výrobu rumu platí, by mělo vážný dopad na příjmy výrobců.
Mělo by se pokračovat v opatřeních na podporu pěstování cukrové třtiny a její přímé zpracování na zemědělský rum a cukrový sirup, neboť napomáhají zajistit trvalé dodávky třtiny do lihovarů, které tak mohou plánovat a racionalizovat investice do výrobních prostředků, a protože ovlivňují odměnu pěstitele a motivují jej ke zkvalitnění jeho pěstitelských prostředků, aby měl zaručen výnos a dodával třtinu vyšší jakosti.
(15) Je třeba podpořit zemědělské producenty ve francouzských zámořských departementech, aby dodávali jakostní produkty, a pomoci jim s jejich uváděním na trh.
K tomuto účelu může být použit obrazový symbol zavedený Společenstvím.
(16) Rostlinolékařský stav zemědělských plodin ve francouzských zámořských departementech trpí mimořádnými obtížemi, které souvisejí s klimatickými podmínkami a s nedostatkem kontrolních opatření, která v těchto departementech dosud nejsou rozšířena.
Je proto třeba zavádět programy na potírání škodlivých organismů, včetně biologických metod.
Je třeba vymezit příspěvek Společenství na uskutečnění těchto programů.
(17) Nařízení (ES) č. 1257/1999 [6] stanoví opatření pro rozvoj venkova, na něž se může vztahovat podpora Společenství, a podmínky pro získání této podpory.
(18) Cílem tohoto nařízení je napravit obtíže vyplývající z odlehlosti a ostrovní povahy francouzských zámořských departementů a zlepšit podmínky produkce a uvádění na trh jejich zemědělských produktů.
(19) Struktury některých hospodářství nebo zpracovatelských či obchodních podniků ve francouzských zámořských departementech vykazují vážné nedostatky a trpí zvláštními obtížemi.
Je proto vhodné u některých typů investic stanovit možnost odchýlit se od ustanovení, která omezují nebo zakazují poskytovat některé strukturální podpory podle nařízení (ES) č. 1257/1999.
3 nařízení (ES) č. 1257/1999 omezuje poskytování podpory lesnictví na lesy a zalesněné plochy, které jsou v majetku soukromých vlastníků nebo v majetku obcí nebo jejich sdružení.
Velká většina lesů a zalesněných ploch ve francouzských zámořských departementech je však ve vlastnictví jiných veřejných orgánů než obcí.
Za těchto okolností je třeba, aby podmínky stanovené v uvedeném článku byly pružnější.
(21) Příspěvek Společenství na tři doprovodná opatření uvedená v čl. 35 odst. 1 nařízení (ES) č. 1257/1999 lze v mimořádně okrajově položených oblastech zvýšit až na 85 % celkových oprávněných nákladů. Oproti tomu v souladu s čl. 47 odst. 2 třetí odrážkou téhož nařízení (ES) č. 1257/1999 je příspěvek Společenství u agroenvironmentálních opatření, která tvoří čtvrté doprovodné opatření, omezen na 75 % ve všech oblastech zahrnutých v cíli 1. Jelikož se ochraně zemědělského životního prostředí věnuje v rámci rozvoje venkova velká pozornost, je třeba míru příspěvku Společenství sladit pro všechna doprovodná opatření v mimořádně okrajově položených oblastech.
(22) V souladu s článkem 14 nařízení (ES) č. 1260/1999 [7] zahrnuje každý plán, rámec podpory Společenství, operační program a jednotný programový dokument období sedmi let a období programování začíná 1. ledna 2000.
V zájmu soudržnosti a pro vyloučení diskriminací mezi osobami využívajícími týž program musí být umožněno uplatňovat odchylky podle tohoto nařízení výjimečně na celé období programování.
(23) Může být povolena odchylka od stálé politiky Společenství nepovolovat státní podpory pro výroby, zpracování a uvádění na trh zemědělských produktů uvedených v příloze I Smlouvy, aby se tak zmírnily zvláštní obtíže, s nimiž se potýká zemědělská produkce ve francouzských zámořských departementech v důsledku odlehlosti, ostrovní povahy, mimořádně okrajové polohy, malé rozlohy, povrchu, podnebí a hospodářské závislosti na malém množství produktů.
(24) Je třeba stanovit možnost stanovit přechodná pravidla pro usnadnění přechodu z režimu podle nařízení (EHS) č. 3763/91 a režimu podle nařízení (EHS) č. 525/77 na nový režim podle tohoto nařízení a v případě prodloužení platnosti stávajících opatření zajistit jejich nezbytnou návaznost.
(25) Opatření nezbytná k provedení tohoto nařízení by měla být přijímána v souladu s rozhodnutím Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [8],
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Toto nařízení stanoví zvláštní opatření pro některé zemědělské produkty k nápravě obtíží způsobených odlehlostí, mimořádně okrajovou polohou a ostrovní povahou francouzských zámořských departementů.
HLAVA I ZVLÁŠTNÍ REŽIM ZÁSOBOVÁNÍ
Článek 2
1. Zřizuje se zvláštní režim zásobování zemědělskými produkty uvedenými v příloze I, jež mají ve francouzských zámořských departementech zásadní význam pro lidskou spotřebu, pro zpracování a jako zemědělské vstupy.
2. Pro každý rok se vyhotoví výhledová bilance potřeby zásobování produkty vyjmenovanými v příloze I. Samostatnou výhledovou bilanci lze vyhotovit pro potřeby zpracovatelského nebo obalového průmyslu pro produkty určené na místní trh, pro tradiční vývoz do třetích zemí za určitých podmínek nebo pro tradiční zasílání do zbývající části Společenství.
Článek 3
1. Na produkty pocházející ze třetích zemí, na které se vztahuje zvláštní režim zásobování, se při přímém dovozu do francouzských zámořských departementů v mezích množství stanovených ve výhledové bilanci neuplatňuje žádné clo.
2. Z toho důvodu, aby se zajistilo uspokojení potřeb zjištěných podle článku 2, pokud jde o množství, cenu a jakost, a aby byl ochráněn podíl Společenství na zásobování, poskytuje se podpora na zásobování francouzských zámořských departementů produkty ze Společenství, které jsou uchovávány ve veřejných intervenčních skladech nebo jsou dostupné na trhu Společenství.
Při stanovení výše podpory se přihlíží ke zvýšeným nákladům na dopravu na trhy francouzských zámořských departementů a vývozním cenám pro vývoz do třetích zemí, a jde-li o produkty určené ke zpracování nebo o zemědělské vstupy, ke zvýšeným nákladům souvisejícím s ostrovní povahou a mimořádně okrajovou polohou oblasti.
3. Při uplatňování zvláštního režimu zásobování se přihlíží zejména
- ke zvláštním potřebám francouzských zámořských departementů, a jde-li o produkty určené ke zpracování nebo o zemědělské vstupy, ke zvláštním jakostním požadavkům,
- k obchodním tokům ze zbývající částí Společenství,
- k hospodářské stránce navrhovaných podpor.
4. Zvláštní režim zásobování se použije pouze tehdy, pokud hospodářský prospěch vyplývající z osvobození od dovozních cel nebo z podpory v případě dodávky ze zbývající části Společenství skutečně připadne až konečnému uživateli.
5. Produkty, na které se vztahuje zvláštní režim zásobování, nemohou být zpětně vyváženy do třetích zemí ani zpětně zasílány do zbývající části Společenství.
Zákaz uvedený v tomto odstavci se nevztahuje na obchodní toky mezi francouzskými zámořskými departementy.
Jsou-li dané produkty zpracovány ve francouzských zámořských departementech, nevztahuje se uvedený zákaz na vývoz zpracovaných produktů do třetích zemí ani na jejich tradiční zasílání do zbývající části Společenství, jsou-li dodrženy podmínky stanovené Komisí postupem podle čl. 23 odst. 2.
Neposkytuje se žádná vývozní náhrada.
6. Prováděcí pravidla k této hlavě se stanoví postupem podle čl. 23 odst. 2. Upraví zejména
- stanovení podpor pro zásobování ze zbývající části Společenství,
- předpisy k zajištění toho, aby poskytnutý prospěch skutečně připadl až konečnému uživateli,
- v případě potřeby zavedení systému dovozních nebo dodacích licencí.
Komise postupem podle čl. 23 odst. 2 vypracuje bilance zásobování. Týmž postupem může tyto bilance přezkoumat, stejně jako seznam produktů vyjmenovaných v příloze I, podle vývoje potřeb francouzských zámořských departementů.
Článek 4
Do výše 8000 tun ročně se dávka stanovená podle článků 10 a 11 nařízení (ES) č. 1766/92 [9] nepoužije na dovoz pšeničných otrub kódu KN 230230 pocházejících ze zemí AKT na ostrov Réunion.
HLAVA II OPATŘENÍ NA PODPORU MÍSTNÍ PRODUKCE
KAPITOLA I RÝŽE
Článek 5
1. Pro rýži sklizenou ve Francouzské Guayaně, na kterou byly uzavřeny roční smlouvy týkající se odbytu a uvedení na trh na Guadeloupu a Martiniku i ve zbývající části Společenství, se poskytuje podpora Společenství nejvýše na objem 12000 tun ekvivalentu celoomleté rýže za rok.
Pro odbyt a uvedení na trh ve zbývající části Společenství se podpora vyplácí nejvýše na objem 4000 tun.
Smlouvy se uzavírají mezi producenty ve Francouzské Guayaně a fyzickými nebo právnickými osobami usazenými na Guadeloupu, Martiniku nebo ve zbývající části Společenství.
Podpora činí 10 % hodnoty produkce uvedené na trh a prodané na Guadeloupu, Martiniku nebo ve zbývající části Společenství, u zboží dodaného do prvního přístavu vykládky.
Toto procento se zvyšuje na 13 %, pokud smluvní stranu producentů tvoří sdružení nebo svaz producentů.
Podpora se vyplácí kupujícímu, který uvede produkty na trh v rámci ročních smluv.
2. Prováděcí pravidla k tomuto článku se stanoví postupem podle čl. 23 odst. 2. Týmž postupem může Komise přezkoumat hranici ročního objemu 12000 tun uvedenou v odst. 1 prvním pododstavci.
KAPITOLA II CHOV HOSPODÁŘSKÝCH ZVÍŘAT A MLÉČNÉ VÝROBKY
Článek 6
1. V oboru chovu hospodářských zvířat se poskytuje podpora na dodávku čistokrevných zvířat nebo zvířat obchodních plemen a živočišných produktů pocházejících ze Společenství do francouzských zámořských departementů.
2. Podmínky pro poskytování podpor se stanoví zejména podle potřeb zásobování francouzských zámořských departementů na zahájení produkce, genetické šlechtění hospodářských zvířat a na chov plemen nejlépe přizpůsobených místním podmínkám.
Podpora se vyplácí na dodávku zboží, které splňuje požadavky právních předpisů Společenství.
3. Podpory se stanoví na základě
- podmínek, které vyplývají ze zeměpisné polohy francouzských zámořských departementů, a zejména nákladů na jejich zásobování,
- cen zboží na trhu Společenství a na světovém trhu,
- případného nevybírání cla při dovozu ze třetích zemí,
- hospodářské stránky zamýšlené podpory.
4. Ustanovení čl. 3 odst. 4 a 5 se vztahují na zboží, na které se vztahují podpory poskytované podle odstavce 1 tohoto článku.
5. Seznam produktů, výše podpor uvedených v odstavci 1 a prováděcí pravidla k tomuto článku se stanoví postupem podle čl. 23 odst. 2.
Článek 7
1. Dokud stav místních mladých býčků nedosáhne dostatečně vysoké úrovně, aby byl zajištěn rozvoj místní produkce masa, a v mezích uvedených v článku 9, lze za účelem výkrmu dovážet bez použití cel uvedených v článku 30 nařízení (ES) č. 1254/1999 [10] skot pocházející ze třech zemí určený ke spotřebě ve francouzských zámořských departementech.
Na zvířata, na něž se vztahuje osvobození uvedené v prvním pododstavci, se použije čl. 3 odst. 4 a 5.
2. Počet zvířat, na která se vztahuje osvobození uvedené v odstavci 1, se určuje, je-li nezbytnost dovozu odůvodněna, s přihlédnutím k vývoji místní produkce.
Tento počet a prováděcí pravidla k tomuto článku, která obsahují zejména minimální dobu výkrmu, se stanoví postupem podle čl. 23 odst.
2. Tato zvířata jsou určena především producentům, kteří chovají alespoň 50 % zvířat na výkrm místního původu.
Článek 8
Ve směrnici 72/462/EHS [11] se vkládá nový článek, který zní: "Článek 31a
Aniž jsou dotčeny článek 13 směrnice 91/496/EHS [12] a článek 18 směrnice 97/78/ES [13], může se Komise postupem podle článku 29 této směrnice odchýlit od jejích ustanovení, pokud jde o dovoz do francouzských zámořských departementů.
Při přijetí rozhodnutí podle prvního pododstavce se týmž postupem stanoví také pravidla pro postup po dovozu."
Článek 9
1. Na pomoc tradičním činnostem a zvýšení jakosti produkce hovězího a telecího masa v mezích požadavků na spotřebu ve francouzských zámořských departementech, jak vyplývá z pravidelné bilance zásobování, se poskytují podpory uvedené v druhém pododstavci písm. a) a b).
V bilanci se přihlíží k počtu plemenných zvířat dodaných podle článků 6 a 7.
a) Producentům hovězího a telecího masa se vyplácí příplatek k prémii na krávu bez tržní produkce mléka podle článku 6 nařízení (ES) č.
1254/1999. Příplatek činí 50 eur za krávu bez tržní produkce mléka, kterou producent chová v den podání žádosti.
b) Producentům hovězího a telecího masa se vyplácí příplatek k porážkové prémii podle článku 11 nařízení (ES) č.
1254/1999. Jeho výše činí 25 eur za kus.
2. Ustanovení o
a) regionálním stropu stanoveném v článku 4 nařízení (ES) č. 1254/1999 pro zvláštní prémii,
b) individuálním stropu pro zvířata chovaná v hospodářství stanoveném v článku 6 nařízení (ES) č. 1254/1999 pro základní prémii na krávu bez tržní produkce mléka,
c) vnitrostátním stropu stanoveném podle článku 11 nařízení (ES) č. 1254/1999 pro základní porážkovou prémii,
d) hustotě stáda zvířat chovaných v hospodářství podle článku 12 nařízení (ES) č. 1254/1999,
se ve francouzských zámořských departementech nepoužijí ani na zvláštní prémii, ani na základní prémii na krávu bez tržní produkce mléka, ani na porážkovou prémii, ani na příplatky k prémiím uvedené v odst. 1 písm. a) a b) tohoto článku.
3. Základní prémie a příplatky uvedené v odstavcích 1 a 2 se poskytují každým rokem nejvýše na 10000 býků, 35000 krav bez tržní produkce mléka a 20000 poražených zvířat.
4. Prováděcí pravidla k tomuto článku se stanoví postupem podle čl. 23 odst. 2. Zahrnují vypracování bilancí uvedených v odstavci 1 tohoto článku a jejich případné přezkoumání na základě vývoje potřeby a
a) u zvláštní prémie na býky stanoví
- "zmrazení" počtu zvířat v mezích regionálního stropu podle článku 4 nařízení (ES) č. 1254/1999, na něž byla zvláštní prémie ve francouzských zámořských departementech poskytnuta za rok 1994,
- poskytování prémií nejvýše na 90 zvířat v jedné věkové skupině na kalendářní rok a na hospodářství;
b) u prémie na krávu bez tržní produkce mléka
- obsahují ustanovení, která v nezbytné míře zajistí práva producentů, jimž byla prémie poskytnuta podle článku 6 nařízení (ES) č. 1254/1999,
- mohou stanovit vytvoření zvláštní rezervy pro francouzské zámořské departementy a zvláštní podmínky pro přidělování nebo přerozdělování práv s ohledem na cíle sledované v chovu hospodářských zvířat; objem této rezervy se určí na základě stropu stanoveného v odstavci 3 a počtu prémií poskytnutých za rok 1994;
c) u porážkové prémie stanoví
- "zmrazení" počtu zvířat v mezích stropu vymezeného v čl. 38 odst. 1 nařízení (ES) č. 2342/1999 [14], na něž byla poskytnuta porážková prémie za rok 2000.
Prováděcí pravidla mohou obsahovat dodatečné podmínky pro poskytnutí příplatků k prémiím.
Komise může týmž postupem přezkoumat stropy stanovené v odstavci 3.
Článek 10
1. Na rozvoj produkce kravského mléka se poskytuje podpora v mezích místní potřeby mléčných výrobků pro lidskou spotřebu ve francouzských zámořských departementech; tato potřeba se každý hospodářský rok určuje ve výhledové bilanci.
Podporu nelze poskytovat na množství mléka využitá pro výrobu odtučněného mléka určeného k výživě zvířat.
Tato podpora se poskytuje producentům a skupinám producentů na množství dodaná do mlékáren.
Vyplácí se prostřednictvím mlékáren.
Podpora činí 8,45 eur na 100 kilogramů plnotučného mléka.
Podpora se vyplácí každoročně nejvýše na 40000 tun mléka.
2. Režim doplňkové dávky pro producenty kravského mléka podle nařízení (EHS) č. 3950/92 se na francouzské zámořské departementy nevztahuje.
3. Komise stanoví prováděcí pravidla k tomuto článku a výhledovou bilanci uvedenou v odstavci 1 postupem podle čl. 23 odst. 2.
Komise může týmž postupem přezkoumat maximální množství uvedené v odst. 1 čtvrtém pododstavci.
Článek 11
1. V období let 2001 až 2006 se poskytuje podpora na uskutečňování souhrnných programů podpory produkce a uvádění místních živočišných a mléčných výrobků na trh v departementech Réunion a Martinique.
Pro rok 2001 se podpora poskytuje na roční přechodné programy.
Souhrnné programy trvají pět let od roku 2002 do roku 2006.
Programy mohou obsahovat opatření na podporu zlepšení jakosti a hygieny, uvádění na trh jakostních produktů, strukturování oborů, racionalizace výrobních a obchodních struktur, místních informačních kanálů souvisejících s jakostní produkcí a poskytování technické pomoci.
Tyto programy nesmějí zahrnovat příplatky k prémiím vypláceným podle článků 9 a 10.
Tyto programy jsou vypracovávány a prováděny v úzké spolupráci mezi příslušnými orgány určenými členským státem na jedné straně a stávajícími meziodvětvovými organizacemi, které jsou uznávány jako nejreprezentativnější v daných odvětvích, na druhé straně.
Prováděcí pravidla k tomuto článku se stanoví postupem podle čl. 23 odst.
2. Návrhy nejvýše pětiletých programů předkládají Komisi příslušné orgány; Komise je schvaluje postupem podle čl.
23 odst. 2.
Komise může týmž postupem rozšířit působnost tohoto článku na departementy Guadeloupe a Guayane, pokud se v těchto departementech vytvoří meziodvětvové organizace.
3. Každý rok předloží francouzské orgány výroční zprávu o provádění programů.
Do konce roku 2005 předloží Komise Evropskému parlamentu a Radě souhrnnou zprávu o uplatňování opatření uvedeného v tomto článku a případně k ní připojí vhodné návrhy.
KAPITOLA III OVOCE, ZELENINA, ROSTLINY A KVĚTINY
Článek 12
1. Poskytuje se podpora pro ovoce, zeleninu, květiny a živé rostliny uvedené v kapitolách 6, 7 a 8 kombinované nomenklatury, pro pepř a papriku rodů Capsicum a Pimenta kódu KN 0904, a pro koření kódu KN 0910 sklizené ve francouzských zámořských departementech a určené k zásobování jejich trhu.
U banánů se na Martiniku a Guadeloupu tato podpora poskytuje pouze na banány jiné než plantejny kódu KN 08030011.
Tato podpora se poskytuje na produkty odpovídající společným normám stanoveným právními předpisy Společenství, a neexistují-li, specifikacím obsaženým ve smlouvách o dodávce.
Poskytnutí podpory je vázáno na uzavření smluv o dodávkách na dobu jednoho či více hospodářských let mezi jednotlivými producenty nebo skupinami nebo organizacemi producentů podle článků 11, 13 a 14 nařízení (ES) č. 2200/96 [15] na jedné straně a distributory, poskytovateli služeb společného stravování nebo místní samosprávou na straně druhé.
Podpora se vyplácí uvedeným jednotlivým producentům nebo jejich sdružením či organizacím v mezích ročního množství stanoveného podle skupin produktů.
Výše podpory se stanoví paušálně pro každou skupinu produktů, jež je určena, podle průměrné hodnoty dotyčných produktů.
Liší se podle toho, zda příjemcem je či není organizace producentů podle článků 11, 13 a 14 nařízení (ES) č. 2200/96.
2. Pro pěstování zelené vanilky kódu KN ex09050000 určené k výrobě sušené (černé) vanilky nebo vanilkových výtažků se poskytuje podpora ve výši 6,04 eura za kilogram.
Tato podpora se vyplácí nejvýše na 75 tun ročně.
3. Pro výrobu geraniové a vetiverové silice kódů KN 330121 a 330126 se poskytuje podpora ve výši 44,68 eura za kilogram.
Tato podpora se vyplácí nejvýše na 30 tun geraniové silice a 5 tun vetiverové silice ročně.
4. Prováděcí pravidla k tomuto článku se stanoví postupem podle čl. 23 odst. 2. Týmž postupem se určí skupiny produktů a výše podpory uvedené v odstavci 1 tohoto článku a případně přezkoumají maximální množství uvedená v odstavcích 2 a 3.
Článek 13
1. Pro zpracování ovoce a zeleniny získané z produktů sklizených ve francouzských zámořských departementech se poskytuje podpora.
Podpora výroby se vyplácí zpracovateli, který zaplatil producentovi za surovinu cenu rovnající se alespoň minimální ceně na základě smluv mezi producenty nebo jejich organizacemi, uznané ve smyslu nařízení (ES) č. 2200/96 na jedné straně, a zpracovateli nebo jejich sdruženími nebo zákonně vytvořenými svazy na druhé straně.
Členský stát stanoví minimální cenu suroviny podle produkčních nákladů na tuto surovinu.
2. Výše podpory se stanoví paušálně pro každou skupinu výrobků, pro niž se má určit, na základě místních cen použité suroviny a dovozních cen téže suroviny.
3. Podpora se vyplácí nejvýše na určité množství za rok stanovené pro každou skupinu výrobků.
4. Seznam výrobků, na které se poskytuje podpora, a prováděcí pravidla k tomuto článku se stanoví postupem podle čl. 23 odst. 2. Týmž postupem se určí skupiny produktů a výše podpory uvedené v odstavci 2 tohoto článku a maximální množství uvedené v odstavci 3.
Článek 14
1. Francouzské orgány předloží Komisi program na podporu odvětví ananasu na Martiniku.
Tento program obsahuje motivační opatření ke zlepšení podmínek pěstování, uvádění na trh a zpracovávání ananasu, k podpoře a posílení konkurenceschopnosti tohoto odvětví, k jeho restrukturalizaci a k zachování malých hospodářství.
Na ananas vyprodukovaný na Martiniku se nevztahují podpory vyplácené podle článku 13.
2. Francouzské orgány předloží Komisi návrhy nejvýše pětiletých programů spolu se zprávou o provádění předchozího programu. Komise je schválí postupem podle čl. 23 odst. 2.
Článek 15
1. Poskytuje se podpora na uzavírání ročních smluv o odbytu a uvádění produktů uvedených v čl. 12 odst. 1 na trh. Tato podpora se vyplácí nejvýše na objem obchodu 3000 tun daného produktu za rok pro každý departement.
Tyto smlouvy se uzavírají mezi producenty nebo jejich organizacemi podle článků 11, 13 a 14 nařízení (ES) č. 2200/96 na jedné straně a fyzickými nebo právnickými osobami usazenými ve zbývající části Společenství na straně druhé.
2. Podpora činí 10 % hodnoty produkce uvedené na trh s dodáním na místo určení.
3. Podpora se poskytuje kupujícímu, který se zaváže, že uvede na trh produkty z francouzských zámořských departementů v rámci smluv uvedených v odstavci 1.
4. Pokud opatření uvedená v odstavci 1 provádějí společné podniky, které za účelem uvádět produkci sklizenou ve francouzských zámořských departementech na trh spojují producenty z těchto departementů nebo jejich sdružení nebo organizace s fyzickými nebo právnickými osobami usazenými ve zbývající části Společenství, a pokud se smluvní strany zavážou, že budou sdílet své znalosti a know-how nezbytné pro uskutečňování záměru podniku po dobu nejméně tří let, zvyšuje se podpora uvedená v odstavci 2 na 13 % hodnoty produkce společně uvedené každým rokem na trh.
5. Podpora stanovená v tomto článku se za podmínek stanovených v odstavcích 1 až 4 vyplácí také
- na výrobky zpracované z ovoce a zeleniny sklizené ve francouzských zámořských departementech,
- na geraniové a vetiverové silice kódů KN 330121 a 330126,
- na sušenou (černou) vanilku kódu KN ex09050000 a na vanilkové výtažky kódu KN 33019090,
na které byly uzavřeny roční smlouvy o odbytu a uvedení na trh. 6. U melounů kódu KN ex08071900 a ananasu kódu KN ex08043000 však lze podporu v daném departementu poskytnout na objem vyšší než 3000 tun pouze tehdy, pokud není překročen objem, na který se může podpora vztahovat vevšech francouzských zámořských departementech dohromady.
7. Prováděcí pravidla k tomuto článku se stanoví postupem podle čl.
23 odst. 2.
KAPITOLA IV CUKR A ŘETĚZEC CUKROVÁ TŘTINA – CUKR – RUM
Článek 16
1. Producentům, pro něž příslušné subjekty, které určí členský stát, vypracují soupis dodávek do zpracovatelského průmyslu, se poskytuje podpora na přepravu cukrové třtiny do sběrných středisek z polí, na nichž byla sklizena.
2. Výše podpory se určí na základě vzdálenosti a dalších objektivních kritérií týkajících se přepravy; nesmí překročit polovinu přepravních nákladů na tunu, které francouzské orgány v každém departementu paušálně stanoví.
Článek 17
1. Pro přímé zpracování cukrové třtiny vypěstované ve francouzských zámořských departementech na cukrový sirup nebo na zemědělský rum, jak je vymezen v čl. 1 odst. 4 písm. a) bod 2 nařízení (EHS) č. 1576/89 [16], se poskytuje podpora.
Podpora se vyplácí výrobcům cukrového sirupu nebo lihovarníkům za podmínky, že zaplatili pěstitelům cukrové třtiny stanovenou minimální cenu.
2. Podpora se vyplácí
- u cukrového sirupu nanejvýše 250 tun ročně,
- u zemědělského rumu nanejvýše 75600 hektolitrů čistého alkoholu celkem.
Článek 18
Prováděcí pravidla k této kapitole se stanoví a výše podpory a minimální cena uvedená v čl. 17 odst. 1 se stanoví postupem podle čl. 23 odst. 2.
KAPITOLA V OBRAZOVÝ SYMBOL
Článek 19
1. Podmínky pro užití obrazového symbolu, zavedeného kvůli zlepšení povědomí o jakostních zemědělských produktech, nezpracovaných i zpracovaných, typických pro francouzské zámořské departementy jakožto mimořádně okrajově položené regiony, a kvůli zvýšení jejich spotřeby, navrhují profesní organizace.
Francouzské orgány předají tyto návrhy se svým stanoviskem Komisi ke schválení.
Na užívání symbolu dohlíží orgán veřejné moci nebo subjekt pověřený příslušnými francouzskými orgány.
2. Prováděcí pravidla k tomuto článku se v případě potřeby stanoví postupem podle čl. 23 odst. 2.
HLAVA III ROSTLINOLÉKAŘSKÁ OPATŘENÍ
Článek 20
1. Francouzské orgány předloží Komisi programy na potírání organismů škodlivých rostlinám nebo rostlinným produktům.
Programy uvádějí zejména cíle, jichž má být dosaženo, činnosti, které se mají uskutečnit, dobu jejich trvání a náklady.
Programy předložené podle tohoto článku se netýkají ochranných opatření pro banány.
2. Společenství přispěje na financování těchto programů na základě technického rozboru regionální situace.
3. O příspěvku Společenství i o výši podpory se rozhoduje postupem podle čl. 23 odst. 2. Týmž postupem se vymezují opatření, na která se příspěvek Společenství vztahuje.
4. Příspěvek může pokrývat až 60 % oprávněných výdajů.
Vyplácí se na základě dokumentace, kterou dodají francouzské orgány.
Pokud je to nezbytné, může Komise na vlastní účet uspořádat a provést šetření, které uskuteční odborníci podle článku 21 směrnice 2000/29/ES [17].
HLAVA IV STRUKTURÁLNÍ ODCHYLKY
Článek 21
1. Odchylně od článku 7 nařízení (ES) č. 1257/1999 je celková hodnota podpory vyjádřená v procentech objemu investic, na které se může vztahovat, omezena nejvýše na 75 % u investic zaměřených zejména na podporu diverzifikace, restrukturalizace nebo nasměrování k udržitelnému zemědělství u malých hospodářství, jak jsou vymezena v dodatku programu podle čl. 19 odst. 4 nařízení (ES) č. 1260/1999.
2. Odchylně od čl. 28 odst. 2 nařízení (ES) č. 1257/1999 je celková hodnota podpory vyjádřená v procentech objemu investic, na které se může vztahovat, omezena nejvýše na 65 % u investic do zpracovatelských podniků a do podniků uvádějících na trh zemědělské produkty pocházející převážně z místní produkce v odvětvích, která jsou vymezena v dodatku programu podle čl. 19 odst. 4 nařízení (ES) č. 1260/1999. U malých a středních podniků je celková hodnota podpory za týchž podmínek omezena nejvýše na 75 %.
3. Omezení uvedené v čl. 29 odst. 3 nařízení (ES) č. 1257/1999 se nepoužije na tropické lesy a na zalesněné plochy ležící na území francouzských zámořských departementů.
4. Odchylně od čl. 47 odst. 2 druhého pododstavce třetí odrážky nařízení (ES) č. 1257/1999 se příspěvek Společenství na agroenvironmentální opatření podle článků 22, 23 a 24 uvedeného nařízení zvyšuje na 85 %.
5. Souhrnný popis opatření plánovaných podle tohoto článku se začleňuje do jednotného programového dokumentu pro francouzské zámořské departementy podle článku 19 nařízení (ES) č. 1260/1999.
HLAVA V OBECNÁ A ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 22
Opatření nezbytná k provedení tohoto nařízení se stanoví řídícím postupem podle čl. 23 odst. 2
Článek 23
1. Komisi je nápomocen Řídící výbor pro obiloviny, zřízený článkem 22 nařízení (EHS) č. 1766/92, nebo řídící výbory zřízené nařízeními o společné organizaci trhu s dotyčnými produkty.
U zemědělských produktů, na které se vztahuje nařízení (EHS) č. 827/68 [18], a u produktů, na které se nevztahuje žádná společná organizace trhu, je Komisi nápomocen Řídící výbor pro chmel zřízený článkem 20 nařízení (EHS) č. 1696/71 [19].
V případě obrazového symbolu a v ostatních případech uvedených v tomto nařízení je Komisi nápomocen Řídící výbor pro čerstvé ovoce a zeleninu zřízený nařízením (ES) č. 2200/96.
Pro účely provádění hlavy III je Komisi nápomocen Stálý rostlinolékařský výbor zřízený rozhodnutím 76/894/EHS [20].
Pro účely provádění hlavy IV jsou Komisi nápomocny Výbor pro rozvoj a přeměnu regionů a Výbor pro zemědělské struktury a rozvoj venkova zřízené články 48 a 50 nařízení (ES) č. 1260/1999.
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 4 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES.
Pokud se však jedná o hlavu III, použije se postup podle článku 18 směrnice 2000/29/ES.
Doba uvedená v čl. 4 odst. 3 rozhodnutí 1999/468/ES je jeden měsíc.
3. Výbory přijmou své jednací řády.
Článek 24
U zemědělských produktů uvedených v příloze I Smlouvy, na něž se vztahují články 87 až 89 Smlouvy, může Komise v odvětví produkce, zpracování a uvádění těchto produktů na trh povolit provozní podporu, aby se tím zmírnily zvláštní obtíže zemědělské produkce ve francouzských zámořských departementech, způsobené odlehlostí, ostrovní povahou a mimořádně okrajovou polohou.
Článek 25
Opatření stanovená v tomto nařízení, s výjimkou článku 21, jsou intervencemi zaměřenými na stabilizaci zemědělských trhů ve smyslu čl. 2 odst. 2 nařízení (ES) č. 1258/1999 [21].
Článek 26
Členské státy přijmou opatření nezbytná k tomu, aby bylo zajištěno dodržování tohoto nařízení, zejména pokud jde o kontroly a správní sankce, a informují o nich Komisi.
Prováděcí pravidla k tomuto článku se stanoví postupem podle čl. 23 odst. 2.
Článek 27
1. Francie předloží Komisi výroční zprávu o provádění opatření stanovených v tomto nařízení.
2. Nejpozději na konci pátého roku používání tohoto režimu předloží Komise Evropskému parlamentu a Radě souhrnnou zprávu o účincích činností uskutečněných na základě tohoto nařízení a případně k ní připojí odpovídající návrhy.
Článek 28
Nařízení (EHS) č. 3763/91 se zrušuje.
Odkazy na nařízení (EHS) č. 3763/91 se považují za odkazy na toto nařízení v souladu se srovnávací tabulkou obsaženou v příloze II.
Nařízení (EHS) č. 525/77 se zrušuje od hospodářského roku 2002/03.
23 odst. 2 přijmout přechodná opatření nezbytná k zajištění harmonického přechodu z režimu platného pro rok 2000 nebo pro hospodářský rok 2000/01 na režim vyplývající z opatření zavedených tímto nařízením.
V případě prodloužení platnosti stávajících opatření zajistí jejich nezbytnou návaznost.
Článek 29
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Použije se ode dne vstupu v platnost.
Avšak
- článek 10 se použije ode dne 1. ledna 2001,
- článek 11 se použije ode dne 1. ledna 2001,
- článek 16 se použije na třtinu sklizenou od hospodářského roku 2001/02 včetně,
- článek 21 se použije ode dne 1. ledna 2000.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Rady (ES) č. 1453/2001
ze dne 28. června 2001,
kterým se zavádějí zvláštní opatření pro Azory a Madeiru týkající se některých zemědělských produktů a kterým se zrušuje nařízení (EHS) č. 1600/92 (Poseima)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na články 36, 37 a čl. 299 odst. 2 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Rozhodnutím 91/315/EHS [2] Rada přijala program možností specifických pro odlehlost a ostrovní povahu Madeiry a Azor (Poseima), v souladu s politikou podpory Společenství mimořádně okrajově položeným regionům.
Cílem programu je usnadnit hospodářský a sociální rozvoj těchto oblastí a umožnit jim, aby mohly využívat výhod jednotného trhu, jehož nedílnou součástí jsou, ačkoli je objektivní skutečnosti zeměpisně i hospodářsky oddělují.
Program požaduje uplatňování společné zemědělské politiky v těchto regionech a stanoví, že se mají přijmout zvláštní opatření, zejména opatření určená ke zlepšení podmínek produkce a uvádění zemědělských produktů souostroví na trh a ke zmírnění účinků jejich mimořádné zeměpisné polohy a obtíží, jež uznává již čl. 299 odst.
(2) Mimořádná zeměpisná poloha Madeiry a Azor působí v těchto oblastech zvýšení přepravních nákladů při zásobování základními produkty určenými k lidské spotřebě, ke zpracování a k použití jako zemědělské vstupy.
Objektivní skutečnosti vyplývající z ostrovní povahy a mimořádně okrajové polohy navíc působí subjektům trhu a producentům na těchto souostrovích další obtíže, které jejich činnost těžce poškozují.
Tyto nevýhody lze zmírnit snížením cen uvedených základních produktů.
Je proto vhodné zavést zvláštní režim zásobování, aby se zajistilo zásobování těchto souostroví, a zmírnit zvýšení nákladů v důsledku jejich odlehlosti, ostrovní povahy a mimořádně okrajové polohy.
(3) K tomuto účelu by se odchylně od článku 23 Smlouvy měl dovoz dotyčných produktů ze třetích zemí osvobodit od platných dovozních cel.
S ohledem na jejich původ a celní zacházení, které pro ně stanoví předpisy Společenství, by se měly produkty propuštěné na celním území Společenství do režimu aktivního zušlechťovacího styku nebo uskladňování v celním skladu považovat za přímé dovozy, aby se na ně vztahovaly výhody vyplývající ze zvláštního režimu zásobování.
(4) Aby bylo účinně dosaženo záměru snížit v těchto regionech ceny a zmírnit zvýšené náklady vyplývající z jejich odlehlosti, ostrovní povahy a mimořádně okrajové polohy, přitom však zachovat konkurenceschopnost produktů Společenství, je třeba poskytnout podporu pro dodávku produktů ze Společenství na tato souostroví.
Tato podpora by se týkala zvýšených nákladů na dopravu na Madeiru a Azory a vývozních cen pro vývoz do třetích zemí, a jde-li o zemědělské vstupy nebo o produkty určené ke zpracování, zvýšených nákladů souvisejících s ostrovní povahou a mimořádně okrajovou polohou oblasti.
(5) Jelikož množství, na které se vztahuje zvláštní režim zásobování, je omezeno potřebami zásobování těchto regionů, nenarušuje toto opatření řádné fungování vnitřního trhu.
Hospodářské výhody zvláštního režimu zásobování by ani neměly vyvolat odklon obchodu s dotyčnými produkty.
Je tedy třeba zakázat zpětné zasílání nebo zpětný vývoz těchto produktů z Madeiry a Azor.
Tento zákaz se však nevztahuje na obchodní toky mezi Madeirou a Azorami.
V případě dalšího zpracování se za určitých podmínek tento zákaz navíc nevztahuje na vývoz do třetích zemí k podpoře regionálního obchodu a na tradiční zasílání do zbývající části Společenství.
(6) Hospodářské výhody zvláštního režimu zásobování by měly snížit produkční náklady a stlačovat ceny od produkčního a distribučního řetězce až ke konečnému uživateli a snížit i spotřební ceny.
Měly by tedy být zaručeny pouze za podmínky, že ke snížení skutečně dojde, a k tomuto účelu musí být zavedeno průběžné sledování.
(7) V odvětví ovoce, zeleniny, jedlých kořenů a hlíz, květin a živých rostlin se systém podpory na hektar ukázal jako nevhodný, zejména pro těžkopádnost a složitost postupů a pro strukturu navrhovaných podpor.
Je třeba se poučit z povzbudivých výsledků reformy Poseidomu v tomto odvětví a naplánovat podporu uvádění na trh a zpracování pro účely zásobovaní trhu na Madeiře a Azorech.
Tato podpora by měla umožnit posílení konkurenceschopnosti místní produkce vůči vnější konkurenci na prosperujících trzích, lepší uspokojení požadavků spotřebitelů a nových distribučních řetězců, zlepšení produktivity hospodářství a zvýšení jakosti produktů.
Uvádění těchto produktů na trh, čerstvých i zpracovaných, by mělo pokračovat, stejně jako jejich propagace ve zbývající části Společenství.
Strukturování tohoto odvětví umožní zlepšit hospodářská studie v obou regionech.
(8) Zachování vinohradnictví, jež je nejrozšířenějším oborem pěstování na Madeiře, je nesmírně důležité z hlediska hospodářského i pro životní prostředí.
Jako pomoc domácí produkci se poskytuje paušální podpora na hektar pro pěstování révy vinné na produkci jakostních vín produkovaných v určitých oblastech.
Tato podpora se vztahuje také na Azory.
(9) V obou oblastech se rovněž nepoužijí mechanismy tržní regulace a příspěvky za konečné vzdání se vinohradnictví.
(10) Je třeba podpořit zemědělské producenty na Madeiře a Azorech, aby dodávali jakostní produkty, a pomoci jim s jejich uváděním na trh.
K tomuto účelu může být použit grafický symbol zavedený Společenstvím.
(11) Je třeba podpořit tradiční chov hospodářských zvířat na Madeiře, aby se tak částečně uspokojila místní spotřeba.
K tomuto účelu je nutné se odchýlit od některých ustanovení společných organizací trhu předepisujících omezení produkce, aby se vzal v úvahu stav rozvoje a mimořádné zvláštní podmínky produkce, jež jsou zcela odlišné od podmínek ve zbývající části Společenství.
V tomto záměru tedy lze pokračovat nepřímo financováním programů genetického šlechtění, zahrnujících nákup čistokrevných plemenných zvířat, nákup obchodních plemen přizpůsobených místním podmínkám a poskytování příplatků k prémii na krávu bez tržní produkce mléka a k porážkové prémii, a dokud nedojde k uspokojivému rozvoji místního chovu, je také zapotřebí v rámci maximálního ročního stanoveného množství, aby se nezpochybnil uvedený záměr dočasně povolit zásobování býky na výkrm.
V pravidelných odhadech dodávky se stanoví požadavky podle místní spotřeby.
K zajištění efektivní podpory Společenství je třeba, aby souhrnný program podpory místních činností v odvětví chovu hospodářských zvířat a v odvětví mléčných výrobků umožňoval dotyčným odvětvím vymezit a provádět strategie přizpůsobené místním podmínkám hospodářského rozvoje, územního plánování produkce a profesionalizace producentů.
(12) Mlékárnám na Madeiře se vyplácela podpora na čerstvé produkty z kravského mléka určené k lidské spotřebě. Tato podpora nestačila na udržení rovnováhy mezi vnitřním a vnějším zásobováním, zejména kvůli vážným strukturálním obtížím, jimiž toto odvětví trpí, a kvůli malé kapacitě schopné přizpůsobit se novému hospodářskému prostředí.
Proto se plánuje nasměrovat tuto podporu v rámci předběžného odhadu zásobování na sběr místní produkce spojené s povolením vyrábět rekonstituované UHT mléko ze sušeného mléka pocházejícího ze Společenství, aby se lépe pokryla místní spotřeba.
(13) Potřeba zachovat místní výroby cestou pobídek odůvodňuje, že se neuplatní nařízení (EHS) č. 3950/92 [3].
Tuto výjimku je třeba zavést do limitu 4000 tun, což odpovídá 2000 tunám současné výroby a možnosti rozumného rozvoje produkce odhadovaného v současnosti nejvýše na 2000 tun.
(14) Pěstování brambor má na Madeiře zásadní význam jak z hospodářského hlediska, tak z hlediska sociálního dopadu a důsledků pro životní prostředí.
Malá rozloha hospodářství spolu s cenami vstupů vedou k velmi vysokým produkčním nákladům.
Zvláštní podpora se poskytuje na pěstování brambor určených k lidské spotřebě, aby se posílila domácí produkce, která by uspokojila spotřební zvyklosti na souostroví.
(15) Poskytuje se podpora pro řetězec cukrová třtina – cukr – rum na Madeiře, aby se podpořila místní produkce cukrové třtiny, která je nezbytná pro produkci produktů zpracovaných ze třtiny, do výše potřeb odpovídajících tradičním metodám tohoto regionu.
(16) Je třeba pokračovat ve produkci likérových vín zhotovovaných na ostrovech tradičními metodami a usnadnit nákup moštových koncentrátů a vinného alkoholu vyrobených ve zbývající části Společenství a poskytnout podporu pro zrání těchto vín.
Za účelem výroby jakostních a původních produktů je třeba podpořit jejich uvádění na trh.
(17) Je zapotřebí podpořit vrbařství na Madeiře prostřednictvím podpory na udržení této významné doplňkové zemědělské činnosti, jež umožňuje existenci řemesel nezbytných pro rodinné podniky ve znevýhodněných oblastech souostroví.
(18) Technické a sociálně ekonomické těžkosti zabránily, aby se ve stanovené lhůtě přeměnily všechny plochy osázené odrůdami révy vinné, zakázanými společnou organizací trhu s vínem.
Víno z těchto vinic je určeno pro tradiční místní spotřebu.
Dodatečná lhůta umožní přeměnu těchto vinic a zachová regionální hospodářskou produkci, která se velmi silně opírá o vinohradnictví.
Portugalsko by mělo Komisi každým rokem sdělovat, jak postupuje přeměna dotyčných ploch.
(19) Produkce mléka a chov skotu tvoří pilíře zemědělství na Azorách a při pomoci tomuto odvětví by se mělo přihlížet k prvořadému významu těchto činností ze sociálních i hospodářských hledisek, zejména pokud jde o malé producenty.
Za účelem toho, aby se zajistilo udržení tradičních činností v tomto odvětví, je nutné nadále poskytovat příplatek k prémii na krávu bez tržní produkce mléka a prémie na dojnici, nejvýše do dostupné místní kvóty.
Je třeba zavést příplatek k porážkové prémii a poskytovat podporu pro odbyt nadbytečných býků, kteří nenajdou běžný odbyt na ostrovech a musí být odesláni do zbývající části Společenství s velkými dodatečnými náklady za dopravu vzhledem k mimořádné zeměpisné poloze regionu.
Pro zajištění efektivního využití podpory Společenství je třeba, aby souhrnný program podpory místních činností v odvětví chovu hospodářských zvířat a v odvětví mléčných výrobků umožňoval dotyčným odvětvím vymezit a provádět strategie přizpůsobené místním podmínkám hospodářského rozvoje, územního plánování produkce a profesionalizace producentů.
(20) Zemědělská činnost na Azorách je vysoce závislá na produkci mléka.
Tato závislost spolu s ostatními nevýhodami vyplývajícími z mimořádně okrajové polohy a neexistujících schůdných alternativ produkce poškozuje jejich hospodářský rozvoj.
Je třeba vzít v úvahu, jak velkou část místní spotřeby ostrovů lze pokrýt místní produkcí, a odchýlit se po dobu čtyř hospodářských let, počínaje hospodářským rokem 1999/2000, od některých ustanovení společné organizace trhu s mlékem a mléčnými výrobky v oblasti omezení produkce, aby se počítalo se stavem vývoje a podmínkami místní produkce. Ačkoliv se toto opatření odchyluje od čl.
34 odst. 2 druhého pododstavce Smlouvy, omezuje se pouze na producenty mléka na souostroví a je zcela okrajové vzhledem k hospodářskému rozměru souhrnu portugalských kvót.
Po dobu svého uplatňování by mělo umožnit pokračování v restrukturalizaci odvětví na souostroví, aniž by narušovalo trh s mléčnými výrobky a aniž by citelně ovlivňovalo řádné fungování režimu poplatků na úrovni Portugalska nebo Společenství.
(21) O pěstování plodin na Azorách je třeba poznamenat, že pěstitelská plocha je malá, hospodářství jsou malá a roztříštěná s extenzívní povahou produkce, která způsobuje vysoké produkční náklady.
Udržení těchto plodin (cukrová řepa, čekanka, brambory, tabák, ananas, víno, čaj atd.) je velice důležité, neboť jsou i nadále pěstovány jako alternativa, která vyrovnává převládající místní chov hospodářských zvířat.
Pro zachování a rozvoj pěstování těchto plodin by měla být zavedena a udržována pomoc místnímu zpracovatelskému průmyslu.
(22) Dále je zapotřebí pokračovat v produkci likérových vín na Azorách podle tradičních metod a poskytnout podporu pro zrání vína "verdelho".
(23) Rostlinolékařský stav zemědělských plodin na Madeiře trpí mimořádnými obtížemi, které souvisejí s klimatickými podmínkami a s nedostatkem kontrolních opatření, která zde dosud nejsou rozšířena.
Je proto třeba zavádět programy na potírání škodlivých organismů, včetně biologických metod.
Je třeba vymezit příspěvek Společenství na uskutečnění těchto programů.
(24) Nařízení (ES) č. 1257/1999 [4] stanoví opatření pro rozvoj venkova, na něž se může vztahovat podpora Společenství, a podmínky pro získání této podpory.
(25) Cílem tohoto nařízení je napravit obtíže vyplývající z odlehlosti a ostrovní povahy těchto regionů.
(26) Struktury některých zemědělských hospodářství nebo zpracovatelských či obchodních podniků v těchto regionech vykazují vážné nedostatky a trpí zvláštními obtížemi.
Je proto vhodné stanovit u některých typů investic možnost odchýlit se od ustanovení, kterými se omezuje nebo zakazuje poskytovat některé strukturální podpory podle nařízení (ES) č. 1257/1999.
3 nařízení (ES) č. 1257/1999 omezuje poskytování podpory lesnictví na lesy a zalesněné plochy, které jsou v majetku soukromých vlastníků nebo v majetku obcí nebo jejich sdružení.
Část lesů a zalesněných ploch na území těchto regionů je však ve vlastnictví jiných veřejných orgánů než obcí.
Za těchto okolností je třeba, aby podmínky stanovené v uvedeném článku byly pružnější.
(28) Příspěvek Společenství na tři doprovodná opatření uvedená v čl. 35 odst. 1 nařízení (ES) č. 1257/1999 lze v mimořádně okrajově položených oblastech zvýšit až na 85 % celkových oprávněných nákladů. Oproti tomu v souladu s čl. 47 odst. 2 třetí odrážkou téhož nařízení je příspěvek Společenství u agroenvironmentálních opatření, která tvoří čtvrté doprovodné opatření, omezen na 75 % ve všech oblastech zahrnutých v cíli 1. Jelikož se ochraně zemědělského životního prostředí věnuje v rámci rozvoje venkova velká pozornost, je třeba míru příspěvku Společenství sladit pro všechna doprovodná opatření v mimořádně okrajově položených oblastech.
(29) Ustanovení čl. 24 odst. 2 a příloha nařízení (ES) č. 1257/1999 stanoví maximální roční částky použitelné na agroenvironmentální podporu Společenství. Se zřetelem ke zvláštní situaci životního prostředí v některých velmi citlivých pastevních oblastech na Azorách a k ochraně krajiny a tradičních vlastností zemědělské půdy, zejména na terasovité pěstování plodin na Madeiře, je třeba stanovit, že u některých opatření lze tuto částku zvýšit až na dvojnásobek.
(30) V souladu s článkem 14 nařízení (ES) č. 1260/1999 [5] zahrnuje každý plán, rámec podpory Společenství, operační program a jednotný programový dokument období sedmi let a období programování začíná 1. ledna 2000.
V zájmu soudržnosti a pro vyloučení diskriminací mezi osobami využívajícími týž program musí být umožněno uplatňovat odchylky podle tohoto nařízení výjimečně na celé období programování.
(31) Může být povolena odchylka od stálé politiky Společenství nepovolovat státní podpory pro produkci, zpracování a uvádění na trh zemědělských produktů uvedených v příloze I Smlouvy, aby se tak zmírnily zvláštní obtíže, s nimiž se potýká zemědělská produkce na Azorách a Madeiře v důsledku odlehlosti, ostrovní povahy, mimořádně okrajové polohy, malé rozlohy, povrchu, podnebí a hospodářské závislosti na malém množství produktů.
(32) Opatření nezbytná k provedení tohoto nařízení by měla být přijímána v souladu s rozhodnutím Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [6],
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Toto nařízení stanoví zvláštní opatření pro některé zemědělské produkty k nápravě obtíží způsobených odlehlostí, ostrovní povahou a mimořádně okrajovou polohou Azor a Madeiry.
HLAVA I
ZVLÁŠTNÍ REŽIM ZÁSOBOVÁNÍ
Článek 2
Zřizuje se zvláštní režim zásobování zemědělskými produkty uvedenými v přílohách I a II, jež mají v regionech Azory a Madeira zásadní význam pro lidskou spotřebu, pro zpracování a jako zemědělské vstupy.
Pro každý rok se vyhotoví předběžný odhad dodávek produktů vyjmenovaných v přílohách I a II.
Samostatný předběžný odhad dodávek lze vyhotovit pro potřeby zpracovatelského nebo balicího průmyslu pro produkty určené na místní trh, pro tradiční vývoz do třetích zemí za určitých podmínek nebo pro tradiční zasílání do zbývající části Společenství.
Článek 3
1. Na produkty pocházející ze třetích zemí, na které se vztahuje zvláštní režim zásobování, se při přímém dovozu do regionů Azory a Madeira v mezích množství stanovených v odhadech dodávek neuplatňuje žádné clo.
Pro účely této hlavy se za přímo dovezené považují též produkty, které byly na celním území Společenství propuštěny do celního režimu aktivního zušlechťovacího styku nebo uskladňování v celním skladu.
2. Z toho důvodu, aby se zajistilo uspokojení potřeb zjištěných podle článku 2, pokud jde o množství, cenu a jakost, a aby byl ochráněn podíl Společenství na zásobování, poskytuje se podpora na zásobování regionů Azory a Madeira produkty ze Společenství, které jsou uchovávány ve veřejných intervenčních skladech nebo jsou dostupné na trhu Společenství.
Při stanovení výše podpory se přihlíží ke zvýšeným nákladům na dopravu na trhy regionů Azory a Madeira a vývozním cenám pro vývoz do třetích zemí, a jde-li o produkty určené ke zpracování nebo o zemědělské vstupy, ke zvýšeným nákladům souvisejícím s ostrovní povahou a mimořádně okrajovou polohou oblasti.
3. Při uplatňování zvláštního režimu zásobování se přihlíží zejména:
- ke zvláštním potřebám regionů Azory a Madeira, a jde-li o produkty určené ke zpracování nebo o zemědělské vstupy, ke zvláštním požadavkům na jakost,
- k obchodním tokům se zbývající částí Společenství,
- k hospodářské stránce navrhovaných podpor.
4. Zvláštní režim zásobování se použije pouze tehdy, pokud hospodářský prospěch vyplývající z osvobození od dovozních cel nebo z podpory v případě dodávky ze zbývající části Společenství skutečně připadne až konečnému uživateli.
5. Produkty, na které se vztahuje zvláštní režim zásobování, nemohou být zpětně vyváženy do třetích zemí ani zpětně zasílány do zbývající části Společenství.
Zákaz uvedený v tomto odstavci se nevztahuje na obchodní toky mezi Azory a Madeirou.
Jsou-li dané produkty zpracovány v regionech Azory a Madeira, nevztahuje se uvedený zákaz na vývoz zpracovaných produktů z Azor a Madeiry do třetích zemí, jsou-li dodrženy podmínky stanovené Komisí postupem podle čl. 35 odst. 2.
Jsou-li dané produkty zpracovány v regionech Azory a Madeira, nevztahuje se uvedený zákaz na tradiční zasílání zpracovaných produktů do zbývající části Společenství.
Neposkytuje se žádná vývozní náhrada.
6. Prováděcí pravidla k této hlavě budou přijata postupem podle čl. 35 odst. 2. Upraví zejména:
- stanovení podpor pro zásobování ze zbývající části Společenství,
- předpisy k zajištění toho, aby poskytnutý prospěch skutečně připadl až konečnému uživateli,
- v případě potřeby zavedení systému dovozních nebo dodacích licencí.
Komise postupem podle čl. 35 odst.
2 vypracuje odhady dodávek. Týmž postupem může tyto odhady dodávek přezkoumat, stejně jako seznam produktů vyjmenovaných v přílohách I a II, podle vývoje potřeb regionů Azory a Madeira.
V případě zásobování Azor surovým cukrem se potřeby vyhodnotí s přihlédnutím k vývoji místní produkce cukrové řepy.
Množství, na která se vztahuje režim zásobování, se určí tak, aby celkový roční objem rafinovaného cukru na Azorách nepřekročil 10000 tun.
Článek 9 nařízení (ES) č. 2038/1999 [7] se na Azory nepoužije.
HLAVA II
OPATŘENÍ NA PODPORU MÍSTNÍ PRODUKCE
KAPITOLA I
OPATŘENÍ SPOLEČNÁ PRO OBA REGIONY
ODDÍL 1
Chov hospodářských zvířat
Článek 4
1. V oboru chovu hospodářských zvířat se poskytuje podpora na dodávku čistokrevných zvířat nebo zvířat obchodních plemen a živočišných produktů pocházejících ze Společenství do regionů Azor a Madeiry, s výjimkou dodávek čistokrevného skotu na Azory.
2. Podmínky pro poskytování podpor se stanoví zejména podle potřeb zásobování regionů Azory a Madeira na zahájení produkce, genetické šlechtění hospodářských zvířat a na chov plemen nejlépe přizpůsobených místním podmínkám.
Podpora se vyplácí na dodávku zboží, které splňuje požadavky právních předpisů Společenství.
3. Podpory se stanoví na základě:
- podmínek, které vyplývají ze zeměpisné polohy regionů Azory a Madeira, a zejména nákladů na jejich zásobování,
- cen zboží na trhu Společenství a na světovém trhu,
- případného nevybírání cla při dovozu ze třetích zemí,
- hospodářské stránky zamýšlené podpory.
4. Ustanovení čl. 3 odst. 4 a 5 se vztahují na zboží, na které se vztahují podpory poskytované podle odstavce 1 tohoto článku.
5. Seznam produktů, výše podpor uvedených v odstavci 1 a prováděcí pravidla k tomuto článku se stanoví postupem podle čl. 35 odst. 2.
ODDÍL 2
Ovoce, zelenina, rostliny a květiny
Článek 5
1. Poskytuje se podpora pro ovoce, zeleninu, květiny a živé rostliny uvedené v kapitolách 6, 7 a 8 kombinované nomenklatury, dále pro čaj kódu KN 0902, med kódu KN 040900 a papriky rodu Pimenta kódu KN 0904, sklizené v místě a určené k zásobování odpovídajících produkčních regionů.
Tato podpora se neposkytuje pro banány pěstované na Madeiře.
Tato podpora se poskytuje na produkty odpovídající společným normám stanoveným právními předpisy Společenství, a neexistují-li, specifikacím obsaženým ve smlouvách o dodávce.
Poskytnutí podpory je vázáno na uzavření smluv o dodávkách na dobu jednoho či více hospodářských let mezi jednotlivými producenty nebo skupinami nebo organizacemi producentů podle článků 11, 13 a 14 nařízení (ES) č. 2200/96 [8] na jedné straně a potravinářským průmyslem nebo distributory, poskytovateli služeb společného stravování nebo místní samosprávou na straně druhé.
Podpora se vyplácí uvedeným jednotlivým producentům nebo jejich sdružením či organizacím v mezích ročního množství stanoveného podle skupin produktů.
Výše podpory se stanoví paušálně pro každou skupinu produktů, jež bude určena, podle průměrné hodnoty dotyčných produktů.
Liší se podle toho, zda příjemcem je či není organizace producentů podle článků 11, 13 a 14 nařízení (ES) č. 2200/96.
2. Tento článek se nevztahuje na pěstování ananasu na Azorách.
3. Prováděcí pravidla k tomuto článku budou přijata postupem podle čl. 35 odst. 2. Týmž postupem se určí skupiny produktů a výše podpory uvedené v odstavci 1 tohoto článku.
Článek 6
1. Poskytuje se podpora na uzavírání ročních smluv o uvádění čerstvých a zpracovaných produktů uvedených v čl. 5 odst. 1 na trh. U rostlin a květin není poskytování podpory vázáno na uzavírání ročních smluv.
Tato podpora se vyplácí nejvýše na 3000 tun daného produktu za rok, zvlášť pro každý z obou regionů.
Tyto smlouvy se uzavírají na jedné straně mezi producenty usazenými na souostrovích nebo jejich organizacemi podle článků 11, 13 a 14 nařízení (ES) č. 2200/96 a fyzickými nebo právnickými osobami usazenými ve zbývající části Společenství na straně druhé.
2. Podpora činí 10 % hodnoty produkce uvedené na trh s dodáním na místo určení.
3. Podpora se poskytuje prodávajícím, kteří uzavřou smlouvu uvedenou v odstavci 1 s hospodářským subjektem usazeným ve zbývající části Společenství.
4. Pokud opatření uvedená v odstavci 1 provádějí společné podniky, které za účelem uvádět produkci sklizenou v dotyčných regionech na trh spojují producenty z těchto regionů nebo jejich sdružení nebo organizace s fyzickými nebo právnickými osobami usazenými ve zbývající části Společenství, a pokud se smluvní strany zaváží, že budou sdílet své znalosti a know-how nezbytné pro uskutečňování záměru podniku po dobu nejméně tří let, zvyšuje se podpora uvedená v odstavci 2 na 13 % hodnoty produkce společně každoročně uvedené na trh.
5. Prováděcí pravidla k tomuto článku se stanoví postupem podle čl. 35 odst. 2.
Článek 7
1. Společenství se podílí do výše maximálně 100000 EUR na financování dvou studií hospodářské analýzy a výhledů týkajících se čerstvého a zpracovaného, zejména tropického, ovoce a zeleniny v každém z obou regionů.
Tato studie podává u každého regionu přehled hospodářské a technické situace daného odvětví.
Zejména analyzuje údaje o zásobování, nákladech na zpracování a zkoumá podmínky a možnosti rozvoje a odbytu na regionální i mezinárodní úrovni, přičemž vychází z údajů o hospodářské soutěži na světovém trhu.
2. Prováděcí pravidla k tomuto článku se stanoví postupem podle čl. 35 odst. 2.
ODDÍL 3
Víno
Článek 8
Hlava II kapitola II a hlava III kapitoly I a II nařízení (ES) č. 1493/1999 [9] a kapitola III nařízení (ES) č. 1227/2000 [10] se nepoužijí na Azory a Madeiru.
Článek 9
1. Poskytuje se paušální podpora na hektar, aby se v tradičních produkčních oblastech zachovalo pěstování odrůd vinné révy pro produkci jakostních vín s. o.
Podpora se vztahuje na plochy:
a) osázené révovými odrůdami obsaženými v registru vedeném členskými státy jako odrůdy, které jsou na jejich území vhodné k produkci jakostních vín s. o., podle článku 19 nařízení (ES) č. 1493/1999, a
b) jejichž hektarové výnosy jsou nižší než maximum stanovené členským státem, vyjádřené v množství hroznů, moštu nebo vína, podle podmínek bodu I přílohy VI nařízení (ES) č. 1493/1999.
2. Podpora činí 650 eur na hektar a rok.
Podpora se poskytuje sdružením nebo organizacím producentů.
Po přechodné období se však podpora poskytuje také jednotlivým producentům.
Po uvedenou dobu se všechny podpory vyplácejí prostřednictvím Madeirského institutu pro víno a Azorské vinařské komise, v souladu s podmínkami stanovenými postupem podle čl. 35 odst.
3. Prováděcí pravidla k tomuto článku se v případě potřeby stanoví postupem podle čl. 35 odst. 2.
Článek 10
1. Odchylně od čl. 19 odst. 1 nařízení (ES) č. 1493/1999 lze pro produkci vína, které smí být v oběhu pouze v těchto regionech, použít hrozny pocházející ze zakázaných přímých hybridů odrůdové skladby (Charvát, Othello, Isabella, Jacquez, Clinton a Herbémont) sklizené v regionech Azory a Madeira.
2. Portugalsko postupně do 31. prosince 2006 zruší pěstování na plochách osázených zakázanými přímými hybridy odrůdové sklady, případně za využité prémie stanovené v kapitole III hlavě II nařízení (ES) č. 1493/1999.
3. Portugalsko každoročně sdělí Komisi, jak postupuje přeměna a restrukturalizace ploch osázených zakázanými přímými hybridy odrůdové skladby.
ODDÍL 4
Grafický symbol
Článek 11
1. Podmínky pro užití grafického symbolu, zavedeného pro zlepšení povědomí o jakostních zemědělských produktech, nezpracovaných i zpracovaných, typických pro Azory a Madeiru jakožto pro mimořádně okrajově položené regiony, a pro povzbuzení jejich spotřeby, navrhují profesní organizace.
Portugalské orgány předají tyto návrhy se svým stanoviskem Komisi ke schválení.
Na užívání symbolu dohlíží orgán veřejné moci nebo subjekt pověřený příslušnými portugalskými orgány.
2. Prováděcí pravidla k tomuto článku se v případě potřeby stanoví postupem podle čl. 35 odst. 2.
KAPITOLA II
OPATŘENÍ NA PODPORU MÍSTNÍ PRODUKCE NA MADEIŘE
ODDÍL 1
Chov hospodářských zvířat a mléčné výrobky
Článek 12
1. Dokud stav místních mladých býčků nedosáhne dostatečně vysoké úrovně, aby byla zachována tradiční produkce masa, a v mezích odhadu dodávek podle článku 13 se
a) cla uvedená v článku 30 nařízení (ES) č. 1254/1999 [11] nepoužijí na dovoz skotu pocházejícího ze třetích zemí, určeného k výkrmu a ke spotřebě na souostroví,
b) poskytuje podpora na dodávky zvířat uvedených v písmeni a) pocházejících ze zbývající části Společenství, jejichž počet nepřekročí 1000 kusů, určené především producentům, kteří chovají alespoň 50 % zvířat na výkrm místního původu.
Na zboží, na něž se vztahují opatření uvedená v prvním pododstavci, se použije čl. 3 odst. 4 a 5.
2. Počet zvířat, na která se vztahují opatření uvedená v odstavci 1, se určuje v pravidelném odhadu dodávek tak, aby se přihlíželo k vývoji místní produkce. Tento počet, výše podpory uvedené v odst. 1 písm. b) a prováděcí pravidla k tomuto článku, která obsahují zejména minimální dobu výkrmu, se stanoví postupem podle čl. 35 odst. 2.
Článek 13
1. Na pomoc tradičním činnostem a zkvalitnění produkce hovězího a telecího masa v mezích požadavků na spotřebu na souostroví, jak vyplývá z pravidelného odhadu dodávek, se poskytují podpory uvedené v odstavcích 2 a 3.
Odhad dodávek přihlíží k počtu plemenných zvířat dodaných podle článku 4 i zvířat, na něž se vztahuje režim zásobování uvedený v článku 12.
2. Producentům hovězího a telecího masa se za každé poražené zvíře vykrmené v místě vyplácí příplatek k porážkové prémii podle článku 11 nařízení (ES) č.
1254/1999. Jeho výše činí 25 eur za kus.
Příplatek k prémii se poskytuje každoročně do dosažení limitu 2500 poražených zvířat.
3. Producentům hovězího a telecího masa se vyplácí příplatek k prémii na zachování stáda na krávu bez tržní produkce mléka podle článku 6 nařízení (ES) č.
1254/1999. Příplatek činí 50 eur za krávu bez tržní produkce mléka, kterou producent chová v den podání žádosti.
4. Ustanovení o:
a) regionálním stropu stanoveném v článku 4 nařízení (ES) č. 1254/1999 pro zvláštní prémii,
b) individuálním stropu pro zvířata chovaná v hospodářství stanoveném v článku 6 nařízení (ES) č. 1254/1999 pro základní prémii na krávu bez tržní produkce mléka,
c) vnitrostátním stropu stanoveném podle článku 11 nařízení (ES) č. 1254/1999 pro základní porážkovou prémii,
se na Madeiře nepoužijí ani na zvláštní prémii, ani na základní prémii na krávu bez tržní produkce mléka, ani na porážkovou prémii, ani na příplatky k prémiím uvedené v odstavcích 2 a 3 tohoto článku.
5. Základní prémie a příplatek uvedený v odstavci 3 se poskytují každým rokem nejvýše na 2000 býků, 1000 krav bez tržní produkce mléka a 6000 poražených zvířat.
6. Prováděcí pravidla k tomuto článku se stanoví postupem podle čl. 35 odst. 2. Zahrnují vypracování odhadů dodávek uvedených v odstavci 1 tohoto článku a jejich případné přezkoumání na základě vývoje potřeby a
a) u zvláštní prémie na býky stanoví:
- "zmrazení" počtu zvířat v mezích regionálního stropu podle článku 4 nařízení (ES) č. 1254/1999, na něž byla zvláštní prémie na Madeiře poskytnuta za rok 2000,
- poskytování prémií nejvýše na 90 zvířat v jedné věkové skupině na kalendářní rok a na hospodářství;
b) u prémie na krávu bez tržní produkce mléka:
- obsahují ustanovení, která v nezbytné míře zajistí práva producentů, jimž byla prémie poskytnuta podle článku 6 nařízení (ES) č. 1254/1999,
- mohou stanovit vytvoření zvláštní rezervy pro Madeiru a zvláštní podmínky pro přidělování nebo přerozdělování práv s ohledem na cíle sledované v chovu hospodářských zvířat; objem této rezervy se určí na základě stropu stanoveného v odstavci 5 a počtu prémií poskytnutých pro rok 2000;
c) u porážkové prémie stanoví
- "zmrazení" počtu zvířat v mezích stropu definovaného v čl. 38 odst. 1 nařízení (ES) č. 2342/1999 [12], na něž byla poskytnuta porážková prémie za rok 2000.
Prováděcí pravidla mohou obsahovat dodatečné podmínky pro poskytnutí příplatků k prémiím.
Komise může týmž postupem přezkoumat stropy stanovené v odstavci 5.
Článek 14
1. V období let 2002 až 2006 se poskytuje podpora na uskutečňování souhrnného programu podpory výroby a uvádění místních živočišných a mléčných výrobků na trh na Madeiře.
Program může obsahovat opatření na podporu zlepšení jakosti a hygieny, uvádění na trh, strukturování oborů, racionalizace výrobních a obchodních struktur, místních informačních kanálů souvisejících s jakostní výrobou a poskytování technické pomoci.
Program nesmí zahrnovat poskytování doplňkových podpor k prémiím vypláceným podle článků 13 a 15.
Tento program je vypracován a prováděn v úzké spolupráci mezi příslušnými orgány určenými členským státem na jedné straně a sdruženími nebo organizacemi nejvýznamnějších producentů v dotyčných hospodářských oborech na druhé straně.
2. Prováděcí pravidla k tomuto článku se stanoví postupem podle čl. 35 odst. 2. Návrhy nejvýše pětiletých programů předkládají Komisi příslušné orgány. Komise je schvaluje postupem podle čl. 35 odst. 2.
3. Portugalské orgány každý rok předloží výroční zprávu o provádění programu.
Do konce roku 2005 předloží Komise Evropskému parlamentu a Radě souhrnnou zprávu o uplatňování opatření uvedeného v tomto článku a případně k ní připojí vhodné návrhy.
Článek 15
1. Na zachování tradičních činností spojených s produkcí kravského mléka a pro zvýšení jeho jakosti se v mezích požadavků na spotřebu na Madeiře, posuzovaných v rámci pravidelného odhadu dodávek, poskytuje podpora stanovená v odstavci 2.
Odhad dodávek se sestavuje s přihlédnutím k mléčným výrobkům, na které se vztahuje režim zásobování uvedený v článku 2.
2. Poskytuje se podpora na produkty z kravského mléka, určené k lidské spotřebě, pocházejícího z místní produkce do výše pravidelně posuzovaných požadavků na spotřebu na souostroví.
Podpora činí 12 eur na 100 kg plnotučného mléka dodaného do mlékárny, aby se zajistil pravidelný odbyt uvedených produktů na místním trhu.
Podpora se vyplácí mlékárnám.
3. Režim doplňkové dávky, který se vztahuje na producenty kravského mléka podle nařízení (EHS) č. 3950/92 [13], se nevztahuje na Madeiru, pokud místní produkce mléka nepřekročí 4000 tun.
Odchylně od článků 2 a 3 nařízení (ES) č. 2597/97 [14] a do výše potřeb místní spotřeby se na Madeiře povoluje výroba UHT mléka ze sušeného mléka pocházejícího ze Společenství, pokud toto opatření zajistí sběr a odbyt místní produkce mléka.
Tento výrobek je určen výlučně pro místní spotřebu.
5. Komise přezkoumá podporu uvedenou v odstavci 2 a přijme prováděcí pravidla k tomuto článku postupem podle čl. 35 odst. 2. Prováděcí pravidla určí zejména množství čerstvého místního mléka, jež může být začleněno do rekonstituovaného UHT mléka ve smyslu odstavce 4 tohoto článku.
ODDÍL 2
Brambory
Článek 16
1. Pro pěstování brambor určených k lidské spotřebě kódů KN 07019050 a 07019090 se poskytuje podpora na hektar.
Roční podpora činí 596,9 EUR na hektar a rok.
Podpora se vyplácí nejvýše na 2000 hektarů obhospodařované a sklizené plochy za rok.
2. Prováděcí pravidla k tomuto článku se stanoví postupem podle čl. 35 odst. 2.
ODDÍL 3
Řetězec cukrová třtina – cukr – rum
Článek 17
1. Pěstitelům cukrové třtiny se každoročně poskytuje paušální podpora na hektar.
2. Roční podpora činí 500 EUR na hektar obhospodařované a sklizené plochy.
Podpora se vyplácí nejvýše na 100 hektarů.
Článek 18
1. Pro přímé zpracování cukrové třtiny vypěstované na Madeiře na cukrový sirup (Mel de cana) nebo na zemědělský rum, jak je definován v čl. 1 odst. 4 písm. a) nařízení (EHS) č. 1576/89 [15], se poskytuje podpora.
Podpora se vyplácí producentům cukrového sirupu nebo lihovarníkům za podmínky, že zaplatili pěstitelům cukrové třtiny stanovenou minimální cenu.
2. Poskytuje se podpora pro produkci 250 tun cukrového sirupu ročně a pro produkci 2500 hektolitrů alkoholu o 71,8° (zemědělského rumu) ročně.
Článek 19
Výše podpor uvedených v článcích 17 a 18, minimální cena, která má být zaplacena pěstitelům a prováděcí pravidla k uvedeným článkům se stanoví postupem podle čl. 35 odst.2.
ODDÍL 4
Víno
Článek 20
1. Pro zachování produkce likérových vín na Madeiře do výše potřeb odpovídajících metodám tradičně používaným v tomto regionu se poskytují podpory stanovené v tomto článku.
2. Poskytuje se podpora pro nákup rektifikovaných moštových koncentrátů ze zbývající části Společenství pro vinařské účely, aby se jimi osladila dotyčná likérová vína.
3. Poskytuje se podpora pro nákup vinného alkoholu.
Podmínky pro tento zvláštní odbyt se přijímají tak, aby nebyly narušeny trhy s alkoholem a lihovými nápoji ve Společenství.
4. Výše těchto podpor se stanoví s přihlédnutím k:
a) podmínkám, které vyplývají ze zeměpisné polohy Madeiry, a zejména nákladům na její zásobování,
b) cenám produktů na trhu Společenství a na světovém trhu,
c) hospodářské stránce zamýšlené podpory.
Při vývozu moštů a vinného alkoholu z Madeiry se neposkytuje žádná náhrada.
5. Poskytuje se podpora pro zrání madeirských likérových vín nejvýše na 20000 hektolitrů ročně.
Tato podpora se vyplácí na likérová vína, jejichž doba zrání je nejméně pět let.
Vyplácí se na každou šarži po dobu tří hospodářských let.
Podpora činí 0,040 EUR na hektolitr a den.
6. Dočasně se poskytuje roční podpora pro zasílání a uvádění madeirského vína na trhy Společenství.
Podpora činí 0,2 EUR na láhev do výše 2,5 milionu litrů ročně.
7. Prováděcí pravidla k tomuto článku se stanoví postupem podle čl. 35 odst. 2.
ODDÍL 5
Vrba
Článek 21
1. Pěstitelům vrb se ročně poskytuje paušální podpora na hektar.
2. Podpora činí 575 EUR na hektar obhospodařované a sklizené plochy, a to do 200 hektarů.
3. Prováděcí pravidla k tomuto článku se stanoví postupem podle čl. 35 odst. 2.
KAPITOLA III
OPATŘENÍ NA PODPORU MÍSTNÍ PRODUKCE NA AZORÁCH
ODDÍL 1
Chov hospodářských zvířat a mléčné výrobky
Článek 22
1. Na pomoc základním tradičním hospodářským činnostem na Azorech v odvětví hovězího a telecího masa a mléka se poskytují podpory stanovené v tomto článku.
2. Producentům se za každé poražené zvíře vyplácí příplatek k porážkové prémii podle článku 11 nařízení (ES) č.
1254/1999. Jeho výše činí 25 EUR za kus.
3. Producentům hovězího a telecího masa se vyplácí příplatek k prémii na zachování stáda na krávu bez tržní produkce mléka podle článku 6 nařízení (ES) č.
1254/1999. Příplatek činí 50 EUR za krávu bez tržní produkce mléka, kterou producent chová v den podání žádosti.
4. Ustanovení o:
a) regionálním stropu stanoveném v článku 4 nařízení (ES) č. 1254/1999 pro zvláštní prémii;
b) vnitrostátním stropu stanoveném podle článku 11 nařízení (ES) č. 1254/1999 pro základní porážkovou prémii;
se na Azorách nepoužijí ani na zvláštní prémii, ani na porážkovou prémii, ani na příplatek k prémii uvedený v odstavci 2 tohoto článku.
5. Základní prémie a příplatek uvedený v odstavci 2 se poskytují každým rokem nejvýše na 40000 býků a 33000 poražených zvířat.
6. Prováděcí pravidla k tomuto článku se stanoví postupem podle čl. 35 odst. 2. Zahrnují případné přezkoumání na základě vývoje potřeby a
a) u zvláštní prémie na býky stanoví:
- "zmrazení" počtu zvířat v mezích regionálního stropu podle článku 4 nařízení (ES) č. 1254/1999, na něž byla zvláštní prémie na Azorách poskytnuta za rok 2000,
b) u porážkové prémie stanoví:
- "zmrazení" počtu zvířat v mezích stropu definovaného v čl. 38 odst. 1 nařízení (ES) č. 2342/1999, na něž byla poskytnuta porážková prémie za rok 2000.
Prováděcí pravidla mohou obsahovat dodatečné podmínky pro poskytnutí příplatků k prémiím.
Komise může týmž postupem přezkoumat stropy stanovené v odstavci 5.
7. Zvláštní prémie se poskytuje na zachování stád dojnic, nejvýše na 78000 kusů.
Prémie se vyplácí chovateli.
Činí 96,6 EUR za krávu, kterou chovatel chová v den podání žádosti.
8. Poskytuje se podpora pro soukromé skladování sýrů vyráběných tradičními způsoby:
- S. Jorge, nejméně tři měsíce starý,
- Ilha, nejméně čtyřicet pět dní starý.
Výše podpory se stanoví postupem podle odstavce 10.
9. Zavádí se podpora pro odbyt mladých býčků narozených na Azorech v jiných oblastech Společenství.
Podpora ve výši 40 EUR za vyvezené zvíře se poskytuje nejvýše na 20000 kusů producentům, kteří tato zvířata chovali nejméně po dobu tří měsíců před odesláním.
10. Prováděcí pravidla k tomuto článku se v případě potřeby stanoví postupem podle čl. 35 odst. 2.
Článek 23
1. V přechodném období pokrývajícím hospodářské roky 1999/2000, 2000/2001, 2001/2002 a 2002/2003 se pro účely rozdělení doplňkové dávky mezi výrobce uvedené v čl. 2 odst. 1 druhé větě nařízení (EHS) č. 3950/92 považují za výrobce vymezené v čl. 9 písm. c) uvedeného nařízení pouze výrobci, kteří jsou usazení a provozují výrobu na Azorech a kteří uvádějí na trh množství produktů překračující jejich referenční množství zvýšená o procentní podíl uvedený ve třetím pododstavci tohoto odstavce.
Doplňková dávka se hradí za množství překračující takto zvýšené referenční množství po přerozdělení nevyužitého množství z rezervy vyplývající ze zvýšení mezi výrobce uvedené v prvním pododstavci a v poměru k referenčnímu množství, které je každému výrobci dostupné.
Procentní podíl uvedený v prvním pododstavci se rovná poměru mezi množstvím 73000 tun a referenčním množstvím dostupným pro jednotlivá hospodářství k 31. březnu 2000.
U každého výrobce se použije pouze na referenční množství, které mu bylo dostupné k 31. březnu 2000.
2. Množství mléka nebo ekvivalentu mléka uvedeného na trh, které překračuje referenční množství, ale které dodržuje procentní podíl uvedený v odstavci 1 po přerozdělení uvedeném tamtéž, se nezapočítává při výpočtu případného překročení kvót v Portugalsku podle čl. 2 odst. 1 první věty nařízení (EHS) č. 3950/92.
Článek 24
1. Portugalská republika sdělí Komisi předpisy, jež přijme k provedení článku 23, před jejich vstupem v platnost.
Článek 25
1. Komise přijme v případě potřeby postupem podle čl. 35 odst. 2 prováděcí opatření k článku 23.
Článek 26
1. V období let 2002 až 2006 se poskytuje podpora na uskutečňování souhrnného programu podpory výroby a uvádění místních živočišných a mléčných výrobků na trh na Azorách.
Program může obsahovat opatření na podporu zlepšení jakosti a hygieny, uvádění na trh, strukturování oborů, místních informačních kanálů souvisejících s jakostní výrobou a poskytování technické pomoci.
Program nesmí zahrnovat poskytování doplňkových podpor k prémiím vypláceným podle článku 22.
Tento program je vypracován a prováděn v úzké spolupráci mezi příslušnými orgány určenými členským státem na jedné straně a sdruženími nebo organizacemi nejvýznamnějších producentů v dotyčných hospodářských oborech na druhé straně.
2. Prováděcí pravidla k tomuto článku se stanoví postupem podle čl. 35 odst. 2. Návrhy nejvýše pětiletých programů předkládají Komisi příslušné orgány. Komise je schvaluje postupem podle čl. 35 odst. 2.
3. Portugalské orgány každý rok předloží výroční zprávu o provádění programu.
Do konce roku 2005 předloží Komise Evropskému parlamentu a Radě souhrnnou zprávu o uplatňování opatření uvedeného v tomto článku a případně k ní připojí vhodné návrhy.
ODDÍL 2
Ananas
Článek 27
Poskytuje se podpora pro pěstování ananasu kódu KN 08043000 nejvýše na 2000 tun ročně.
Podpora činí 1,20 EUR na kilogram.
Prováděcí pravidla k tomuto článku se stanoví postupem podle čl. 35 odst. 2.
ODDÍL 3
Cukr
Článek 28
1. Pro rozvoj pěstování cukrové řepy se nejvýše na plochu odpovídající produkci 10000 tun bílého cukru ročně poskytuje paušální podpora na hektar.
Podpora činí 800 EUR na hektar oseté a sklizené plochy.
2. Pro zpracování cukrové řepy sklizené na Azorech na bílý cukr se poskytuje zvláštní podpora na celkovou roční produkci nejvýše na 10000 tun rafinovaného cukru.
Podpora činí 27 EUR na 100 kg rafinovaného cukru.
Může být upravena postupem podle čl. 35 odst.
3. Prováděcí pravidla k tomuto článku se stanoví postupem podle čl. 35 odst. 2.
ODDÍL 4
Tabák
Článek 29
1. Na sběr tabákových listů odrůdy Burley P., nejvýše na 250 tun, se poskytuje příplatek k prémii zavedené v hlavě I nařízení (EHS) č.
2075/92 [16]. Příplatek činí 0,24 EUR na kilogram tabákových listů.
Na příplatek se použijí prováděcí pravidla k režimu prémií stanovenému v nařízení (ES) č. 2848/98 [17], s výjimkou zvláštních odchylek přijatých postupem podle čl. 35 odst. 2.
2. Prováděcí pravidla k tomuto článku se stanoví postupem podle čl. 35 odst. 2.
ODDÍL 5
Sadbové brambory, čekanka a čaj
Článek 30
1. Pro pěstování sadbových brambor kódu KN ex07011000 se poskytuje podpora nejvýše na 200 hektarů plochy.
Podpora činí 596,9 EUR na hektar.
2. Pro pěstování čekanky kódu KN 12129910 se poskytuje podpora nejvýše na 200 hektarů plochy.
Podpora činí 596,9 EUR na hektar.
3. Na uzavírání ročních smluv pro uvádění brambor podle odstavce 1 na trh se poskytuje podpora za týchž podmínek, jaké jsou stanoveny v článku 6.
4. Pro pěstování čaje se poskytuje podpora na hektar.
Roční podpora činí 800 EUR na hektar sklizené plochy.
Podpora se vyplácí nejvýše na 100 hektarů.
5. Prováděcí pravidla k tomuto článku se stanoví postupem podle čl. 35 odst. 2.
Článek 31
Poskytuje se podpora pro zrání azorského vína "verdelho" nejvýše na 4000 hektolitrů ročně. Tato podpora se vyplácí na víno "verdelho", jehož doba zrání je nejméně tři roky.
Vyplácí se na každou šarži po dobu tří hospodářských let.
Podpora činí 0,08 EUR na hektolitr a den.
HLAVA III
ROSTLINOLÉKAŘSKÁ OPATŘENÍ
Článek 32
1. Příslušné orgány předloží Komisi programy na potírání organismů škodlivých rostlinám nebo rostlinným produktům.
Programy uvádějí zejména cíle, jichž má být dosaženo, činnosti, které se mají uskutečnit, dobu jejich trvání a náklady.
Programy předložené podle tohoto článku se netýkají ochranných opatření pro banány.
2. Společenství přispěje na financování těchto programů na základě technického rozboru regionální situace.
3. O příspěvku Společenství i o výši podpory se rozhoduje postupem podle čl. 35 odst. 2. Týmž postupem se definují opatření, na která se příspěvek Společenství vztahuje.
4. Příspěvek může pokrývat až 75 % oprávněných výdajů.
Vyplácí se na základě dokumentace, kterou dodají příslušné orgány.
Pokud je to nezbytné, může Komise na vlastní účet uspořádat a provést šetření, které uskuteční odborníci podle článku 21 směrnice 2000/29/ES [18].
HLAVA IV
STRUKTURÁLNÍ ODCHYLKY
Článek 33
1. Odchylně od článku 7 nařízení (ES) č. 1257/1999 je celková hodnota podpory vyjádřená v procentech objemu investic, na které se může vztahovat, omezena nejvýše na 75 % u investic zaměřených zejména na podporu diverzifikace, restrukturalizace nebo nasměrování k udržitelnému zemědělství u malých zemědělských hospodářství, jak jsou definovány v komplementu programu podle čl. 18 odst. 3 nařízení (ES) č. 1260/1999.
2. Odchylně od čl. 28 odst. 2 nařízení (ES) č. 1257/1999 je celková hodnota podpory vyjádřená v procentech objemu investic, na které se může vztahovat, omezena nejvýše na 65 % u investic do zpracovatelských podniků a do podniků uvádějících na trh zemědělské produkty pocházející převážně z místní produkce v odvětvích, která jsou definována v komplementu programu podle čl. 18 odst. 3 nařízení (ES) č. 1260/1999. U malých a středních podniků je celková hodnota podpory za týchž podmínek omezena nejvýše na 75 %.
3. Omezení uvedené v čl. 29 odst. 3 nařízení (ES) č. 1257/1999 se nepoužije na tropické lesy a na zalesněné plochy ležící na území Azor a Madeiry.
4. Odchylně od čl. 47 odst. 2 druhého pododstavce třetí odrážky nařízení (ES) č. 1257/1999 se příspěvek Společenství na agroenvironmentální opatření podle článků 22, 23 a 24 uvedeného nařízení zvyšuje na 85 %.
5. Odchylně od čl. 24 odst. 2 nařízení (ES) č. 1257/1999 lze maximální roční částky použitelné na podporu Společenství, stanovené v příloze uvedeného nařízení, zvýšit až na dvojnásobek u opatření na ochranu jezer na Azorách a u opatření na ochranu krajiny a tradičních vlastností zemědělské půdy, zejména na udržování podpěrných terasových kamenných zdí na Madeiře.
6. Souhrnný popis opatření plánovaných podle tohoto článku se začleňuje do operačních programů pro tyto regiony podle článku 18 nařízení (ES) č. 1260/1999.
HLAVA V
OBECNÁ A ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 34
Opatření nezbytná k provedení tohoto nařízení se stanoví řídicím postupem podle čl. 35 odst. 2.
Článek 35
1. Komisi je nápomocen Řídící výbor pro obiloviny, zřízený článkem 22 nařízení (EHS) č. 1766/92 [19], nebo řídící výbory zřízené nařízeními o společné organizaci trhu s dotyčnými produkty.
U zemědělských produktů, na které se vztahuje nařízení (EHS) č. 827/68 [20], a u produktů, na které se nevztahuje žádná společná organizace trhu, je Komisi nápomocen Řídící výbor pro chmel zřízený článkem 20 nařízení (EHS) č. 1696/71 [21].
V případě grafického symbolu a v ostatních případech uvedených v tomto nařízení je Komisi nápomocen Řídící výbor pro čerstvé ovoce a zeleninu zřízený nařízením (ES) č. 2200/96.
Pro účely provádění hlavy III je Komisi nápomocen Stálý rostlinolékařský výbor zřízený rozhodnutím 76/894/EHS [22].
Pro účely provádění hlavy IV jsou Komisi nápomocny Výbor pro rozvoj a přeměnu regionů a Výbor pro zemědělské struktury a rozvoj venkova zřízené články 48 a 50 nařízení (ES) č. 1260/1999.
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 4 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES.
Pokud se však jedná o hlavu III, použije se postup podle článku 18 směrnice 2000/29/ES.
Doba uvedená v čl. 4 odst. 3 rozhodnutí 1999/468/ES je jeden měsíc.
3. Výbory přijmou své jednací řády.
Článek 36
U zemědělských produktů uvedených v příloze I Smlouvy, na něž se vztahují články 87 až 89 Smlouvy, může Komise v odvětví produkce, zpracování a uvádění těchto produktů na trh povolit provozní podporu, aby se tím zmírnily zvláštní obtíže zemědělské produkce na Azorách a Madeiře způsobené odlehlostí, ostrovní povahou a mimořádně okrajovou polohou.
Článek 37
Opatření stanovená v tomto nařízení, s výjimkou článku 33, jsou intervencemi zaměřenými na stabilizaci zemědělských trhů ve smyslu čl. 2 odst. 2 nařízení (ES) č. 1258/1999 [23].
Článek 38
Členské státy přijmou opatření nezbytná k tomu, aby bylo zajištěno dodržování tohoto nařízení, zejména pokud jde o kontroly a správní sankce, a informují o nich Komisi.
Prováděcí pravidla k tomuto článku se stanoví postupem podle čl. 35 odst. 2.
Článek 39
1. Portugalsko předloží Komisi výroční zprávu o provádění opatření stanovených v tomto nařízení.
2. Nejpozději na konci pátého roku používání tohoto režimu předloží Komise Evropskému parlamentu a Radě souhrnnou zprávu o účincích činností uskutečněných na základě tohoto nařízení a případně k ní připojí odpovídající návrhy.
Článek 40
Nařízení (EHS) č. 1600/92 [24] se zrušuje.
Odkazy na nařízení (EHS) č. 1600/92 se považují za odkazy na toto nařízení v souladu se srovnávací tabulkou obsaženou v příloze III.
Článek 41
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Článek 33 se použije ode dne 1. ledna 2000.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Rady (ES) č. 1454/2001
ze dne 28. června 2001,
kterým se zavádějí zvláštní opatření pro Kanárské ostrovy týkající se některých zemědělských produktů a kterým se zrušuje nařízení (EHS) č. 1601/92 (Poseican)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na články 36, 37 a čl. 299 odst. 2 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízením (EHS) č. 1911/91 [2] se Kanárské ostrovy stávají součástí celního území Společenství a uplatňují se na ně všechny společné politiky, aniž jsou dotčena zvláštní opatření přijatá pro to, aby se přihlédlo k jejich zvláštním obtížím a tradičnímu hospodářskému a daňovému postavení.
Podle článků 2 a 10 uvedeného nařízení je uplatňování společné zemědělské politiky podmíněno vstupem v platnost zvláštního režimu zásobování.
Uplatňování společné zemědělské politiky musí být dále provázeno zvláštními opatřeními týkajícími se zemědělské produkce souostroví.
(2) Rozhodnutím 91/314/EHS [3] Rada přijala program možností specifických pro odlehlost a ostrovní povahu Kanárských ostrovů (Poseican), v souladu s politikou podpory Společenství mimořádně okrajově položeným regionům.
Cílem programu je usnadnit hospodářský a sociální rozvoj této oblasti a umožnit jí, aby mohla využívat výhod jednotného trhu, jehož je nedílnou součástí, ačkoli ji objektivní skutečnosti zeměpisně i hospodářsky oddělují.
Program požaduje uplatňování společné zemědělské politiky v tomto regionu a stanoví, že se mají přijmout zvláštní opatření, zejména opatření určená ke zlepšení podmínek produkce a uvádění zemědělských produktů souostroví na trh a ke zmírnění účinků jeho mimořádné zeměpisné polohy a obtíží, jež uznává již čl. 299 odst.
(3) Mimořádná zeměpisná poloha Kanárských ostrovů působí v této oblasti zvýšení přepravních nákladů při zásobování základními produkty určenými k lidské spotřebě, ke zpracování a k použití jako zemědělské vstupy.
Objektivní skutečnosti vyplývající z ostrovní povahy a mimořádně okrajové polohy navíc působí subjektům trhu a producentům na Kanárských ostrovech další obtíže, které jejich činnost těžce poškozují.
Tyto nevýhody lze zmírnit snížením cen uvedených základních produktů.
Je proto vhodné zavést zvláštní režim zásobování, aby se zajistilo zásobování tohoto souostroví, a zmírnit zvýšení nákladů v důsledku jeho odlehlosti, ostrovní povahy a mimořádně okrajové polohy.
(4) K tomuto účelu by se odchylně od článku 23 Smlouvy měl dovoz dotyčných produktů ze třetích zemí osvobodit od platných dovozních cel.
S ohledem na jejich původ a celní zacházení, které pro ně stanoví předpisy Společenství, by se měly produkty propuštěné na celním území Společenství do režimu aktivního zušlechťovacího styku nebo uskladňování v celním skladu považovat za přímé dovozy, aby se na ně vztahovaly výhody vyplývající ze zvláštního režimu zásobování.
(5) Aby bylo účinně dosaženo záměru snížit na Kanárských ostrovech ceny a zmírnit zvýšené náklady vyplývající z jejich odlehlosti, ostrovní povahy a mimořádně okrajové polohy, přitom však zachovat konkurenceschopnost produktů Společenství, je třeba poskytnout podporu pro dodávku produktů ze Společenství na toto souostroví.
Tato podpora by se týkala zvýšených nákladů na dopravu na Kanárské ostrovy a vývozních cen pro vývoz do třetích zemí, a jde-li o zemědělské vstupy nebo o produkty určené ke zpracování, zvýšených nákladů souvisejících s ostrovní povahou a mimořádně okrajovou polohou oblasti.
(6) Jelikož množství, na které se vztahuje zvláštní režim zásobování, je omezeno potřebami zásobování Kanárských ostrovů, nenarušuje toto opatření řádné fungování vnitřního trhu.
Hospodářské výhody zvláštního režimu zásobování by ani neměly vyvolat odklon obchodu s dotyčnými produkty.
Je tedy třeba zakázat zpětné zasílání nebo zpětný vývoz těchto produktů z Kanárských ostrovů.
Za určitých podmínek však lze zpětně vyvážet dále neupravované produkty nebo produkty na místě balené do dalšího balení, aby se umožnil regionální obchod.
V případě dalšího zpracování se tento zákaz navíc nevztahuje na tradiční vývoz a tradiční zasílání.
(7) Hospodářské výhody zvláštního režimu zásobování by měly snížit produkční náklady a stlačovat ceny od produkčního a distribučního řetězce až ke konečnému uživateli a snížit i spotřební ceny.
Měly by tedy být zaručeny pouze za podmínky, že ke snížení skutečně dojde, a k tomuto účelu musí být zavedeno průběžné sledování.
(8) Je třeba podpořit tradiční chov hospodářských zvířat, aby se tak částečně uspokojila místní spotřeba.
K tomuto účelu je nutné se odchýlit od některých ustanovení společných organizací trhu předepisujících omezení produkce, aby se vzal v úvahu stav rozvoje a mimořádné zvláštní podmínky produkce, jež jsou zcela odlišné od podmínek ve zbývající části Společenství.
V tomto záměru tedy lze pokračovat nepřímo financováním programů genetického šlechtění, zahrnujících nákup čistokrevných plemenných zvířat, nákup obchodních plemen přizpůsobených místním podmínkám a poskytování příplatků k prémii na krávu bez tržní produkce mléka a k porážkové prémii.
V pravidelných odhadech dodávek se stanoví požadavky podle místní spotřeby.
Pro zajištění toho, aby podpora Společenství byla využita efektivně, je třeba, aby souhrnný program podpory místních činností v odvětví chovu hospodářských zvířat a v odvětví mléčných výrobků umožňoval dotyčným odvětvím vymezit a provádět strategie přizpůsobené místním podmínkám hospodářského rozvoje, územního plánování produkce a profesionalizace producentů.
Dokud nedojde k rozvoji místního chovu v rámci maximálního ročního stanoveného množství, které neohrozí uvedený záměr, může tento program dočasně a za určitých podmínek povolovat zásobování býky na výkrm. Může také stanovit opatření na podporu produkce mléka v chovu ovcí a koz, na strukturalizaci tohoto oboru, na zmírnění obtíží spojených se zpracováním a uváděním na trh místních sýrů vyrobených rukodělně z kozího a ovčího mléka, na nápravu rozdrobenosti nabídky, na zlepšení jakosti mléka a na podporu diverzifikace.
(9) Chov ovcí a koz získává podporu prostřednictvím příplatku k prémiím, která se na Kanárských ostrovech poskytuje producentům těžkých jehňat.
Toto opatření umožnilo rozvoj místní produkce, jejíž sociální a hospodářský význam i přínos pro životní prostředí je značný, neboť tato činnost se soustřeďuje do znevýhodněných oblastí souostroví, kde není jiná možnost hospodaření.
Je tedy třeba v tomto opatření pokračovat.
(10) Mlékárnám se vyplácí podpora na čerstvé výrobky z kravského mléka určené k lidské spotřebě, takže mléčná výroba nachází pravidelný odbyt na místním trhu.
Rozšíření podpory i na další výrobky umožnilo, aby se toto odvětví přizpůsobilo změně spotřebních zvyklostí.
Místní výroba však stále není soběstačná, takže prodloužení tohoto opatření je odůvodněné.
(11) V odvětví ovoce, zeleniny, jedlých kořenů a hlíz, květin a živých rostlin se systém podpory na hektar ukázal jako nevhodný, zejména pro těžkopádnost a složitost postupů a pro strukturu navrhovaných podpor.
Je třeba se poučit z povzbudivých výsledků reformy Poseidomu v tomto odvětví a naplánovat podporu uvádění na trh a zpracování pro účely zásobovaní trhu na Kanárských ostrovech.
Tato podpora by měla umožnit posílení konkurenceschopnosti místní produkce vůči vnější konkurenci na prosperujících trzích, lepší uspokojení požadavků spotřebitelů a nových distribučních řetězců, zlepšení produktivity hospodářství a zvýšení jakosti produktů.
Uvádění těchto produktů na trh, čerstvých i zpracovaných, by mělo pokračovat, stejně jako jejich propagace ve zbývající části Společenství.
Strukturování tohoto odvětví umožní zlepšit hospodářská studie;
(12) Pěstování brambor má na Kanárských ostrovech zásadní význam jak z hospodářského hlediska, tak sociálním dopadem a důsledky pro životní prostředí.
Obhospodařované plochy leží v oblastech s průměrnou nadmořskou výškou, kde těžko přístupný terén a malá rozloha hospodářství (terasovité pěstování) spolu s cenami vstupů vedou k velmi vysokým produkčním nákladům.
Zvláštní podpora se poskytuje na pěstování brambor k lidské spotřebě, aby se posílila domácí produkce, která by uspokojila spotřební zvyklosti na souostroví.
Zrušení přechodného opatření, které omezovalo dodávky brambor k lidské spotřebě během období uvádění na trh místní produkce, činí toto pěstování velmi zranitelným.
Proto se určí poskytnutí podpory pro uvádění této produkce brambor na místní trh.
(13) Pro hospodářství i pro životní prostředí je nutné, aby se i nadále pokračovalo v pěstování vína, této nejrozšířenější plodiny, jelikož réva je vysazena v suchých oblastech a na půdách mimořádně citlivých na erozi.
Z důvodu podpory domácí produkce se poskytuje paušální podpora na hektar pro obdělávání vinic určených k produkci jakostních vín z určených oblastí.
Stejně tak se nepoužijí ani prémie za konečné vzdání se vinohradnictví, ani tržní mechanismy, s výjimkou nouzové destilace, která může být použita v případě výjimečného narušení trhu následkem kvalitativních problémů.
(14) Pěstování tabáku mělo na souostroví velký historický význam.
Z hospodářského hlediska je průmysl zpracovávající tabák i nadále jednou z nejvýznamnějších průmyslových činností v regionu.
Ze sociálního hlediska je pěstování tabáku velmi náročné na intenzitu práce, kterou vykonávají malá hospodářství.
Jelikož toto pěstování nepřináší dostatečný výnos, hrozí nebezpečí, že zanikne.
Tabák se v současné době totiž pěstuje pouze na malé ploše na ostrově La Palma pro rukodělnou výrobu doutníků.
Je tedy třeba Španělsku povolit, aby i nadále poskytovalo podporu jako doplněk podpory Společenství, aby se tato tradiční plodina uchovala, stejně jako s ní spojená rukodělná činnost.
Pro zachování rukodělné výroby tabákových výrobků je dále třeba, aby byl dovoz surového tabáku a tabákových polotovarů osvobozen od cla do výše ročního množství 20000 tun ekvivalentu nezpracovaného odřapíkovaného tabáku.
(15) Tradiční med na Kanárských ostrovech pochází od domácího chovu včel, které jsou dobře přizpůsobené místním podmínkám, ale nejsou příliš produktivní.
Těmto včelám hrozí, že zaniknou, protože je nahradí včelstva, která zajistí včelařům větší výnosnost.
Je tedy třeba i nadále vyplácet podporu sdružením včelařů, kteří vyrábějí tradiční med specifické jakosti, a aktualizovat počet domácích včelstev, na která se tato podpora vztahuje.
(16) Je třeba podpořit zemědělské producenty na Kanárských ostrovech, aby dodávali jakostní produkty, a pomoci jim s jejich uváděním na trh.
K tomuto účelu může být použit grafický symbol zavedený Společenstvím.
(17) Nařízení (ES) č. 1257/1999 [4] stanoví opatření pro rozvoj venkova, na něž se může vztahovat podpora Společenství, a podmínky pro získání této podpory.
(18) Cílem tohoto nařízení je napravit obtíže vyplývající z odlehlosti a ostrovní povahy tohoto regionu.
(19) Struktury některých zemědělských hospodářství nebo zpracovatelských či obchodních podniků na souostroví vykazují vážné nedostatky a trpí zvláštními obtížemi.
Je proto vhodné stanovit u některých typů investic možnost odchýlení od ustanovení, kterými se omezuje nebo zakazuje poskytovat některé strukturální podpory podle nařízení (ES) č. 1257/1999.
(20) Příspěvek Společenství na tři doprovodná opatření uvedená v čl. 35 odst. 1 nařízení (ES) č. 1257/1999 lze v mimořádně okrajově položených oblastech zvýšit až na 85 % celkových oprávněných nákladů. Oproti tomu je v souladu s čl. 47 odst. 2 třetí odrážkou téhož nařízení příspěvek Společenství u agroenvironmentálních opatření, která tvoří čtvrté doprovodné opatření, omezen na 75 % ve všech oblastech zahrnutých v cíli 1. Jelikož se ochraně zemědělského životního prostředí věnuje v rámci rozvoje venkova velká pozornost, je třeba míru příspěvku Společenství sladit pro všechna doprovodná opatření v mimořádně okrajově položených oblastech.
14 nařízení (ES) č. 1260/1999 [5] zahrnuje každý plán, rámec podpory Společenství, operační program a jednotný programový dokument období sedmi let a období programování začíná1. ledna 2000.
V zájmu soudržnosti a pro vyloučení diskriminací mezi osobami využívajícími týž program musí být umožněno uplatňovat odchylky podle tohoto nařízení výjimečně na celé období programování.
(22) Může být povolena odchylka od stálé politiky Společenství nepovolovat státní podpory pro produkci, zpracování a uvádění na trh zemědělských produktů uvedených v příloze I Smlouvy, aby se tak zmírnily zvláštní obtíže, s nimiž se potýká zemědělská produkce na Kanárských ostrovech v důsledku odlehlosti, ostrovní povahy, mimořádně okrajové polohy, malé rozlohy, povrchu, podnebí a hospodářské závislosti na malém množství produktů.
(23) Opatření nezbytná k provedení tohoto nařízení by měla být přijímána v souladu s rozhodnutím Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [6],
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Toto nařízení stanoví zvláštní opatření pro některé zemědělské produkty k nápravě obtíží způsobených odlehlostí, ostrovní povahou a mimořádně okrajovou polohou Kanárských ostrovů.
HLAVA I ZVLÁŠTNÍ REŽIM ZÁSOBOVÁNÍ
Článek 2
1. Zřizuje se zvláštní režim zásobování zemědělskými produkty uvedenými v příloze I, jež mají na Kanárských ostrovech zásadní význam pro lidskou spotřebu, pro zpracování a jako zemědělské vstupy.
2. Pro každý rok se vyhotoví předběžný odhad dodávek produktů vyjmenovaných v příloze I. Samostatný předběžný odhad dodávek lze vyhotovit pro potřeby zpracovatelského nebo obalového průmyslu pro produkty určené na místní trh, pro tradiční vývoz nebo pro tradiční zasílání do zbývající části Společenství.
Článek 3
1. Na produkty pocházející ze třetích zemí, na které se vztahuje zvláštní režim zásobování, se při přímém dovozu na Kanárské ostrovy v mezích množství stanovených v odhadu dodávek neuplatňuje žádné clo.
Pro účely této hlavy se za přímo dovezené považují též produkty, které byly na celním území Společenství propuštěny do celního režimu aktivního zušlechťovacího styku nebo uskladňování v celním skladu.
2. Z toho důvodu, aby se zajistilo uspokojení potřeb zjištěných podle článku 2, pokud jde o množství, cenu a jakost, a aby byl ochráněn podíl Společenství na zásobování, poskytuje se podpora na zásobování Kanárských ostrovů produkty ze Společenství, které jsou uchovávány ve veřejných intervenčních skladech nebo jsou dostupné na trhu Společenství.
Při stanovení výše podpory se přihlíží ke zvýšeným nákladům na dopravu na trh Kanárských ostrovů a vývozním cenám pro vývoz do třetích zemí, a jde-li o produkty určené ke zpracování nebo o zemědělské vstupy, ke zvýšeným nákladům souvisejícím s ostrovní povahou a mimořádně okrajovou polohou oblasti.
3. Při uplatňování zvláštního režimu zásobování se přihlíží zejména
- ke zvláštním potřebám Kanárských ostrovů, a jde-li o produkty určené ke zpracování nebo o zemědělské vstupy, ke zvláštním požadavkům na jakost,
- k obchodním tokům se zbývající částí Společenství,
- k hospodářské stránce navrhovaných podpor.
4. Zvláštní režim zásobování se použije pouze tehdy, pokud hospodářský prospěch vyplývající z osvobození od dovozních cel nebo z podpory v případě dodávky ze zbývající části Společenství skutečně připadne až konečnému uživateli.
5. Produkty, na které se vztahuje zvláštní režim zásobování, nemohou být zpětně vyváženy do třetích zemí ani zpětně zasílány do zbývající části Společenství.
Dále neupravované produkty nebo produkty na místě balené do dalšího balení však mohou být zpětně vyvezeny do třetí země, pokud jsou dodrženy podmínky, které určí Komise postupem podle čl. 21 odst. 2.
Jsou-li dané produkty zpracovány na Kanárských ostrovech, nevztahuje se uvedený zákaz na tradiční vývoz ani na tradiční zasílání zpracovaných produktů do zbývající části Společenství.
Neposkytuje se žádná vývozní náhrada.
6. Prováděcí pravidla k této hlavě se přijmou postupem podle čl. 21 odst. 2. Upraví zejména
- stanovení podpor pro zásobování ze zbývající části Společenství,
- předpisy k zajištění toho, aby poskytnutý prospěch skutečně připadl až konečnému uživateli,
- v případě potřeby zavedení systému dovozních nebo dodacích licencí.
Komise postupem podle čl. 21 odst.
2 vypracuje odhady dodávek. Týmž postupem může tyto odhady dodávek přezkoumat, stejně jako seznam produktů vyjmenovaných v příloze I, podle vývoje potřeb Kanárských ostrovů.
HLAVA II OPATŘENÍ VE PROSPĚCH MÍSTNÍ PRODUKCE
KAPITOLA I CHOV HOSPODÁŘSKÝCH ZVÍŘAT A MLÉČNÉ VÝROBKY
Článek 4
1. V oboru chovu hospodářských zvířat se poskytuje podpora na dodávku čistokrevných zvířat nebo zvířat obchodních plemen a živočišných produktů pocházejících ze Společenství na Kanárské ostrovy.
2. Podmínky pro poskytování podpory se stanoví zejména podle potřeb zásobování Kanárských ostrovů na zahájení produkce, genetické šlechtění hospodářských zvířat a na chov plemen nejlépe přizpůsobených místním podmínkám.
Podpora se vyplácí na dodávku zboží, které splňuje požadavky právních předpisů Společenství.
3. Podpora se stanoví s přihlédnutím k
- podmínkám, které vyplývají ze zeměpisné polohy Kanárských ostrovů, a zejména nákladům na jejich zásobování,
- cenám zboží na trhu Společenství a na světovém trhu,
- případnému nevybírání cla při dovozu ze třetích zemí,
- hospodářské stránce zamýšlené podpory.
4. Ustanovení čl. 3 odst. 4 a 5 se vztahují na zboží, na které se vztahují podpory poskytované podle odstavce 1 tohoto článku.
5. Seznam produktů, výše podpor uvedených v odstavci 1 a prováděcí pravidla k tomuto článku se přijmou postupem podle čl. 21 odst. 2.
Článek 5
1. Na pomoc tradičním činnostem a zkvalitnění produkce hovězího a telecího masa v mezích požadavků na spotřebu na souostroví, jak vyplývá z pravidelného odhadu dodávek, se poskytují podpory uvedené v odstavcích 2 a 3.
Odhad dodávek přihlíží k počtu plemenných zvířat dodaných podle článku 4 i zvířat, na něž se vztahují opatření podle čl. 7 odst. 1 třetího pododstavce.
2. Producentům hovězího a telecího masa se za každé poražené zvíře vyplácí příplatek k porážkové prémii podle článku 11 nařízení (ES) č. 1254/1999 [7] ve výši 25 EUR na kus.
3. Producentům hovězího a telecího masa se vyplácí příplatek k prémii na zachování stáda na krávu bez tržní produkce mléka podle článku 6 nařízení (ES) č.
1254/1999. Příplatek činí 50 EUR za krávu bez tržní produkce mléka, kterou producent chová v den podání žádosti.
4. Ustanovení o
a) regionálním stropu stanoveném v článku 4 nařízení (ES) č. 1254/1999 pro zvláštní prémii;
b) individuálním stropu pro zvířata chovaná v hospodářství stanoveném v článku 6 nařízení (ES) č. 1254/1999 pro základní prémii na krávu bez tržní produkce mléka;
c) vnitrostátním stropu stanoveném podle článku 11 nařízení (ES) č. 1254/1999 pro základní porážkovou prémii;
d) hustotě stáda zvířat chovaných na hospodářství podle článku 12 nařízení (ES) č. 1254/1999 pro zvláštní prémii a pro základní prémii na krávu bez tržní produkce mléka;
se na Kanárských ostrovech nepoužijí ani na zvláštní prémii, ani na základní prémii na krávu bez tržní produkce mléka, ani na porážkovou prémii, ani na příplatky k prémiím uvedené v odstavcích 2 a 3 tohoto článku.
5. Základní prémie a příplatky uvedené v odstavcích 2 a 3 se poskytují každým rokem nejvýše na 10000 býků, 5000 krav bez tržní produkce mléka a 15000 poražených zvířat.
6. Prováděcí pravidla k tomuto článku se přijmou postupem podle čl. 21 odst. 2. Zahrnují vypracování odhadů dodávek uvedených v odstavci 1 tohoto článku a jejich případné přezkoumání na základě vývoje potřeby a
a) u zvláštní prémie na býky stanoví:
- "zmrazení" počtu zvířat v mezích regionálního stropu podle článku 4 nařízení (ES) č. 1254/1999, na něž byla na Kanárských ostrovech poskytnuta zvláštní prémie za rok 2000,
- poskytování prémií nejvýše na 90 zvířat v jedné věkové skupině na kalendářní rok a na hospodářství;
b) u prémie na krávu bez tržní produkce mléka:
- obsahují ustanovení, která v nezbytné míře zajistí práva producentů, jimž byla prémie poskytnuta podle článku 6 nařízení (ES) č. 1254/1999,
- mohou stanovit vytvoření zvláštní rezervy pro Kanárské ostrovy a zvláštní podmínky pro přidělování nebo přerozdělování práv s ohledem na cíle sledované v chovu hospodářských zvířat; objem této rezervy se určí na základě stropu stanoveného v odstavci 5 a počtu prémií poskytnutých za rok 2000;
c) u porážkové prémie stanoví:
- "zmrazení" počtu zvířat v mezích stropu definovaného v čl. 38 odst. 1 nařízení (ES) č. 2342/1999 [8], na něž byla poskytnuta porážková prémie za rok 2000.
Prováděcí pravidla mohou obsahovat dodatečné podmínky pro poskytnutí příplatků k prémiím.
Komise může týmž postupem přezkoumat stropy stanovené v odstavci 5.
Článek 6
1. Producentům lehkých jehňat, definovaným v čl. 5 odst. 3 nařízení (ES) č. 2467/98 [9], se vyplácí příplatek k prémii na bahnici podle čl. 4 odst. 3 uvedeného nařízení.
Výše tohoto příplatku je rovna rozdílu mezi částkou prémií určených podle čl. 5 odst. 2 a 3 nařízení (ES) č. 2467/98, vyplácených producentům těžkých jehňat nebo producentům lehkých jehňat, zvýšenému o rozdíl mezi částkami zvláštních podpor pro rozvoj venkova podle čl. 1 odst. 1 první a druhé odrážky nařízení (EHS) č. 1323/90 [10].
2. Příplatek k prémii určený podle odstavce 1 se vyplácí také producentům kozího masa, aniž je dotčeno vyplácení prémie uvedené v čl. 5 odst. 5 nařízení (ES) č. 2467/98.
3. Příplatky k prémiím uvedené v odstavcích 1 a 2 tohoto článku se poskytují za týchž podmínek, jaké platí pro poskytování prémie producentům skopového a kozího masa podle článku 5 nařízení (ES) č. 2467/98.
4. Prováděcí pravidla k tomuto článku se v případě potřeby přijmou postupem podle čl. 21 odst. 2.
Článek 7
1. V období let 2002 až 2006 se na Kanárských ostrovech poskytuje podpora na uskutečňování souhrnného programu podpory výroby a uvádění místních živočišných a mléčných výrobků na trh.
Program může obsahovat opatření na podporu zlepšení jakosti a hygieny, uvádění jakostních výrobků na trh, strukturování oborů, racionalizaci výrobních a obchodních struktur včetně skupinových nákupů, místních informačních kanálů souvisejících s jakostní výrobou a poskytování technické pomoci.
V produkci hovězího a telecího masa může tento program zahrnovat možnost dodávat býky na výkrm, dokud počet mladých býčků na souostroví nedosáhne dostatečně vysoké úrovně, aby byla zachována tradiční produkce masa, a v mezích odhadu dodávek podle článku 5.
Tato zvířata jsou určena především producentům, kteří chovají alespoň 50 % zvířat na výkrm místního původu.
Tento program je vypracován a prováděn v úzké spolupráci mezi příslušnými orgány určenými členským státem na jedné straně a sdruženími nebo organizacemi nejvýznamnějších producentů v dotyčných hospodářských oborech na druhé straně.
Nesmí obsahovat poskytování dodatečných podpor k individuálním prémiím vypláceným přímo producentům podle tohoto nařízení v živočišné výrobě podle článků 5, 6 a 8.
2. Prováděcí pravidla k tomuto článku se přijmou postupem podle čl. 21 odst. 2.
Návrhy nejvýše pětiletých programů předkládají Komisi příslušné orgány.
Komise je schvaluje postupem podle čl. 21 odst.
3. Španělské orgány každý rok předloží výroční zprávu o provádění programu.
Do konce roku 2005 předloží Komise Evropskému parlamentu a Radě souhrnnou zprávu o uplatňování opatření uvedeného v tomto článku a případně k ní připojí vhodné návrhy.
Článek 8
1. Na lidskou spotřebu výrobků z kravského mléka pocházejícího z místní produkce se poskytuje podpora do výše pravidelně posuzovaných požadavků na spotřebu na souostroví.
Podpora se vyplácí mlékárnám.
Podpora činí 8,45 EUR na 100 kg plnotučného mléka.
2. Komise přezkoumá podporu uvedenou v odstavci 1 a přijme prováděcí pravidla k tomuto článku postupem podle čl. 21 odst. 2. Vyplácení podpory je podmíněno tím, že poskytnutý pospěch skutečně připadne konečnému spotřebiteli.
KAPITOLA II OVOCE, ZELENINA, ROSTLINY A KVĚTINY
Článek 9
1. Poskytuje se podpora pro ovoce, zeleninu, jedlé kořeny a hlízy, květiny a živé rostliny uvedené v kapitolách 6, 7 a 8 kombinované nomenklatury, sklizené na Kanárských ostrovech a určené k zásobování místního trhu.
Tato podpora se poskytuje na produkty odpovídající společným normám stanoveným právními předpisy Společenství, a neexistují-li, specifikacím obsaženým ve smlouvách o dodávce.
Poskytnutí podpory je vázáno na uzavření smluv o dodávkách na dobu jednoho či více hospodářských let mezi jednotlivými producenty nebo skupinami či organizacemi producentů podle článků 11, 13 a 14 nařízení (ES) č. 2200/96 [11] na jedné straně a potravinářským průmyslem nebo distributory, poskytovateli služeb společného stravování nebo místní samosprávou na straně druhé.
Podpora se vyplácí uvedeným jednotlivým producentům nebo jejich sdružením či organizacím v mezích ročního množství stanoveného podle skupin produktů.
Výše podpory se stanoví paušálně pro každou skupinu produktů, jež bude určena podle průměrné hodnoty dotyčných produktů.
Liší se podle toho, zda příjemcem je či není organizace producentů podle článků 11, 13 a 14 nařízení (ES) č. 2200/96.
Tato podpora se neposkytuje na banány kódu KN 080300, ani na rajčata kódu KN 070200, ani na rané brambory kódu KN 07019050 sklizené v období od 1. ledna do 31. března.
2. Prováděcí pravidla k tomuto článku se přijmou postupem podle čl. 21 odst. 2. Týmž postupem se určí skupiny produktů a výše podpory uvedené v odstavci 1 tohoto článku.
Článek 10
1. Poskytuje se podpora na uzavírání ročních smluv o uvádění čerstvých a zpracovaných produktů uvedených v článku 9 a léčivých rostlin kódu KN 1211, sklizených na Kanárských ostrovech na trh.
Tato podpora se vyplácí také pro rajčata kódu KN 070200 za podmínek stanovených v odst. 2 třetím pododstavci tohoto článku.
Tyto smlouvy se uzavírají mezi producenty nebo jejich organizacemi podle článků 11, 13 a 14 nařízení (ES) č. 2200/96, usazenými na souostroví na jedné straně a fyzickými nebo právnickými osobami usazenými ve zbývající části Společenství na straně druhé.
2. Podpora činí 10 % hodnoty produkce uvedené na trh s dodáním na místo určení.
Tato podpora se vyplácí nejvýše na 10000 tun daného produktu za rok.
U rajčat kódu KN 070200 však podpora činí 0,76 EUR na 100 kg do množství 300000 tun ročně.
3. Podpora se poskytuje kupujícím, kteří se zavážou uvádět na trh produkty z Kanárských ostrovů v rámci smluv uvedených v odstavci 1.
4. Pokud opatření uvedená v odstavci 1 provádějí společné podniky, které za účelem uvádět produkci sklizenou na Kanárských ostrovech na trh spojují producenty z tohoto souostroví nebo jejich organizace podle článků 11, 13 a 14 nařízení (ES) č. 2200/96 s fyzickými nebo právnickými osobami usazenými ve zbývající části Společenství, a pokud se smluvní strany zavážou, že budou sdílet své znalosti a know-how nezbytné pro uskutečňování záměru podniku po dobu nejméně tří let, zvyšuje se podpora na 13 % hodnoty produkce společně každoročně uvedené na trh.
5. Prováděcí pravidla k tomuto článku se přijmou postupem podle čl. 21 odst. 2.
Článek 11
1. Společenství se podílí do výše maximálně 100000 EUR na financování studie hospodářské analýzy a výhledů týkajících se čerstvého a zpracovaného, zejména tropického, ovoce a zeleniny na Kanárských ostrovech.
Tato studie podává přehled hospodářské a technické situace daného odvětví.
Zejména analyzuje údaje o zásobování, nákladech na zpracování a zkoumá podmínky a možnosti rozvoje a odbytu na regionální i mezinárodní úrovni, přičemž vychází z údajů o hospodářské soutěži na světovém trhu.
2. Prováděcí pravidla k tomuto článku se přijmou postupem podle čl. 21 odst. 2.
KAPITOLA III VÍNO
Článek 12
Hlava II kapitola II a hlava III nařízení (ES) č. 1493/1999 [12] a kapitola III nařízení (ES) č. 1227/2000 [13] se nepoužijí na Kanárské ostrovy, s výjimkou nouzové destilace podle článku 30 nařízení (ES) č. 1493/1999 v případě výjimečného narušení trhu následkem kvalitativních problémů.
Článek 13
1. Poskytuje se podpora na hektar, aby se v tradičních produkčních oblastech zachovalo pěstování odrůd vinné révy pro produkci jakostních vín s. o.
Podpora se vztahuje na plochy
a) osázené révovými odrůdami obsaženými v registru vedeném členskými státy jako odrůdy, které jsou na jejich území vhodné k produkci jakostních vín s. o., podle článku 19 nařízení (ES) č. 1493/1999 a
b) jejichž hektarové výnosy jsou nižší než maximum stanovené členským státem, vyjádřené v množství hroznů, moštu nebo vína, podle podmínek bodu I přílohy VI nařízení (ES) č. 1493/1999.
2. Podpora činí 476,76 EUR na hektar a rok.
Podpora se poskytuje sdružením nebo organizacím producentů.
Po přechodné období se však podpora poskytuje také jednotlivým producentům.
Po uvedenou dobu se všechny podpory řídí podmínkami stanovenými postupem podle čl. 21 odst.
3. Prováděcí pravidla k tomuto článku se v případě potřeby přijmou postupem podle čl. 21 odst. 2.
KAPITOLA IV BRAMBORY
Článek 14
1. Pro pěstování brambor k lidské spotřebě kódů KN 07019050 a 07019090 se poskytuje podpora na hektar.
2. Roční podpora činí 596 EUR na hektar a rok.
Podpora se vyplácí nejvýše na 9000 hektarů obhospodařované a sklizené plochy za rok.
3. Prováděcí pravidla k tomuto článku se přijmou postupem podle čl. 21 odst. 2.
KAPITOLA V TABÁK
Článek 15
Španělsku se povoluje poskytovat podporu pěstování tabáku na Kanárských ostrovech jako doplněk k prémii zavedené v hlavě I nařízení (EHS) č. 2075/92 [14]. Poskytování této podpory nesmí vést k diskriminaci mezi producenty na souostroví.
Výše této podpory se rovná nejvýše prémii Společenství uvedené v prvním pododstavci. Doplňková podpora se vyplácí nejvýše na 10 tun ročně.
Článek 16
1. Žádné clo se neuplatňuje na přímý dovoz surového a polozpracovaného tabáku na Kanárské ostrovy
- kódu KN 2401,
a těchto položek:
- 240110 tabák neodřapíkovaný,
- 240120 tabák částečně nebo úplně odřapíkovaný,
- ex240120 vnější pláště doutníků upravené na podložkách, ve svitcích, určené k výrobě tabákových výrobků,
- 240130 tabákový odpad,
- ex24021000 nedokončené doutníky bez prvního obalu,
- ex24031000 řezaný tabák (konečná směs tabáku pro výrobu cigaret, doutníčků a doutníků),
- ex24039100 homogenizovaný nebo rekonstituovaný tabák, též ve formě listů nebo částí parenchymu,
- ex24039990 pórovitý tabák.
Osvobození uvedené v prvním pododstavci se vztahuje na produkty určené pro místní výrobu tabákového zboží do výše ročního množství dovozu 20000 tun ekvivalentu nezpracovaného odřapíkovaného tabáku.
2. Prováděcí pravidla k tomuto článku se přijmou postupem podle čl. 21 odst. 2.
KAPITOLA VI MED
Článek 17
1. Poskytuje se podpora pro produkci medu zvláštní jakosti z Kanárských ostrovů, který pochází od domácího chovu tzv. "černých včel".
Podpora se vyplácí včelařským sdružením uznaným příslušnými orgány podle počtu produkčních včelstev černých včel, nejvýše však na 15000 včelstev.
Podpora činí 20 EUR na produkční včelstvo a rok.
Pro účely tohoto článku začíná hospodářský rok dnem 1. července a končí dnem 30. června následujícího roku.
2. Prováděcí pravidla k tomuto článku se v případě potřeby přijmou postupem podle čl. 21 odst. 2.
KAPITOLA VII GRAFICKÝ SYMBOL
Článek 18
1. Podmínky pro užití grafického symbolu, zavedeného pro zlepšení povědomí o jakostních zemědělských produktech, nezpracovaných i zpracovaných, typických pro Kanárské ostrovy jakožto mimořádně okrajově položený region, a pro zvýšení jejich spotřeby, navrhují profesní organizace.
Španělské orgány předají tyto návrhy se svým stanoviskem Komisi ke schválení.
Na užívání symbolu dohlíží orgán veřejné moci nebo subjekt pověřený příslušnými španělskými orgány.
2. Prováděcí pravidla k tomuto článku se v případě potřeby přijmou postupem podle čl. 21 odst. 2.
HLAVA III STRUKTURÁLNÍ ODCHYLKY
Článek 19
1. Odchylně od článku 7 nařízení (ES) č. 1257/1999 je celková hodnota podpory vyjádřená v procentech objemu investic, na které se může vztahovat, omezena nejvýše na 75 % u investic zaměřených zejména na podporu diverzifikace, restrukturalizace nebo nasměrování k udržitelnému zemědělství u malých zemědělských hospodářství, jak jsou definovány v komplementu programu podle čl. 18 odst. 3 nařízení (ES) č. 1260/1999.
2. Odchylně od čl. 28 odst. 2 nařízení (ES) č. 1257/1999 je celková hodnota podpory vyjádřená v procentech objemu investic, na které se může vztahovat, omezena nejvýše na 65 % u investic do zpracovatelských podniků a do podniků uvádějících na trh zemědělské produkty pocházející převážně z místní produkce v odvětvích, která jsou definována v komplementu programu podle čl. 18 odst. 3 nařízení (ES) č. 1260/1999. U malých a středních podniků je celková hodnota podpory za týchž podmínek omezena nejvýše na 75 %.
3. Odchylně od čl. 47 odst. 2 druhého pododstavce třetí odrážky nařízení (ES) č. 1257/1999 se příspěvek Společenství na agroenvironmentální opatření podle článků 22, 23 a 24 uvedeného nařízení zvyšuje na 85 %.
4. Souhrnný popis opatření plánovaných podle tohoto článku se začleňuje do operačních programů pro tento region podle článku 18 nařízení (ES) č. 1260/1999.
HLAVA IV OBECNÁ A ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 20
Opatření nezbytná k provedení tohoto nařízení se přijmou v souladu s řídícím postupem podle čl. 21 odst. 2.
Článek 21
1. Komisi je nápomocen Řídící výbor pro obiloviny, zřízený článkem 22 nařízení (EHS) č. 1766/92 [15], nebo řídící výbory zřízené nařízeními o společné organizaci trhu s dotyčnými produkty.
U zemědělských produktů, na které se vztahuje nařízení (EHS) č. 827/68 [16], a u produktů, na které se nevztahuje žádná společná organizace trhu, je Komisi nápomocen Řídící výbor pro chmel zřízený článkem 20 nařízení (EHS) č. 1696/71 [17].
V případě grafického symbolu a v ostatních případech uvedených v tomto nařízení je Komisi nápomocen Řídící výbor pro čerstvé ovoce a zeleninu zřízený nařízením (ES) č. 2200/96.
Pro účely provádění hlavy III jsou Komisi nápomocny Výbor pro rozvoj a přeměnu regionů a Výbor pro zemědělské struktury a rozvoj venkova zřízené články 48 a 50 nařízení (ES) č. 1260/1999.
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 4 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES.
Doba uvedená v čl. 4 odst. 3 rozhodnutí 1999/468/EHS je jeden měsíc.
3. Výbory přijmou své jednací řády.
Článek 22
U zemědělských produktů uvedených v příloze I Smlouvy, na něž se vztahují články 87 až 89 Smlouvy, může Komise v odvětví produkce, zpracování a uvádění těchto produktů na trh povolit provozní podporu, aby se tím zmírnily zvláštní obtíže zemědělské produkce na Kanárských ostrovech způsobené odlehlostí, ostrovní povahou a mimořádně okrajovou polohou.
Článek 23
Opatření stanovená v tomto nařízení, s výjimkou článku 19, jsou intervencemi zaměřenými na stabilizaci zemědělských trhůve smyslu čl. 2 odst. 2 nařízení (ES) č. 1258/1999 [18].
Článek 24
Členské státy přijmou opatření nezbytná k tomu, aby bylo zajištěno dodržování tohoto nařízení, zejména pokud jde o kontroly a správní sankce, a informují o nich Komisi.
Prováděcí pravidla k tomuto článku se přijmou postupem podle čl. 21 odst. 2.
Článek 25
1. Španělsko předloží Komisi výroční zprávu o provádění opatření stanovených v tomto nařízení.
2. Nejpozději na konci pátého roku používání tohoto režimu předloží Komise Evropskému parlamentu a Radě souhrnnou zprávu o účincích činností uskutečněných na základě tohoto nařízení a případně k ní připojí odpovídající návrhy.
Článek 26
Nařízení (EHS) č. 1601/92 [19] se zrušuje.
Odkazy na nařízení (EHS) č. 1601/92 se považují za odkazy na toto nařízení v souladu se srovnávací tabulkou obsaženou v příloze II.
Článek 27
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Článek 19 se použije ode dne 1. ledna 2000.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Rady (ES) č. 1455/2001
ze dne 28. června 2001,
kterým se mění nařízení (ES) č. 1254/1999 o společné organizaci trhu s hovězím a telecím masem
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 37 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Za účelem zachovat tradiční chov skotu stanoví nařízení Rady (ES) č. 1452/2001 [2], nařízení (ES) č. 1453/2001 [3] a nařízení (ES) č. 1454/2001 [4], kterými se zavádějí zvláštní opatření pro francouzské zámořské departementy, Azory, Madeiru a Kanárské ostrovy týkající se některých zemědělských produktů, zavedení zvláštních omezení počtu zvířat, na která se vztahuje poskytnutí zvláštní prémie, prémie na krávy bez tržní produkce mléka a porážkové prémie.
(2) Příloha I nařízení (ES) č. 1254/1999 [5] stanoví pro každý členský stát regionální stropy, pokud jde o zvláštní prémie. Příloha II uvedeného nařízení stanoví vnitrostátní stropy, pokud jde o prémie na krávy bez tržní produkce mléka. Těmito stropy nesmí být dotčeno zavedení výše uvedených zvláštních omezení. V důsledku toho je již nyní nutné stanovit, že tyto stropy v případě Francie, Portugalska a Španělska zahrnují i podstropy, které jsou založeny na počtu prémií vyplacených v rámci referenčního roku producentům z francouzských zámořských departementů, Azor, Madeiry a Kanárských ostrovů a určených výhradně pro producenty z uvedených regionů. Zbývající počet zvířat, na která se vztahuje poskytnutí prémie, až do dosažení zvláštních omezení pro zvláštní prémie a prémie na krávy bez tržní produkce mléka zavedené nařízeními (ES) č. 1452/2001, (ES) č. 1453/2001 a (ES) č. 1454/2001, se připojí k počtům zvířat uvedeným v přílohách I a II nařízení (ES) č. 1254/1999,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (ES) č. 1254/1999 se mění takto:
1. příloha I se nahrazuje zněním přílohy I tohoto nařízení;
2. příloha II se nahrazuje zněním přílohy II tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (ES) č. 1456/2001
ze dne 16. července 2001,
kterým se mění nařízení (ES) č. 2549/2000, kterým se stanoví doplňková technická opatření pro obnovu populace tresky obecné v Irském moři (divize ICES VIIa)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 37 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Podmínky stanovené nařízením (ES) č. 2549/2000 [4] mají zajistit takovou selektivitu rybolovných zařízení používaných v Irském moři, aby bylo uloveno co nejméně mladých tresek.
(2) Podle čl. 2 odst. 1 a 2 je zakázáno používat jakékoli jiné vlečné sítě pro lov při dně než vlečné sítě vlečené pomocí výložníků na bocích plavidla vybavené kapsou nebo nástavcem vyrobenými zcela nebo zčásti ze síťových materiálů z několikanásobného vlákna, jakož i jakékoli jiné vlečné sítě pro lov při dně než vlečné sítě vlečené pomocí výložníků na bocích plavidla vybavené kapsou nebo nástavcem, jejichž tloušťka vlákna přesahuje 6 mm.
(3) Nejnovější vědecká dobrozdání však potvrzují názor rybářů, že kapsa nebo nástavec vyrobené z dvojitého vlákna o tloušťce nepřesahující 4 mm se technicky vyrovnají v současné době předepsané kapse nebo nástavci.
(4) Někteří rybáři by tudíž měli mít možnost používat kapsy z dvojitého vlákna.
(5) Článek 3 uvedeného nařízení se vztahuje k podmínkám, které platily pouze v roce 2000, a měl by být proto nahrazen příslušně pozměněným ustanovením.
(6) Nařízení (ES) č. 2549/2000 je nutné odpovídajícím způsobem změnit,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Článek 3 nařízení (ES) č. 2549/2000 se nahrazuje tímto:
"Článek 3
Bez ohledu na podmínky stanovené v čl. 2 odst. 1 a 2 se při rybolovu s vlečným zařízením
Nařízení Rady (ES) č. 1470/2001
ze dne 16. července 2001
o uložení konečného antidumpingového cla z dovozu elektronických integrovaných kompaktních fluorescenčních výbojek (CFL-i) pocházejících z Čínské lidové republiky a o konečném výběru uloženého prozatímního cla
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 384/96 ze dne 22. prosince 1995 o ochraně před dumpingovými dovozy ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství [1], a zejména na článek 9 uvedeného nařízení,
s ohledem na návrh Komise předložený po konzultaci s poradním výborem,
vzhledem k těmto důvodům:
A. PROZATÍMNÍ OPATŘENÍ
Cenové podtržení (1) Komise nařízením (ES) č. 255/2001 [2] (dále jen "prozatímní nařízení") uložila prozatímní antidumpingové clo na dovozy elektronických integrovaných kompaktních fluorescenčních výbojek (dále jen "CFL-i") kódu KN 85393190 pocházejících z Čínské lidové republiky (dále jen "ČLR").
B. NÁSLEDNÝ POSTUP
Cenové podtržení (2) Po seznámení se s hlavními skutečnostmi a úvahami, na jejichž základě bylo rozhodnuto o zavedení prozatímních opatření proti dovozu CFL-i pocházejících z ČLR, a po zveřejnění prozatímního nařízení předložilo několik dotčených stran své písemné připomínky.
Stranám, které o to požádaly, bylo rovněž umožněno vyjádřit své stanovisko ústně.
(3) Komise dále získala a ověřila si všechny informace, které považovala za potřebné pro přijetí konečných závěrů.
(4) Všechny strany byly informovány o hlavních skutečnostech a úvahách, na jejichž základě mělo být doporučeno zavedení konečného antidumpingového cla a vybrání částek zajištěných dočasným clem.
Byla rovněž stanovena lhůta, během níž se strany mohly vyjádřit.
(5) Byly zváženy ústní i písemné připomínky předložené stranami a v oprávněných případech byly podle nich prozatímní závěry pozměněny.
C. ZAHÁJENÍ ŘÍZENÍ Cenové podtržení
(6) Některé dotčené strany požadovaly, aby antidumpingové řízení bylo rozšířeno i na určité třetí země, a to Polsko a Maďarsko, neboť jejich nezahrnutí do tohoto řízení by prý působilo diskriminačně.
(7) V tomto ohledu bylo potvrzeno, že proti Polsku a Maďarsku nemůže být zahájeno paralelní řízení, protože vzhledem k informacím, které byly v době zahájení tohoto řízení k dispozici, nemá Komise žádný důkaz o škodlivém dumpingu ze stran obou uvedených zemí.
Proto byl tento požadavek zamítnut.
D. DOTYČNÝ VÝROBEK A OBDOBNÝ VÝROBEK
Cenové podtržení (8) Někteří vyvážející výrobci namítali, že CFL-i vyrobené v ČLR nejsou srovnatelné s výrobky pocházejícími ze Společenství, neboť čínští výrobci vyváželi pouze CFL-i se životností kratší než 6000 hodin, které se ve Společenství nevyrábějí.
(9) Šetření v tomto směru ukázalo, že čínští výrobci i výrobci v rámci Společenství vyrábějí CFL-i se životností kratší i delší než 6000 hodin.
Navíc je potvrzeno, že pro srovnání provedené za účelem zjištění rozsahu způsobené újmy a cenového podtržení bylo použito CFL-i se srovnatelnou dobou životnosti.
Proto byl tento požadavek zamítnut.
E. DUMPING
1. Běžná hodnota
Cenové podtržení (10) Některé dotčené strany vznesly námitku proti vhodnosti výběru Mexika jako třetí země s tržním hospodářstvím pro stanovení běžné hodnoty výrobků z ČLR.
(11) Některé dotčené strany navrhly, aby pro stanovení běžné hodnoty bylo použito domácího prodeje dvou čínských vyvážejících výrobců, kterým byl na čínském trhu přiznán statut subjektu s tržním hospodářstvím, namísto určení běžné hodnoty na základě třetí země s tržním hospodářstvím. Čl. 2 odst. 7 nařízení Rady (ES) č. 384/96 ("základní nařízení") stanoví, že v případě dovozu ze států, jako je ČLR, se běžná hodnota stanoví na základě ceny nebo vypočtené hodnoty ve třetí zemi s tržním hospodářstvím, pokud vyvážející výrobce nesplňuje kritéria uvedená v odst. 7 písm. c) tohoto článku. Proto nebylo možné tomuto požadavku vyhovět.
(12) Vzhledem k výše uvedenému a protože nebyly předloženy žádné další argumenty, pokud jde o výběr Mexika jako analogické země, byly potvrzeny závěry uvedené v bodě odůvodnění 32 prozatímního nařízení o výběru Mexika.
(13) Tím je potvrzeno, že běžná hodnota pro každý typ výrobku vyváženého do Společenství čínskými vyvážejícími výrobci byla stanovena na základě údajů předaných spolupracujícím výrobcem v analogické zemi.
(14) Protože nebyly předloženy žádné nové důkazy, pokud jde o stanovení běžné hodnoty, byly potvrzeny prozatímní závěry uvedené v bodech odůvodnění 14 až 34 prozatímního nařízení.
2. Vývozní cena
Cenové podtržení (15) Jeden vyvážející výrobce uvedl, že jednomu typu výrobku byl přiřazen nesprávný kód, a předložil důkaz o této chybě.
Po ověření a přijetí jeho připomínky byla provedena oprava.
(16) Jeden vyvážející výrobce uvedl, že došlo k chybnému uvedení některých cen CIF při jeho prodejích ve Společenství.
Po ověření a přijetí jeho připomínky byla provedena oprava cen.
(17) Protože nebyly předloženy žádné další připomínky, pokud jde o vývozní cenu, byly potvrzeny prozatímní závěry uvedené v bodech odůvodnění 35 až 38 prozatímního nařízení.
3. Srovnání
Cenové podtržení (18) Protože nebyly předloženy žádné připomínky, pokud jde o srovnání, byly potvrzeny prozatímní závěry uvedené v bodech odůvodnění 39 až 41 prozatímního nařízení.
4. Dumpingové rozpětí
Cenové podtržení (19) Byl proveden přezkum dumpingových výpočtů s cílem určit, zda se vývozní ceny u jednotlivých prodejců, regionů nebo časových intervalů od sebe navzájem významně liší a rovněž zda srovnání váženého průměru běžné hodnoty a váženého průměru vývozní ceny (dále jen "metoda srovnání vážených průměrů") ukazuje jednoznačně na dumping.
Podrobný rozbor vývozu v rámci Společenství ukázal, že se vývozní ceny jednoho čínského vyvážejícího výrobce značně lišily podle jednotlivých kupujících, regionů, a časových období.
Zejména bylo zjištěno, že vývozní ceny, které tento vyvážející výrobce účtoval jednomu dánskému dovozci, byly na konci sledovaného období značně nižší.
Proto by srovnání vážených průměrů u tohoto výrobce neodpovídalo v plné výši dumpingu prováděnému tímto vyvážejícím výrobcem.
Z tohoto důvodu bylo dumpingové rozpětí v případě tohoto vyvážejícího výrobce určeno srovnáním váženého průměru běžné hodnoty a cen jednotlivých vývozů do Společenství.
U všech ostatních vyvážejících výrobců byl výpočet dumpingového rozpětí proveden metodou srovnání vážených průměrů.
(20) Na základě těchto změn byla stanovena dumpingová rozpětí jednotlivých čínských dovozců takto:
Sanex Electronics CO. Ltd, Suzhou _BAR_ 20,2 % _BAR_
(21) Celkové dumpingové rozpětí ČLR bylo takto stanoveno ve výši 66,1 %.
F. ÚJMA Cenové podtržení
1. Předběžné poznámky
Cenové podtržení (22) Bylo zkoumáno, zda by vyjmutí dovozů provedených vyvážejícími výrobci, u nichž nebyl zjištěn dumping, mohlo mít závažnější vliv na rozbor způsobené újmy a jejích důsledků.
Bylo zjištěno, že by vyjmutí těchto dovozů neovlivnilo závěry týkající se hmotné škody způsobené dumpingovými dovozy, a to zejména vzhledem k evidentnímu cenovému podtržení, podstatnému zvýšení objemu a tržního podílu dumpingových dovozů, a rovněž snížení prodejních cen, takže tyto závěry by pak byly ještě výraznější.
2. Definice výrobního odvětví Společenství
Cenové podtržení (23) European Lighting Companies Federation (dále jen "předkladatel stížnosti") uvedl, že při rozboru měly být vzaty v úvahu také údaje společnosti Philips Lighting B.V. (dále jen "Philips"), protože i tato společnost utrpěla újmu.
V této souvislosti předkladatel stížnosti odkazoval na zprávu zvláštní skupiny WTO týkající se ložního prádla z Indie [3] uvádějící zjištění, že Společenství při rozboru způsobené újmy nesprávně vycházelo z údajů týkajících se různých skupin výrobců v rámci Společenství.
(24) Je třeba uvést, že zpráva zvláštní skupiny není v tomto směru relevantní.
Týká se totiž rozboru, při němž byla používána namátková kontrola.
Na rozdíl od tvrzení předkladatele stížnosti tato zpráva uvádí, že výrobci stojící mimo výrobní odvětví Společenství by neměli být při hodnocení situace domácího výrobního odvětví dovážející země bráni v úvahu.
Vzhledem k tomu, že společnost Philips po zahájení řízení stáhla svoji účast mezi předkladateli uvedené žádosti a že zastavila výrobu CFL-i ve Společenství krátce po sledovaném období (SO), nemůže být nadále považována za součást výrobního odvětví Společenství v souladu se čl. 4 odst.
4 základního nařízení. Proto byla tato námitka zamítnuta.
(25) Několik dotčených stran znovu namítalo, že společnosti patřící do výrobního odvětví Společenství samy dovážely uvedený výrobek z ČLR, a proto by neměly být považovány za součást výrobního odvětví Společenství.
Dále uvedly, že dovozy CFL-i uskutečněné předkladatelem stížnosti tvořily ve sledovaném období minimálně 10 % celkového dovozu z ČLR do Společenství.
(26) Další šetření potvrdilo, že během SO pocházelo z uvedené země průměrně 14,6 % celkového prodeje CFL-i uskutečněného výrobci ve Společenství.
Tyto obchodní aktivity však nijak nenarušovaly jejich statut výrobce v rámci Společenství, neboť hlavní činnost těchto výrobců zůstávala nadále soustředěna na území Společenství a důvodem jejich obchodních aktivit byla potřeba zajistit kompletní sortiment výrobku tak, aby mohli uspokojovat poptávku, a rovněž jejich snaha o vlastní ochranu před levnými dumpingovými dovozy.
Pokud jde o námitku, že během SO činily dovozy uskutečněné předkladateli stížnosti minimálně 10 % celkového dovozu z ČLR, je třeba uvést, že za prvé, tato námitka není odůvodněná, a za druhé, šetření ukázalo, že ve skutečnosti tyto dovozy byly mnohem nižší.
Proto byly tyto námitky zamítnuty a závěry uvedené v bodech odůvodnění 51 až 53 prozatímního nařízení byly potvrzeny.
3. Dovozy z ČLR
Cenové podtržení
(27) Pokud jde o výši cenového podtržení, někteří vyvážející výrobci namítali, že ceny ve výrobním odvětví Společenství použité pro výpočty byly navzájem v rozporu, protože v některých případech byly ceny CFL-i s určitým příkonem vyšší než ceny CFL-i s vyšším příkonem, i když měly být vlastně nižší.
(28) V tomto směru bylo potvrzeno, že v některých případech výrobní odvětví Společenství prodávalo CFL-i o určitém příkonu za ceny, které byly vyšší než ceny CFL-i s vyšším příkonem.
To však platí i pro CFL-i vyrobené vyvážejícími výrobci, kteří s tímto argumentem vystoupili.
Ceny zřejmě nezávisí pouze na příkonu, ale také na jiných faktorech, jako například jednotkové výrobní náklady, které se mohou značně lišit podle toho, kolik kusů určitého typu CFL-i bylo vyrobeno, prodáno atd.
(29) Jedna dotčená strana uvedla, že maloobchodní ceny zůstávaly v období od roku 1996 do SO na stabilní úrovni, zatímco u dovozních cen došlo k poklesu.
Proto prý byly výpočty výše cenového podtržení zavádějící, neboť při nich byly použity dovozní ceny, které neodrážely situaci na trhu.
(30) Pokud jde o tuto námitku, je třeba připomenout, že výše cenového podtržení se obvykle určuje porovnáním cen vyvážejících výrobců upravených na úroveň ceny CIF a skutečných cen ze závodu v rámci výrobního odvětví Společenství pro prvního nezávislého zákazníka na stejné obchodní úrovni.
Protože však vyvážející výrobci a výrobní odvětví Společenství v průběhu SO prodávali své výrobky zákazníkům stejné kategorie, není třeba při porovnání cen na stejné obchodní úrovni provádět žádné úpravy.
Kromě toho by srovnání založené na výši skutečně účtovaných maloobchodních cen neodráželo cenovou politiku vyvážejících výrobců ve vztahu k výrobcům v rámci výrobního odvětví Společenství, ale spíše cenovou politiku distributorů a maloprodejců CFL-i různého původu ve Společenství.
(31) Za těchto okolností bylo rozpětí cenového podtržení přezkoumáno a změněno s ohledem na revidované vývozní ceny, jak bylo vysvětleno výše, a rovněž na opravenou chybu, k níž došlo při uvedení měny jednoho vyvážejícího výrobce.
Nově stanovené vážené průměrné rozpětí cenového podtržení vyjádřené jako procento ceny ve výrobním odvětví ve Společenství tedy činí:
Stát: ČLR _BAR_ Cenové podtržení _BAR_
4. Situace ve výrobním odvětví Společenství
(32) Protože nebyly předloženy žádné nové důkazy, byly potvrzeny prozatímní závěry uvedené v bodech odůvodnění 64 až 83 prozatímního nařízení, že totiž výrobní odvětví Společenství utrpělo v průběhu SO hmotnou škodu.
5. Příčinné souvislosti
(33) Jedna dotčená strana předložila námitku, že v rozporu s tím, co bylo uvedeno v bodě odůvodnění 90 prozatímního nařízení, byly ceny výrobků pocházejících z Polska v průběhu SO na stejné nebo i nižší úrovni než ceny výrobků dovážených z ČLR.
(34) K tomu je třeba uvést, že ceny výrobků dovážených z Polska byly stanoveny na základě údajů Eurostatu o dovozních cenách za jeden kus a nikoliv cen za jednu tunu, z nichž vycházela strana, která tuto námitku vznesla.
Proto byla tato námitka zamítnuta.
(35) Protože nebyly předloženy žádné nové důkazy, byly potvrzeny závěry uvedené v bodech odůvodnění 84 až 99 prozatímního nařízení, že totiž v důsledku dumpingových dovozů utrpělo výrobní odvětví Společenství hmotnou škodu.
6. Zájem Společenství
(36) Některé dotčené strany uváděly, že antidumpingová opatření zvýší ceny dovozů z příslušné země a budou mít vážný dopad na finanční situaci dovozců CFL-i ve Společenství.
(37) Pokud jde o zvýšení dovozních cen na trhu Společenství, nezdá se být pravděpodobné, že by vzhledem k nízkým clům pro některé čínské vyvážející výrobce, a zejména ke skutečnosti, že největšímu známému vývozci z hlediska objemu vývozu nebylo vyměřeno žádné clo, mohly průměrné ceny významněji vzrůst.
Ovšem i při možném zvýšení dovozních cen jsou tato opatření oprávněná, neboť jejich pomocí bude obnovena poctivá soutěž na trhu Společenství.
Není také pravděpodobné, že by mohlo dojít k podstatnějšímu snížení dovozu ani tehdy, jestliže by zvýšení nákladů bylo přesunuto na spotřebitele, neboť ti by stále měli silnou ekonomickou motivaci k nakupování energeticky úsporných zářivek.
Pokud jde o dopad antidumpingového cla na finanční situaci dovozců, potvrdilo se vzhledem k absenci nových důkazů, že i přesto, že nelze vyloučit negativní dopady na dovozce, jejichž obchodní činnost je silně závislá na CFL-i, se finanční situace dovozců obchodujících také širokým sortimentem jiných výrobků anebo výhradně s dovážejícím výrobcem, který neplatí žádné clo, uložením antidumpingového cla nijak významně nezhorší.
Tím jsou potvrzeny prozatímní závěry shrnuté v bodech odůvodnění 106 až 109 prozatímního nařízení.
(38) Některé dotčené strany uváděly, že clo výrazně zvýší maloobchodní ceny a bude tak mít negativní dopad na spotřebitele.
(39) Případné zvýšení by skutečně záviselo na několika faktorech, jako je např. tržní chování čínských vyvážejících výrobců, schopnost dovozců přesunout zvýšení dovozních cen na maloobchodní prodejce nebo na spotřebitele anebo velikost změn struktury dovozu vzhledem ke skutečnosti, že někteří čínští dovážející výrobci neplatí žádné nebo jen nízké clo.
(40) Jeden dovozce uvedl, že by Komise při prověřování zájmu Společenství o tato opatření měla kontaktovat národní sdružení uživatelů a spotřebitelů.
(41) V tomto ohledu je třeba upozornit na to, že podle čl. 21 odst.
2 základního nařízení se musí dotčené strany samy obrátit na Komisi a předat jí své připomínky a podněty.
Komise se však v tomto případě sama obrátila na Evropskou organizaci spotřebitelů (BEUC), která zastupuje 32 nezávislých národních organizací spotřebitelů v Evropě. Po zveřejnění prozatímního nařízení vystoupila Evropská federace pro nemovitý majetek (EPF) zastupující také průmyslové podniky, které zajišťují rovněž osvětlení domů a obchodních budov, a uvedla, že hlavním kritériem pro uživatele je při výběru dodavatele CFL-i cena.
EPF však nepředala žádné bližší informace o tom, jak by clo mohlo ovlivnit výši maloobchodních cen, a tím i chování uživatelů a spotřebitelů.
(42) Některé dotčené strany uváděly, že antidumpingové clo je v rozporu se zásadami šetření energií vyhlášenými Společenstvím, protože by mohlo zvýšit maloobchodní ceny pro spotřebitele, a tím snížit prodej energeticky úsporných zářivek (CFL-i).
(43) V tomto ohledu nelze předpokládat, že výrobní odvětví Společenství ponese náklady v souvislosti se zásadami vyhlášenými Společenstvím oblasti šetření energií tím, že bude trpět nekalé obchodní praktiky.
Dále je také třeba si uvědomit, že CFL-i ve srovnání se žárovkou spotřebuje 20 % energie a její životnost je pětkrát delší, takže je z hlediska nákladů značně výhodnější.
Proto i při mírném zvýšení její ceny budou spotřebitelé stále ještě silně ekonomicky motivování k nákupu CFL-i.
(44) Některé dotčené strany uváděly, že přijetí antidumpingových opatření je v rozporu se zájmem Společenství, neboť již v důsledku výměny informací o cenách dochází k omezení hospodářské soutěže.
Vytlačením čínských CFL-i z trhu Společenství by byl tento negativní účinek dále zesílen.
(45) Šetření ukázalo, že národní úřad pro hospodářskou soutěž sice vydal rozhodnutí týkající se výměny informací o cenách mezi výrobci ve Společenství, avšak toto rozhodnutí se netýkalo dotyčného výrobku.
Pokud jde o dotyčný výrobek, nebyl nalezen žádný důkaz o nekalé soutěži mezi výrobci ve Společenství.
Komise také neví o žádných problémech v oblasti hospodářské soutěže na trhu Společenství v souvislosti s dotyčným výrobkem.
Vzhledem k výši cla pro některé čínské vyvážející výrobce je ostatně pravděpodobné, že velký počet konkurenčních čínských firem bude i nadále aktivně působit na trhu Společenství a že se zde také nadále bude prodávat výroba výrobců ze Společenství i z jiných zemí, pro které neplatí clo, zejména pak Polska a Maďarska, jejichž tržní podíl ve sledovaném období představoval přibližně 15 %.
(46) Na základě výše uvedeného byly potvrzeny závěry uvedené v bodech odůvodnění 100 až 118 prozatímního nařízení, že totiž s ohledem na zájmy Společenství neexistují žádné závažné důvody proti uložení antidumpingového cla.
G. ANTIDUMPINGOVÁ OPATŘENÍ
1. Prahová hodnota pro odstranění újmy
9 odst. 4 základního nařízení musí antidumpingové clo odpovídat dumpingovému rozpětí, s výjimkou případů, kdy výše poškození je nižší.
Pro stanovení definitivní výše uloženého cla byla určena prahová hodnota pro odstranění způsobené újmy.
(48) Jeden vyvážející výrobce uváděl, že ziskové rozpětí ve výši 8 % použité pro výpočet ceny, která Společenství nezpůsobuje újmu, je příliš vysoké, protože vzhledem k podmínkám dosud ne zcela rozvinutého trhu je snížení ziskového rozpětí obvyklé.
(49) Zde je třeba připomenout, že se trh CFL-i za prvé rozšiřuje a spotřeba se v období mezi rokem 1996 a SO zvýšila, takže se nezdá být správné uvažovat snížení zisku.
Je třeba také připomenout, že výrobní odvětví Společenství dosáhlo v roce 1997 zisku ve výši 8 %, pak se ovšem situace ve Společenství současně se zvýšením objemu dovozu a snižováním dovozních cen výrobků z ČLR začala zhoršovat.
Za druhé, jak je uvedeno v bodě odůvodnění 105 prozatímního nařízení, patří CFL-i k výrobkům vysoké technické úrovně vyžadujícím značné vývojové a výzkumné úsilí.
Pro udržení své konkurenceschopnosti musí tedy firmy stále vyvíjet nové, dokonalejší modely.
Vzhledem k těmto skutečnostem se zdá ziskové rozpětí ve výši 8 % dosažitelné, pokud nebude docházet k dumpingovému dovozu.
(50) Proto je způsob zjišťování prahové hodnoty pro odstranění újmy popsaný v bodech odůvodnění 121 a 122 prozatímního nařízení potvrzen.
(51) Jak bylo uvedeno v části zabývající se cenovým podtržením, byla také výše způsobené újmy přezkoumána a upravena.
2. Konečná forma a výše cla
(52) S ohledem na výše uvedené skutečnosti a v souladu s čl. 9 odst. 4 základního nařízení se dospělo k závěru, že by konečné antidumpingové clo v případě firmy Philips & Yaming mělo odpovídat výši poškození a v případě ostatních vyvážejících výrobců výši dumpingového rozpětí.
(53) Při stanovení výše antidumpingového cla pro jednotlivé firmy podle tohoto nařízení se vycházelo z výsledků tohoto šetření.
Proto v případě uvedených společností odráží antidumpingové clo situaci, která existovala v průběhu šetření.
Na rozdíl od ostatních celních sazeb platných pro "všechny ostatní společnosti" se proto antidumpingové clo použije pouze pro dovoz výrobků pocházejících z příslušné země a vyrobených uvedenými právnickými osobami.
Dovezené výrobky jiných společností, jejichž jména a adresy nejsou jmenovitě uvedeny v příslušné části tohoto nařízení, a také podniků s nimi spojených, nebudou tomuto clu podléhat a budou se na ně vztahovat celní sazby platné pro "všechny ostatní společnosti".
(54) Požadavky na uplatnění tohoto antidumpingového cla stanoveného pro určené společnosti (např. po změně jména společnosti nebo po založení nové společnosti pro výrobu nebo prodej) musí být ihned předány Komisi [4] spolu s příslušnou informací uvádějící zejména každou změnu činnosti firmy zabývající se výrobou a prodejem na domácím trhu či na export, jako například změnu jména nebo založení nové výrobní a prodejní jednotky.
Po konsultacích s poradním výborem provede Komise změny tohoto nařízení a aktualizuje seznam společností, pro které platí individuální clo.
3. Výběr prozatímního cla
(55) Vzhledem k zjištěnému rozsahu dumpingového rozpětí a výši újmy způsobené výrobnímu odvětví Společenství je považováno za nutné konečně vybrat částky celního dluhu zajištěné prozatímním antidumpingovým clem uloženým prozatímním nařízením v konečné výši stanoveného cla.
V případě, že stanovená sazba konečného cla bude vyšší, než sazba prozatímního cla, vybere se pouze celní dluh ve výši prozatímního cla.
4. Změna jména společnosti podléhající individuálně stanovenému antidumpingovému clu
(56) Prozatímní nařízení uložilo individuální clo ve výši 35,4 % vyvážejícímu výrobci Zhejiang Sunlight Group Co., Ltd.
Tato společnost Komisi sdělila, že změnila své jméno na Zhejiang Yankton Group Co., Ltd a požádala o změnu nařízení tak, aby změna jména nenarušila právo společnosti využívat individuálního cla, které platilo pro tuto společnost pod jejím starým jménem.
(57) Komise prověřila předané informace, které ukazují, že přejmenováním této společnosti nedošlo k žádným změnám jejích výrobních, prodejních a exportních aktivit, pokud jde o dotyčný výrobek.
Proto Komise došla k závěru, že změna jména nemá vliv na nálezy uvedené v prozatímním nařízení.
(58) Proto musí být částky celního dluhu zajištěné dočasným antidumpingovým clem uloženým prozatímním nařízením pro výrobky společnosti Zhejiang Sunlight Group Co., Ltd vybrány ve výši definitivně stanoveného cla stanoveného pro výrobky společnosti Zhejiang Yankton Group Co., Ltd zařazené pod doplňkový kód TARIC A241, který dříve platil pro Zhejiang Sunlight Group Co., Ltd,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Ukládá se konečné antidumpingové clo z dovozu elektronických integrovaných kompaktních fluorescenčních výbojek s jednou nebo několika skleněnými trubicemi, u nichž jsou všechny osvětlovací a elektronické prvky upevněny na patici nebo do ní zabudovány, kódu KN ex85393190 (kód TARIC 85393190*91), pocházejících z Čínské lidové republiky.
2. Sazby konečného antidumpingového cla, které se vztahují na čistou cenu franko hranice Společenství před proclením, jsou pro výrobky níže uvedených výrobců tyto: Výrobce _BAR_ Sazba cla % _BAR_ Doplňkový kód TARIC _BAR_
Všechny ostatní společnosti _BAR_ 66,1 _BAR_ A999 _BAR_
3. Pokud není uvedeno jinak, použijí se platná ustanovení týkající se cel.
Článek 2
1. Částky zajištěné prozatímním antidumpingovým clem uloženým podle nařízení (ES) č. 255/2001 na dovozy elektronických kompaktních flurescenčních výbojek s jednou nebo několika skleněnými trubicemi, u nichž jsou všechny osvětlovací a elektronické prvky upevněny na patici nebo do ní zabudovány, pocházejících z Čínské lidové republiky se vyberou ve stanovené výši konečného cla. Částky zajištěné prozatímním clem uloženým podle nařízení (ES) č. 255/2001 na dovoz výrobků firmy Zhejiang Sunlight Group Co., Ltd se vyberou ve výši konečného cla stanoveného pro dovoz výrobků firmy Zhejiang Yankton Group Co., Ltd (doplňkový kód TARIC A241).
2. Zajištěné částky, které převyšují konečné sazby antidumpingových cel, se uvolňují.
V případě, že stanovená sazba konečného cla bude vyšší než sazba prozatímního cla, vyberou se pouze částky zajištěné ve výši prozatímního cla.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1478/2001
ze dne 18. července 2001,
kterým se mění přílohy I, II a III nařízení Rady (EHS) č. 2377/90, kterým se stanoví postup Společenství pro stanovení maximálních limitů reziduí veterinárních léčivých přípravků v potravinách živočišného původu
(Text s významem pro EHP)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2377/90 ze dne 26. června 1990, kterým se stanoví postup Společenství pro stanovení maximálních limitů reziduí veterinárních léčivých přípravků v potravinách živočišného původu [1], naposledy pozměněné nařízením Komise (ES) č. 1322/2001 [2], a zejména na články 6, 7 a 8 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) V souladu s nařízením (EHS) č. 2377/90 musí být maximální limity reziduí stanoveny postupně pro všechny farmakologicky účinné látky, které jsou používány ve Společenství ve veterinárních léčivých přípravcích určených k podání zvířatům určeným k produkci potravin.
(2) Maximální limity reziduí mohou být stanoveny až poté, co Výbor pro veterinární léčivé přípravky vyhodnotí všechny relevantní informace, které se týkají bezpečnosti reziduí dotyčných látek pro spotřebitele potravin živočišného původu a vlivu reziduí na průmyslové zpracování potravin.
(3) Při stanovování maximálních limitů pro rezidua veterinárních léčivých přípravků v potravinách živočišného původu je nezbytné výslovně uvést druhy zvířat, u kterých mohou být rezidua přítomna, povolené hladiny ve všech významných poživatelných tkáních získávaných z ošetřených zvířat (cílová tkáň) a charakter rezidua, které je významné pro sledování reziduí (indikátorové reziduum).
(4) Pro kontrolu reziduí, jak je stanoveno v odpovídajících právních předpisech Společenství, musí být maximální limity reziduí obecně stanoveny pro cílové tkáně jater nebo ledvin.
Játra a ledviny jsou však často z jatečně upravených těl, která jsou předmětem mezinárodního obchodu, odstraňovány, a maximální limity reziduí proto musí být rovněž vždy stanoveny i pro svalovou tkáň nebo tkáň tukovou.
(5) V případě veterinárních léčivých přípravků, které jsou určeny k použití u nosnic, u zvířat produkujících mléko nebo u včel, musí být maximální limity reziduí stanoveny rovněž pro vejce, mléko či med.
(6) Bacitracin (kravské mléko), rafoxanid, kumafos, cyromazin a doramektin (vysoká zvěř včetně soba) musí být zařazeny do přílohy I nařízení (EHS) č. 2377/90.
(7) Amprolium a dvojsodná sůl kyseliny tiludronové, musí být zařazeny do přílohy II nařízení (EHS) č. 2377/90.
(8) Aby bylo umožněno dokončení vědeckých studií, musí být pro piperazin prodlouženo trvání platnosti prozatímních limitů reziduí definovaných v předchozím období v příloze III nařízení (EHS) č. 2377/90.
(9) Než toto nařízení vstoupí v platnost, musí být k dispozici přiměřená lhůta, aby členské státy mohly učinit veškeré úpravy, které mohou být nezbytné, s ohledem na rozhodnutí o registraci příslušných veterinárních léčivých přípravků vydaná v souladu se směrnicí Rady 81/851/EHS [3], naposledy pozměněnou směrnicí Komise 2000/37/ES [4], aby byla zohledněna ustanovení tohoto nařízení.
(10) Opatření tohoto nařízení jsou ve souladu se stanoviskem Stálého výboru pro veterinární léčivé přípravky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Přílohy I, II a III nařízení (EHS) č. 2377/90 se mění tak, jak je stanoveno v příloze tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1488/2001
ze dne 19. července 2001,
kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 3448/93, pokud jde o propuštění určitých množství některých základních produktů uvedených v příloze I Smlouvy o založení Evropského společenství do režimu aktivního zušlechťovacího styku bez předchozího zkoumání hospodářských podmínek
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 3448/93 ze dne 6. prosince 1993 o právní úpravě obchodování s některým zbožím vzniklým zpracováním zemědělských produktů [1], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 2580/2000 [2], a zejména na čl. 11 odst. 1 třetí pododstavec uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Na základě nařízení (ES) č. 3448/93 mohou být určitá množství některých základních produktů ve smyslu článku 11 uvedeného nařízení propuštěna do režimu aktivního zušlechťovacího styku bez předchozího zkoumání hospodářských podmínek ve smyslu čl. 117 písm. c) nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství [3], naposledy pozměněného nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2700/2000 [4]. Je třeba přijmout prováděcí pravidla k této možnosti a ke kontrole a plánování množství uvedených produktů.
(2) Je proto třeba stanovit postup umožňující určit tato množství pomocí bilance.
Je rovněž třeba, aby tento postup byl průhledný, což se zajistí tak, že tuto bilanci přezkoumá odborná skupina pro horizontální otázky týkající se obchodu se zpracovanými zemědělskými produkty neuvedenými v příloze I a že se ve vhodnou dobu tato množství zveřejní.
(3) Pro účely poskytnutí uvedených množství je třeba upravit zvláštní osvědčení, na jehož základě bude možné získat příslušné celní povolení.
(4) Jelikož dotyčný postup musí zpracovatelskému průmyslu Společenství zajistit za konkurenčních podmínek přístup k zemědělským surovinám a jelikož to nelze učinit v režimu vývozních náhrad z důvodu stropů vyplývajících z dohod uzavřených v souladu s článkem 300 Smlouvy, musí být tento postup určen hospodářským subjektům, jejichž potřeba náhrad není zcela nebo zčásti uspokojena.
(5) Je třeba určit pravidla pro žádosti o tato osvědčení, pro jejich vydávání, využívání a rušení a pro jejich technické vlastnosti tak, aby dané řízení bylo pružné a umožňovalo promyšlené vedení.
Dále je třeba vzít si z velké části příklad z postupu již použitého pro některé zemědělské licence a osvědčení podle nařízení Komise (ES) č. 1291/2000 ze dne 9. června 2000, kterým se stanoví společná prováděcí pravidla k režimu dovozních a vývozních licencí a osvědčení o stanovení náhrady předem pro zemědělské produkty [5].
(6) Jelikož Komise bere v úvahu veškeré podniky zpracovávající zemědělské produkty, je třeba uvažovat o produkčním cyklu zboží neuvedeného v příloze I jako o celku.
Proto je v rámci uvedeného řízení nutné stanovit, že výrobu zboží propuštěného do režimu aktivního zušlechťovacího styku lze provádět ve dvou etapách s tím, že každou z nich provádí jiný podnik.
(7) Je třeba stanovit, že tato osvědčení mohou být vydána ve třech sériích. Dále aby bylo v naléhavých případech možné vydat jednu nebo více dalších sérií, aby se s jejich pomocí čelilo všem mimořádným událostem, zejména na trhu, a aby práva vyplývající z těchto osvědčení byla přenosná.
(8) Aby byla možná kontrola a plánování množství daných základních produktů, je nutné upravit předávání statistických údajů o využití těchto osvědčení.
(9) Řídící výbor pro horizontální otázky týkající se obchodu se zpracovanými zemědělskými produkty neuvedenými v příloze I Smlouvy nezaujal stanovisko ve lhůtě stanovené jeho předsedou,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Oblast působnosti
1. K propuštění určitých množství některých základních produktů uvedených v čl. 11 nařízení (ES) č. 3448/93 do režimu aktivního zušlechťovacího styku bez předchozího zkoumání hospodářských podmínek je předložit platné osvědčení o aktivním zušlechťovacím styku (dále jen "osvědčení AZS").
2. Mohou být po sobě udělena dvě povolení k propuštění do režimu aktivního zušlechťovacího styku – jedno pro propuštění základního produktu, druhé pro propuštění meziproduktu odpovídajícího základnímu produktu. Hospodářské podmínky se tedy takto považují za splněné u každého z těchto dvou povolení, pokud je každá ze žádostí o tato povolení podána na základě téhož osvědčení AZS.
Článek 2
Bilance
1. Nejpozději do 21. září každého roku sestaví Komise bilanci stanovenou v čl. 11 nařízení (ES) č. 3448/93 a předloží ji k přezkumu odborné skupině pro horizontální otázky týkající se obchodu se zpracovanými zemědělskými produkty neuvedenými v příloze I (dále jen "odborná skupina").
2. Pokud odhadovaná výše potřebných náhrad překročí finanční možnosti, určí se množství různých základních produktů, označených osmičíslicovým kódem kombinované nomenklatury, podle bilance.
Článek 3
Počáteční zveřejnění dostupných množství
Celkové množství každého základního produktu určené v souladu s čl. 2 odst. 2 se každoročně do 30. září zveřejní v Úředním věstníku Evropských společenství.
Osvědčení pro tato množství lze vystavit ve třech sériích v souladu s články 21, 22 a 23.
Článek 4
Žádost o osvědčení AZS
1. Žádost o osvědčení AZS mohou podat pouze hospodářské subjekty, které jsou držiteli platného osvědčení o náhradě ve smyslu nařízení Komise (ES) č. 1520/2000 [6] nebo které byly držiteli osvědčení vydaného v předchozím rozpočtovém roce.
Pokud se však použije čl. 14 odst. 3 druhý pododstavec nařízení (ES) č. 1520/2000, může podat žádost o osvědčení AZS také každý hospodářský subjekt, který byl příjemcem náhrad v běžném nebo v předchozím rozpočtovém roce.
2. Každá žádost se může týkat pouze určitého množství jediného dostupného základního produktu označeného osmičíslicovým kódem kombinované nomenklatury.
Každý hospodářský subjekt může pro každý základní produkt podat pouze jednu žádost v dané sérii.
Žádosti o osvědčení jsou přípustné pouze tehdy, pokud žadatel písemně prohlásí, že pro danou sérii nepodal jinou žádost o osvědčení AZS na stejný základní produkt v členském státě, v němž tuto žádost podává, ani v žádném jiném členském státě, a zaváže se, že ji nepodá ani v budoucnu.
Pokud stejná osoba podá různé žádosti týkající se stejného základního produktu, jsou všechny žádosti nepřípustné.
3. Celkové množství, které hospodářský subjekt pro každý základní produkt a každou sérii požaduje, nesmí překročit 5000 tun základního produktu, na který se vztahuje společná organizace trhu s mléčnými výrobky, cukrem a rýží, a 20000 tun základního produktu, na který se vztahuje společná organizace trhu s obilovinami.
Článek 5
Podávání žádostí o osvědčení
1. Žádosti o osvědčení se zasílají nebo podávají příslušnému subjektu na tiskopisech vytištěných a vyplněných podle článku 9, jinak nejsou přípustné.
Příslušný subjekt však může považovat za přípustnou žádost podanou formou telefaxu nebo elektronické zprávy, pokud obsahuje údaje, které by byly uvedeny na tiskopise, pokud by byl použit.
Členské státy mohou vyžadovat, aby po telefaxové nebo elektronické zprávě byla příslušnému subjektu zaslána nebo doručena žádost na tiskopise vytištěném a vyplněném v souladu s článkem 9; v takovém případě je dnem podání žádosti den, příslušný subjekt obdržel telefaxovou nebo elektronickou zprávu.
Tímto požadavkem není dotčena platnost žádosti podané telefaxem nebo elektronicky.
Pokud se žádosti o osvědčení podávají v elektronické podobě, určí příslušné orgány členského státu, jaká metoda, například taková, která spočívá v použití kódů, nahrazuje vlastnoruční podpis.
2. Žádosti o osvědčení mohou být zrušeny pouze dopisem, telefaxem nebo elektronickou zprávou, kterou příslušný subjekt obdrží, s výjimkou případu vyšší moci, nejpozději do 13 hodin v den podání žádosti.
Článek 6
Postup podávání žádostí
1. Dnem podání žádosti o osvědčení se rozumí den, kdy příslušný subjekt žádost obdrží, pokud je obdržen do 13 hodin, a to bez ohledu na to, zda je žádost předána přímo příslušnému subjektu nebo zda je zaslána dopisem, telefaxem nebo elektronicky.
2. Žádosti o osvědčení, které příslušný subjekt obdrží v sobotu, neděli nebo ve svátek či v pracovní den po 13. hodině, se považují za podané první pracovní den následující po dni skutečného obdržení.
3. Pokud je pro podání žádostí o osvědčení stanovena lhůta o určitém počtu dní a pokud poslední den této doby připadne na sobotu, neděli nebo svátek, končí tato lhůta první následující pracovní den ve 13 hodin.
K tomuto prodloužení se však nepřihlíží pro účely určení doby platnosti osvědčení.
4. Lhůty stanovené v tomto nařízení jsou uváděny v belgickém místním čase.
Článek 7
Zamítnutí žádostí
Žádosti obsahující podmínky, které nestanoví právní předpisy Společenství, se zamítají.
Článek 8
Dílčí osvědčení
Dílčí osvědčení mají stejný právní účinek jako osvědčení, z nichž pocházejí, ve vztahu k množství, pro které byla tato dílčí osvědčení vydána.
Článek 9
Použití a provedení tiskopisů
1. Aniž je dotčen čl. 5 odst. 1 druhý pododstavec a čl. 11 odst. 1, podávají se žádosti o osvědčení, osvědčení a dílčí osvědčení na tiskopisech, které odpovídají vzorům uvedeným v příloze I nařízení (ES) č. 1291/2000 pod názvem "Dovozní licence AGRIM", s těmito úpravami:
a) Název "Dovozní licence AGRIM" se buďto vymaže, nebo škrtne, anebo se nad něj umístí razítko "Osvědčení AZS".
Přeznačení může být provedeno mechanicky nebo elektronicky.
b) Kolonky 7 a 8 se škrtnou.
c) Nadpis kolonky 11 se škrtne.
d) Kolonka 19 formuláře pro licenci se škrtne.
e) V kolonce 20 vzoru žádosti a v kolonce 24 vzoru licence se uvede poznámka "Osvědčení AZS pro výrobu zboží neuvedeného v příloze I podle čl. 1 odst. 1 nařízení (ES) č. 1520/2000", a to ručně, mechanicky či elektronicky.
Tiskopisy se vyplní v souladu s pokyny, které jsou v nich obsaženy.
2. Tiskopisy osvědčení se podávají ve složkách obsahujících vyhotovení č. 1, vyhotovení č. 2 a žádost, a případně doplňující vyhotovení osvědčení, v tomto pořadí.
Členské státy však mohou po žadatelích požadovat, aby vyplnili pouze žádosti místo složek dokumentů uvedených v prvním pododstavci.
Je-li množství, na které se osvědčení vydává, nižší než původně požadované množství, smí být požadované množství uvedeno pouze na tiskopise žádosti.
Tiskopisy pro dílčí osvědčení se podávají ve složkách obsahujících vyhotovení č. 1 a vyhotovení č. 2, v tomto pořadí.
3. Tiskopisy, včetně doplňkových listů, se vytisknou na bílém bezdřevém papíře určeném k psaní, o měrné hmotnosti alespoň 40 gramů na metr čtvereční.
Mají formát 210 mm x 297 mm, přičemž se povoluje maximální odchylka o 5 mm méně a až o 8 mm více u délky; řádky jsou od sebe vzdáleny 4,24 mm (šestinu palce); rozvržení tiskopisů se přesně dodržuje. Obě strany vyhotovení č.
1 a první strana doplňkových listů určená pro doplňky musí dále být natištěna na gilošovaném podkladě, na němž je ihned patrný jakýkoli pokus o padělání mechanickými nebo chemickými prostředky.
Tisk gilošovaného podkladu má zelenou barvu.
4. K tisku tiskopisů jsou příslušné členské státy.
Tiskopisy mohou být také vytištěny v tiskárnách, jež k tomu získají povolení členského státu, v němž jsou usazeny.
V takovém případě je na každém tiskopise uveden odkaz na toto povolení.
Každý tiskopis obsahuje poznámku s uvedením názvu a adresy tiskárny nebo značku, podle které je možné ji rozeznat, a s výjimkou tiskopisu pro žádosti a doplňkových listů také individuální sériové číslo.
Před číslem se uvedou následující písmena podle toho, který členský stát dokument vydává: "AT" pro Rakousko, "BE" pro Belgii, "DE" pro Německo, "DK" pro Dánsko, "EL" pro Řecko, "ES" pro Španělsko, "FI" pro Finsko, "FR" pro Francii, "IE" pro Irsko, "IT" pro Itálii, "LU" pro Lucembursko, "NL" pro Nizozemsko, "PT" pro Portugalsko, "SE" pro Švédsko a "UK" pro Spojené království.
Při vydání mohou osvědčení a dílčí osvědčení obsahovat číslo vydání, které jim přidělí vydávající subjekt.
5. Žádosti, osvědčení a dílčí osvědčení se vyplňují na stroji nebo na počítači.
Vytisknou se a vyplní v některém z úředních jazyků Společenství, který určí příslušné orgány vydávajícího členského státu.
Členské státy však mohou žadateli povolit, aby samotné žádosti vyplnil rukou, inkoustem a velkým tiskacím písmem.
6. Otisky razítek vydávajících subjektů a zapisujících úřadů se vyhotoví pomocí kovového razítka, nejlépe z oceli.
Razítko vydávajícího orgánu však může být nahrazeno reliéfním tiskem kombinovaným s písmeny nebo čísly, která vzniknou perforací.
7. Příslušné orgány dotyčného členského státu mohou v případě potřeby požadovat, aby osvědčení a dílčí osvědčení byly přeloženy do jejich jazyka nebo do některého z jejich úředních jazyků.
Článek 10
Postup pro vydávání dílčích osvědčení
1. Na žádost držitele osvědčení nebo nabyvatele může vydávající subjekt nebo jeden nebo více subjektů určených daným členským státem po předložení vyhotovení č. 1 vydat jedno nebo více dílčích osvědčení.
Dílčí osvědčení se vydávají alespoň ve dvou vyhotoveních, z nichž první, nazvané "vyhotovení pro držitele" a označené číslem 1, se předá nebo zašle žadateli a druhé, nazvané "vyhotovení pro vydávající subjekt" a označené číslem 2, si ponechá vydávající subjekt.
Orgán vydávající dílčí osvědčení uvede na vyhotovení č. 1 osvědčení, pro jaké množství bylo vydání dílčí osvědčení.
V tomto případě se vedle množství uvedeného na vyhotovení č. 1 osvědčení uvede poznámka "dílčí osvědčení".
2. Na základě dílčího osvědčení nelze vydat další dílčí osvědčení.
3. Vyhotovení č. 1 dílčích osvědčení, která byla využita, nebo těch, jejichž platnost uplynula, předá držitel subjektu, který vydal osvědčení, spolu s vyhotovením č. 1 osvědčení, podle kterého byla dílčí osvědčení vyhotovena, aby tento subjekt mohl provést úpravu údajů na vyhotovení č. 1 osvědčení podle údajů uvedených na vyhotoveních č. 1 dílčích osvědčení.
Článek 11
Elektronická osvědčení
1. Aniž je dotčen článek 9, mohou být osvědčení vydávána a užívána za pomoci systémů elektronického zpracování dat v souladu s prováděcími pravidly stanovenými příslušnými orgány.
Tato osvědčení se dále označují jako "elektronická osvědčení".
Obsah elektronických osvědčení musí být totožný s obsahem osvědčení na papíru.
2. Pokud držitel osvědčení nebo nabyvatel potřebuje užít elektronické osvědčení v členském státě, který není napojen na systém elektronického zpracování dat vydávající osvědčení, požádá o dílčí osvědčení.
Toto dílčí osvědčení se vydává neprodleně a bez dodatečných nákladů na tiskopise uvedeném v čl. 9 odst. 1.
V členském státě napojeném na systém elektronického zpracování dat vydávající osvědčení se tato dílčí osvědčení vydávají v papírové formě.
Článek 12
Počet vyhotovení osvědčení AZS
Aniž je dotčen článek 11, vydávají se osvědčení alespoň ve dvou vyhotoveních, z nichž první, nazvané "vyhotovení pro držitele" a označené číslem 1, se předá neprodleně žadateli a druhé, nazvané "vyhotovení pro vydávající subjekt" a označené číslem 2, si ponechá vydávající subjekt.
Článek 13
Platnost osvědčení AZS
1. Osvědčení AZS pozbývá platnosti koncem třetího měsíce následujícího po měsíci podání žádosti.
2. Pro účely výpočtu doby platnosti se osvědčení považují za vydaná v den podání žádosti s tím, že tento den se započítává do doby platnosti osvědčení.
Osvědčení však může být použito teprve po svém skutečném vydání.
3. Po předložení vyhotovení č. 1 osvědčení AZS nebo dílčího osvědčení a po dobu jeho platnosti může hospodářský subjekt za podmínek stanovených nařízením Komise (EHS) č. 2454/93 [7] podat u celního orgánu členského státu jedinou žádost o povolení k propuštění do režimu aktivního zušlechťovacího styku pro množství, které je menší nebo rovno množství základního produktu uvedenému na osvědčení nebo dílčím osvědčení. Hospodářské podmínky uvedené v čl. 117 písm. c) nařízení (EHS) č. 2913/92 se v tomto případě považují za splněné.
Za podmínek uvedených v článku 14 je však možné později přijmout druhou žádost.
Celní orgán vyznačí v části 2 první kolonky sloupce 29 a v první kolonce sloupce 30 vyhotovení č. 1 osvědčení skutečně požadované množství.
Celní orgán podepíše originál vyhotovení č. 1 v první kolonce sloupce 32 a opatří jej otiskem razítka, aby osvědčil datum podání žádosti.
Celní orgán předá řádně vyplněný originál vyhotovení č. 1 do patnácti pracovních dnů vydávajícímu subjektu uvedenému v kolonce 1. Pokud však použije čl. 14 odst. 1, zašle vydávajícímu subjektu kopii vyplněného vyhotovení č. 1 a originál si ponechá.
Pokud se používá elektronické osvědčení, lze celý postup provést elektronicky.
Článek 14
Druhá žádost o povolení
1. Na žádost hospodářského subjektu před prvním podáním žádosti o povolení k propuštění do režimu aktivního zušlechťovacího styku vyznačí vydávající subjekt nebo jeden ze subjektů pověřených daným členským státem na osvědčení nebo případně na dílčí osvědčení některou z těchto doložek, řádně vyplněnou, v kolonce 20 osvědčení nebo dílčího osvědčení:
- Solicitud de segunda autorización prevista por […] para la admisión del producto de código NC […] con arreglo al apartado 2 del artículo 1 del Reglamento (CE) no 1488/2001
- Påtænkt ansøgning om anden tilladelse fra … med henblik på henførsel af produktet … (KN-koden anføres) i henhold til artikel 1, stk.
2, i forordning (EF) nr.
1488/2001
- Antrag auf eine zweite Bewilligung vorgesehen von …, zwecks Überführung des Erzeugnisses der KN-Position … gemäß Artikel 1 Absatz 2 der Verordnung (EG) Nr. 1488/2001
- Αίτηση παροχής δεύτερης άδειας που ζητήηκε από τον… για την εμπορία του προϊόντος του κώδικα ΣΟ… σύμφωνα με το άρρο 1, παραγράφος 2 του κανονισμού (ΕΚ) αρι.
1488/2001
- Application by … for a second authorisation for the placement of the product … [insert CN code] in accordance with Article 1(2) of Regulation (EC) No 1488/2001
- Demande de deuxième autorisation envisagée par … pour le placement de produit de code NC … conformément à l’article 1er, paragraphe 2, du règlement (CE) no 1488/2001
- Domanda di seconda autorizzazione, richiesta da … per l’iscrizione del prodotto del codice NC … ai sensi dell‘articolo 1, paragrafo 2, del regolamento (CE) n. 1488/2001
- Aanvraag voor een tweede vergunning van … voor de plaatsing van het product met GN-code … overeenkomstig artikel 1, lid 2, van Verordening (EG) nr.
1488/2001
- Pedido de segunda autorização previsto por … para a colocação do produto do código NC … em conformidade com o n.o 2 do artigo 1.o do Regulamento (CE) n.o 1488/2001
- Toinen lupahakemus, jonka tekee …, tuotteen, jonka CN-koodi on …, saattamiseksi sisäiseen jalostusmenettelyyn asetuksen (EY) N:o 1488/2001 1 artiklan 2 kohdan mukaisesti
- E andra tillståndsansökan planeras av … för aktiv förädling av en produkt med KN-kod … enligt artikel 1.2 i förordning (EG) nr 1488/2001.
Hospodářský subjekt může uvést pouze jednoho žadatele o druhé povolení a pouze jeden výrobek a může žádat pouze o jednu doložku.
Daný úřední subjekt dále otiskem razítka osvědčí datum, k němuž byl zápis doložky proveden.
2. Hospodářský subjekt, který je držitelem prvního povolení k propuštění do režimu aktivního zušlechťovacího styku, sdělí celnímu orgánu množství výrobku uvedeného v doložce podle odst. 1 druhého pododstavce.
Při přijetí sdělení uvedeného v předchozím pododstavci připojí celní orgán v kolonce 20 osvědčení za doložkou podle odstavce 1 některou z těchto poznámek, řádně vyplněnou:
- Por una cantidad de … kg
- For … kg
- Für eine Menge von … kg
- Για ποσότητα… Kg
- For … kg
- Pour une quantité de … Kg
- Per una quantità di … kg
- Voor een hoeveelheid van … kg
- Para uma quantidade de … kg
- Määrälle … kg
- För en kvantitet på … kg.
Celní orgán do patnácti pracovních dnů od sdělení uvedeného v prvním pododstavci předá originál vyhotovení č. 1 vydávajícímu subjektu, jenž je uveden v kolonce 1.
3. Při přijetí vyhotovení č. 1 podle odstavce 2 vypočte daný subjekt počet kalendářních dnů zbývajících do uplynutí doby platnosti, přičemž přihlíží k datu podání žádosti podle čl. 13 odst. 3 prvního pododstavce a vychází z předpokladu, že celý měsíc má třicet dní.
4. Držitel osvědčení musí v den, kdy učiní sdělení podle odstavce 2, požádat o převod nebo případně o zpětný převod práv v souladu s článkem 15 hospodářskému subjektu uvedenému v odstavci 1.
5. Na žádost hospodářského subjektu uvedeného v doložce podle odstavce 1 předá daný úřední subjekt tomuto hospodářskému subjektu osvědčení poté, co došlo k převodu nebo případně zpětnému převodu podle odstavce 4, přičemž vyznačí v kolonce 11 některou z těchto poznámek, řádně vyplněnou:
- Nueva fecha de fin de validez: …
- Ny udløbsdato …
- Neues Ende der Gültigkeitsdauer: …
- Nέα ημερομηνία λήξης ισχύος…
- New expiry date: …
- Nouvelle date de fin de validité: le …
- Nuova data di scadenza della validità: …
- Nieuwe datum waarop geldigheidsduur afloopt: …
- Nova data de termo de validade: …
- Uusi voimassaolon päättymispäivä on …
- Ny sista giltighetsdag …
Nové datum pozbytí platnosti se vypočte tak, že se připočte lhůta vypočtená v odstavci 3 ke dni přijetí žádosti uvedené v předchozím pododstavci.
6. Po předložení vyhotovení č. 1 osvědčení AZS nebo dílčího osvědčení může po dobu jeho platnosti hospodářský subjekt podat u celního orgánu členského státu za podmínek stanovených v nařízení Komise (EHS) č. 2454/93 žádost o povolení k propuštění do režimu aktivního zušlechťovacího styku pro množství menší nebo rovnající se množství produktu blíže určeného v osvědčení nebo v dílčím osvědčení v souladu s odstavcem 1. Hospodářské podmínky uvedené v č. 117 písm. c) nařízení (EHS) č. 2913/92 se v tomto případě považují za splněné.
Celní orgán vyznačí v části 2 druhé kolonky sloupce 29 a v druhé kolonce sloupce 30 vyhotovení č. 1 osvědčení skutečně požadované množství.
Celní orgán podepíše originál vyhotovení č. 1 v druhé kolonce sloupce 32 a opatří jej otiskem razítka, aby osvědčil datum podání žádosti.
Celní orgán předá vyplněný originál vyhotovení č. 1 do patnácti pracovních dnů vydávajícímu subjektu uvedenému v kolonce 1.
7. Pokud se používá elektronické osvědčení, lze celý postup provést elektronicky.
Článek 15
Převod práv
1. Práva vyplývající z osvědčení může držitel osvědčení po dobu jeho platnosti převést na jinou osobu.
Převod může být uskutečněn pouze ve prospěch jednoho nabyvatele pro každé osvědčení nebo dílčí osvědčení.
2. Nabyvatel nemůže svá práva převést na další osobu, ale může je převést zpět na držitele.
V takovém případě vyznačí vydávající subjekt v kolonce 6 osvědčení některou z těchto poznámek:
- Retrocesión al titular el …
- Tilbageføring til indehaveren den …
- Rückübertragung auf den Lizenzinhaber am …
- Εκ νέου παραχώρηση στο δικαιούχο στις…
- Rights transferred back to the titular holder on …[date]
- Rétrocession au titulaire le …
- Retrocessione al titolare in data …
- Aan de titularis geretrocedeerd op …
- Retrocessão ao titular em …
- Palautus todistuksenhaltijalle …
- Återbördad till licensinnehavaren den …
3. V případě žádosti držitele o převod nebo žádosti nabyvatele o zpětný převod vyznačí vydávající subjekt nebo jeden ze subjektů pověřených daným členským státem v osvědčení nebo případně v dílčím osvědčení
a) jméno a adresu nabyvatele nebo poznámku podle odstavce 2,
b) datum tohoto zápisu potvrzené jeho razítkem.
4. Převod nebo zpětný převod práv nabývá účinnosti dnem zápisu.
Článek 16
Účinek zápisů, které učinily orgány členských států
Vydaná osvědčení a dílčí osvědčení, zápisy a razítka orgánů jednoho členského státu mají v každém jiném členském státě stejné právní účinky jako vydané dokumenty, zápisy a razítka orgánů těchto členských států.
Článek 17
Omyly v údajích na osvědčeních
1. Údaje zapsané v osvědčeních a dílčích osvědčeních nemohou být po jejich vydání změněny.
2. V případě pochybností o správnosti údajů zapsaných v osvědčení nebo dílčím osvědčení se osvědčení nebo dílčí osvědčení zašle zpět orgánu, který je vydal, z podnětu dotyčné osoby nebo příslušného orgánu daného členského státu.
Domnívá-li se subjekt, který osvědčení vydal, že je zapotřebí je opravit, stáhne dílčí osvědčení nebo osvědčení i později vydaná dílčí osvědčení a neprodleně zašle opravené dílčí osvědčení nebo opravené osvědčení a příslušná opravená dílčí osvědčení zpět.
Na těchto nových dokumentech, na nichž se uvede na každém vyhotovení poznámka "osvědčení opraveno dne…" nebo "dílčí osvědčení opraveno dne…", se v případě potřeby zopakují předchozí poznámky.
Domnívá-li se vydávající subjekt, že není nutné osvědčení nebo dílčí osvědčení opravovat, připojí k němu poznámku "ověřeno dne … v souladu s čl. 17 nařízení (ES) č. 1488/2001" a opatří je razítkem.
Článek 18
Vrácení osvědčení vydávajícímu subjektu
1. Na požádání vydávajícího subjektu je držitel povinen vrátit mu osvědčení a dílčí osvědčení.
2. Pokud příslušné orgány členského státu zašlou sporný dokument zpět nebo jej stáhnou v souladu s tímto článkem nebo s článkem 17, vydají dotyčné osobě na požádání stvrzenku.
Článek 19
Kontrola pravosti
1. V případě pochybností o pravosti osvědčení, dílčího osvědčení nebo zápisů a poznámek, které v něm jsou uvedeny, odešlou příslušné vnitrostátní orgány sporný dokument nebo jeho fotokopii ke kontrole zpět dotyčným orgánům.
Dokumenty mohou být vráceny také při namátkové kontrole; v takovém případě se vrací pouze fotokopie dokumentu.
2. Pokud příslušné vnitrostátní orgány vrátí sporný dokument podle odstavce 1, vydají dotčené osobě na požádání stvrzenku.
Článek 20
Ztráta osvědčení
Pokud držitel osvědčení AZS nebo nabyvatel příslušným orgánům uspokojivě prokáže, že osvědčení nebo dílčí osvědčení nepoužil zcela nebo zčásti a že nemůže být nadále použito proto, že je zcela nebo zčásti zničeno, vydá subjekt, který vydal první osvědčení, náhradní osvědčení nebo náhradní dílčí osvědčení pro množství produktů, které odpovídá zbývajícímu dostupnému množství.
Náhradní osvědčení nebo náhradní dílčí osvědčení obsahuje informace a zápisy uvedené v dokumentu, který nahrazuje.
Článek 21
Vydání první série osvědčení AZS – koeficient snížení
1. Pro účely vydání první série osvědčení se množství základních produktů zveřejněná podle článku 3 pokrývají do výše 60 %.
Po dni zveřejnění uvedeném v článku 3 a nejpozději do 14. října každého roku může každý hospodářský subjekt podat pro každý základní produkt žádost o osvědčení AZS.
2. Členské státy sdělí Komisi nejpozději do 21. října, kolik bylo podáno žádostí pro každý základní produkt, a uvedou požadované množství a firmu daného hospodářského subjektu.
3. Komise v případě potřeby stanoví koeficient snížení pro každý základní produkt, přičemž vychází z množství uvedených v odst. 1 prvním pododstavci.
Komise zveřejní v Úředním věstníku Evropských společenství tento koeficient nebo koeficienty do pěti pracovních dnů po dni uvedeném v odstavci 2.
Do pěti pracovních dnů po dni uvedeném v odstavci 2 případně informuje dotyčné členské státy o případech, kdy byly žádosti odmítnuty, protože je stejný hospodářský subjekt podal ve více členských státech pro stejný základní produkt.
4. Do pěti pracovních dnů od skončení lhůty uvedené v třetím pododstavci odstavce 3 může příslušný orgán dotyčného členského státu vydat požadovaná osvědčení.
5. Pokud je stanoven koeficient snížení, musí osvědčení vydaná ke každé jednotlivé žádosti obsahovat množství požadovaného základního produktu vynásobené dotyčným koeficientem snížení.
Vydávající subjekt uvede v kolonkách 17 a 18 množství, pro které se osvědčení vydává.
Článek 22
Druhé a třetí zveřejnění dostupných množství
Komise na základě předpokládaného objemu vývozu daného zboží a na základě situace na trhu s jednotlivými základními produkty pravidelně přezkoumává bilanci a předkládá ji k posouzení odborné skupině.
Pokud se odhaduje, že výše potřebných náhrad je vyšší než finanční možnosti, určí Komise na základě množství již schválených ve formě vydaných osvědčení a nevyužitých množství, o nichž byla Komise informována podle článku 25, dostupné zbývající množství pro každý základní produkt.
Toto množství se podruhé zveřejní v Úředním věstníku Evropských společenství do 31. ledna každého roku a potřetí se zveřejní do 31. května každého roku.
Článek 23
Vydání druhé a třetí série osvědčení AZS – koeficient snížení
1. Pro účely vydání druhé série osvědčení AZS se množství základních produktů zveřejněná podle čl. 22 druhého pododstavce pokrývají do výše 60 %.
Pro účely vydání třetí série osvědčení se množství základních produktů zveřejněná podle čl. 22 druhého pododstavce pokrývají do výše 100 %.
2. Každý hospodářský subjekt může požádat o osvědčení AZS pro každý základní produkt během deseti pracovních dnů po zveřejnění podle čl. 22 druhého pododstavce.
3. Do pěti pracovních dnů po uplynutí lhůty uvedené v odstavci 2 sdělí členské státy Komisi celkové požadované množství pro každý základní produkt a uvedou požadované množství a firmu daného hospodářského subjektu.
4. Komise případně stanoví koeficient snížení pro každý základní produkt, přičemž vychází z množství zveřejněných podle článku 22.
5. Použije se postup stanovený v čl. 21 odst. 3 druhém a třetím pododstavci a v odstavcích 4 a 5.
Článek 24
Mimořádné vydání osvědčení AZS
Během rozpočtového roku a s ohledem na množství již poskytnutá na osvědčeních a na nevyužitá množství, o nichž byla informována podle článku 25, může Komise v naléhavých případech mimořádně určit pro každý základní produkt, označený osmičíslicovým kódem kombinované nomenklatury, dostupný zůstatek.
Toto množství se zveřejní v Úředním věstníku Evropských společenství.
Použije se postup stanovený v čl. 23 odst.
2, 3, 4 a 5. Komise nejprve předloží odpovídající bilanci k posouzení odborné skupině.
Článek 25
Statistické informace
1. Do 15. března každého rozpočtového roku sdělí členské státy Komisi na základě sdělení uvedených v čl. 13 odst. 3 prvním pododstavci celková množství pro každý základní produkt, jehož se týkalo celní povolení a na který bylo vydáno osvědčení v souladu s článkem 21.
2. Do 15. října každého rozpočtového roku sdělí členské státy Komisi na základě sdělení uvedených v čl. 13 odst. 3 prvním pododstavci celkové množství každého základního produktu, jehož se týkalo celní povolení a na který bylo vydáno osvědčení v souladu s články 23 a 24.
3. Do 1. května rozpočtového roku, který následuje po udělení celních povolení podle tohoto nařízení, sdělí členské státy Komisi skutečně dovezená množství každého základního produktu na základě těchto povolení.
Článek 26
Vzájemná pomoc a sdělení Komisi
1. Pokud je to nezbytné pro správné uplatňování tohoto nařízení, poskytují si příslušné orgány členských států vzájemně informace o osvědčeních a dílčích osvědčeních a o nesprávnostech a protiprávních jednáních, které se jich týkají.
2. Členské státy informují Komisi o nesprávnostech a protiprávních jednáních týkajících se tohoto nařízení, jakmile se o nich dozvědí.
3. Členské státy sdělí Komisi seznam a adresy subjektů vydávajících osvědčení a dílčí osvědčení.
Komise tyto údaje zveřejní
NAŘÍZENÍ KOMISE (ES) č. 1496/2001
ze dne 20. července 2001,
kterým se mění nařízení (ES) č. 1209/2001, kterým se stanoví odchylky od nařízení (ES) č. 562/2000, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1254/1999, pokud jde o režimy veřejných intervenčních nákupů v odvětví hovězího masa
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1254/1999 ze dne 17. května 1999 o společné organizaci trhu s hovězím a telecím masem1, a zejména na čl. 47 odst. 8 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
1209/20012 zavádí několik odchylek od nařízení Komise (ES) č. 562/20003 za účelem čelit výjimečné situaci na trhu, která vyplývá z nedávných událostí v souvislosti s bovinní spongiformní encefalopatií (BSE).
Následná epidemie kulhavky a slintavky (FMD) si vyžádala některé další změny.
(2) Je vhodné zavést možnost nákupu jatečně upravených těl, jejichž hmotnost je vyšší než maximální hmotnost, přičemž však bude zaplacena pouze nákupní cena za maximální povolenou hmotnost.
Pokud jde o nákup předních čtvrtí, bylo by vhodné použít toto omezení a snížit jejich nákupní cenu na 40 % nákupní ceny za maximální hmotnost jatečně upravených těl.
(3) Je proto vhodné změnit nařízení (ES) č. 1209/2001.
(4) S ohledem na vývoj situace by toto nařízení mělo neprodleně vstoupit v platnost.
(5) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro hovězí a telecí maso,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V článku 1 nařízení (ES) č. 1209/2001 se odstavec 3 nahrazuje tímto: "3. Odchylně od čl. 4 odst. 2 písm. g) nařízení (ES) č. 562/2000 je ve třetím čtvrtletí roku 2001 maximální hmotnost jatečně upravených těl uvedených v tomto nařízení 390 kg; jatečně upravená těla o hmotnosti vyšší než 390 kg však mohou být nakoupena v rámci intervence; nákupní cena zaplacená v tomto případě nepřekročí cenu za maximální hmotnost nebo, pokud jde o přední čtvrti, nákupní cenu ve výši 40 % nákupní ceny za maximální povolenou hmotnost."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1508/2001
ze dne 24. července 2001,
kterým se stanoví obchodní norma pro cibuli a kterým se mění nařízení (EHS) č. 2213/83
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2200/96 ze dne 28. října 1996 o společné organizaci trhu s ovocem a zeleninou [1], naposledy pozměněné nařízením Komise (ES) č. 911/2001 [2], a zejména na čl. 2 odst. 2 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Cibule je uvedena v příloze I nařízení (ES) č. 2200/96 mezi produkty, pro které je nezbytné přijmout normy. Nařízení Komise (EHS) č. 2213/83 ze dne 28. července 1983, kterým se stanoví normy jakosti pro cibuli a rychlené puky čekanky salátové [3], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 2390/97 [4], bylo změněno, a nezaručuje již proto právní čistotu.
(2) V zájmu jasnosti je třeba oddělit předpisy pro cibuli od předpisů týkajících se jiných produktů podle nařízení (EHS) č. 2213/83. Zmíněné předpisy je proto nutno změnit a příloha I nařízení (ES) č. 2213/83 musí být zrušena. Za tímto účelem a v zájmu zachování transparentnosti světového trhu je třeba vzít v úvahu normy pro cibuli doporučené Pracovní skupinou pro normalizaci produktů podléhajících rychlé zkáze a zvyšování jejich jakosti Evropské hospodářské komise Spojených národů (EHK OSN).
(3) Cílem uplatňování této normy je vyloučit produkty nevyhovující jakosti z trhu, přizpůsobit produkci požadavkům spotřebitelů a usnadnit obchod založený na poctivé hospodářské soutěži, a tím přispět ke zvýšení výnosnosti produkce.
(4) Normy se vztahují na všechna stadia uvádění na trh.
Doprava na dlouhé vzdálenosti, skladování po určitou dobu nebo různá manipulace, kterým jsou produkty vystaveny, mohou způsobit poškození vyplývající z biologického vývoje těchto produktů nebo jejich větší či menší náchylnosti k rychlé zkáze.
Tato poškození je třeba vzít v úvahu při uplatňování norem ve stadiích uvádění na trh následujících po odeslání.
(5) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro čerstvé ovoce a zeleninu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Obchodní norma pro cibuli kódu KN 07031019 je stanovena v příloze.
Tato norma se vztahuje na všechna stadia uvádění na trh za podmínek stanovených v nařízení (ES) č. 2200/96.
Ve stadiích následujících po odeslání mohou však produkty oproti ustanovením normy vykazovat mírnou ztrátu čerstvosti a mírné vadnutí, jakož i mírné zhoršení kvality v důsledku jejich vývoje a jejich větší či menší náchylnosti k rychlé zkáze.
Článek 2
Nařízení (EHS) č. 2213/83 se mění takto:
1. Slova "cibule a" v názvu se zrušují.
2. V čl. 1 se odst.1 nahrazuje tímto: "1. Obchodní norma pro puky čekanky salátové kódu KN 07052100 je stanovena v příloze tohoto nařízení."
3. Příloha I se zrušuje.
4. V příloze II se záhlaví nahrazuje záhlavím: "Příloha".
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (ES) č. 1512/2001
ze dne 23. července 2001,
kterým se mění nařízení (ES) č. 1254/1999 o společné organizaci trhu s hovězím a telecím masem
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na články 36 a 37 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Trh s hovězím a telecím masem je vážně narušen v důsledku ztráty důvěry spotřebitelů, kteří jsou znepokojeni výskytem nových případů bovinní spongiformní encefalopatie (BSE) a odvracejí se od produktů tohoto odvětví.
Současná situace se vyznačuje prudkým poklesem poptávky, který vyplývá ze značného snížení spotřeby a vývozů, a značným nárůstem počtu hospodářských zvířat chovaných v zemědělských podnicích.
Tato skutečnost vážně poškozuje trh, který lze jen obtížně řídit.
Je proto nutné přijmout opatření k řízení trhu, která umožní snížit budoucí produkci.
(2) Zvláštní prémie na skot samčího pohlaví stanovená v článku 4 nařízení Rady (ES) č. 1254/1999 [4] je jedním z hlavních podpůrných nástrojů produkce hovězího a telecího masa.
Poskytování prémie je v současné době omezeno regionálním stropem.
Snižováním počtu zvířat, na která může být poskytnuta zvláštní prémie, se omezí i podpora produkce.
Je proto na základě plateb provedených v předcházejících letech vhodné snížit na omezené období regionální strop.
Kromě toho by za účelem podpory producentů v přechodu od chovu chudého skotu k chovu volů, kteří se na loukách chovají delší dobu, mělo být možné provádět druhou platbu prémie na voly, na které byla první platba provedena, když byli ještě býci.
(3) Odchylka umožňující členským státům změnit nebo zrušit omezení 90 kusů zvířat na zemědělský podnik a věkovou třídu, kterým je podmíněno poskytnutí zvláštní prémie, může ve velkých zemědělských podnicích způsobit zvýšení počtu zvířat, na která se vztahuje poskytnutí prémie.
Za účelem zmenšení této podpory by se mělo toto omezení počtu kusů zvířat striktně dodržovat tak, že se při jeho případné změně nebo zrušení zohlední aspekty životního prostředí a zaměstnanosti v rámci politiky rozvoje venkova.
(4) Jelikož je produkce hovězího a telecího masa určována zejména počtem krav, může být v budoucnosti snížena produkce masa snížením počtu krav bez tržní produkce mléka.
Za tímto účelem by měla být posílena opatření ke snížení produkce, která vycházejí ze začlenění jalovic mezi zvířata, na která se poskytuje prémie na krávy bez tržní produkce mléka podle článku 6 nařízení (ES) č. 1254/1999, a to zavedením minimálního procentního podílu jalovic na omezenou dobu a zvýšením maximálního procentního podílu těchto zvířat.
S ohledem na zmenšení stád v důsledku slintavky a kulhavky by tento závazek ve Spojeném království v roce 2002 platit neměl a v roce 2003 pouze omezeně.
Tento postup zahrnuje odpovídající úpravy odděleného vnitrostátního stropu pro jalovice podle článku 10 nařízení (ES) č. 1254/1999.
Aby se zjednodušilo provádění tohoto opatření, měli by být z této podmínky vyloučeni producenti žádající o malý počet prémií.
Kvůli snížení produkce by také měla být na omezenou dobu pozastavena možnost převádět nároky na prémie vrácené do vnitrostátní rezervy.
S ohledem na snížení počtu krav bez tržní produkce mléka v důsledku slintavky a kulhavky by pro rok 2002 mělo být z tohoto opatření vyloučeno Spojené království.
(5) Počet zvířat, která mají nárok na zvláštní prémii a prémii na krávy bez tržní produkce mléka, je v současné době omezen faktorem intenzity chovu na dvě velké dobytčí jednotky (VDJ) na hektar podle článku 12 nařízení (ES) č. 1254/1999.
Za účelem snížení počtu zvířat, která mají nárok na uvedené prémie a která jsou chována v zemědělských podnicích s intenzivní produkcí, a také za účelem podpory extenzivní produkce by se měla intenzita chovu postupně snížit na 1,9 VDJ v roce 2002 a na 1,8 VDJ v roce 2003.
(6) Množství, která musejí být nakupena, aby se vyřešila stávající situace v produkci vzniklá v důsledku poklesu spotřeby, by mohla překročit strop stanovený v čl. 47 odst. 2 nařízení (ES) č. 1254/1999. Tento strop by měl být pro rok 2001 nahrazen stropem vyšším, aby se zabránilo zavedení režimu "záchranné sítě" podle čl. 47 odst. 5 uvedeného nařízení.
(7) Cílem opatření tohoto nařízení je zareagovat na stávající situaci na trhu.
Vývoj situace by si mohl vyžádat přijetí dalších opatření,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (ES) č. 1254/1999 se mění takto:
1. V čl. 4 odst. 2 se doplňuje nový pododstavec, který zní: "Pro rok 2001 však může být druhá platba podle písm. b) druhé odrážky poskytnuta také pro skot, pro který byla provedena první platba podle písmene a)."
2. V čl. 4 odst. 4 se doplňuje nový pododstavec, který zní:
Belgie _BAR_ 228787 _BAR_ Dánsko _BAR_ 221688 _BAR_
Spojené království _BAR_ 1361978 _BAR_ Poznámky pod čarou v příloze I zůstávají během tohoto období v platnosti.
Strop stanovený pro Spojené království v poslední poznámce pod čarou se však během tohoto období rovná 1461978."
3. V čl. 4 odst. 5 se první odrážka nahrazuje tímto: "— na základě objektivních kritérií, která jsou součástí politiky rozvoje venkova, a pouze za podmínky, že zohlední aspekty životního prostředí a zaměstnanosti, změnit omezení 90 zvířat na zemědělský podnik a věkovou třídu nebo se od něj odchýlit,"
4. V čl. 4 odst. 7 se v písmenu b) doplňuje nová věta, která zní: "Pro skot uvedený v odst. 2 druhém pododstavci je částka prémie stanovena na 98 EUR."
5. V čl. 6 odst. 2 prvním pododstavci se údaje "80 %" a "20 %" nahrazují údaji "60 %" a "40 %".
6. V čl. 6 odst. 2 se vkládá nový druhý, třetí a čtvrtý pododstavec, který zní: "Pro roky 2002 a 2003 by se měl počet chovaných jalovic rovnat nejméně 15 % celkového počtu zvířat, pro která se žádá o prémie.
Povinnost chovat minimální počet jalovic platí ve Spojeném království v roce 2002 a v roce 2003 je omezena na 5 %.
Podmínka minimálního počtu jalovic neplatí pro producenta, který žádá o prémie pro méně než 14 krav bez tržní produkce mléka."
7. V čl. 9 odst. 3 se doplňuje nový pododstavec, který zní: "V letech 2002 a 2003 však nároky na prémii, která byla podle odst. 4 druhé odrážky vrácena do státní rezervy, nejsou přerozděleny do 31. prosince 2003. Pro Spojené království se toto pravidlo použije až v roce 2003."
8. V čl. 10 odst. 1 se doplňuje nový třetí, čtvrtý a pátý pododstavec, který zní: "Pro roky 2002 a 2003 však není oddělený vnitrostátní strop nižší než 10 % a vyšší než 40 % vnitrostátního stropu příslušného členského státu podle přílohy II tohoto nařízení.
Pokud se členské státy v letech 2002 a 2003 rozhodnou využít možnost uvedenou v prvním pododstavci, poskytne se prémie na krávy bez tržní produkce mléka každému producentovi chovajícímu jalovice, jejichž počet se rovná nejméně 5 % a nejvýše 20 % celkového počtu zvířat, pro která producent žádal o prémie.
Podmínka minimálního počtu jalovic neplatí pro producenta, který žádá o prémie pro méně než 14 krav bez tržní produkce mléka."
9. V čl. 12 odst. 1 se první věta nahrazuje tímto: "Celkový počet zvířat, která mají nárok na zvláštní prémii a prémii na krávy bez tržní produkce mléka, je omezen stanovením intenzity chovu na zemědělský podnik na dvě velké dobytčí jednotky (VDJ) na hektar a kalendářní rok. Tato intenzita chovu se rovná 1,9 VDJ od 1. ledna 2002 a 1,8 VDJ od 1. ledna 2003."
10. V čl. 47 odst. 2 se druhý pododstavec nahrazuje tímto: "Tyto nákupy nesmějí v celém Společenství překročit 350000 tun za rok. Pro rok 2001 je však jejich strop stanoven na 500000 tun."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Rady (ES) č. 1513/2001
ze dne 23. července 2001,
kterým se mění nařízení č. 136/66/EHS a (ES) č. 1638/98, pokud jde o prodloužení doby platnosti režimu podpory a o strategii jakosti olivového oleje
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 37 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k těmto důvodům:
1638/98 ze dne 20. července 1998, kterým se mění nařízení č. 136/66/EHS o zřízení společné organizace trhu s oleji a tuky [3], zavedlo opatření pro tři hospodářské roky, a to roky 1998/99, 1999/2000 a 2000/01.
Toto období tří hospodářských let mělo Komisi poskytnout čas pro shromáždění a analýzu informací potřebných k tomu, aby byl v roce 2000 vypracován pro Radu návrh reformy uvedené společné organizace trhu.
I když opatření zavedená tímto nařízením umožnila řadu zlepšení společné organizace trhu, nejsou informace a zkušenosti z prvních dvou hospodářských let ani úplné, ani dostačující k tomu, aby umožnily Komisi navrhnout fundované a definitivní závěry o společné organizaci trhu s oleji a tuky, která by se měla zavést od 1. listopadu 2001.
(2) Je nezbytné vyhodnotit výsledky přechodného období předpokládaného v roce 1998 nařízením Rady (ES) č. 1638/98 a nařízením Rady (ES) č. 1639/98 ze dne 20. července 1998, kterým se mění nařízení Rady (EHS) č. 2261/84, kterým se stanoví obecná pravidla pro poskytování podpory výroby olivového oleje a podpory organizacím producentů olivového oleje [4]. Aby bylo možné získat veškeré výsledky opatření prováděných od hospodářského roku 1998/99 a umožnit shromáždění podrobnějších údajů o tomto odvětví a provedení podrobnější analýzy, je nutno prodloužit platnost stávajících platných ustanovení do konce hospodářského roku 2003/04, zejména ustanovení nařízení č. 136/66/EHS ze dne 22. září 1966 o zřízení společné organizace trhu s oleji a tuky [5].
(3) Systém kontrol podpory vyplácené producentům závisí do značné míry na existenci a hladkém fungování geografického informačního systému (dále jen GIS), stanoveného nařízením (ES) č.
1638/98. GIS je nepostradatelný z hlediska některých alternativ, které mají být prověřeny v budoucnosti, a je přinejmenším užitečný pro jiné alternativy.
Proto je nyní třeba stanovit, že dnem 1. listopadu 2003 se režim podpory vztahuje pouze na olivovníky zahrnuté a prokázané ve fungujícím systému GIS.
(4) Vývoj na trhu s olivovým olejem naznačuje nutnost sladěné strategie zvyšování jakosti, která bere ohled i na dopady na životní prostředí a která zahrnuje mimo jiné i pobídky v zájmu podpory strukturalizace odvětví a úpravy třídění olivového oleje a olivového oleje z pokrutin.
(5) Aby odvětví fungovalo hladce, je třeba zavést režim na podporu schválených organizací hospodářských subjektů v zájmu dosahování zvýšené jakosti a řízení certifikačních programů, jakož i v zájmu zlepšení řízení odvětví olivového oleje a trhu s tímto produktem.
Na zavedení podrobných pravidel týkajících se některých položek budoucího režimu, například na vytvoření příslušných organizací a navržení a vyhodnocení programů a jejich schválení členskými státy bude podle všeho zapotřebí asi jeden rok.
Aby se konkrétní opatření mohla zavést co nejdříve, je třeba nyní stanovit základní východiska pro režim, který má být zaveden dnem 1. listopadu 2002.
(6) Označení a definice olivového oleje a olivového oleje z pokrutin jsou zčásti neuspokojivé a mohly by být zavádějící jak pro spotřebitele, tak pro hospodářské subjekty.
Takové problémy způsobují narušení trhu; aby jim bylo možné zabránit, je třeba označení a definice uvedené v příloze nařízení č. 136/66/EHS nahradit novými.
(7) Aby se zachovaly přirozené vlastnosti panenských olivových olejů, je třeba u tohoto oleje vyloučit používání chemických nebo biochemických prostředků extrakce.
(8) Pokrok dosažený producenty a lisovnami vedl ke zvýšení produkce panenského olivového oleje a extra panenského olivového oleje a ke snížení produkce obyčejného olivového oleje a lampantového olivového oleje.
Aby bylo při třídění panenského olivového oleje možné vzít v úvahu tento vývoj trhu a aby z toho mohl mít spotřebitel užitek, je třeba snížit maximální přípustný obsah mastných kyselin u extra panenského olivového oleje a odstranit ze seznamu druhů olivového oleje obyčejný panenský olivový olej a zařadit jej do kategorie lampantového olivového oleje.
(9) Druhové označení "olivový olej" se v současnosti používá k označení kategorie uvedené v bodě 3 přílohy nařízení č. 136/66/EHS, směsi rafinovaného olivového oleje a panenského olivového oleje, kromě lampantového panenského olivového oleje.
Toto vede k záměnám, které by mohly být zavádějící pro spotřebitele a způsobit narušení trhu.
Směsi by proto měly být označovány zvláštním způsobem, aniž by se znehodnotila kategorie, jejíž charakteristiky jsou mnoha spotřebiteli oceňovány.
(10) Na základě pokroku dosaženého v odvětví rafinace je možné upravit definici rafinovaného olivového oleje, pokud jde o maximální obsah kyselin v procentech.
(11) Definice surového olivového oleje z pokrutin by měla zahrnovat oleje získané mechanickými postupy, které – s výjimkou určitých specifických charakteristik – by měly odpovídat charakteristikám lampantového olivového oleje, protože některé z nich vykazují charakteristiky surového olivového oleje z pokrutin.
(12) Aby se odvětví mohlo přizpůsobit novým označením a definicím, měly by být všeobecně povinné až po dvou letech.
(13) Nezbytná prováděcí opatření k nařízení č. 136/66/EHS je třeba přijmout postupem podle rozhodnutí Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [6],
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení č. 136/66/EHS se mění takto:
1. V čl. 4 odst. 2 se slova "hospodářské roky 1998/99 až 2000/01" nahrazují slovy "hospodářské roky 1998/99 až 2003/04".
2. Článek 5 se mění takto:
a) v odstavci 2 se slova "hospodářské roky 1998/99 až 2000/01" nahrazují slovy "hospodářské roky 1998/99 až 2003/04";
b) v odst. 9 prvním pododstavci se slova "zlepšení jakosti produkce oleje" nahrazují slovy "zlepšení jakosti produkce olivového oleje a stolních oliv";
c) v odst. 9 druhém pododstavci se:
i) slova "hospodářské roky 1998/99 až 2000/01" nahrazují slovy "hospodářské roky 1998/99 až 2003/04";
ii) slova "producentům olivového oleje" se nahrazují slovy "producentům olivového oleje a stolních oliv".
3. V článku 20d odst. 1 druhém pododstavci se slova "hospodářské roky 1998/99 až 2000/01" nahrazují slovy "hospodářské roky 1998/99 až 2003/04".
4. Článek 37 se zrušuje.
5. Článek 38 se nahrazuje tímto: "Článek 38
1. Komisi je nápomocen "Řídící výbor pro oleje a tuky", dále jen "výbor".
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 4 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES.
Doba uvedená v čl. 4 odst. 3 rozhodnutí 1999/468/ES se stanoví na jeden měsíc.
3. Výbor přijme svůj jednací řád."
6. Příloha se nahrazuje přílohou tohoto nařízení.
Článek 2
Nařízení (ES) č. 1638/98 se mění takto:
1. Článek 2 se mění takto:
a) v odstavci 1 prvním pododstavci se slova "v hospodářských letech 1998/99 až 2000/01" nahrazují slovy "v hospodářských letech 1998/99 až 2002/03";
b) v odstavci 2 druhém pododstavci se slova "v jednotlivých hospodářských letech 1998/99 až 2000/01" nahrazují slovy "v jednotlivých hospodářských letech 1998/99 až 2002/03" a
c) v odstavci 4 se slova "hospodářské roky 1998/99 až 2000/01" nahrazují slovy "hospodářské roky 1998/99 až 2002/03".
2. Vkládá se nový článek, který zní: "Článek 2a
Od 1. listopadu 2003 není možné vyplácet podporu producentům oliv na základě společné organizace trhu s oleji a tuky na olivovníky a odpovídající plochy, jejichž existence není ověřena geografickým informačním systémem zavedeným podle článku 2 tohoto nařízení, jakož i pro olivový olej z nich vyrobený."
3. V článku 3 odst. 2 se údaj "2000" nahrazuje údajem "2003" a datum "1. listopadu 2001" se nahrazuje datem "1. listopadu 2004".
4. Vkládá se nový článek, který zní: "Článek 4a
1. Na základě společné organizace trhu s oleji a tuky, která je zavedena od 1. listopadu 2002, mohou členské státy produkující olivový olej v rámci určitých limitů srazit část podpory určené pro producenty olivového oleje a/nebo stolních oliv, aby zajistily prostředky Společenství pro financování akčních programů uznaných organizací producentů, uznaných mezioborových sdružení a jiných organizací hospodářských subjektů nebo jejich sdružení v jedné nebo více z dále uvedených oblastí:
a) sledování, řízení a správa odvětví olivového oleje a stolních oliv a jejich trhů;
b) zmírnění dopadů pěstování oliv na životní prostředí;
c) zlepšení jakosti produkce olivového oleje a stolních oliv;
d) systém zpětného vyhledávání, certifikace a ochrany jakosti olivového oleje a stolních oliv pod dohledem správních orgánů jednotlivých členských států.
2. Pro účely tohoto článku se výrazem "uznanými mezioborovými sdruženími" rozumí právnické osoby, které:
- jsou složeny ze zástupců hospodářských odvětví souvisejících s produkcí a/nebo obchodem a/nebo zpracováním produktů uvedených v čl. 1 odst. 2 písm. c) a d) nařízení č. 136/66/EHS,
- jsou zřízeny z iniciativy všech nebo některých organizací nebo sdružení, které je tvoří,
- byly uznány členským státem, ve kterém působí.
3. Limity uvedené v odstavci 1 se stanoví v zájmu zabránění vzniku narušení trhu:
- Radou na návrh Komise pro veškeré příslušné činnosti, a následně
- Komisí pro každou oblast uvedenou v odstavci 1 řídícím postupem podle článku 4 rozhodnutí 1999/468/ES.
V rámci stanovených limitů se maximální financování akčních programů uvedených v odstavci 1 Společenstvím rovná části příspěvků ušetřených členskými státy.
Toto financování se týká nákladů, které je možno vynaložit ve výši:
- nejvýše 100 % pro činnosti v oblastech uvedených v písmenech a) a b),
- nejvýše 100 % pro investice do dlouhodobých aktiv a 75 % pro ostatní činnosti v oblasti uvedené v písmenu c),
- nejvýše 50 % pro činnosti v oblasti uvedené v písmenu d).
Financování zbývající části zajistí příslušný členský stát s ohledem na finanční příspěvek hospodářských subjektů, který je povinný pro činnosti v oblastech uvedených v odst. 1 písm. c) a d) a který činí je nejméně 25 % pro oblasti uvedené pod písmenem d).
4. Postupem podle článku 38 nařízení č. 136/66/EHS Komise stanoví:
a) podmínky pro uznání organizací hospodářských subjektů a jejich sdružení;
b) druhy činností, které je možné zahrnout podle programů ve čtyřech oblastech uvedených v odstavci 1;
c) postupy pro schvalování programů členskými státy;
d) opatření týkající se kontroly a sankcí;
e) ostatní podrobná pravidla, která mohou být případně nezbytná pro rychlé provádění uvedených programů od 1. listopadu 2001."
5. V článku 5 se v prvním pododstavci datum "1. listopadu 2001" nahrazuje datem "1. listopadu 2004".
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost sedmým dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (ES) č. 1514/2001
ze dne 23. července 2001,
kterým se mění nařízení (EHS) č. 1696/71 o společné organizaci trhu s chmelem
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na články 36 a 37 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Čl. 12 odst. 5 nařízení Rady (EHS) č. 1696/71 [4] stanoví, že částka podpory na chmel vypěstovaný ve Společenství je stanovena na období pěti let od sklizně roku 1996 do sklizně roku 2000.
(2) Jak je stanoveno v článku 18 nařízení (EHS) č. 1696/71, Komise předložila Radě zprávu o vývoji v odvětví chmele v Evropském společenství.
Zpráva ukazuje, že produkce je postupně přizpůsobována požadavkům poptávky jak z hlediska množství, na základě snižování pěstebních ploch a produkovaných množství, tak z hlediska kvality, na základě výměny odrůd, zvláště u odrůd, které jsou pivovarnickým průmyslem nejvíce žádány.
(3) Částka běžně poskytované podpory musí být nepřetržitě poskytována po dobu dalších tří let a musí být vypracována zpráva pokrývající toto nové období.
(4) Opatření nezbytná k provedení nařízení (EHS) č. 1696/71 se přijmou v souladu s rozhodnutím Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [5],
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (EHS) č. 1696/71 se mění takto:
1. čl. 12 odst.
5 písm. a) se nahrazuje tímto:
"a) Podpora na jeden hektar je stejná pro všechny skupiny odrůd. Pro období osmi let od sklizně roku 1996 činí její výše 480 eur/ha."; 2. čl. 12 odst. 5 písm. d) se nahrazuje tímto: "d) Nevyužitou podporu lze hromadit nejvýše po dobu tří let; na konci tohoto období musí být veškerá podpora vynaložena.";
3. v čl. 18 odst. 2 se datum "1. září 2000" nahrazuje datem "31. prosinec 2003";
4. článek 19 se zrušuje;
5. článek 20 se nahrazuje tímto: "Článek 20
1. Komisi je nápomocen "Řídící výbor pro chmel" (dále jen "výbor").
2. Tam, kde se odkazuje na tento článek, použijí se články 4 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES.
Období stanovené v čl. 4 odst. 3 rozhodnutí 1999/468/ES je stanoveno na jeden měsíc.
3. Výbor přijme svůj jednací řád."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (ES) č. 1515/2001
ze dne 23. července 2001
o opatřeních, která může Společenství přijmout na základě zprávy přijaté orgánem WTO pro řešení sporů o antidumpingových a antisubvenčních opatřeních
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 133 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) nařízením (ES) č. 384/96 [1] přijala Rada společná pravidla na ochranu před dumpingovými dovozy ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství;
(2) nařízením (ES) č. 2026/97 [2] přijala Rada společná pravidla na ochranu před dovozem subvencovaných výrobků ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství;
(3) v rámci Dohody z Marakéše o zřízení Světové obchodní organizace (WTO) bylo dosaženo dohody o pravidlech a průběhu řešení sporů.
Na základě této dohody byl zřízen orgán pro řešení sporů (dále jen "OŘS");
(4) musí být stanovena zvláštní pravidla, aby mohlo Společenství, pokud to považuje za vhodné, uvést opatření přijatá na základě nařízení (ES) č. 384/96 nebo nařízení (ES) č. 2026/97 do souladu s doporučeními a rozhodnutími obsaženými ve zprávě přijaté OŘS;
384/96 nebo nařízení (ES) č. 2026/97, včetně těch, která nejsou předmětem řízení na základě dohody o řešení sporů nebo přijmout jiná zvláštní opatření s přihlédnutím k právnímu výkladu obsaženému ve zprávě přijaté OŘS.
Dále by měly mít orgány Společenství možnost v případě potřeby takovéto opatření pozastavit nebo přezkoumat;
(6) pro použití dohody o řešení sporů nejsou stanoveny lhůty.
Doporučení ve zprávě přijaté OŘS mají účinky pouze do budoucna.
Proto by mělo být stanoveno, že opatření přijaté na základě tohoto nařízení je účinné ode dne vstupu v platnost, pokud není stanoveno jinak, a nezakládá právo na vrácení cla vybraného před tímto datem,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Pokud OŘS přijme zprávu týkající se opatření přijatého Společenstvím na základě nařízení (ES) č. 384/96, nařízení (ES) č. 2026/97 nebo na základě tohoto nařízení (dále jen "sporné opatření"), může Rada, pokud to považuje za vhodné, na návrh Komise a po konzultaci s poradním výborem ustaveným podle článku 15 nařízení (ES) č. 384/96 nebo podle článku 25 nařízení (ES) č. 2026/97 (dále jen "poradní výbor") přijmout prostou většinou jedno nebo více následujících opatření:
a) zrušení nebo změnu sporného opatření, nebo
b) přijetí jiných zvláštních opatření přiměřených okolnostem daného případu.
2. Za účelem přijetí opatření podle odstavce 1 může Komise žádat dotčené strany o poskytnutí všech nutných informací, aby tak doplnila údaje získané během šetření, které vedly k přijetí sporného opatření.
3. Pokud je vhodné před přijetím nebo při přijetí opatření podle odstavce 1 přistoupit k přezkumu, zahajuje tento přezkum Komise po konzultaci s poradním výborem.
4. Pokud je vhodné sporné nebo změněné opatření pozastavit, rozhodne prostou většinou o takovém časově omezeném pozastavení Rada na návrh Komise a po konzultaci s poradním výborem.
Článek 2
1. Rada též může přijmout opatření podle čl. 1 odst. 1, aby zohlednila právní výklad obsažený ve zprávě přijaté OŘS ohledně nesporného opatření, považuje-li to za vhodné.
2. Za účelem přijetí opatření podle odstavce 1 může Komise žádat dotčené strany o poskytnutí všech nutných informací, aby tak doplnila údaje získané během šetření, které vedly k přijetí nesporného opatření.
3. Pokud je vhodné před přijetím nebo při přijetí opatření podle odstavce 1 přistoupit k přezkum, zahajuje tento přezkum Komise po konzultaci s poradním výborem.
4. Pokud je vhodné sporné nebo změněné opatření pozastavit, rozhodne o takovém časově omezeném pozastavení prostou většinou Rada na návrh Komise a po konzultaci s poradním výborem.
Článek 3
Pokud není stanoveno jinak, nabývají opatření přijatá na základě tohoto rozhodnutí účinku dnem vstupu v platnost a nezakládají právo na vrácení cla vybraného před tímto datem.
Článek 4
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1526/2001
ze dne 26. července 2001,
kterým se mění nařízení (EHS) č. 388/92, kterým se stanoví prováděcí pravidla ke zvláštnímu režimu dodávek produktů z obilovin do francouzských zámořských departementů a předběžný odhad dodávek
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 3763/91 ze dne 16. prosince 1991 o zvláštních opatřeních pro francouzské zámořské departementy týkajících se některých zemědělských produktů [1], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 1448/2001 [2], a zejména na čl. 2 odst. 6 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Množství produktů, na něž se vztahuje zvláštní režim dodávek, jsou stanovena v rámci pravidelných předběžných odhadů a lze je upravovat podle základních požadavků trhů a zohledněním místní produkce a tradičních obchodních toků.
(2) Pro použití článku 2 nařízení (EHS) č. 3763/91 stanoví nařízení Komise (EHS) č. 388/92 [3] naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 110/2001 [4], předběžný odhad dodávek produktů z obilovin do francouzských zámořských departementů pro rok 2001. Pro uspokojení potřeb tohoto regionu by měl být tento předběžný odhadu změněn. Nařízení (EHS) č. 388/92 by se proto mělo pozměnit.
(3) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro obiloviny,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Příloha nařízení (EHS) č. 388/92 se nahrazuje přílohou tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1543/2001 ze dne 27. července 2001, kterým se stanoví obchodní norma pro saláty a endivii kadeřavou letní a endivii zimní
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2200/96 ze dne 28. října 1996 o společné organizaci trhu s ovocem a zeleninou [1], naposledy pozměněné nařízením Komise (ES) č. 911/2001 [2], a zejména na čl. 2 odst. 2 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Salát, endivie kadeřavá letní a endivie zimní jsou uvedeny v příloze I nařízení (ES) č. 2200/96 mezi produkty, pro které musí být přijaty normy. Nařízení Komise (EHS) č. 79/88 ze dne 13. ledna 1988, kterým se stanoví normy jakosti pro saláty, endivii kadeřavou letní a endivii zimní [3], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 1455/1999 [4], bylo často měněno, a proto již nezaručuje právní jasnost.
(5) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro čerstvé ovoce a zeleninu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
- endivie kadeřavá letní a endivie zimní položky KN 070529. Norma se vztahuje na všechna stdia uvádění na trh za podmínek stanovených v nařízení (ES) č. 2200/96.
Článek 2
Nařízení (EHS) č. 79/88 se zrušuje. Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1553/2001
ze dne 30. července 2001,
kterým se mění příloha I nařízení Rady (EHS) č. 2377/90, kterým se stanoví postup Společenství pro stanovení maximálních limitů reziduí veterinárních léčivých přípravků v potravinách živočišného původu
(Text s významem pro EHP)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2377/90 ze dne 26. června 1990, kterým se stanoví postup Společenství pro stanovení maximálních limitů reziduí veterinárních léčivých přípravků v potravinách živočišného původu [1], naposledy pozměněné nařízením Komise (ES) č. 1322/2001 [2], a zejména na články 6, 7 a 8 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) V souladu s nařízením (EHS) č. 2377/90 musí být maximální limity reziduí stanoveny postupně pro všechny farmakologicky účinné látky, které jsou používány ve Společenství ve veterinárních léčivých přípravcích určených k podání zvířatům určeným k produkci potravin.
(2) Maximální limity reziduí mohou být stanoveny až poté, co Výbor pro veterinární léčivé přípravky vyhodnotí všechny relevantní informace, které se týkají bezpečnosti reziduí dotyčných látek pro spotřebitele potravin živočišného původu a vlivu reziduí na průmyslové zpracování potravin.
(3) Při stanovování maximálních limitů pro rezidua veterinárních léčivých přípravků v potravinách živočišného původu je nezbytné výslovně uvést druhy zvířat, u kterých mohou být rezidua přítomna, povolené hladiny ve všech relevantních poživatelných tkáních získávaných z ošetřených zvířat (cílová tkáň) a charakter rezidua, které je relevantní pro sledování reziduí (indikátorové reziduum).
(4) Pro kontrolu reziduí, jak je stanoveno v odpovídajících právních předpisech Společenství, musí být maximální limity reziduí obecně stanoveny pro cílové tkáně jater nebo ledvin.
Játra a ledviny jsou však často z jatečně upravených těl, která jsou předmětem mezinárodního obchodu, odstraňovány, a maximální limity reziduí proto musí být rovněž vždy stanoveny i pro svalovou tkáň nebo tkáň tukovou.
(5) V případě veterinárních léčivých přípravků, které jsou určeny k použití u nosnic, u zvířat produkujících mléko nebo u včel, musí být maximální limity reziduí stanoveny rovněž pro vejce, mléko či med.
(6) Cefapirin, kyselina klavulanová a moxidektin musí být zařazeny do přílohy I nařízení (EHS) č. 2377/90.
(7) Než toto nařízení vstoupí v platnost, musí být k dispozici přiměřená lhůta, aby členské státy mohly učinit veškeré úpravy, které mohou být nezbytné s ohledem na rozhodnutí o registraci příslušných veterinárních léčivých přípravků vydaná v souladu se směrnicí Rady 81/851/EHS [3] naposledy pozměněnou směrnicí Komise 2000/37/ES [4], aby byla zohledněna ustanovení tohoto nařízení.
(8) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro veterinární léčivé přípravky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Příloha I nařízení (EHS) č. 2377/90 se mění tak, jak je stanoveno v příloze tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1554/2001
ze dne 30. července 2001,
kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1260/2001, pokud jde o uvádění na trh cukru vyrobeného ve francouzských zámořských departementech, a kterým se vyrovnávají cenové podmínky s preferenčním surovým cukrem
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1260/2001 ze dne 19. června 2001 o společné organizaci trhů v odvětví cukru [1], a zejména na čl. 7 odst. 5 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Čl. 7 odst. 4 nařízení ES č. 1260/2001 stanoví paušální podporu Společenství pro cukr vyrobený ve francouzských zámořských departementech, který má být uveden na trh v evropských regionech Společenství. Tato podpora se týká rafinace cukru vyrobeného v těchto departmentech, kterou provádějí rafinerie na území evropských regionů Společenství, a dopravy cukru vyrobeného ve francouzských zámořských departementech do evropských regionů Společenství, případně také jeho skladování v těchto departmentech.
(2) Účelem podpory poskytované pro rafinaci cukru v rafineriích Společenství je zajistit těmto rafineriím dodávky cukru vyrobeného ve francouzských zámořských departementech za cenových podmínek obdobných podmínkám platným u preferenčního cukru.
(3) Náklady na námořní dopravu závisí zejména na velikosti plavidel, která zase závisí na hloubce vody v přístavech nakládky ve francouzských zámořských departementech.
Ze zkušeností vyplývá, že právě z důvodu omezujících parametrů jednotlivých přístavů je cukr z některých z těchto departementů často přepravován na území Společenství plavidly, jejichž čistá prostornost je nižší než 20000 registrovaných tun, zatímco dopravné na trase Karibská oblast - Spojené království je stanoveno na základě čisté prostornosti lodí 25000 až 30000 registrovaných tun.
Náklady na dopravu, které hradí hospodářské subjekty, tedy mohou být nepřiměřené vzhledem ke složce dopravného stanoveného na základě paušální sazby.
Je proto nezbytné stanovit v prováděcích pravidlech pro používání paušální sazby možnost upravovat složku dopravného mezi Karibskou oblastí a Spojeným královstvím, pokud k tomu opravňuje velikost použitých plavidel.
5 odst. 4 protokolu 3 o cukru ze zemí AKT, který je součástí dohody o partnerství AKT-ES [2], stanoví, že zaručená cena se vztahuje na nebalený cukr s dodacími podmínkami CIF do evropských přístavů Společenství a je stanovena pro cukr standardní jakosti.
Pokud se výtěžnost preferenčního cukru liší od výtěžnosti cukru standardní jakosti, použije se stupnice přirážek, která je běžná v oblasti mezinárodního obchodu a která se liší od stupnice, kterou pro tyto účely stanoví předpisy Společenství pro surový cukr vyráběný ve Společenství.
Mají-li být srovnány cenové podmínky mezi těmito dvěma druhy surového cukru, je třeba kompenzovat rozdíly vyplývající z použití těchto dvou stupnic pomocí zvláštní intervence ve prospěch rafinerií surového cukru vyrobeného ve francouzských zámořských departmentech.
(5) Podpora pro rafinaci je zaručena pouze pro taková množství surového cukru pocházejícího z francouzských zámořských departementů, která lze na území evropských regionů Společenství rafinovat na bílý cukr, s přihlédnutím k disponibilním zásobám tohoto cukru tak, jak jsou pravidelně stanovovány v bilanci zásobování Společenství surovým cukrem.
(6) Výrobci tohoto cukru nemají ve svých továrnách velkokapacitní skladovací prostory, a proto všechen cukr určený k prodeji rafineriím Společenství je po výrobě uskladněn v přístavních silech.
Tito výrobci musí tedy uhradit zálohu na náklady na dopravu cukru z továrny do přístavu nakládky.
Nepravidelnost zásilek zvýšila v posledních letech i délku trvání těchto záloh, neboť cukr je přístavních silech skladován déle, což pro dotyčné výrobce znamená stále větší zátěž.
Je tedy oprávněné stanovit, že na konečnou platbu podpory lze poskytnout zálohu ve výši částky složky FOB uvedené podpory.
Poskytnutí této zálohy je třeba podmínit složením příslušné jistoty ze strany žadatele a stanovit další podmínky, jejichž splnění je nezbytné pro poskytnutí této zálohy, a zejména množství dotyčného cukru.
(7) Je třeba stanovit prováděcí pravidla pro stanovení hmotnosti a výtěžnosti cukru, zejména tam, kde jsou výrobky tohoto druhu přepravovány hromadně na stejné lodi, avšak patří několika výrobcům.
(8) Obecně lze říci, že mezi dnem, kdy je dotyčný cukr naložen, a dnem, kdy jsou při příjezdu splněny všechny formality, které příslušnému orgánu umožní vyplatit podporu, uplyne značně dlouhá doba.
Je tedy třeba stanovit možnost zálohových plateb.
(9) Je nezbytné stanovit přiměřená opatření umožňující kontrolu rafinovaného cukru, jakož i definovat za tímto účelem pojem rafinace.
(10) Prováděcí pravidla stanovená v tomto nařízení nahrazují pravidla nařízení Komise (EHS) č. 2750/86 ze dne 3. září 1986, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro použití opatření pro uvádění na trh cukru vyrobeného ve francouzských zámořských departementech a kterým se počtvrté mění nařízení (EHS) č. 3016/78 [3] naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 350/1999 [4]. Uvedené nařízení by tedy mělo být zrušeno.
(11) Tato opatření je třeba používat od začátku hospodářského roku 2001/02.
(12) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro cukr,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Podpora Společenství s paušální sazbou se poskytuje jako intervenční opatření pro cukr vyráběný ve francouzských zámořských departementech, který má být uveden na trh v evropských regionech Společenství.
Článek 2
1. Na základě žádosti podané příslušným francouzským orgánům se výrobcům cukru uvedeného v článku 1 a dopraveného do evropských přístavů Společenství poskytuje pro hospodářský rok 2001/02 podpora, kterou tvoří tyto složky:
a) paušální částka na tunu cukru vyjádřeného jako bílý cukr, která představuje dopravní náklady ze závodu do fáze FOB a je stanovená ve výši:
- 17 EUR za tunu pro departementy Réunion a Martinik,
- 24 EUR za tunu pro departement Guadeloupe;
b) jednotná paušální částka představující náklady na námořní dopravu od fáze FOB ve francouzských zámořských departementech do fáze CIF evropské přístavy Společenství, jakož i příslušné náklady na pojištění;
c) paušální částka na 100 kilogramů surového cukru, který výrobci mají ve skladu na konci každého měsíce a který je vyjádřen v hodnotě bílého cukru stanovené ve výši 0,33 EUR na měsíc.
2. Paušální částka uvedená v odst. 1 písm. b) se stanoví na základě složky dopravného z Karibské oblasti do Spojeného království, které stanoví Freight Committee of the United Terminal Sugar Market Association v Londýně a které je připočteno k londýnské denní ceně cukru platné v den vystavení nákladního listu pro dotyčný cukr.
Tato částka se převede na eura pomocí přepočítacího koeficientu používaného ke stanovení ceny CIF a paušálně se upraví tak, aby byly zohledněny náklady na pojištění rozdílu mezi hodnotou cukru na světovém trhu a hodnotou cukru ve Společenství.
Tato částka se poté vynásobí koeficientem, který se rovná 1,00 vydělené výtěžností dotyčného cukru.
Upravená částka je zjištěna Komisí a sdělena příslušným francouzským orgánům.
3. Příslušné francouzské orgány mohou částku uvedenou v odst. 1 písm. b) paušálně upravit, pokud skutečné dopravní náklady hrazené výrobcem jsou vyšší než tato částka, neboť použitá plavidla mají čistou prostornost nižší než 20000 registrovaných tun.
Tato úprava se pro každý měsíc a každou zeměpisnou oblast (Antily/Réunion) rovná nejvýše průměrným rozdílům zjištěným při hromadné přepravě v průběhu 12 měsíců předcházejících měsíci, v kterém byl cukr vyvezen z přístavů ve francouzských zámořských departementech, mezi skutečnými náklady na dopravu pro plavidla s čistou prostorností nižší než 20000 RT stanovenou na základě nákladního listu a složkou dopravného mezi Karibskou oblastí a Spojeným královstvím podle odst. 1 písm. b).
Upravenou sazbu lze zvýšit nejvýše o 25 %, pokud používaná plavidla mají čistou prostornost nižší než 7000 RT v důsledku podmínek daného přístavu.
Příslušné francouzské orgány neprodleně sdělí Komisi provedené úpravy a zejména uvedou počet plavidel a dotyčné částky a poskytnou příslušné podklady.
Článek 3
1. Podpora uvedená v článku 2 se vztahuje na hmotnost cukru uznaného při příjmu a vyjádřeného jako bílý cukr podle vzorce výtěžnosti uvedeného v článku 4.
Pokud hromadná přeprava neumožňuje identifikaci jednotlivých šarží, použije se pro veškerý dotyčný cukr průměrná výtěžnost celého nákladu.
2. Podpora uvedená v článku 2 se vyplácí poté, co dotyčný výrobce předloží:
a) jakýkoli doklad uznávaný dotyčným členským státem o tom, že dotyčný cukr byl dopraven na území evropských regionů Společenství, a
b) nákladový list, výsledky analýz a konečnou fakturu.
Analýzy šarží po 250 tunách provádí při příjmu u celého nákladu laboratoř schválená členským státem, na jehož území byl cukr dovezen.
3. Je možné poskytnout zálohu na platbu ve výši 90 % z částky stanovené na základě hmotnosti uvedené v pro forma faktuře a vyjádřené jako bílý cukr na základě paušální výtěžnosti ve výši 96 %.
Žádosti o zálohovou platbu podávají dotyční výrobci; k žádostem je nutné přiložit nákladový list a pro forma fakturu.
4. Aniž je dotčen odstavec 2, na žádost výrobce nebo výrobců dotyčného surového cukru je rovněž možné poskytnout první zálohu platby ve výši složky podpory uvedené v čl. 2 odst. 1 písm. a). Tato první záloha se považuje za splátku zálohy uvedené v odstavci 3.
První záloha platby se vypočítá na základě hmotnosti, kterou stanoví v silu v přístavu nakládky příslušné francouzské orgány nebo jimi pověřené osoby a která je vyjádřena jako bílý cukr na základě paušální výtěžnosti ve výši 96 %.
Při podání žádosti uvedené v prvním pododstavci je nutné složit jistotu ve výši požadované zálohy.
Tato jistota se uvolní pro množství, pro která byla podle odstavce 1 provedena konečná platba celkové částky podpory uvedené v čl. 2 odst.
Žadatel se může rozhodnout, zda jistotu složí v hotovosti nebo formou záruky poskytnuté podnikem, který splňuje kritéria stanovená Francií.
Neuvolněná část jistoty nebo neuvolněná celá jistota propadne pro množství cukru, u nějž nebyly splněny příslušné závazky.
Článek 4
1. V případě cukru uvedeného v článku 1, který byl rafinován v rafinerii na území evropských regionů Společenství, se dotyčným rafineriím poskytne podpora na každou desetinu procenta výtěžnosti přesahující 92 % v částce, která se rovná 0,0387 % z intervenční ceny surového cukru pro hospodářský rok, v jehož průběhu se rafinace provádí.
2. Odstavec 1 se použije až do určitého maximálního množství, které se stanoví podle regionů Společenství, ve kterých lze rafinaci provádět.
Množství uvedená v prvním pododstavci se stanoví postupem podle čl. 42 odst. 2 nařízení (ES) č. 1260/2001 na základě bilance zásobování Společenství surovým cukrem a pro rafinaci tohoto cukru v dotyčných evropských regionech Společenství.
3. Celková částka podpory uvedené v odstavci 1 se poskytuje na základě žádosti, kterou příslušným orgánům členského státu, na jehož území byl cukr rafinován, podaly podniky, které dotyčný cukr rafinovaly.
Článek 5
K žádosti o poskytnutí podpory uvedené v článku 4 musí být přiloženy doklady uznané příslušným členským státem, které prokáží, že dotyčný rafinovaný cukr byl získán ze surového cukru vyrobeného ve francouzských zámořských departementech.
Za tímto účelem a na žádost dotyčné strany podléhá surový cukr celní kontrole nebo jiné administrativní kontrole, která poskytuje rovnocenné záruky.
Pro účely poskytnutí této podpory se "rafinací" rozumí přeměna surového cukru definovaného v čl. 1 odst. 2 písm. b) nařízení (ES) č. 1260/2001 na bílý cukr definovaný v čl. 1 odst. 2 písm. a) uvedeného nařízení.
Článek 6
Dotyčný členský stát sdělí Komisi pro každý měsíc, a to do dvou měsíců následujících po příslušném měsíci, množství vyjádřená jako bílý cukr, pro která byla poskytnuta podpora podle článků 2 a 4, jakož i částky podpory odpovídající daným množstvím.
Článek 7
Zrušuje se nařízení (EHS) č. 2750/86.
Článek 8
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po zveřejnění
Nařízení Komise (ES) č. 1555/2001
ze dne 30. července 2001,
kterým se mění nařízení (EES) č. 1859/82 o výběru vykazujících podniků pro stanovení příjmu zemědělských podniků
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady č. 79/65/EHS ze dne 15. června 1965 o založení zemědělské účetní datové sítě pro sběr údajů o příjmech a o hospodářské činnosti zemědělských podniků v Evropském hospodářském společenství [1], naposledy pozměněné nařízením Rady (ES) č. 1256/97 [2], a zejména na čl. 4 odst. 4 a čl. 6 odst. 2 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Článek 4 nařízení Rady č. 79/65/EHS ze dne 15. června 1965 o založení zemědělské účetní datové sítě pro sběr údajů o příjmech a o hospodářské činnosti zemědělských podniků v Evropském hospodářském společenství stanoví, že oblast zjišťování se vztahuje na zemědělské podniky, jejichž ekonomická velikost je stejná jako, nebo je větší než práh vyjádřený v evropských velikostních jednotkách (EVJ) ve smyslu přílohy III rozhodnutí Komise č. 85/377/EHS ze dne 7. června 1985 o založení klasifikačního systému pro zemědělské podniky ve Společenství [3], naposledy pozměněného rozhodnutím 1999/725/ES [4].
(2) Článek 2 nařízení Komise (EHS) č. 1859/82 ze dne 12. června 1982 o výběru vykazujících podniků pro stanovení příjmu zemědělských podniků [5], naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 285/2000 [6], stanoví prahy pro účetní období 1995 a další účetní období.
(3) Strukturální změny vedly ke snížení počtu nejmenších podniků a ke zmenšení jejich příspěvku k celkové zemědělské produkci, a proto již není nutné je zahrnovat do zjišťování za účelem pokrytí nejvýznamnějších částí zemědělské činnosti (nejméně 90 % celkového standardního příspěvku na úhradu).
(4) V případě Itálie se doporučuje zvýšit práh ze 2 EVJ na 4 EVJ; z praktických důvodů však tato úprava může být provedena až v účetním období 2002.
(5) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru Společenství pro zemědělskou účetní datovou síť,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Článek 2 nařízení Komise (EHS) č. 1859/82 ze dne 12. června 1982 o výběru vykazujících podniků pro stanovení příjmu zemědělských podniků se nahrazuje tímto:
"Článek 2 Pro účetní období 2001 (12 po sobě jdoucích měsíců začínajících mezi 12. lednem a 1. červencem 2001) a pro další účetní období platí tyto prahy ekonomické velikosti v EVJ, uvedené v článku 4 nařízení č. 79/65/EHS ze dne 15. června 1965: –Belgie _BAR_ 16 EVJ _BAR_ –Nizozemsko _BAR_ 16 EVJ _BAR_ –Dánsko _BAR_ 8 EVJ _BAR_ –Německo _BAR_ 8 EVJ _BAR_ –Francie _BAR_ 8 EVJ _BAR_ –Lucembursko _BAR_ 8 EVJ _BAR_ –Rakousko _BAR_ 8 EVJ _BAR_ –Finsko _BAR_ 8 EVJ _BAR_ –Švédsko _BAR_ 8 EVJ _BAR_ –Spojené království(kromě Severního Irska) _BAR_ 16 EVJ _BAR_ –Severní Irsko _BAR_ 8 EVJ _BAR_
–Irsko _BAR_ 2 EVJ _BAR_ –Itálie _BAR_ 2 EVJ _BAR_
–Portugalsko _BAR_ 2 EVJ _BAR_ Pro Itálii je práh podle definice z prvního pododstavce 4 EVJ pro účetní období 2002 (12 po sobě jdoucích měsíců začínajících mezi 12. lednem a 1. červencem 2001) a pro další účetní období."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost sedmým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1563/2001
ze dne 31. července 2001,
kterým se mění nařízení (ES) č. 1520/2000, kterým se stanoví společná prováděcí pravidla k režimu poskytování vývozních náhrad pro některé zemědělské produkty vyvážené ve formě zboží, na něž se nevztahuje příloha I Smlouvy, a kritéria pro stanovení výše těchto náhrad
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 3448/93 ze dne 6. prosince 1993 o právní úpravě obchodování s některým zbožím vzniklým zpracováním zemědělských produktů [1], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 2580/2000 [2], a zejména na čl. 8 odst. 3 první pododstavec uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Je nutné vyjasnit a upřesnit některá ustanovení týkající se osvědčení o náhradě, jakož i některá ustanovení týkající se použití přílohy D, stanovená nařízením Komise (ES) č. 1520/2000 [3] ve znění nařízení (ES) č. 2390/2000 [4].
(2) Aby bylo používání osvědčení o náhradě účinnější, je třeba stanovit převoditelnost těchto osvědčení, aniž by se však podporovalo zvýšení počtu žádostí ze spekulativních důvodů.
Proto se ukazuje jako vhodné určit nabyvatele před podáním žádosti o osvědčení.
(3) Je třeba upřesnit, že hospodářský subjekt si zachová svůj nárok na náhradu, pokud dodržuje předpisy a nepodá zvláštní žádost o náhradu do tří měsíců po dni přijetí vývozního prohlášení celními orgány.
Je třeba rovněž upřesnit, že v tomto případě jistota nebo část jistoty odpovídající osvědčení o náhradě propadá.
(4) Je nutné stanovit zvláštní ustanovení o osvědčeních o náhradě v případě nabídkového řízení vyhlášeného ve třetí zemi, aby se umožnilo evropským hospodářským subjektům předložit nabídku za konkurenčních podmínek.
Avšak s cílem zjednodušit postup, je třeba z velké části vycházet z postupu, který již byl stanoven v článku 49 nařízení Komise (ES) č. 1291/2000 ze dne 9. června 2000, kterým se stanoví společná prováděcí pravidla k režimu dovozních a vývozních licencí a osvědčení o stanovení náhrady předem pro zemědělské produkty [5], naposledy pozměněného nařízením (ES) č.
(5) Z důvodů administrativního zjednodušení se ukazuje jako žádoucí stanovit zvláštní pravidla pro uvolnění jistoty.
Je zejména nutné upřesnit podmínky částečných uvolnění a minimální práh, pod nímž může být jistota, která by měla propadnout, uvolněna.
(6) S cílem plně využít možností vývozu zemědělských produktů, pro něž jsou poskytovány náhrady, je třeba stanovit podobná ustanovení, jako jsou ustanovení článku 35 nařízení (ES) č. 1291/2000, a podporovat během rozpočtového období urychlené navracení osvědčení, která nebyla plně využita.
(7) Vzhledem ke změnám uvedeným v tomto nařízení je třeba upravit odkazy na články nařízení (ES) č. 1291/2000.
(8) Aby se účinnějším způsobem použily finanční prostředky s ohledem zejména na dodržování mezinárodních závazků Společenství, je nezbytné stanovit způsoby úpravy prahu, od něhož se již nepoužije osvobození od předkládání osvědčení na některé vývozce.
Dále je nezbytné stanovit zvláštní opatření, aby se umožnilo hospodářským subjektům, které si přejí již nevyužívat osvobození od předkládání osvědčení u příležitosti změny rozpočtového období, využít účinněji práh stanovený v čl. 14 odst.
1520/2000. Aby se dále mohlo zajistit dodržování mezinárodních závazků Společenství ke konci rozpočtového roku, je třeba stanovit postupy pro pozastavení plateb vztahujících se k osvědčením o náhradě vydaným během odpovídajícího rozpočtového období.
(9) Vzhledem ke zkušenostem získaným od zavedení osvědčení o náhradě je třeba upravit postupy stanovené v příloze F nařízení (ES) č. 1520/2000.
(10) Je třeba umožnit používání některých z ustanovení z tohoto nařízení od 9. července.
Proto je nezbytné, aby den vstupu v platnost nastal co nejdříve po dni vyhlášení.
(11) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro horizontální otázky týkající se obchodu se zpracovanými zemědělskými produkty neuvedenými v příloze I,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (ES) č. 1520/2000 se mění takto:
1. V článku 6 se odstavec 3 nahrazuje tímto: "3. Aniž jsou dotčena ustanovení článku 6a, osvědčení o náhradě není převoditelné, je použito jeho držitelem."
2. Vkládá se nový článek 6a, který zní: "Článek 6a
1. Závazky vyplývající z osvědčení nejsou převoditelné.
Práva vyplývající z osvědčení jsou převoditelná držitelem osvědčení během doby jeho platnosti, pokud tento převod lze učinit pouze ve prospěch jednoho nabyvatele u každého osvědčení, jakož i výpisu a pokud jméno a adresa nabyvatele, který je přijímá, jsou uvedeny nejpozději při podání žádosti v kolonce 20 žádosti o osvědčení o náhradě.
Tento převod se týká částek, které ještě nejsou zapsány do osvědčení nebo do všech výpisů.
Před vydáním osvědčení se zapíše do kolonky 22 níže uvedená poznámka doplněná v souladu s údaji v žádosti: "Práva lze případně převést na… (jméno a adresa nabyvatele)".
Pokud nebylo při podání žádosti o osvědčení uvedeno žádné jméno a adresa případného nabyvatele, kolonka 6 se proškrtne.
2. Nabyvatel nemůže převést své právo, ale může je postoupit zpět držiteli.
V takovém případě vydávající subjekt uvede jednu z těchto poznámek v kolonce 6 osvědčení:
- retrocesión al titular, el…
- tilbageføring til indehaveren den…
- Rückübertragung auf den Bescheinigungsinhaber am…
- εκ νέου παραχώρηση στο δικαιούχο στις…
- rights transferred back to the titular holder on [date]
- rétrocession au titulaire le…
- retrocessione al titolaire in data…
- aan de titularis geretrocedeerd op…
- retrocessão ao titular em…
- palautus todistuksenhaltijalle…
- återbördad till licensinnehavaren den…
3. V případě žádosti o převod držitelem nebo o zpětný převod nabyvatelem zapíše vydávající subjekt nebo subjekt nebo jeden ze subjektů určených každým členským státem do osvědčení nebo popřípadě do výpisu:
a) jméno a adresu nabyvatele, který byl uveden v souladu s odstavcem 1, nebo poznámku podle odstavce 2;
b) datum tohoto zápisu potvrzené otiskem razítka příslušného subjektu.
4. Převod nebo zpětný převod nabývá účinku dnem zápisu."
3. V článku 7 se doplňuje nový odstavec 5, který zní: "5. Náhrada požadovaná na základě zvláštní žádosti, kterou není vývozní prohlášení, je poskytnuta za stanovených podmínek, zejména za podmínek článku 6.
Aniž je dotčen předchozí pododstavec, není-li dodržena lhůta tří měsíců podle odst. 4 druhého pododstavce, povinnost uvedená v odstavci 3 nemůže být považována za splněnou a jistota stanovená v článku 11 tedy propadá, pokud jde o dotyčnou částku."
4. Vkládá se nový článek 10a, který zní: "Článek 10a
1. Tento článek se použije pro osvědčení o náhradě, o která se žádá se stanovením náhrady předem v den podání žádosti s ohledem na nabídkové řízení vyhlášené v dovážející třetí zemi.
Za nabídková řízení jsou považovány otevřené výzvy od veřejných subjektů ze třetích zemí nebo od mezinárodních veřejnoprávních subjektů k podání nabídek ve stanovené lhůtě, o jejichž přijetí rozhodují výše uvedené subjekty.
Pro účely tohoto článku jsou ozbrojené síly uvedené v čl. 36 odst. 1 písm. c) nařízení (ES) č. 800/1999 považovány za dovážející zemi.
2. Vývozce, který se zúčastnil nebo který se chce zúčastnit nabídkového řízení uvedeného v odstavci 1, může požádat, odchylně od čl. 8 odst. 5, 6 a 9 za podmínek odstavce 10, jsou-li splněny podmínky uvedené v odstavci 3, o jedno nebo více osvědčení, která budou vydána, pouze pokud byla jeho nabídka vybrána.
3. Ustanovení tohoto článku se použijí, pouze pokud oznámení o nabídkovém řízení obsahuje alespoň následující údaje:
- dovážející třetí zemi, jakož i subjekt vyhlašující nabídkové řízení,
- konečný termín pro podání nabídek k nabídkovému řízení,
- stanovené množství produktů, na které se vztahuje oznámení o nabídkovém řízení.
Zúčastněná osoba je povinna sdělit tyto informace vydávajícímu subjektu při podání žádosti o osvědčení.
Žádost nebo žádosti o osvědčení nemohou být podány více než 15 dnů před termínem pro podání nabídek, ale musí být podány nejpozději do 13 hodiny v den, kdy končí termín pro podání nabídky.
Částka, pro kterou jsou jedno nebo více osvědčení žádána, nemůže být vyšší než odpovídající množství, při použití sazby stanovené předem v souladu s odst. 1 prvním pododstavcem, uvedené v nabídkovém řízení.
Nepřihlíží se k přípustným odchylkám nebo k opcím stanoveným v oznámení o nabídkovém řízení.
4. Odchylně od čl. 15 odst. 2 nařízení (ES) č. 1291/2000 nemusí být jistota složena v době podání žádosti o osvědčení.
5. Ve lhůtě 44 dnů následujících po konečném termínu pro podání nabídek, s výjimkou případu vyšší moci, uvědomí žadatel vydávající subjekt dopisem nebo telefaxem, který má být doručen vydávajícímu subjektu nejpozději v den skončení lhůty 44 dnů, že:
a) jeho nabídka byla vybrána;
b) jeho nabídka nebyla vybrána;
c) se nezúčastnil nabídkového řízení;
d) není schopen dozvědět se výsledky nabídkového řízení v této lhůtě z důvodů jím nezaviněných.
6. Není vyhověno žádostem o osvědčení, pokud během doby vydání, jíž podléhají žádosti o osvědčení pro některé produkty, bylo přijato opatření o pozastavení vydání osvědčení v souladu s čl. 8 odst. 8 druhým pododstavcem.
Žádné zvláštní opatření přijaté po skončení výše uvedené doby nemůže zabránit vydání jednoho nebo více osvědčení pro dotyčné nabídkové řízení, pokud žadatel o osvědčení dodržel následující podmínky:
a) informace uvedené v odst. 3 prvním pododstavci jsou doloženy příslušnými doklady;
b) je předložen doklad, že jeho nabídka byla vybrána;
c) je předložena smlouva, nebo
d) chybí-li odůvodněně smlouva, jsou předloženy doklady svědčící o závazcích uzavřených se smluvní stranou (smluvními stranami), včetně potvrzení z jeho banky o otevření neodvolatelného dokumentárního akreditivu poskytnutého peněžním ústavem kupujícího na dohodnutou dodávku;
e) je složena jistota požadovaná pro vydání osvědčení.
Osvědčení je vydáno nebo osvědčení jsou vydána pouze pro zemi uvedenou v odst. 3 prvním pododstavci první odrážce.
Je v nich uvedena poznámka o nabídkovém řízení.
Celková částka, pro kterou je toto osvědčení vydáno nebo jsou tato osvědčení vydána, se rovná odpovídajícímu celkovému množství, při použití sazby stanovené předem v souladu s odst. 1 prvním pododstavcem, pro které byla žadatelova nabídka vybrána a pro které žadatel předložil smlouvu nebo doklady uvedené v písmenu d); tato částka nemůže být vyšší než požadovaná částka.
Odchylně od čl. 9 odst. 1 a od čl. 9 odst. 2 prvního a druhého pododstavce, osvědčení o náhradě vydané za podmínek tohoto článku je platné ode dne svého vydání ve smyslu čl. 23 odst. 2 nařízení (ES) č. 1291/2000. Osvědčení o náhradě je platné nejpozději do konce osmého měsíce následujícího po měsíci jeho vydání nebo do 30. září každého roku, pokud tento den nastane dříve. Sazby stanovené předem jsou tak platné do posledního dne platnosti osvědčení.
Osvědčení nemůže být vydáno pro částku odpovídající množství, pro které žadatelova nabídka nebyla vybrána nebo pro které žadatel nedodržel jednu z podmínek upřesněných v písm. a), b), c) a e) druhého pododstavce nebo případně v písm. a), b), d) a e) druhého pododstavce.
Držitel osvědčení je odpovědný zejména za to, že bude vrácena jakákoli neoprávněně vyplacená náhrada, pokud by bylo jisté, že osvědčení bylo vydáno nebo osvědčení byla vydána na základě smlouvy nebo jednoho ze závazků uvedených v písmenu b), neodpovídajících nabídkovému řízení vyhlášenému třetí zemí.
7. V případech uvedených v odst. 5 písm. b), c) a d) není vydáno žádné osvědčení v souvislosti se žádostí uvedenou v odstavci 3.
8. Pokud žadatel o osvědčení nedodrží ustanovení odstavce 5, není vydáno žádné osvědčení.
Pokud však žadatel předloží důkaz vydávajícímu subjektu o odložení termínu pro podání nabídek:
- nejvíce o 10 dnů, žádost zůstává v platnosti a lhůta 44 dnů pro sdělení informací uvedených v odstavci 5 běží od nového data termínu pro podání nabídek,
- o více než 10 dnů, žádost je již neplatná.
9. a) Pokud vybraný účastník nabídkového řízení prokáže ke spokojenosti příslušného orgánu, že, z důvodů jím nezaviněných a nepovažovaných za případ vyšší moci, subjekt, který vyhlásil nabídkové řízení, zrušil smlouvu, uvolní příslušný orgán jistotu v případech, kdy je sazba náhrady stanovené předem, týkající se základního produktu odpovídajícího nejvyšší částce náhrady srovnávané s ostatními použitými základními produkty, vyšší než sazba náhrady nebo se rovná sazbě náhrady platné poslední den platnosti osvědčení.
b) Pokud vybraný účastník nabídkového řízení prokáže ke spokojenosti příslušného orgánu, že, z důvodů jím nezaviněných a nepovažovaných za případ vyšší moci, subjekt, který vyhlásil nabídkové řízení, mu uložil změny ve smlouvě, příslušný orgán může prodloužit dobu osvědčení a dobu stanovení náhrady předem až do 30. září.
c) Pokud vybraný účastník nabídkového řízení prokáže, že v oznámení o nabídkovém řízení nebo ve smlouvě uzavřené po výběru nabídky je stanovena přípustná odchylka nebo opce vyšší než 5 % a že subjekt, který vyhlásil nabídkové řízení, využil této doložky, je závazek vyvézt považován za splněný, pokud je vyvezené množství nižší nejvíce o 10 % než množství odpovídající částce, pro kterou bylo vydáno osvědčení, pod podmínkou, že sazba náhrady stanovené předem, týkající se základního produktu odpovídajícího nejvyšší částce náhrady srovnávané s ostatními použitými základními produkty, je vyšší než sazba náhrady nebo se rovná sazbě náhrady platné poslední den platnosti osvědčení. V tomto případě je sazba 95 % uvedená v čl.
12 odst. 4 nahrazena 90 %.
d) Pro srovnání mezi sazbou náhrady stanovenou předem a sazbou náhrady, která platí poslední platnosti osvědčení, se berou v úvahu popřípadě ostatní částky stanovené podle předpisů Společenství.
10. Odchylně od článku 8 mohou být žádosti o osvědčení o náhradě podávány za podmínek tohoto článku ode dne 1. října každého rozpočtového období.
Členské státy sdělí neprodleně Komisi informace uvedené v odst. 3 prvním pododstavci, jakož i částky, datum a čas podání každého požadovaného osvědčení.
Komise oznámí každému členskému státu do dvou pracovních dnů, které následují po uvedeném sdělení, použije-li se odst. 12 třetí pododstavec.
11. Komise může pozastavit, pokud jde o žádosti, které nejsou ještě podány, použití odstavce 2 za podmínek čl. 8 odst. 8 druhého a třetího pododstavce.
12. Pro účely odst. 6 prvního pododstavce se může Komise domnívat, že nehrozí nedodržení mezinárodních závazků, pokud souhrn částek odpovídající témuž nabídkovému řízení, které byly předmětem jedné nebo více žádostí o osvědčení ze strany jednoho nebo více hospodářských subjektů a pro něž ještě nebyla vydána osvědčení, nepřekročí 2 miliony eur.
Uvedenou mez je však možné zvýšit na 4 miliony eur, pokud žádný z koeficientů snížení zveřejněných od počátku rozpočtového období a uvedených v čl. 8 odst. 5 nepřekročí 50 %.
Osvědčení o náhradě není vydáno hospodářskému subjektu, pokud dotyčná částka přidaná k částkám, které již byly předmětem podání žádosti o osvědčení pro stejné nabídkové řízení, překročí použitelnou mez."
5. Článek 12 se nahrazuje tímto: "Článek 12
1. V případě použití koeficientu snížení podle čl. 8 odst. 5 a 8 je jistota neprodleně uvolněna až do výše složené částky vynásobené koeficientem snížení.
2. 94 % celkové jistoty je uvolněno, pokud na základě čl. 8 odst. 6 žadatel svoji žádost o osvědčení stáhne.
3. Jistota je úplně uvolněna, pokud držitel osvědčení požádal o náhrady až do výše 95 % částky, pro kterou bylo osvědčení vydáno. Na žádost držitele listiny mohou členské státy uvolnit jistotu po částech v poměru k množstvím produktů, pro něž byly předloženy doklady podle čl. 7 odst. 4, a pokud byl předložen doklad, že bylo požádáno o částku rovnající se 5 % částky uvedené v osvědčení.
4. Pokud nebylo osvědčení o náhradě použito až do výše 95 % částky, pro kterou bylo vydáno, jistota propadá až do výše 25 % rozdílu mezi 95 % částky, pro kterou bylo osvědčení vydáno, a skutečně použitou částkou.
Mimo to, pokud celková výše jistoty, která by měla propadnout, činí nejvýše 60 eur pro jedno stanovené osvědčení, členský stát jistotu uvolní úplně.
5. Pokud však
- osvědčení nebo výpis z osvědčení jsou vráceny vydávajícímu subjektu během doby, která odpovídá prvním dvěma třetinám jeho doby platnosti, odpovídající jistota, která má propadnout, se sníží o 40 %. Za tím účelem se jakákoli část dne počítá jako celý den,
- osvědčení nebo výpis z osvědčení jsou vráceny vydávajícímu subjektu během doby, která odpovídá poslední třetině jeho doby platnosti, nebo během měsíce, který následuje po dni ukončení jeho platnosti, odpovídající jistota, která má propadnout, se sníží o 25 %.
Ustanovení předchozího pododstavce se použijí pouze na osvědčení nebo na výpisy z osvědčení vrácené vydávajícímu subjektu během rozpočtového období, pro které byla osvědčení vydána, a pokud jsou vrácena více než 30 dnů před koncem uvedeného období."
6. V článku 14 se odstavce 2 a 3 nahrazují tímto: "2. Ustanovení tohoto článku se použijí na vývoz uskutečněný hospodářským subjektem, který nebyl držitelem osvědčení o náhradě od počátku dotyčného rozpočtového období a který není držitelem osvědčení v den vývozu. Žádosti podané celkem uvedeným hospodářským subjektem za podmínek přílohy F-VI odst. 2 během dotyčného rozpočtového roku a před podáním žádosti týkající se dotyčného vývozu musí být nižší než 50000 eur.
Pro účely předchozího pododstavce, pokud je zvláštní žádost považována příslušným orgánem za vývozní prohlášení ve smyslu čl. 5 odst. 1 nařízení (ES) č. 800/1999, dnem této žádosti může být ke spokojenosti příslušného orgánu den, ve kterém celní úřad přijme výše uvedené celní prohlášení.
Tento článek se použije výhradně v členském státě, kde je zboží vyráběno nebo spojováno.
3. Členské státy sdělí Komisi nejpozději do 5. a 20. dne každého měsíce částky náhrady poskytnuté podle tohoto článku, a to pro první datum od 16. dne do konce předchozího měsíce a pro druhé datum od 1. do 15. dne běžného měsíce.
Pokud celková výše částek sdělených členskými státy dosáhne 20 milionů eur, pozastaví Komise používání odstavců 1 a 2 tohoto článku na vývozy, které nejsou kryty osvědčením o náhradě.
Komise s přihlédnutím k částkám sděleným členskými státy na základě prvního pododstavce, jakož i k dodržování mezinárodních závazků Společenství může upravit částku stanovenou ve druhém pododstavci podle rozpočtového období.
V tomto případě zveřejní novou částku v Úředním věstníku Evropských společenství."
7. V článku 15 se odstavec 2 nahrazuje tímto: "2. Odchylně od odstavce 1 se následující ustanovení nařízení (ES) č. 1291/2000 nepoužijí na osvědčení o náhradě uvedená tímto nařízením:
- články 9, 12, 14, 21, 24, 32, 33, 35, 42, 46, 47, 49 a 50,
- čl. 8 odst. 2,
- čl. 8 odst. 4,
- čl. 18 odst. 1,
- čl. 36 odst. 5."
8. Článek 16 se mění takto:
a) v odstavci 3 se druhý pododstavec nahrazuje tímto: "Pokud je však dotyčné zboží uvedeno ve sloupcích 1 a 2 přílohy D, může zúčastněná osoba na svou výslovnou žádost získat náhradu, pro jejíž výpočet jsou povaha a množství základních produktů, které mají být vzaty v úvahu, stanoveny na základě údajů poskytnutých rozborem zboží, které má být vyvezeno, podle srovnávací tabulky stanovené v příloze D. Příslušný orgán stanoví podmínky, podle nichž má být rozbor proveden."
b) odstavec 8 se nahrazuje tímto: "8. Pokud jde o vývozy uskutečněné mezi 1. říjnem a 15. říjnem každého roku, nemůže se výplata náhrad konat před 16. říjnem.
Pokud jde o vývozy uskutečněné s předložením osvědčení o náhradě vydaným pro rozpočtové období a pokud se Komise domnívá, že hrozí nedodržení mezinárodních závazků Společenství, nemohou se platby náhrad stanovené po konci uvedeného období uskutečnit před 16. říjnem. V tomto případě se lhůta uvedená v čl. 49 odst. 8 prvním pododstavci nařízení (ES) č. 800/1999 může zvýšit na tři měsíce a 15 dnů.
V případě použití předchozího pododstavce Komise zveřejní uvedené ustanovení do 20. září v Úředním věstníku Evropských společenství."
9. Příloha F se mění takto:
"2. Přes název "Vývozní licence nebo osvědčení o stanovení náhrady předem" se otiskne razítko "Osvědčení o náhradě neuvedené v příloze I".
Tato poznámka může být počítačově zpracována.
Žadatel vyplní kolonky 4, 8, 17 a 18 a případně kolonku 7.
V kolonkách 17 a 18 se však uvede částka v eurech.
Kolonky 13 až 16 se nevyplňují.
V kolonce 20 žadatel upřesní, počítá-li s použitím svého osvědčení o náhradě pouze v členském státě, kde bylo osvědčení o náhradě vydáno, nebo jestli žádá o osvědčení platné v celém Společenství.
V kolonce 20 žadatel upřesní pomocí poznámky "článek 8-1" nebo pomocí jiné poznámky ke spokojenosti příslušného orgánu, týká-li se žádost osvědčení stanoveného v čl. 8 odst. 1, anebo pomocí poznámky "článek 8-8" nebo pomocí jiné poznámky ke spokojenosti příslušného orgánu, týká-li se žádost osvědčení stanoveného v čl. 8 odst. 8 až 10.
Žadatel uvede místo a datum žádosti a žádost o vydání osvědčení o náhradě podepíše.
Pokud jde o žádosti o vydání osvědčení pro potravinou pomoc, vyplní žadatel rovněž kolonku 20, kde uvede jednu z poznámek stanovených v článku 10 nebo v článku 3 nařízení Komise (ES) č. 259/98 [7]."
b) v kapitole II se bod 3 nahrazuje tímto:
"3. Žádost o výpis z osvědčení o náhradě Držitel osvědčení o náhradě může požádat o výpis z osvědčení pro částku, která nepřesahuje ještě nezapsanou částku v původním osvědčení v den vydání výpisu, zejména pokud počítá s uskutečněním vývozů, pro něž nebudou předloženy žádosti o náhradu v členském státě vydání osvědčení o náhradě. V tomto případě je do původního osvědčení zapsána částka uvedená v žádosti o výpis a výpis je vydán na základě žádosti vyhotovené na tiskopise v souladu přílohou I nařízení (ES) č. 1291/2000, uvádějící tyto informace:
- v kolonkách 1 a 2 název subjektu vydávajícího osvědčení o náhradě, z něhož je požadován výpis, a číslo výše uvedeného původního osvědčení,
- v kolonce 4 jméno držitele osvědčení o náhradě,
- v kolonkách 17 a 18 požadovanou částku v eurech podle výpisu."
c) kapitola IV se nahrazuje tímto: "IV. Vydání osvědčení o náhradě bez stanovení náhrady předem, která jsou použitelná v celém Společenství
Tato osvědčení o náhradě se doplní jako osvědčení uvedená v bodě III.
Kolonka 21 se proškrtne.
Pokud držitel takového osvědčení o náhradě požádá později o stanovení sazeb náhrady předem, musí vrátit původní osvědčení, jakož i případně již vydané výpisy.
Do kolonky 22 osvědčení se zapíše a doplní poznámka "Náhrada platná dne…, stanovená předem dne…"."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem následujícím po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1564/2001
ze dne 31. července 2001,
kterým se mění nařízení (ES) č. 562/2000, pokud jde o vakuové balení některých kusů intervenčního hovězího masa, a kterým se opravuje nařízení (ES) č. 1209/2001
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1254/1999 ze dne 17. května 1999 o společné organizaci trhu s hovězím a telecím masem [1], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 1512/2001 [2], a zejména na čl. 47 odst. 8 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (ES) č. 562/2000 ze dne 15. března 2000, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1254/1999, pokud jde o režimy veřejných intervenčních nákupů v odvětví hovězího masa [3], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 1082/2001 [4], stanoví předpisy pro balení kusů masa bezprostředně po vykostění, jakož i zvláštní požadavky na vykosťování intervenčního masa.
(2) Na základě zkušeností je nezbytné vyjasnit situaci ohledně možnosti vakuového balení některých jednotlivých kusů intervenčního hovězího masa.
Je proto nutné změnit odpovídajícím způsobem nařízení (ES) č. 562/2000.
(3) Čl. 1 odst. 2 písm. b) anglického znění nařízení Komise (ES) č. 1209/2001 ze dne 20. července 2001, kterým se stanoví odchylky od nařízení (ES) č. 562/2000, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1254/1999, pokud jde o režimy veřejných intervenčních nákupů v odvětví hovězího masa [5], naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 1496/2001 [6],obsahuje chybu. Je proto nutné uvedené nařízení opravit.
(4) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro hovězí a telecí maso,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V příloze V nařízení (ES) č. 562/2000 se doplňuje nový bod 3, který zní: "3. VAKUOVÉ BALENÍ NĚKTERÝCH JEDNOTLIVÝCH KUSŮ
Členské státy mohou rozhodnout o povolení vakuového balení namísto jednotlivého balení stanoveného v bodě 1 pro kusy kódů INT 12, 13, 14, 15, 16, 17 a 19."
Článek 2
Anglické znění nařízení (ES) č. 1209/2001 je opraveno takto.
Týká se pouze anglického znění.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1565/2001
ze dne 31. července 2001,
kterým se mění nařízení (EHS) č. 2191/81 o poskytování podpory pro nákup másla neziskovými institucemi a organizacemi
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1255/1999 ze dne 17. května 1999 o společné organizaci trhu s mlékem a mléčnými výrobky [1], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 1670/2000 [2], a zejména na článek 15 uvedeného nařízení;
vzhledem k těmto důvodům:
2191/81 [3], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 1207/98 [4], stanoví poskytnutí podpory pro nákup másla neziskovými institucemi a organizacemi.
S ohledem na současnou situaci na trhu s máslem a na úroveň prodeje ve smyslu tohoto nařízení je nezbytné snížit částku podpory.
(2) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro mléko a mléčné výrobky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V čl. 2 odst. 1 prvním pododstavci nařízení (EHS) č. 2191/81 se částka "105 ECU" nahrazuje částkou "100 EUR".
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1566/2001
ze dne 12. července 2001,
kterým se s ohledem na stanovení modulu ad hoc zaměstnání zdravotně postižených osob v roce 2002 provádí nařízení Komise (ES) č. 577/98 o organizování výběrového šetření pracovních sil ve Společenství
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Komise (ES) č. 577/98 ze dne 9. března 1998 o organizování výběrového šetření pracovních sil ve Společenství [1], a zejména s ohledem na čl. 4 odst. 2 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) V nařízení Komise (ES) č. 1626/2000 [2] je vypracován program modulů ad hoc výběrového šetření pracovních sil na roky 2001 až 2004, který zahrnuje modul ad hoc zaměstnání zdravotně postižených osob.
(2) Podle čl. 4 odst. 2 nařízení (ES) č. 577/98 je třeba nejméně 12 měsíců před začátkem referenčního období pro daný modul ad hoc připravit podrobný seznam informací shromažďovaných v modulu ad hoc;
(3) Je třeba vytvořit komplexní a porovnatelný soubor údajů o situaci zdravotně postižených osob na trhu práce, jak se o něm zmiňuje usnesení Komise ze dne 17. června 1999 o rovných příležitostech v oblasti zaměstnání pro zdravotně postižené osoby [3], které vyzývá Komisi, aby spolupracovala s členskými státy, zejména v rámci evropských hlavních směrů zaměstnanosti, a v souladu se zásadou integrace politik sledovala a analyzovala vývoj zaměstnání zdravotně postižených osob na základě srovnatelných dat.
(4) Opatření stanovená v tomto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro statistické programy zřízeného rozhodnutím Rady 89/382/EHS, Euratom [4],
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Podrobný seznam informací, které mají být shromážděny v roce 2002 v rámci modulu ad hoc zaměstnání zdravotně postižených osob, je uveden v příloze tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost sedmým dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (ES) č. 1575/2001
ze dne 25. června 2001
o uzavření Čtvrtého protokolu, kterým se stanoví podmínky pro rybolov podle Dohody o rybolovu mezi Evropským hospodářským společenstvím na jedné straně a vládou Dánska a místní vládou Grónska na straně druhé
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 37 ve spojení s čl. 300 odst. 2 a čl. 300 odst. 3 prvním pododstavcem této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Na základě čl. 2 odst. 1 a článku 6 Dohody o rybolovu mezi Evropským hospodářským společenstvím na jedné straně a vládou Dánska a místní vládou Grónska na straně druhé [3] ujednaly obě strany znění čtvrtého protokolu, kterým se stanoví podmínky pro rybolov podle uvedené dohody, které vstoupí v platnost po uplynutí použitelnosti třetího protokolu.
(2) Jako výsledek těchto jednání byl protokol dne 13. září 2000 parafován.
(3) Podle nového protokolu budou rybáři Společenství využívat rybolovná práva ve vodách spadajících pod soudní pravomoc Grónska v období od 1. ledna 2001 do 31. prosince 2006.
(4) Je v zájmu Společenství tento protokol schválit,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Čtvrtý protokol, kterým se stanoví podmínky pro rybolov podle Dohody o rybolovu mezi Evropským hospodářským společenstvím na jedné straně a vládou Dánska a místní vládou Grónska na straně druhé, se schvaluje jménem Společenství.
Znění protokolu se připojuje k tomuto nařízení.
Článek 2
Předseda Rady je oprávněn jmenovat osoby zmocněné podepsat protokol zavazující Společenství.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1577/2001
ze dne 1. srpna 2001,
kterým se mění nařízení (ES) č. 296/96 o údajích předávaných členskými státy a o měsíčním účtování výdajů financovaných záruční sekcí Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu (EZOZF)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1258/1999 ze dne 17. května 1999 o financování společné zemědělské politiky [1], a zejména na čl. 7 odst. 5 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Článek 14 nařízení Rady (ES) č. 2040/2000 ze dne 27. září 2000 o rozpočtové kázni [2] stanoví, že Komise může členským státům snížit nebo pozastavit měsíční zálohy záruční sekce EZOZF. Aby byl splněn časový rozvrh stanovený v uvedeném článku a řízení zjednodušeno, měl by být změněn článek 4 nařízení Komise (ES) č. 296/96 ze dne 16. února 1996 o údajích předávaných členskými státy a o měsíčním účtování výdajů financovaných záruční sekcí Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu (EZOZF) [3], naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 1017/2001 [4].
(2) Současná právní úprava účetní závěrky stanoví, že roční účetní výkazy musí být předány nejpozději do 10. února roku následujícího po skončení rozpočtového roku. Pokud jde o účty veřejného skladování, překrývají se tyto výkazy s těmi, které je třeba zaslat do 20. prosince podle čl. 5 odst. 2 posledního pododstavce nařízení (ES) č. 296/96. Proto už není třeba posledně uvedené doklady zasílat.
(3) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem výboru fondu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (ES) č. 296/96 se mění takto:
1. v čl. 4 odst. 1, 2 a 4 se slova "článek 13 rozhodnutí 94/729/ES" nahrazují slovy: "článek 14 nařízení (ES) č. 2040/2000";
2. v článku 4 se odstavec 3 nahrazuje tímto: "3. Kontrola dodržování lhůt pro účely plateb záloh na zaúčtování výdajů se provádí dvakrát v rozpočtovém roce:
- u výdajů uskutečněných do 31. března,
- u výdajů uskutečněných do 31. července.
K případnému překročení lhůt v průběhu srpna, září a října se přihlédne v rozhodnutí o účetní závěrce, nemohlo-li být zjištěno před posledním rozhodnutím o zálohách v daném rozpočtovém roce."
3. v čl. 5 odst. 2 posledním pododstavci se zrušují slova "a 20. prosinci".
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost sedmým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1578/2001
ze dne 1. srpna 2001,
kterým se stanoví citlivé pěstitelské oblasti a/nebo skupiny vyznačující se vysokou jakostí odrůd, na které se nevztahuje použití programu zpětného odkupu kvót v odvětví surového tabáku
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2075/92 ze dne 30. června 1992 o společné organizaci trhu se surovým tabákem [1], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 1336/2000 [2], a zejména na článek 14a uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Čl. 34 odst. 2 nařízení Komise (ES) č. 2848/98 ze dne 22. prosince 1998, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (EHS) č. 2075/92, pokud jde o režim prémií, produkční kvóty a zvláštní podporu pro seskupení producentů v odvětví surového tabáku [3], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 1441/2001 [4], stanoví, že Komise musí na základě návrhů členských států určit citlivé pěstitelské oblasti a/nebo skupiny vyznačující se vysokou jakostí odrůd, na které se nevztahuje použití programu zpětného odkupu kvót v rámci 25 % maximálního zaručeného prahového množství každého členského státu.
(2) Na žádost některých členských států je nutné stanovit tyto skupiny vyznačující se vysokou jakostí odrůd.
(3) Čl. 35 odst. 2 nařízení (ES) č. 2848/98 stanoví, že od 1. září musí členské státy zveřejnit svůj záměr o prodeji kvót, aby si ostatní producenti mohli tyto kvóty koupit před jejich skutečným zpětným odkupem, proto musí být toto nařízení použitelné ode dne 31. srpna 2001.
(4) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro tabák,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Množství skupin vyznačujících se vysokou jakostí odrůd, na které se pro sklizeň 2001 nevztahuje zpětný odkup kvót, jsou tato:
Portugalsko:
skupina I: _BAR_ 1251 tun, _BAR_ skupina II: _BAR_ 283 tun, _BAR_
Francie:
skupina III: _BAR_ 1004,381 tun. _BAR_
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1591/2001
ze dne 2. srpna 2001,
kterým se stanoví prováděcí pravidla pro režim podpor pro bavlnu
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na protokol č. 4 o bavlně přiložený k Aktu o přistoupení Řecka [1], naposledy pozměněný nařízením Rady (ES) č. 1050/2001 [2],
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1051/2001 ze dne 22. května 2001 o podpoře pro produkci bavlny [3], a zejména na čl. 19 odst. 1 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) S ohledem na kolísání cen vláken na světovém trhu by se měla cena nevyzrněné bavlny na světovém trhu stanovovat několikrát do měsíce.
Za účelem usnadnit prodej bavlny na světovém trhu by mělo být vymezeno období, během kterého se stanoví uvedená cena a během kterého je možné podávat žádosti o podporu s ohledem na lhůty nezbytné k řádnému řízení režimu podpor.
(2) Pokud nejsou pro nevyzrněnou bavlnu žádné reprezentativní nabídky nebo kotace, je cena tohoto produktu na světovém trhu stanovena na základě světové tržní ceny vyzrněné bavlny. Na základě čl.
4 odst. 1 nařízení (ES) č.1051/2001 je nutné stanovit reprezentativní koeficienty vyjadřující historický poměr mezi světovou tržní cenou vyzrněné bavlny a cenou vypočítanou pro nevyzrněnou bavlnu.
(3) Nabídky a kotace je nutné upravit tak, aby se vyrovnaly případné rozdíly v jakosti a v dodacích podmínkách, které jsou směrodatné pro stanovení světové tržní ceny.
(4) Článek 8 nařízení (ES) č. 1051/2001 stanoví zvýšení podpory, které je možné za předpokladu splnění určitých podmínek a pouze do určité maximální hodnoty.
Měla by se stanovit pravidla tohoto zvýšení.
S ohledem na úpravy a předpokládané zvyšování podpory by mělo být možné stanovit částku podpory až po příslušných stanoveních a úpravách tak, aby mohla být zbývající částka podpory vyplacena do konce hospodářského roku.
(5) Za účelem přidělit správnou částku podpory pro odpovídající množství bavlny, které má nárok na podporu na základě přesně vymezeného období, během kterého je uvedené množství předmětem žádosti o podporu, by měla být stanovena pravidla pro podávání žádostí.
Za účelem zabránit spekulacím v období náhlých a nečekaných událostí na světovém trhu s vlákny by mělo být schváleno, že během uvedeného období může být podána žádost o podporu pouze za přesně stanovaných podmínek.
(6) Za účelem ověřit množství nevyzrněné bavlny Společenství, které bylo dodáno do jednotlivých vyzrňovacích stanic, musí být přijata vhodná kontrolní opatření.
Za tímto účelem je nutné definovat pojmy "šarže" a "dodání šarže do vyzrňovací stanice", stanovit povinnost podání žádosti o provedení kontroly a upřesnit prováděcí pravidla týkající se podávání těchto žádostí.
Za účelem zabránit tomu, aby producenti nezadržovali nevyzrněnou bavlnu příliš dlouho a nedocházelo tím ke zhoršování jakosti skladovaného produktu, by měly být členské státy oprávněny stanovit konečný termín pro podání žádostí o provedení kontroly, který musí předcházet termínu pro podání žádosti o podporu.
Za účelem řádného administrativního řízení by bavlna měla být vyzrněna v určité lhůtě.
(7) Je nutné stanovit prováděcí pravidla výpočtu a vyplácení záloh na podporu.
Za účelem zajistit, aby částky byly vyplaceny nebo propadly, pokud určitý závazek nebyl splněn, je nutné podmínit vyplácení zálohy složením jistoty.
Není-li stanoveno jinak, musí tyto jistoty splňovat ustanovení nařízení Komise (EHS) č. 2220/85 ze dne 22. července 1985, kterým se stanoví společná prováděcí pravidla k režimu jistot pro zemědělské produkty [4], naposledy pozměněné nařízením (ES) č.
(8) Jednou z podmínek pro poskytnutí podpory stanicím, které provádějí vyzrňování na vlastní účet, je závazek vyplatit producentovi zálohu na minimální cenu.
Je proto nutné stanovit prováděcí pravidla pro výpočet a vyplácení zálohy na minimální cenu.
(9) Za účelem zaručit, že u bavlny, která je předmětem žádosti o podporu, je uveden její skutečný původ, musí být možné identifikovat plochy oseté bavlnou prostřednictvím identifikačního systému zemědělských pozemků podle nařízení Rady (EHS) č. 3508/92 ze dne 27. listopadu 1992 o zavedení integrovaného administrativního a kontrolního systému pro některé režimy podpor Společenství [6], naposledy pozměněného nařízením Komise (ES) č. 495/2001 [7].
(10) Za účelem umožnit kontrolu nároku na podporu a zejména dodržování minimální ceny je nutné upřesnit podmínky, které musí splňovat smlouvy uvedené v čl. 11 písm. a) nařízení (ES) č.
1051/2001. Za tímto účelem by mělo být odkázáno na skladové účetnictví stanic.
(11) Pro případ, kdy se vyzrňování za úplatu provádí na účet třetích stran, je nutné stanovit pravidla pro poskytování a řízení podpory, jakož i závazky, které musí příslušné strany dodržet.
(12) Za účelem zajištění řádného provádění všech operací je režim kontrol nezbytný.
Je nutné stanovit pro tyto kontroly prováděcí pravidla.
(13) V případě nedodržování ustanovení tohoto nařízení je nutné stanovit sankce.
S ohledem na zásadu proporcionality musí být tyto sankce dostatečně odrazující.
(14) Za účelem řádné správy režimu podpor je nutné stanovit, jaké informace musí hospodářské subjekty předat příslušným orgánům členského státu a jaké údaje musí členské státy sdělit Komisi.
(15) S ohledem na poskytování podpory během hospodářského roku a s ohledem na vyplácení zbývající částky podpory do konce tohoto roku, je proto nutné stanovit termíny uvedené v čl. 19 odst. 2 nařízení (ES) č. 1051/2001.
(16) Za účelem zajištění plynulého přechodu na nový režim jsou během hospodářského roku 2001/02 nezbytná přechodná ustanovení, pokud jde o určité doklady vystavené před začátkem příslušného hospodářského roku.
(17) Nařízení (ES) č. 1051/01 zavádí od hospodářského roku 2001/02 nový režim podpor pro produkci bavlny a zrušuje od 1. září 2001 nařízení Rady (EHS) č. 1964/87 [8] a nařízení (ES) č. 1554/95 [9]. Nařízení Komise (EHS) č. 1201/89 ze dne 3. května 1989, kterým se stanoví prováděcí pravidla k režimu podpor pro bavlnu [10], by proto mělo být od hospodářského roku 2001/02 rovněž zrušeno.
(18) Za účelem zajistit účinnost tohoto nařízení od 1. září 2001 musí vstoupit v platnost prvním dnem po vyhlášení.
(19) Ustanovení tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro přírodní vlákna,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Účel
Toto nařízení stanoví prováděcí opatření pro režim podpor pro produkci bavlny, který byl zaveden protokolem č. 4 o bavlně k aktu o přistoupení Řecka a nařízením (ES) č. 1051/2001.
Článek 2
Světová tržní cena nevyzrněné bavlny
1. Komise stanoví světovou tržní cenu nevyzrněné bavlny v eurech za 100 kilogramů v období od 1. července před začátkem příslušného hospodářského roku do 31. března.
Světová tržní cena je stanovena poslední pracovní den před 1., 11. a 21. dnem každého měsíce a vstupuje v platnost prvním dnem po jejím stanovení.
Za pracovní dny se považují takové dny, které používá Komise.
Pro stanovení světové tržní ceny se použije takový směnný kurz eura, který je platný v den, kdy jsou stanoveny nabídky a kotace podle článku 3.
Pokud dojde na světovém trhu ke změnám cen bavlny v eurech minimálně o 5 %, Komise může ihned změnit ceny stanovené v prvním pododstavci.
2. Světová tržní cena nevyzrněné bavlny se rovná procentní sazbě ceny vyzrněné bavlny stanovené podle článku 3.
Tato procentní sazba je stanovena na:
a) 20,6 %, pokud je cena nevyzrněné bavlny nižší nebo rovna 110 EUR za 100 kilogramů;
b) 21,8 %, pokud je cena nevyzrněné bavlny vyšší než 110 EUR a nižší nebo rovna 120 EUR za 100 kilogramů;
c) 23,0 %, pokud je cena nevyzrněné bavlny vyšší než 120 EUR a nižší než 130 EUR za 100 kilogramů;
d) 24,4 %, pokud je cena nevyzrněné bavlny rovna nebo je vyšší než 130 EUR za 100 kilogramů.
3. Komise sdělí členským státům cenu uvedenou v odstavci 1, jakmile je stanovena, v každém případě však do data jejího vstupu v platnost.
Článek 3
Světová tržní cena vyzrněné bavlny
1. Za účelem stanovení světové tržní ceny vyzrněné bavlny Komise zohlední průměr nabídek a kotací stanovených na jedné nebo několika evropských burzách reprezentativních pro obchod, přičemž tato cena se vztahuje na produkt, který je dodán za podmínek CIF do některého z přístavů Společenství a je původem z některé pro mezinárodní obchod reprezentativní dodavatelské země.
Zohledněné nabídky a kotace se týkají hospodářského roku, pro který je světová tržní cena stanovena, a vztahují se na zásilky, které se mají uskutečnit během měsíců, které jsou nejblíže datu stanovení ceny.
2. Pokud se nabídky a kotace týkají:
a) vyzrněné bavlny jiné jakosti než té, pro kterou je stanovena cílová cena, jejich částka je upravena podle přílohy I;
b) produktu dodaného CRF (náklady a přepravné), zvýší se jejich částka o 0,2 % s ohledem na náklady pojištění;
c) produktu dodaného FAS (vyplaceně k boku lodi), FOB (vyplaceně loď) nebo jinak, zvyšuje se jejich částka o náklady na nakládku, přepravu a pojištění z místa nakládky do místa překročení hranice.
Článek 4
Výpočet a stanovení podpory
1. Nejpozději do 30. června příslušného hospodářského roku Komise stanoví částku podpory, která se poskytuje pro nevyzrněnou bavlnu v každém období, pro které byla světová tržní cena nevyzrněné bavlny stanovena podle čl. 2 odst. 1.
2. Jako částka podpory, která se poskytuje v eurech za 100 kilogramů, se použije částka platná v den podání žádosti o podporu podle článku 5.
3. Za účelem stanovení částky podpory je stanoveno zvýšení podle článku 8 nařízení (ES) č. 1051/2001, které je v souladu s odstavci 4 a 5.
4. Rozdíl mezi 770 miliony EUR a celkovými rozpočtovanými náklady režimu podpor vypočtenými podle článku 7 nařízení (ES) č. 1051/2001 se vydělí celkovou skutečnou produkcí členských států, jejichž skutečná národní produkce překračuje národní zaručené množství.
Aniž je dotčen druhý pododstavec čl. 8 nařízení (ES) č. 1051/2001, zvýšení se rovná výslednému podílu stanovenému podle prvního pododstavce.
5. Pokud však:
a) skutečná produkce ve Španělsku a Řecku překročí jejich příslušná národní zaručená množství a
b) částka podpory zvýšená podle odstavce 4 překročí pouze ve Španělsku nebo pouze v Řecku jednu ze dvou maximálních hodnot stanovených v čl. 8 druhém pododstavci nařízení (ES) č. 1051/2001,
vypočítá se zvýšení platné v příslušném členském státě podle písmena b) takovým způsobem, že zvýšená částka podpory se rovná nižší z obou uvedených maximálních hodnot.
Aniž je dotčen druhý pododstavec čl. 8 nařízení (ES) č. 1051/2001, zvýšení platné pro ostatní členské státy se vypočítá s ohledem na první pododstavec tak, aby celkové výdaje Společenství nepřekročily 770 milionů EUR.
Článek 5
Žádost o podporu
1. Za účelem získání podpory pro produkci bavlny podávají vyzrňovací stanice žádosti o podporu u subjektu, který určí členský stát, dále jen ("příslušný subjekt").
Žádost se podává od 1. července před začátkem hospodářského roku, na který je podpora žádána, do 31. března příslušného hospodářského roku.
2. Žádosti o podporu musí obsahovat tyto údaje:
- jméno, příjmení, adresu a podpis žadatele,
- datum podání žádosti,
- množství nevyzrněné bavlny, pro které je podpora žádána.
3. Žádost o podporu, která je podána dříve než žádost o provedení kontroly podle článku 6, je platná pouze po složení jistoty ve výši 12 EUR za 100 kilogramů. Tato jistota je uvolňována úměrně množství, kterého se týká závazek provedení kontroly podle čl. 6 odst. 1.
Nařízení (EHS) č. 2220/85 se používá pro jistoty podle tohoto odstavce a závazek stanovený v prvním pododstavci představuje základní podmínku ve smyslu článku 20 uvedeného nařízení.
4. Aniž je dotčen čl. 6 odst. 5, žádosti o podporu podané v období, kdy je v platnosti světová tržní cena nevyzrněné bavlny podle čl. 4 odst. 2 nařízení (ES) č. 1051/2001, se mohou týkat pouze množství, u kterých byla k datu podání žádosti provedena kontrola.
Článek 6
Žádost o provedení kontroly
1. V okamžiku dodání nevyzrněné bavlny do vyzrňovací stanice provede tato stanice identifikaci šarže, množství a příslušné smlouvy nebo smluv a podá žádost o provedení kontroly.
Smluvní strany odeberou na základě vzájemné dohody vzorky nezbytné k určení jakosti jednotlivých šarží.
2. Šarže je stanovené množství nevyzrněné bavlny, kterému je při dodání do vyzrňovací stanice přiděleno číslo.
Nevyzrněná bavlna se považuje za dodanou do vyzrňovací stanice, jakmile je doručena do:
a) některé budovy nebo jiného místa na pozemku vyzrňovací stanice nebo
b) jakéhokoli místa skladování mimo vyzrňovací stanici, pokud toto místo poskytuje nezbytné záruky pro kontrolu uskladněných produktů a bylo předem schváleno kontrolním subjektem.
S výjimkou případu vyšší moci nebo pokud kontrolní subjekt udělí předběžné povolení, nesmí nevyzrněná bavlna, která byla dodána do vyzrňovací stanice a pro kterou byla podána žádost o provedení kontroly, opustit stanici nevyzrněná.
3. Žádosti o provedení kontroly jedné nebo více šarží se podávají u příslušného kontrolního subjektu pro vyzrňovací stanici od 1. září do 31. března příslušného hospodářského roku.
Členský stát může případně stanovit konečný termín v období mezi výše uvedenými termíny.
V případě nepříznivých povětrnostních podmínek však může členský stát povolit provedení kontroly příslušné bavlny během pěti posledních dnů v březnu.
4. Žádost o provedení kontroly musí obsahovat tyto údaje:
- jméno, příjmení, adresu a podpis žadatele,
- datum podání žádosti,
- množství nevyzrněné bavlny, které se žádost týká,
- číslo nebo čísla příslušných šarží,
- číslo nebo identifikaci smlouvy nebo smluv týkající se jednotlivých šarží,
- případně, aniž je dotčen odstavec 5, prohlášení, že žádost o podporu bude podána později.
5. Množství, u kterých byla provedena kontrola, se nezávisle na šaržích přičtou k žádostem o podporu, a to v chronologickém pořadí, v jakém byly žádosti o podporu podány.
6. Množství, u kterého byla provedena kontrola, musí být vyzrněné ve lhůtě stanovené příslušným členským státem, v každém případě do 90 dnů od provedení kontroly.
Do 90 dnů po datu provedení kontroly a v každém případě do 10. dubna příslušného hospodářského roku sdělí vyzrňovací stanice členskému státu množství vyzrněné bavlny získané z množství nevyzrněné bavlny podrobené kontrole s udáním množství bavlny vyzrněné na účet třetích stran podle článku 12 nařízení (ES) č. 1051/2001.
Množství vyzrněné bavlny se stanoví v souladu s metodou uvedenou v příloze II.
Článek 7
Záloha na podporu
1. Po provedení kontroly a nejdříve 16. října příslušného hospodářského roku vyplatí členské státy zálohu na podporu, pokud je složena jistota ve výši nejméně 110 % zálohy.
Tato záloha je vyplacena do 20 dnů po podání žádosti.
Na žádost příslušných stran jsou zálohy vyplacené do 16. prosince příslušného hospodářského roku případně zvýšeny v souladu s čl. 14 odst. 3 druhého pododstavce nařízení (ES) č. 1051/2001. K této žádosti je připojena dodatečná jistota stanovená podle prvního pododstavce.
2. Částka zálohy v eurech za 100 kilogramů se rovná cílové ceně stanovené v čl. 3 odst. 1 nařízení (ES) č. 1051/2001, snížené o:
a) světovou tržní cenu podle článku 2 tohoto nařízení a
b) dočasné snížení cílové ceny podle čl. 16 odst. 1 nebo 2 tohoto nařízení.
Záloha k vyplacení se rovná částce uvedené v prvním pododstavci, která platí v den podání žádosti o provedení kontroly, vynásobené množstvími, na které se vztahuje žádost o zálohu.
3. Nařízení (EHS) č. 2220/85 se uplatňuje na jistoty uvedené v tomto článku.
Aniž je dotčen čl. 19 odst. 1 písm. a) nařízení (EHS) č. 2220/85, jistota na zálohu se uvolní:
a) až do výše 60 % nejdříve 1. dubna příslušného hospodářského roku pro množství splňující podmínky stanovené v čl. 6 odst. 6 prvním pododstavci a
b) v plné výši mezi prvním a patnáctým dnem po vyplacení zůstatkové částky podpory podle ustanovení čl. 14 odst. 2 druhého pododstavce nařízení (ES) č. 1051/2001 úměrně množství, pro které členský stát podporu poskytl.
V případě zjištění závažných nesrovnalostí jsou veškeré jistoty, které se vztahují k vyzrňovací stanici a k příslušnému hospodářskému roku, uvolněny za podmínek stanovených ve druhém pododstavci písm. b).
Pokud je vyplacená záloha vyšší než podpora, která má být poskytnuta, propadne jistota o část odpovídající tomuto překročení.
Článek 8
Záloha na minimální cenu
Do 30 dnů po podání žádosti o provedení kontroly vyplatí všechny vyzrňovací stanice podle článku 11 nařízení (ES) č. 1051/2001 producentům pro množství, na která se vztahuje uvedená žádost, zálohu na minimální cenu s ohledem na:
a) dočasná snížení cílových cen podle ustanovení čl. 16 odst. 1 a 2 a
b) jakost dodané bavlny podle čl. 11 písm. a) druhé odrážky nařízení (ES) č. 1051/2001.
Pokud se záloha na minimální cenu podle odstavce 1 vztahuje na množství, u kterých byla provedena kontrola od 1. do 25. září příslušného hospodářského roku, je záloha vyplacena producentovi od 16. do 26. října.
Článek 9
Prohlášení o osetých plochách
1. Za účelem prohlášení o plochách osetých bavlnou předloží každý producent bavlny ve Společenství pro následující hospodářský rok a do konečného termínu stanoveného členským státem formulář žádosti o podporu na "plochu" stanovenou v rámci integrovaného administrativního a kontrolního systému.
Příslušný zemědělský pozemek či příslušné zemědělské pozemky se identifikují v souladu s identifikačním systémem zemědělských pozemků stanoveným integrovaným administrativním a kontrolním systémem.
Producent případně předloží k datu stanovenému členským státem a nejpozději do 31. května předcházejícího příslušný hospodářský rok opravené prohlášení, kde jsou uvedeny skutečně oseté plochy.
2. Pokud se plochy uvedené v prohlášení liší od ploch zjištěných při kontrole, upraví členské státy příslušné prohlášení. Aniž jsou dotčeny sankce stanovené v čl. 14 odst. 1, členské státy zohlední tyto úpravy při stanovení celkových ohlášených ploch.
Článek 10
Smlouva
1. Nejpozději při provádění kontroly nevyzrněné bavlny podá vyzrňovací stanice u příslušného subjektu jednu nebo více smluv pro jednotlivé šarže.
2. Smlouva musí obsahovat alespoň tyto údaje:
a) jména, příjmení, adresy a podpisy smluvních stran;
b) datum uzavření smlouvy a rok výsevu;
c) příslušnou plochu vyjádřenou v hektarech a arech s udáním identifikace zemědělského pozemku nebo zemědělských pozemků v souladu s identifikačním systémem zemědělských pozemků stanoveným integrovaným administrativním a kontrolního systémem;
d) odkaz na prohlášení o plochách osetých bavlnou; pokud však prohlášení není k dispozici při uzavírání smlouvy, je tento odkaz ke smlouvě doplněn, jakmile je prohlášení podáno, a to v každém případě nejpozději 1. června předcházejícího příslušný hospodářský rok;
e) množství sklizené z plochy uvedené pod písmenem c), která je předmětem smlouvy, nebo pokud je smlouva uzavřená před sklizní, závazek producenta dodat a závazek kupujícího odebrat množství sklizené z příslušné plochy.
V tomto případě smluvní strany odhadnou množství na základě historických výnosů zaznamenaných v příslušném regionu;
f) prodejní cenu nevyzrněné bavlny stanovenou za jednotku hmotnosti s těmito údaji:
i) prodejní cena je stanovena jako cílová cena pro bavlnu standardní jakosti na počátku zemědělské produkce; úpravy této ceny týkající se rozdílů mezi standardní jakostí a jakostí dodané bavlny jsou stanoveny společnou dohodou smluvních stran podle čl. 11 písm. a) druhé odrážky nařízení (ES) č.
ii) pokud se uplatní článek 7 a případně článek 8 nařízení (ES) č. 1051/2001, upraví se prodejní cena podle příslušných výsledných částek;
g) platební podmínky zálohy na minimální cenu a prodejní ceny, zejména pokud jde o lhůty a úpravy jakosti, jakož i metoda výpočtu těchto částek.
Článek 11
Vyzrňování na účet třetích stran
1. Odchylně od článku 10 se ustanovení tohoto článku uplatňují v případě, kdy je bavlna vyzrňována na účet samostatného producenta nebo seskupení producentů podle článku 12 nařízení (ES) č. 1051/2001.
2. Nejpozději 10 dnů před datem prvního provedení kontroly podá vyzrňovací stanice u příslušného subjektu prohlášení o vyzrnění na účet třetích stran.
3. Prohlášení musí obsahovat alespoň tyto údaje:
a) jména, adresy a podpisy smluvních stran;
b) způsob, jakým vyzrňovací stanice řídí žádosti o podporu podle článku 5 a žádosti o provedení kontroly podle článku 6;
c) způsob, jakým samostatný producent nebo seskupení producentů dokáží vyzrňovací stanici, že splnily povinnosti zaručující nárok na podporu;
d) závazek, že podpora a záloha na podporu budou přerozděleny samostatnému producentovi nebo případně seskupení producentů.
Tento závazek je splněn, pokud seskupení producentů dokáže, že se zavázalo zaplatit každému členu seskupení nejméně minimální cenu upravenou podle čl. 11 písm. a) nařízení (ES) č. 1051/2001. Za tímto účelem sdělí seskupení producentů zejména cenu, za kterou producenti dodali nevyzrněnou bavlnu podle čl. 10 odst. 2 písm. f) a g).
4. Čl. 10 odst. 2 písm. d) se uplatňuje odpovídajícím způsobem i v případě, kdy je bavlna vyzrněná na účet samostatného producenta nebo seskupení producentů.
Aniž jsou dotčena ustanovení článků 5 a 6, žádosti o podporu a žádosti o provedení kontroly obsahují odkaz na prohlášení o vyzrnění na účet třetích stran.
Na žádost příslušného samostatného producenta nebo příslušného seskupení producentů jim může příslušný subjekt předat doklady uvedené v článcích 5 a 6, pokud jde o žádost o podporu a žádost o provedení kontroly.
Článek 12
Skladové účetnictví
Skladové účetnictví podle čl. 11 písm. c) nařízení (ES) č. 1051/2001, které se vedou odděleně pro bavlnu sklizenou ve Společenství a mimo něj, musí obsahovat alespoň tyto údaje:
a) množství vyzrněné bavlny s odkazem na nevyzrněnou bavlnu podrobenou kontrole;
b) množství nevyzrněné bavlny, vyzrněné bavlny, semen a linters na skladě k prvnímu dni každého měsíce;
c) pro každou šarži produktů uvedených pod písmenem b) údaj o příslušném množství a číslo stvrzenky nebo faktury nebo jiný podobný doklad vystavený pro šarži;
d) pro každou šarži produktů uvedených pod písmenem b), které opouští vyzrňovací stanici, údaj o příslušném množství a číslo stvrzenky nebo faktury nebo jiný podobný doklad vystavený pro šarži.
Článek 13
Kontroly
1. Kontrolní subjekt určený producentským členským státem ověřuje:
a) správnost prohlášení o plochách osetých bavlnou, a to prostřednictvím kontroly na místě, která se týká nejméně 5 % prohlášení;
b) dodržování podmínky stanovených v článku 10;
c) zda množství bavlny, kterého se týkají žádosti o podporu, odpovídá celkovému množství nevyzrněné bavlny vyprodukované na plochách uvedených ve smlouvách;
d) správnost množství vyzrněné bavlny sdělených vyzrňovacími stanicemi podle čl. 6 odst. 6 druhého pododstavce;
e) zda skladové účetnictví podle čl. 11 písm. c) nařízení (ES) č.
1051/2001 je vedeno v souladu s článkem 12 tohoto nařízení. Zejména ověřuje, zda faktury a další doklady uvedené v článku 12 jsou podepsány identifikovatelnými hospodářskými subjekty, které jsou případně schopné věrohodným způsobem doložit příslušnému členskému státu původ nevyzrněné bavlny;
f) křížovou kontrolou, zda zemědělské pozemky uvedené ve smlouvách odpovídají pozemkům uvedeným producenty v prohlášeních o plochách osetých bavlnou.
2. Pokud se objeví nesrovnalosti týkající se prohlášení o plochách podle článku 9, s výhradou sankcí uvedených v čl. 14 odst. 1 se podpora poskytne pro množství bavlny, které splňuje všechny stanovené podmínky.
3. Pokud je prováděním kontrolních opatření pověřeno několik subjektů, zavede členský stát režim koordinace jejich činnosti.
Článek 14
Sankce
1. Členské státy stanoví sankce pro případ porušení tohoto nařízení a přijmou všechna nezbytná opatření pro zajištění jejich uplatňování.
Sankce mají být účinné, přiměřené a odrazující.
Členské státy sdělí Komisi tato ustanovení nejpozději do 31. prosince 2001 a všechny související změny co nejdříve.
2. Aniž jsou dotčeny sankce stanovené členskými státy pro příslušný hospodářský rok:
a) je každá vyzrňovací stanice, která v prohlášení uvede úmyslně nebo v důsledku závažné nedbalosti chybné údaje, vyloučena z režimu podpor pro následující hospodářský rok;
b) je každé seskupení producentů, které nedodrží ustanovení uvedená v čl. 11 odst. 3 písm. d), vyloučeno z režimu podpor pro následující hospodářský rok.
3. S výjimkou případu vyšší moci je každé podání žádosti o podporu po 31. březnu příslušného hospodářského roku důvodem ke snížení podpory vzhledem k částce podpory platné 31. března příslušného roku, a to o 1 % za každý pracovní den prodlení.
Přihlášky podané s prodlením delším než 25 dnů nejsou přijaty.
Článek 15
Sdělení
1. Producentské členské státy sdělí Komisi jména a adresy subjektů ustanovených k provádění tohoto nařízení, a to ihned po jejich ustanovení.
2. Nejpozději do 15. dne každého měsíce sdělí členské státy Komisi podle jednotlivých období, ve kterých platí rozdílné světové tržní ceny:
a) množství, pro která se v předcházejícím měsíci žádala podpora;
b) odpovídající množství podrobená kontrole v předcházejícím měsíci.
3. Nejpozději do 30. ledna každého roku Španělsko a Řecko sdělí Komisi, jaká opatření a programy byly přijaty podle čl. 17 odst. 1, 2 a 3 nařízení (ES) č. 1051/2001 pro následující hospodářský rok.
4. Producentské členské státy sdělí Komisi:
a) nejpozději do15. května každého roku:
i) celkový přehled množství, pro která byla podpora schválena pro běžný hospodářský rok, rozdělený podle jednotlivých období, ve kterých platí rozdílné světové tržní ceny;
ii) celkový přehled množství bavlny vyzrněné za běžný hospodářský rok na účet jednoho samostatného producenta nebo jednoho seskupení producentů podle článku 12 nařízení (ES) č. 1051/2001;
iii) průměrná jakost vyzrněné bavlny a průměrné výnosy vyzrněné bavlny a semen bavlny zaznamenané během běžného hospodářského roku;
b) nejpozději do 31. srpna každého roku:
i) plochy oseté bavlnou v běžném roce, případně upravené v souladu s čl. 9 odst. 2;
ii) odhad odpovídající produkce nevyzrněné bavlny;
c) nejpozději do 25. listopadu každého roku:
i) co nejaktuálnější údaje o množstvích podrobených kontrole;
ii) nový odhad produkce nevyzrněné bavlny.
5. V případě zjištění závažných nesrovnalostí, zejména pokud jde o 5 % nebo více ploch kontrolovaných podle čl. 13 odst. 1 písm. a), sdělí členské státy neprodleně Komisi tuto informaci, jakož i přijatá opatření.
6. Pokud se členský stát rozhodne podle čl. 6 odst. 3 druhého pododstavce stanovit konečný termín pro podání žádostí o provedení kontroly dříve než 31. března, schválí tento nový termín nejpozději 30 dnů před tímto termínem a sdělí ho neprodleně Komisi.
Pokud se členský stát rozhodne podle čl. 6 odst. 3 druhého pododstavce schválit provedení kontroly během pěti posledních dnů měsíce března, uvědomí o tom Komisi nejpozději 10 dnů před tímto termínem.
Článek 16
Stanovení odhadované a skutečné produkce
1. Odhadovaná produkce nevyzrněné bavlny podle čl. 14 odst. 3 prvního pododstavce nařízení (ES) č. 1051/2001, jakož i z toho vyplývající dočasné snížení cílové ceny se stanoví do 10. září příslušného hospodářského roku.
2. Nový odhad produkce podle čl. 14 odst. 3 druhého pododstavce nařízení (ES) č. 1051/2001 a z toho vyplývající nové dočasné snížení cílové ceny se stanoví do 1. prosince příslušného hospodářského roku.
3. Skutečná produkce, snížení cílové ceny podle článku 7 nařízení (ES) č. 1051/2001 a případné zvýšení podpory podle článku 8 uvedeného nařízení se stanoví do 15. června příslušného hospodářského roku.
Článek 17
Přechodná opatření
Pro hospodářský rok 2001/2002 se prohlášení o osetých plochách podle článku 8 nařízení (EHS) č. 1201/89, jakož i smlouvy a prohlášení o vyzrnění podle článku 10 uvedeného nařízení podané do 1. září 2001 považují za rovnocenné prohlášením o osetých plochách, smlouvám a prohlášením o vyzrnění na účet třetích stran podle článků 9, 10 a 11 tohoto nařízení.
Článek 18
Zrušení nařízení
Nařízení (EHS) č. 1201/89 se zrušuje od 1. září 2001.
Článek 19
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1592/2001
ze dne 2. srpna 2001,
kterým se opravují nařízení (ES) č. 562/2000 a nařízení (ES) č. 690/2001 v odvětví hovězího masa
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1254/1999 ze dne 17. května 1999 o společné organizaci trhu s hovězím a telecím masem [1], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 1512/2001 [2], a zejména na čl. 38 odst. 2 a čl. 47 odst. 8 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (ES) č. 562/2000 [3], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 1082/2001 [4], stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1254/1999, pokud jde o režimy nákupů v rámci veřejné intervence v odvětví hovězího masa. Zejména článek 17 nařízení (ES) č. 562/2000 stanoví některé podmínky, které mají být splněny při podávání nabídek.
(2) Nařízení Komise (ES) č. 690/2001 ze dne 3. dubna 2001 o zvláštních opatřeních na podporu trhu v odvětví hovězího masa [5] stanoví nákup některých druhů hovězího masa v rámci nabídkového řízení.
Zejména příloha II uvedeného nařízení stanoví některé podmínky, které mají být splněny při podávání nabídek.
(3) Čl. 11 odst. 5 písm. c) nařízení (ES) č. 562/2000 a příloha II nařízení (ES) č. 690/2001 obsahují v anglickém znění jazykové chyby. Obě dvě nařízení by proto měla být příslušným způsobem opravena.
(4) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro hovězí a telecí maso,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (ES) č. 562/2000 se opravuje takto: (Týká se pouze anglického znění).
Článek 2
Nařízení (ES) č. 690/2001 se opravuje takto: (Týká se pouze anglického znění).
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
NAŘÍZENÍ RADY (ES) č. 1601/2001
ze dne 2. srpna 2001
o uložení konečného antidumpingového cla z dovozu některých železných a ocelových lan a kabelů pocházejících z České republiky, Ruska, Thajska a Turecka a o konečném výběru uloženého prozatímního cla
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 384/96 ze dne ze dne 22. prosince 1995 o ochraně před dumpingovými dovozy ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství[1], a zejména na článek 9 uvedeného nařízení,
s ohledem na návrh předložený Komisí po konzultaci s poradním výborem,
vzhledem k těmto důvodům:
A. POSTUP
1. Prozatímní opatření
(1) Nařízením (ES) č. 230/2001[2] (dále jen "prozatímní nařízení") uložila Komise prozatímní antidumpingové clo z dovozu některých železných a ocelových lan a kabelů pocházejících z České republiky, Ruska, Thajska a Turecka a přijala závazky nabídnuté některými vyvážejícími výrobci z České republiky a Turecka.
(2) Vzhledem k zjištěným minimálním dumpingovým rozpětím nebyla uložena žádná prozatímní opatření na dovoz z Korejské republiky (dále jen "Korea") a z Malajsie.
2. Následný postup
(3) Po oznámení základních faktů a okolností, na jejichž základě bylo rozhodnuto uvalit prozatímní antidumpingová opatření, předložily některé ze dotčených stran písemné připomínky.
Stranám, které o toto požádaly, byla umožněno, aby jejich připomínky byly vyslechnuty.
(4) Komise pokračovala v hledání a ověřování všech informací, které považovala za nezbytné pro to, aby bylo možné udělat konečné závěry.
(5) Všechny strany byly informovány o základních faktech a okolnostech, na jejichž základě se mělo doporučit:
a) uložení konečného antidumpingového cla na dovozy z České republiky, Ruska, Thajska a Turecka a konečný výběr částek získaných prostřednictvím prozatímního cla;
b) zastavení řízení o dovozech ocelových lan pocházejících z Koreje a Malajsie bez uložení opatření.
(6) Po tomto oznámení jim byla rovněž dána lhůta, během níž bylo možné vznášet připomínky.
(7) Ústní a písemné připomínky předložené dotyčnými stranami byly zváženy a, kde to bylo vhodné, byly učiněny konečné závěry dohodou.
B. DOTYČNÝ VÝROBEK A OBDOBNÝ VÝROBEK
1. Dotyčný výrobek
(8) V prozatímním nařízení je dotyčný výrobek popsán jako lana a kabely, včetně uzavřených lan, ze železa nebo oceli, ne však z nerezavějící oceli, s největším rozměrem příčného průřezu větším než 3 mm, též s připojenými tvarovkami (tedy výrobek v tomto průmyslovém odvětví známý pod názvem "ocelové lano").
(9) Některé ze dotčených stran opakovaly svůj požadavek, aby ocelová lana byla rozdělena do dvou skupin: zatímco jedni rozlišovali mezi takzvanými ocelovými lany pro všestranné účely a vysoce výkonnými ocelovými lany, jiní dělali rozdíl mezi standardními lany pro všestranné účely a lany pro zvláštní účely. Bylo řečeno, že je nelze považovat za jediný výrobek, jestliže se vezmou v úvahu jejich rozdílné fyzikální a technické vlastnosti, rozdílné výrobní metody, nemožnost záměny, oddělené cílové trhy a nedostatek konkurence.
(10) V tomto ohledu je třeba konstatovat, že ačkoliv ocelová lana jsou vyráběna v široké škále různých typů s jistou měrou fyzikálních a technických odlišností, všechna mají stejné základní fyzikální vlastnosti (tj. ocelové dráty tvořící pramen, prameny obalující jádro a tvořící lana, a jádro samo) a stejné základní vlastnosti (všechny mají určitý počet drátů v prameni, určitý počet pramenů v lanu, určitý průměr a určitou konstrukci).
Zatímco výrobky na dolním a na horním konci této škály nejsou zaměnitelné, výrobky ze sousedních skupin zaměnitelné jsou.
Bylo proto rozhodnuto, že existuje jistá míra překrývání a konkurence mezi ocelovými lany z různých skupin.
Výrobky ve stejné skupině mají navíc různá použití.
(11) Za druhé rozdíl mezi ocelovými lany pro všestranné účely a vysoce výkonnými ocelovými lany spočívá ve způsobu jejich použití, tj. ocelová lano vhodné pro různé druhy použití oproti lanu, které lze použít pouze pro zvláštní účely.
Je třeba říci, že dotčené strany nebyly schopny prokázat, že existuje jasná dělící čára mezi těmito dvěmi skupinami.
Takovéto rozlišení navíc nebere v úvahu fakt, že existují sousední skupiny, ve kterých ocelová lana pro všestranné použití přímo soutěží s lany pro zvláštní použití, a tedy jsou zaměnitelná.
(12) Konečně rozlišení mezi standardními a zvláštními ocelovými lany vychází z faktu, že jsou vyráběna podle standardu (ISO, DIN atd.) nebo se standardem neřídí ("zvláštní ocelová lana"; tato zvláštní ocelová lana jsou někdy modifikací standardu) bez ohledu na zvláštní použití těchto ocelových lanek.
Je nutno konstatovat, že základní fyzikální a technické vlastnosti jsou společné oběma druhům, tedy jak standardním, tak zvláštním ocelovým lanům.
Mimoto existují sousední skupiny, v nichž standardní ocelová lana soutěží se zvláštními ocelovými lany, neboť jsou použitelná pro stejný účel, a tedy jsou zaměnitelná.
(13) Vzhledem k výše uvedenému byly potvrzeny prozatímní závěry uvedené ve výčtech 9 až 13 prozatímního nařízení.
2. Obdobný výrobek
(14) V prozatímním nařízení se dospělo k závěru, že ocelová lana vyráběná a prodávaná průmyslovými podniky Společenství na trhu Společenství jsou podobná ocelovým lanům vyváženým do Společenství z dotyčných zemí a lanům vyráběným a prodávaným na domácích trzích dotyčných zemí.
Podobně ocelová lana vyráběná a prodávaná na domácím trhu Koreje jsou podobná ocelovým lanům pocházejícím z Ruska a vyváženým do Společenství.
(15) Některé ze dotčených stran argumentovaly tím, ocelová lana prodávaná průmyslovými podniky Společenství ve Společenství nejsou podobná těm, která jsou dovážena z dotyčných zemí.
Zejména byl uváděn argument, že z dotyčných zemí byla dovážena hlavně lana pro všestranné použití, zatímco výrobky prodávané průmyslovými podniky Společenství byla většinou vysoce výkonná lana; řízení by se tedy mělo omezit na lana všestranného použití.
Bylo rovněž požadováno, aby projektová lana byla vyloučena z působnosti opatření, neboť výrobní odvětví Společenství je v podstatě výhradním dodavatelem pro trh Společenství.
(16) Je třeba říci, že v antidumpingové řízením jsou dotyčný výrobek a obdobný výrobek definovány pomocí základních fyzikálních, technických a případně chemických vlastností a pomocí základního druhu použití.
Když je dotyčný výrobek, tj. výrobek vyráběný v dotyčných zemích a vyvážený do Společenství, definován, je třeba prozkoumat, zda výrobek vyráběný a prodávaný na domácích trzích dotyčných zemí a výrobek vyráběný a prodávaný výrobním odvětvím Společenství ve Společenství jsou podobné dotyčnému výrobku.
V tomto ohledu je skutečnost, že jistý typ výrobku není vyráběn ve Společenství, irelevantní.
(17) Pokud jde zejména o projektová ocelová lana, která jsou navržena podle požadavků zákazníka a jsou vyráběna po uzavření kontraktů přidělených často na základě výběrového řízení, je třeba říci, že mají tytéž základní fyzikální a technické vlastnosti, jako ostatní ocelová lana.
V každém případě je třeba podotknout, že i když výrobní odvětví Společenství má jasnou výhodu v blízkosti trhu, vyvážejícím výrobcům nic nebrání v účasti na výběrových řízeních.
(18) Proto byl udělán závěr, že základní fyzikální a technické vlastnosti a základní způsoby použití ocelových lanek dovážených z dotyčných zemí jsou stejné jako u lanek vyráběných a prodávaných průmyslovými podniky Společenství ve Společenství.
(19) Vzhledem k výše uvedeným skutečnostem byly potvrzeny závěry uvedené ve výčtech 14 až 16 prozatímního nařízení.
C. Dumping
1. Obecná metodika
a) Běžná hodnota
(20) Někteří vyvážející výrobci zpochybnili metodiku použitou při stanovení částek zisku připočítávaných k výrobním nákladům a k prodejním, všeobecným a administrativním výdajům v případě použití konstruovaných běžných hodnot.
U ruských a thajských spolupracujících vyvážejících výrobců by se Komise stanovením celkového čistého zisku na základě tržeb realizovaných při obvyklém průběhu obchodování, a nikoli na základě celkového obratu všech domácích tržeb dotyčného výrobku, dopustila nesmyslného nafouknutí rozpětí zisku.
U českého spolupracujícího vyvážejícího výrobce měla Komise vynechat domácí prodej těch typů výrobků, jejichž objem představoval méně než 5 % objemu téhož typu vyváženého do Společenství.
Protože ceny takovéhoto prodeje se vzhledem k jejich nízké reprezentativnosti při stanovení běžné hodnoty neuvažují, nemělo by se k nim přihlížet ani při stanovení ziskového rozpětí.
6 nařízení (ES) č. 384/96 ("základní nařízení") musí částka zisku vycházet z údajů týkajících se výroby a odbytu při obvyklém průběhu obchodování obdobného výrobku na domácím trhu vyvážející země, pokud jsou takovéto údaje k dispozici.
Není proto žádný důvod vyjadřovat rozumné ziskové rozpětí na základě souboru dat zahrnujícího odbyt, ke kterým není možno přihlížet protože jsou mimo obvyklý průběh obchodování.
Z toho také plyne, že jakmile se jednou zjistí, že domácí odbyt obdobného výrobku je reprezentativní podle čl. 2 odst.
2 základního nařízení, je potom vhodné uvažovat veškeré tržby realizované při obvyklém průběhu obchodování. Mimoto se zisk použitý při konstrukci běžné hodnoty stanoví na úrovni společnosti a obdobného výrobku.
Domácí odbyt při obvyklém průběhu obchodování daného typu může dávat nevypočitatelné výsledky, jestliže byl tento odbyt realizován v nereprezentativních množstvích vzhledem vyváženému objemu.
K cenám tohoto prodeje se tedy nepřihlíží, neboť nejsou reprezentativní pro účely stanovení běžné hodnoty srovnatelného vyváženého typu výrobku.
Vliv jakýchkoliv nereprezentativních údajů je neutralizován, když je tento odbyt všech výrobků prodaných na domácím trhu agregován na úrovni společnosti za předpokladu, že celkový domácí odbyt při obvyklém průběhu obchodování překračuje 5 % vývozu do Společenství.
(22) Thajský spolupracující vyvážející výrobce navíc zpochybnil rozumnost ziskového rozpětí stanoveného výše uvedenou metodikou.
Stanovené ziskové rozpětí je výsledkem přímé aplikace příslušné metodiky na údaje předložené spolupracujícím vyvážejícím výrobcem.
(23) Tyto požadavky byly proto zamítnuty.
(24) Vhledem k výše uvedeným skutečnostem byly potvrzeny prozatímní závěry uvedené ve výčtech 18 až 25 a 68 až 70 prozatímního nařízení.
b) Vývozní cena a srovnání
(25) Pro nedostatek nových informací o obecné metodice stanovení vývozní ceny a o srovnání běžné hodnoty a vývozní ceny byly potvrzeny prozatímní závěry uvedené ve výčtech 26 až 28 prozatímního rozhodnutí.
c) Dumpingová rozpětí vyšetřovaných společností
(26) Byla potvrzena obecná metodika stanovení dumpingových rozpětí vyšetřovaných společností uvedených ve výčtu 29 prozatímního nařízení.
(27) Na závěr je třeba poznamenat, že v případech, kdy vyvážející výrobce vyvezl do Společenství více než jeden typ výrobku, byl vážený průměr celkového dumpingového rozpětí stanoven vypočtením dumpingu zjištěného u každého typu bez vynulování záporných rozdílů mezi běžnou hodnotou a vývozní cenou, zjištěných u jednotlivých typů výrobků.
d) Dumpingové rozpětí u nespolupracujících společností
(28) Pro nedostatek nových informací o obecné metodice stanovení zbytkových dumpingových rozpětí byly potvrzeny prozatímní závěry uvedené ve výčtech 30 až 34 prozatímního rozhodnutí.
2. Česká republika
(29) Pro nedostatek nových informací o nespolupráci jednoho vyvážejícího výrobce z České republiky byly potvrzeny prozatímní závěry uvedené ve výčtu 35 prozatímního rozhodnutí.
a) Běžná hodnota
(30) Po uložení prozatímních opatření podala ŽDB a. s. dodatečné vysvětlení rozdělení prodejních, všeobecných a administrativních výdajů.
Tyto výdaje byly opraveny odečtením položek, které k uspokojení Komise neměly prokazatelně žádný vztah k výrobě a odbytu dotyčného výrobku.
b) Vývozní cena
(31) ŽDB a. s. požadovala, aby se při stanovení vývozní ceny nepřihlíželo k vývozu do Společenství přes jejího souvisejícího vývozce.
Toto bylo založeno na tvrzení, že tento související vývozce už nebude vyvážet ocelová lana do Společenství, protože ŽDB a. s. zrušila v prosinci 2000 (po skončení vyšetřovaného období) jeden ze svých závodů, který vyrobil většinu ocelových lanek prodávaných souvisejícím vývozcem během vyšetřovaného období.
(32) Tento argument byl nepřijatelný.
Události, které nastaly po skončení vyšetřovaného lze vzít výjimečně v úvahu za předpokladu, že uložení antidumpingového cla na základě vyšetřovaného období by bylo zjevně nevhodné.
K těmto událostem by však bylo možné přihlédnout pouze tehdy, jestliže by jejich účinky byly zjevné, trvalé, nemanipulovatelné a nepramenily by z úmyslného jednání dotčených stran.
Prostý fakt, že jeden z výrobních závodů byl uzavřen, nebrání souvisejícímu vývozci v prodeji ocelových lanek vyrobených v jiném závodě ŽDB a. s.
Je třeba podotknout, že tento související vývozce skutečně během vyšetřovaného období příležitostně prodával ocelová lana vyrobená v tomto druhém závodě.
Bylo proto rozhodnuto, že nejsou splněny podmínky pro přihlédnutí k údajnému zastavení vývozu ocelových lanek souvisejícím vývozcem při stanovení vývozní ceny ŽDB a. s.
(33) Vhledem k výše uvedeným skutečnostem byly potvrzeny prozatímní závěry uvedené ve výčtu 38 prozatímního nařízení.
c) Srovnání
(34) ŽDB a. s. zpochybnily 5 % úpravu odpovídající hypotetické provizi, která se odečítá od cen účtovaných souvisejícím vývozcem nezávislým zákazníkům ze Společenství, neboť se nejedná o skutečnou platbu provize.
Dále požadovaly, aby se souvisejícím vývozcem bylo zacházeno jako s vývozním oddělením ŽDB a. s.
Vzhledem k tomu, že obě společnosti spolu souvisejí a tvoří jeden ekonomický celek, srážka odpovídající hypotetické provizi není oprávněná.
(35) Vyšetřováním se zjistilo že související vývozce nenahrazuje vývozní oddělení ŽDB a. s.
Vývozní oddělení ŽDB a. s. se totiž samo zabývá vývozem bez účasti souvisejícího vývozce.
Spravedlivé srovnání na úrovni ze závodu vyžaduje srážku z cen účtovaných souvisejícím vývozcem nezávislým zákazníkům ze Společenství založenou na hypotetické provizi odpovídající dodatečné obchodní roli souvisejícího vývozce, kterou je možno považovat za podobnou roli obchodníka pracujícího za provizi.
5 % úprava byla tedy potvrzena.
(36) ŽDB a. s. požadovaly úpravu konstruované běžné hodnoty vzhledem k nákladům na balení, protože tyto náklady jsou zahrnuty v prodejních, všeobecných a administrativních výdajích a byla provedena úprava vývozní ceny odpovídající ceně navijáků.
Komise zjistila, že údajné rozdíly v nákladech na balení zahrnuté ve vývozní ceně a v běžné hodnotě neexistují.
Částky vykázané jako náklady na dopravu, pojištění a balení v prodejních, všeobecných a administrativních výdajích totiž nezahrnují žádné náklady na balení, neboť se rovnají částkám požadovaným jako úprava odpovídající pouze tuzemské dopravě a pojištění.
I za předpokladu, že ŽDB a. s. opomněly rozepsat náklady na dopravu, pojištění a balení ve své žádosti o úpravu běžné hodnoty, není tento požadavek oprávněný, protože úprava byla provedena s ohledem na vykázanou částku odpovídající tuzemské dopravě a pojištění.
Tento požadavek byl tedy zamítnut.
(37) Úprava odpovídající dopravním nákladům byla u jedné transakce provedena tak, že byly použity skutečné náklady, neboť v prozatímní fázi byla pro nedostatek jiných údajů založena na odhadu.
(38) Kromě výše uvedených případů, kde byly provedeny opravy, se tímto potvrzují prozatímní závěry popsané ve výčtech 39 a 40 prozatímního nařízení.
d) Dumpingové rozpětí
(39) Podle čl. 2 odst. 11 základního nařízení byl vážený průměr běžné hodnoty každého typu dotyčného výrobku porovnán s váženým průměrem vývozní ceny odpovídajícího typu výrobku.
(40) Po revizi výpočtů bylo stanoveno toto konečné dumpingové rozpětí vyjádřené procentem dovozní ceny cif (náklady, pojištění a přepravné v ceně) na hranicích Společenství před proclením:
- ŽDB a. s.: 30,7 %.
(41) Pro nedostatek nových informací byla potvrzena metodika stanovení zbytkového dumpingového rozpětí vyložená ve výčtu 43 prozatímního nařízení.
Touto metodikou stanovené konečné dumpingové rozpětí je 47,1 %.
3. Korejská republika
a) Běžná hodnota
(42) Pro nedostatek nových informací o metodice stanovení běžné hodnoty byly potvrzeny prozatímní závěry popsané ve výčtech 45 až 49 prozatímního nařízení.
b) Vývozní cena
(43) Pro nedostatek nových informací o metodice stanovení vývozní ceny byly potvrzeny prozatímní závěry popsané ve výčtu 50 prozatímního nařízení.
c) Srovnání
(44) Pro nedostatek nových informací o metodice srovnání byly potvrzeny prozatímní závěry popsané ve výčtech 51 až 54 prozatímního nařízení.
d) Dumpingové rozpětí
(45) V souladu s čl. 2 odst. 11 základního nařízení byl vážený průměr běžné hodnoty každého typu dotyčného výrobku srovnán s váženým průměrem vývozní ceny odpovídajícího typu výrobku.
(46) Po revizi výpočtů byla stanovena tato konečné dumpingová rozpětí vyjádřená procentem dovozní ceny cif (náklady, pojištění a přepravné v ceně) na hranicích Společenství před proclením:
- Kiswire Ltd: 0 %,
- Chung Woo Rope Co.: 0 %,
- DSR Wire Corp.: 0 %.
(47) Ve výčtu 57 prozatímního nařízení bylo zjištěno, že při srovnání údaji hlášenými Eurostatem se zdá, že tři spolupracující vyvážející vývozci představují celý korejský vývoz dotyčného výrobku do Společenství.
Stěžovatel tvrdil, že korejští výrobci, kteří nespolupracují s vyšetřováním, ve skutečnosti během vyšetřovaného období vyváželi do Společenství, a proto tvrdil, že by mělo být uloženo zbytkové clo.
Komise následně zjistila, že jeden nespolupracující výrobce skutečně v uvažovaném období vyvážel do Společenství.
(48) Ačkoliv úroveň spolupráce byla vysoká, bylo zjištěno, že jeden výrobce úmyslně nespolupracoval, a proto bylo zbytkové dumpingové rozpětí stanoveno na úrovni nejvyššího dumpingového rozpětí zjištěného u reprezentativních transakcí spolupracujících vyvážejících výrobců.
(49) Konečně byl také přepočítán vážený průměr dumpingového rozpětí Koreje.
Pro tento účel bylo nutné podle článku 18 prozatímního nařízení odhadnout podíl vývozu do Společenství od nespolupracujících výrobců.
K tomu byla použita data z předchozího řízení pro stejný výrobek.
Výsledné dumpingové rozpětí pro Koreu je menší než 2 %, vyjádřeno jako procento z dovozní ceny cif (náklady, pojištění a přepravné v ceně) na hranicích Společenství před proclením. Proto by podle čl.
9 odst. 3 mělo být ukončeno šetření ohledně Korejské republiky.
4. Malajsie
a) Běžná hodnota
(50) Pro nedostatek nových informací o metodice stanovení běžné hodnoty byly potvrzeny prozatímní závěry popsané ve výčtech 59 a 60 prozatímního nařízení.
b) Vývozní cena
(51) Pro nedostatek nových údajů o metodice stanovení vývozní ceny byly potvrzeny prozatímní závěry popsané ve výčtu 61 prozatímního nařízení.
c) Srovnání
(52) Pro nedostatek nových informací o metodice srovnání byly potvrzeny prozatímní závěry popsané ve výčtech 62 a 63 prozatímního nařízení.
d) Dumpingové rozpětí
(53) V souladu s čl. 2 odst. 11 základního nařízení byl vážený průměr běžné hodnoty každého typu výrobku srovnán s váženým průměrem průměrné vývozní ceny odpovídajícího typu.
(54) Po revizi výpočtů bylo definitivně stanoveno dumpingové rozpětí vyjádřené procentem dovozní ceny cif (náklady, pojištění a přepravné v ceně) na hranicích Společenství před proclením:
- Kiswire Sdn.
Bhd.: 0 %.
(55) Stěžovatel tvrdil, že malajští výrobci, kteří nespolupracovali s vyšetřováním, mohli během vyšetřovaného období vyvážet do Společenství.
Protože nebyly předloženy žádné důkazy na podporu tohoto tvrzení, nemohla Komise potvrdit, že během vyšetřovaného období skutečně došlo k vývozům od nespolupracujícího vývozce do Společenství.
(56) Tímto byly potvrzeny prozatímní závěry vyložené ve výčtu 66 prozatímního rozhodnutí. Proto by podle čl.
9 odst. 3 základního nařízení mělo být ukončeno vyšetřování ohledně Malajsie.
5. Thajsko
a) Běžná hodnota
(57) Pro nedostatek nových údajů o metodice stanovení běžné hodnoty byly potvrzeny prozatímní závěry popsané ve výčtech 68 až 70 prozatímního nařízení.
b) Vývozní cena
(58) Spolupracující vývozce tvrdil, že Komise měla při konstrukci vývozní ceny podle čl. 2 odst.
9 základního nařízení použít údaje o ziskových rozpětích dosažených jeho souvisejícími dovozci. Tvrdil, že tito související dovozci působili také jako nesouvisející dovozci pro dovoz obdobného výrobku pocházejícího ze třetích zemí a že zisková rozpětí dosažená v tomto obchodu by měla být použita.
2 odst. 9 však vyžaduje, aby zisková rozpětí použitá při konstrukci vývozní ceny byla rozumná.
Zde je třeba poznamenat, že jeden z dotyčných dovozců nemá vůbec žádný zisk a zisk druhého souvisejícího dovozce představuje pouze 0,8 % obratu.
Tyto zisky nebylo možné považovat za rozumné, zejména při srovnání se ziskový rozpětím obdrženým od spolupracujících nesouvisejících dovozců v předcházejícím řízení pro stejný výrobek.
(60) Kromě toho je otázka, zda ziskové rozpětí dosažené souvisejícím dovozcem v jeho údajné roli nesouvisejícího dovozce lze považovat za spolehlivé, neboť bude se vší pravděpodobností ovlivněno prodejem za ceny transferu mezi příslušnými stranami.
(61) Vzhledem k výše uvedeným skutečnostem byly potvrzeny prozatímní závěry popsané ve výčtu 71 prozatímního nařízení.
c) Srovnání
(62) Spolupracující vývozce tvrdil, že metodika použitá Komisí při úpravě běžné hodnoty typů, které byly navrženy vyvážejícím výrobcem jako velmi podobné, aby bylo možné je uvést na srovnatelnou úroveň s vývozní cenou, není správná, neboť zahrnuje kromě rozdílu ve výrobní ceně částku odpovídající prodejním, všeobecným a administrativním výdajům a zisku, která by v ní neměla být obsažena.
2 odst. 10 písm. a) základního nařízení: částka úpravy odpovídající rozdílům ve "fyzikálních vlastnostech" odpovídá rozumnému odhadu tržní ceny tohoto rozdílu.
Proto se rozumný odhad nemůže omezovat na rozdíly ve výrobních nákladech a musí zahrnovat rozumnou částku odpovídající prodejním, všeobecným a administrativním nákladům a také zisku.
(64) Vzhledem k výše uvedeným skutečnostem byly potvrzeny prozatímní závěry popsané ve výčtech 72 a 73 prozatímního nařízení.
d) Dumpingové rozpětí
(65) V souladu s čl. 2 odst. 11 základního nařízení byl vážený průměr běžné hodnoty každého typu dotyčného výrobku srovnán s váženým průměrem vývozní ceny odpovídajícího typu.
(66) Po revizi výpočtů bylo definitivně stanoveno dumpingové rozpětí vyjádřené procentem dovozní ceny cif (náklady, pojištění a přepravné v ceně) na hranicích Společenství před proclením:
- Usha Siam Steel Industries Public Company Limited: 28,9 %.
(67) Pro nedostatek nových údajů o metodice stanovení zbytkového dumpingového rozpětí byly potvrzeny prozatímní závěry výčtu 76 prozatímního nařízení. Toto konečné zbytkové dumpingové rozpětí je 42,8 %.
6. Turecko
a) Běžná hodnota a vývozní cena
(68) Pro nedostatek nových údajů o metodice stanovení běžné hodnoty a vývozní ceny byly potvrzeny prozatímní závěry výčtů 78 až 80 prozatímního nařízení.
b) Srovnání
(69) Byly předloženy nové důkazy ohledně úpravy běžné hodnoty požadované jedním vyvážejícím výrobcem a odpovídající 3 % dani z dovážených surovin kupovaných za opožděných platebních podmínek, kterážto daň by nebyla vybírána u surovin, jež mají být použity pro výrobu ocelových lanek určených k vývozu.
K uspokojení Komise bylo dokázáno, že tato 3 % daň se týká surovin obsažených v ocelových lanách prodávaných na domácím trhu, ale nebyla vybírána u surovin obsažených v lanách vyvážených do Společenství.
Tento požadavek byl tedy přijat.
(70) Jeden vyvážející výrobce opakoval svou žádost o úpravu běžné hodnoty odpovídající rozdílům v úrovni obchodování na základě argumentu, že všechny vývozy do Společenství byly určeny maloobchodníkům, zatímco domácí prodej byl určen maloobchodníkům a koncovým uživatelům.
Byla předložena nová vysvětlení a důkazy s cílem dokázat, že tento vyvážející výrobce plnil v těchto dvou distribučních kanálech různé funkce.
Výše uvedené informace byly předloženy ve velmi pokročilém stadiu vyšetřování a nikdy dříve o nich nepadla zmínka, ačkoliv byly po přečtení odpovědi na dotazník a později znovu na místě pokládány dotazy ohledně různých funkcí plněných vzhledem k domácím koncovým uživatelům a maloobchodníkům.
Odpověď na dotazník, odpověď na žádost o další informace vysvětlení obdržená na místě ospravedlňovaly cenový rozdíl výhradně na základě faktu, že maloobchodníci museli výrobek dále prodat, a proto nemohli akceptovat ceny na úrovni uživatele.
Mimoto Komise znovu prověřila, zda existuje trvalý rozdíl v cenách tím, že porovnala ceny účtované koncovým uživatelům a maloobchodníkům za stejný typ ocelového lana a ve stejný měsíc vzhledem k vysoké inflaci v Turecku ve vyšetřovaném období.
Toto srovnání ukázalo velké odchylky v cenách ve stejné kategorii domácích zákazníků a nezjistilo, že ceny pro koncové uživatele byly pravidelně vyšší.
Za těchto okolností byl tento požadavek zamítnut a byly potvrzeny prozatímní závěry výčtu 83 prozatímního nařízení.
(71) Kromě výše uvedených případů, kde byly provedeny opravy, byly potvrzeny prozatímní závěry popsané ve výčtech 81 a 83 až 88 prozatímního nařízení.
c) Dumpingové rozpětí
(72) Podle čl. 2 odst. 11 základního nařízení byl vážený průměr běžné hodnoty každého typu dotyčného výrobku srovnán s váženým průměrem vývozní ceny odpovídajícího typu.
(73) Po revizi výpočtů bylo definitivně stanoveno dumpingové rozpětí vyjádřené procentem dovozní ceny cif (náklady, pojištění a přepravné v ceně) na hranicích Společenství před proclením:
- Celik halat ve Tel. Sanayii A.S.: 55,2 %,
- Has Celik ve Halat San Tic A.S.: 17,8 %.
(74) Pro nedostatek nových údajů v tomto ohledu byla potvrzena metodika stanovení zbytkového dumpingového rozpětí vyložená ve výčtu 91 prozatímního nařízení.
Na tomto základě bylo stanoveno konečné dumpingové rozpětí, a to na stejné úrovni jako nejvyšší rozpětí zjištěné u spolupracujících společností, tj. 55,2 %.
7. Rusko
a) Všeobecné aspekty
i) Analýza statusu tržní ekonomiky
(75) Pro nedostatek nových informací v tomto ohledu byl potvrzen závěr, že jeden ruský vyvážející výrobce byl při šetření považován za nespolupracujícího.
Po zveřejnění prozatímního nařízení předložili spolupracující vyvážející výrobci připomínky ohledně stanovení statusu tržní ekonomiky (MES), přičemž většinou opakovali připomínky vznesené dříve, po zveřejnění navrhovaného stanovení statusu tržní ekonomiky a zodpovězené při oznámení prozatímních závěrů.
Je třeba poznamenat, že vzhledem tomu, že JSC ChSPZ již měla příležitost vznést připomínky po oznámení navrhovaného stanovení statusu tržní ekonomiky a protože tyto připomínky neodhalily žádná nová fakta ani okolnosti, které by zpochybnily závěry Komise, zůstává stanovení statusu tržní ekonomiky v platnosti po celou dobu vyšetřování v souladu s čl. 2 odst.
7 písm. c) základního nařízení. Námitky vznesené po zveřejnění prozatímního nařízení by však stanovení tržní ekonomiky stejně v žádném případě neovlivnily.
(76) Spolupracující vyvážející výrobce zpochybnil zamítnutí své žádosti o status tržní ekonomiky ze tří hlavních důvodů.
Společnost tvrdila, že: i) nerespektování tříměsíční lhůty pro stanovení statusu porušilo její právní očekávání, práva na obranu a princip dobré administrativy; ii) žádost o úplnou odpověď na dumpingový dotazník (včetně údajů majících význam pro stanovení běžné hodnoty) společnost zbytečně zatížila a iii) stanovení statusu tržní ekonomiky bylo založeno na chybném výkladu čl. 2 odst.
7 písm. c) základního nařízení a na nesprávném výkladu nebo analýze skutečné situace žadatele. Zejména náklady, o kterých bylo zjištěno, že neodrážejí podstatně tržní hodnoty, nebyly podle názoru společnosti hlavními vstupy; společnost má jeden jasně definovaný soubor základních účetních záznamů (a to soubor sestavený podle ruských zákonů); její účetní metody byly nezávisle prověřeny auditem v souladu s mezinárodními účetními standardy a existující rozdíly mezi ruskými a mezinárodními účetními standardy a mohly být důvodem k úpravě nebo vyrovnání, ale ne odmítnutí žádosti o status tržní ekonomiky; platby prostřednictvím náhrady dluhů během vyšetřovaného období byly výjimečné, byly v souladu se skutečnými tržními hodnotami, týkaly se malých nákladových faktorů nesouvisejících s dotyčným výrobkem a nelze je považovat za výměnný obchod nebo náhradní obchod.
(77) Ačkoli není sporu o tom, že Komise nebyla schopna dokončit stanovení statusu tržní ekonomiky do tří měsíců od začátku vyšetřování, byly závěry šetření společnosti oznámeny ihned, jakmile to bylo možné v souladu s principem zdravé administrativy.
Práva společnosti na obranu ani její očekávání, že bude moci komentovat takovýto návrh a předložit závažné informace ohledně stanovení tohoto statusu, nebyla žádným způsobem poškozena a společnost byla vyzvána, aby představila své názory a jakékoli protiargumenty ohledně navrhovaného stanovení statusu tržní ekonomiky a byla jí dána rozumná lhůta, ve které to mohla udělat.
Měla také možnost komentovat výběr analogické země.
Jak je uvedeno výše, připomínky obdržené jako reakce na oznámení stanovení statusu tržní ekonomiky, nepřinesly žádná nová fakta ani okolnosti, které by mohly zpochybnit závěry Komise.
(78) Bylo považováno za žádoucí požadovat úplnou odpověď na dotazník, aby Komise mohla stanovit běžnou hodnotu na základě údajů dodaných společností v případě, že by status tržní ekonomiky byl oprávněný.
Pokud jde o pracovní zátěž způsobenou odpovídáním na dotazník, některé informace v dotazníku měly být také součástí formuláře žádosti o status tržní ekonomiky.
V každém případě byly náležitě vzaty v úvahu okolnosti, ve kterých se společnost nachází, a původní termín byl dvakrát o jeden týden prodloužen.
(79) V rozporu s tvrzením společnosti ověřování na místě a vysvětlení podané společností odhalila, že u několika důležitých vstupů cena neodráží tržní hodnoty.
Je důležité si uvědomit, že společnost měla více než jednu sadu finančních výkazů.
Podala i) finanční výkazy v amerických dolarech zpracované v souladu s mezinárodními účetními standardy, ale neprověřené auditem, a ii) finanční výkazy prověřené auditem v souladu a ruskými standardy, jež se liší od mezinárodně přijímaných účetních standardů.
Ač několikrát dotázána, společnost nikdy nevysvětlila, jak urovnat zjištěné rozpory mezi různými soubory finančních výkazů, a nebyla schopná dokázat existenci jediného souboru účtů.
Navíc nebyl předložen žádný důkaz, že některý z těchto účtů byl prověřen nezávislým auditem podle mezinárodních účetních standardů.
V dolarovém finančním výkazu z roku 1998 byla zmíněna existence četných "trojúhelníkových" transakcí.
Pro rok 1999 společnost nebyla schopna žádné takovéto finanční výkazy předložit, aby bylo možno zjistit, zda tyto praktiky během vyšetřovacího období skončily, a u značného množství transakcí (poplatky za použití pozemku v r. 1999, dodávku vody, tj. všeobecné výdaje týkající se všech výrobků) Komise zjistila, že platby byly provedeny zčásti jinou společností nebo vzájemně vyrovnány, což je praktika, jejíž existenci sama společnost uznala.
ii) Volba analogické země
(80) Po zveřejnění prozatímního nařízení stěžovatel zpochybnil volbu Koreje jako analogické země místo České republiky.
Česká republika byla uvažována (spolu s Brazílií) jako vhodná analogická země v počátečním oznámení.
Stěžovatel tvrdil, že volba Koreje zvýhodňuje ruské vyvážející výrobce, což je vidět z rozdílu v prozatímních dumpingových rozpětích mezi Ruskem a Českou republikou.
Fakt, že katalogy ruských a českých výrobců nabízejí stejnou škálu ocelových lanek pro domácí i exportní prodej, také činí neplatnými důvody, proč nebyla vybrána Česká republika, vyložené ve výčtu 99 prozatímního nařízení.
(81) Důvody, proč je Korea uvažována jako vhodná třetí země s tržní ekonomikou, byly všem dotčeným stranám oznámeny v náležitou dobu během vyšetřování.
Připomínky byly obdrženy pouze od dotyčných vyvážejících výrobců, kteří souhlasili s výběrem.
Pro nedostatek jakýchkoli námitek byla Korea zvolena jako vhodná analogická země.
Navíc fakt, že katalogy českých a ruských výrobců obsahují stejné typy ocelových lanek, je v tomto případě irelevantní, protože existuje jen malý překryv mezi typy ocelových lanek vyváženými ruskými výrobci do Společenství a typy ocelových lanek prodávanými českým spolupracujícím vyvážejícím výrobcem na jeho domácím trhu během vyšetřovaného období.
Nebyly předloženy žádné další argumenty, které by zpochybnily vhodnost Koreje jako analogické země.
(82) Za těchto okolností bylo potvrzeno rozhodnutí použít Koreu jako vhodnou analogickou zemi.
iii) Individuální zacházení
(83) Pro nedostatek nových informací o individuálním zacházení byly potvrzeny prozatímní závěry popsané ve výčtech 101 až 105 prozatímního nařízení.
b) Běžná hodnota
(84) Spolupracující vyvážející výrobce argumentoval tím, že použití konstruované běžné hodnoty nevhodně nafouklo jeho dumpingové rozpětí.
Navrhoval rozšířit používání domácích prodejních cen oslabením některých vlastností používaných k definici rozličných modelů a typů ocelových lanek a tímto způsobem zvýšit počet typů prodávaných na Korejském trhu a srovnatelných s typy vyvezenými do Společenství.
2 odst. 7 písm. a) základního nařízení stanoví, že v případě dovozů ze zemí jako je Rusko se běžné hodnoty stanoví na základě ceny nebo konstruované hodnoty v třetí zemi s tržní ekonomikou, ledaže vyvážející výrobce splňuje kritéria vyložená pod písm. c) uvedeného ustanovení.
Proto nebylo možné tento požadavek splnit.
(86) Vzhledem k výše uvedenému byly potvrzeny prozatímní závěry popsané ve výčtu 106 prozatímního nařízení.
c) Vývozní cena
(87) Pro nedostatek nových informací o vývozní ceně byly potvrzeny prozatímní závěry popsané ve výčtu 107 prozatímního nařízení.
d) Srovnání
(88) Spolupracující vyvážející vývozce zpochybnil použití nákladů analogické země při stanovení úprav vývozních cen, pokud jde o dopravu a související náklady (manipulace, nakládání a vedlejší náklady).
Tvrdil, že se mají použít vlastní náklady, neboť jsou placeny nezávislým dopravcům a pojišťovatelům, a tedy se řídí tržními cenami.
Takovýto přístup by byl rovněž v souladu s přístupem Komise, pokud jde o úpravy týkající se nákladů na provize, balení a úvěry.
Spolupracující vývozce také požádal o prověření srážky na dopravní náklady, kterou považuje za nesmyslnou.
(89) Požadavek založit úpravu dopravních a souvisejících nákladů utrpěných ruským výrobcem byl nepřijatelný.
Tento výrobce totiž neobdržel výhodu zacházení jako se zemí s tržní ekonomikou.
Navíc nebyly předloženy důkazy, že tyto náklady odrážejí tržní signály.
Srážka na dopravní náklady byla založena na údajích sebraných a ověřených v třetí zemi.
Jak bylo požadováno, výsledek byl znovu prověřen a potvrzen.
(90) Na základě výše uvedeného požadavku a vzhledem k závěrům vyloženým v předchozím odstavci přehodnotila Komise svůj přístup k nákladům na balení a založila tuto úpravu na údajích získaných v analogické zemi.
(91) Úpravy vývozních cen odpovídající úvěrům a provizím zůstaly nezměněné, protože není pravděpodobné, že byly zkresleny prostředím netržní ekonomiky.
(92) Kromě výše uvedených případů, kde byly provedeny opravy, byly potvrzeny prozatímní závěry popsané ve výčtech 108 až 109 prozatímního nařízení.
c) Dumpingové rozpětí
(93) V souladu s čl. 2 odst. 11 základního nařízení byl vážený průměr běžné hodnoty každého typu dotyčného výrobku srovnán s váženým průměrem vývozní ceny každého odpovídajícího typu.
(94) Po revizi výpočtů bylo definitivně stanoveno dumpingové rozpětí vyjádřené jako procento dovozní ceny cif (náklady, pojištění a přepravné v ceně) na hranicích Společenství před proclením:
- Cherepovetsky Staleprokatny Zavod: 36,1 %.
(95) Pro nedostatek nových informací v tomto ohledu byla potvrzena metodika stanovení zbytkového dumpingového rozpětí vyložená ve výčtu 112 prozatímního nařízení.
Konečné zbytkové dumpingové rozpětí je 50,7 %.
D. VÝROBNÍ ODVĚTVÍ SPOLEČENSTVÍ
(96) Pro nedostatek nových informací o výrobním odvětví Společenství byly potvrzeny prozatímní závěry popsané ve výčtech 114 až 120 prozatímního nařízení.
E. ŠKODA
1. Sběr údajů o škodě
(97) Některé ze dotčených stran nesouhlasily s metodikou Komise, jež spočívala v tom, že informace o dotyčném výrobku, pokud jde o výrobu, kapacitu, využití kapacity, odbyt, zásoby a zaměstnanost, byly vyžadovány od celého výrobního odvětví Společenství a analýza zbývajících ukazatelů škody byla založena pouze na vzorku průmyslových podniků Společenství.
Tyto strany tvrdily, že touto metodikou Komise nemůže splnit své povinnosti podle čl. 3 odst.
(98) Když Komise dospěla k prozatímním závěrům, vyhodnotila závažné ekonomické faktory a ukazatele mající vliv na stav výrobního odvětví v souladu s čl. 3 odst. 5 základního nařízení a použila metodiku vzorkování popsanou v článku 17 základního nařízení. Vzorkování, jež je plně slučitelné s požadavky čl. 3 odst. 5 základního nařízení, bylo nutné provést vzhledem k počtu stěžovatelů resp. podporujících výrobců Společenství a vzhledem k potřebě omezit šetření na rozumný počet stran, které by bylo možné v daném čase rozumně vyšetřit (vzorek pěti společností). Je třeba konstatovat, že výběr vzorku, ani jeho reprezentativnost nebyly zpochybněny žádnou ze dotčených stran.
(99) Vzhledem k výše uvedeným skutečnostem byla potvrzena metodika popsaná ve výčtech 123 až 125.
2. Zdánlivá spotřeba Společenství
(100) Jedna ze dotčených stran zpochybnila tvrzení výčtu 128, že pokles zdánlivé spotřeby v r. 1999 lze vysvětlit prodejem zásob nahromaděných dovozci resp. obchodníky v r.
1998. Argumentovala tím, že důvodem poklesu zdánlivé spotřeby byla rozhodnutí přijatá loďařským a rybářským průmyslem Společenství nakupovat ocelová lana ve třetích zemích bez celního odbavení na hranici Společenství a dále rozhodnutí jistého počtu dovozců zvýšit prodej ocelových lanek pro šelfové vrtné soupravy nacházející se mimo Společenství, aby se tak vyhnuli účinkům antidumpingových opatření.
(101) Za prvé je třeba konstatovat, že nebyly předloženy žádné důkazy na podporu tohoto tvrzení.
(102) Za druhé je třeba připomenout, že zdánlivá spotřeba, tj. objem prodeje realizovaný výrobci Společenství a objem dovozu do Společenství pocházející ze třetích zemí nemusí nutně odrážet skutečnou spotřebu dotyčných uživatelů.
(103) Konečně při nízkém procentu nákladů uživatelů, jaké představují ocelová lana (zjištěno v souvislosti s předchozím vyšetřováním), je nepravděpodobné, že by se rybářský a loďařský průmysl rozhodl nakupovat ocelová lana podle svých tras.
(104) Vzhledem k výše uvedenému byly potvrzeny prozatímní závěry popsané ve výčtech 126 až 128 prozatímního nařízení.
3. Kumulativní hodnocení účinků dotyčných dovozů
(105) Pro nedostatek nových informací o kumulativním hodnocení účinků dotyčných dovozů byly potvrzeny prozatímní závěry popsané ve výčtech 129 až 132 prozatímního nařízení.
4. Dovozy z dotyčných zemí
a) Objem a tržní podíl dovozů za dumpingové ceny
(106) Thajský vyvážející výrobce tvrdil, že jeho vývoz do Společenství byl v průběhu celého uvažovaného období zanedbatelný.
(107) Dovozy ocelových lanek pocházející z Thajska představovaly 1,5 % v r. 1999 a 2 % ve vyšetřovaném období, a tedy podle čl. 9 odst. 3 prozatímního nařízení nebyly zanedbatelné. Kromě toho představovaly 4,6 % objemu dovozu dotyčného výrobku ze třetích zemí do Společenství v r. 1999 a 6,5 % ve vyšetřovaném období, a byly tedy nad 3 % prahem stanoveným antidumpingovou dohodou WTO.
(108) Vzhledem k výše uvedeným skutečnostem byly potvrzeny prozatímní závěry výčtů 133 a 134 prozatímního rozhodnutí.
b) Ceny dovozů za dumpingové ceny
i) Vývoj cen
(109) Pro nedostatek nových informací o vývoji cen byly potvrzeny prozatímní závěry výčtu 135 prozatímního nařízení.
ii) Cenové podtržení
(110) Jedna dotčená strana prohlásila, že dvojitý měnový převod provedený Komisí - z měny uvedené na faktuře na národní měnu vyvážející země a poté na EURO - odporuje článku 2.4.1 antidumpingové dohody WTO.
(111) V tomto ohledu je třeba poznamenat, že článek 2.4.1 antidumpingové dohody není relevantní pro výpočet cenového podtržení, ale pouze pro stanovení dumpingu.
Aby se vyloučily nepřesnosti v důsledku dvou měnových převodů, byly výpočty všech vyvážejících výrobců zrevidovány tak, jak bylo požadováno.
Hodnoty cif v měně dodané vyvážejícími výrobci byly přímo převedeny na EURO za použití vhodných směnných kursů.
(112) Jeden turecký vyvážející výrobce tvrdil, že úprava odpovídající úrovni obchodování je založena na nevhodném výběru dovozce, protože tento dovozce nebyl ani zákazníkem vyvážejícího výrobce, ani dovozcem ocelových lanek z Turecka.
Mimoto výrobce tvrdil, že výše úpravy byla příliš malá.
Na podporu tohoto požadavku vyvážející výrobce předložil vzorek svých prodejních faktur pro jisté typy ocelových lanek vydané nesouvisejícímu dovozci ve Společenství a prodejní faktury tohoto dovozce vydané zákazníkům ve Společenství.
Později byly na podporu tohoto tvrzení také předloženy finanční výkazy tohoto nesouvisejícího dovozce.
Takto získané rozpětí, které odráželo celkové rozdíly mezi nákupem a dalším prodejem, bylo vyšší než rozpětí používané Komisí v prozatímní etapě.
(113) Především je třeba poznamenat, že pro nedostatek opodstatněných informací od jediného spolupracujícího nesouvisejícího dovozce, byly ceny vyvážejících výrobců upraveny podle rozdílů v úrovni obchodu na základě dostupných informací, tj. na základě údajů poskytnutých sdružením dovozců ve Společenství a podepřených důkazy předloženými jedním z jeho členů.
V tomto ohledu stojí za povšimnutí, že tento nesouvisející dovozce, uváděný tureckým vyvážejícím výrobcem, byl Komisí kontaktován na začátku vyšetřování, avšak neodpověděl na dotazník, ani neposkytl žádné informace.
Sdružení dovozců byly předáno oznámení o úpravě a nebyly vzneseny žádné námitky.
V této úpravě byly mimoto započteny všechny relevantní náklady utrpěné nesouvisejícími dovozci mezi dovozem a prodejem ze závodu, a úprava tedy neodrážela celkové rozpětí mezi nákupem a další prodejem, jak tvrdil turecký vyvážející výrobce.
Vzhledem k uvedeným skutečnostem bylo usouzeno, že úprava provedená v prozatímní fázi přiměřeně odráží rozdíly v úrovni obchodování.
Požadavek byl proto zamítnut.
(114) Některé ze dotčených stran argumentovaly tím, že v rozporu s tvrzením Komise uvedeném ve výčtu 137 prozatímního rozhodnutí je pevnost v tahu hlavním motorem cen, a požadovaly použití tohoto kritéria, aby se předešlo nafouknutí rozpětí cenového podtržení.
(115) Ačkoliv analýza pevnosti v tahu podle jednotlivých výrobků na úrovni společenství nedokázala jasný vliv na ceny, srovnání cen vyvážejícího výrobce s cenami výrobního odvětví Společenství prokázalo, že pevnost v tahu je skutečně faktorem ovlivňujícím ceny.
Cenové podtržení bylo tedy přepočítáno se zahrnutím pevnosti v tahu jako kritéria pro kategorizaci výrobku.
(116) Na základě metodiky vyložené ve výčtech 136 a 139 prozatímního nařízení a po započtení výše zmíněných úprav a opravě písařských chyb jsou rozdíly v cenách vyjádřené jako procento váženého průměru ceny výrobního odvětví Společenství (ze závodu), tj. rozpětí cenového podtržení, jak ukazuje tato tabulka. Země Společnost Rozpětí cenového podtržení (%) Česká republika ŽDB a.s. 24,1 Rusko Cherepovetsky Staleproklatny Zavod 41,8 Thajsko Usha Siam Steel Industries Plc. 14,2 Turecko Celik Halat ve Tel. Sanayii A.S. 16,4
Has Celik ve Halat San Tic A.S. 27,0
5. Situace výrobního odvětví Společenství
a) Investice a schopnost opatřit kapitál
(117) Některé z dotčených stran argumentovaly tím, že účinek investic nelze posuzovat pouze podle odpisu a úroku placeného na financování investic, ale že analýza by také měla brát v úvahu úvěruschopnost, dobré jméno a náklady/prospěch z použití finančních zdrojů.
(118) Je třeba podotknout, že analýza úvěruschopnosti je provedena ve výčtu 153 prozatímního nařízení.
(119) Dobré jméno lze definovat jako částku navíc, kterou je nutno zaplatit za získání prosperujícího podniku nebo jeho části, nad hodnotu čistých aktiv vlastněných tímto podnikem (koupené dobré jméno je kapitalizováno jako aktivum).
Jako takové by bylo analyzovány pouze v případě, že by znehodnocení dobrého jména ovlivnilo ziskovost, což se v tomto případě nestalo.
(120) Konečně analýza nákladů/prospěchu investic výrobního odvětví Společenství, která přesahuje provedenou analýzu dopadu investic na ziskovost, je mimo rámec tohoto řízení.
(121) Tytéž dotčené strany argumentovaly tím, že Komise zjistila v průběhu vyšetřování v předchozím antidumpingovém řízení, že investice výrobního odvětví Společenství významně vzrostly v období 1994 až 1998 a že jejich dopad, pokud jde o odpis nebo úrok placený v uvažovaném období by také měl být předmětem analýzy.
(122) Ačkoli odpis v uvažovaném období vzrostl o 9 %, odpis strojů a zařízení ve skutečnosti poklesl o 3 %, což ukazuje, že investice nebyly nadměrné, ale byly nutné pro nahrazení starých, již plně odepsaných strojů.
Výše odpisů také odrážejí poplatky v důsledku investic provedených před uvažovaným obdobím.
Jak je uvedeno ve výčtu 152 prozatímního nařízení, dopad růstu odpisů na ziskovost je nepodstatný.
(123) Vzhledem k výše uvedenému byly potvrzeny prozatímní závěry popsané ve výčtech 151 až 153 prozatímního nařízení.
b) Jiné faktory
(124) Pro nedostatek nových informací o jiných závažných poškozujících faktorech byly potvrzeny prozatímní závěry popsané ve výčtech 141 až 150 a 154 až 157 prozatímního nařízení.
c) Závěr o škodě
(125) Na základě výše uvedených skutečností se potvrzuje, že po uložení antidumpingových opatření v r. 1999 se situace výrobního odvětví Společenství ve vyšetřovaném období stabilizovala, ale byla stále ještě slabá: výroba zůstávala většinou stabilní, využití kapacit stagnovalo a zásoby zůstávaly většinou na stejné úrovni.
Ačkoli odbyt mírně vzrostl z 66 331 v r. 1999 na 67 671 tun ve vyšetřovaném období, tržní podíl výrobního odvětví Společenství, navzdory obnovené a účinné konkurenci zemí, které byly předmětem antidumpingových opatření, nerostl.
Prodejní ceny výrobního odvětví zemědělství také zůstávaly v podstatě na stejné úrovni, navzdory uložení antidumpingových opatření v r. 1999.
(126) Pokud jde o ziskovost výrobního odvětví Společenství, ačkoliv se během vyšetřovaného období mírně zlepšila ze ztráty - 1,4 %, zůstává na tak nízké úrovni, že dlouhodobá životaschopnost výrobního odvětví Společenství není zaručena.
(127) Proto mohlo mít výrobní odvětví Společenství stěží užitek z uložení antidumpingových opatření v r. 1999 vzhledem k vzrůstu objemu dovozu z dotyčných zemí za ceny, které značně podbízely ceny výrobního odvětví Společenství.
(128) Vzhledem k výše uvedenému byly potvrzeny prozatímní závěry popsané ve výčtech 158 až 161 prozatímního nařízení, tj. že výrobní odvětví Společenství utrpělo věcnou škodu ve smyslu článku 3 prozatímního nařízení.
F. PŘÍČINA
(129) Po oznámení prozatímních závěrů některé dotčené strany tvrdily, že neexistuje příčinná souvislost mezi dovozy za dumpingové ceny a škodou utrpěnou výrobním odvětvím Společenství a že pokud nějaká škoda vznikla, je třeba ji přičíst společnému působení těchto faktorů: pokles zdánlivé poptávky; sebepoškození způsobené chybnými rozhodnutími přijatými výrobním odvětvím Společenství ohledně jeho investic a výrobní kapacity; dovozy z jiných třetích zemí, včetně dovozů pocházejících z Koreje a Malajsie, u kterých nebyl zjištěn dumping.
(130) Protože nebyly předloženy žádné nové informace o situaci ostatních výrobců Společenství a vývoji cen surovin, byly potvrzeny prozatímní závěry uvedená ve výčtech 172, 173 a 180 až 182 prozatímního nařízení.
1. Vývoj zdánlivé spotřeby
(131) Některé ze dotčených stran tvrdily, že klesající odbyt a výroba výrobního odvětví Společenství sledují trend zdánlivé spotřeby, což dokazuje, že právě tento trend, a nikoli dovozy za dumpingové ceny, jsou příčinou škody, kterou utrpělo výrobní odvětví Společenství.
(132) Pokud jde o vývoj zdánlivé spotřeby, je vhodné připomenout závěry výčtů 126 až 128 a 169 až 171 prozatímního nařízení.
(133) I když zdánlivá spotřeba v r. 1998 silně vzrostla (9 %), výrobnímu odvětví Společenství to mnoho neprospělo (2 % růst prodeje nesouvisejícím zákazníkům ve Společenství), třebaže vývoz dotyčných zemí do Společenství vzrostl v tomtéž roce, kdy neplatila žádná antidumpingová opatření, o 42 %.
Ostrý pokles zdánlivé spotřeby v r. 1999 (-14 %), časově se shodující s uložením antidumpingových opatření, neuškodil dotyčným zemím, které zaznamenaly další 89 % růst svého vývozu do Společenství.
Z toho jasně vyplývá, že tím, co způsobuje škodu výrobnímu odvětví Společenství, není pokles spotřeby, ale jiné faktory, a sice stálý, vysoký růst dumpingových dovozů z dotyčných zemí.
(134) Vzhledem k výše uvedenému byly potvrzeny prozatímní závěry popsané ve výčtech 169 až 171 prozatímního nařízení.
2. Sebepoškození v důsledku chybných rozhodnutí o investicích
(135) Některé dotčené strany argumentovaly tím, že nízká ziskovost výrobního odvětví Společenství ve vyšetřovaném období byla způsobena chybnými rozhodnutími, které udělalo výrobní odvětví Společenství za účelem zvýšení investic.
(136) Jak již bylo vyloženo ve výčtu 122 výše, odpisy strojů a nařízení poklesly v uvažovaném období o 3 %, což dokazuje, že investice nebyly příliš velké, ale byly potřebné pro nahrazení starých, již zcela odepsaných zařízení.
Tyto investice zřejmě zvýšily kapacitu, ale bylo nutné udržovat konkurenceschopnost výrobního odvětví Společenství.
Nízká ziskovost výrobního odvětví Společenství je především důsledkem nižšího objemu prodeje a skutečnosti, že výrobní odvětví muselo přizpůsobit své ceny nízkým cenám dumpingových dovozů pocházejících z dotyčných zemí.
(137) Některé dotčené strany také tvrdily, že jistí výrobci ze Společenství prokázali neschopnost čelit konkurenci, neboť nebyli schopni investovat do nové výrobní technologie, inovovat výrobní linky na základě výzkumu a vývoje a racionalizovat svůj celkový provoz.
(138) Bylo zjištěno, že průmyslové podniky Společenství investovaly do nové výrobní technologie, byly schopny inovovat a racionalizovat své provozy.
V tomto posledním bodě je užitečné se zmínit o reorganizaci výrobních a prodejních aktivit mnoha výrobců ze Společenství.
(139) Byl proto udělán závěr, že situaci výrobního odvětví Společenství ve vyšetřovaném období nelze přičítat pouze chybným rozhodnutím přijatým výrobním odvětvím Společenství ohledně investic.
3. Dovozy z jiných třetích zemí
(140) Pokud jde o jiné třetí země, některé dotčené strany žádaly, aby bylo zajištěno, že dopad dovozů z jiných třetích zemí nebude přičítán dovozům z dotyčných zemí.
Ruští vyvážející výrobci tvrdili, že dovozy pocházející z Rumunska podbízejí nejen ceny výrobního odvětví Společenství, ale i jejich ceny.
a) Korea a Malajsie
(141) Dovozy z Koreje a Malajsie zaznamenaly v uvažovaném období značný růst (288 %) a tyto země zvýšily svůj tržní podíl z 2,4 % v r. 1997 na 10 % v uvažovaném období.
Bylo zjištěno, že jejich ceny, s výjimkou jednoho korejského vyvážejícího vývozce, podbízely ve vyšetřovaném období prodejní ceny výrobního odvětví Společenství.
(142) Třebaže růst dovozu pocházejícího z dotyčných zemí byl v uvažovaném období nižší (215 %), jejich tržní podíl ve vyšetřovaném období (10,8 %) byl vyšší než podíl Koreje a Malajsie.
Mimoto celkové rozpětí podbízení cen zjištěné ve vyšetřovaném období u Koreje a Malajsie bylo podstatně nižší než rozpětí zjištěné u dotyčných zemí.
(143) Výrobní odvětví Společenství by tedy se vší pravděpodobností bývalo bylo schopno zvýšit svůj objem prodeje, kdyby nebylo dumpingových dovozů z dotyčných zemí, i přes konkurenci od dovozů pocházejících z Malajsie a Koreje.
Dopad těchto dovozů nebyl tak velký, aby porušil příčinnou souvislost mezi dumpingovými dovozy a situací výrobního odvětví Společenství.
b) Ostatní třetí země mimo Koreu a Malajsii
(144) Objem prodeje třetích zemí mimo ty, které byly zahrnuty do současného šetření, poklesl v průběhu vyšetřovaného období o 63 %, především v důsledku dovozů ze zemí podléhajících antidumpingovým opatřením.
V této souvislosti se tržní podíl ostatních třetích zemí (mimo dotyčné země, Koreu a Malajsii) snížil z 24,6 % v r. 1997 na 9,7 % ve vyšetřovaném období.
Ze zemí jmenovaných dotčenými stranami jako země, které způsobily škodu výrobnímu odvětví Společenství, pouze Polsko a Rumunsko měly ve vyšetřovaném období tržní podíl nejméně 1 %.
(145) Pokud jde o Polsko, jeho tržní podíl ve vyšetřovaném období klesl z 3,3 % na 2,9 % a jeho prodejní ceny za kg vzrostly o 23 %.
Za těchto okolností nelze tvrdit, že Polsko přispělo k věcné škodě utrpěné výrobním odvětvím Společenství.
(146) Pokud jde o Rumunsko, zatímco jeho tržní podíl byl v uvažovaném období stabilní (0,9 % v r. 1997, 1,1 % v r. 1998, 0,9 % v r. 1999 a 1 % v uvažovaném období), dovoz pocházející z této země vzrostl o 8 % z 1 398 tun v r. 1997 na 1 510 tun ve vyšetřovaném období. Ceny za kg rumunských ocelových lanek byly v uvažovaném období, kromě r. 1998, pravidelně vyšší než ceny ruských vyvážejících výrobců a pravidelně nižší než ceny výrobního odvětví Společenství. Lze předpokládat, že vezmeme-li v úvahu stabilní tržní podíl Rumunska (který byl zanedbatelný v letech 1997 a 1999), jeho dopad na výrobní odvětví Společenství nebyl takový, aby narušil příčinnou souvislost mezi dotyčnými dovozy a situací výrobního odvětví Společenství.
(147) Vzhledem k výše uvedeným skutečnostem byly potvrzeny prozatímní závěry popsané ve výčtech 174 až 179 prozatímního nařízení.
4. Závěr
(148) Bylo potvrzeno, že ačkoli jiné faktory, zejména dovoz z Koreje, Malajsie a Rumunska, mohly mít negativní dopad na situaci ve výrobním odvětví Společenství ve vyšetřovaném období, tento dopad nebyl takový, aby porušil příčinnou souvislost mezi dumpingovými dovozy a situací ve výrobním odvětví Společenství.
Proto Komise dospěla k závěru, že dovozy z dotyčných zemí, uvažované izolovaně od ostatních vlivů, způsobily výrobnímu odvětví Společenství věcnou škodu, která je popsána ve výčtech 164 až 168 prozatímního nařízení.
G. ZÁJMY SPOLEČENSTVÍ
1. Sběr informací a zájmy výrobního odvětví Společenství
(149) Pro nedostatek nových informací ohledně sběru informací a zájmech výrobního odvětví Společenství byly potvrzeny prozatímní závěry popsané ve výčtech 186 až 196 prozatímního nařízení.
2. Zájmy dodavatelského průmyslu
(150) Jedna ze dotčených stran tvrdila, že uložení opatření bude mít negativní vliv na dodavatele surovin, neboť Komise nevzala v úvahu škodlivý vliv platných antidumpingových opatření na situaci dodavatelů válcovaného drátu vyvážejících výrobcům ve třetích zemích, kteří podléhají opatřením.
(151) Jediný spolupracující dodavatel surovin (výrobce ocelového drátu) uvedl, že uložení opatření bude prospěšné pro jeho podnik.
Tato společnost také vyvážela do třetích zemí, včetně zemí, které byly předmětem dřívějšího a současného vyšetřování.
Kromě toho závěry prozatímního nařízení ohledně zájmů dodavatelského průmyslu nebyly zpochybněny žádným dodavatelem surovin.
(152) Vzhledem k výše uvedenému byly potvrzeny závěry popsané ve výčtech 197 až 201 prozatímního nařízení.
3. Zájmy dovozců/obchodníků
(153) Jedno sdružení dovozců tvrdilo, že vzhledem k tomu, že ocelová lana představují pro většinu dovozců hlavní obchod, potřebují si udržet dostatečný objem prodeje tohoto zboží, aby mohli prosperovat.
Dále tvrdil, že výrobci Společenství mají své vlastní propojené distribuční kanály a odmítají prodávat přes nezávislé obchodníky.
Při vysokém počtu zemí podléhajících antidumpingovým opatřením se tak situace dovozců bude stávat čím dál svízelnější.
(154) Za prvé dotčené strany nepředložily žádnou novou informaci o těchto otázkách, která by mohla změnit závěry z prozatímní etapy.
(155) Dále bylo zjištěno, že existují alternativní zdroje dodávek, které nepodléhají opatřením, a to i ve výrobním odvětví Společenství.
(156) Ačkoliv je pravda, že mnozí výrobci ze Společenství mají své vlastní integrované distribuční kanály, z informací dodaných výrobním odvětvím Společenství vyplývá, že prodávají i nesouvisejícím dovozcům/obchodníkům ze Společenství.
(156) Jiná dotčená strana tvrdila, že opatření odstraní konkurenci ze strany dovozu, což bude ku prospěchu korejských a malajských ocelových lanek, které zaplaví trh Společenství. To dále poškodí výrobní odvětví Společenství, omezí zdroje poptávky a bude to diskriminovat odběratele ocelových lanek pocházejících z dotyčných zemí.
(157) Ačkoliv je pravděpodobné, že korejští a malajští vyvážející výrobci zvýší své tržní podíly, není pravděpodobné, že by zaplavili trh Společenství, vzhledem k jejich současnému vysokému využití kapacit a vzhledem ke skutečnosti, že úroveň cenového podtržení zjištěná u těchto zemí je nižší (v případě jednoho korejského vyvážejícího výrobce dokonce nulová) než u dotyčných zemí.
Pokud jde o diskriminaci, je důležité podotknout, že diskriminace v tomto případě nenastala, protože na rozdíl od dotyčných zemí u dovozů z Koreje a Malajsie nebyl zjištěn dumping.
Argument se proto zamítá.
(158) Vzhledem k výše uvedenému byly potvrzeny prozatímní závěry popsané ve výčtech 202 až 207 prozatímního nařízení.
4. Zájmy uživatelů
(159) Pro nedostatek nových informací o zájmech uživatelů byly potvrzeny prozatímní závěry popsané ve výčtech 208 až 211 prozatímního nařízení.
5. Závěr ohledně zájmů Společenství
(160) Vzhledem k výše uvedenému byly potvrzeny prozatímní závěry popsané ve výčtech 212 až 215 prozatímního nařízení, tj. že neexistuje žádný pádný důvod v zájmu Společenství pro neuložení antidumpingových opatření.
H. KONEČNÁ ANTIDUMPINGOVÁ OPATŘENÍ
1. Míra odstranění škody
(161) Za použití metodiky vysvětlené ve výčtech 216 až 219 prozatímního nařízení a s přihlédnutím k úpravám zmíněných ve výčtech 111 a 115 výše a k opravě písařských chyb byly vážené průměry vývozních cen ocelových lanek porovnány s prodejními cenami účtovanými výrobním odvětvím Společenství na trhu Společenství - upravenými tak, aby odrážely ziskové rozpětí 5 %.
Rozdíl byl potom vyjádřen jako procento vývozních cen vyvážejícího výrobce na hranici Společenství cif.
2. Konečná antidumpingová opatření
(162) Ve světle předešlého bylo usouzeno, že by mělo být uloženo konečné antidumpingové clo ve výši zjištěných dumpingových rozpětí, kromě dvou společností - jedné z Thajska a druhé z Turecka -, u nichž by mělo být uloženo clo ve výši míry škody, která je podle čl. 9 odst. 4 základního nařízení nižší.
Země Společnost Konečné clo (%)
všechny ostatní společnosti 31,0 3. Zastavení řízení ohledně Koreje a Malajsie bez uložení opatření
(163) Vzhledem k výsledkům vyšetřování Koreje a Malajsie a s ohledem na fakt, že dumpingové rozpětí zjištěné u těchto dvou zemí je pod 2 % prahem stanoveným čl. 9 odst.
3 základního nařízení, by mělo být zastaveno řízení bez uložení antidumpingových opatření na dovoz dotyčných výrobků pocházejících z Koreje a Malajsie. Řízení ohledně dovozů z Koreje a Malajsie bylo zastaveno rozhodnutím Komise 2001/602/ES ze dne 26. července 2001 o přijetí závazků nabídnutých v souvislosti s antidumpingovým řízením ohledně dovozů některých železných a ocelových lan a kabelů pocházejících z České republiky, Korejské republiky, Malajsie, Ruska, Thajska a Turecka a o zastavení řízení ohledně dovozů z Korejské republiky a Malajsie[3].
4. Závazky
(164) Závazky nabídnuté vyvážejícími vývozci z České republiky a Turecka byly v prozatímní etapě přijaty.
Stanovené minimální ceny byly změněny tak, aby odrážely konečné závěry vyšetřování.
(165) Po oznámení provizorních závěrů nabídli vyvážející vývozci z Ruska a Thajska cenové závazky v souladu s čl. 8 odst.
1 základního nařízení. Tím se zavázali prodávat dotyčný výrobek minimálně za ceny, které odstraňují poškozující vliv dumpingu.
Tyto společnosti také poskytnou Komisi pravidelné a podrobné informace o svých vývozech do Společenství, což znamená, že Společenství bude moci plnění těchto tyto závazků účinně sledovat.
Kromě toho jsou povaha výrobku a struktura společností a jejich systému prodeje takové, že riziko, že dohodnutý závazek obešly, je velmi nízké.
(166) Vzhledem k tomu se nabídky závazků tímto považují za přijaté a dotyčné společnosti byly informovány o základních faktech a okolnostech, na kterých je přijetí založeno.
(167) Aby mohla Komise ještě účinněji sledovat dodržování těchto závazků, když je podávána žádost celnímu orgánu o propuštění do volného oběhu, je osvobození od antidumpingového cla podmíněno předložením obchodní faktury obsahující informace uvedené v příloze.
Tyto informace jsou nutná také proto, aby celní úřady mohly s dostatečnou přesností zjistit, zda dodávky odpovídají obchodním dokumentům.
Nebude-li takováto faktura předložena nebo nebude-li odpovídat výrobkům prezentovaným na celnici, je splatná příslušná sazba antidumpingového cla.
(168) Je třeba poznamenat, že v případě porušení nebo zrušení závazku nebo v případě podezření na takové porušení může být uloženo antidumpingové clo podle čl. 8 odst. 9 a 10 základního nařízení.
(169) Kromě toho bylo šetření dumpingu, škody a zájmu Společenství se zřetelem na dotyčné země provedeno podle čl. 8 odst. 6 základního nařízení bez ohledu na fakt, že v průběhu šetření byly přijaty závazky. Tyto závazky nabídnuté dvěma vyvážejícími výrobci z Thajska a Ruska byly přijaty rozhodnutím č. 2001/602/ES,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Ukládá se konečné antidumpingové clo z dovozu železných a ocelových lan a kabelů, včetně uzavřených lan, ze železa nebo oceli, ne však z nerezavějící oceli, s největším rozměrem příčného průřezu větším než 3 mm, též s připojenými tvarovkami, kódů KN 7312 10 82, 7312 10 84, 7312 10 86, 7312 10 88 a 7312 10 99, pocházejících z České republiky, Ruska, Thajska a Turecka.
2. Sazby konečného antidumpingového cla, které se vztahují na čistou cenu franko hranice Společenství před proclením, jsou pro výrobky pocházející z níže uvedených zemí tyto: Země Celní sazba (%) Doplňkový kód TARIC Česká republika 47,1 A999
Rusko 50,7 A999 Thajsko 42,8 A999
Turecko 31,0 A999 3. Výše uvedené sazby neplatí pro výrobky vyrobené níže uvedenými společnostmi, které podléhají těmto antidumpingovým sazbám:
Země Společnost Celní sazba (%) Doplňkový kód TARIC
4. Pokud není uvedeno jinak, použijí se platná ustanovení týkající se cel.
Článek 2
1. Dovozy pod jedním z následujících doplňkových kódů TARIC, které jsou vyrobeny a přímo vyváženy (tj. expedovány a fakturovány) níže uvedenou společností společnosti ze Společenství, jednající jako dovozce, jsou osvobozeny od antidumpingových cel uložených článkem 1 za předpokladu, že jsou dováženy v souladu s odstavcem 2.
Země Společnost Doplňkový kód TARIC
2. Dovozy zmíněné v odstavci 1 jsou osvobozeny od cla za podmínky, že:
a) obchodní faktura obsahující alespoň informace uvedené v příloze bude předložena celním úřadům členských států při předložení prohlášení pro propuštění do volného oběhu a
b) zboží prohlášené a předložené celnímu úřadu přesně odpovídá popisu na obchodní faktuře.
Článek 3
1. Pokud se týká dovozu výrobku popsaného v čl. 1 odst. 1 a pocházejícího z České republiky, Thajska nebo Turecka, budou částky zajištěné pomocí prozatímního antidumpingového cla uloženého nařízením Komise (ES) č. 230/2001 ze dne 2. února 2001 vybrány ve výši konečně uložené celní sazby Zajištěné částky, které převyšují konečné sazby antidumpingových cel, se uvolňují.
2. Pokud se týká dovozu výrobku popsaného v čl. 1 odst. 1 a pocházejícího z Ruska, budou částky zajištěné pomocí antidumpigového cla uloženého nařízením (ES) č. 230/2001 vybrány ve výši uloženého prozatímního cla.
Článek 4
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1609/2001
ze dne 6. srpna 2001,
kterým se, pokud jde o metody rozboru, mění nařízení (ES) č. 1622/2000, kterým se stanoví některá prováděcí pravidla k nařízení (ES) č. 1493/1999 o společné organizaci trhu s vínem a zavádí se kodex Společenství pro enologické postupy a ošetření
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1493/1999 ze dne 17. května 1999 o společné organizaci trhu s vínem [1], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 2826/2000 [2], a zejména na článek 46 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (ES) č. 1622/2000 [3] naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 885/2001 [4] zachovává v platnosti nařízení Komise (EHS) č. 2676/90 ze dne 17. září 1990, kterým se stanoví metody Společenství používané pro rozbor vín [5], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 761/1999 [6], s výjimkou obvyklých metod, které se dnem 1. srpna 2001 zrušují.
(2) Několik obvyklých metod rozboru kontrolní laboratoře členských států běžně používají a jejich přesnost a správnost, stanovená srovnávacími zkušebními rozbory, se zdá být stejná jako u referenčních metod rozboru podle nařízení (EHS) č. 2676/90.
Mezinárodní úřad pro révu a víno mimo to zorganizoval přezkoumání platnosti některých těchto metod, aby mohly být uznány jako referenční metody.
Toto přezkoumání platnosti obvyklých metod vyžaduje další dva roky studií, během nichž by měly zůstat zachovány metody popsané v nařízení (EHS) č. 2676/90.
(3) Je proto žádoucí změnit nařízení (ES) č. 1622/2000, aby se zrušení obvyklých metod popsaných v příloze nařízení (EHS) č. 2676/90 odložilo o dva roky.
(4) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro víno,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V nařízení (ES) č. 1622/2000 v článku 44 se slova "1. srpna 2001" nahrazují slovy "1. srpna 2003".
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1613/2001
ze dne 7. srpna 2001,
kterým se mění nařízení (ES) č. 896/2001, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (EHS) č. 404/93, pokud jde o dovoz banánů do Společenství
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 404/93 ze dne 13. února 1993 o společné organizaci trhu s banány [1], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 216/2001 [2], a zejména na článek 20 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (ES) č. 896/2001 [3] stanoví nová prováděcí pravidla k nařízení (EHS) č. 404/93 ohledně správy celních kvót na dovoz stanovených v čl. 18 odst. 1 uvedeného nařízení, použitelná od 1. července 2001.
2 nařízení (ES) č. 896/2001 stanoví, že se doklad o odeslání ze strany netradičních hospodářských subjektů předkládá ve formě kopie konosementu a lodního manifestu nebo případně dokladu o přepravě pozemní nebo vzdušnou cestou vystaveného na jméno hospodářského subjektu pro skutečně dovezené množství.
Za účelem zajištění jednotného používání ustanovení by se mělo upřesnit, že se požadovaný doklad musí vztahovat na odeslání ze země původu zboží bez ohledu na použitý dopravní prostředek.
Tato změna by se měla poprvé použít na odeslání spojená s dovozy, které se uskuteční ve čtvrtém čtvrtletí roku 2001.
(3) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídicího výboru pro banány,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V nařízení (ES) č. 896/2001 v čl. 8 odst. 2 se druhý pododstavec nahrazuje tímto: "Doklad o odeslání se předkládá ve formě kopie konosementu a lodního manifestu nebo případně dokladu o přepravě pozemní nebo vzdušnou cestou vystaveného pro odeslání ze země původu na jméno hospodářského subjektu pro skutečně dovezené množství."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1614/2001
ze dne 7. srpna 2001,
kterým se mění nařízení (ES) č. 2771/1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1255/1999, pokud jde o intervenční opatření na trhu s máslem a smetanou
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1255/1999 ze dne 17. května 1999 o společné organizaci trhu s mlékem a mléčnými výrobky [1], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 1670/2000 [2], a zejména na článek 10 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Článek 2 nařízení Komise (ES) č. 2771/1999 [3] naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 213/2001 [4] stanoví, že nákup prostřednictvím nabídkového řízení zahajuje nebo pozastavuje Komise v členském státě správním postupem podle článku 42 nařízení (ES) č. 1255/1999, jakmile se zjistí, že v uvedeném členském státě je během dvou po sobě jdoucích týdnů tržní cena nižší nebo vyšší než 92 % intervenční ceny, případně na úrovni 92 % intervenční ceny. Podle článku 8 uvedeného nařízení zjišťuje Komise každý čtvrtek úroveň tržních cen v každém členském státě na základě cen, které jí členské státy sdělí.
(2) Vzhledem k tomu, že podle těchto pravidel musí být nákup prostřednictvím nabídkového řízení zahájen nebo pozastaven neprodleně po té, co se podruhé po sobě zjistí tržní cena, která je nižší nebo vyšší než 92 % intervenční ceny, případně na úrovni 92 % intervenční ceny, a že toto rozhodnutí není záležitostí volného uvážení, je třeba, aby jej Komise učinila co nejrychleji, aniž by se uchýlila ke správnímu postupu stanovenému v článku 42 nařízení (ES) č. 1255/1999.
(3) Řídicí výbor pro mléko a mléčné výrobky nepředložil stanovisko ve lhůtě stanovené předsedou,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V nařízení (ES) č. 2771/1999 se článek 2 nahrazuje tímto: "Článek 2
1. Jakmile Komise v souladu s čl. 8 odst. 4 tohoto nařízení zjistí, že po dva po sobě jdoucí týdny je tržní cena v členském státě nižší než 92 % intervenční ceny, zahájí v dotyčném členském státě nákup prostřednictvím nabídkového řízení v souladu s čl. 6 odst. 1 nařízení (ES) č. 1255/1999.
2. Jakmile Komise v souladu s čl. 8 odst. 4 tohoto nařízení zjistí, že po dva po sobě jdoucí týdny se tržní cena v členském státě rovná 92 % intervenční ceny nebo je vyšší než 92 % intervenční ceny, pozastaví v dotyčném členském státě nákup prostřednictvím nabídkového řízení v souladu s čl. 6 odst. 1 nařízení (ES) č. 1255/1999."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost sedmým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1615/2001
ze dne 7. srpna 2001,
kterým se stanoví obchodní norma pro melouny a kterým se mění nařízení (ES) č. 1093/97
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 2200/96 ze dne 28. října 1996 o společné organizaci trhu s ovocem a zeleninou [1], naposledy pozměněné nařízením Komise (ES) č. 911/2001 [2], a zejména na čl. 2 odst. 2 a čl. 3 odst. 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Melouny jsou uvedeny v příloze I nařízení (ES) č. 2200/96 mezi produkty, pro které musí být přijaty normy. Nařízení Komise (ES) č. 1093/97 ze dne 16. června 1997, kterým se stanoví obchodní normy pro melouny cukrové a melouny vodní [3], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 850/2000 [4], bylo pozměněno a nezaručuje již právní jasnost.
(2) V zájmu jasnosti je třeba oddělit předpisy týkající se melounů od předpisů pro ostatní produkty podléhající nařízení (ES) č. 1093/97.
Uvedené předpisy je proto nutné změnit a příloha I nařízení (ES) č. 1093/97 musí být zrušena.
Za tímto účelem a v zájmu zachování transparentnosti světového trhu je třeba vzít v úvahu normy, které pro melouny doporučuje Pracovní skupina pro normalizaci produktů podléhajících rychlé zkáze a zvyšování jejich jakosti Evropské hospodářské komise Organizace Spojených národů (EHK OSN).
Tyto normy byly nedávno upraveny tak, aby se kritéria minimální zralosti melounů Charentais odlišila od kritérií pro ostatní druhy melounů.
(3) Cílem uplatňování těchto norem je vyloučit produkty nevyhovující jakosti z trhu, přizpůsobit produkci požadavkům spotřebitelů a usnadnit obchod založený na poctivé hospodářské soutěži, a tím přispět ke zvýšení výnosnosti produkce.
(4) Normy se vztahují na všechna stadia uvádění na trh.
Doprava na dlouhé vzdálenosti, skladování po určitou dobu nebo různá manipulace, kterým jsou produkty vystaveny, mohou způsobit poškození vyplývající z biologického vývoje produktu nebo jeho větší či menší náchylnost k rychlé zkáze.
Takové změny je nutno brát v úvahu při uplatňování norem ve stadiích uvádění na trh, která následují po odeslání.
(5) Čl. 3 odst. 3 písm. c) nařízení (ES) č. 2200/96 stanoví možnost odchýlit se od norem platných pro ovoce a zeleninu vypěstované v určité oblasti a prodávané v maloobchodní síti této oblasti pro známou tradiční místní spotřebu. Určité druhy melounů vypěstované ve Španělsku a Portugalsku se v této oblasti tradičně prodávají volně ložené, tj. poté, co se přímo naloží do dopravního prostředku nebo do jeho části. Tento způsob prodeje byl předmětem nařízení Komise (ES) č. 1332/97 [5] a (ES) č. 1438/97 [6], která stanovila odchylky v obchodních normách pro melouny, a to v prvním nařízení pro Portugalsko a ve druhém pro Španělsko. Pro vyjasnění a zjednodušení je vhodné začlenit tyto odchylky do tohoto nařízení a zrušit nařízení (ES) č. 1332/97 a (ES) č. 1438/97.
(6) Opatření uvedená v tomto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro čerstvé ovoce a zeleninu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Obchodní normy pro melouny kódu KN 08071900 jsou stanoveny v příloze.
Normy se vztahují na všechna stadia uvádění na trh za podmínek stanovených v nařízení (ES) č. 2200/96.
Ve stadiích po odeslání mohou produkty vykazovat v porovnání s normami mírnou ztrátu čerstvosti nebo mírné vadnutí nebo jiná lehká poškození vyplývající z jejich vývoje a jejich větší či menší náchylnosti k rychlé zkáze.
Článek 2
Odchylně od ustanovení tohoto nařízení lze následující melouny prodávat volně ložené v maloobchodní síti v pěstitelské oblasti členského státu:
a) melouny vypěstované v Portugalsku kromě druhů Charentais, Ogen a Galia,
b) melouny podlouhlého tvaru vypěstované ve Španělsku.
Na průvodním dokumentu, případně oznámení, uvedeném v čl. 5 odst. 2 nařízení (ES) č. 2200/96, který musí doprovázet každou zásilku, musí být kromě ostatních požadovaných informací uvedeno: "Pouze pro prodej v maloobchodní siti v… (oblast produkce)".
Článek 3
Nařízení (ES) č. 1093/97 se mění takto:
1. V názvu se zrušují slova "melouny a".
2. V článku 1 se odstavec 1 nahrazuje tímto: "1. Obchodní normy pro vodní melouny kódu KN 08071100 jsou stanoveny v příloze."
3. Příloha I se zrušuje.
4. V příloze II se název nahrazuje názvem: "Příloha".
Článek 4
Nařízení (ES) č. 1332/97 a (ES) č. 1438/97 se zrušují.
Odkazy na zrušená nařízení se považují za odkazy na toto nařízení.
Článek 5
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1621/2001
ze dne 8. srpna 2001,
kterým se mění nařízení (ES) č. 1661/1999, pokud jde o vývozní certifikáty požadované pro zemědělské produkty a seznam celních úřadů schvalujících prohlášení o propuštění produktů do volného oběhu ve Společenství
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 737/90 ze dne 22. března 1990 o podmínkách dovozu zemědělských produktů pocházejících ze třetích zemí po havárii jaderné elektrárny v Černobylu [1], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 616/2000 [2], a zejména na článek 6 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Podle čl. 1 odst. 3 písm. b) nařízení Komise (ES) č. 1661/1999 ze dne 27. července 1999, kterým se stanovují prováděcí pravidla k nařízení Rady (EHS) č. 737/90 o podmínkách dovozu zemědělských produktů pocházejících ze třetích zemí po havárii jaderné elektrárny v Černobylu [3], ve znění nařízení (ES) č. 1627/2000 [4], může produkty uvedené na seznamu v příloze I uvedeného nařízení propouštět do volného oběhu v členských státech určení pouze omezený počet celních úřadů. V příloze III nařízení (ES) č. 1661/1999 je uveden seznam těchto celních úřadů.
(2) S ohledem na žádost příslušných orgánů Německa je vhodné do seznamu doplnit několik celních úřadů působících na území Německa.
(3) V červnu 2000 vyslal Potravinový a veterinární úřad (Food and Veterinary Office, FVO) inspekční tým do Bulharska s cílem posoudit zařízení a opatření používaná pro kontrolu radioaktivní kontaminace potravin, zejména nepěstovaných hub.
(4) Ve zprávě mise doporučuje změnu vývozního certifikátu stanoveného v příloze II nařízení (ES) č. 1661/1999, aby bylo zajištěno, že nezávislá a oprávněná osoba odebere reprezentativní vzorky ze zásilek hub určených k vývozu do Společenství.
(5) Nařízení (ES) č. 1661/1999 by proto mělo být podle toho změněno.
(6) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru zřízeného článkem 7 nařízení (EHS) č. 737/90,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (ES) č. 1661/1999 se mění takto:
1. příloha II se nahrazuje zněním uvedeným v příloze I tohoto nařízení;
2. příloha III se nahrazuje zněním uvedeným v příloze II tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1636/2001
ze dne 23. července 2001,
kterým se mění nařízení Rady (EHS) č. 2018/93 o předkládání statistik odlovů a rybolovné činnosti členských států provozujících rybolov v severozápadním Atlantiku
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2018/91 ze dne 30. června 1993 o předkládání statistik odlovů a rybolovné činnosti členských států provozujících rybolov v severozápadním Atlantiku [1], a zejména na čl. 2 odst. 4 a článek 4 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Účastníci devátého zasedání konference smluvních stran Úmluvy o mezinárodním obchodu s ohroženými druhy (CITES) v roce 1994 požadovali, aby Organizace Spojených národů pro výživu a zemědělství (FAO) a regionální rybolovné organizace kontrolovaly údaje o úlovcích a obchodu druhy chrupavčitých ryb (žraloků a rejnoků).
(2) Vědecká rada Organizace pro rybolov v severozápadním Atlantiku (NAFO) zjistila, že se v úlovcích v severozápadním Atlantiku objevily chrupavčité ryby a požádala smluvní strany NAFO, aby hlásily tyto úlovky v dotaznících Statlant 21A a 21B vydaných FAO.
(3) Příloha nařízení (EHS) č. 2018/93, která odpovídá výše uvedeným dotazníkům Statlant 21A a 21B, musí být změněna, aby byla uvedena do souladu se závazky Evropského společenství, jako smluvní strany úmluvy NAFO.
(4) Vědecká rada NAFO přijala určité změny popisu podoblastí a divizí severozápadního Atlantiku a změny a dodatky definic a kódování pro použití při předkládání údajů o odlovu.
(5) Čl. 4 odst. 2 nařízení (EHS) č. 2018/93 stanoví, že členské státy mohou po získání souhlasu Komise předkládat údaje v jiné formě nebo na jiném nosiči dat, než je uveden v příloze V uvedeného nařízení.
(6) Několik členských států požadovalo předávání dat v jiné formě nebo prostřednictvím jiného nosiče dat, než je uvedeno v příloze V nařízení (EHS) č. 2018/93 (odpovídající výše uvedeným dotazníkům Statlant).
(7) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro zemědělskou statistiku, zřízeného rozhodnutím Rady 72/279/EHS [2],
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Přílohy I, III a IV nařízení (EHS) č. 2018/93 se nahrazují přílohami I, II a III tohoto nařízení.
Článek 2
Členské státy mohou předložit údaje ve formě uvedené v příloze IV tohoto nařízení.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1637/2001
ze dne 23. července 2001,
kterým se mění nařízení Rady (EHS) č. 3880/91 o předkládání statistik nominálních odlovů členských států provozujících rybolov v severovýchodním Atlantiku
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 3880/91 ze dne 17. prosince 1991 o předkládání statistik nominálních odlovů členských států provozujících rybolov v severovýchodním Atlantiku [1], a zejména na čl. 2 odst. 3 a článek 4 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Účastníci devátého zasedání konference smluvních stran Úmluvy o mezinárodním obchodu s ohroženými druhy (CITES) v roce 1994 požadovali, aby Organizace Spojených národů pro výživu a zemědělství (FAO) a regionální rybolovné organizace kontrolovaly údaje o úlovcích a obchodu druhy chrupavčitých ryb (žraloků a rejnoků).
(2) Na svém 87. statutárním zasedání v roce 1999 se Mezinárodní rada pro průzkum moří (ICES) usnesla přijmout zařazení druhů chrupavčitých ryb do skupin, jak je popsala studijní skupina ve své zprávě o druzích chrupavčitých ryb, a požádat FAO o zařazení těchto druhů do dotazníku Statlant 27A o statistice odlovů v severozápadním Atlantiku.
(3) Mezinárodní rada pro průzkum moří doplnila nové druhy na seznam druhů, které jsou v její databázi předmětem statistiky odlovů v severozápadním Atlantiku. Členské státy by měly být proto vyzvány, aby předkládaly dostupné údaje o odlovech těchto dodatečně zařazených druhů.
(4) Čl. 4 odst. 2 nařízení (EHS) č. 3880/91 stanoví, že členské státy mohou po získání souhlasu Eurostatu předkládat údaje v jiné formě nebo na jiném nosiči dat, než je uveden v příloze IV uvedeného nařízení.
(5) Několik členských států požadovalo předávání dat v jiné formě nebo prostřednictvím jiného nosiče dat, než je uvedeno v příloze IV nařízení (EHS) č. 3880/91 (odpovídající výše uvedeným dotazníkům Statlant).
(6) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro zemědělskou statistiku, zřízeného rozhodnutím Rady 72/279/EHS [2],
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Příloha nařízení (EHS) č. 3880/91 se nahrazuje přílohou I tohoto nařízení.
Článek 2
Členské státy mohou předkládat údaje ve formátu upřesněném v příloze II tohoto nařízení.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1638/2001
ze dne 24. července 2001,
kterým se mění nařízení Rady (ES) č. 2597/95 o předkládání statistik odlovů a rybolovné činnosti členských států provozujících rybolov v určitých oblastech kromě severního Atlantiku
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 2597/95 ze dne 23. října 1995 o předkládání statistik nominálních odlovů členských států provozujících rybolov v určitých oblastech kromě severního Atlantiku [1], a zejména na čl. 2 odst. 5 a článek 4 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Účastníci devátého zasedání konference smluvních stran Úmluvy o mezinárodním obchodu s ohroženými druhy (CITES) v roce 1994 požadovali, aby Organizace Spojených národů pro výživu a zemědělství (FAO) a regionální rybolovné organizace monitorovaly údaje o úlovcích a obchodu druhy chrupavčitých ryb (žraloků a rejnoků).
(2) FAO ve spolupráci s příslušnými regionálními rybolovnými organizacemi vypracovala seznam druhů chrupavčitých ryb, o jejichž odlovu se musí předkládat statistické údaje v dotaznících Statlant.
(3) Článek 4 nařízení (ES) č. 2591/95 stanoví, že členské státy mohou po získání souhlasu Eurostatu předkládat údaje v jiné formě nebo na jiném nosiči dat, než je uveden v příloze V uvedeného nařízení.
(4) Několik členských států požadovalo předávání dat v jiné formě nebo prostřednictvím jiného nosiče dat, než je uvedeno v příloze V nařízení (ES) č. 2597/95 (odpovídající výše uvedeným dotazníkům Statlant).
(5) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro zemědělskou statistiku, zřízeného rozhodnutím Rady 72/279/EHS [2],
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Příloha IV nařízení (ES) č. 2597/95 se nahrazuje přílohou I tohoto nařízení.
Článek 2
Členské státy mohou předkládat údaje ve formátu upřesněném v příloze II tohoto nařízení.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1639/2001
ze dne 25. července 2001,
kterým se stanoví minimální a rozšířené programy Společenství pro shromažďování údajů v odvětví rybolovu a kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1543/2000
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení rady (ES) č. 1543/2000 ze dne 29. června 2000, kterým se stanoví rámec Společenství pro shromažďování a správu údajů nezbytných k řízení společné rybářské politiky [1], a zejména na čl. 5 odst. 1 a čl. 8 odst. 1 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení (ES) č. 1543/2000 stanoví rámec Společenství pro shromažďování a správu údajů nezbytných k vyhodnocení situace rybolovných zdrojů a odvětví rybolovu.
Za tím účelem stanoví, že členské státy vytvoří vnitrostátní programy pro shromažďování a správu údajů v souladu s programy Společenství.
(2) Je proto nezbytné vytvořit minimální program Společenství zajišťující informace bezpodmínečně nutné pro vědecká hodnocení a vytvořit rozšířený program Společenství zahrnující rovněž informace, které by mohly rozhodujícím způsobem zlepšit vědecká hodnocení.
(3) Informace požadované pro každý program by měly být shromažďovány formou modulů hodnocení, zahrnujících rybolovné kapacity a intenzitu rybolovu, úlovky a nakonec i hospodářskou situaci odvětví.
(4) Programy členských států pro shromažďování údajů pro vědecká hodnocení by měly být slučitelné se shromažďováním údajů pro správu ostatních aspektů společné rybářské politiky a se shromažďováním údajů, které musí členské státy poskytovat v rámci statistického programu Společenství.
(5) Měla by být stanovena pravidla pro přenos údajů a přístup k nim s přihlédnutím k jejich důvěrnosti, jakož i pravidla týkající se technických úprav programů Společenství a výjimek z těchto programů.
Měly by se rovněž vypracovat postupy ke sledování vnitrostátních programů.
(6) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro rybolov a akvakulturu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Účel
Zřizují se minimální a rozšířené programy Společenství podle čl. 5 odst. 1 nařízení (ES) č. 1543/2000 v podobě uvedené v příloze.
Toto nařízení rovněž stanoví určitá prováděcí pravidla pro údaje shromažďované v rámci vnitrostátních programů členských států.
Článek 2
Definice
Pro účely tohoto nařízení se rozumí:
1. "skupinou" skupina plavidel, co nejjednolitější ve smyslu fyzikální charakteristiky a použití lovného zařízení podle rozdělení skupin obsaženém ve čtvrtém víceletém orientačním programu (MAGP IV);
2. "obchodním rybářským loďstvem" plavidla s registrací a oprávněním podle nařízení Rady č.
3690/93 [2] nebo jinak oprávněná k rybolovu za účelem obchodního využívání rybolovných zdrojů; členské státy by měly podle nařízení Komise č. 2090/98 [3] poskytovat o těchto plavidlech informace lodnímu rejstříku Společenství;
3. "rekreačním a sportovním rybolovem" všechny druhy rybolovných činností, které nejsou prováděny pro obchodní účely;
4. "prvotními údaji" údaje vztahující se na jednotlivá plavidla, fyzické či právnické osoby, nebo na jednotlivé odběry vzorků;
5. "skutečným rybolovným výkonem" odhadovaný rybolovný výkon plavidel na základě porovnání úlovků uskutečněných těmito plavidly;
6. "jmenovitým rybolovným výkonem" rybolovný výkon vyjádřený fyzikální veličinou (výkonem motoru nebo nosností), nebo kombinací těchto charakteristik;
7. "intenzitou rybolovu" plavidla součin rybolovného výkonu a doby trvání rybolovné činnosti a skupiny plavidel pak součet intenzit rybolovu všech dotyčných plavidel;
8. "typem rybolovné techniky" použití specifického lovného zařízení nebo použití jednoho či více lovných zařízení téže skupiny;
9. "časově prostorovým rozčleněním" kombinace časového období a zeměpisného rozvrstvení na podoblasti;
10. "vyčerpávajícím výběrem" studie populace ve statistickém smyslu podle parametru, při níž jsou všichni jednotlivci tvořící výše uvedenou populaci skutečně měřeni;
11. "zpracovatelským průmyslem" průmysl zabývající se přípravou a konzervací ryb, korýšů a měkkýšů, jakož i přípravou a konzervací produktů obsahujících ryby, korýše a měkkýše;
12. "odvětvím zpracovatelského průmyslu" část zpracovatelského průmyslu vymezená na základě způsobu zpracování (mražením, sušením/nasolením, uzením, výrobou konzerv, hotových jídel a jinak) a na základě distribučních cest podle skupin dotyčných druhů (druhů hlubinných a žijících při dně, Thunnidae, pelagických druhů jiných než Thunnidae, ostatních rybích druhů, korýšů, hlavonožců, mlžů, jiných měkkýšů a ostatních);
13. "souhrnnými údaji" souhrnné údaje podle čl. 2 písm. b) nařízení (ES) č. 1543/2000;
14. "funkční jednotkou" operační soubor statistických obdélníků odpovídajících oblasti rozdělení zeměpisně oddělené biologické populace, nebo nahromadění menších biologických populací podle dodatku II;
15. "úlovky" celková živá hmotnost všech ulovených ryb, tj. brutto úlovek;
16. "vykládkou" živá hmotnost odpovídající vyloženému úlovku, tj. jmenovitý úlovek;
17. "výmětem" celková živá hmotnost podměrečných, neprodejných či jinak nežádoucích ryb vrácených do moře při odlovu nebo krátce potom.
Článek 3
Požadavky na vnitrostátní programy
Vnitrostátní programy, které členské státy vypracují v souladu s programy Společenství uvedenými v příloze, zahrnují zejména:
a) návaznost na programy Společenství blíže určující plánované činnosti podle sekcí a odkazů na dotčený program;
b) analytické veličiny rozdělené podle sekcí a programu, jakož i podle zeměpisné oblasti podle dodatku I úrovně 2;
c) v případě náhodných výběrů podrobný popis sledovaných strategií a použitých statistických odhadů, které umožňují vyhodnocení míry přesnosti a poměru mezi náklady a přesností;
d) podklady umožňující prokázat spolupráci a rozdělení úkolů mezi členskými státy.
Programy zajistí odhady stupňů přesnosti uvedené v písmenu c) nejpozději do 31. května 2003.
Článek 4
Předkládání vnitrostátních programů
Každý členský stát každoročně předloží Komisi nejpozději do 31. května elektronickou cestou svůj vnitrostátní program uvedený v článku 6 nařízení (ES) č. 1543/2000.
Článek 5
Předávání údajů mezinárodním organizacím
1. Údaje uvedené v tomto nařízení mohou členské státy předávat příslušným mezinárodním organizacím v souladu se zvláštními pravidly a předpisy těchto organizací.
2. Členské státy informují Komisi o předaných informacích zmíněných v odstavci 1 a poskytnou Komisi na její žádost kopii v elektronické formě.
Článek 6
Koordinace mezi Komisí a členskými státy
1. Komise přezkoumá vnitrostátní programy a ověří jejich soulad s podmínkami podle tohoto nařízení.
Pokud by z přezkoumání vnitrostátního programu vyplynulo, že není v souladu s těmito podmínkami, uvědomí o tom Komise neprodleně dotyčný členský stát a navrhne změny tohoto programu.
Dotčený členský stát může poté předložit nový přepracovaný vnitrostátní program.
2. Členské státy předloží nejpozději do 31. května 2003 a pak vždy do 31. května roku následujícího po provádění programu technickou zprávu o činnosti s podrobným popisem stavu plnění cílů stanovených v době návrhu minimálního a rozšířeného programu.
3. Členský stát jmenuje orgán příslušný k provádění tohoto nařízení, dále uváděný jen jako "národní korespondent".
4. Každý členský stát oznámí Komisi a ostatním členským státům nejpozději do 31. května 2001 podrobné údaje o svém národním korespondentovi.
5. Národní korespondent informuje pravidelně Komisi o vývoji vnitrostátních programů.
Článek 7
Nesoulad s programy Společenství
Usoudí-li Komise, že členský stát nedodržuje závazky stanovené v jednotlivých částech programů Společenství a že dotyčný členský stát obdržel finanční pomoc Společenství pro tyto části, informuje Komise dotyčný členský stát, který provede správní šetření.
Členský stát informuje Komisi o průběhu a výsledcích tohoto šetření a pošle jí neprodleně kopii zprávy vypracované po ukončení šetření a oznámí hlavní body, na nichž je tato zpráva založena.
Komise může rozhodnout, že bude požadovat navrácení neoprávněně vyplacené částky včetně úroku za dotyčné období.
Článek 8
Technické úpravy a výjimky
1. Komise může na základě stanoviska Vědeckotechnického a hospodářského výboru pro rybářství (dále jen "VTHVR") schválit úpravy ve zjišťováních uvedených v sekci G, odstavci 1, v bodě iii) přílohy.
2. Komise může na základně stanoviska VTHVR a v souladu s postupem uvedeným v čl. 9 odst. 2 nařízení (ES) č. 1543/2000 rozhodnout o výjimkách ze závazků stanovených v sekcích H a I přílohy.
Článek 9
Správa prvotních a souhrnných údajů
1. Členské státy přijmou všechna potřebná opatření k tomu, aby bylo s prvotními údaji shromážděnými v rámci tohoto rozhodnutí nakládáno jako s důvěrnými.
2. Prvotní údaje se uchovají po dobu potřebnou k provádění příslušných úkolů, nejméně však po dobu pěti let.
3. Každý členský stát zajistí, aby souhrnné údaje týkající se programů Společenství byly zaneseny do elektronických počítačových databází přístupných elektronickou cestou Komisi a národním korespondentům podle článků 10 a 11.
4. Souhrnné údaje podle odstavce 3 nesmějí obsahovat žádné údaje, které by umožnily identifikovat jednotlivá plavidla, fyzické nebo právnické osoby.
5. Členské státy zaručí bezpečnost zpracování dat ve svých příslušných počítačových systémech, zejména vyžaduje-li jejich zpracování přenos po síti.
6. Členské státy přijmou všechna potřebná technická opatření na ochranu údajů proti jakémukoliv jejich náhodnému nebo nezákonnému zničení, náhodné ztrátě, poškození, dalšímu šíření nebo neoprávněnému přístupu k nim, jakož i proti jakémukoliv nevhodnému způsobu nakládání s nimi.
Článek 10
Přístup Komise k údajům
1. Přeje-li si Komise použít souhrnné údaje shromážděné podle tohoto nařízení, upřesní dotčeným členským státům, o které údaje se jedná.
2. Členské státy přijmou všechna potřebná opatření, která umožní dálkový přístup k dotyčným údajům nebo jejich reprodukci, ve lhůtě nepřesahující 20 pracovních dnů.
3. Není-li členský stát schopen požadavku Komise vyhovět, musí o tom neprodleně informovat Komisi a uvést důvody.
4. Sestaví-li Komise z údajů členských států počítačový soubor, nesmí být tento soubor uchováván déle než 20 pracovních dnů ode dne, kdy byly informace vyžádány, a musí pak být proto zničen, ledaže by k jeho dalšímu využívání daly dotyčné členské státy výslovný písemný souhlas.
Článek 11
Přístup členských států k údajům
1. Členské státy přijmou všechna potřebná opatření, která usnadní přístup národních korespondentů ostatních členských států k počítačové databázi obsahující souhrnné údaje.
2. Členské státy oznámí Komisi a ostatním členským státům důvody vedoucí k pozastavení přístupu k údajům, na něž se vztahuje toto nařízení.
3. Přeje-li si národní korespondent přístup k údajům v držení jiného členského státu, pošle svůj požadavek národnímu korespondentovi odpovědnému za přístup k těmto údajům.
Tento národní korespondent odpoví na požadavek do 10 pracovních dnů od obdržení požadavku a musí uvést důvody pro jakékoliv odmítnutí.
4. Členské státy mohou uzavírat smlouvy nebo se dohodnout o IT-protokolech k usnadnění přístupu k databázím.
Musí o tom bezodkladně uvědomit Komisi.
Náklady vzniklé přístupem k databázi nese ten národní korespondent, který o něj požádal.
Článek 12
Důvěrnost
Členům VTHVR a účastníkům jím organizovaných zasedání není dovoleno pořizovat kopie části nebo všech údajů za účelem jejich použití mimo zasedání.
Článek 13
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost sedmým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1646/2001
ze dne 13. srpna 2001,
kterým se stanoví prováděcí pravidla pro poskytování podpory na přizpůsobení rafineriím preferenčního surového cukru a kterým se upravuje podpora na přizpůsobení i doplňková základní podpora pro rafinerie cukru
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1260/2001 ze dne 19. června 2001 o společné organizaci trhů v odvětví cukru [1], a zejména na čl. 38 odst. 6 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Čl. 38 odst. 1 a 3 nařízení (ES) č. 1260/2001 stanoví, že pro hospodářské roky 2001/02 až 2005/06 se rafineriím zpracovávajícím preferenční surový třtinový cukr ve Společenství poskytne jako jedna z forem intervenčních opatření podpora na přizpůsobení, spolu s doplňkovou základní podporou pro surový třtinový cukr vyrobený ve francouzských zámořských departementech. Tato ustanovení rovněž uvádí, že podporu na přizpůsobení lze poskytnout pouze v rámci množství uvedených v ustanoveních článku 35 nařízení (ES) č. 1260/2001.
(2) Cukr, pro který lze poskytnout podporu na rafinaci, musí být preferenčním cukrem ve smyslu článku 35 nařízení (ES) č. 1260/2001. Za účelem zjištění jeho původu a kontroly jeho dovozů do Společenství je tedy nezbytné použít ustanovení a doklady uvedené v nařízení Komise (EHS) č. 2782/76 ze dne 17. listopadu 1976, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro dovoz preferenčního cukru [2], naposledy pozměněném nařízením (ES) č. 2665/98 [3].
(3) Má-li být umožněno poskytování podpory, je třeba stanovit přiměřená opatření pro kontrolu rafinovaného cukru a za tímto účelem definovat pojem rafinace, vzorec pro výtěžnost dotyčného surového cukru, jakož i povinnost zadávat provedení analýz laboratoři schválené příslušnými orgány členského státu, v němž se rafinace provádí.
(4) Správní opatření pro surový třtinový cukr vyrobený ve francouzských zámořských departementech, na který lze poskytnout doplňkovou základní podporu, musí být stejná jako opatření stanovená v nařízení Komise (ES) č. 1554/2001 ze dne 30. července 2001, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1260/2001, pokud jde o uvádění na trh cukru vyrobeného ve francouzských zámořských departementech, a kterým se vyrovnávají cenové podmínky s preferenčním surovým cukrem [4].
(5) Čl. 38 odst. 4 nařízení (ES) č. 1260/2001 stanoví, že podporu na přizpůsobení, jakož i doplňkovou podporu lze upravit podle hospodářského vývoje v odvětví cukru, zejména vývoje marže dosahované v oblasti výroby a rafinace. S ohledem na nutnost udržovat marži dosahovanou v oblasti výroby a rafinace v rovnováze, nutnost, která vedla k zavedení těchto podpor a jejich úpravě během předchozího režimu, je proto nezbytné zachovat na hospodářský rok 2001/02 částky podpory na úrovni hospodářského roku 2000/01.
(6) Řídící výbor pro cukr nezaujal stanovisko ve lhůtě stanovené jeho předsedou,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Podpora stanovená v čl. 38 odst. 1 nařízení (ES) č. 1260/2001, dále jen "podpora", se poskytuje na žádost, kterou příslušným orgánům členského státu, ve kterém se rafinace uskutečnila, podá podnik, který dotyčný preferenční surový cukr rafinoval.
2. K žádosti o podporu musí být přiložen důkaz o tom, že rafinovaný cukr byl získán z preferenčního surového cukru dovezeného do Společenství podle nařízení (EHS) č. 2782/76.
Tento důkaz se poskytuje předložením originálu dokladu uvedeného v čl. 6 odst. 1, případně v čl. 7 odst. 1 a odst. 2 nařízení (EHS) č. 2782/76 nebo předložením kopie těchto dokladů, kterou příslušné orgány dovážejícího členského státu ověřily podle originálu. Tyto orgány zapíší do kolonky 8 kopie údaje uvedené v čl. 6 odst. 2, případně v čl. 7 odst. 3.
3. Pro poskytnutí příspěvku se
a) "rafinací" rozumí zpracování surového cukru ve smyslu čl. 1 odst. 2 písm. b) nařízení (ES) č. 1260/2001 na bílý cukr ve smyslu čl. 1 odst. 2 písm. a) uvedeného nařízení v podniku žadatele podle definice v čl. 7 odst. 4 třetím pododstavci uvedeného nařízení;
b) dotyčný surový cukr podléhá celní kontrole nebo jiné administrativní kontrole, která poskytuje rovnocenné záruky.
4. Za účelem stanovení podpory se výtěžnost dotyčného surového cukru vypočítá snížením dvojnásobku stupně polarizace uvedeného cukru o 100.
5. Analýzy provádí při příjmu laboratoř schválená příslušnými orgány členského státu, ve kterém se rafinace musí uskutečnit.
Jestliže však cukr byl podroben analýzám ke zjištění výtěžnosti již před vstupem tohoto nařízení v platnost, tyto analýzy se považují za analýzy splňující požadavky stanovené v prvním pododstavci.
Článek 2
1. Doplňková základní podpora stanovená v čl. 38 odst. 3 nařízení (ES) č. 1260/2001 se poskytuje na žádost podniku, který rafinoval cukr vyrobený ve francouzských zámořských departementech.
2. Nařízení (ES) č. 1554/2001 se na doplňkovou základní podporu použije obdobně.
Článek 3
Částka podpory na přizpůsobení a částka doplňkové základní podpory uvedené v čl. 38 odst. 1 a odst. 3 nařízení (ES) č. 1260/2001 se pro hospodářský rok 2001/02 zvyšuje v důsledku úpravy uvedené v odst. 4 téhož článku na 2,92 EUR na 100 kg cukru vyjádřeného jako bílý cukr.
Článek 4
Dotyčný členský stát sdělí Komisi za každé čtvrtletí a v kalendářním měsíci, který následuje po dotyčném čtvrtletí, množství vyjádřená jako bílý cukr, na která byly poskytnuty podpory, jakož i částky v národní měně odpovídající těmto množstvím.
Článek 5
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1651/2001
ze dne 14. srpna 2001,
kterým se mění nařízení (EHS) č. 1274/91, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (EHS) č. 1907/90 o některých obchodních normách pro vejce
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1907/90 ze dne 26. června 1990 o některých obchodních normách pro vejce [1], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 5/2001 [2], a zejména na čl. 10 odst. 3 a čl. 20 odst. 1 a 4 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (EHS) č. 1274/91 [3], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 505/98 [4], stanoví nezbytná prováděcí pravidla pro obchodní normy v odvětví vajec.
(2) Možnost zpětného vysledování vajec a správnost dat vyznačovaných v třídírnách musí být lépe zajištěny, a proto je nezbytné zpřísnit ustanovení o identifikaci dodávek vajec od producentů do třídíren, zejména ohledně vyznačování data snášky nebo doby snášky na obal v místě produkce, jakož i ustanovení o zásilkách netříděných vajec mezi třídírnami.
(3) V případě automatického zařízení na prosvěcování vajec je vhodné umožnit členským státům, aby netrvaly na nepřetržité obsluze tohoto zařízení.
(4) Je nezbytné zajistit dodržování stávajících hmotnostních skupin odstupňovaných po 10 g, a proto musí být zpřísněny předpisy, aby se zabránilo rozdělování hmotnostních skupin do dvou tříd, které by se odlišovaly barvou balení nebo použitými symboly a různou cenovou strukturou, čímž by narušovaly řádné obchodování a povinnost poskytovat spotřebitelům jasné informace.
(5) Zkušenosti ukázaly, že výjimka umožňující dodávat nebalená vejce v malých množstvích z třídírny přímo maloobchodníkovi nemusí být vázána na vzdálenost dodávky.
Povinné vyznačení data třídění musí být nahrazeno vyznačením doporučeného data spotřeby, které musí být uvedeno povinně.
(6) Definice data minimální trvanlivosti a doporučeného data prodeje by měly být zpřesněny a tato data by měla být stanovena na základě maximální lhůty 21 dní po snášce, kdy musí být vejce dodána spotřebiteli podlerozhodnutí Rady 94/371/ES ze dne 20. června 1994, kterým se stanoví zvláštní zdravotně hygienické podmínky pro uvádění na trh některých druhů vajec [5], mezi něž patří datum minimální trvanlivosti stanovené v maximální lhůtě 28 dní po snášce.
(7) Na základě získaných zkušeností a po přijetí směrnice Rady 1999/74/ES ze dne 19. července 1999, kterou se stanoví minimální požadavky na ochranu nosnic [6], by měla být upravena podrobná ustanovení o nepovinném označování různých způsobů chovu, aby se snížil počet těchto způsobů a aby byly znovu stanoveny výrazy, které se mohou v jednotlivých jazycích Společenství používat zejména pro klecový chov nosnic.
Mimoto by se minimální požadavky na jednotlivé způsoby chovu, které musí drůbežářské podniky splňovat, měly přizpůsobit ustanovením směrnice 1999/74/ES a rovněž by měly být stanoveny dodatečné požadavky na vejce od slepic z volného výběhu, aby se zabránilo zneužívání venkovních volných výběhů.
Dále je nezbytné stanovit podrobnější pravidla pro vedení záznamů ekonomickými subjekty, aby tak mohl být oběh produktu lépe sledován.
A konečně by se nepovinné vyznačování způsobu chovu mělo rozšířit i na vejce určená ke zpracování, a to na podporu prodeje vaječných výrobků zhotovených z vajec různých druhů a k usnadnění jejich kontroly.
(8) Musí se stanovit prováděcí pravidla pro nepovinné vyznačování údajů o způsobu krmení nosnic na vejce a na jejich balení, a to zejména ustanovení umožňující sledovat oběh vajec pocházejících od nosnic krmených určitým druhem krmiva.
Tato pravidla by měla stanovit minimální procentuální obsah obilovin v krmivech, na kterých jsou ve složení obiloviny uvedeny; členské státy mohou pro tato krmiva stanovit přísnější požadavky, které by se vztahovaly pouze na jejich vlastní producenty a nenarušovaly by obchod s vejci v rámci Společenství.
S ohledem na nepovinné vyznačování údajů o způsobu krmení a způsobu chovu nosnic mohou být kontrolou dodržování uvedených pravidel pověřeny orgány nezávislé na producentech, které by mohly od subjektů uvádějících zmíněné údaje požadovat úhradu nákladů na provedenou kontrolu.
(9) Článek 28 nařízení (EHS) č. 1274/91 stanoví, že v případě prodeje konečnému spotřebiteli mají být výrazy použité k označení vajec a balení vyjádřeny v jazyce nebo jazycích, které jsou snadno srozumitelné pro kupující v členském státě, ve kterém se tento prodej uskutečňuje.
Toto ustanovení musí být zrušeno vzhledem k tomu, že se používá článek 16 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/13/ES ze dne 20. března 2000 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se označování potravin, jejich obchodní úpravy a související reklamy [7].
(10) Je proto nezbytné patřičně změnit nařízení (EHS) č. 1274/91.
(11) Kvůli zajištění plynulého přechodu k novému systému by pravidla uplatňovaná před 1. červencem 2001 v oblasti vyznačování údajů o způsobu krmení nosnic měla zůstat v platnosti až do dne nabytí účinnosti tohoto nařízení.
Na alternativní způsoby produkce, kromě nově budovaných nebo přebudovaných zařízení, by se stále měly vztahovat minimální požadavky stanovené v příloze II písm. c) a d) nařízení (EHS) č. 1274/91 a použitelné před vstupem tohoto nařízení v platnost, a to až do data stanoveného v článku 4 směrnice 1999/74/ES.
(12) Řídící výbor pro drůbeží maso a vejce nevydal stanovisko ve lhůtě stanovené jeho předsedou,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (EHS) č. 1274/91 se mění takto:
1. V článku 1 se odstavec 5 nahrazuje tímto: "5. Dříve než obaly opustí místo produkce, musí na nich být uvedeno jméno a adresa nebo registrační číslo produkčního zařízení, den nebo doba snášky a datum odeslání.
V případě třídíren zásobených vejci bez obalu z vlastních výrobních jednotek, které se nacházejí na témže místě jako třídírna, se identifikační údaje vyznačují v třídírně.
Pokud jsou netříděná vejce odesílána z první třídírny do jiných třídíren v různých kontejnerech, musí být na každý kontejner vyznačeny uvedené identifikační údaje dříve, než opustí třídírnu.
Pokud je vyznačena doba snášky, pak se datum minimální trvanlivosti a doporučené datum prodeje podle čl. 14 odst. 1a a čl. 16 odst. 2 stanoví podle prvního dne uvedené doby."
2. V čl. 3 odst. 3 se písmeno a) nahrazuje tímto: "a) vhodné zařízení na prosvěcování vajec, u kterého je po celou dobu provozu nepřetržitá obsluha a které umožňuje provést u každého vejce zvlášť kontrolu jakosti. Pokud se používá automat na prosvěcování, výběr a třídění, musí být součástí tohoto zařízení samostatná prosvěcovací lampa. V případě automatického zařízení nemusí příslušný orgán trvat na nepřetržité obsluze tohoto zařízení;"
3. V článku 8 se odstavec 2 nahrazuje tímto: "2. Hmotnostní skupina se na baleních vyznačí příslušnými písmeny nebo příslušnými údaji podle odstavce 1 nebo pomocí kombinace obou, a případně lze uvést i příslušné rozpětí dané hmotnosti. Žádné další dělení hmotnostních rozpětí uvedených v odstavci 1 pomocí různých barev balení, symbolů, obchodních značek nebo jiných označení není povoleno."
4. V článku 12 se odstavec 4 nahrazuje tímto: "4. Odchylka stanovená v čl. 11 odst. 2 nařízení (EHS) č. 1907/90 se vztahuje na denní objemy menší než 3600 vajec na jednu dodávku a menší než 360 vajec na jednoho odběratele. V průvodních dokladech musí být uvedeno jméno, adresa a číslo třídírny, jakož i počet vajec, třída jakosti, hmotnostní skupina a datum minimální trvanlivosti."
5. V článku 14 se vkládá nový odstavec 1a, který zní: "1a. Datum minimální trvanlivosti je den, kdy vejce třídy "A", pokud jsou náležitě uskladněna, stále splňují požadavky podle čl. 5 odst. 1. Toto datum je stanoveno na den, který následuje maximálně 28 dnů po snášce."
6. V článku 16 se odstavec 2 nahrazuje tímto: "2. Doporučené datum prodeje nesmí překročit maximální lhůtu na dodání vajec spotřebiteli v délce 21 dnů po snášce, jak je stanoveno v čl. 3 odst. 1 rozhodnutí Rady 94/371/ES [8]."
7. Článek 18 se mění takto:
a) Odstavec 1 se nahrazuje tímto: "1. Při označování způsobu chovu podle článku 7 a čl. 10 odst. 3 nařízení (EHS) č. 1907/90, s výjimkou organického nebo biologického chovu podle nařízení Rady (EHS) č. 2092/91 [*] Úř. věst. L 198, 22.7.1991, s. 1., na vejce a na balení obsahující vejce nelze použít jiných údajů než jsou níže uvedené údaje a odpovídající údaje v ostatních jazycích Společenství uvedených v příloze II, a v každém případě pouze za předpokladu, že jsou splněny podmínky stanovené v příloze III: Na baleních _BAR_ Na vejcích _BAR_ Vejce od slepic z volného výběhu _BAR_ Volný výběh _BAR_ Vejce od slepic z chovu na stelivu _BAR_ Stelivo _BAR_
Vejce od slepic z klecového chovu _BAR_ Klec _BAR_
Tyto údaje mohou doplňovat údaje vypovídající o charakteristice příslušného způsobu chovu.
Údaje na vejcích mohou být nahrazeny kódem znázorňujícím rozlišovací číslo producenta, které umožňuje určit způsob chovu za předpokladu, že význam kódu je na balení vysvětlen.
V případě prodeje vajec bez obalu lze označení způsobu chovu použít pouze tehdy, jestliže se na jednotlivá vejce označí na farmě nebo v třídírně příslušný údaj nebo kód producenta; tento kód musí umožnit určení způsobu chovu a jeho význam musí být vysvětlen na samostatné poznámce.
Pokud členské státy přidělily rozlišovací čísla uvedená v článku 7 směrnice Rady 1999/74/ES [**] Úř. věst. L 203, 3.8.1999, s. 53. produkčním zařízením, jejichž činnost uvedená směrnice upravuje, nesmí být použity žádné další kódy.
Jestliže se členský stát rozhodne rozšířit přidělování rozlišovacího čísla na jiná zařízení než ta, která jsou uvedena ve směrnici 1999/74/ES, nesmí být použity žádné další kódy."
b) V odstavci 2 se úvodní věta prvního pododstavce nahrazuje tímto: "2. Třídírny oprávněné užívat údaje uvedené v odstavci 1 uchovávají samostatné záznamy o jednotlivých způsobech chovu nejméně po dobu šesti měsíců poté, co producent přestal vejce dodávat nebo poté, co vyřadil dané hejno z výrobního cyklu:"
"4. Vejce uvedená v odstavci 1 se dodávají třídírnám a závodům potravinářského průmyslu schváleným podle směrnice 89/437/EHS v baleních, na kterých je vyznačen jeden z údajů uvedených v odstavci 1 v jednom či více jazycích Společenství.
Dříve než balení opustí místo produkce, musí na nich být uvedeno jméno a adresa nebo registrační číslo producenta, druh vajec, jejich počet nebo hmotnost a den odeslání.
Třídírny a závody potravinářského průmyslu uchovávají záznamy o datu dodání a o všech údajích na baleních, jakož i záznamy o stavu fyzických zásob zjišťovaném jednou týdně nejméně po dobu šesti měsíců."
"6. Třídírny podle odstavce 2 vedou samostatné záznamy o denním třídění podle jakosti a hmotnosti, jakož i prodeji vajec a malých balení označených podle odstavce 1, včetně jména a adresy odběratele, počtu balení, počtu nebo hmotnosti prodaných vajec podle hmotnostních skupin a data dodání, jakož i záznamy o stavu fyzických zásob zjišťovaném jednou týdně.
Nicméně místo záznamů o uskutečněném prodeji mohou zakládat do pořadačů faktury nebo dodací listy, na kterých jsou uvedeny údaje podle odstavce 1.
Tyto záznamy a pořadače se musí uchovávat nejméně po dobu šesti měsíců."
e) V odstavci 6a se úvodní věta prvního pododstavce nahrazuje tímto: "6a. U vajec podle odstavce 1 písm. a) a b) jsou sběrná zařízení a velkoobchodníci povinni uchovávat záznamy o nákupu a prodeji, jakož i o stavu jejich fyzických zásob, po dobu nejméně šesti měsíců."
f) Odstavec 7a se nahrazuje tímto: "7a. Odstavce 2 až 6a se neuplatňují, pokud je použit výraz uvedený v odst. 1 písm. c)."
g) Vkládá se nový odstavec 7b, který zní: "7b. Balení obsahující vejce určená pro závody potravinářského průmyslu schválené podle směrnice 89/437/EHS mohou být označena údaji uvedenými v odstavci 1 za předpokladu, že vejce byla vyprodukována v drůbežárnách, které splňují příslušné požadavky stanovené v příloze III, a že se uplatňují kontrolní opatření podle odstavců 2 až 6."
8. V článku 18a se odstavec 1 nahrazuje tímto: "1. Členské státy přijmou všechna nezbytná opatření, aby zajistily důvěrný charakter informací poskytovaných podle článku 17, čl. 18 odst. 2, čl. 18c odst. 1 a čl. 19 odst. 2, pokud se jedná o fyzické osoby."
9. Článek 18b se nahrazuje tímto: "Článek 18b
Kontrolou údajů o použitém způsobu chovu podle čl. 18 odst. 1, včetně údajů o charakteristice příslušného způsobu a údajů o způsobu krmení nosnic podle článku 18c, mohou členské státy pověřit subjekty, které ve vztahu k příslušným producentům zaručí nezbytnou nezávislost a které vyhoví kritériím stanoveným evropskou normou č. EN/45011.
Příslušné orgány daného členského státu vydávají těmto subjektům licence a kontrolují jejich činnosti.
Náklady na kontroly provedené těmito subjekty nese hospodářský subjekt používající označení uvedená výše."
10. Vkládá se nový článek 18c, který zní: "Článek 18c
Pokud jsou na vejcích třídy A a jejich baleních uvedeny údaje o způsobu krmení nosnic, uplatňují se kromě podmínek stanovených v příloze IV rovněž tyto podmínky:
1. třídírny vyznačující tyto údaje vedou podrobné záznamy o dodávkách, ve kterých je uvedeno jméno a adresa nebo registrační číslo producenta, počet nebo hmotnost vajec a den dodání.
Producenti vedou aktuální záznamy o množství a druhu dodaného krmiva, ze kterého se v jejich provozovnách připravují krmné směsi, o datu dodání a jménu producenta nebo dodavatele krmiva, počtu a stáří nosnic, jakož i o počtu vyprodukovaných a dodaných vajec, datu odeslání a jménech odběratelů.
Tyto záznamy se uchovávají nejméně po dobu šesti měsíců poté, co producent přestal vejce dodávat nebo poté, co bylo příslušné hejno vyřazeno z výrobního cyklu;
2. producenti a dodavatelé krmiva uchovávají záznamy o složení krmiva dodaného producentům uvedeným v odstavci 1, a to nejméně po dobu šesti měsíců po expedici;
3. třídírny uvedené v odstavci 1 vedou a uchovávají po dobu nejméně šesti měsíců samostatné záznamy o denním třídění podle jakosti a hmotnosti, o prodeji malých balení a vajec označených údaji uvedenými v odstavci 1 včetně jména a adresy odběratele, počtu nebo hmotnosti prodaných vajec a datu dodání, jakož i údaje o stavu fyzických zásob zjišťovaném jednou týdně.
Nicméně místo záznamů o uskutečněném prodeji mohou zakládat v pořadačích faktury nebo dodací listy, v kterých jsou uvedeny údaje o způsobu krmení nosnic;
4. velká balení obsahující vejce nebo malá balení, na kterých je vyznačen způsob krmení nosnic, musí být označena stejným způsobem.
V případě prodeje vajec bez obalu lze označení použít pouze tehdy, pokud jsou příslušnými údaji označena jednotlivá vejce;
5. nejméně jednou za rok se na farmě a u producenta krmiva provádějí kontroly s cílem zjistit, zda splňují podmínky stanovené pro používání příslušných značení;
6. odstavce 1 až 4 se uplatňují, aniž by byly dotčeny vnitrostátní technické normy, které stanoví náročnější požadavky než jsou minimální požadavky uvedené v příloze IV a které se vztahují pouze na producenty příslušného členského státu, a to za předpokladu, že jsou slučitelné s právem Společenství a se společnými obchodními normami pro vejce;
7. o vnitrostátních normách uvedených v odstavci 6 musí být informována Komise;
8. členské státy jsou povinny kdykoliv a na žádost Komise poskytnout veškeré informace nezbytné pro posouzení slučitelnosti norem podle tohoto článku s právem Společenství a se společnými obchodními normami pro vejce."
"2. Třídírny používající údaje nebo symboly uvedené v odstavci 1 vedou podrobné záznamy o dodávkách rozepsané podle jejich původu; v těchto záznamech je uvedeno jméno a adresa nebo registrační číslo producenta, počet nebo hmotnost vajec a datum dodávky.
Producent vede aktualizované záznamy o počtu a věku nosnic, počtu vyprodukovaných a dodaných vajec, datu odeslání a jménech odběratelů.
Tyto záznamy se uchovávají nejméně po dobu šesti měsíců poté, co producent přestal vejce dodávat nebo poté, co bylo příslušné hejno vyřazeno z výrobního cyklu."
12. V článku 19 se odstavec 3 nahrazuje tímto: "3. Třídírny uvedené v odstavci 2 vedou a uchovávají nejméně po dobu šesti měsíců samostatné záznamy o denním třídění podle jakosti a hmotnosti a prodeji malých balení a vajec označených výrazy nebo symboly podle odstavce 1; v těchto záznamech je rovněž uvedeno jméno a adresa odběratele, počet nebo hmotnost prodaných vajec a datum dodání, jakož i údaje o stavu fyzických zásob zjišťovaném jednou týdně. Nicméně místo záznamů o uskutečněném prodeji mohou zakládat v pořadačích faktury nebo dodací listy, v kterých jsou uvedeny údaje podle odstavce 1."
13. V čl. 20 odst. 1 se druhá odrážka nahrazuje tímto: "— jednou za rok, nejpozději do 1. dubna, průměrný počet chovaných nosnic (1), počet nebo hmotnost dodaných vajec zaevidovaných podle čl. 18 odst. 2 a čl. 7 písm. b), jakož i počet nebo hmotnost prodaných vajec zaevidovaných podle čl. 18 odst. 6, a to za předchozí kalendářní rok."
14. Článek 28 se zrušuje.
15. V příloze I bodu 1 (datum minimální trvanlivosti) se výraz "Cons. de pref. antes de" nahrazuje výrazem "Cons. pref."
16. Znění přílohy II se nahrazuje zněním přílohy I tohoto nařízení.
17. Znění příloh II a III tohoto nařízení se doplňuje jakožto přílohy III a IV.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Článek 1 se použije ode dne 1. ledna 2002.
Pravidla týkající se označování způsobu krmení nosnic a uplatňovaná před 1. červencem 2001 zůstanou v platnosti do 31. prosince 2001.
Na produkci, která probíhá v jiných než nově budovaných nebo přebudovaných zařízeních a která se ještě nepřizpůsobila ustanovením článku 4 směrnice 1999/74/ES, se nadále vztahují minimální požadavky stanovené v příloze II písm. c) a d) nařízení (EHS) č. 1274/91 a použitelné před vstupem tohoto nařízení v platnost, a to až do data stanoveného v článku 4 a uvedeného v příloze II tohoto nařízení.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1655/2001
ze dne 14. srpna 2001,
kterým se mění nařízení (ES) č. 1622/2000, kterým se stanoví některá prováděcí pravidla k nařízení (ES) č. 1493/1999 o společné organizaci trhu s vínem a zavádí se kodex Společenství pro enologické postupy a ošetření
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1493/1999 ze dne 17. května 1999 o společné organizaci trhu s vínem [1], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 2826/2000 [2], a zejména na článek 46 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Podle přílohy V části A bodu 3 nařízení (ES) č. 1493/1999 je možné odchýlit se od nejvyšší hodnoty celkového obsahu oxidu siřičitého, jestliže je to nezbytné kvůli povětrnostním podmínkám.
(2) Nařízení Komise (ES) č. 1622/2000 [3] naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 1609/2001 [4] stanoví některá prováděcí pravidla k nařízení (ES) č. 1493/1999 zejména pro nejvyšší přípustné hodnoty celkového obsahu oxidu siřičitého.
(3) V dopise ze dne 21. května 2001 požádala německá vláda, aby mohla z důvodu výjimečně nepříznivých povětrnostních podmínek zvýšit nejvyšší hodnotu celkového obsahu oxidu siřičitého 300 miligramů na litr ve víně o nejvýše 40 miligramů na litr vína vyrobeného v Německu z hroznů sklizených v roce 2000. Této žádosti by se mělo vyhovět.
(4) Toto dočasné opatření je jedinou dostupnou možností, jak zamezit znehodnocení sklizně hroznů v roce 2000, a může být použito pro vína vyrobená v Německu.
(5) Je tedy žádoucí změnit nařízení (ES) č. 1622/2000, aby umožňovalo zvýšení nejvyšší hodnoty celkového obsahu oxidu siřičitého u vín vyrobených v Německu z hroznů sklizených v roce 2000.
(6) Řídící výbor pro víno nezaujal stanovisko ve lhůtě stanovené předsedou,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (ES) č. 1622/2000 se mění takto:
1. V článku 19 se doplňuje nový odstavec, který zní: "4. Případy, ve kterých mohou členské státy kvůli povětrnostním podmínkám povolit, aby se u některých vín vyrobených v některých vinařských zónách na jejich území zvýšila nejvyšší hodnota celkového obsahu oxidu siřičitého stanovená na méně než 300 miligramů na litr podle přílohy V části A nařízení (ES) č. 1493/1999, o nejvýše 40 miligramů na litr, jsou uvedeny v příloze XIIa tohoto nařízení."
2. Vkládá se nová příloha, jejíž znění je uvedeno v příloze tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1660/2001
ze dne 16. srpna 2001,
kterým se mění nařízení Komise (ES) č. 1623/2000, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení (ES) č. 1493/1999 o společné organizaci trhu s vínem, jež se týkají mechanismů trhu
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1493/1999 ze dne 17. května 1999 o společné organizaci trhu s vínem [1], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 2826/2000 [2], a zejména na článek 33 a článek 36 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Článek 58 nařízení Komise (ES) č. 1623/2000 ze dne 25. července 2000, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení (ES) č. 1493/1999 o společné organizaci trhu s vínem týkající se mechanismů trhu [3], naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 1282/2001 [4], stanoví pravidla pro zbývající množství, která mají dodat producenti na základě svých povinností palírnám. S ohledem na získané zkušenosti by se měla lhůta pro tyto dodávky zkrátit.
(2) Článek 63 nařízení (ES) č. 1623/2000 stanoví zavedení režimu podpor pro destilaci konzumního alkoholu z vína.
Uvedený režim byl poprvé zaveden ve hospodářském roce 2000/01.
Na základě zkušeností v prvním roce jeho uplatňování je třeba tento režim změnit.
Zejména je potřeba, aby destilace byla zavedena později v průběhu roku a aby se snížilo procento produkce, které mohou producenti vína k destilaci dodávat.
Kromě toho je nezbytné stanovit lhůtu pro ukončení destilace.
(3) Články 86 a 102 nařízení (ES) č. 1623/2000 stanoví prováděcí pravidla pro užití alkoholu, který mají v držbě intervenční agentury.
Měly by se opravit některé věcné chyby a zejména by se měla upravit částka, která má být zaplacena za vzorky, a přípustné odchylky pro bioethanol včetně produktů vyžadujících rektifikaci by měly být stejné jako přípustné odchylky pro nová průmyslová užití.
(4) Řídící výbor pro víno nezaujal stanovisko ve lhůtě stanovené předsedou,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (ES) č. 1623/2000 se mění takto:
1. V článku 58 se první odstavec nahrazuje tímto: "Producenti podléhající destilační povinnosti podle článků 45 a 52 tohoto nařízení, kteří dodali před 15. červencem běžného hospodářského roku nejméně 90 % množství odpovídajícího jejich povinnosti, mohou svou povinnost splnit tím, že zbývající množství dodají před termínem, který stanoví příslušný státní orgán a který nemůže být pozdější než 31. červenec následujícího hospodářského roku."
2. Článek 63 se mění takto:
a) odstavce 1 a 2 se nahrazují tímto: "1. V každém hospodářském roce se destilace stolního vína a vína vhodného k získávání stolního vína podle článku 29 nařízení (ES) č. 1493/1999 zahajuje od 16. října.
2. Množství stolního vína a vína vhodného k získávání stolního vína, které může každý výrobce nechat destilovat, je omezeno na 30 % maximální produkce tohoto vína nahlášené během posledních tří hospodářských let včetně běžného roku, pokud hlášení již proběhlo. V případě používání výše uvedené procentní sazby je produkovaným množstvím stolního vína množství, které je uvedeno ve sloupci "stolní víno" v hlášení o produkci podle čl. 18 odst. 1 nařízení (ES) č. 1493/1999."
b) doplňuje se nový odstavec, který zní: "10. Víno dodané do palírny musí být destilováno nejpozději do 30. září následujícího hospodářského roku."
3. V článku 86 se první pododstavec nahrazuje tímto: "Každé čtvrtletí zahájí Komise postupem podle článku 75 nařízení (ES) č. 1493/1999 několik nabídkových řízení na vývoz do stanovených třetích zemí za účelem užití jako pohonné hmoty, přičemž množství zařazeného do každého nabídkového řízení je nejméně 50000 hektolitrů vinného alkoholu a za čtvrtletí celkem nepřekročuje 600000 hektolitrů alkoholu o 100 % objemových."
4. V článku 91 se odstavec 12 nahrazuje tímto: "12. Intervenční agentura, která má alkohol v držbě, uvolní jistotu na zajištění vývozu alkoholu pro takové množství alkoholu, u něhož byl předložen doklad, že bylo ve stanovené lhůtě vyvezeno. Odchylně od článku 23 nařízení (EHS) č. 2220/85 a s výjimkou případů vyšší moci propadá v případě překročení lhůty určené k vývozu jistota na zajištění vývozu ve výši 3 eur na hektolitr alkoholu o obsahu alkoholu 100 % objemových, a to ve výši:
a) 15 % ve všech případech;
b) 0,33 % zbývající částky po odečtení těchto 15 % na každý den překročení této vývozní lhůty."
5. V čl. 95 odst. 2 se druhý a třetí pododstavec nahrazují tímto: "Tento zákaz se nevztahuje na alkohol v obalech, které nejsou uvedeny v příslušných oznámeních o nabídkovém řízení nebo o veřejné dražbě nebo v rozhodnutí Komise podle článků 83 až 93 tohoto nařízení.
Alkohol v nádobách, které jsou uvedeny ve sdělení členských států podle odstavce 1 tohoto článku, mohou intervenční agentury, jež mají alkohol v držbě, nahradit po dohodě s Komisí alkoholem stejného druhu nebo může být, zejména z logistických důvodů, až do vydání příslušného poukazu na převzetí smíšen s jiným alkoholem dodávaným intervenční agenturou.
Intervenční agentury členských států uvědomí Komisi o nahrazení alkoholu."
6. Článek 98 se mění takto:
"1. Po zveřejnění oznámení o nabídkovém řízení a až do uplynutí lhůty, jež je v něm uvedena pro podání nabídek, může každý zájemce obdržet vzorek k prodeji nabízeného alkoholu po úhradě 10 eur na litr.
Množství dodané jednotlivým zájemcům však nesmí překročit pět litrů na nádobu.
Pro odbyt podle pododdílu III může být vzorek doručen při platbě stejné částky do 30 dnů od oznámení veřejné dražby."
b) Odstavec 2 se nahrazuje tímto: "2. Po uplynutí lhůty pro podání nabídek nebo po 30 dnech po oznámení veřejné dražby:
a) může účastník nebo schválený podnik uvedený v článku 92 obdržet vzorky alkoholu prodávaného v nabídkovém řízení;
b) může účastník, kterému byla schválena náhrada podle čl. 83 odst. 3 tohoto nařízení, obdržet vzorky navrženého náhradního alkoholu.
Tyto vzorky mohou obdržet v intervenční agentuře po úhradě 10 eur na litr, množství však nesmí překročit pět litrů na nádobu."
7. V čl. 100 odst. 2 se písmeno c) nahrazuje tímto: "c) Pro alkohol, který byl prodán v nabídkovém řízení pro nové průmyslové užití a ve veřejné dražbě pro využití bioethanolu v odvětví pohonných hmot a který musí být před předepsaným užitím rektifikován, je považováno užití převzatého alkoholu za zcela odpovídající uvedenému účelu, pokud se alespoň 90 % veškerého množství alkoholu převzatého v rámci daného nabídkového řízení nebo veřejné dražby používá k tomuto účelu; vybraný účastník nebo podnik, který souhlasil s nákupem alkoholu, uvědomí Komisi a intervenční agenturu o množství, určení a užití produktu získaného rektifikací. Ztráty však nesmí překročit mezní hodnoty uvedené pod písmenem b)."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1669/2001
ze dne 20. srpna 2001,
kterým se mění článek 3 nařízení (ES) 1917/2000, kterým se stanoví některá prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1172/95, pokud se jedná o statistiku zahraničního obchodu
(Text s významem pro EHP)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1172/95 ze dne 22. května 1995 o statistice obchodu se zbožím Společenství a jeho členských států s třetími zeměmi [1], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 374/98 [2], a zejména na článek 21 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Použití statistického prahu při každé transakci statistiky zahraničního obchodu může vést ke značným úsporám nákladů vynaložených na sběr informací za cenu mírného snížení jejich přesnosti.
(2) Musí být zaručeno úplné pokrytí statistik zahraničního obchodu, zejména s ohledem na jejich využití na makroekonomické úrovni pro vypracování národních účtů a platebních bilancí.
Použití statistických prahů musí proto být kompenzováno odhadem podprahových hodnot.
(3) Výše statistického prahu byla vypočítána tak, aby plně odpovídala požadavku úspor při sběru údajů, přičemž byl vzat v úvahu cenový vývoj a respektována zásada významnosti a přesnosti statistických údajů zveřejněných v souladu s kombinovanou nomenklaturou.
(4) Zjednodušení a snížení zatížení při sběru údajů je možno dosáhnout i jinými postupy, např. použitím elektronických formulářů prohlášení, aniž by to mělo vliv na kvalitu výsledků.
Použití statistických prahů proto musí zůstat nepovinné.
(5) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro statistiku zahraničního obchodu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Článek 3 nařízení Komise (ES) č. 1917/2000 [3] se nahrazuje tímto: "Článek 3
1. Statistické prahy uvedené v článku 12 základního nařízení se stanoví pro každý druh zboží tak, aby se ve statistice zahraničního obchodu uváděly dovozy a vývozy, jejichž hodnota převyšuje 1000 EUR, nebo jejichž čistá hmotnost je větší než 1000 kg.
2. Používání statistických prahů uvedených v odstavci 1 je pro členské státy nepovinné.
3. Údaje předávané periodicky členskými státy, které používají statistické prahy, se upraví tak, aby hodnota obchodu nedosahující statistického prahu byla zahrnuta do statistiky zahraničního obchodu alespoň celkovým součtem výrobků.
V případě, že nejsou k dispozici harmonizovaná opatření přijatá Komisí postupem podle článku 21 základního nařízení, použije každý členský stát způsob úpravy údajů, který pokládá za nejvhodnější.
4. Každý členský stát používající statistický práh oznámí Komisi výši statistického prahu a použitý způsob úpravy údajů."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (ES) č. 1676/2001
ze dne 13. srpna 2001
o uložení konečného antidumpingového claz dovozu polyethylentereftalátového filmu pocházejícího z Indie a Korejské republiky a o konečném výběru uloženého prozatímního cla
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 384/96 ze dne 22. prosince 1995 o ochraně před dumpingovými dovozy ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství [1], (dále jen "základní nařízení"), a zejména na článek 9 uvedeného nařízení,
s ohledem na návrh předložený Komisí po konzultaci s poradním výborem,
vzhledem k těmto důvodům:
A. PŘEDBĚŽNÁ OPATŘENÍ
(1) Nařízením (ES) č. 367/2001 [2] (dále jen "prozatímní nařízení") uložila Komise prozatímní antidumpingové clo z dovozu polyethylentereftalátového (dále jen "PET") filmu kódu KN 39206219 a ex39206290, pocházejícího z Indie a Korejské republiky (dále jen "Korea").
(2) Je třeba připomenout, že období šetření dumpingu a poškození zahrnovalo období od 1. dubna 1999 do 31. března 2000 (dále jen "OŠ").
Šetření vývoje podstatného pro analýzu poškození zahrnovalo období od 1. ledna 1996 do 31. března 2000 (dále jen "posuzované období").
B. NÁSLEDNÁ OPATŘENÍ
(3) Po zavedení předběžných opatření na dovozy PET filmu pocházejícího z Indie a Korey předložilo více dotčených stran své písemné připomínky.
Stranám, které o to požádaly, byla rovněž poskytnuta možnost ústního slyšení.
(4) Komise dále hledala a prověřila všechny údaje, které považovala pro svá konečná zjištění za nezbytné.
(5) Dodatečné kontrolní návštěvy byly provedeny v prostorách těchto uživatelů:
- Emtec Magnetics GmbH, Ludwigshafen, Německo
- Rogers Induflex NV LEX NV, Gent, Belgie
- Leonhard Kurz GmbH & Co., Fürth, Německo
- Eurofoil, Blaenavon, U.K.
(6) Všechny strany byly informovány o podstatných skutečnostech a úvahách, na jejichž základě se dospělo k záměru doporučit uložení konečného antidumpingového cla a konečný výběr částek zajištěných formou prozatímního cla.
Byla jim rovněž poskytnuta lhůta, během které mohly k tomuto oznámení zaujmout stanovisko.
(7) Předložené ústní i písemné připomínky stran byly zváženy a předběžná zjištění byla podle nich v případě potřeby upravena.
C. DOTYČNÝ VÝROBEK A OBDOBNÝ VÝROBEK
1. Dotyčný výrobek
a) Námitky stran
(8) Někteří vyvážející výrobci opětovně namítali, že pokovený PET film by měl být vyňat z působnosti tohoto řízení, s odůvodněním, že pokovený PET film nelze považovat za shodnou se základním PET filmem, neboť má jiné základní fyzikální a technické vlastnosti, vyžaduje jiné výrobní zařízení a postupy, její výroba je v důsledku toho mnohem nákladnější, a proto se také prodává za vyšší cenu.
Tyto strany rovněž namítaly, že použití pokoveného PET filmu je jiné než použití základního PET filmu a spadá také pod jiné kódy KN než ex39206219 a 39206290, a to pod kód KN 3921.
b) Výsledky šetření
(9) Šetření ukázalo, že proces pokovení prováděný srážením par, který spočívá v přidání kovu jako je např. hliník, nemění fyzikální, technické a chemické vlastnosti PET filmu.
Navíc při mnoha druzích použití lze zaměnit základní a pokovený PET film a lze je použít ke stejným nebo podobným účelům.
Potvrzují se tedy předběžná zjištění uvedená v bodě odůvodnění 19 prozatímního nařízení v tom smyslu, že základní a pokovený PET film představují jediný výrobek a že spadá pod kódy KN, kterých se toto řízení týká, tj. ex39206219 a 39206290.
(10) Je třeba poznamenat, že skutečnost, že na výrobu pokoveného PET filmu je nutná další fáze výroby spojená s vyššími výrobními náklady a vyšší prodejní cenou, nelze považovat za dostatečný důvod k vynětí určitého typu PET filmu z působnosti tohoto řízení.
(11) Konečně, šetření ukázalo, že pokovený PET film je třeba odlišit od filmu, která je zesílený, laminovaný, vyztužený nebo podobně kombinovaný s jinými materiály.
Tyto postupy mění základní fyzikální, chemické a technické vlastnosti PET filmu v takovém rozsahu, že výsledný výrobek nelze považovat za dotyčný výrobek.
Navíc je třeba poznamenat, že pouze tehdy, je-li PET film kombinován s jinými materiály tímto způsobem, je výsledný výrobek zařazen pod kód KN 3921.
(12) Protože kromě výše uvedených nejsou další připomínky, potvrzuje se popis uvedený v bodech odůvodnění 9 a 22 prozatímního nařízení.
2. Obdobný výrobek
(13) Protože nejsou žádné připomínky, potvrzuje se definice obdobného výrobku, jak je uvedena v bodě odůvodnění 23 prozatímního nařízení.
D. DUMPING
1. Obecná metoda
a) Běžná hodnota, vývozní cena a srovnání
(14) Protože nejsou k těmto bodům žádné připomínky, potvrzují se předběžná zjištění uvedená v bodech odůvodnění 28 až 34 prozatímního nařízení.
b) Dumpingové rozpětí
(15) Potvrzuje se obecná metoda zjištění dumpingového rozpětí u zkoumaných firem tak, jak je popsána v bodě odůvodnění 35 prozatímního nařízení.
(16) Obecná metoda zjištění dumpingového rozpětí u spolupracujících firem, které nebyly zahrnuty do provedených kontrol, popsaná v bodě odůvodnění 36 prozatímního nařízení, se potvrzuje.
Při zjišťování dumpingového rozpětí u spolupracujících firem, které nebyly zahrnuty do provedených kontrol, nebyl brán zřetel na nulové nebo zanedbatelné dumpingového rozpětí.
(17) Potvrzuje se obecná metoda zjišťování dumpingového rozpětí u vyvážejících výrobců, kteří nezodpověděli dotazníky ani se neohlásili jiným způsobem, tak, jak je popsána v bodech odůvodnění 37 a 38 prozatímního nařízení.
Protože v případě Korey byl pouze u jediného ze tří kontrolovaných vyvážejících výrobců zjištěn dumping, byla zbytkové dumpingové rozpětí stanoveno na základě váženého průměrného dumpingového rozpětí u reprezentativního počtu modelů, které vyvezl výše uvedený vyvážející výrobce s nejvyšším dumpingovým rozpětí.
(18) Je třeba poznamenat, že v případech, kdy vyvážející výrobce vyvážel do Společenství více než jeden typ výrobku, byla vážené průměrné dumpingové rozpětí stanoveno výpočtem z dumpingu zjištěného u každého typu výrobku, aniž by byl vynulován "negativní dumping", který byl u jednotlivých typů zjištěn.
2. Indie
a) Běžná hodnota a vývozní cena
(19) Protože nejsou další připomínky, potvrzují se zjištění bodů odůvodnění 39 až 42 prozatímního nařízení.
b) Srovnání
i) Úroveň obchodu
(20) Jeden indický vyvážející výrobce opakovaně požadoval zohlednění rozdílů v úrovni obchodu mezi prodejem dotyčného výrobku obchodníkům na domácích a vývozních trzích (viz bod odůvodnění 47 prozatímního nařízení).
(21) Po oznámení podstatných skutečností a úvah, na jejichž základě byla přijata předběžná opatření, bylo namítnuto, že na obou trzích (domácím i vývozním) existují dvě úrovně obchodu a že by mělo být provedeno selektivní srovnání: vývozní ceny účtované obchodníkům by měly být porovnány s běžnými hodnotami zjištěnými na základě prodeje obchodníkům a vývozní ceny účtované konečným uživatelům porovnány s běžnými hodnotami zjištěnými na základě prodeje konečným uživatelům.
(22) Ačkoli údaje obsažené v odpovědi na dotazník a následně ověřené již naznačovaly, že u srovnatelných modelů neexistují na různých úrovních obchodu žádné trvalé a jednoznačné rozdíly, pokud jde o funkce a ceny, jsou-li prodávány na domácím trhu vyvážející země.
Vzhledem k tomu se potvrzují zjištění uvedená v bodech odůvodnění 46 a 47 prozatímního nařízení a požadavek selektivního srovnání se zamítá.
ii) Jiné úpravy
(23) Indičtí vyvážející výrobci tvrdili, že by měla být vývozní cena s ohledem na dávky získané podle Duty Entitlement Passbook ("DEPB") upravena na základě stavu po vývozu podle "ostatních faktorů" v čl. 2 odst. 10 písm. k) a podle čl. 2 odst. 10 písm. b) "Dovozní poplatky a nepřímé daně" (v závislosti na vývozci) základního nařízení. Tvrdili, že příjem z DEPB měl za následek nižší vývozní cenu, a Komise tudíž měla připočíst tento příjem k vývozní ceně, aby bylo srovnání s běžnou hodnotou spravedlivé, neboť domácí prodej nemá z tohoto příjmu žádný užitek. Navíc indičtí vývozci tvrdili, že snížení antidumpingového cla s přihlédnutím k dotacím na vývoz provedené v souladu s čl. 14 odst. 1 základního nařízení formou stávajícího vyrovnávacího cla nebylo právně opodstatněné, neboť vyrovnávací cla byla stanovena na základě jiného období šetření.
2 odst. 10 základního nařízení se zvažuje pouze možnost takových úprav, které ovlivňují srovnatelnost cen.
V odpovědích na dotazník a během kontrol provedených na místě byly dávky DEPB vždy zaúčtovány jako "jiný příjem", a nikoli jako "negativní náklady", které se přičítají k nákladům za suroviny při vývozu zboží.
Z tohoto důvodu již na základě účetních záznamů společnosti neexistuje žádná zřejmá souvislost mezi tvorbou cen u vývozního zboží a obdrženými dávkami DEPB.
(25) Ustanovení čl. 14 odst. 1 základního nařízení, které odráží článek VI dohody GATT, ukazuje, že k takovým dotacím lze v antidumpingovém šetření a při každém nařízení o uložení antidumpingového cla i nepřímo přihlížet za předpokladu, že se na výrobek neuplatňuje současně antidumpingové a vyrovnávací clo s cílem upravit stejnou situaci, která z dumpingu či poskytnutí dotace vyplývá. Logicky tak čl. 14 odst. 1 základního nařízení směřuje k zabránění dvojímu uložení cla, aby nebyla upravována stejná situace vyplývající z dumpingu či vývozních dotací, a proto je třeba vyrovnávací clo vyplývající z vývozních dotací odečíst nezávisle na období šetření, na jehož základě bylo stanoveno. Je třeba poznamenat, že byla provedena úprava podle čl. 14 odst. 1 základního nařízení tak, jak je uvedeno v bodech odůvodnění 78 a 79. Ze všech těchto důvodů musela být výše uvedený požadavek zamítnut.
c) Dumpingové rozpětí
(26) Protože nejsou žádné připomínky ani nové informace, potvrzuje se metoda uvedená v bodech odůvodnění 51 až 53.
(27) Konečné dumpingové rozpětí vyjádřené jako procento z dovozní ceny CIF na hranice Společenství je následující:
Flex Industries Limited _BAR_ 42,9 % _BAR_
3. Korea
a) Běžná hodnota
(28) Dva korejští spolupracující vyvážející výrobci namítali, že tzv. tuzemský vývozní prodej (tj. domácí prodej určený pro vývozní trhy po dalším zpracování a/nebo balení) byl bez jakéhokoli právního podkladu z výpočtu běžné hodnoty vyloučen.
Je však zřejmé, že korejské orgány povolují takový prodej, aniž by se na něj vztahovala ještě další tuzemská daň z prodeje (DPH); navíc může prodávající převést na kupujícího nárok na vrácení cla a prodej se běžně uskutečňuje v cizí měně.
Z tohoto postupu je zřejmé, že prodej v Korey je strukturován tak, že zboží je určeno na vývoz a příslušný prodej neumožňuje přiměřené srovnání.
Proto je zachován přístup použitý pro prozatímní stanovení.
(29) Vzhledem k výše uvedenému se potvrzují zjištění popsaná v bodě odůvodnění 57 prozatímního nařízení.
b) Vývozní cena
(30) Dva z vyvážejících výrobců byli napojeni na dovozce ve Společenství a oba uvedli, že podle jejich mínění je míra zisku přidělená těmto dovozcům (5,5 %) nepřiměřeně vysoká, neboť jejich funkce je omezena pouze na přefakturování prodeje a v prodeji samotném nehrají aktivní roli.
Bylo naznačeno, že tito napojení dovozci nevytvářejí sami žádný zisk, ale pouze získávají provizi za uskutečněný prodej.
Na to lze namítnout, že uvedená provize nemusí být směrodatná, neboť se jedná o napojené strany.
Skutečnost, že napojení dovozci mohou být odměňováni formou fixních provizí, nemusí nutně cokoli vypovídat o funkcích, které tito dovozci plní.
Nikdo ze stěžovatelů navíc nepředložil žádné konkrétní údaje, které by naznačovaly, že by použitá míra zisku nebyla v souladu se převládajícími tržními podmínkami.
(31) Vzhledem k výše uvedenému se potvrzují zjištění popsaná v bodě odůvodnění 58 prozatímního nařízení.
c) Srovnání
i) Pohyblivost směnného kurzu
(32) Na základě žádosti korejských vyvážejících výrobců byla znovu přezkoumána úprava zohledňující trvalý pohyb směnného kurzu.
Na základě přezkumu byl použit průměrný směnný kurz platný dva měsíce před vystavením faktury.
ii) Vrácení cla
(33) Všichni korejští spolupracující vyvážející výrobci považovali metodu použitou k připočtení vráceného cla k domácím prodejům za nepřiměřenou, a to zejména proto, že dotyčné suroviny se používají i k výrobě jiných výrobků než PET filmů.
Komise proto tuto otázku znovu zvážila a rozhodla se přijmout pozměněný přístup sestávající ze dvou kroků.
(34) Nejprve bylo spočítáno množství surovin nakoupených a použitých výlučně na výrobu PET filmu (určené jak pro domácí prodej, tak na vývoz) s použitím koeficientů schválených na vnitrostátní úrovni a vyjádřené jako procento celkového množství nakoupených surovin.
Tato procentní sazba se potom použila pro každou jednotlivou dodávku surovin.
Tím byla každá surovina v příslušném poměru připočtena jak k domácím, tak k zahraničním prodejům, při nichž byla surovina použita (jak v případě dotyčného výrobku, tak jiných výrobků).
Jak je uvedeno v prozatímním nařízení, začalo připočítávání s dodávkami, na něž bylo uplatněno nejnižší clo.
V případě dvou vyvážejících výrobců to vedlo ke zvýšení částky vráceného cla.
předběžná zjištění popsaná v bodech odůvodnění 59 až 65 prozatímního nařízení se potvrzují s výjimkou výše uvedených bodů týkajících se vrácení cla a pohybu směnného kurzu.
d) Dumpingové rozpětí
(35) Zjištění bodů odůvodnění 66 a 67 prozatímního nařízení se potvrzují s výjimkou jednoho spolupracujícího vyvážejícího výrobce, který odmítl použití srovnání vážené průměrné běžné hodnoty s jednotlivými vývozními transakcemi ke stanovení jeho dumpingového rozpětí s tím, že pouhá změna vývozní ceny v závislosti na zákazníkovi, regionu nebo časovém období není dostatečným důvodem k použití váženého průměru jako výpočtové metody ke stanovení dumpingového rozpětí.
Přezkum této záležitosti ukázal, že schéma vývozních cen je u každého zákazníka jiné a že na stupeň dumpingu praktikovaný vývozcem to nemá žádný podstatný vliv.
Metoda stanovení dumpingového rozpětí u kontrolovaných firem popsaná v bodech odůvodnění 66 a 67 prozatímního nařízení byla proto v případě uvedeného vyvážejícího výrobce změněna tak, že vážená průměrná běžná hodnota nebyla porovnána s cenami jednotlivých vývozních transakcí, nýbrž s váženými průměrnými vývozními cenami.
(36) Konečné dumpingové rozpětí vyjádřené jako procento dovozní ceny CIF na hranice Společenství je následující:
Toray Saehan Industries _BAR_ 0,0 % _BAR_
E. ODVĚTVÍ SPOLEČENSTVÍ
(37) Někteří indičtí vyvážející výrobci namítali, že vymezení výrobního odvětví Společenství a následně analýza poškození by neměly být omezeny na tři spolupracující výrobce ve Společenství, kteří podali stížnost, nýbrž by měly být rozšířeny na všechny výrobce ve Společenství, včetně firmy Fapack, která se řízení účastnila při podání stížnosti a která předložila určité základní údaje, a tři jiné výrobce ze Společenství, kteří si nestěžovali, ale kteří jsou napojeni na vyvážející výrobce a kteří rovněž předložili určité základní údaje.
(38) V bodě odůvodnění 73 prozatímního nařízení se potvrzuje, že všech sedm subjektů skutečně patří mezi výrobce ze Společenství, a představují tedy výrobní odvětví Společenství ve smyslu čl. 4. odst.
1 základního nařízení. Jak je však popsáno v bodě odůvodnění 70 prozatímního nařízení, předložili zmínění čtyři výrobci ze Společenství pouze některé základní údaje, nezodpověděli však úplně dotazník určený pro výrobce ze Společenství.
Tyto údaje proto nemohly být použity pro účely posouzení situace ve výrobním odvětví Společenství.
Z tohoto důvodu nebyli tito výrobci ze Společenství zahrnuti do vymezení výrobního odvětví Společenství.
Výše uvedená námitka musela být proto odmítnuta.
(39) Jedna dotčená strana zpochybnila zjištění, že na výrobní odvětví Společenství připadá více než 70 % celkové výroby PET filmu ve Společenství.
Komise tuto skutečnost přezkoumala a zjistila, že došlo k administrativní chybě.
Výrobní odvětví Společenství ve skutečnosti představuje 60 % celkové výroby ve Společenství.
(40) Některé dotčené strany navrhovaly, aby v případě, že pokovený PET film bude i nadále zahrnut do definice dotyčného výrobku, byli někteří výrobci pokoveného PET filmu rovněž považováni za výrobce ze Společenství tvořící část výrobního odvětví Společenství.
(41) Šetření ukázalo, že dotyčné společnosti nevyrábějí základní PET film, ale ve skutečnosti kupují základní PET film z různých zdrojů a potom provádějí dodatečný proces pokovení.
Tato dodatečná fáze výroby však sama o sobě nestačí k tomu, aby byly považovány za výrobce PET filmu ze Společenství.
Jedná se o podniky, které výrobek pouze dále zpracovávají, aniž by tím měnily jeho základní fyzikální, technické a chemické vlastnosti.
F. ÚJMA
1. Spotřeba ve Společenství
(42) Protože nejsou k dispozici žádné nové informace, potvrzují se předběžná zjištění týkající se spotřeby ve Společenství popsaná v bodech odůvodnění 76 až 79 prozatímního nařízení.
2. Dotyčné dovozy
a) Úvodní poznámka
(43) Někteří vyvážející výrobci uplatňovali argument, že dovozy přisuzované vyvážejícím výrobcům, u nichž nebyl zjištěn dumping, by měly být z analýzy poškození vyloučeny.
I kdyby byly tyto dovozy z analýzy vyloučeny, zůstal by tím závěr o existenci hmotné škody způsobené dumpingovými dovozy nezměněn.
Kromě toho by cenové podbízení, stejně jako zvýšení objemů a podílů na trhu, však zůstaly značné a zbývající dovozy, u kterých byl dumping zjištěn, by stále ještě představovaly více než 13 % trhu Společenství.
Rovněž pokles prodejních cen by byl stále významný.
b) Kumulativní posouzení účinků dotyčných dovozů
(44) Někteří indičtí vyvážející výrobci namítali, že dovozy PET filmu pocházející z Indie by neměly být kumulovány s dovozy tohoto výrobku z Korey, a to vzhledem k existujícím rozdílům v podmínkách hospodářské soutěže.
Tento argument byl zdůvodněn tím, že objem dovozů, podíly na trhu a ceny se v roce 1997 a v OŠ vyvíjely odlišně.
(45) Pokud jde o podmínky hospodářské soutěže mezi korejskými a indickými dovozy, vezme-li se v úvahu celé posuzované období, tj. období mezi rokem 1996 a OŠ, a nikoli mezi rokem 1997 a OŠ, jak bylo navrhováno, byl vývoj objemu dovozů, podílů na trhu a dovozních cen ve skutečnosti obdobný.
Dále se také potvrzuje, že objemy dovozů z obou zemí byly v průběhu celého období šetření značné.
Navíc bylo zjištěno významné cenové podbízení jak u dovozů pocházejících z Indie, tak z Korey, přičemž obě země používaly stejné prodejní kanály s podobnými obchodními podmínkami.
Tento argument musí být tedy odmítnut.
Vzhledem k výše uvedenému se potvrzují zjištění uvedená v bodě odůvodnění 85 prozatímního nařízení, ve kterých se konstatuje, že dovozy pocházející z dotyčných zemí by měly být posuzovány kumulativně.
c) Objem, podíly na trhu a ceny dotyčných dovozů
(46) Protože nejsou k dispozici žádné nové informace o objemu a cenách dovozů z dotyčných zemí, potvrzují se závěry prozatímního nařízení.
d) Cenové podbízení
(47) Pokud jde o úroveň cenového podbízení, zpochybnili někteří indičtí vyvážející výrobci skutečnost, že Komise nezohlednila při výpočtu vážených průměrných vývozních cen vyrovnávací cla uložená v roce 1999 na dovozy PET filmu pocházející z Indie.
Opakovali svou žádost o úpravu podle úrovně obchodu, neboť indičtí vývozci prodávají PET film převážně velkoobchodníkům, zatímco výrobní odvětví Společenství ji prodává téměř vždy přímo uživatelům.
(48) Úroveň cenového podbízení byla vypočítána znovu tak, že k vývozním cenám byla v příslušných případech připočítána vyrovnávací cla.
Pokud jde o úpravu podle úrovně obchodu, potvrdila další analýza za prvé, že tak, jak je popsáno v bodě odůvodnění 93 prozatímního nařízení, nezávisí prodejní cena účtovaná velkoobchodníkům nebo uživatelům na typu zákazníka, ale spíše na množství koupeného zboží; a za druhé, že uvedené dvě úrovně obchodu nejsou dostatečně jasně odlišené a není mezi nimi jasný cenový rozdíl.
Navíc se potvrzuje, že na rozdíl od toho, co tvrdí některé dotčené strany, prodává výrobní odvětví Společenství dotyčný výrobek nejen uživatelům, ale i distributorům a velkoobchodníkům.
Kromě toho bylo zjištěno, že je více společností, které zásobují jak vyvážející výrobci z dotyčných zemí, tak výrobní odvětví Společenství.
(49) V rámci výše uvedených okolností byla míra cenového podbízení na základě důkazů předložených dotčenými stranami přezkoumána a v nutných případech upravena.
Upravené míry cenového podbízení u jednotlivých zemí vyjádřené jako procento z cen výrobního odvětví Společenství jsou následující:
- Korea: 14,9 % až 36,8 %, s váženým průměrem 20,6 %
- Indie: 34,5 % až 44,8 %, s váženým průměrem 37,5 %.
3. Situace výrobního odvětví Společenství
(50) Více dotčených stran zpochybnilo závěr učiněný v prozatímním nařízení, že výrobní odvětví Společenství utrpělo hmotnou škodu, s odůvodněním, že mezi rokem 1996 a OŠ se některé ukazatele (např. výrobní kapacita, výroba, objem prodeje, produktivita, stav zásob a mzdy) vyvíjely pozitivně.
(51) V tomto ohledu je třeba poznamenat, že ne všechny ukazatele uvedené v čl. 3 odst.
5 základního nařízení se musí nutně vyvíjet negativně, aby se dospělo k závěru, že výrobní odvětví Společenství utrpělo hmotnou škodu. V tomto případě ztratilo výrobní odvětví Společenství podíly na trhu a vlivem nízkých cen dovozů z dotyčných zemí bylo nuceno výrazně snížit své prodejní ceny, a tím se zhoršila jeho finanční situace.
(52) Jeden korejský vyvážející výrobce zpochybnil skutečnost, že by výrobní odvětví Společenství utrpělo hmotnou škodu, s odůvodněním, že jak je uvedeno v bodě odůvodnění 159 prozatímního nařízení, je výrobní odvětví Společenství životaschopné a konkurenceschopné a v OŠ zaujímalo na trhu Společenství stále důležité postavení.
(53) Skutečnost, že je výrobní odvětví Společenství životaschopné a konkurenceschopné, nevylučuje zjištění o vzniku hmotné škody.
Zjištění, že je výrobní odvětví Společenství životaschopné a konkurenceschopné, byl učiněn v rámci analýzy zájmu Společenství, při které byl mimo jiné zkoumán účinek přijetí či nepřijetí antidumpingových opatření na různé subjekty ve Společenství.
Nic z výše uvedeného nemění cokoli na závěru, že výrobní odvětví Společenství utrpělo hmotnou škodu, jak bylo dokázáno celou řadou ukazatelů včetně výrazné ztráty podílu na trhu v posuzovaném období.
Tento argument musí být proto odmítnut.
(54) Jeden korejský vyvážející výrobce uvedl, že zvýšení výrobní kapacity výrobního odvětví Společenství, které nastalo mezi lety 1998 a 1999, je v rozporu se skutečností, že během stejného období uskutečnilo jen omezené investice.
Zde je třeba poznamenat, že jak je uvedeno v bodě odůvodnění 108 prozatímního nařízení, byly tyto investice zaměřené na zvýšení kapacity uskutečněny v letech 1997 a 1998.
Jelikož však nově instalovaná zařízení byla uvedena do provozu až v letech 1998 a 1999, nedošlo ke zvýšení výrobní kapacity a investic v tomtéž období.
(55) Někteří indičtí vývozci tvrdili, že omezení analýzy objemu prodejů výrobního odvětví Společenství a jeho cen na domácí prodej není v souladu s ustanovením čl. 3 odst. 4 Antidumpingové dohody Světové obchodní organizace (WTO), neboť uvedená dohoda se vztahuje na všechny prodeje, tedy i na vývoz.
(56) Zde je třeba poznamenat, že posouzení poškození bylo provedeno v souladu s příslušnými ustanoveními základního nařízení a ustálenou praxí orgánů Společenství. Navíc se čl.
3 odst. 1 a 2 Antidumpingové dohody WTO jednoznačně odvolává na posouzení dopadu dumpingových dovozů na ceny na domácím trhu a na situaci v domácím odvětví.
Účelem tohoto typu šetření je mimo jiné zkoumat účinek dumpingových dovozů z jedné nebo více zemí do Společenství (nikoliv účinek dumpingových dovozů na trhy třetích zemí) a zjistit poškození výrobního odvětví Společenství způsobené pouze na domácím trhu, neboť dopad na vývozy a vývozní trhy je v souvislosti s posouzením škod irelevantní.
Tento argument musí být proto odmítnut.
S ohledem na ustálenou praxi byl však zkoumán výkon vývozu v rámci příčinné souvislosti mezi dumpingovými dovozy a poškozením, jak je uvedeno v bodě odůvodnění 144 prozatímního nařízení.
(57) Na základě výše uvedeného se potvrzují předběžná zjištění o hmotné škodě způsobené výrobnímu odvětví Společenství během OŠ.
G. PŘÍČINA POŠKOZENÍ
(58) Některé dotčené strany tvrdily, že posouzení příčinné souvislosti bylo chybné, neboť zhoršení u některých ukazatelů škod, jako jsou ziskovost, peněžní toky, návratnost investic a schopnost zvýšení kapitálu, by mělo být přisuzováno spíše autonomnímu cyklickému vývoji, kterým výrobní odvětví Společenství během posuzovaného období prošlo, než vlivu dotyčných dovozů.
(59) Za prvé neexistují žádné náznaky, že by výrobní odvětví Společenství prodělávalo nějaké cyklické výkyvy.
Za druhé, další analýza finanční situace výrobního odvětví Společenství potvrdila, že zhoršení bylo zapříčiněno zejména poklesem jednotkových prodejních cen.
Jelikož jednotkové výrobní náklady během celého posuzovaného obdobní klesly, nelze zhoršení přičítat vyšším nákladům výroby v souvislosti s novými investicemi.
(60) Ve světle výše uvedeného a vzhledem k tomu, že nejsou k dispozici žádné nové informace, se potvrzují předběžná zjištění popsaná v bodech odůvodnění 119 až 123 prozatímního nařízení.
H. ZÁJEM SPOLEČENSTVÍ
1. Nenapojení dovozci a obchodníci
(61) Jeden nenapojený dovozce namítal, že v rozporu s tím, co bylo uvedeno v bodě odůvodnění 188 prozatímního nařízení, se zavedením vyrovnávacích cel snížila dostupnost indického PET filmu na trhu Společenství a že zavedení antidumpingových cel na základě tohoto nařízení mu znemožní získat PET filmy od svých tradičních indických dodavatelů.
Dále namítal, že výrobní odvětví Společenství samo dováží PET film, který vyrábí mimo hranice Společenství, a že díky tomuto vztahu dojde k omezení jakýchkoli skutečných alternativních zdrojů dodávek.
(62) V tomto ohledu údaje Eurostatu ukázaly, že mezi rokem 1999 (předběžná vyrovnávací cla byla uložena v srpnu 1999) a rokem 2000 se dovozy z Indie zvýšily o 11 %.
Pokud jde o výši navrhovaných antidumpingových cel, nelze vyloučit, že budou mít za následek zvýšení dovozních cen.
Avšak vzhledem k různé výši navrhovaných opatření lze současně očekávat, že někteří dotyční vyvážející výrobci budou i nadále prodávat na trhu Společenství, nikoli však již za dumpingové ceny.
Pokud se týká existence alternativních zdrojů dodávek, bylo zjištěno, že v průběhu roku 1999 nakoupilo výrobní odvětví Společenství PET filmy pocházející z USA a Japonska, tj. ze dvou hlavních vyvážejících zemí, jichž se netýká toto řízení, což představovalo přibližně 35 % všech dovozů z těchto zemí.
Potvrzuje se proto, že jsou k dispozici i jiné alternativní zdroje dodávek.
2. Uživatelé PET filmu ve Společenství
(63) Je třeba poznamenat, že z 23 uživatelů, kteří spolupracovali v předběžné fázi řízení a na něž připadá téměř 40 % celkových dovozů z dotyčných zemí, pouze jediný vyjádřil po zavedení předběžných cel své obavy.
Tento nízký stupeň reakcí by mohl nasvědčovat tomu, že opatření nebudou mít na dotyčné uživatele žádný podstatný dopad.
(64) Čtyři další uživatelé, kteří se přihlásili po zavedení předběžných opatření, vznesli námitku, že by jim zavedení cel mohlo omezit výběr dodavatelů, a případně způsobit i nedostatek PET filmu na trhu Společenství.
Tito uživatelé rovněž namítali, že od okamžiku zavedení předběžných cel došlo na trhu Společenství ke zvýšení cen PET filmu, což má negativní vliv na jejich konkurenceschopnost na světovém trhu.
(65) V tomto ohledu je třeba připomenout, že již v rámci předběžného řízení bylo zjištěno, že zkoumaní uživatelé nakupovali v průměru přibližně 58 % své spotřeby PET filmu od výrobního odvětví Společenství, přibližně 28 % z dotyčných zemí a asi 14 % ze třetích zemí.
Navíc na trhu Společenství vyvíjejí aktivní činnost i další významné subjekty, tj. výrobní odvětví Společenství a další výrobci ze Společenství, jeden ekonomický subjekt ze Společenství, několik vyvážejících výrobců z dotyčných zemí a ze třetích zemí.
Takže i když nelze vyloučit, že u některých vyvážejících výrobců z dotyčných zemí dojde po zavedení antidumpingových opatření ke snížení vývozů do Společenství, je nepravděpodobné, že by na trhu Společenství nastal nedostatek dotyčného výrobku.
Na druhé straně, pokud by navrhovaná opatření nebyla zavedena, mohlo by možné zastavení výroby PET filmu ve výrobním odvětví Společenství vést k vážnému omezení dodávek, jak je popsáno v bodě odůvodnění 185 prozatímního nařízení.
(66) K úrovni cen je třeba poznamenat, že uživatelé měli až dosud prospěch z uměle nízkých cen způsobených nekalými obchodními praktikami.
Prodejní ceny na trhu Společenství mezi rokem 1996 a OŠ klesly v průměru o 40 %.
I když nelze vyloučit zvýšení cen PET filmu ve Společenství, očekává se, že bude jen mírné.
To podporuje zejména výše uložených cel pro určité dotyčné vyvážející výrobce a přítomnost určitého počtu dalších účastníků na trhu Společenství, kteří si budou konkurovat.
(67) Další analýza a kontrolní návštěvy u uživatelů navíc potvrdily, že PET film používaný jako surovina pro různé hotové výrobky nepředstavuje často žádnou významnou nákladovou položku, že výrobky, které obsahují PET film, tvoří pouze malou část celkové výroby výrobků a konečně že uživatelé hledají zdroje svých výrobků ve Společenství i v jiných třetích zemích, kterých se toto řízení netýká.
Nelze však vyloučit, že u některých uživatelů, pro něž představuje PET film klíčovou surovinu, budou mít antidumpingová cla významný dopad na celkové náklady výroby.
To však obecně nemění nic na celkovém výsledku šetření.
Zjištění bodu odůvodnění 183 prozatímního nařízení uvádějící, že zavedení cel nebude mít pravděpodobně obecně žádný významný dopad na uživatele PET filmu, se proto potvrzují.
3. Závěry k zájmu Společenství
(68) Protože nejsou k dispozici žádné nové informace týkající se zájmu Společenství, potvrzují se zjištění popsaná v bodech odůvodnění 156 až 191 prozatímního nařízení.
I. KONEČNÁ ANTIDUMPINGOVÁ OPATŘENÍ
1. Výše potřebná k odstranění škody
(69) Na základě metody popsané v bodech odůvodnění 193 až 195 prozatímního nařízení a se zohledněním výše uvedených argumentů a úprav v souvislosti s výpočtem cenového podbízení byla stanovena výše potřebná k odstranění škody za účelem určení výše opatření, která mají být s konečnou platností zavedena. Vzhledem k nezohlednění vyrovnávacích cel je však třeba poznamenat, že od navrhované výše antidumpingových cel se podle čl.
14 odst. 1 základního nařízení po uplatnění pravidla nižšího cla odečítají vývozní dotace podle bodu odůvodnění 198 prozatímního nařízení, a proto je není nutné při výpočtu míry poškození brát v úvahu.
(70) Někteří indičtí vyvážející výrobci namítali, že míra poškození byla vypočítána nesprávně.
Tvrdili, že míra poškození by měla být vyjádřena jako procento z celkového obratu CIF, a neměla by tedy být omezena na obrat CIF u srovnatelných modelů.
Své argumenty opírali o závěry odvolacího orgánu WTO v případě ložního prádla [3].
(71) Za prvé je třeba poznamenat, že tyto závěry byly učiněny v souvislosti s výpočtem dumpingu, a nejsou tedy relevantní v souvislosti s výpočtem míry poškození.
Za druhé je ustálenou praxí vyjadřovat výši škody jako procento obratu CIF u těch modelů, které byly pro uvedené stanovení výše škody použity.
Přístup navržený indickými vyvážejícími výrobci by ve skutečnosti vedl k použití čísel, která jsou neporovnatelná.
Ze všech těchto důvodů musel být jejich požadavek zamítnut.
(72) Výrobní odvětví Společenství namítalo, že míra zisku ve výši 13 % z obratu by byla přiměřenější než 6 % míra zisku, která byla použita pro výpočet prozatímní míry poškození.
Tvrdilo, že zdroje vlastního jmění firmy by měly vydělat alespoň na návratnost čistých aktiv, která se rovná úrokům z bankovních půjček.
Dále bylo namítnuto, že tato výše zisku byla dosažena v roce 1996, kdy na trhu převládaly podmínky rovné hospodářské soutěže.
(73) Zde je třeba poznamenat, že míra zisku, která má být použita ke stanovení ceny, při které nedochází k poškození, by měla být chápána jako ziskovost, kterou by bylo možné bez výskytu poškozujícího dumpingu docílit.
V tomto případě je však určení konečného procenta irelevantní, neboť míra poškození je již na základě 6 % míry zisku vyšší než míra dumpingu.
Tento argument proto nemá žádný praktický dopad.
(74) Vzhledem k výše uvedenému a k tomu, že nejsou k dispozici nové důkazy, se potvrzuje metoda použitá pro stanovení výše potřebné k odstranění škody popsaná v bodech odůvodnění 193 až 195 prozatímního nařízení.
2. Forma a výše cel
(75) Šetření ukázalo, že dovozy uvedeného výrobku byly uskutečněny rovněž pod jinými kódy KN, kterých se toto řízení netýká, tj. kódy KN ex39206219 a 39206290.
Celní orgány byly proto na tuto chybnou klasifikaci upozorněny.
(76) Vzhledem k výše uvedenému a podle čl. 9 odst. 4 základního nařízení by mělo být konečné antidumpingové clo uloženo ve výši zjištěné míry dumpingu, neboť ta byla ve všech případech nižší než míra poškození.
(77) Pokud jde o zbytkové clo, které má být použito u nespolupracujících vyvážejících výrobců z jednotlivých zemí, u kterých byla míra spolupráce v obou zemích ohodnocena jako významná, by v případě Indie mělo být stanoveno na základě nejvyšší celní sazby použité pro spolupracující výrobce zahrnuté do namátkové kontroly.
V případě Korey, kde byl zjištěn dumping pouze u jednoho ze tří kontrolovaných vyvážejících výrobců, by mělo být zbytkové clo stanoveno podle pravidla nižší celní sazby na základě vážené průměrné míry dumpingu zjištěné u reprezentativního počtu modelů, které tento vyvážející výrobce vyvážel s nejvyšší mírou dumpingu.
(78) Jak již bylo uvedeno v bodech odůvodnění 50 a 198 prozatímního nařízení, nelze podle čl. 14 odst.
1 základního nařízení zavést u téhož výrobku antidumpingové i vyrovnávací clo za účelem úpravy stejné situace vyplývající z dumpingu nebo vývozních dotací.
V této souvislosti je skutečnost, že vyrovnávací cla byla stanovena na základě různého OŠ a že výše vývozních dotací byla v antisubvenčním OŠ a v antidumpingovém OŠ různá, irelevantní. Účelem čl.
14 odst. 1 základního nařízení je totiž zabránit dvojímu uložení cla, a působit tak proti stejné situaci plynoucí z dumpingu nebo vývozních dotací, a proto je nutno vyrovnávací cla jako následek vývozních dotací odečíst bez ohledu na období šetření, na jehož základě byla stanovena.
Zde je také třeba poznamenat, že nebyla obdržena žádná žádost o přezkum vyrovnávacích opatření. Předběžná zjištění popsaná v bodech odůvodnění 50 a 198 se proto potvrzují.
(79) V důsledku toho bylo při stanovení antidumpingového cla v případě Indie platné vyrovnávací clo odpovídající vývozním dotacím odečteno od antidumpingového cla, které má být uplatněno. U každé nespolupracující firmy odpovídalo snížení vývozní dotaci spolupracující firmy, na jejímž základě byla zjištěna zbytková míra dumpingu (a tedy i zbytkové clo).
(80) Na základě výše uvedeného a se zohledněním zjištění předcházejícího antisubvenčního šetření jsou navrhované konečné celní sazby vyjádřené jako procento ceny CIF, neprocleně hranice Společenství, v následující výši:
Indie
Jindal Polyester Ltd _BAR_ 7,0 % _BAR_ 7,0 % _BAR_ 0 % _BAR_ 7,0 % _BAR_ 0 % _BAR_ 7,0 % _BAR_
Korea
Toray Saehan Industries _BAR_ 0,0 % _BAR_
Všechny ostatní společnosti _BAR_ 13,4 % _BAR_ (81) Sazby antidumpingového cla jednotlivých firem uvedené v tomto nařízení byly stanoveny na základě zjištění tohoto šetření.
Odrážejí proto situaci zjištěnou u těchto společností během šetření.
Tyto celní sazby (na rozdíl od celostátně platného cla vztahujícího se na "všechny ostatní společnosti") se proto vztahují výlučně na dovozy výrobků pocházejících z dotyčné země a vyrobené uvedenými právními subjekty.
Dovezené výrobky vyrobené jinou společností, která není v operativní části tohoto nařízení konkrétně uvedena se jménem a adresou, včetně subjektů napojených konkrétně uvedené společnosti, nepodléhají těmto sazbám, nýbrž sazbám vztahujícím se na "všechny ostatní společnosti".
(82) Žádosti o použití výše uvedených jednotlivých celních sazeb pro jiné než výše uvedené společnosti (např. v souvislosti se změnou názvu subjektu nebo s vytvořením nového výrobního nebo prodejního subjektu) by měly být adresovány Komisi [5] spolu s uvedením všech příslušných údajů, zejména jakékoli změny činnosti společnosti v oblasti výroby, domácího prodeje či vývozu, která se změnou jména nebo vytvořením nového subjektu souvisí.
Komise v případě potřeby změní toto nařízení po konzultaci s Poradním výborem a následně zaktualizuje seznam společností, pro něž jsou uvedené celní sazby platné.
3. Výběr prozatímního cla
(83) Vzhledem k výši zjištěného dumpingu a rozsahu škod způsobených výrobnímu odvětví Společenství se považuje na nutné, aby byly částky zajištěné formou prozatímního antidumpingového cla uloženého tímto nařízením s konečnou platností vybrány, a to ve výši konečného antidumpingového cla.
V případech, kdy je konečné clo vyšší než prozatímní, lze konečně vybrat pouze zajištěné částky ve výši prozatímního cla.
4. Závazky
(84) Po zavedení předběžných antidumpingových opatření nabídla řada vyvážejících výrobců z Indie v souladu s čl. 8 odst.
1 základního nařízení cenové závazky. Souhlasili tak s tím, že budou prodávat dotyčný výrobek minimálně za ceny, které odstraňují poškozující účinek dumpingu.
Tyto společnosti budou rovněž Komisi pravidelně předkládat podrobné informace o svých vývozech do Společenství, aby Komise mohla dodržování závazků účinně kontrolovat.
Prodejní struktura těchto vyvážejících výrobců je navíc taková, že riziko obcházení dohodnutých závazků je podle mínění Komise jen velmi malé.
(85) Vzhledem k tomu se závazky považují za přijatelné a dotyčné společnosti byly informovány o podstatných skutečnostech, úvahách a povinnostech, které k jejich přijetí vedly.
(86) Aby mohla Komise ještě účinněji kontrolovat dodržování závazků uvedených společností, budou v případě žádosti o uvolnění zboží do volného oběhu předložené příslušnému celnímu orgánu výjimky z antidumpingového cla podmíněny předložením obchodní faktury, která obsahuje minimálně náležitosti uvedené v příloze.
Tyto údaje jsou rovněž nezbytné k tomu, aby se celní orgány mohly v dostatečné míře přesvědčit, že jsou zásilky shodné s obchodními dokumenty.
Pokud nebude taková faktura předložena nebo nebude-li se shodovat s výrobkem předloženým k proclení, bude uplatněna příslušná sazba antidumpingového cla.
(87) Je třeba poznamenat, že v případě porušení závazků nebo odstoupení od těchto závazků nebo v případě podezření na jejich porušení může být antidumpingové clo uloženo podle čl. 8 odst. 9 a 10 základního nařízení.
5. Doba trvání opatření
(88) Antidumpingová opatření jsou platná do roku 2006, zatímco platnost stávajících vyrovnávacích cel proti Indii uplyne v roce 2004.
V případě uplynutí (nebo změny) platnosti vyrovnávacích opatření bude výše antidumpingových cel přezkoumána, neboť současná opatření berou v úvahu skutečnost, že v současné době již jsou v platnosti vyrovnávací cla,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Ukládá se konečné antidumpingové clo z dovozu polyethylentereftalátového ("PET") filmu kódů KN ex39206219 a ex39206290 (TARIC kódy: 39206219*10, 39206219*15, 39206219*25, 39206219*30, 39206219*35, 39206219*40, 39206219*45, 39206219*50, 39206219*55, 39206219*60, 39206219*62, 39206219*64, 39206219*65, 39206219*70, 39206219*75, 39206219*80, 39206219*81, 39206219*85, 39206219*87, 39206219*89, 39206219*91, 39206290*30 a 39206290*91) pocházejícího z Indie a Korejské republiky.
2. Sazby konečného antidumpingového cla, které se vztahují na čistou cenu franko hranice Společenství před proclením, jsou pro výrobky vyrobené níže uvedenými společnostmi tyto:
Korea _BAR_ Všechny ostatní společnosti _BAR_ 13,4 _BAR_ A999 _BAR_
3. Bez ohledu na čl. 1 odst. 1 se konečné clo nevztahuje na dovozy zboží, které bylo v souladu s článkem 2 propuštěno do volného oběhu.
4. Pokud není uvedeno jinak, použijí se platná ustanovení týkající se cel.
Článek 2
1. Zboží s jedním z níže uvedených doplňkových kódů TARIC vyrobené některou níže uvedenou společností a přímo vyvezené (tj. odeslané a fakturované) společností, která působí ve Společenství jako dovozce, je osvobozeno od antidumpingového cla uloženého podle článku 1, pokud je dovezeno v souladu s odstavcem 2.
Země _BAR_ Firma _BAR_ Doplňkový kód TARIC _BAR_
2. Dovozy uvedené v odstavci 1 jsou od cla osvobozeny pod podmínkou, že:
a) je celním orgánům členských států při ohlášení přechodu zboží do volného oběhu předložena obchodní faktura, která obsahuje minimálně náležitosti uvedené v příloze a
b) se deklarované zboží předložené k proclení přesně shoduje s popisem uvedeným v obchodní faktuře.
Článek 3
Částky zajištěné pomocí prozatímních antidumpingových cel podle prozatímního nařízení se vyberou ve výši konečného antidumpingového cla.
Zajištěné částky, které převyšují konečné sazby antidumpingových cel, se uvolňují.
Je-li konečné clo vyšší než prozatímní clo, vyberou se s konečnou platností pouze zajištěné částky ve výši prozatímního cla.
Článek 4
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1680/2001
ze dne 22. srpna 2001,
kterým se mění přílohy I a II nařízení Rady (EHS) č. 2377/90, kterým se stanoví postup Společenství pro stanovení maximálních limitů reziduí veterinárních léčivých přípravků v potravinách živočišného původu
(Text s významem pro EHP)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2377/90 ze dne 26. června 1990, kterým se stanoví postup Společenství pro stanovení maximálních limitů reziduí veterinárních léčivých přípravků v potravinách živočišného původu [1], naposledy pozměněné nařízením Komise (ES) č. 1553/2001 [2], a zejména na články 6, 7 a 8 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) V souladu s nařízením (EHS) č. 2377/90 musí být maximální limity reziduí stanoveny postupně pro všechny farmakologicky účinné látky, které jsou používány ve Společenství ve veterinárních léčivých přípravcích určených k podání zvířatům určeným k produkci potravin.
(2) Maximální limity reziduí mohou být stanoveny až poté, co Výbor pro veterinární léčivé přípravky vyhodnotí všechny relevantní informace, které se týkají bezpečnosti reziduí příslušných látek pro spotřebitele potravin živočišného původu a vlivu reziduí na průmyslové zpracování potravin.
(3) Při stanovování maximálních limitů pro rezidua veterinárních léčivých přípravků v potravinách živočišného původu je nezbytné výslovně uvést druhy zvířat, u kterých mohou být rezidua přítomna, povolené hladiny ve všech relevantních poživatelných tkáních získávaných z ošetřených zvířat (cílová tkáň) a charakter rezidua, které je relevantní pro sledování reziduí (indikátorové reziduum).
(4) Pro kontrolu reziduí, jak je stanoveno v odpovídajících právních předpisech Společenství, musí být maximální limity reziduí obecně stanoveny pro cílové tkáně jater nebo ledvin.
Játra a ledviny jsou však často z jatečně upravených těl, která jsou předmětem mezinárodního obchodu, odstraňovány, a maximální limity reziduí proto musí být rovněž vždy stanoveny i pro svalovou tkáň nebo tkáň tukovou.
(5) V případě veterinárních léčivých přípravků, které jsou určeny k použití u nosnic, u zvířat produkujících mléko nebo u včel, musí být maximální limity reziduí stanoveny rovněž pro vejce, mléko či med.
(6) Mebendazol musí být zařazen do přílohy I nařízení (EHS) č. 2377/90.
(7) Sodná sůl tosylchloramidu musí být zařazena do přílohy II nařízení (EHS) č. 2377/90.
(8) Než toto nařízení vstoupí v platnost, musí být k dispozici přiměřená lhůta, aby členské státy mohly učinit veškeré úpravy, které mohou být nezbytné s ohledem na rozhodnutí o registraci příslušných veterinárních léčivých přípravků vydaná v souladu se směrnicí Rady 81/851/EHS [3] naposledy pozměněnou směrnicí Komise 2000/37/ES [4], aby byla zohledněna ustanovení tohoto nařízení.
(9) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro veterinární léčivé přípravky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Přílohy I a II nařízení (EHS) č. 2377/90 se mění tak, jak je stanoveno v příloze tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1681/2001
ze dne 22. srpna 2001,
kterým se mění nařízení (ES) č. 174/1999, kterým se stanoví zvláštní prováděcí pravidla k nařízení Rady (EHS) č. 804/68, pokud jde o vývozní licence a vývozní náhrady pro mléko a mléčné výrobky, a nařízení (ES) č. 1498/1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (EHS) č. 804/68, pokud jde o sdělení mezi členskými státy a Komisí v odvětví mléka a mléčných výrobků
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1255/1999 ze dne 17. května 1999 o společné organizaci trhu s mlékem a mléčnými výrobky [1], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 1670/2000 [2], a zejména na čl. 26 odst. 3, článek 30, čl. 31 odst. 14 a článek 40 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Článek 1 nařízení Komise (ES) č. 174/1999 ze dne 26. ledna 1999, kterým se stanoví zvláštní prováděcí pravidla k nařízení Rady (EHS) č. 804/68, pokud jde o vývozní licence a vývozní náhrady pro mléko a mléčné výrobky [3], naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 1370/2001 [4], stanoví obecné pravidlo, že při vývozu mléčných výrobků, pro které je požadována náhrada, musí být vždy předložena vývozní licence. Má-li být efektivně řízen domácí trh se sušeným odstředěným mlékem, tj. produktem, na který se mohou vztahovat intervenční opatření, je třeba stanovit, že vývozní licence pro tento produkt jsou povinné a že členské státy tyto údaje sdělují Komisi. Z tohoto důvodu je nezbytné pozměnit nařízení Komise (ES) č. 1498/1999 ze dne 8. července 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (EHS) č. 804/68, pokud jde o sdělení mezi členskými státy a Komisí v odvětví mléka a mléčných výrobků [5], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 732/2001 [6].
(2) Je třeba opravit formulační chybu, která se nedopatřením dostala do článku 9 nařízení (ES) č. 174/1999.
(3) Složka sacharosy v mléčných výrobcích se nebere v úvahu, je-li základní částka náhrady pro mléčnou složku stanovena v nulové výši.
Toto ustanovení je třeba rozšířit na případy, kdy náhrada pro mléčnou složku nebyla stanovena.
(4) V případě definitivních licencí pro vývoz bez náhrady do Spojených států amerických v rámci doplňkové kvóty vyplývající z Dohody o zemědělství, která je součástí Uruguayského kola dohod GATT [7] (dále jen "Dohoda o zemědělství"), není nutné složit jistotu.
Má-li být co nejlépe zajištěno, aby tato kvóta byla skutečně naplněna a aby licence vydané k tomuto účelu byly opravdu použity, je třeba stanovit povinnost složit jistotu.
(5) S cílem zjednodušit jistoty vztahující se na prozatímní licence uvedené v článku 20 je třeba pozměnit jistotu u prozatímní licence a přesně vymezit funkci jistoty u definitivní licence.
(6) Řídící výbor pro mléko a mléčné výrobky nezaujal stanovisko ve lhůtě stanovené předsedou,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (ES) č. 174/1999 se mění takto:
1. V čl. 1 se v odst. 1 doplňuje druhý pododstavec, který zní: "Odchylně od prvního pododstavce však musí být vývozní licence předložena vždy při vývozu produktů uvedených v příloze I části II."
2. V čl. 9 se písm. a) nahrazuje tímto: "a) 5 % pro produkty kódu KN 0405;"
3. V čl. 16 odst. 3 se druhý pododstavec nahrazuje tímto: "Ke složce sacharosy se však nepřihlíží, pokud základní částka náhrady pro mléčnou složku uvedenou v odst. 2 druhém pododstavci je stanovena v nulové výši nebo není stanovena."
4. V čl. 20 odst. 2 se v druhém pododstavci částka "9 EUR" nahrazuje částkou "6 EUR".
5. V čl. 20 se odst. 10 nahrazuje tímto: "10. Před koncem roku, na který se vydávají prozatímní licence, zažádá hospodářský subjekt i v případě dílčích množství o definitivní vývozní licenci, která je mu neprodleně vydána pod podmínkou, že se zvýší jistota uvedená v odstavci 2 na celkovou částku stanovenou v článku 9 na množství, pro něž jsou licence přiděleny. V kolonce 20 žádosti o definitivní licenci a samotné licence se uvedou tato slova: "Určeno pro vývoz do Spojených států amerických: článek 20 nařízení (ES) č. 174/1999."
Definitivní licence vydané podle tohoto článku jsou platné pouze pro vývozy uvedené v odstavci 1.
Jistota k zajištění definitivní licence je uvolněna pouze na základě předložení dokladu uvedeného v čl. 35 odst. 5 nařízení Komise (ES) č. 1291/2000 [8]."
Článek 2
V článku 9 nařízení (ES) č. 1498/1999 se první bod nahrazuje tímto: "1. Do 18 hodin každého pracovního dne, s výjimkou množství, pro která se žádalo o vývozní licence buď podle článku 18 a čl. 19 odst. 5 nařízení (ES) č. 174/1999 nebo za účelem dodávek potravinové pomoci ve smyslu čl. 10 odst. 4 Dohody o zemědělství uzavřené v rámci Uruguayského kola:
a) množství rozčleněná podle kódu nomenklatury mléčných výrobků pro vývozní náhrady a podle kódu místa určení, pro která byly daného dne podány žádosti o licence:
i) uvedené v článku 1 nařízení (ES) č. 174/1999, s výjimkou licencí uvedených v článku 17 uvedeného nařízení (počítačový kód IDES: 1);
ii) uvedené v článku 17 nařízení (ES) č. 174/1999 (počítačový kód IDES: 9);
popřípadě skutečnost, že nebyly podány žádné žádosti o licence;
b) množství rozčleněná podle žádostí a podle kódu nomenklatury mléčných výrobků pro vývozní náhrady a podle kódu místa určení, pro která byly daného dne podány žádosti o prozatímní licence uvedené v článku 8 nařízení (ES) č. 174/1999, s uvedením termínu pro předložení nabídky v rámci nabídkového řízení, jakož i množství produktů, na něž se oznámení o nabídkovém řízení vztahuje nebo, v případě nabídkového řízení vyhlášeného ozbrojenými silami ve smyslu čl. 36 odst. 1 písm. c) nařízení Komise (ES) č. 800/1999, které toto množství přesně nestanoví, přibližné množství rozčleněné výše uvedeným způsobem (počítačový kód IDES: 2);
c) množství rozčleněná podle kódu nomenklatury mléčných výrobků pro vývozní náhrady a podle kódu místa určení, pro která byly v daný den definitivně uděleny nebo zrušeny prozatímní licence uvedené v článku 8 nařízení (ES) č. 174/1999, s uvedením subjektu vyhlašujícího nabídkové řízení, jakož i datum prozatímní licence a množství, na něž se vztahuje;
d) v případě potřeby pozměněné množství produktů, na něž se vztahuje oznámení o nabídkovém řízení uvedeném výše v písmenu b)."
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1694/2001
ze dne 24. srpna 2001
o zařazení určitého zboží do kombinované nomenklatury
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku [1], naposledy pozměněné nařízením Komise (ES) č. 1230/2001 [2], a zejména na článek 9 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) K zajištění jednotného uplatňování kombinované nomenklatury tvořící přílohu uvedeného nařízení je nezbytné přijmout opatření k zařazení zboží uvedeného v příloze tohoto nařízení.
(2) Nařízení (EHS) č. 2658/87 stanovilo všeobecná pravidla pro výklad kombinované nomenklatury a tato pravidla se vztahují i na každou jinou nomenklaturu, která je na ní plně nebo částečně založena nebo k ní přidává další třídění a která je zřízena zvláštními předpisy Společenství za účelem uplatňování celních a jiných opatření týkajících se obchodu se zbožím.
(3) Podle uvedených všeobecných pravidel musí být zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze tohoto nařízení zařazeno na základě odůvodnění ve sloupci 3 do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2.
(4) Je účelné, aby závazné informace o sazebním zařazení zboží do kombinované nomenklatury, které vydaly orgány členských států a které nejsou v souladu s tímto nařízením, mohla osoba, které byly tyto informace vydány, nadále používat po dobu tří měsíců v souladu s čl. 12 odst. 6 nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství [3], naposledy pozměněného nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2700/2000 [4].
(5) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro celní kodex,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze se v kombinované nomenklatuře zařazuje do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2 této tabulky.
Článek 2
Závazné informace o sazebním zařazení zboží, které vydaly celní orgány členských států a které nejsou v souladu s tímto nařízením, mohou být podle čl. 12 odst. 6 nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 nadále používány po dobu tří měsíců.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1700/2001
ze dne 28. srpna 2001
o pozastavení a otevření celních kvót pro dovoz některých zpracovaných zemědělských produktů pocházejících z Estonska do Evropského společenství a o změně nařízení (ES) č. 1477/2000
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 3448/93 ze dne 6. prosince 1993 o právní úpravě obchodování s některým zbožím vzniklým zpracováním zemědělských produktů [1], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 2580/2000 [2], a zejména na čl. 7 odst. 2 uvedeného nařízení,
s ohledem na protokol 2 k Dohodě zakládající přidružení mezi Evropskými společenstvími a jejich členskými státy v rámci Evropské unie na jedné straně a Estonskou republikou na straně druhé [3], naposledy pozměněný protokolem, kterým se upravují obchodní aspekty Evropské dohody [4], a zejména na články 1 a 2 uvedeného protokolu,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízením Komise (ES) č. 2906/2000 [5] byly pro rok 2001 otevřeny celní kvóty pro dovoz produktů pocházejících z Estonska do Společenství.
(2) Nařízení Komise (ES) č. 1477/2000 [6] stanoví snížené zemědělské složky a dodatečná cla použitelné od 1. července 2000 pro dovoz zboží, které podle evropských dohod spadá do působnosti nařízení (ES) č. 3448/93, do Společenství.
(3) Rozhodnutím Rady přidružení EU-Estonsko č. 6/2001 ze dne 18. července 2001 [7] byl změněn protokol 2 k Evropské dohodě.
Uvedené rozhodnutí mění objem celních kvót a systém výpočtu snížených zemědělských složek a dodatečných cel.
Rozhodnutí vstupuje v platnost dnem 1. září 2001.
(4) Je třeba pozastavit používání kvót, které byly otevřeny na základě nařízení (ES) č. 2906/2000, a otevřít nové roční kvóty uvedené v příloze I protokolu 2.
Jelikož tyto roční kvóty nemohou být otevřeny před 1. zářím 2001, je třeba je pro rok 2001 snížit poměrně k již uplynulé době.
Zároveň je třeba zrušit snížené zemědělské složky a dodatečná cla stanovené nařízením (ES) č. 1477/2000.
(5) Nařízení Komise (EHS) č. 2454/93 ze dne 2. července 1993, kterým se provádí nařízení Rady (EHS) č. 2913/92, kterým se vydává celní kodex Společenství [8], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 993/2001 [9], kodifikuje správu celních kvót, které mají být používány v chronologickém pořadí podle data přijetí prohlášení o propuštění do volného oběhu.
(6) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro horizontální otázky týkající se obchodu se zpracovanými zemědělskými produkty neuvedenými v příloze I,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Používání celních kvót, které byly otevřeny na základě přílohy I nařízení (ES) č. 2906/2000, se od 1. září 2001 pozastavuje.
Celní kvóty Společenství pro zboží pocházející z Estonska, které jsou uvedeny v příloze tohoto nařízení, se otevírají každoročně od 1. ledna do 31. prosince.
Pro rok 2001 se otevírají od 1. září 2001 do 31. prosince 2001.
Článek 2
Ustanovení čl. 2 šestého pododstavce nařízení (ES) č. 1477/2000 a přílohy XIII a XIV uvedeného nařízení se zrušují.
Článek 3
Celní kvóty Společenství uvedené v článku 1 spravuje Komise v souladu s ustanoveními článků 308a až 308c nařízení (EHS) č. 2454/93.
Článek 4
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1724/2001
ze dne 23. července 2001
o boji proti protipěchotním minám v rozvojových zemích
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 179 odst. 1 uvedené smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
v souladu s postupem uvedeným v článku 251 Smlouvy [2],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Evropské společenství je znepokojeno výskytem protipěchotních min a dalších nevybuchlých zbraní v oblastech, kde skupiny civilního obyvatelstva usilují o překonání následků ozbrojeného konfliktu.
(2) Protipěchotní miny způsobují utrpení a ztráty zejména v nejchudších částech světa a představují vážnou překážku hospodářského rozvoje, brání návratu uprchlíků a vysídlených osob a překáží operacím humanitární pomoci, obnově, rehabilitaci, jakož i znovunastolení normálních společenských podmínek.
(3) Společenství je rozhodnuto plnohodnotně přispět k dosažení cíle úplně odstranit na celém světě v následujících letech protipěchotní miny.
(4) Společenství a jeho členské státy nejvíce přispívají k širšímu mezinárodnímu úsilí o překonání tragédie protipěchotních min.
(5) Akce k úplnému odstranění protipěchotních min je stále ještě v raném stadiu a proto by Společenství mělo nadále vykonávat rozhodnou vůdčí roli, až do úplného dosažení tohoto cíle.
(6) Toto nařízení je přímou odpovědí na Úmluvu o zákazu použití, skladování, výroby a převodu protipěchotních min a o jejich zničení (Ottawská úmluva).
(7) Proto by finanční podpora měla být poskytována přednostně ve prospěch rozvojových zemí, které se zavázaly bojovat proti protipěchotním minám a jsou smluvními stranami Ottawské úmluvy.
(8) Akce Společenství proti minám je často nedílnou součástí činností v oblasti humanitární pomoci, rehabilitace, obnovy nebo rozvoje, přičemž je diskrétní a specializovanou činností, která reaguje na jednotlivé priority, operativní požadavky a politické závazky.
(9) V rámci těchto činností jakož i v případě rámcových programů výzkumu a vývoje v oblasti technologií boje proti minám, budou nové i stávající akce nadále financovány ze zvláštních rozpočtových položek a podle potřeby podporovány, doplňovány a koordinovány podle tohoto nařízení.
(10) Aby Společenství mohlo účinně přispívat k preventivním akcím proti minám, je nezbytné umožnit akci Společenství ke zničení protipěchotních min ve skladech spolu s akcí ke zničení protipěchotních min položených v zemi.
(11) Vědecký výzkum by měl být zintenzívněn za účelem vývoje technologií umožňujících přesnější vyhledávání min a identifikaci postižených oblastí.
(12) Společenství musí být s to ověřit účinnost akcí na odstranění min, které financuje.
Proto musí používat odpovídající technické prostředky, včetně vojenské technologie, pokud je to vhodné.
(13) Toto nařízení má být základem provázané a účinné koncepce akcí Společenství proti minám v rozvojových zemích pomocí zdokonalení integrační strategie v úzké koordinaci s Komisí, členskými státy a mezinárodním společenstvím ve všech stadiích akcí proti minám.
(14) Tato koncepce by neměla bránit Společenství reagovat na humanitární krize kdekoli na světě.
(15) Je nezbytné zajistit soulad těchto akcí se zahraniční politikou Evropské unie jako celku, včetně společné zahraniční a bezpečnostní politiky.
(16) Opatření nezbytná k provedení tohoto nařízení by měla být přijímána v souladu s nařízením Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [3].
(17) Problém protipěchotních min, vzhledem ke své životy ohrožující povaze a celosvětovému rozsahu, vyžaduje účinné, pružné a v případech potřeby i rychlé postupy rozhodování o financování akcí Společenství.
(18) Toto nařízení zavádí, na celou dobu své použitelnosti, finanční rámec, který má rozpočtovému orgánu sloužit jako hlavní východisko ve smyslu bodu 33 interinstitucionální dohody mezi Evropským parlamentem, Radou a Komisí ze dne 6. května 1999 o rozpočtové kázni a o zdokonalení rozpočtového procesu [4].
(19) Společenství by mělo zajistit maximální průhlednost poskytování finanční pomoci a přísnou kontrolu využívání přidělených rozpočtových prostředků.
(20) Ochrana finančních zájmů Společenství a boj proti podvodům a nesrovnalostem jsou nedílnou součástí tohoto nařízení,
PŘIJALY TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Toto nařízení stanoví postupy provádění operací Společenství proti protipěchotním minám v rámci politiky rozvojové spolupráce Společenství, při uplatňování provázané a jednotné humanitární strategie odstranění min, v odpověď na Úmluvu o zákazu použití, skladování, výroby a převodu protipěchotních min a o jejich zničení (dále jen "Ottawská úmluva").
2. Operace uvedené v tomto nařízení se provádějí na území rozvojových zemí nebo se přímo týkají situací vznikajících v rozvojových zemích, zejména v těch, které jsou z nich nejzranitelnější, a v těch, které překonávají následky ozbrojených konfliktů.
Akce proti minám se začleňují do celostátních strategií rozvojových zemí, které trpí následky protipěchotních min.
Článek 2
1. Akce Společenstvím podle tohoto nařízení se zaměřuje na pomoc zemím, které trpí následky protipěchotních min, za účelem vytvoření podmínek nezbytných pro jejich hospodářský a společenský rozvoj prostřednictvím
a) podpory vypracovávání, sledování a provádění strategie civilní činnosti proti minám;
b) pomoci postiženým zemím při provádění Ottawské úmluvy;
c) vytváření a udržování mezinárodních struktur a místních možností k provádění akcí proti minám v postižených zemích s maximální účinností;
d) reagování na humanitární krize, předcházení ztrátám a napomáhání rehabilitaci obětí min;
e) podpory zkoušení ve skutečných podmínkách, jakož i zavádění vhodného zařízení a postupů proti minám;
f) podpory koordinace s konečnými uživateli zařízení na odstranění min v počátečných stadiích průzkumu a podpory používání těchto technologií v nejchudších minami postižených zemích;
g) podpory akcí na odstranění min, které jsou slučitelné s místním životním prostředím a jsou v souladu s udržitelným rozvojem postižené oblasti;
h) podpory koordinace mezi mezinárodními účastníky akce proti minám.
2. Operace financované v rámci tohoto nařízení mohou zahrnovat všechny činnosti se vztahem k akcím proti protipěchotním minám, které podporují cíle nezbytné pro hospodářský a společenský rozvoj, včetně
a) osvěty o minách;
b) výcviku odborníků;
c) průzkumu a značení podezřelých oblastí;
d) vyhledávání a identifikace protipěchotních min;
e) odstraňování min prováděného podle humanitárních norem a zničení protipěchotních min položených v zemi spolu se zničením zásob protipěchotních min ve skladech;
f) pomoci obětem a jejich rehabilitace a socioekonomického znovuzačlenění obětí min;
g) správy informací, včetně systémů zeměpisných informací;
h) jiných činností přispívajících ke zmírnění následků protipěchotních min v humanitární a hospodářské oblasti a v oblasti životního prostředí.
3. V souvislosti s odstavcem 2 mají přednost operace prováděné v zemích nejvážněji postižených minami, v nichž protipěchotní miny, nebo ve spojení s nimi další nevybuchlé zbraně způsobují mnoho civilních ztrát, nebo kde je výskyt či možný výskyt těchto zařízení významnou překážkou obnovení hospodářské a společenské činnosti či rozvoje a tedy vyžaduje zvláštní dlouhodobý závazek, který nelze splnit pomocí krizové humanitární podpory nebo podpory pro obnovu.
4. K zajištění provázanosti, spojitosti a součinnosti v rámci programů regionální spolupráce a v souvislosti s projekty humanitární podpory, rehabilitace, obnovy a rozvoje, operace proti minám, které je možné financovat v rámci kteréhokoli z těchto programů nebo projektů, budou nadále financovány z rozpočtové položky, ze které je financována hlavní činnost.
V případě potřeby je možné tyto činnosti doplňovat nebo podporovat akcemi proti minám financovanými podle tohoto nařízení.
Článek 3
Operace financované podle tohoto nařízení jsou v zásadě ve prospěch zemí, které se zavázaly k boji proti protipěchotním minám a jsou smluvními stranami Ottawské úmluvy.
Výjimky mohou být povoleny v případě humanitární krize, za účelem pomoci obětem min a pro akce přímé podpory zranitelných skupin obyvatelstva, jako jsou uprchlíci a vysídlené osoby, nebo pokud vnitrostátní správní orgány nefungují.
Článek 4
1. Partnery způsobilými k finanční podpoře podle tohoto nařízení mohou být regionální a mezinárodní organizace a agentury, nevládní organizace, celostátní, krajské a místní vlády, jejich ministerstva a jiné orgány, ústavy a veřejné i soukromé hospodářské subjekty s odpovídajícími odbornými znalostmi a zkušenostmi.
2. Účast ve veřejných nabídkových řízeních a udělování zakázek je přístupná za stejných podmínek fyzickým i právnickým osobám členských států a přijímající země.
Ve výjimečných, plně odůvodněných případech může být tato účast rozšířena na třetí země.
3. Společnosti a ostatní organizace ucházející se o zakázky musí prokázat, že uplatňují takovou politiku operací, která nevystavuje jejich zaměstnance nadměrnému riziku, a že je tato politika zajištěna přiměřeným úrazovým pojištěním zaměstnanců pojištěním odpovědnosti za škodu.
Článek 5
1. Podpora Společenství podle tohoto nařízení může být použita k financování technické pomoci, výcviku, personálních nebo jiných služeb se vztahem k akcím proti minám; zkoušek zařízení a technických postupů; logistické podpory, obstarávaní, poskytování a skladování veškerých zařízení, dodávek a prací nezbytných k provádění akcí proti minám; studií, konferencí a opatření k posílení mezinárodní koordinace akce proti minám; misí za účelem hodnocení a sledování; osvětové činnosti pro veřejnost; jakož i nákladů na zvýraznění původu podpory ve Společenství.
2. Financování prováděné Společenstvím podle tohoto nařízení má formu příspěvků.
3. V případech, kdy jsou uvedené operace upraveny finančními dohodami mezi Společenstvím a přijímajícími zeměmi, musí tyto dohody stanovit, že placení daní, cel i ostatních poplatků není hrazeno Společenstvím.
Článek 6
Finanční rámec pro provádění akcí Společenství proti minám v období 2002 až 2009 představuje podle všech platných nařízení v souvislosti s čl. 2 odst. 4 částku 240 milionů eur. Z této sumy bude částka 140 milionů eur k dispozici na akce proti minám podle tohoto nařízení a podle nařízení Rady (ES) č. 1725/2001 ze dne 23. července 2001 o boji proti protipěchotním minám ve třetích zemích jiných než rozvojových zemích [5].
Roční rozpočtové položky schvaluje rozpočtový orgán v mezích finančního výhledu.
Článek 7
1. Komisi je nápomocen příslušný zeměpisný výbor.
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 4 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES s ohledem na článek 8 zmíněného rozhodnutí.
Doba uvedená v čl. 4 odst. 3 rozhodnutí 1999/468/ES je tři měsíce.
3. Výbor přijme svůj jednací řád.
Článek 8
1. Komise na základě pravidelné výměny informací, včetně výměny informací na místě, usnadňuje účinnou koordinaci úsilí o poskytování pomoci, vyvíjeného Společenstvím a jednotlivými členskými státy za účelem zvýšení míry provázanosti a sladěnosti jejich programů.
2. Komise může vyhledávat možnosti spolufinancování s jinými poskytovateli finančních prostředků, zejména se členskými státy.
3. Komise podporuje koordinaci a spolupráci s mezinárodními přispěvateli a účastníky, zejména s těmi, kteří jsou součástí systému Organizace spojených národů, s nevládními organizacemi a s příslušnými středisky, například se ženevským Mezinárodním střediskem pro humanitární odstranění min.
4. Společenství přijme nezbytná opatření ke zviditelnění svého příspěvku.
Článek 9
1. Komise hodnotí a řídí operace, na které se vztahuje toto nařízení, a rozhoduje o nich v souladu s platnými rozpočtovými a jinými postupy, a zejména s těmi, které jsou stanoveny v článcích 116 a 118 finančního nařízení ze dne 21. prosince 1977 o souhrnném rozpočtu Evropských společenství [6].
2. Rozhodnutí o financování přesahující výši 3 miliony eur jsou přijímána v souladu s postupem stanoveným v čl. 7 odst. 2.
3. Komise informuje příslušný výbor uvedený v čl. 7 odst. 1 o všech rozhodnutích o financování v hodnotě méně než 3 miliony eur. Tato informace musí být k dispozici nejpozději jeden týden před přijetím daného rozhodnutí o financování.
4. Komise může přijímat rozhodnutí, kterými se mění rozhodnutí o financování přijatá postupem podle čl. 7 odst. 2 pokud se nepojí s žádnými podstatnými změnami nebo dodatečnými závazky převyšujícími původní závazek o více než 20 %.
Článek 10
1. Projekty tvoří součást širšího rámce rozvoje nebo obnovy dané země nebo oblasti a uděluje se jim priorita a jsou oceňovány podle jejich kladného účinku a efektivity nákladů.
2. Projekty mají být pokud možno jasně začleněny v rámci vnitrostátního programu proti protipěchotním minám koordinovaného přijímající vládou, nebo místní společností ve spolupráci s nevládními organizacemi, nebo mezinárodní institucí zmocněnou k tomuto účelu.
Cílem má být, aby daný projekt převzala v patřičnou dobu sama přijímající vláda nebo místní společnost, nebo nevládní organizace za účelem zdokonalení místních možností a udržitelnosti projektu.
Článek 11
Všechny dohody či smlouvy o financování uzavřené podle tohoto nařízení musí obsahovat ustanovení umožňující Komisi a Účetnímu dvoru provádět kontroly na místě v souladu s obvyklými postupy stanovenými Komisí podle platných pravidel, a zejména pravidel stanovených finančním nařízením.
Kromě toho může Komise provádět kontroly a inspekce na místě v souladu s nařízením Rady (Euratom, ES) č. 2185/96 [7].
Opatření přijatá Komisí stanoví přiměřenou ochranu finančních zájmů Společenství v souladu s nařízením Rady (ES, Euratom) č. 2988/95 [8].
Článek 12
K usnadnění víceleté koordinace a plánování boje proti minám je pravidelně předkládán dokument o strategii proti protipěchotním minám (dokument APL), který obsahuje horizontální obecné zásady a priority akcí Společenství proti minám a parametry pro hodnocení výsledků této činnosti. Je předkládán společnému zasedání výborů uvedených v čl. 7 odst. 1 k posouzení postupem podle čl. 7 odst. 2. Dokument APL zahrnuje zejména otázky víceletého orientačního programu a pojednává o stávajících programech činnosti proti minám na celostátní a na regionální úrovni, o příspěvcích jiných přispěvatelů, včetně členských států, a o akci Společenství proti minám financované z jiných rozpočtových položek. Dokument APL je rovněž pro informaci předkládán Evropskému parlamentu.
Článek 13
1. Komise pravidelně hodnotí operace financované Společenstvím za účelem zjištění, zda bylo cílů operací dosaženo a stanovení obecných zásad pro zlepšení účinnosti budoucích operací.
2. Komise předkládá ve své výroční zprávě o rozvojové spolupráci ES Evropskému parlamentu a Radě informace o pokroku všech operací Společenství, jakož i o výsledcích provedených hodnocení.
Zpráva specifikuje, které akce byly provedeny a uvádí příslušné částky z jednotlivých rozpočtových položek.
Článek 14
Každé tři roky po vstupu tohoto nařízení v platnost předkládá Komise Evropskému parlamentu a Radě celkové hodnocení všech akcí Společenství proti minám spolu s návrhy do budoucna, pokud jde o toto nařízení, a v případě potřeby i s návrhy na jeho změny.
Článek 15
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Použije se do dne 31. prosince 2009.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Rady (ES) č. 1725/2001
ze dne 23. července 2001
o boji proti protipěchotním minám ve třetích zemích jiných než rozvojových zemích
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 308 uvedené smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Evropské společenství je znepokojeno výskytem protipěchotních min a dalších nevybuchlých zbraní v oblastech, kde skupiny civilního obyvatelstva usilují o překonání následků ozbrojeného konfliktu.
(2) Protipěchotní miny způsobují utrpení a ztráty a představují vážnou překážku hospodářského rozvoje, brání návratu uprchlíků a vysídlených osob a překáží operacím humanitární pomoci, obnově, rehabilitaci, jakož i znovunastolení normálních společenských podmínek.
(3) Společenství je rozhodnuto plnohodnotně přispět k dosažení cíle úplně odstranit na celém světě v následujících letech protipěchotní miny.
(4) Společenství a jeho členské státy nejvíce přispívají k širšímu mezinárodnímu úsilí o překonání tragédie protipěchotních min.
(5) Akce k úplnému odstranění protipěchotních min je stále ještě v raném stadiu, a proto by Společenství mělo nadále vykonávat rozhodnou vůdčí roli až do úplného dosažení tohoto cíle.
(6) Toto nařízení je přímou odpovědí na Úmluvu o zákazu použití, skladování, výroby a převodu protipěchotních min a o jejich zničení (Ottawská úmluva).
(7) Proto by finanční podpora měla být poskytována přednostně ve prospěch třetích zemí, které se zavázaly bojovat proti protipěchotním minám a jsou smluvními stranami Ottawské úmluvy.
(8) Akce Společenství proti minám je často nedílnou součástí činností v oblasti humanitární pomoci, rehabilitace, obnovy nebo rozvoje, přičemž je diskrétní a specializovanou činností, která reaguje na jednotlivé priority, operativní požadavky a politické závazky.
(9) V rámci těchto činností, jakož i v případě rámcových programů výzkumu a vývoje v oblasti technologií boje proti minám, budou nové i stávající akce nadále financovány ze zvláštních rozpočtových položek a podle potřeby podporovány, doplňovány a koordinovány podle tohoto nařízení.
(10) Aby Společenství mohlo účinně přispívat k preventivním akcím proti minám, je nezbytné umožnit akci Společenství ke zničení protipěchotních min ve skladech spolu s akcí ke zničení protipěchotních min položených v zemi.
(11) Vědecký výzkum by měl být zintenzívněn za účelem vývoje technologií umožňujících přesnější vyhledávání min a identifikaci postižených oblastí.
(12) Společenství musí být s to ověřit účinnost akcí na odstranění min, které financuje.
Proto musí používat odpovídající technické prostředky, včetně vojenské technologie, pokud je to nutné.
(13) Toto nařízení má být základem provázané a účinné koncepce akcí Společenství proti minám ve třetích zemích jiných než rozvojových zemích pomocí zdokonalení integrační strategie v úzké koordinaci s Komisí, členskými státy a mezinárodním společenstvím ve všech stadiích akcí proti minám.
(14) Tato koncepce by neměla bránit Společenství reagovat na humanitární krize kdekoli na světě.
(15) Je nezbytné zajistit soulad těchto akcí se zahraniční politikou Evropské unie jako celku, včetně společné zahraniční a bezpečnostní politiky.
(16) Opatření nezbytná k provedení tohoto nařízení by měla být přijímána v souladu s nařízením Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [2].
(17) Problém protipěchotních min, vzhledem ke své životy ohrožující povaze a celosvětovému rozsahu, vyžaduje účinné, pružné a v případech potřeby i rychlé postupy rozhodování o financování akcí Společenství.
(18) Společenství by mělo zajistit maximální průhlednost poskytování finanční pomoci a přísnou kontrolu využívání přidělených rozpočtových prostředků.
(19) Ochrana finančních zájmů Společenství a boj proti podvodům a nesrovnalostem jsou nedílnou součástí tohoto nařízení.
(20) Operace uvedené v tomto nařízení patří do rámce politiky spolupráce Společenství ve třetích zemích jiných než rozvojových zemích, a jsou nezbytné k dosažení jednoho z cílů Smlouvy.
Smlouva nestanoví pro přijetí tohoto nařízení jiné pravomoci než pravomoci stanovené v článku 308.
(21) Článek 6 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1724/2001 ze dne 23. července 2001 o boji proti protipěchotním minám v rozvojových zemích [3] stanoví finanční rámec pro provádění všech akcí Společenství proti minám, včetně akcí na základě tohoto nařízení,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Toto nařízení stanoví postupy provádění operací Společenství proti protipěchotním minám v rámci politiky spolupráce Společenství ve třetích zemích, při uplatňování provázané a jednotné humanitární strategie odstranění min, v odpověď na Úmluvu o zákazu použití, skladování, výroby a převodu protipěchotních min a o jejich zničení (dále jen "Ottawská úmluva").
2. Operace uvedené v tomto nařízení se provádějí na území třetích zemí jiných než rozvojových zemí nebo se přímo týkají situací vznikajících v těchto zemích, zejména v těch, které překonávají následky ozbrojených konfliktů.
Akce proti minám se začleňují do celostátních strategií a strategií spolupráce třetích zemí, které trpí následky protipěchotních min.
Článek 2
1. Akce Společenstvím podle tohoto nařízení se zaměřuje na pomoc zemím, které trpí následky protipěchotních min, za účelem vytvoření podmínek nezbytných pro jejich hospodářský a společenský rozvoj prostřednictvím
a) podpory vypracovávání, sledování a provádění strategie civilní činnosti proti minám;
b) pomoci postiženým zemím při provádění Ottawské úmluvy;
c) vytváření a udržování mezinárodních struktur a místních možností k provádění akcí proti minám v postižených zemích s maximální účinností;
d) reagování na humanitární krize, předcházení ztrátám a napomáhání rehabilitaci obětí min;
e) podpory zkoušení ve skutečných podmínkách a zavádění vhodného zařízení a postupů proti minám;
f) podpory koordinace s konečnými uživateli zařízení na odstranění min v počátečných stadiích průzkumu a podpory používání těchto technologií v minami postižených zemích;
g) podpory akcí na odstranění min, které jsou slučitelné s místním životním prostředím a jsou v souladu s udržitelným rozvojem postižené oblasti;
h) podpory koordinace mezi mezinárodními účastníky akce proti minám.
2. Operace financované v rámci tohoto nařízení mohou zahrnovat všechny činnosti se vztahem k akcím proti protipěchotním minám, které podporují cíle nezbytné pro hospodářský a společenský rozvoj, včetně
a) osvěty o minách;
b) výcviku odborníků;
c) průzkumu a značení podezřelých oblastí;
d) vyhledávání a identifikace protipěchotních min;
e) odstraňování min prováděného podle humanitárních norem a ničení protipěchotních min položených v zemi spolu se zničením zásob protipěchotních min ve skladech;
f) pomoci obětem a jejich rehabilitace a socioekonomického znovuzačlenění obětí min;
g) správy informací, včetně systémů zeměpisných informací;
h) jiných činností přispívajících ke zmírnění následků protipěchotních min v humanitární a hospodářské oblasti a v oblasti životního prostředí.
3. V souvislosti s odstavcem 2 mají přednost operace prováděné v zemích nejvážněji postižených minami, v nichž protipěchotní miny nebo ve spojení s nimi další nevybuchlé zbraně způsobují mnoho civilních ztrát nebo kde je výskyt či možný výskyt těchto zařízení významnou překážkou obnovení hospodářské a společenské činnosti či rozvoje, a tedy vyžaduje zvláštní dlouhodobý závazek, který nelze splnit pomocí krizové humanitární podpory nebo podpory pro obnovu.
4. K zajištění provázanosti, spojitosti a součinnosti v rámci programů regionální spolupráce a v souvislosti s projekty humanitární podpory, rehabilitace, obnovy a rozvoje, operace proti minám, které je možné financovat v rámci kteréhokoli z těchto programů nebo projektů, budou nadále financovány z rozpočtové položky, ze které je financována hlavní činnost.
V případě potřeby je možné tyto činnosti doplňovat nebo podporovat akcemi proti minám financovanými podle tohoto nařízení.
Článek 3
Operace financované podle tohoto nařízení jsou v zásadě ve prospěch zemí, které se zavázaly k boji proti protipěchotním minám a jsou smluvními stranami Ottawské úmluvy.
Výjimky mohou být povoleny v případě humanitární krize za účelem pomoci obětem min a pro akce přímé podpory zranitelných skupin obyvatelstva, jako jsou uprchlíci a vysídlené osoby, nebo pokud vnitrostátní správní orgány nefungují.
Článek 4
1. Partnery způsobilými k finanční podpoře podle tohoto nařízení mohou být regionální a mezinárodní organizace a agentury, nevládní organizace, celostátní, krajské a místní vlády, jejich ministerstva a jiné orgány, ústavy a veřejné i soukromé hospodářské subjekty s odpovídajícími odbornými znalostmi a zkušenostmi.
2. Účast ve veřejných nabídkových řízeních a udělování zakázek je přístupná za stejných podmínek fyzickým i právnickým osobám členských států a přijímající země.
Ve výjimečných, plně odůvodněných případech může být tato účast rozšířena na třetí země.
3. Společnosti a ostatní organizace ucházející se o zakázky musí prokázat, že uplatňují takovou politiku operací, která nevystavuje jejich zaměstnance nadměrnému riziku, a že je tato politika zajištěna přiměřeným úrazovým pojištěním zaměstnanců a pojištěním odpovědnosti za škodu.
Článek 5
1. Podpora Společenství podle tohoto nařízení může být použita k financování technické pomoci, výcviku, personálních nebo jiných služeb se vztahem k akcím proti minám; zkoušek zařízení a technických postupů; logistické podpory, obstarávaní, poskytování a skladování veškerých zařízení, dodávek a prací nezbytných k provádění akcí proti minám; studií, konferencí a opatření k posílení mezinárodní koordinace akce proti minám; misí za účelem hodnocení a sledování; jakož i osvětové činnosti pro veřejnost.
2. Financování prováděné Společenstvím podle tohoto nařízení má formu příspěvků.
3. V případech, kdy jsou uvedené operace upraveny finančními dohodami mezi Společenstvím a přijímajícími zeměmi, musí tyto dohody stanovit, že placení daní, cel i ostatních poplatků není hrazeno Společenstvím.
Článek 6
1. Komisi je nápomocen příslušný zeměpisný výbor.
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 4 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES.
Doba uvedená v čl. 4 odst. 3 rozhodnutí 1999/468/ES je tři měsíce.
3. Výbor přijme svůj jednací řád.
Článek 7
1. Komise na základě pravidelné výměny informací, včetně výměny informací na místě, usnadňuje účinnou koordinaci úsilí o poskytování pomoci vyvíjeného Společenstvím a jednotlivými členskými státy za účelem zvýšení míry provázanosti a sladěnosti jejich programů.
2. Komise může vyhledávat možnosti spolufinancování s jinými poskytovateli finančních prostředků, zejména se členskými státy.
3. Komise podporuje koordinaci a spolupráci s mezinárodními přispěvateli a účastníky, zejména s těmi, kteří jsou součástí systému Organizace spojených národů, s nevládními organizacemi a s příslušnými středisky, například se ženevským Mezinárodním střediskem pro humanitární odstranění min.
4. Společenství přijme nezbytná opatření ke zviditelnění svého příspěvku.
Článek 8
1. Komise hodnotí a řídí operace, na které se vztahuje toto nařízení, a rozhoduje o nich v souladu s platnými rozpočtovými a jinými postupy, a zejména s těmi, které jsou stanoveny v článcích 116 a 118 finančního nařízení ze dne 21. prosince 1977 o souhrnném rozpočtu Evropských společenství [4].
2. Rozhodnutí o financování přesahující výši 3 miliony eur jsou přijímána postupem podle čl. 6 odst. 2.
3. Komise informuje příslušný výbor uvedený v čl. 6 odst. 1 o všech rozhodnutích o financování v hodnotě méně než 3 miliony eur. Tato informace musí být k dispozici nejpozději jeden týden před přijetím daného rozhodnutí o financování.
4. Komise může přijímat rozhodnutí, kterými se mění rozhodnutí o financování přijatá postupem podle čl. 6 odst. 2 pokud se nepojí s žádnými podstatnými změnami nebo dodatečnými závazky převyšujícími původní závazek o více než 20 %.
Článek 9
1. Projekty tvoří součást širšího rámce obnovy dané země nebo oblasti a uděluje se jim priorita a jsou oceňovány podle jejich kladného účinku a efektivity nákladů.
2. Projekty mají být pokud možno jasně začleněny v rámci vnitrostátního programu proti protipěchotním minám koordinovaného přijímající vládou nebo místní společností ve spolupráci s nevládními organizacemi nebo mezinárodní institucí zmocněnou k tomuto účelu.
Cílem má být, aby daný projekt převzala v patřičnou dobu sama přijímající vláda nebo místní společnost nebo nevládní organizace za účelem zdokonalení místních možností a udržitelnosti projektu.
Článek 10
Všechny dohody či smlouvy o financování uzavřené podle tohoto nařízení musí obsahovat ustanovení umožňující Komisi a Účetnímu dvoru provádět kontroly na místě v souladu s obvyklými postupy stanovenými Komisí podle platných pravidel, a zejména pravidel stanovených finančním nařízením.
Kromě toho může Komise provádět kontroly a inspekce na místě v souladu s nařízením Rady (Euratom, ES) č. 2185/96 [5].
Opatření přijatá Komisí stanoví přiměřenou ochranu finančních zájmů Společenství v souladu s nařízením Rady (ES, Euratom) č. 2988/95 [6].
Článek 11
K usnadnění víceleté koordinace a plánování boje proti minám je pravidelně předkládán dokument o strategii proti protipěchotním minám (dokument APL), který obsahuje horizontální obecné zásady a priority akcí Společenství proti minám a parametry pro hodnocení výsledků této činnosti. Je předkládán společnému zasedání výborů uvedených v článku 6 k posouzení postupem podle čl.
2. Dokument APL zahrnuje zejména otázky víceletého orientačního programu a pojednává o stávajících programech činnosti proti minám na celostátní a na regionální úrovni, o příspěvcích jiných přispěvatelů, včetně členských států, a o akci Společenství proti minám financované z jiných rozpočtových položek.
Dokument APL je rovněž pro informaci předkládán Evropskému parlamentu.
Článek 12
Komise pravidelně hodnotí operace financované Společenstvím za účelem zjištění, zda bylo cílů operací dosaženo a stanovení obecných zásad pro zlepšení účinnosti budoucích operací.
Článek 13
Každé tři roky po vstupu tohoto nařízení v platnost předkládá Komise Evropskému parlamentu a Radě celkové hodnocení všech akcí Společenství proti minám spolu s návrhy do budoucna, pokud jde o toto nařízení, a v případě potřeby i s návrhy na jeho změny.
Článek 14
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1726/2001
ze dne 23. července 2001,
kterým se mění článek 21 nařízení Rady (ES) č. 1292/96 o politice potravinové pomoci, jejím řízení a zvláštních opatřeních na podporu zajišťování potravin
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 179 uvedené smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy [2],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Společenství a jeho členské státy jsou účastníky řady mezinárodních dohod týkajících se politiky potravinové pomoci, jejího řízení a zvláštních opatření na podporu zajišťování potravin, mimo jiné Úmluvy o potravinové pomoci z roku 1999.
(2) Uvedená úmluva byla schválena rozhodnutím Rady 2000/421/ES ze dne 13. června 2000 o uzavření Úmluvy o potravinové pomoci z roku 1999 jménem Evropského společenství [3].
(3) Je nezbytné uvést článek 21 nařízení Rady (ES) č. 1292/96 [4] do praktického a právního souladu s články III a IV Úmluvy o potravinové pomoci z roku 1999,
PŘIJALY TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Článek 21 nařízení (ES) č. 1292/96 se nahrazuje tímto: "Článek 21
1. Rada na návrh Komise a po konzultaci s Evropským parlamentem kvalifikovanou většinou určí podíl Společenství na celkovém objemu pomoci, a to buď v množství (tuny pšeničného ekvivalentu), nebo v hodnotě, anebo současně v množství i v hodnotě, která je stanovena v Úmluvě o potravinové pomoci jako celkový příspěvek jak Společenství, tak jeho členských států.
2. Komise koordinuje činnost Společenství a členských států, pokud jde o poskytování pomoci podle Úmluvy o potravinové pomoci, a zajišťuje, aby celkový příspěvek Společenství a jeho členských států dosáhl ejméně výše závazku stanoveného v uvedené úmluvě."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1778/2001
ze dne 7. září 2001,
kterým se doplňuje příloha nařízení (ES) č. 1107/96 o zápisu zeměpisných označení a označení původu podle postupu stanoveného v článku 17 nařízení Rady (EHS) č. 2081/92
(Text s významem pro EHP)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2081/92 ze dne 14. července 1992 o ochraně zeměpisných označení a označení původu zemědělských produktů a potravin [1], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 2796/2000 [2], a zejména na čl. 17 odst. 2 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Pro název oznámený italskou vládou podle článku 17 nařízení (EHS) č. 2081/92 byly vyžádány dodatečné údaje, aby bylo možno určit, že vyhovuje článkům 2 a 4 uvedeného nařízení.
(2) Po zvážení těchto dodatečných údajů předložila Komise dvakrát žádost o zápis Vědeckému výboru pro označení původu, zeměpisná označení a osvědčení o zvláštní povaze, který v obou případech zaujal k zápisu uvedeného názvu kladné stanovisko.
(3) Surovina používaná v dotyčném výrobku pochází z prasat, která patří k druhu těžkých italských prasat. Jsou chována v produkční oblasti a krmena zvláštním typem krmiva, které je složeno z místních obilovin a vedlejších produktů při místní výrobě sýra. Vzhledem k tomu, že název je tradičním názvem podle čl. 2 odst. 3 nařízení (EHS) č. 2081/92, musí být tradiční produkční oblast přijata bez ohledu na svou velikost. Je tedy možné uznat, že dotyčný název odkazuje na zemědělský produkt pocházející z vymezené zeměpisné oblasti a že jeho kvalita nebo vlastnosti jsou podstatně ovlivněny zeměpisným prostředím s jeho přírodními a lidskými zdroji podle čl. 2 odst. 3 a čl. 2 odst. 2 písm. a) druhé odrážky uvedeného nařízení.
(4) Název uvedený v žádosti o zápis nepředstavuje název zemědělského produktu nebo potraviny, který se stal obecným názvem zemědělského produktu nebo potraviny, ačkoli se vztahuje k místu nebo oblasti, kde byl tento produkt nebo potravina původně vyráběn nebo prodáván. Nelze je tedy považovat za název, který zdruhověl ve smyslu čl. 3 odst. 1 nařízení (EHS) č. 2081/92.
(5) Název uvedený v žádosti o zápis je chráněn dvoustrannými dohodami mezi Itálií a Německem, Španělskem, Francií a Rakouskem.
(6) Žádost o zápis tohoto názvu tedy vyhovuje uvedeným článkům. Měl by proto být zapsán a doplněn do přílohy nařízení Komise (ES) č.
1107/96 [3] naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 1347/2001 [4].
(7) Výbor uvedený v článku 15 nařízení (EHS) č. 2081/92 nezaujal stanovisko ve lhůtě stanovené jeho předsedou. Podle čl. 5 odst. 4 rozhodnutí Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [5] předložila Komise Radě návrh prováděcích opatření a informovala o něm Parlament. Vzhledem k tomu, že se Rada k návrhu nevyjádřila v tříměsíční lhůtě podle čl. 15 odst. 4 nařízení (EHS) č. 2081/92, přijímá navrhovaná opatření Komise,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Název uvedený v příloze tohoto nařízení se připojí k příloze nařízení (ES) č. 1107/96.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1786/2001
ze dne 11. září 2001,
kterým se mění nařízení (EHS) č. 1722/93, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízením Rady (EHS) č. 1766/92 a (EHS) č. 1418/76 týkajícím se produkčních náhrad v odvětví obilovin a rýže
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1766/92 ze dne 30. června 1992 o společné organizaci trhu s obilovinami [1], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 1666/2000 [2], a zejména na čl. 7 odst. 3 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 3072/95 ze dne 22. prosince 1995 o společné organizaci trhu s rýží [3], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 1667/2000 [4], a zejména na čl. 8 písm. e) uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Článek 5 nařízení Komise (EHS) č. 1722/93 [5] stanoví, že zpracovatelé, kteří chtějí žádat o náhradu, musí podat žádost v pracovních dnech před 17 hodinou bruselského času.
(2) Tato lhůta může mít za následek podávání spekulativních žádostí o osvědčení o náhradě, očekává-li se možné krácení výše náhrady.
(3) Lhůta pro podávání žádostí o osvědčení by tedy měla být posunuta na 15 hodinu bruselského času.
(4) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro obiloviny,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V čl. 5 odst. 1 nařízení (EHS) č. 1722/93 se slova "17 hodin" nahrazují slovy "15 hodin".
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1788/2001
ze dne 7. září 2001,
kterým se stanoví prováděcí pravidla k ustanovením týkajícím se osvědčení o kontrole při dovozu ze třetích zemí podle článku 11 nařízení Rady (EHS) č. 2092/91 o ekologickém zemědělství a k němu se vztahujícím označování zemědělských produktů a potravin
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2092/91 ze dne 24. června 1991 o ekologickém zemědělství a k němu se vztahujícím označování zemědělských produktů a potravin [1], naposledy pozměněné nařízením Komise (ES) č. 436/2001 [2], a zejména na čl. 11 odst. 3 písm. b) a odst. 4 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Je nezbytné stanovit postup, podle něhož by se na úrovni Společenství koordinovaly některé kontroly produktů dovážených ze třetích zemí vzhledem k tomu, že se tyto produkty uvádějí na trh s označeními, která poukazují na ekologickou metodu produkce.
(2) Pro produkty dovážené podle postupu, který je stanoven v čl. 11 odst. 1 nařízení (EHS) č. 2092/91, je obsah osvědčení o kontrole stanoven v uvedeném článku. Žádné takové ustanovení neexistuje pro produkty dovážené podle postupu, který je stanoven v čl. 11 odst. 6 nařízení (EHS) č. 2092/91. Je tudíž nezbytné rozšířit používání uvedeného osvědčení na produkty dovážené podle čl. 11 odst. 6, aby se zajistilo, že tyto produkty byly vyprodukovány podle pravidel produkce, která jsou rovnocenná pravidlům stanoveným v článku 6 nařízení (EHS) č. 2092/91, a že podléhaly kontrolním opatřením s rovnocennou účinností, jakou mají opatření uvedená v článcích 8 a 9, a že taková kontrolní opatření byla požívána stále a účinně v dotyčné třetí zemi.
(3) Nařízení Komise (EHS) č. 3457/92 [3] zavedlo osvědčení o kontrole pro produkty dovážené ze třetích zemí podle ustanovení v čl. 11 odst. 1 nařízení (EHS) č. 2092/91. V zájmu srozumitelnosti se uvedené nařízení (EHS) č. 3457/92 nahradí tímto nařízením.
(4) Toto nařízení se použije, aniž je dotčen kontrolní systém v článcích 8 a 9 nařízení (EHS) č. 2092/91 a v příloze III částech B a C uvedeného nařízení.
(5) Toto nařízení se použije, aniž jsou dotčena celní ustanovení Společenství a všechna jiná ustanovení, jimiž se řídí dovoz produktů uvedených v článku 1 nařízení (EHS) č. 2092/91 za účelem uvedení na trh ve Společenství.
(6) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem výboru, který je uveden v článku 14 nařízení (EHS) č. 2092/91,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Toto nařízení stanoví podrobná pravidla pro osvědčení o kontrole požadované podle čl. 11 odst. 1 písm. b) a odst. 3 nařízení (EHS) č. 2092/91 a pro předkládání tohoto osvědčení u dovozů, které se uskutečňují v souladu s ustanoveními čl. 11 odst. 6 téhož nařízení.
2. Toto nařízení se nepoužije u produktů, které:
- nejsou určeny k propuštění do volného oběhu ve Společenství v nezměněném stavu nebo po zpracování.
- se přijímají osvobozené od cla v souladu s nařízením Rady (EHS) č. 918/83 [4] o systému Společenství pro osvobození od cla.
Toto nařízení se však použije u produktů, které byly přijaty osvobozené od cla v souladu s články 39 a 43 nařízení (EHS) č. 918/83.
Článek 2
Pro účely tohoto nařízení se:
1. "osvědčením o kontrole" rozumí osvědčení o kontrole, které se týká zásilky a je uvedeno v čl. 11 odst.
1 písm. b) nařízení (EHS) č. 2092/91 a článcích 3, 4 a příloze I tohoto nařízení;
2. "zásilkou" rozumí množství produktů jednoho nebo více kódů kombinované nomenklatury, které je zahrnuto do jednoho osvědčení o kontrole, přepravováno stejným dopravním prostředkem a pochází ze stejné třetí země;
3. "ověřením zásilky" rozumí ověřování osvědčení o kontrole příslušnými orgány členských států tak, aby se vyhovělo čl. 4 odst.
2, a tam, kde to tyto orgány pokládají za vhodné, ověřování produktů ve vztahu k požadavkům nařízení (EHS) č. 2092/91;
4. "propuštěním do volného oběhu ve Společenství" rozumí odbavení celními orgány tak, aby se zásilce umožnil volný pohyb ve Společenství;
5. "orgány příslušných členských států" rozumějí celní orgány nebo jiné orgány určené členským státem.
Článek 3
Ustanovení čl. 11 odst. 1 písm. b) ohledně požadavků na vydávání osvědčení o kontrole a čl. 11 odst. 3 nařízení č. 2092/91 se použijí u propouštění produktů, které jsou uvedeny v článku 1 nařízení (EHS) č. 2092/91, do volného oběhu, ať již se tyto produkty dovážejí za účelem uvedení na trh podle čl. 11 odst. 1 nebo odst. 6 uvedeného nařízení.
Článek 4
1. Propuštění zásilky produktů, které jsou uvedeny v článku 1 nařízení (EHS) č. 2092/91, do volného oběhu ve Společenství se podmiňuje:
a) předložením originálu osvědčení o kontrole příslušnému orgánu členského státu a
b) ověřením zásilky příslušným orgánem členského státu a podepsáním osvědčení o kontrole v souladu s odstavcem 11.
2. Originál osvědčení o kontrole se vystavuje v souladu s odstavci 3 až 10 tohoto článku a se vzorem a poznámkami v příloze I.
3. Osvědčení o kontrole vydává:
a) orgán nebo subjekt ve třetí zemi uvedený pro dotyčnou třetí zemi v příloze nařízení Komise (EHS) č. 94/92 [5] nebo
b) orgán nebo subjekt, který byl schválen k vydávání osvědčení o kontrole postupem stanoveným v čl. 11 odst. 6 nařízení (EHS) č. 2092/91.
4. Orgán nebo subjekt, který osvědčení vydává:
a) vydá osvědčení o kontrole a podepíše prohlášení v poli 15 pouze poté, co provede dokumentační kontrolu na základě všech příslušných kontrolních dokumentů, které zahrnují zejména plán produkce pro dotyčné produkty, přepravní doklady a obchodní doklady, a poté, co orgán nebo subjekt buď fyzicky zkontroluje dotyčnou zásilku před jejím vyexpedováním ze třetí země odeslání, nebo poté, co obdrží výslovné prohlášení vývozce, v němž se prohlašuje, že dotyčná zásilka byla vyrobena nebo připravena v souladu s ustanoveními, které uplatňuje dotyčný orgán nebo subjekt pro dovoz a uvádění produktů uvedených v článku 1 nařízení (EHS) č. 2092/91 na trh v souladu s čl. 11 odst. 1 uvedeného nařízení;
b) uvede výrobní číslo u každého vydaného osvědčení a vede seznam vydaných osvědčení.
5. Osvědčení o kontrole se vypracovává v jednom z úředních jazyků Společenství a vyplňuje se, s výjimkou razítek a podpisů, buď celé tiskacími písmeny, nebo celé na stroji.
Osvědčení o kontrole se pokud možno vypracovává v jednom z úředních jazyků členského státu určení.
Orgány příslušného členského státu si mohou v případě potřeby vyžádat překlad osvědčení o kontrole v jednom z jeho úředních jazyků.
Nepotvrzené změny nebo vymazání činí osvědčení neplatným.
6. Osvědčení o kontrole se vypracovává v jednom vyhotovení.
První příjemce nebo případně dovozce může udělat kopii za účelem informování kontrolního orgánu nebo subjektu v souladu s přílohou III částí C bodem 3 nařízení (EHS) č. 2092/91.
Každá taková kopie nese označení "KOPIE" nebo "DUPLIKÁT", které je na ní vytištěno nebo otisknuto.
7. Osvědčení o kontrole v odst. 3 písm. b) v době předložení v souladu s odstavcem 1 obsahuje v poli 16 prohlášení příslušného orgánu v členském státě, který udělil povolení postupem podle čl. 11 odst. 6 nařízení (EHS) č. 2092/91.
8. Příslušný orgán v členském státě, který udělil povolení, může svěřit pravomoc ohledně prohlášení v poli 16 kontrolnímu orgánu nebo subjektu, který kontroluje dovozce v souladu s články 8 a 9 nařízení (EHS) č. 2092/91, nebo orgánům určeným jako příslušné orgány členského státu.
9. Prohlášení v poli 16 se nevyžaduje:
a) pokud dovozce předloží originál dokladu, který vydal příslušný orgán členského státu, jenž udělil povolení v souladu s čl. 11 odst. 6 nařízení (EHS) č. 2092/91, a který prokazuje, že se toto povolení týká dané zásilky, nebo
11 odst. 6, podal přímo orgánu, který je zodpovědný za ověřování zásilky, dostatečný důkaz o tom, že se toto povolení týká této zásilky.
Tento postup přímého informování je nepovinný pro členský stát, který udělil povolení.
10. Dokument podávající důkaz požadovaný v odst. 9 písm. a) a b) obsahuje:
- referenční číslo dovozního povolení a den jeho skončení jeho platnosti,
- jméno a adresu dovozce,
- třetí zemi původu,
- podrobné informace o kontrolním subjektu nebo orgánu a v případě, že se liší, podrobné informace o kontrolním subjektu nebo orgánu ve třetí zemi,
- názvy dotyčných produktů.
11. Při ověřování zásilky produktů uvedených v článku 1 nařízení (EHS) č. 2092/91 se příslušné orgány členského státu podepisují v poli 17 originálu osvědčení o kontrole, které se vrací osobě, jež osvědčení předložila.
12. První příjemce při přijetí zásilky vyplní pole 18 originálu osvědčení o kontrole, aby potvrdil, že přijetí zásilky bylo provedeno v souladu s přílohou III částí C bodem 7 nařízení (EHS) č. 2092/91.
První příjemce poté zašle originál osvědčení o kontrole dovozci uvedenému v poli 11 osvědčení, a to za účelem požadavku čl. 11 odst. 3 písm. a) nařízení (EHS) č. 2092/91, pokud osvědčení nemusí dále doprovázet zásilku pro přípravu uvedenou v čl. 5 odst. 1 tohoto nařízení.
Článek 5
1. Zásilka musí před provedením první přípravy podléhat opatřením uvedeným v čl. 4 odst. 1 tohoto nařízení, pokud je na základě podmíněného celního režimu podle nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 [6], kterým se vydává celní kodex Společenství, zásilka pocházející ze třetí země určena k tomu, aby se v členském státě před propuštěním do volného oběhu ve Společenství podrobila jedné nebo více přípravám, jak je definováno v čl. 4 odst. 3 nařízení (EHS) č. 2092/91, které lze provádět podle čl. 522 odst. 1 a čl. 552 odst. 1 písm. a) bodu iv) nařízení Komise (EHS) č. 2454/93 [7], kterým se provádí nařízení (EHS) č. 2913/92.
Příprava může zahrnovat operace jako:
- balení nebo přebalování nebo
- označování, které odkazuje na ekologické metody produkce.
Po této přípravě doprovází podepsaný originál osvědčení o kontrole zásilku a předloží se příslušnému orgánu členského státu, aby bylo dosaženo souladu s čl. 4 odst. 1 s ohledem na propuštění zásilky do volného oběhu.
Po tomto postupu se originál osvědčení o kontrole v případě potřeby vrací dovozci zásilky, který je uveden v poli 11 osvědčení, aby byl splněn požadavek čl. 11 odst. 3 písm. a) nařízení (EHS) č. 2092/91.
2. Pokud je, na základě podmíněného celního režimu podle nařízení Rady (EHS) č. 2913/92, zásilka pocházející ze třetí země určena k tomu, aby se před propuštěním do volného oběhu ve Společenství podrobila v členském státě rozdělení na různé partie, potom zásilka musí předtím, než dojde k rozdělení, podléhat opatřením uvedeným v čl. 4 odst. 1.
Příslušnému orgánu členského státu se ohledně každé partie, která vyplynula z rozdělení, předloží výpis z osvědčení o kontrole, a to v souladu se vzorem a poznámkami v příloze II.
Výpis z osvědčení o kontrole podepisují příslušné orgány členských států v poli 14.
Kopii každého podepsaného výpisu z osvědčení o kontrole uchovává společně s originálem osvědčení o kontrole osoba, která je označena jako původní dovozce zásilky a která je uvedena v poli 11 osvědčení o kontrole.
Taková kopie nese označení "KOPIE" nebo "DUPLIKÁT", které je na ní vytištěno nebo otisknuto.
Po rozdělení doprovází podepsaný originál každého výpisu z osvědčení o kontrole dotyčnou partii a předkládá se příslušnému orgánu členského státu, aby bylo dosaženo souladu s čl. 4 odst. 1 s ohledem na propuštění dotyčné partie do volného oběhu.
Příjemce partie při jejím přijetí vyplní originál výpisu z osvědčení o kontrole v poli 15, aby potvrdil, že přijetí partie bylo provedeno v souladu s přílohou III částí B bodem 6 nařízení (EHS) č. 2092/91.
Příjemce partie uchovává výpis z osvědčení o kontrole, aby byl k dispozici pro kontrolní subjekt nebo kontrolní orgán nejméně po dva roky.
3. Operace související s přípravou a rozdělováním uvedené v odstavcích 1 a 2 se provádějí v souladu s příslušnými ustanoveními článků 8 a 9 nařízení (EHS) č.
2092/91, jakož i v souladu s přílohou III částmi B a C uvedeného nařízení, a zejména body 3 a 7 části C. Operace se provádějí podle článku 5 nařízení (EHS) č. 2092/91.
Článek 6
Aniž jsou dotčena opatření nebo kroky přijaté v souladu s čl. 9 odst. 9 nebo článkem 10a nařízení (EHS) č. 2092/91, propuštění produktů nevyhovujících požadavkům uvedeného nařízení do volného oběhu ve Společenství je podmíněno odstraněním odkazů na ekologickou metodu produkce z označení, propagace a doprovodných dokumentů.
Článek 7
Příslušné orgány členského státu a orgány v členských státech, které jsou odpovědné za uplatňování nařízení (EHS) č. 2092/91, jakož i kontrolní orgány a kontrolní subjekty, si při uplatňování tohoto nařízení navzájem pomáhají.
Členské státy do 31. března 2002 uvědomí ostatní členské státy a Komisi o orgánech, které určily v souvislosti s čl. 2 odst. 5, jakož i o pověřeních, které učinily za účelem uplatňování čl. 4 odst. 8 a o postupech, jsou-li nějaké, prováděných podle čl. 4 odst. 9 písm. b). Tyto informace členské státy aktualizují podle toho, jak a kdy dojde ke změnám.
Článek 8
Nařízení Komise (EHS) č. 3457/92 se dnem 1. července 2002 zrušuje.
Článek 9
Toto nařízení vstupuje v platnost sedmým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1792/2001
ze dne 12. září 2001,
kterým se mění nařízení (EHS) č. 2273/93, kterým se stanoví intervenční centra pro obiloviny
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1766/92 ze dne 30. června 1992 o společné organizaci trhu s obilovinami [1], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 1666/2000 [2], a zejména na článek 5 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Intervenční centra jsou stanovena v příloze nařízení Komise (EHS) č. 2273/93 [3], naposledy pozměněného nařízením (ES) č.
1997/2000 [4]. Některé členské státy požádaly o změnu této přílohy a těmto žádostem by se mělo vyhovět.
(2) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro obiloviny,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Příloha nařízení (EHS) č. 2273/93 se mění takto:
1. v části "Bundesrepublik Deutschland" se centrum "Niederpöllnitz" nahrazuje centrem "Harth-Pöllnitz";
2. v části "Suomi/Finland" se centrum "Turenki" nahrazuje centrem "Hämeenlinna-Turenki".
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
NAŘÍZENÍ KOMISE (ES) č. 1799/2001
ze dne 12. září 2001,
kterým se stanoví obchodní norma pro citrusové plody
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 2200/96 ze dne 28. října 1996 o společné organizaci trhu s ovocem a zeleninou1, naposledy pozměněné nařízením Komise (ES) č. 911/20012, a zejména na čl. 2 odst. 2 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Citrusové plody jsou uvedeny mezi produkty v příloze I nařízení (ES) č. 2200/96, pro které musí být přijaty normy. Nařízení Komise (EHS) č. 920/89 ze dne 10. dubna 1989, kterým se stanoví normy jakosti pro mrkev, citrusové plody a jablka a hrušky a kterým se mění nařízení Komise č. 583, naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 1619/20014, nemůže vzhledem k častým změnám již zajišťovat právní jasnost.
(2) Zmíněné předpisy by tedy měly být přepracovány a nařízení (EHS) č. 920/89 by mělo být zrušeno.
Za tímto účelem a v zájmu zajištění transparentnosti světového trhu by měla být vzata v úvahu norma pro citrusové plody doporučená Pracovní skupinou pro normalizaci produktů podléhajících rychlé zkáze a pro zvyšování jakosti Evropské hospodářské komise Organizace Spojených národů (EHK OSN).
(3) Cílem uplatňování této normy je vyloučit z trhu produkty neodpovídající jakosti, zaměřit produkci na uspokojování požadavků spotřebitelů a usnadnit obchodní vztahy na základě poctivé hospodářské soutěže, a tím přispět ke zlepšení výnosnosti produkce.
(4) Normy se vztahují na všechna stádia uvádění na trh.
Doprava na dlouhé vzdálenosti, doba skladování a různá manipulace, kterým jsou produkty vystaveny, mohou způsobit poškození vyplývající z biologického vývoje produktu nebo jeho větší či menší náchylnosti k rychlé zkáze.
Tato poškození je nutno brát v úvahu při uplatňování norem ve stadiích uvádění na trh následujících po odeslání.
U produktů jakosti Výběr, které musí být obzvláště pečlivě tříděny a baleny, se bere v úvahu pouze ztráta čerstvosti a vadnutí.
(5) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro čerstvé ovoce a zeleninu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V příloze je uvedena obchodní norma pro tyto produkty:
- sladké pomeranče kódu KN ex 0805 10,
- mandarinky (včetně tangerinek a satsumas), klementinky, wilkingsky a podobné citrusové hybridy kódu KN 0805 20,
- citrony kódu KN 0805 30 10.
Tato norma se vztahuje na všechna stádia uvádění na trh za podmínek stanovených nařízením (ES) č. 2200/96.
Ve stadiích po odeslání však produkty mohou oproti požadavkům normy vykazovat:
- lehké snížení čerstvosti a pevnosti,
- u produktů zařazených do jiné třídy jakosti než "Výběr" lehká poškození vyplývající z jejich vývoje a jejich větší či menší náchylnosti k rychlé zkáze.
Článek 2
Nařízení (EHS) č. 920/89 se zrušuje.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1800/2001
ze dne 13. září 2001,
kterým se mění nařízení Rady (ES) č. 1420/1999 a nařízení (ES) č. 1547/1999, pokud jde o přepravu některých druhů odpadů do Guiney
(Text s významem pro EHP)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 259/93 ze dne 1. února 1993 o dozoru nad přepravou odpadů v rámci Evropského společenství, do něj a z něj a o její kontrole [1], naposledy pozměněné rozhodnutím Komise 1999/816/ES [2], a zejména na čl. 17 odst. 3 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1420/1999 ze dne 29. dubna 1999, kterým se stanoví společná pravidla a postupy pro přepravu některých druhů odpadů do některých nečlenských zemí OECD [3], naposledy pozměněné nařízením Komise (ES) č. 77/2001 [4], a zejména na čl. 3 odst. 5 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Dne 22. března 2001 Guinea Komisi oznámila, že dovoz všech odpadů uvedených v kategorii GM přílohy II nařízení (EHS) č. 259/93 přijímá bez jakéhokoli kontrolního postupu.
(2) V souladu s čl. 17 odst. 3 nařízení (EHS) č. 259/93 byla oficiální žádost Guiney dne 5. dubna 2001 oznámena výboru zřízenému podle článku 18 směrnice Rady 75/442/EHS ze dne 15. července 1975 o odpadech [5], naposledy pozměněné rozhodnutím Komise 96/350/ES [6].
(3) Aby se zohlednila nová situace této země, je nezbytné pozměnit současně nařízení (ES) č. 1420/1999 a nařízení Komise (ES) č. 1547/1999 [7] naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 1552/2000 [8].
(4) Ustanovení tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem výboru zřízeného podle článku 18 směrnice 75/442/EHS,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Mezi texty týkající se GRENADY a HONGKONGU v příloze D nařízení (ES) č. 1547/1999, se vkládá tento text: "GUINEA
Všechny druhy uvedené v oddíle GM (Odpad vznikající v zemědělsko-potravinářském průmyslu)."
Článek 2
Za slovy "Všechny druhy, s výjimkou" týkající se Guiney v příloze B nařízení (ES) č. 1420/1999 se text
"GJ 120 _BAR_ 630900 _BAR_ Obnošené oděvy a použité textilní výrobky" _BAR_
nahrazuje textem
GJ 120 _BAR_ 630900 _BAR_ Obnošené oděvy a použité textilní výrobky _BAR_
"1. 2. Všechny druhy uvedené v oddíle GM (Odpad vznikající v zemědělsko-potravinářském průmyslu)."
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1808/2001
ze dne 30. srpna 2001
o prováděcích pravidlech k nařízení Rady (ES) č. 338/97 o ochraně druhů volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin regulováním obchodu s nimi
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 338/97 ze dne 9. prosince 1996 o ochraně druhů volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin regulováním obchodu s nimi [1], naposledy pozměněné nařízením Komise (ES) č. 1579/2001 [2], a zejména čl. 19 odst. 1, 2 a 4 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Mají být přijata ustanovení pro provádění nařízení (ES) č. 338/97 a k zajištění plného souladu s ustanoveními Úmluvy o mezinárodním obchodu ohroženými druhy volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin (CITES) (dále jen "úmluva").
(2) V zájmu zajištění jednotného provádění nařízení (ES) č. 338/97 je nezbytné stanovit podrobné podmínky a kritéria k posuzování žádostí o povolení a potvrzení a k vydávání, platnosti a používání takových dokladů.
V souladu s tím je vhodné stanovit vzory, jimž musí shora uvedené formuláře odpovídat.
(3) Je dále nezbytné stanovit podrobná ustanovení týkající se podmínek a kritérií pro nakládání s exempláři živočišných druhů, které se narodily a byly odchovány v zajetí, a exempláři rostlinných druhů, které byly uměle vypěstovány, aby se zajistilo jednotné provádění odchylek platných pro takové exempláře.
(4) Odchylky týkající se exemplářů, které jsou osobního nebo rodinného charakteru podle čl. 7 odst. 3 nařízení (ES) č. 338/97, vyžadují, aby byla specifikována opatření, která by zajistila soulad s čl. VII odst. 3 úmluvy.
(5) Aby bylo zajištěno jednotné uplatňování obecných odchylek od zákazů vnitřního obchodu obsažených v čl. 8 odst. 1 nařízení (ES) č. 338/97, je nezbytné stanovit podmínky a kritéria pro jejich definice.
(6) Je nezbytné zavést postupy označování určitých exemplářů druhů za účelem usnadnění jejich identifikace a zajištění výkonu příslušných ustanovení nařízení (ES) č. 338/97.
(7) Měla by být určena ustanovení týkající se obsahu, úpravy a předkládání pravidelných zpráv podle nařízení (ES) č. 338/97.
(8) V zájmu posuzování budoucích změn příloh k nařízení (ES) č. 338/97 musí být k dispozici veškeré příslušné informace, zejména pokud jde o biologický a obchodní status druhů, jejich využití a metody kontroly obchodu.
939/97 ze dne 26. května 1997 o prováděcích pravidlech k nařízení Rady (ES) č. 338/97 o ochraně druhů volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin regulováním obchodu s nimi [3], ve znění naposledy pozměněném nařízením (ES) č.
1006/98 [4], bylo několikrát podstatným způsobem změněno; protože mají být provedeny další změny, mělo by být v zájmu srozumitelnosti toto nařízení zrušeno a nahrazeno novým nařízením.
(10) Opatření stanovená tímto nařízením jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro otázky obchodu s volně žijícími živočichy a planě rostoucími rostlinami,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
KAPITOLA I
DEFINICE A FORMULÁŘE
Článek 1
Pro účely tohoto nařízení a kromě definicí uvedených v článku 2 nařízení (ES) č. 338/97 se:
a) "datem získání" rozumí datum, k němuž byl příslušný exemplář odebrán z přírody, narodil se v zajetí nebo byl uměle vypěstován;
b) "potomstvem první generace (F1)" rozumějí exempláře odchované v kontrolovaném prostředí z rodičů, z nichž nejméně jeden byl počat v přírodě nebo odebrán z přírody;
c) "potomstvem druhé generace (F2)" a "potomstvem další generace (F3, F4, atd.)" rozumějí exempláře odchované v kontrolovaném prostředí z rodičů, kteří byli rovněž odchováni v kontrolovaném prostředí;
d) "chovným stádem (hejnem)" rozumějí veškerá zvířata v chovném zařízení, která jsou používána k rozmnožování;
e) "kontrolovaným prostředím" rozumí prostředí, které je řízeno pro účely chování zvířat určitého druhu, má hranice, jež mají bránit tomu, aby zvířata, vejce nebo gamety druhu vstoupily dovnitř nebo opustily kontrolované prostředí, a jehož obecné charakteristiky mohou mimo jiné obsahovat umělé umístění (ustájení), odstraňování exkrementů, veterinární péči, ochranu před predátory a uměle dodávanou potravu;
f) "osobou s obvyklým bydlištěm ve Společenství" rozumí osoba, která žije ve Společenství nejméně 185 dnů v každém kalendářním roce z důvodu pracovních vazeb, nebo v případě osoby, která pracovní vazby nemá, z důvodu osobních vazeb, které vykazují těsné vztahy mezi touto osobou a místem, kde žije.
Článek 2
1. Formuláře, na nichž se vyplňují dovozní povolení, vývozní povolení, potvrzení o zpětném vývozu a žádosti o vydání takových dokumentů, jsou v souladu se vzorem uvedeným v příloze I, s výjimkou kolonek vyhrazených k vnitrostátnímu použití.
2. Formuláře, na nichž se vyplňují oznámení o dovozu, jsou v souladu se vzorem v příloze II, s výjimkou kolonek vyhrazených k vnitrostátnímu použití.
Mohou obsahovat pořadové číslo.
Formuláře, na nichž se vyplňují potvrzení podle článku 10 nařízení (ES) č. 338/97 a žádosti o taková potvrzení, jsou v souladu se vzorem uvedeným v příloze III, s výjimkou kolonek vyhrazených k vnitrostátnímu použití.
Členské státy však mohou stanovit, že místo předtištěného textu obsahují kolonky 18 a 19 pouze příslušné potvrzení a/nebo povolení.
4. Formulář štítků podle čl. 7 odst. 4 nařízení (ES) č. 338/97 je v souladu se vzorem uvedeným v příloze IV.
Článek 3
1. Papír používaný pro formuláře podle článku 2 je bez mechanické dřeně, vhodný pro psaní a o váze alespoň 55 g/m2.
2. Velikost formulářů uvedených v čl. 2 odst. 1, 2 a 3 je 210 × 297 mm (A4) s maximální tolerancí pro délku o 18 mm méně a 8 mm více než uváděné hodnoty.
3. Papír formulářů uvedených v čl. 2 odst. 1 je:
a) bílý na formulář č. 1, originál, s gilošovaným vzorkem na pozadí, vytištěným na přední straně šedou barvou, aby se tak dala odhalit jakákoli falzifikace mechanickými nebo chemickými prostředky;
b) žlutý na formulář č. 2, kopie pro držitele;
c) světle zelený na formulář č. 3, kopie pro vyvážející nebo zpětně vyvážející zemi v případě dovozního povolení nebo kopie pro zaslání zpět vydávajícímu orgánu celními orgány v případě vývozního povolení nebo potvrzení o zpětném vývozu;
d) růžový na formulář č. 4, kopie pro vydávající orgán;
e) bílý na formulář č. 5, žádost.
4. Papír formulářů podle čl. 2 odst. 2 je:
a) bílý na formulář č. 1, originál;
b) žlutý na formulář č. 2, kopie pro dovozce.
5. Papír formulářů podle čl. 2 odst. 3 je:
a) žlutý na formulář č. 1, originál, s gilošovaným vzorkem na pozadí, vytištěným na přední straně šedou barvou, aby se tak dala odhalit jakákoli falzifikace mechanickými nebo chemickými prostředky;
b) růžový na formulář č. 2, kopie pro vydávající orgán;
c) bílý na formulář č. 3, žádost.
6. Papír na štítky uvedené v čl. 2 odst. 4 je bílý.
7. Formuláře uvedené v článku 2 jsou vytištěny a vyplněny v jednom z úředních jazyků Společenství podle specifikace výkonných orgánů každého členského státu.
V nutných případech obsahují překlad svého obsahu do jednoho z úředních pracovních jazyků úmluvy.
8. Členské státy jsou odpovědné za vytištění formulářů uvedených v článku 2, které v případě formulářů uvedených v čl. 2 odst. 1, 2 a 3 mohou být součástí automatizovaného procesu vydávání povolení/potvrzení.
KAPITOLA II
DOBA VYDÁNÍ, PLATNOSTI A POUŽITÍ DOKLADŮ
ODDÍL 1
Obecná ustanovení
Článek 4
1. Formuláře se vyplňují strojopisem. Žádosti o povolení a potvrzení podle čl. 2 odst. 1 a 3, oznámení o dovozu podle čl. 2 odst. 2 a štítky podle čl. 2 odst. 4 mohou však být vyplněny čitelně ručně, inkoustem a hůlkovým písmem.
2. Jiné formuláře než formuláře žádostí a štítky uvedené v čl. 2 odst. 4 nesmějí obsahovat žádná vymazaná místa nebo změny, pokud nebyly ověřeny razítkem a podpisem vydávajícího výkonného orgánu, anebo v případě oznámení o dovozu podle čl. 2 odst. 2 razítkem a podpisem vstupního celního úřadu.
3. U povolení a potvrzení a rovněž žádostí o vydání takových dokladů:
a) zahrnuje popis exemplářů, kde je to stanoveno, jeden z kódů uvedených v příloze V;
b) k označení jednotek množství a čisté hmotnosti se používají jednotky uvedené v příloze V;
c) k označení vědeckých názvů druhů se používají standardní názvoslovné příručky uvedené v příloze VI;
d) účel transakce se v případě potřeby vyznačuje za použití jednoho z kódů uvedených v bodě 1 přílohy VII;
e) původ exemplářů se označuje pomocí jednoho z kódů uvedených v bodě 2 přílohy VII, a v případě, kdy je použití takových kódů podmíněno splněním kritérií stanovených v nařízení (ES) č. 338/97 nebo kritérií stanovených v tomto nařízení, pouze v souladu s takovými kritérii.
4. Jestliže je ke kterémukoli formuláři podle článku 2 přiložena příloha jako jeho nedílná součást, jsou tato skutečnost a počet stran jasně vyznačeny na příslušném povolení nebo potvrzení a každá strana přílohy zahrnuje:
a) číslo povolení nebo potvrzení a datum jejich vydání a
b) podpis a razítko nebo pečeť orgánu, který povolení nebo potvrzení vydal.
Pokud se formulář podle čl. 2 odst. 1 používá pro více než jeden druh v zásilce, připojuje se příloha, jež kromě požadavků prvního pododstavce tohoto odstavce u každého druhu v zásilce reprodukuje kolonky 8 až 22 příslušného formuláře a rovněž řádky obsažené v kolonce 27 takového formuláře k zahrnutí "množství/čisté hmotnosti skutečně dovážené", popřípadě i "počet uhynulých živočichů při příjezdu".
Pokud se formulář podle čl. 2 odst. 3 používá pro více než jeden druh, připojuje se příloha, jež kromě požadavků prvního pododstavce tohoto odstavce u každého z druhů reprodukuje kolonky 4 až 18 příslušného formuláře.
5. Ustanovení odstavců 1, 2, 3 písm. c) a d) a odstavce 4 se rovněž používají v kontextu rozhodnutí o přijatelnosti povolení a potvrzení vydaných třetími zeměmi pro exempláře, jež se mají dovézt do Společenství.
Pokud se takové doklady týkají exemplářů podléhajících dobrovolně stanoveným vývozním kvótám nebo vývozním kvótám stanoveným konferencí smluvních stran úmluvy, mohou být přijaty pouze tehdy, jestliže uvádějí celkový počet exemplářů již vyvezených v běžném roce včetně těch, které spadají pod dané povolení, a kvótu příslušného druhu.
Potvrzení o zpětném vývozu vydaná třetími zeměmi mohou být dále přijata pouze tehdy, jestliže uvádějí zemi původu a číslo a datum vydání příslušného vývozního povolení, a pokud situace vyžaduje, zemi posledního zpětného vývozu a číslo a datum vydání příslušného potvrzení o zpětném vývozu, anebo obsahují uspokojivé zdůvodnění opomenutí takových informací.
Článek 5
1. Doklady se vydávají a používají v souladu s ustanoveními a podle podmínek stanovených v tomto nařízení a v nařízení (ES) č. 338/97, zejména v jeho čl. 11 odst. 1 až 4. Mohou obsahovat výhrady, podmínky a požadavky kladené vydávajícím orgánem v zájmu zajištění souladu s těmito nařízeními a s ustanoveními právních předpisů členských států, pokud jde o jejich provádění.
2. Použití dokladů nevylučuje jakékoli jiné formality vztahující se k přesunu zboží v rámci Společenství, dovozu zboží do Společenství anebo jeho vývozu nebo zpětnému vývozu ze Společenství a formulářům použitým k takovým formalitám.
3. Obecně rozhodují výkonné orgány o vydání povolení a potvrzení do jednoho měsíce ode dne předložení vyplněné žádosti.
Avšak pokud vydávající orgán konzultuje třetí strany, takové rozhodnutí lze přijmout pouze po uspokojivém završení takové konzultace.
Žadatelé jsou vyrozuměni o výraznějších průtazích v projednávání jejich žádostí.
Článek 6
Pro každou zásilku exemplářů zasílaných společně jako součást jednoho nákladu se vydává samostatné dovozní povolení, oznámení o dovozu, vývozní povolení nebo potvrzení o zpětném vývozu.
Článek 7
1. Doba platnosti dovozních povolení Společenství nepřesáhne dvanáct měsíců.
Dovozní povolení však není platné, pokud chybí platný odpovídající doklad ze země vývozu nebo zpětného vývozu.
Doba platnosti vývozních povolení Společenství a potvrzení o zpětném vývozu nepřesáhne šest měsíců.
Po vypršení platnosti jsou povolení a potvrzení Společenství podle pododstavce 1 a 2 považována za neplatná a bez jakékoli právního významu.
Držitel neprodleně vrátí vydávajícímu výkonnému orgánu originál a veškeré kopie dovozního povolení, vývozního povolení nebo potvrzení o zpětném vývozu Společenství, jejichž platnost vypršela nebo jež nebyla použita.
2. Potvrzení podle článku 20 a kopie použitých dovozních povolení pro držitele přestanou být platná, jestliže živé exempláře v nich uvedené uhynuly, živí živočichové unikli, exempláře byly zničeny anebo jestliže jakákoli z položek v kolonkách 2 a 4 potvrzení nebo v kolonce 3 v případě druhu uvedeného v příloze A nařízení (ES) č. 338/97 nebo v kolonce 6 a 8 kopie použitého dovozního povolení pro držitele již neodráží skutečný stav.
Potvrzení podle čl. 20 odst. 3 písm. e) a článku 30 přestanou být platná, pokud zápis v kolonce 1 již neodráží skutečný stav.
Takové doklady se neprodleně vrátí vydávajícímu orgánu, který může podle situace vydat potvrzení odrážející takové změny v souladu s článkem 21.
3. Jestliže je povolení nebo potvrzení vydáno jako náhrada dokladu, který byl zrušen, ztracen, ukraden, zničen, anebo který v případě povolení nebo potvrzení o zpětném vývozu pozbyl platnosti vypršením lhůty, uvádí číslo nahrazeného dokladu a důvod nahrazení v kolonce vyhrazené pro položku "zvláštní podmínky".
4. Jestliže bylo vývozní povolení nebo potvrzení o zpětném vývozu zrušeno, ztraceno, ukradeno nebo zničeno, vydávající výkonný orgán o tom uvědomí výkonný orgán země určení a sekretariát úmluvy.
Článek 8
1. Žádosti o dovozní povolení, vývozní povolení a potvrzení o zpětném vývozu, s ohledem na čl. 5 odst. 3, je třeba podávat v dostatečném předstihu, aby se zajistilo jejich vydání ještě před dovozem exemplářů do Společenství anebo před jejich vývozem nebo zpětným vývozem ze Společenství.
Exempláře nesmějí být povoleny k celnímu odbavení, dokud nebudou předloženy požadované doklady.
2. V případě dovozu exemplářů do Společenství mohou být požadované dokumenty ze třetích zemí považovány za platné pouze tehdy, pokud byly vydány a použity pro vývoz nebo zpětný vývoz z této země ještě před uplynutím posledního dne platnosti a použije se jich k dovozu do Společenství ne později než šest měsíců od data jejich vydání.
Potvrzení o původu exemplářů druhů uvedených v příloze C nařízení (ES) č. 338/97 však lze použít k dovozu do Společenství během 12 měsíců od jejich vydání.
3. Odchylně od prvního pododstavce odstavce 1 a odstavce 2 a za předpokladu, že dovozce nebo vývozce (zpětný vývozce) uvědomí příslušný výkonný orgán při doručení anebo před odesláním zásilky o důvodech, jež vedly k tomu, že požadované doklady nejsou k dispozici, mohou být doklady pro exempláře druhů zařazených do přílohy B nebo C nařízení (ES) č. 338/97 a rovněž doklady pro exempláře druhů zařazených do přílohy A uvedeného nařízení a podle jeho čl. 4 odst. 5 výjimečně vydány se zpětnou platností tehdy, jestliže příslušný výkonný orgán členského státu, v nutných případech po konzultaci s příslušnými orgány třetí země, je ubezpečen, že:
a) případné nesrovnalosti nelze přičítat vývozci (zpětnému vývozci) a/nebo dovozci a
b) vývoz, zpětný vývoz nebo dovoz dotyčných exemplářů je jinak v souladu s ustanoveními:
i) nařízení (ES) č. 338/97,
ii) úmluvy a
iii) příslušných právních předpisů třetí země.
4. Na vývozních povoleních a potvrzeních o zpětném vývozu vydaných podle odstavce 3 je zřetelně uvedeno, že byla vydána se zpětnou platností, a uvedou se rovněž důvody takového vydání.
V případě dovozních a vývozních povolení a potvrzení o zpětném vývozu, pokud jde o doklady Společenství, se tato skutečnost uvádí v kolonce 23.
5. S výjimkou odst. 3 písm. b) bodu i) se ustanovení odstavců 2, 3 a 4 použijí v souladu s čl. 7 odst. 2 písm. c) nařízení (ES) č. 338/97 přiměřeně na exempláře druhů zařazených do příloh A a B uvedeného nařízení, které jsou v tranzitu přes území Společenství.
V případě uměle vypěstovaných rostlin druhů zařazených do přílohy B a C nařízení (ES) č. 338/97 a uměle vypěstovaných hybridů získaných z druhů zařazených do přílohy A uvedeného nařízení, u kterých není uvedeno v poznámce jinak, mohou členské státy stanovit, že místo vývozního povolení nebo potvrzení o zpětném vývozu se používá rostlinolékařské osvědčení.
V případě, že rostlinolékařská osvědčení vydávají třetí státy, budou přijímána namísto vývozního povolení nebo potvrzení o zpětném vývozu.
Pokud se použije rostlinolékařské osvědčení podle odstavce 6, zahrnuje vědecký název na úrovni druhu, anebo pokud to není pro taxonomické jednotky zahrnuté jako čeleď do příloh k nařízení (ES) č. 338/97 možné, na úrovni rodu, přičemž uměle vypěstované orchideje nebo kaktusy zahrnuté v příloze B uvedeného nařízení mohou být uvedeny jako takové.
Rostlinolékařská osvědčení rovněž zahrnují typ a množství exemplářů a jsou opatřena razítkem, pečetí anebo jiným specifickým označením s textem, že "exempláře byly uměle vypěstovány, jak stanoví definice CITES".
ODDÍL 2
Dovozní povolení
Článek 9
1. V případě potřeby vyplní žadatel kolonky 1, 3 až 6 a 8 až 23 formuláře žádosti a kolonky 1, 3, 4, 5 a 8 až 22 originálu a veškerých kopií.
Členské státy však mohou stanovit, že se má vyplnit pouze formulář žádosti a v tomto případě se taková žádost může vztahovat k více než jedné zásilce.
2. Náležitě vyplněný formulář či formuláře musí být předloženy výkonnému orgánu členského státu určení a obsahují takové informace a musí být doprovozeny písemnými důkazy, které tento orgán považuje za nezbytné k tomu, aby mohl posoudit, zda na základě článku 4 nařízení (ES) č.
338/97 má být povolení vydáno. Opomenutí informací v žádosti se musí zdůvodnit.
Jestliže se podává žádost o povolení vztahující se k exemplářům, u nichž taková žádost byla již v minulosti zamítnuta, musí žadatel výkonný orgán o takovém předchozím zamítnutí uvědomit.
Článek 10
1. V případě dovozního povolení vydaného pro exempláře druhů zahrnutých do přílohy I úmluvy a zařazených do přílohy A nařízení (ES) č. 338/97 se může "kopie pro vyvážející nebo zpětně vyvážející zemi" vrátit žadateli k předložení výkonnému orgánu země vývozu nebo zpětného vývozu. Originál se v souladu s čl. 4 odst. 1 písm. b) bodem ii) nařízení (ES) č. 338/97 žadateli odebere až do předložení příslušného vývozního povolení nebo potvrzení o zpětném vývozu.
2. Pokud se "kopie pro vyvážející nebo zpětně vyvážející zemi" žadateli nevrátí, obdrží žadatel písemné vyjádření, že dovozní povolení bude vydáno a za jakých podmínek.
Článek 11
Aniž je dotčen článek 23, dovozce nebo jeho zplnomocněný zástupce odevzdá originál (formulář č. 1), "kopii pro držitele" (formulář č. 2), a pokud je to upřesněno v dovozním povolení, jakékoli dokumenty ze země vývozu nebo zpětného vývozu na hraničním celním úřadě v místě dovozu do Společenství, který je pověřen v souladu s čl. 12 odst. 1 nařízení (ES) č. 338/97. Podle potřeby uvede v kolonce 26 číslo nákladního nebo leteckého přepravního listu.
Článek 12
Celní úřad podle článku 11 nebo popřípadě podle čl. 23 odst. 1 po vyplnění kolonky 27 originálu (formulář č. 1) a "kopie pro držitele" (formulář č. 2) vrátí "kopii pro držitele" dovozci anebo jeho zplnomocněnému zástupci. Originál (formulář č. 1) a jakékoli dokumenty ze země vývozu nebo zpětného vývozu se předávají podle specifikace v článku 19.
ODDÍL 3
Oznámení o dovozu
Článek 13
Dovozce nebo jeho zplnomocněný zástupce musí ve vhodných případech vyplnit kolonky 1 až 13 originálu (formulář č. 1) a "kopie pro dovozce" (formulář č. 2) oznámení o dovozu, a aniž je dotčen článek 23, odevzdat je spolu s dokumenty ze země vývozu nebo zpětného vývozu, pokud takové existují, na hraničním celním úřadě v místě dovozu do Společenství určeném v souladu s čl. 12 odst. 1 nařízení (ES) č. 338/97.
Článek 14
Celní úřad podle článku 13 nebo popřípadě podle čl. 23 odst. 1 po vyplnění kolonky 14 originálu (formulář č. 1) a "kopie pro dovozce" (formulář č. 2) vrátí kopii dovozci nebo jeho zplnomocněnému zástupci. Originál (formulář č. 1) a jakékoli dokumenty ze země vývozu nebo zpětného vývozu se předávají podle specifikace v článku 19.
ODDÍL 4
Vývozní povolení a potvrzení o zpětném vývozu
Článek 15
1. V případě potřeby vyplní žadatel kolonky 1, 3, 4, 5 a 8 až 23 formuláře žádosti a kolonky 1, 3, 4 a 5 a 8 až 22 originálu a veškerých kopií.
Členské státy však mohou stanovit, že se má vyplňovat pouze formulář žádosti, a v tomto případě se taková žádost může vztahovat k více než jedné zásilce.
2. Náležitě vyplněný formulář či formuláře musí být předloženy výkonnému orgánu členského státu, na jehož území se exempláře nacházejí, a obsahují takové informace a musí být doprovozeny takovými písemnými důkazy, které tento orgán považuje za nezbytné k tomu, aby mohl posoudit, zda na základě článku 5 nařízení (ES) č.
338/97 má být povolení nebo potvrzení vydáno.
Opomenutí informací v žádosti se musí zdůvodnit. Jestliže se podává žádost o povolení nebo potvrzení vztahující se k exemplářům, u nichž taková žádost byla již v minulosti zamítnuta, musí žadatel výkonný orgán o takovém předchozím zamítnutí uvědomit.
3. Pokud se na podporu žádosti o potvrzení o zpětném vývozu předloží "kopie pro držitele" dovozního povolení, "kopie pro dovozce" oznámení o dovozu nebo potvrzení vydané na jejich podkladě, vrátí se takové doklady žadateli pouze po opravě počtu exemplářů, ve vztahu k nimž zůstává doklad platný.
Takový doklad se žadateli nevrátí, jestliže potvrzení o zpětném vývozu je uděleno na celkový počet exemplářů, pro něž je platný, nebo pokud je nahrazen v souladu s článkem 21.
Výkonný orgán stanoví platnost jakýchkoli podpůrných dokladů, v nutných případech po konzultaci s výkonným orgánem jiného členského státu.
Ustanovení prvního pododstavce se rovněž použijí, pokud se potvrzení předkládá na podporu žádosti o vývozní povolení.
Pokud byly exempláře pod dohledem výkonného orgánu členského státu individuálně označeny tak, aby bylo umožněno jednoduché srovnání s doklady uváděnými v prvním a druhém pododstavci, není třeba tyto doklady fyzicky předkládat spolu se žádostí, jsou-li jejich čísla uvedena v žádosti.
Pokud nejsou k dispozici podpůrné doklady podle pododstavce 1, 2 a 3, výkonný orgán potvrdí zákonnost dovozu do Společenství nebo získání ve Společenství těch exemplářů, které se mají vyvézt anebo zpětně vyvézt, v nutných případech po poradě s výkonným orgánem jiného členského státu.
4. Pokud pro účely odstavce 3 konzultuje výkonný orgán s výkonným orgánem jiného členského státu, podá konzultovaný orgán odpověď ve lhůtě jednoho týdne.
Článek 16
Vývozce nebo zpětný vývozce nebo jeho zplnomocněný zástupce odevzdá originál (formulář č. 1), "kopii pro držitele" (formulář č. 2) a "kopii k zaslání zpět vydávajícímu orgánu celními orgány" (formulář č. 3) na celním úřadě pověřeném v souladu s čl. 12 odst. 1 nařízení (ES) č. 338/97. Podle potřeby uvede v kolonce 26 číslo nákladního nebo leteckého přepravního listu.
Článek 17
Celní úřad podle článku 16 vrátí po vyplnění kolonky 27 originál (formulář č. 1) a "kopii pro držitele" (formulář č. 2) vývozci nebo zpětnému vývozci nebo jeho zplnomocněnému zástupci. "Kopie k zaslání zpět vydávajícímu orgánu celními orgány" (formulář č. 3) se předá dle specifikace v článku 19.
Článek 18
Pokud členský stát v souladu s doporučeními schválenými konferencí smluvních stran úmluvy zaeviduje pěstební zařízení vyvážející uměle vypěstované exempláře druhů zahrnutých do přílohy A nařízení (ES) č. 338/97, může mít příslušné pěstební zařízení k dispozici předem vydaná vývozní povolení, kde se v kolonce 23 uvede evidenční číslo pěstebního zařízení a rovněž tento text:
"Povolení je platné pouze pro uměle vypěstované rostliny, jak stanoví usnesení CITES Conf.11.11. Platné pouze pro tyto taxonomické jednotky: …"
. ODDÍL 5
Vrácení dokladů, jež byly předloženy celnímu úřadu, vydávajícím orgánům
Článek 19
1. Celní úřady neprodleně postoupí příslušnému výkonnému orgánu své země veškeré doklady, které jim byly předloženy v souladu s ustanoveními nařízení (ES) č. 338/97 a tohoto nařízení.
Po obdržení takových dokumentů zašlou výkonné orgány neprodleně příslušným výkonným orgánům dokumenty, které byly vydány jinými členskými státy, a přiloží veškeré podpůrné doklady CITES.
2. Odchylně od odstavce 1 mohou celní úřady potvrdit předložení dokladů vydaných v elektronické podobě výkonným orgánem jejich členského státu.
ODDÍL 6
Potvrzení stanovená v článku 10 nařízení (ES) č. 338/97
Článek 20
1. Výkonný orgán členského státu, v němž se exempláře nacházejí, může po obdržení žádosti v souladu s odstavcem 5 a 6 vydat potvrzení podle odstavců 2, 3 a 4, jež slouží výlučně účelům upřesněným v těchto odstavcích.
2. Potvrzení pro účely čl. 5 odst. 2 písm. b), odst. 3 a 4 nařízení (ES) č. 338/97 prohlašuje, že exempláře:
a) byly odebrány z volné přírody v souladu s právními předpisy platnými na jeho území, nebo
b) jsou opuštěné nebo zběhlé exempláře, které byly znovu získány v souladu s právními předpisy platnými na jeho území, nebo
c) byly získány ve Společenství nebo byly do Společenství dovezeny v souladu s ustanoveními nařízení (ES) č. 338/97, nebo
d) byly získány ve Společenství nebo byly do Společenství dovezeny před 1. červnem 1997 v souladu s nařízením Rady (EHS) č. 3626/82 [5], nebo
e) byly získány ve Společenství nebo byly do Společenství dovezeny před 1. lednem 1984 v souladu s ustanoveními úmluvy, nebo
f) byly získány ve Společenství nebo byly dovezeny na území členského státu předtím, než se ustanovení obou nařízení podle písmene c) nebo d) nebo úmluvy pro ně stala použitelnými nebo se stala použitelnými v tomto členském státě.
3. Potvrzení pro účely čl. 8 odst. 3 nařízení (ES) č. 338/97 obsahuje prohlášení, že exempláře druhů zahrnutých v příloze A uvedeného nařízení jsou osvobozeny od jednoho nebo více zákazů v čl. 8 odst. 1 uvedeného nařízení, neboť:
a) byly získány ve Společenství nebo do něho byly dovezeny v době, kdy ustanovení, vztahující se k druhům zahrnutým v uvedené příloze nebo v příloze I úmluvy nebo v příloze C1 nařízení (EHS) č. 3626/82 pro ně nebyla použitelná, nebo
b) pocházejí z členského státu a byly odebrány z volné přírody v souladu s právními předpisy platnými na jeho území, nebo
c) jsou opuštěné nebo zběhlé exempláře, které byly znovu získány v souladu s právními předpisy platnými na jeho území, nebo
d) jsou nebo jsou částmi nebo jsou odvozeny ze živočichů narozených a odchovaných v zajetí, nebo
e) jsou povoleny pro použití k jednomu z účelů podle čl. 8 odst. 3 písm. c) a e) až g) nařízení (ES) č. 338/97.
4. Potvrzení pro účely článku 9 nařízení (ES) č. 338/97 obsahuje prohlášení, že je povolen přesun živých exemplářů druhů zahrnutých v příloze A uvedeného nařízení z předepsaného místa určení označeného v dovozním povolení anebo v již dříve vydaném potvrzení.
5. Žadatel musí ve vhodných případech vyplnit kolonky 1, 2 a 4 až 19 formuláře žádosti a kolonky 1 a 4 až 18 originálu a všech kopií.
Členské státy však mohou stanovit, že se má vyplňovat pouze formulář žádosti, a v tomto případě se taková žádost může týkat více než jednoho potvrzení.
6. Náležitě vyplněný formulář se musí předložit výkonnému orgánu členského státu, v němž se exempláře nacházejí, spolu s nezbytnými informacemi a písemnými důkazy, které tento orgán považuje za nezbytné k tomu, aby mohl posoudit, zda má být potvrzení vydáno.
Opomenutí informací v žádosti se musí zdůvodnit.
Jestliže se podává žádost o potvrzení vztahující se k exemplářům, u nichž taková žádost byla již v minulosti zamítnuta, musí žadatel výkonný orgán o takovém předchozím zamítnutí uvědomit.
Článek 21
1. V případě rozdělení zásilky, která je kryta "kopií pro držitele" (formulář č. 2) dovozního povolení, "kopií pro dovozce" (formulář č. 2) oznámení o dovozu nebo potvrzením, nebo v případě, že z jiných důvodů položky těchto dokladů již neodrážejí skutečnou situaci, může výkonný orgán učinit nezbytné změny v souladu s čl. 4 odst. 2, nebo vydat jedno nebo více odpovídajících potvrzení pouze v souladu s ustanoveními článku 20 a za účely tohoto článku a po zjištění platnosti dokladu, který se má nahradit, v případně nutnosti po konzultaci s výkonným orgánem jiného členského státu.
2. Pokud jsou vydána potvrzení, která mají nahradit "kopii pro držitele" (formulář č. 2) dovozního povolení, "kopii pro dovozce" (formulář č. 2) oznámení o dovozu nebo již dříve vydané potvrzení, výkonný orgán vydávající potvrzení si nahrazovaný dokument ponechá.
3. Potvrzení, které se ztratilo, bylo ukradeno nebo zničeno, může nahradit pouze orgán, který je vydal.
4. Pokud pro účely odstavce 1 konzultuje výkonný orgán s výkonným orgánem jiného členského státu, podá konzultovaný orgán odpověď ve lhůtě jednoho týdne.
ODDÍL 7
Štítky
Článek 22
1. V souladu s čl. 7 odst. 4 nařízení (ES) č. 338/97 se používají štítky podle čl. 2 odst. 4 tohoto nařízení pouze pro přesun mezi řádně evidovanými vědci a vědeckými institucemi, pokud jde o nekomerční zápůjčky, dary a výměny herbářových exemplářů, muzejních exemplářů konzervovaných, sušených nebo zalitých v konzervačním médiu a živého rostlinného materiálu pro vědecká studia.
2. Evidenční číslo vědcům a vědeckým institucím přiřadí podle odstavce 1 výkonný orgán členského státu, v němž se nacházejí, číslo se skládá z pěti znaků, z nichž prvé dva jsou dvoumístným ISO kódem země příslušného členského státu a zbývající tři jedinečným číslem přiřazeným každé instituci příslušným výkonným orgánem.
3. Příslušní vědci a vědecké instituce vyplňují kolonky 1 až 5 štítku a vrácením té části štítku, která je pro tento účel určena, neprodleně uvědomí výkonný orgán, u něhož jsou evidováni, o veškerých podrobnostech týkajících se použití každého štítku.
ODDÍL 8
Jiné celní úřady než úřady na hraničních přechodech v místě dovozu
Článek 23
1. Pokud zásilka určená do Společenství dorazí na hraniční celní úřad námořní, leteckou nebo železniční cestou a má být stejným druhem přepravy a bez meziuskladnění dopravena do jiného celního úřadu ve Společenství pověřeného v souladu s čl. 12 odst. 1 nařízení (ES) č. 338/97, uskuteční se v souladu s čl. 4 odst. 7 nařízení (ES) č. 338/97 kontroly a předložení dovozních dokladů v tomto jiném celním úřadě.
2. Pokud byla zásilka v souladu s článkem 4 nařízení (ES) č. 338/97 zkontrolována v celním úřadě pověřeném v souladu s čl. 12 odst. 1 nařízení (ES) č. 338/97 a je odeslána do jiného celního úřadu k následnému proclení, tento celní úřad požaduje předložení "kopie pro držitele" (formulář č. 2) dovozního povolení, vyplněného v souladu s článkem 12, anebo "kopie pro dovozce" (formulář č. 2) oznámení o dovozu vyplněného v souladu s článkem 14, a může provést jakékoli kontroly, které bude v zájmu dodržení ustanovení nařízení (ES) č. 338/97 a tohoto nařízení považovat za nezbytné.
KAPITOLA III
EXEMPLÁŘE NAROZENÉ A ODCHOVANÉ V ZAJETÍ A EXEMPLÁŘE UMĚLE VYPĚSTOVANÉ
Článek 24
Aniž je dotčen článek 25, exemplář živočišného druhu je možné považovat za exemplář narozený a odchovaný v zajetí pouze tehdy, jestliže je příslušný výkonný orgán po konzultaci s příslušným vědeckým orgánem členského státu ubezpečen, že:
a) exemplář je potomstvem nebo je odvozen z potomstva narozeného nebo jinak vyprodukovaného v kontrolovaném prostředí, a to buď z rodičů, kteří kopulovali nebo jejich gamety byly jinak přeneseny v kontrolovaném prostředí, jestliže se jedná o pohlavní rozmnožování, nebo z rodičů, kteří se nacházeli v kontrolovaném prostředí, když započal vývoj potomstva, jestliže se jedná o nepohlavní rozmnožování;
b) chovné stádo (hejno) bylo získáno v souladu se zákonnými ustanoveními platnými v době získání a způsobem, který nebyl na újmu přežití příslušného druhu ve volné přírodě;
c) chovné stádo (hejno) je udržováno bez doplňování exemplářů z volné přírody, s výjimkou příležitostného doplňování živočichy, vejci nebo gametami, v souladu s platnými zákonnými ustanoveními a způsobem, který není na újmu přežití příslušného druhu ve volné přírodě, pouze pro tyto účely:
i) pro zabránění nebo zmírnění škodlivého vlivu příbuzenské plemenitby, přičemž objem takového doplňování je dán potřebou nového genetického materiálu,
ii) k použití zabavených zvířat v souladu s čl. 16 odst. 3 nařízení (ES) č. 338/97 nebo
iii) výjimečně k použití jako chovné stádo;
d) chovné stádo (hejno) samo v kontrolovaném prostředí vyprodukovalo potomstvo druhé nebo další generace nebo je spravováno způsobem, který se prokázal jako schopný spolehlivě produkovat potomstvo druhé generace v kontrolovaném prostředí.
Článek 25
Pokud pro účely článku 24, čl. 32 písm. a) nebo čl. 33 odst. 1 považuje příslušný orgán za nezbytné zjistit rodový původ (předky) živočicha pomocí analýzy krve nebo jiné tkáně, zajišťuje se taková analýza nebo nezbytné vzorky způsobem předepsaným tímto orgánem.
Článek 26
Exemplář rostlinného druhu je možné považovat za uměle vypěstovaný pouze tehdy, jestliže je příslušný výkonný orgán po konzultaci s příslušným vědeckým orgánem členského státu ubezpečen, že:
a) exemplář je rostlinou nebo je odvozen z rostlin vypěstovaných ze semen, řízků, odnoží, kalusových tkání nebo z jiných rostlinných tkání, spor nebo jiných pomnožovacích částí rostlin za kontrolovaných podmínek, tj. v nepřírodním prostředí, které je intenzivně usměrňováno lidskými zásahy, což může zahrnovat např. obdělávání půdy, hnojení, kontrolu plevele, zavlažování nebo zahradnické postupy, jako je pěstování v květináčích, záhonech a ochrana před vlivy počasí;
b) pěstovaná rodičovská kultura byla získána v souladu se zákonnými ustanoveními platnými v době získání a způsobem, který nebyl na újmu přežití příslušného druhu ve volné přírodě;
c) s pěstovanou rodičovskou kulturou se zachází tak, že je zaručeno její dlouhodobé udržování, a
d) v případě roubovaných rostlin byly jak podnože, tak štěpy (rouby) uměle vypěstovány v souladu s písmeny a), b) a c).
Dřevo ze stromů vypěstovaných na monokulturních plantážích je považováno za uměle vypěstované v souladu s prvním pododstavcem.
KAPITOLA IV
EXEMPLÁŘE OSOBNÍHO NEBO RODINNÉHO CHARAKTERU
Článek 27
Dovoz exemplářů osobního nebo rodinného charakteru do Společenství
1. Odchylka od článku 4 nařízení (ES) č. 338/97 pro exempláře osobního nebo rodinného charakteru podle čl. 7 odst. 3 uvedeného nařízení neplatí pro exempláře, které jsou užívány pro komerční zisk, prodávány, vystavovány pro komerční účely, drženy k prodeji, nabízeny k prodeji nebo přepravovány k prodeji. Tato odchylka platí pouze pro exempláře, včetně loveckých trofejí, které jsou uloženy:
- v osobních zavazadlech cestovatelů přijíždějících ze třetí země nebo
- v osobním majetku fyzické osoby, která přesouvá své obvyklé bydliště ze třetí země do Společenství
nebo které jsou loveckými trofejemi, které cestovatel ulovil, a jsou dováženy později.
2. Odchylka od článku 4 nařízení (ES) č. 338/97 pro exempláře osobního nebo rodinného charakteru dle čl. 7 odst. 3 uvedeného nařízení neplatí pro exempláře druhů, které jsou uvedeny v příloze A uvedeného nařízení v případě, že jsou poprvé dováženy do Společenství osobou s obvyklým bydlištěm ve Společenství nebo osobou, která se do Společenství stěhuje.
Při prvním dovozu exemplářů osobního nebo rodinného charakteru, včetně loveckých trofejí, do Společenství osobou s obvyklým bydlištěm ve Společenství, který zahrnuje exempláře uvedené v příloze B nařízení (ES) č. 338/97, se nevyžaduje předložení dovozního povolení celním orgánům v případě, kdy je předložen originál vývozního dokladu nebo dokladu o zpětném vývozu a jeho kopie.
Celní orgány postoupí originál podle článku 19 a orazítkovanou kopii vrátí držiteli.
4. Při zpětném dovozu exemplářů osobního nebo rodinného charakteru, včetně loveckých trofejí, do Společenství osobou s obvyklým bydlištěm ve Společenství, který zahrnuje exempláře uvedené v příloze A nebo B nařízení (ES) č. 338/97, se nevyžaduje předložení dovozního povolení celním orgánům v případě, kdy je předložena celnicí potvrzená "kopie pro držitele" (formulář č. 2) dříve použitého povolení dovozu nebo vývozu do nebo ze Společenství, kopie dokladu podle odstavce 3 nebo důkaz, že exempláře byly získány ve Společenství.
5. Odchylně od odstavců 3 a 4 se u dovozu nebo zpětného dovozu do Společenství u následujících položek uvedených v příloze B nařízení (ES) č. 338/97 nevyžaduje předložení dovozního povolení nebo povolení vývozu nebo zpětného vývozu:
a) kaviár druhu jeseterů (Acipenseriformes spp.) do výše 250 gramů na osobu;
b) dešťové hole (rainsticks) druhu Cactaceae spp. do počtu tří na osobu.
Článek 28
Vývoz a zpětný vývoz exemplářů osobního nebo rodinného charakteru
1. Odchylka od článku 5 nařízení (ES) č. 338/97 pro exempláře osobního nebo rodinného charakteru podle čl. 7 odst. 3 uvedeného nařízení neplatí pro exempláře, které jsou užívány pro komerční zisk, prodávány, vystavovány pro komerční účely, drženy k prodeji, nabízeny k prodeji nebo přepravovány k prodeji. Tato odchylka platí pouze pro exempláře, které jsou uloženy:
- v osobních zavazadlech cestovatelů jedoucích do třetí země, nebo
- v osobním majetku fyzické osoby, která přesouvá své obvyklé bydliště ze Společenství do třetí země.
2. V případě vývozu odchylka od článku 5 nařízení (ES) č. 338/97 pro exempláře osobního nebo rodinného charakteru podle čl. 7 odst. 3 uvedeného nařízení neplatí pro exempláře druhů, které jsou uvedeny v příloze A nebo B uvedeného nařízení.
3. Při zpětném vývozu exemplářů osobního nebo rodinného charakteru, včetně osobních loveckých trofejí, osobou s obvyklým bydlištěm ve Společenství, který zahrnuje exempláře uvedené v příloze A nebo B nařízení (ES) č. 338/97, se nevyžaduje předložení potvrzení o zpětném vývozu celním orgánům, jestliže se předloží celním úřadem potvrzená "kopie pro držitele" (formulář č. 2) dříve použitého dovozního nebo vývozního povolení Společenství, kopie podle čl. 27 odst. 3 nebo důkaz, že exempláře byly získány ve Společenství.
4. Odchylně od odstavců 2 a 3 se u vývozu nebo zpětného vývozu následujících položek uvedených v příloze B nařízení (ES) č. 338/97 nevyžaduje předložení vývozního povolení nebo dokladu pro zpětný vývoz:
a) kaviár druhu jeseterů (Acipenseriformes spp.) do výše 250 gramů na osobu;
b) dešťové hole (rainsticks) druhu Cactaceae spp. do počtu tří na osobu.
KAPITOLA V
VÝJIMKY
Článek 29
1. Výjimka pro exempláře podle čl. 8 odst. 3 písm. a) až c) nařízení (ES) č. 338/97 je udělena pouze tehdy, jestliže žadatel příslušný výkonný orgán ubezpečil, že byly splněny podmínky podle uvedeného nařízení.
2. Výjimka pro exempláře podle čl. 8 odst. 3 písm. d) nařízení (ES) č. 338/97 je udělena pouze tehdy, jestliže žadatel ubezpečil příslušný výkonný orgán, který konzultoval příslušný vědecký orgán, že dané exempláře se narodily a byly odchovány v zajetí nebo byly uměle vypěstovány v souladu s články 24, 25 a 26 tohoto nařízení.
3. Výjimka pro exempláře podle čl. 8 odst. 3 písm. e) až g) nařízení (ES) č. 338/97 je udělena pouze tehdy, jestliže žadatel po konzultaci s příslušným vědeckým orgánem ubezpečil příslušný výkonný orgán, že byly splněny podmínky podle uvedeného nařízení.
4. Výjimka pro exempláře podle čl. 8 odst. 3 písm. h) nařízení (ES) č. 338/97 je udělena pouze tehdy, jestliže žadatel příslušný výkonný orgán ubezpečil, že dané exempláře byly odebrány z volné přírody v členském státě v souladu s jeho právními předpisy.
Článek 30
Aniž je dotčen článek 9 nařízení (ES) č. 338/97, odchylka od zákazů v čl. 8 odst. 1 uvedeného nařízení se může udělit vědeckým institucím, které výkonný orgán po konzultaci s vědeckým orgánem schválil pro účely tohoto článku, vydáním potvrzení vztahujícího se na všechny exempláře druhů zahrnutých v příloze A uvedeného nařízení, které jsou určeny k chovu v zajetí nebo k umělému pěstování, z něhož vyplynou výhody pro zachování druhů, nebo pro účely výzkumu nebo vzdělávání pro ochranu nebo zachování druhů, za předpokladu, že jakýkoli prodej exemplářů se uskuteční ve vztahu k vědeckým institucím, které jsou držiteli takového potvrzení.
Článek 31
Aniž je dotčen článek 9 nařízení (ES) č. 338/97, zákaz nákupu, nabízení k nákupu nebo získání exemplářů druhů zahrnutých v příloze A uvedeného nařízení pro komerční účely a ustanovení v čl. 8 odst. 3 uvedeného nařízení, podle kterého se výjimky z těchto zákazů mají udělovat případ od případu vydáním potvrzení, se nevztahují na případy, kdy příslušné exempláře
a) jsou kryty jedním z potvrzení stanovených v čl. 20 odst. 3 a má se jich použít v souladu s účelem uvedeným v tomto potvrzení, nebo
b) podléhají jedné z obecných výjimek stanovených v článku 32.
Článek 32
Zákazy v čl. 8 odst. 1 nařízení (ES) č. 338/97 a ustanovení v čl. 8 odst. 3 uvedeného nařízení, podle kterého výjimky z těchto zákazů mohou být udělovány vydáním potvrzení případ od případu, se nevztahují na:
a) živé exempláře narozené a odchované v zajetí, náležející ke druhům uvedeným v příloze VIII, a jejich křížence za předpokladu, že exempláře druhů, u kterých je uvedena příslušná poznámka, jsou označeny v souladu s čl. 36 odst. 1 tohoto nařízení;
b) uměle vypěstované exempláře rostlinných druhů;
c) zpracované exempláře získané před více než 50 lety, jak stanoví čl. 2 písm. w) nařízení (ES) č. 338/97.
V těchto případech se nepožaduje žádné potvrzení.
Článek 33
1. Pro účely čl. 8 odst. 3 písm. d) nařízení (ES) č. 338/97 může dát členský stát k dispozici chovatelům, kteří byli pro tento účel schváleni výkonným orgánem, předem vydaná potvrzení za předpokladu, že chovatelé povedou chovatelské záznamy, které se na vyžádání předkládají příslušnému výkonnému orgánu. Taková potvrzení v kolonce 20 uvádějí toto prohlášení: "Potvrzení je platné pouze pro tyto taxonomické jednotky: …"
. 2. Pro účely čl. 8 odst. 3 písm. d) a h) nařízení (ES) č. 338/97 může dát členský stát k dispozici osobám, které byly pro tento účel schváleny výkonným orgánem, předem vydaná potvrzení, na jejichž základě mohou tyto osoby prodávat uhynulé živočichy odchované v zajetí a/nebo menší počet uhynulých živočichů, kteří byli odebráni zákonným způsobem z volné přírody ve Společenství, za předpokladu, že každá taková osoba:
a) vede záznamy, které na vyžádání předloží příslušnému výkonnému orgánu a které obsahují podrobné údaje o prodaných exemplářích a druzích, příčině smrti (pokud je známa), o osobách, od nichž byly exempláře získány, a o osobách, kterým byly prodány; a
b) předkládá příslušnému výkonnému orgánu výroční zprávu, která obsahuje podrobnosti o prodejích uskutečněných v příslušném roce, o typu a počtech exemplářů a příslušných druzích a o způsobu, jakým byly tyto exempláře získány.
KAPITOLA VI
ZNAČENÍ EXEMPLÁŘŮ
Článek 34
1. Potvrzení pro účely čl. 8 odst. 3 nařízení (ES) č. 338/97 se pro živé obratlovce vydává pouze tehdy, jestliže žadatel příslušný výkonný orgán ubezpečil o tom, že byla splněna příslušná ustanovení článku 36 tohoto nařízení.
2. Dovozní povolení pro dále uváděné exempláře se vydávají pouze tehdy, jestliže žadatel výkonný orgán ubezpečil o tom, že exempláře byly označeny v souladu s čl. 36 odst. 4:
a) exempláře, které pocházejí z chovných zařízení schválených smluvními stranami úmluvy;
b) exempláře, které pocházejí z farem (ranching), které byly schváleny konferencí smluvních stran úmluvy;
c) exempláře z populace druhu uvedeného v příloze I úmluvy, u nichž byla konferencí smluvních stran úmluvy schválena vývozní kvóta;
d) neopracované surové kly slona afrického a řezané části těchto klů, které přesahují 20 cm délky a zároveň 1 kg hmotnosti;
e) surové, vydělané a/nebo zpracované krokodýlí kůže, boky, ocasy, krky, končetiny, hřbetní části a ostatní části těla krokodýlů, které se vyvážejí do Společenství, a celé surové, vydělané nebo zpracované krokodýlí kůže a boky, které se do Společenství zpětně vyvážejí;
f) živí obratlovci druhů uvedených v příloze A nařízení (ES) č. 338/97, kteří tvoří součást putovních výstav živých živočichů;
g) primární nádoba (plechovka, sklenice nebo krabice, do kterých je kaviár přímo balen) obsahující více než 249 gramů kaviáru, za použití jednorázových štítků na každé primární nádobě, která je dovážena do Společenství ze země původu;
h) primární nádoby obsahující méně než 250 gramů kaviáru, za použití jednorázových štítků na sekundárních nádobách, včetně popisu obsahu, které jsou dováženy do Společenství ze země původu.
Článek 35
1. Potvrzení o zpětném vývozu pro exempláře označené v souladu s čl. 34 odst. 2 písm. a) až d) a f), které nebyly zásadním způsobem pozměněny, se vydávají pouze tehdy, jestliže žadatel prokáže výkonnému orgánu, že originální značky jsou neporušené.
2. Potvrzení o zpětném vývozu pro celé surové, vydělané nebo zpracované krokodýlí kůže a boky se vydávají pouze tehdy, jestliže žadatel prokáže výkonnému orgánu, že originální visačky jsou neporušené, nebo v případech, že se visačky ztratily nebo byly odejmuty, byly exempláře opatřeny visačkami pro zpětný vývoz.
3. Vývozní povolení pro následující exempláře se vydávají pouze tehdy, jestliže žadatel prokáže výkonnému orgánu, že exempláře byly označeny v souladu s čl. 36 odst. 4:
a) primární nádoba (plechovka, sklenice nebo krabice, do kterých je kaviár přímo balen) obsahující více než 249 gramů kaviáru, za použití jednorázových štítků na každé primární nádobě;
b) primární nádoby obsahující méně než 250 gramů kaviáru, za použití jednorázových štítků na sekundárních nádobách, včetně popisu obsahu.
Článek 36
1. Pro účely čl. 34 odst. 1 platí:
a) ptáci narození a odchovaní v zajetí jsou označováni v souladu s odstavcem 5 nebo, pokud je příslušný výkonný orgán ubezpečen, že tuto metodu vzhledem k fyzickým vlastnostem živočicha nebo přirozenému chování, které je pro takového živočicha typické, nelze používat, jedinečně číslovanými nepozměnitelnými mikročipovými transpondéry, které splňují normy ISO 11784:1996 (E) a 11785:1996 (E);
b) živí obratlovci, jiní než v zajetí narození a odchovaní ptáci, jsou označováni jedinečně číslovanými nepozměnitelnými mikročipovými transpondéry, které splňují normy ISO 11784:1996 (E) a 11785:1996 (E), nebo, pokud je příslušný výkonný orgán ubezpečen, že tuto metodu nelze používat vzhledem k fyzickým vlastnostem exempláře nebo druhu nebo vzhledem k přirozenému chování, které je pro takový exemplář nebo druh typické, označují se příslušné exempláře pomocí jedinečně číslovaných kroužků, pásků, visaček, tetování apod., nebo musí být identifikovatelní jakýmkoli jiným vhodným způsobem.
2. Ustanovení čl. 34 odst. 1 neplatí v případě, kdy je příslušný výkonný orgán ubezpečen, že fyzické vlastnosti dotyčných exemplářů v době vydání příslušného potvrzení nedovolují bezpečné použití jakékoli značkovací metody. Pokud se tato okolnost vyskytne, zaznamená ji příslušný výkonný orgán v kolonce 20 potvrzení, nebo v případě, že lze značkovací metodu bezpečně používat v pozdějším termínu, vloží tamtéž příslušnou podmínku.
3. Exempláře, které byly před 1. lednem 2002 označeny mikročipovým transpondérem, který nesplňuje normy ISO 11784:1996 (E) a 11785:1996 (E), nebo jednou z metod podle odstavce 1 před 1. červnem 1997 nebo v souladu s odstavcem 4 před dovozem exemplářů do Společenství, se považují za exempláře, které byly označeny v souladu s odstavcem 1.
4. Exempláře podle čl. 34 odst. 2 a článku 35 se označují v souladu s metodou schválenou nebo doporučenou pro příslušné exempláře konferencí smluvních stran úmluvy.
5. Ptáci narození a odchovaní v zajetí se označují pomocí individuálně značeného bezešvého uzavřeného kroužku na noze, tj. kroužkem nebo páskem v průběžném kruhu, bez přerušení nebo skloubení, které nejsou žádným způsobem porušeny a které jsou tak veliké, aby se nedaly sejmout, až končetina plně doroste, pokud se aplikují v prvních dnech života, a které byly pro tento účel komerčně vyrobeny.
Článek 37
Pokud značení živých živočichů na území Společenství vyžaduje připojení visačky, pásku, kroužku nebo jiného zařízení, značení části těla živočicha nebo vložení mikročipového transpondéru, je třeba postupovat s náležitým ohledem na humánní péči, pohodu a přirozené chování dotyčného exempláře.
Článek 38
1. Příslušné orgány členských států uznávají značkovací metody schválené příslušnými orgány ostatních členských států v souladu s článkem 36.
2. V případě, že podle ustanovení tohoto nařízení je takový doklad požadován, uvádějí se na povolení nebo potvrzení vztahujícím se k exempláři všechny podrobné údaje o značení.
KAPITOLA VII
ZPRÁVY A INFORMACE
Článek 39
1. Členské státy shromažďují údaje o dovozech do Společenství a vývozech a zpětných vývozech ze Společenství, jež se uskutečnily na základě povolení a potvrzení vydaných jejich výkonnými orgány, bez ohledu na skutečné místo dovozu, vývozu nebo zpětného vývozu. Členské státy sdělí v souladu s čl. 15 odst. 4 písm. a) nařízení (ES) č. 338/97 tyto informace Komisi za kalendářní rok do 15. června následujícího roku u druhů v přílohách A, B a C uvedeného nařízení v počítačové podobě a v souladu se směrnicemi pro přípravu a předkládání výročních zpráv CITES vydanými sekretariátem úmluvy. Zprávy budou obsahovat informace o zadržených a zabavených zásilkách.
2. Informace podle odstavce 1 se předkládají ve dvou oddělených částech:
a) jedna část se týká dovozů, vývozů a zpětných vývozů exemplářů druhů uvedených v přílohách úmluvy a
b) druhá část se týká dovozů, vývozů a zpětných vývozů exemplářů ostatních druhů zahrnutých v přílohách A, B a C nařízení (ES) č. 338/97 a dovozů exemplářů druhů zahrnutých v příloze D uvedeného nařízení do Společenství.
3. U dovozů zásilek obsahujících živé živočichy si členské státy podle možností vedou záznamy o procentu exemplářů druhů uvedených v příloze A a B nařízení (ES) č. 338/97, které byly v době dovozu do Společenství mrtvé.
4. Záznamy podle odstavce 3 je třeba sdělovat Komisi za každý kalendářní rok do 15. června následujícího roku podle jednotlivých druhů a podle země vývozu nebo zpětného vývozu.
5. Informace podle čl. 15 odst. 4 písm. c) nařízení (ES) č. 338/97 zahrnují podrobné údaje o právních a správních opatřeních v zájmu provádění a prosazování ustanovení nařízení (ES) č. 338/97 a tohoto nařízení.
Článek 40
1. S ohledem na přípravu změn nařízení (ES) č. 338/97 podle čl. 15 odst. 5 uvedeného nařízení zašlou členské státy Komisi u druhů již uváděných v seznamech a druhů, jež by mohly splnit podmínky pro zařazení do seznamů, veškeré příslušné informace týkající se:
a) jejich biologického a obchodního statutu;
b) způsobů využívání exemplářů takového druhu a
c) metod kontroly obchodovaných exemplářů.
2. Jakékoli návrhy změn příloh B nebo D nařízení (ES) č. 338/97 podle čl. 3 odst. 2 písm. c) nebo d) nebo čl. 3 odst. 4 písm. a) uvedeného nařízení předkládá Komise Vědecké prověřovací skupině k vyjádření před jejich postoupením výboru.
KAPITOLA VIII
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 41
1. Neprodleně při vyhlášení omezení v souladu s čl. 4 odst. 6 nařízení (ES) č. 338/97 a do doby, než bude zrušeno, zamítají členské státy žádosti o dovozní povolení týkající se exemplářů vyvážených z dotčené země nebo zemí původu.
2. Odchylně od odstavce 1 může být dovozní povolení vydáno, pokud:
a) žádost o dovozní povolení byla předložena před vyhlášením omezení a
b) příslušný výkonný orgán členského státu je ubezpečen, že existuje smlouva nebo objednávka, za niž byla poukázána platba nebo v jejímž důsledku již byly exempláře odeslány.
3. Doba platnosti dovozního povolení vydaného podle výjimky v odstavci 2 nepřesáhne jeden měsíc.
4. Pokud není výslovně rozhodnuto jinak, omezení podle odstavce 1 neplatí pro:
a) exempláře narozené a odchované v zajetí nebo uměle vypěstované v souladu s články 24, 25 a 26;
b) exempláře dovážené za účely uvedenými v čl. 8 odst. 3 písm. e), f) nebo g) nařízení (ES) č. 338/97;
c) živé či mrtvé exempláře, které jsou exempláři osobního nebo rodinného charakteru osob, které se stěhují do Společenství, aby si zde zřídily bydliště.
Článek 42
Nařízení (ES) č. 939/97 se zrušuje.
Článek 43
1. Potvrzení vydaná v souladu s článkem 11 nařízení (EHS) č. 3626/82 a článkem 22 nařízení Komise (EHS) č. 3418/83 [6] se mohou nadále používat po účely čl. 5 odst. 2 písm. b), čl. 5 odst. 3 písm. b), c) a d), čl. 5 odst. 4 pododstavce 2 a 3 a čl. 8 odst. 3 písm. a) a d) až h) nařízení (ES) č. 338/97.
2. Udělené výjimky ze zákazů uvedených v čl. 6 odst. 1 nařízení (EHS) č. 3626/82 zůstávají platné až do posledního dne platnosti, pokud byla doba platnosti stanovena.
3. Členské státy mohou nadále vydávat potvrzení ve formě stanovené v příloze III nařízení (ES) č. 939/97 do jednoho roku od vstupu tohoto nařízení v platnost.
Článek 44
Každý členský stát oznámí Komisi a sekretariátu úmluvy opatření, jež přijal specificky za účelem provádění tohoto nařízení, a rovněž veškeré použité právní nástroje a přijatá opatření k jejich provádění a prosazování tohoto nařízení.
Komise předá tyto informace ostatním členským státům.
Článek 45
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1809/2001
ze dne 9. srpna 2001,
kterým se mění přílohy I, II, III, V, VII, VIII a IX nařízení Rady (EHS) č. 3030/93 o společných pravidlech dovozu některých textilních výrobků pocházejících ze třetích zemí
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 3030/93 ze dne 12. října 1993 o společných pravidlech dovozu některých textilních výrobků pocházejících ze třetích zemí [1], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 391/2001 [2], a zejména na článek 19 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Rada rozhodnutím ze dne 29. června 2000 [3] rozhodla o podpisu Dohody ve formě výměny dopisů, kterou se mění dohoda mezi Evropským společenstvím a Vietnamskou socialistickou republikou o obchodu s textilními výrobky a oděvy a o schválení prozatímního provádění uvedené dohody.
(2) Rada nařízením ze dne 9. listopadu 2000 [4] rozhodla o seznamu textilních a oděvních výrobků, které mají být ke dni 1. ledna 2002 začleněny do rámce GATT 1994.
(3) Rada rozhodnutím ze dne 23. listopadu 2000 [5] rozhodla o podpisu Dohody ve formě výměny dopisů mezi Evropským společenstvím a Čínskou lidovou republikou, kterou se prodlužuje a mění dohoda mezi Evropským společenstvím a Čínskou lidovou republikou o obchodu s textilními výrobky a povoluje prozatímní provádění uvedené dohody.
(4) Rada rozhodnutím ze dne 4. prosince 2000 [6] rozhodla o uzavření dohod o obchodu s textilními výrobky s některými třetími zeměmi (Arménie, Ázerbájdžán, Běloruská republika, Čínská lidová republika, Egyptská arabská republika, Bývalá Jugoslávská republika Makedonie, Gruzie, Kazachstán, Moldavsko, Nepálské království, Tádžikistán, Turkmenistán, Ukrajina a Uzbekistán).
(5) Rada rozhodnutím ze dne 19. prosince 2000 [7] rozhodla o podpisu Dohody ve formě výměny dopisů mezi Evropským společenstvím a Ukrajinou, kterou se prodlužuje a mění dohoda mezi Evropským společenstvím a Ukrajinou o obchodu s textilními výrobky a povoluje prozatímní provádění uvedené dohody.
(6) Rada rozhodnutím ze dne 22. prosince 2000 [8] rozhodla o podpisu a prozatímním provádění Dohody o obchodu s textilními výrobky mezi Evropským společenstvím a Chorvatskou republikou.
(7) Rada rozhodnutím ze dne 26. února 2001 [9] rozhodla o podpisu Dohody ve formě memoranda o porozumění mezi Evropským společenstvím a Demokratickou socialistickou republikou Srí Lanka o úpravě přístupu textilních výrobků a oděvů na trh a o schválení prozatímního provádění uvedené dohody.
(8) Rada rozhodnutím ze dne 26. února 2001 [10] rozhodla o podpisu Dohody ve formě výměny dopisů mezi Evropským společenstvím a Bosnou a Hercegovinou, kterou se prodlužuje a mění dohoda mezi Evropským společenstvím a Bosnou a Hercegovinou o obchodu s textilními výrobky, a o schválení prozatímního provádění uvedené dohody.
(9) Platnost protokolů o textilním zboží k Evropským dohodám s Litvou a Litevskem skončila.
(10) Rada svým rozhodnutím ze dne 23. července 2001 rozhodla o uzavření Dohody ve formě výměny dopisů mezi Evropským společenstvím a Estonskou republikou o ukončení platnosti protokolu 1 o obchodu s textilními a oděvními výrobky Evropské dohody zakládající přidružení mezi Evropskými společenstvími a jejich členskými státy na jedné straně a Estonskou republikou na straně druhé.
(11) Název hongkongského "Trade Department" (ministerstvo obchodu) byl změněn na "Trade and Industry Department" (ministerstvo obchodu a průmyslu).
Hongkongské orgány předaly nové formuláře licencí a osvědčení o původu.
(12) Všechny výše uvedené body činí nezbytným změnit příslušné části příloh I, II, III, V, VII, VIII a IX nařízení (EHS) č. 3030/93 tak, aby zohlednily zavedené změny vztahující se na dovoz některých textilních výrobků pocházejících z některých třetích zemí do Společenství ve smyslu článku 19 výše uvedeného nařízení.
Z důvodu jasnosti se přílohy I, II, V, VII, VIII a IX nahrazují jejich aktualizovaným zněním.
(13) Aby se zajistilo, že Společenství plní své mezinárodněprávní závazky, použijí se opatření uvedená v tomto nařízení s účinkem od 1. ledna 2001 s výjimkou dohod s Demokratickou socialistickou republikou Srí Lanka, Bosnou a Hercegovinou, Ukrajinou a Estonskem.
(14) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro textil,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (EHS) č. 3030/93 se mění takto:
1. Příloha I se nahrazuje přílohou I tohoto nařízení.
2. Příloha II se nahrazuje přílohou II tohoto nařízení.
3. V příloze III se čl. 28 odst. 6 nahrazuje tímto zněním:
"6. Toto číslo je složeno z následujících prvků [11]:
- — dvě písmena identifikující vyvážející zemi:
Argentina = AR
Arménie = AM
Ázerbájdžán = AZ
Bangladéš = BD
Bělorusko = BY
Bosna a Hercegovina = BA
Brazílie = BR
Čína = CN
Egypt = EG Bývalá jugoslávská republika Makedonie = 96 [12]
Gruzie = GE
Hongkong = HK
Indie = IN
Indonésie = ID
Kazachstán = KZ
Kyrgyzstán = KG
Laos = LA
Macao = MO
Malajsie = MY
Moldavsko = MD
Mongolsko = MN
Nepál = NP
Pákistán = PK
Peru = PE
Filipíny = PH
Ruská federace = RU
Singapur = SG
Jižní Korea = KR
Srí Lanka = LK
Tchaj-wan = TW
Thajsko = TH
Turkmenistán = TM
Ukrajina = UA
Uzbekistán = UZ
Vietnam = VN
- dvě písmena identifikující členský stát určení:
AT = Rakousko
BL = Benelux
DE = Spolková republika Německo
DK = Dánsko
EL = Řecko
ES = Španělsko
FI = Finsko
FR = Francie
GB = Spojené království
IE = Irsko
IT = Itálie
PT = Portugalsko
SE = Švédsko
- jednomístné číslo identifikující kvótový rok nebo rok, ve kterém byl vývoz zaznamenán, v případě výrobků uvedených v tabulce A této přílohy, odpovídající poslednímu číslu příslušného roku, např. "1" pro rok 2001.
V případě výrobků pocházejících z Čínské lidové republiky uvedených v dodatku C k příloze V je to číslo "7" pro rok 2001;
- dvoumístné číslo identifikující vydávající orgán ve vyvážející zemi;
- pětimístné číslo běžící postupně od 00001 do 99999, přidělené konkrétnímu členskému státu určení."
4. Tabulka A přílohy III se nahrazuje přílohou III tohoto nařízení.
5. Vzor formuláře 4 hongkongské vývozního licence se nahrazuje přílohou IV tohoto nařízení.
6. Vzor formuláře 5 hongkongské vývozní licence se nahrazuje přílohou V tohoto nařízení.
7. Vzor hongkongského osvědčení o původu se nahrazuje přílohou VI tohoto nařízení.
8. Příloha V se nahrazuje přílohou VII tohoto nařízení.
9. Příloha VII se nahrazuje přílohou VIII tohoto nařízení.
10. Příloha VIII se nahrazuje přílohou IX tohoto nařízení.
11. Příloha IX se nahrazuje přílohou X tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Použije se s účinkem ode dne 1. ledna 2000.
Pro Demokratickou socialistickou republiku Srí Lanka a Bosnu a Hercegovinu se použije s účinkem ode dne 1. března 2001 a pro Ukrajinu ode dne 26. března 2001.
V případě Estonska se použije s účinkem od vstupu příslušné dohody v platnost.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1812/2001
ze dne 14. září 2001,
kterým se mění nařízení (ES) č. 1886/2000, pokud jde o rozšíření některých pravidel přijatých organizacemi producentů v odvětví rybolovu na nečleny
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 104/2000 ze dne 17. prosince 1999 o společné organizaci trhu s produkty rybolovu a akvakultury [1], naposledy pozměněné nařízením Komise (ES) č. 939/2001 [2], a zejména na čl. 7 odst. 10 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
1886/2000 ze dne 6. září 2000, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 104/2000, pokud jde o rozšíření některých pravidel přijatých organizacemi producentů v odvětví rybolovu na nečleny [3] obsahuje zejména kritéria určení stupně reprezentativnosti organizací producentů v odvětví rybolovu, která nejsou vhodná pro odvětví akvakultury.
Je tedy třeba definovat zvláštní kritéria v tomto odvětví, pokud jde o reprezentativnost.
(2) S ohledem na zvláštnosti odvětví akvakultury je rovněž třeba, aby byla v tomto nařízení jasně definována pravidla pro produkci a uvádění na trh v tomto odvětví.
(3) Nařízení (ES) č. 1886/2000 je tedy třeba pozměnit.
(4) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro produkty rybolovu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V nařízení (ES) č. 1886/2000 se články 1 a 2 nahrazují tímto:
"Článek 1 1. Produkční a obchodní činnost organizace producentů v odvětví rybolovu se považuje za dostatečně reprezentativní v oblasti, ve které se navrhuje rozšíření pravidel, jestliže:
a) organizace producentů nebo její členové uvádějí na trh druhy, pro které mají pravidla platit, v množství vyšším než 65 % celkového množství uvedeného na trh, a
b) počet rybářů působících na plavidlech provozovaných členy organizace producentů je vyšší než 50 % celkového počtu rybářů usazených v oblasti, pro kterou mají rozšířená pravidla platit.
2. Pro účely odst. 1 písm. a) se zohledňuje množství uvedené na trh v předchozím hospodářském roce.
3. Za účelem stanovení procentní sazby podle odst. 1 písm. b) se zohledňují rybáři působící na plavidlech o celkové délce 10 m nebo nižší úměrně k poměru mezi množstvím uvedených těmito rybáři na trh a celkovým množstvím uvedeným na trh v příslušné oblasti.
4. Produkční a obchodní činnost organizace producentů v odvětví akvakultury podle přílohy III oddílu 2 bodu 2.2 písm. a) nařízení Rady (ES) č.
2792/1999 [4] se považuje za dostatečně reprezentativní v oblasti, ve které se navrhuje rozšíření pravidel, jestliže organizace producentů nebo její členové produkují druhy, pro které mají pravidla platit, v množství vyšším než 40 % produkovaného množství.
5. Za účelem použití odstavce 4 se zohledňuje množství vyprodukované v předchozím hospodářském roce.
Článek 2
1. Pravidla pro produkci a uvádění na trh podle čl. 7 odst. 1 písm. a) nařízení (ES) č. 104/2000 zahrnují toto:
a) množství, velikost nebo hmotnost a úpravu produktů nabízených k prodeji;
b) odběr vzorků, nádoby používané k prodejním účelům, balení a etiketování a použití ledu;
c) podmínky prvního umístění na trhu, které mohou zahrnovat pravidla racionálního odbytu produkce za účelem stabilizace trhu.
2. V odvětví akvakultury mohou pravidla podle odstavce 1 zahrnovat opatření o nasazení nedospělých jedinců nebo o zásazích v jiných stádiích životního cyklu akvakulturních druhů, pro které mají pravidla platit, a zejména ustanovení o sběru nebo skladování včetně případného zmrazení přebytečné produkce."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost sedmým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1813/2001
ze dne 14. září 2001,
kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 104/2000, pokud jde o podmínky, udělení a odebrání uznání mezioborovým organizacím
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 104/2000 ze dne 17. prosince 1999 o společné organizaci trhu s produkty rybolovu a akvakultury [1], ve znění nařízení Komise (ES) č. 939/2001 [2], a zejména na čl. 13 odst. 7 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Článek 13 nařízení (ES) č. 104/2000 zejména stanoví, že mezioborové organizace mohou být uznány v odvětví rybolovu a akvakultury, pokud zastupují významnou část množství vyprodukovaných, zpracovaných nebo prodaných členy jednotlivých mezioborových organizací v příslušné oblasti.
S cílem zaručit vyrovnané zastoupení oblastí musí mezioborová organizace prokázat minimální reprezentativnost v každém oboru, který zastupuje, a v každé dotčené oblasti.
(2) Je nutné stanovit údaje, které musí mezioborové organizace poskytnout členskému státu pro účely jejich uznání.
(3) Členské státy by měly kontrolovat činnosti mezioborových organizací a v pravidelných intervalech informovat Komisi o tom, zda tyto organizace dodržují či nedodržují podmínky uznání.
(4) Je nutné upřesnit některé aspekty postupu, podle kterého členské státy udělují, odmítají nebo odebírají uznání mezioborovým organizacím.
(5) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro produkty rybolovu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Mezioborová organizace se považuje za reprezentativní pro oblasti ve smyslu čl. 13 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 104/2000, pokud zastupuje nejméně jednu třetinu množství vyprodukovaných, zpracovaných nebo prodaných členy jednotlivých mezioborových organizací v příslušné oblasti.
2. Pokud mezioborová organizace provádí své činnosti v několika oblastech, musí zastupovat nejméně 20 % množství vyprodukovaných, zpracovaných nebo prodaných v příslušných oblastech.
Článek 2
Žádost o uznání mezioborové organizace se podá u příslušného členského státu a obsahuje minimálně tyto údaje:
a) splnění podmínek reprezentativnosti podle článku 1;
b) stanovy organizací nebo asociací, které organizace tvoří;
c) pravidla pro založení mezioborové organizace;
d) podrobnosti o činnosti členů této mezioborové organizace podle čl. 13 odst. 1 písm. d) nařízení (ES) č. 104/2000;
e) zeměpisnou oblast, ve které mezioborová organizace provádí svou činnost.
Mezioborová organizace rovněž poskytne členskému státu veškeré další doklady a údaje nezbytné pro posouzení její činnosti.
Článek 3
1. Podle čl. 13 odst. 3 písm. b) nařízení (ES) č. 104/2000 provádějí členské státy kontrolu minimálně jednou ročně, zejména při předkládání výroční zprávy o činnosti, aby zjistily, zda mezioborová organizace dodržuje podmínky uznání.
2. Členské státy předají Komisi zprávu o kontrolách podle odstavce 1 do dvou měsíců od jejich provedení.
Článek 4
1. Pokud je uznání odmítnuto nebo odebráno, členské státy své rozhodnutí odůvodní.
2. Pokud členský stát zamýšlí odebrat uznání, oznámí svůj úmysl společně s důvody odebrání mezioborové organizaci a požádá ji o vyjádření stanoviska ve stanovené lhůtě.
Článek 5
Toto nařízení vstupuje v platnost sedmým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1815/2001
ze dne 14. září 2001,
kterým se mění přílohy I, II a III nařízení Rady (EHS) č. 2377/90, kterým se stanoví postup Společenství pro stanovení maximálních limitů reziduí veterinárních léčivých přípravků v potravinách živočišného původu
(Text s významem pro EHP)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2377/90 ze dne 26. června 1990, kterým se stanoví postup Společenství pro stanovení maximálních limitů reziduí veterinárních léčivých přípravků v potravinách živočišného původu [1], naposledy pozměněné nařízením Komise (ES) č. 1680/2001 [2], a zejména na články 7 a 8 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) V souladu s nařízením (EHS) č. 2377/90 musí být maximální limity reziduí stanoveny postupně pro všechny farmakologicky účinné látky, které jsou používány ve Společenství ve veterinárních léčivých přípravcích určených k podání zvířatům určeným k produkci potravin.
(2) Maximální limity reziduí mohou být stanoveny až poté, co Výbor pro veterinární léčivé přípravky vyhodnotí všechny relevantní informace, které se týkají bezpečnosti reziduí dotyčných látek pro spotřebitele potravin živočišného původu a vlivu reziduí na průmyslové zpracování potravin.
(3) Při stanovování maximálních limitů pro rezidua veterinárních léčivých přípravků v potravinách živočišného původu je nezbytné výslovně uvést druhy zvířat, u kterých mohou být rezidua přítomna, povolené hladiny ve všech relevantních poživatelných tkáních získávaných z ošetřených zvířat (cílová tkáň) a charakter rezidua, které je relevantní pro sledování reziduí (indikátorové reziduum).
(4) Pro kontrolu reziduí, jak je stanoveno v příslušných právních předpisech Společenství, musí být maximální limity reziduí obecně stanoveny pro cílové tkáně jater nebo ledvin.
Játra a ledviny jsou však často z jatečně upravených těl, která jsou předmětem mezinárodního obchodu, odstraňovány, a maximální limity reziduí proto musí být rovněž vždy stanoveny i pro svalovou tkáň nebo tkáň tukovou.
(5) V případě veterinárních léčivých přípravků, které jsou určeny k použití u nosnic, u zvířat produkujících mléko nebo u včel, musí být maximální limity reziduí stanoveny rovněž pro vejce, mléko či med.
(6) Deltamethrin (skot, ovce) musí být zařazen do přílohy I nařízení (EHS) č. 2377/90.
(7) Sorbitantrioleát musí být zařazen do přílohy II nařízení (EHS) č. 2377/90.
(8) Aby bylo umožněno dokončení vědeckých studií, musí být pro deltamethrin (kur domácí) prodlouženo trvání platnosti prozatímních limitů reziduí definovaných v předchozím období v příloze III nařízení (EHS) č. 2377/90.
(9) Než toto nařízení vstoupí v platnost, musí být k dispozici přiměřená lhůta, aby členské státy mohly učinit veškeré úpravy, které mohou být nezbytné s ohledem na rozhodnutí o registraci příslušných veterinárních léčivých přípravků vydaná v souladu se směrnicí Rady 81/851/EHS [3], naposledy pozměněnou směrnicí Komise 2000/37/ES [4], aby byla zohledněna ustanovení tohoto nařízení.
(10) Opatření uvedená v tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro veterinární léčivé přípravky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Přílohy I, II a III nařízení (EHS) č. 2377/90 se mění tak, jak je stanoveno v příloze tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (ES) č. 1824/2001
ze dne 12. září 2001
o uložení konečného antidumpingového cla z dovozu neplnitelných plynových kapesních kamínkových zapalovačů pocházejících z Čínské lidové republiky a odesílaných nebo pocházejících z Tchaj-wanu a z dovozu některých plnitelných kapesních kamínkových zapalovačů pocházejících z Čínské lidové republiky a odesílaných nebo pocházejících z Tchaj-wanu
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 384/96 ze dne 22. prosince 1995 o ochraně před dumpingovými dovozy ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství [1], a zejména na čl. 11 odst. 2 a 6 uvedeného nařízení,
s ohledem na návrh Komise předložený po konzultaci s poradním výborem,
vzhledem k těmto důvodům:
A. PŘEDCHOZÍ POSTUPY A STÁVAJÍCÍ OPATŘENÍ
(1) Rada v roce 1991 uložila nařízením (EHS) č. 3433/91 [2] mimo jiné konečné antidumpingové clo ve výši 16,9 % z dovozu neplnitelných plynových kapesních kamínkových zapalovačů (dále jen "neplnitelné zapalovače"), pocházejících z Čínské lidové republiky (dále jen "Čína");
(2) v roce 1995 bylo nařízením Rady (ES) č. 1006/95 [3] původní valorické clo nahrazeno zvláštním clem ve výši 0,065 ECU za každý zapalovač;
(3) nařízením (ES) č. 192/1999 [4] Rada v důsledku šetření proti obcházení rozšířila výše uvedená opatření na a) dovozy neplnitelných plynových kapesních kamínkových zapalovačů odesílaných nebo pocházejících z Tchaj-wanu, a b) dovozy některých plnitelných zapalovačů pocházejících z Číny nebo odesílaných nebo pocházejících z Tchaj-wanu, s hodnotou vyplaceně na hranici Společenství před zaplacením cla nižší než 0,15 EUR za každý kus;
B. SOUČASNÉ ŠETŘENÍ
1. Žádost o přezkum
(4) v důsledku zveřejnění oznámení o nastávajícím uplynutí platnosti [5] antidumpingových cel uložených nařízením (ES) č. 1006/95, rozšířených nařízením (ES) č. 192/1999 (dále jen "stávající opatření"), Komise obdržela žádost o přezkum stávajících opatření v souladu s čl. 11 odst. 2 nařízení (ES) č. 384/96 (dále jen "základní nařízení");
(5) žádost podala dne 3. února 2000 Evropská federace výrobců zapalovačů (dále jen "ELMF" nebo "žadatel") jménem výrobců ze Společenství, kteří představují hlavní část výroby neplnitelných zapalovačů ve Společenství (dále jen "žádající výrobci ze Společenství");
2. Oznámení o zahájení
(6) po konzultaci s poradním výborem bylo shledáno, že existují dostatečné důkazy pro zahájení přezkumu při příležitosti vypršení, a Komise zahájila šetření [6] v souladu s čl. 11 odst. 2 základního nařízení;
3. Období šetření
(7) šetření týkající se pokračování a/nebo nového zjištění dumpingu a škody se týkalo období od 1. ledna 1999 do 31. března 2000 (dále jen "období šetření" nebo "OŠ").
Zkoumání vývoje situace za účelem posouzení, zda existuje možnost, že škoda bude pokračovat nebo k ní znovu dojde, se týkalo období od 1. ledna 1996 do konce doby šetření (dále jen "období přezkumu");
4. Strany dotčené šetřením
(8) Komise úředně informovala výrobní odvětví Společenství, vývozce a výrobce v Číně a jejich zástupce, čínské úřady a dovozce a známé dotčené uživatele o zahájení přezkumu.
Komise zaslala dotazník všem těmto stranám i těm, které se přihlásily ve lhůtě uvedené v oznámení o zahájení.
Dále byl kontaktován výrobce ve srovnatelné zemi a obdržel dotazník.
Přímo dotčené strany měly příležitost písemně oznámit své stanovisko a požádat o slyšení;
(9) žádající výrobci ze Společenství na dotazník odpověděli.
Dodatečné informace byly získány od jednoho nežádajícího výrobce ze Společenství, který nebyl proti postupu;
(10) vyvážející výrobci z Číny na dotazník Komise neodpověděli, ani při šetření nespolupracovali;
(11) ze sedmdesáti dvou nezávislých kontaktovaných dovozců a uživatelů odpovědělo pouze třináct a ti potvrdili, že dotyčný výrobek pocházející z Číny nedováželi nebo dováželi pouze příležitostně.
Dva dovozci ze třinácti zodpověděli celý dotazník;
5. Ověření získaných informací
(12) Komise vyhledala a ověřila veškeré informace, které považovala za nezbytné pro určení, zda pokračování nebo nový výskyt dumpingu a škody je pravděpodobný a zda zachování opatření je nebo není v rozporu se zájmy Společenství.
Ověřovací návštěvy byly provedeny v prostorách těchto společností:
a) výrobci ze Společenství:
Bic SA, Clichy Cedex, Francie,
Flamagas SA, Barcelona, Španělsko,
Tokai Europe GmbH, Mönchengladbach, Německo
Swedish Match Lighter BV, Assen, Nizozemsko;
b) výrobci v srovnatelných zemích
Swedish Match Philippines, Inc., Manila, Filipíny;
c) nezávislí dovozci do Společenství
Daalgo, SL, Valencie, Španělsko;
C. DOTYČNÝ VÝROBEK A OBDOBNÝ VÝROBEK
(13) dotyčý výrobek je totožný s výrobkem zkoumaným v původních šetřeních, to znamená neplnitelné plynové zapalovače kódu KN 96131000 (TARIC kód 96131000*19) [7];
(14) jak vyplynulo z předchozích šetření, bylo stanoveno, že neplnitelné zapalovače vyráběné a prodávané žádajícími výrobci ze Společenství a výrobci dovážejícími do Číny jsou v každém ohledu totožné nebo alespoň vykazují stejné základní fyzikální a technické vlastnosti a v jejich užití není žádný rozdíl. Stejně je tomu u zapalovačů vyráběných a prodávaných na Filipínách, které posloužily jako srovnatelná země.
Jsou tedy považovány za obdobné výrobky ve smyslu čl.
1 odst. 4 základního nařízení;
D. PRAVDĚPODOBNOST POKRAČOVÁNÍ NEBO OPĚTOVNÉHO VÝSKYTU DUMPINGU
1. Předběžné poznámky
(15) závěry týkající se níže vysvětleného dumpingu se musí hodnotit s přihlédnutím ke skutečnosti, že čínští vyvážející výrobci nespolupracovali na šetření, a že se tudíž v souladu s článkem 18 základního nařízení zakládají na údajích, které byly k dispozici, to znamená Eurostatu a obchodních informacích o čínských vývozech.
Podíl na trhu zastoupený dotyčnými dovozy byl při původním šetření značný a představoval přibližně 11 % celkové spotřeby Společenství.
V období po uložení antidumpingových opatření se tento podíl snížil na 9 % v roce 1995 a poté spadl ještě níže, a to přibližně na 1,3 % v OŠ;
2. Pravděpodobnost pokračování dumpingu
a) Srovnatelná země
(16) současná opatření stanoví jednotné celostátní clo na všechny dovozy neplnitelných zapalovačů pocházejících z Číny do Společenství. V souladu s čl.
11 odst. 9 základního nařízení použila Komise stejnou metodologii jako při původním šetření.
Běžná hodnota byla tedy určena na základě informací získaných ve třetí zemi s tržním hospodářstvím (dále jen "srovnatelná země");
(17) při původním šetření posloužila jako srovnatelná země Thajsko.
Při pozdějším přezkumu byly za srovnatelnou zemi vybrány Filipíny, jelikož thajští výrobci odmítli spolupracovat a Filipíny byly považovány za vhodnou a rozumnou volbu srovnatelné země díky své velikosti a vnitřnímu trhu, jeho otevřenosti a přístupu k dílům a komponentům. V oznámení o zahájení tohoto přezkumu na základě vypršení opatření tedy bylo uvedeno že Filipíny budou znovu vybrány jako srovnatelná země pro účely stanovení běžné hodnoty.
Jelikož závěry předchozího přezkumu platily stále a žádná dotyčná strana neměla připomínky k výběru srovnatelné země a kontaktovaný filipínský výrobce souhlasil, že bude bezvýhradně spolupracovat, byly tedy Filipíny v souladu s čl.
2 odst. 7 základního nařízení považovány jako vhodný a rozumný výběr srovnatelné země pro stanovení běžné hodnoty pro Čínu a dotyčný výrobek;
b) Běžná hodnota
(18) nejprve bylo stanoveno, že domácí prodeje filipínského výrobce byly v dostatečně velkém množství a že je tedy lze považovat za reprezentativní ve smyslu čl. 2 odst. 2 základního nařízení;
(19) dále se zkoumalo, zda domácí prodeje spolupracujícího filipínského výrobce mohou být považovány za prodeje uskutečněné v rámci obvyklých obchodních operací v souladu s čl. 2 odst.
4 základního nařízení. Bylo zjištěno, že průměrná vážená prodejní cena všech domácích prodejů během období šetření byla vyšší než jednotná průměrná vážená výrobní cena a že objem jednotlivých prodejních transakcí za nižší cenu než jednotnou výrobní cenu představoval méně než 20 % prodejů, které sloužily k určení běžné hodnoty; veškeré domácí prodeje se tedy považovaly jako uskutečněné v rámci obvyklých obchodních operací;
(20) běžná hodnota byla tedy určena podle metody stanovené v čl. 2 odst. 1 základního nařízení na základě zaplacené ceny nebo ceny, kterou mají nezávislí zákazníci zaplatit, v rámci obvyklých obchodních operací na domácím trhu filipínskému výrobci, který spolupracoval během období šetření, to znamená, že jde o vážený průměr cen všech domácích prodejů podle vzoru, k nimž došlo během období šetření, a to bez ohledu na to, zda tyto prodeje byly nebo nebyly ziskové;
c) Vývozní cena
(21) pokud jde o vývozy do Společenství, vzhledem k tomu, že vyvážející výrobci v Číně nespolupracovali, se závěry musely opírat v souladu s čl. 18 odst.
1 základního nařízení o údaje, které byly k dispozici. Vývozní cena byla tedy určena na základě zdokumentovaných nabídek, neboť odpovídaly cenám uvedeným v obchodních informacích o čínských vývozech;
d) Srovnání
(22) pro účely spravedlivého srovnání a v souladu s čl. 2 odst. 10 základního nařízení se formou úprav řádně zohlednily rozdíly v nákladech na dopravu a úvěry, které prokazatelně ovlivňovaly ceny a jejich srovnatelnost;
e) Dumpingové rozpětí
2 odst. 11 základního nařízení byla vážená průměrná běžná hodnota na základě cen ze závodu na Filipínách srovnávána s průměrnou váženou vývozní cenou na základě cen ze závodu v Číně na stejné obchodní úrovni.
Výše uvedené srovnání ukázalo na existenci výrazného dumpingu.
Zjištěné dumpingové rozpětí bylo výrazně vyšší než 80,3 % zjištěné v předchozích šetřeních;
(24) z šetření v žádném případě nevyplynul žádný důvod, proč by dumping vymizel nebo se jeho úroveň snížila v případě zrušení těchto opatření.
Došlo se tedy k závěru, že zde existuje pravděpodobnost dalšího dumpingu.
Jelikož však dovozy pocházející z Číny byly během OŠ velmi nízké, považovalo se za vhodné také posoudit, zda by v případě zrušení stávajících opatření došlo při větších objemech vývozu k obnovení dumpingu;
3. Pravděpodobnost opětovného výskytu dumpingu
(25) pro účely přezkumu pravděpodobnosti opětovného výskytu dumpingu ve významné míře byly posouzeny tyto faktory: existence dumpingu a praxe obcházení v minulosti, vývoj výroby a využití kapacit v Číně a vývoj celosvětového čínského vývozu zapalovačů;
a) Existence dumpingu a praxe obcházení v minulosti
(26) dumpingové rozpětí určené během předchozích šetření bylo vysoké.
Šetření provedené v rámci tohoto přezkumu ukazuje, že dumping nebyl odstraněn, dokonce byl znatelně větší než při předchozích šetřeních;
(27) dále bylo zjištěno obcházení stávajících platných antidumpingových opatření.
Jejich obcházení se provádělo prostřednictvím překládky a změny výrobku, jejichž jediným účelem bylo vyhnout se platbě antidumpingového cla.
V důsledku toho, jak je uvedeno v 3. bodě odůvodnění, byla v roce 1999 opatření rozšířena na dovozy z Tchaj-wanu a na dovozy některých plnitelných zapalovačů pocházejících z Číny;
(28) výsledky šetření týkajícího se obcházení opatření i současná relativně nízká úroveň dovozů dotyčného výrobku z Číny do Společenství ukazují, že ačkoliv čínští vývozci měli i nadále velký zájem o prodej svých výrobků ve Společenství, nemohli být konkurenceschopní na trhu Společenství bez dumpingu;
b) Vývoj výroby a využití kapacit v Číně
(29) jediné údaje o domácí výrobě a spotřebě zapalovačů v Číně Komisi poskytl žadatel ve své žádosti o přezkum a během šetření, neboť čínští vyvážející výrobci nespolupracovali.
Ačkoliv tyto dostupné údaje nemohly být potvrzeny z nezávislých zdrojů, nebyl zjištěn žádný důvod pro jejich zamítnutí;
(30) čínská výroba pouze zapalovačů s kamínkem byla odhadnuta na 2,5 miliardy kusů, což je dvojnásobek domácí čínské spotřeby dotyčného výrobku, která se odhaduje na 1,1 až 1,4 miliardy kusů, a to včetně piezoelektrických zapalovačů, které nejsou dotčeným výrobkem.
Přesto je však jasné, že tato čísla jsou podhodnocena, pokud se porovnají s čínskými statistikami vývozu (viz 33. bod odůvodnění);
(31) v souladu s internetovou stránkou www.globalsources.com v Číně existuje 786 dodavatelů zapalovačů k cigaretám, z toho 140 jich dodává zapalovače neplnitelné a 161 plnitelné.
Výrobce, který se sám prohlašuje za největšího výrobce zapalovačů, tvrdí, že jeho měsíční kapacita je 45 miliónů zapalovačů.
Dále tři náhodně vybrané společnosti z dvaceti nejznámějších a největších potvrzují, že vyrobí nebo mohou vyrobit 1 miliardu zapalovačů ročně. Toto číslo je o něco nižší než celková spotřeba plnitelných i neplnitelných zapalovačů ve Společenství;
(32) v důsledku mimořádných výrobních kapacit, které jsou v Číně k dispozici, a díky velikosti domácího čínského trhu mají čínští vyvážející výrobci značnou volnost, jež jim umožňuje přesuny mezi různými trhy a typy výrobků.
Tito výrobci jsou tedy schopni rychle zvýšit výrobu a odeslat ji na libovolný vývozní trh, včetně trhu Společenství, pokud budou zrušena daná opatření;
c) Vývoj čínských vývozů do třetích zemí
1. Obecný trend směřující ke zvýšení vývozů
(33) na základě čínských vývozních obchodních informací bylo stanoveno, že čínské vývozy do světa se zvýšily z 1,9 miliard neplnitelných zapalovačů a 0,2 miliardy plnitelných zapalovačů v roce 1996 na 2,7 miliardy a 0,7 miliardy kusů v roce 2000;
(34) dále byl pozorován velký propad cen ve Spojených státech amerických z 0,06 USD v roce 1996 na 0,03 USD v roce 2000 u neplnitelných zapalovačů a z 0,31 USD v roce 1996 na 0,14 USD v roce 2000 u plnitelných zapalovačů;
2. Možný odklon čínských vývozů z důvodu zavedení restrikcí ve třetích zemích
(35) podle dostupných informací Kanada a Spojené státy americké uvalily omezení na dovozy čínských zapalovačů z důvodu bezpečnosti.
Americký trh je uzavřen pro zapalovače, které nenabízejí všechny záruky bezpečnosti pro děti, a na konci roku 1999 zakázala Kanada dovoz asijských zapalovačů z bezpečnostních důvodů.
To dokládá existenci tlaku na čínské vyvážející výrobce, aby hledali jiné vývozní trhy;
3. Čínské vývozy na jiné reprezentativní vývozní trhy
(36) je důležité poznamenat, že poté, co Rada v roce 1995 uvalila antidumpingová cla, čínští výrobci snadno pronikli na jiné velké vývozní trhy, jako například v Indonésii a v menší míře v Rusku a Japonsku účtováním vývozních cen podobně nízkých jako na trhu Společenství;
4. Závěr
(37) z šetření jasně vyplynulo, že i když byl objem neplnitelných zapalovačů dovážených z Číny do Společenství během období šetření relativně malý, zjištěná úroveň dumpingu u těchto dovozů byla ještě vyšší než při předchozích šetřeních;
(38) šetření také ukázalo, že objem čínských vývozů neplnitelných zapalovačů do Společenství by mohl s velkou pravděpodobností významně vzrůst v případě zrušení stávajících opatření.
Tento závěr se opírá o mimořádné kapacity, které jsou v Číně k dispozici, a rozsah zjištěného obcházení těchto opatření.
To dokládá živý zájem, který mají čínští vyvážející výrobci o trh Společenství;
(39) došlo se také k závěru, že pokud by se tyto vývozy do Společenství výrazně zvýšily, byly by velmi pravděpodobně uskutečňovány za dumpingové ceny.
Tyto závěry se opírají o nízkou úroveň cen čínských vývozů na jiné významné trhy ve třetích zemích.
Je málo pravděpodobné, že čínští vyvážející výrobci budou schopni znovu začít vyvážet do Společenství významnější množství, aniž by měli podobně nízké vývozní ceny, zejména proto, že dumpingové jsou již i současné vývozy do Společenství, i když jsou nevýznamné z hlediska objemu;
(40) závěrem lze říci, že je více než pravděpodobné, že dovozy do Společenství pocházející z Číny budou obnoveny ve značném množství a značně dumpingových cenách, pokud dojde ke zrušení platných opatření;
E. DEFINICE VÝROBNÍHO ODVĚTVÍ SPOLEČENSTVÍ
(41) žádající výrobci ze Společenství zastupují přibližně 95 % výroby neplnitelných zapalovačů ve Společenství a představují tedy výrobní odvětví Společenství ve smyslu čl. 4 odst. 1 a čl. 5 odst. 4 základního nařízení. Jiný výrobce Společenství nebyl považován za součást výrobního odvětví Společenství, jelikož úplně nespolupracoval a poskytl pouze některé informace nezbytné pro určení spotřeby neplnitelných zapalovačů ve Společenství;
F. ANALÝZA SITUACE NA TRHU SPOLEČENSTVÍ
1. Obecně
(42) aby byla zaručena srovnatelnost ročních trendů, byly všechny parametry přezkoumávané během patnáctiměsíčního OŠ převedeny do jednoho roku vynásobením ověřených údajů číslem 12/15;
2. Spotřeba na trhu Společenství
(43) zjevná spotřeba dotyčného výrobku ve Společenství byla stanovena na základě:
- kusového prodeje neplnitelných zapalovačů, které vyrobilo výrobní odvětví Společenství,
- kusového prodeje výrobce ze Společenství, který nepodal žádost,
- dovozů neplnitelných zapalovačů pocházejících z Číny do Společenství, podle údajů Eurostatu,
- dovozů neplnitelných zapalovačů pocházejících z ostatních třetích zemí do Společenství, podle údajů Eurostatu;
(44) podle těchto údajů spotřeba neplnitelných zapalovačů na trhu Společenství klesla přibližně z 873 miliónů kusů v roce 1996 na přibližně 770 miliónů kusů během OŠ.
Spotřeba se v letech 1996 až 1998 snížila o 14,3 % a opět se zvýšila v roce 1999 a během OŠ.
Celkové snížení spotřeby ve Společenství během dotyčné doby činilo 11,8 %;
Spotřeba Společenství
Zdroje:
Odpovědi na dotazník, které vyplnilo výrobní odvětví Společenství a jiný výrobce Společenství, extrapolace z Eurostatu. _BAR_ 1996 _BAR_ 1997 _BAR_ 1998 _BAR_ 1999 _BAR_ OŠ _BAR_ Δ 1996 – OŠ (%) _BAR_
1996 = 100 _BAR_ 100,0 _BAR_ 90,0 _BAR_ 85,7 _BAR_ 87,2 _BAR_ 88,2 _BAR_ -11,8 _BAR_ (45) tato čísla jsou však podhodnocena, jelikož neobsahují některé plnitelné zapalovače, jichž bylo přibližně 153 miliónů v roce 1997 a 104 milióny během OŠ;
3. Vývoj dovozů pocházejících z Číny
a) Dovážené objemy a podíl na trhu
(45) jelikož v roce 1995 bylo zavedeno zvláštní clo ve výši 0,065 ECU za kus, jsou také uvedeny údaje o dovozu v tomto roce a trend se přezkoumával se zřetelem na tuto skutečnost.
Dovozy se snížily přibližně z 80 miliónů kusů v roce 1995 na méně než 10 miliónů během OŠ.
Jejich podíl na trhu se příslušným způsobem snížil.
Spotřeba v roce 1995, odhadovaná na 882 milióny, se velmi málo lišila od spotřeby v roce 1996;
Dovozy z Číny
Zdroj:
Eurostat.
Podíl na trhu v % _BAR_ 9,0 _BAR_ 1,4 _BAR_ 1,0 _BAR_ 2,5 _BAR_ 1,4 _BAR_ 1,3 _BAR_ b) Vývoj cen dovozů
(47) po uložení antidumpingového cla na neplnitelné zapalovače pocházející z Číny jsou ceny získané podle nejlepších dostupných důkazů z Eurostatu, čínských statistik a zdokumentovaných nabídek čínských subjektů trhu stále nižší než ceny výrobního odvětví Společenství.
Na základě nálezů pro OŠ byl rozdíl v ceně na stejné obchodním úrovni 48 %, a to i se započtením antidumpingového cla;
4. Hospodářská situace výrobního odvětví Společenství
a) Obecně
(48) na první pohled se zdá, že opatření byla úspěšná, pokud se soudí podle vývoje některých ekonomických ukazatelů.
Situace výrobního odvětví Společenství však musí být zároveň posuzována vzhledem k zjištěnému obcházení těchto opatření, které vedlo k rozšíření antidumpingového cla v roce 1999;
b) Výroba
(49) jak je vidět z níže uvedené tabulky, výroba neplnitelných zapalovačů výrobním odvětvím Společenství poklesla z 1038 na 912 miliónů, což představuje pokles přibližně 12 % během období přezkumu.
Výrobní odvětví Společenství podstoupilo během stejného období významnou restrukturalizaci, aby mohlo čelit konkurenci laciných dovozů.
Výroba byla upravena, aby se dosáhlo úspor z objemu, a byla zvýšena konkurenceschopnost, aby mohla reagovat na vývoj poptávky, jelikož došlo ke zvýšení spotřeby a dovozů piezoelektrických zapalovačů.
Je třeba uvést, že dvě továrny, v Řecku a ve Francii, během období přezkumu zastavily výrobu;
Výroba
Zdroj:
Odpovědi na dotazník od výrobního odvětví Společenství. _BAR_ 1996 _BAR_ 1997 _BAR_ 1998 _BAR_ 1999 _BAR_ OŠ _BAR_ Δ 1996 – OŠ _BAR_
1996 = 100 _BAR_ 100,0 _BAR_ 97,8 _BAR_ 90,9 _BAR_ 85,8 _BAR_ 87,8 _BAR_ -12,2 % _BAR_ c) Kapacita a míra využití kapacit
(50) výrobní kapacita výrobního odvětví Společenství poklesla z 1221 miliónu kusů v roce 1996 na 1195 během OŠ, což představuje pokles o 2,1 %.
Míra využití kapacit klesla z 85 % na 76 %;
Kapacita
Zdroj:
Odpovědi na dotazník od výrobního odvětví Společenství. _BAR_ 1996 _BAR_ 1997 _BAR_ 1998 _BAR_ 1999 _BAR_ OŠ _BAR_ Δ 1996 – OŠ _BAR_
d) Prodej ve Společenství
(51) objem prodeje výrobního odvětví Společenství se ve Společenství během období přezkumu zvýšil o 4,9 % přibližně z 555 miliónů kusů v roce 1996 na téměř 582 miliónů během OŠ.
Celkový prodej Společenství
Zdroj:
Odpovědi na dotazník od výrobního odvětví Společenství. _BAR_ 1996 _BAR_ 1997 _BAR_ 1998 _BAR_ 1999 _BAR_ OŠ _BAR_ Δ 1996 – OŠ (%) _BAR_
c) Podíl na trhu
(52) Podíl na trhu výrobního odvětví Společenství se zvýšil přibližně ze 64 % na 76 %.
Podíl na trhu výrobního odvětví Společenství
Zdroj:
Odpovědi na dotazník od výrobního odvětví Společenství a Eurostat. _BAR_ 1996 _BAR_ 1997 _BAR_ 1998 _BAR_ 1999 _BAR_ OŠ _BAR_ Δ 1996 – OŠ (%) _BAR_
f) Prodejní ceny ve Společenství
(53) Šetření ukázalo, že průměrné prodejní ceny výrobního odvětví Společenství u dotyčného výrobku poklesly během období přezkumu o 8 %, a snížily se z 0,237 ECU/kus v roce 1996 na 0,217 EUR/kus v OŠ.
Tyto průměrné ceny se po propadu v letech 1997 a 1998 mírně zvýšily a v roce 1999 a v OŠ se ustálily.
Průměrná prodejní cena
Zdroj:
Odpovědi na dotazník od výrobního odvětví Společenství. _BAR_ 1996 _BAR_ 1997 _BAR_ 1998 _BAR_ 1999 _BAR_ OŠ _BAR_ Δ 1996 – OŠ (%) _BAR_
g) Ziskovost
(54) Průměrný vážený zisk výrobního odvětví Společenství, vyjádřený v procentu z čistého prodeje neplnitelných zapalovačů poklesl z 11,1 % v roce 1996 na 6,9 % v době šetření. Je třeba poznamenat, že ziskovost se značně liší podle jednotlivých společností patřících do výrobního odvětví Společenství.
Dále jedna významná společnost zdůraznila, že nelze rozlišit ziskovost jejích zapalovačů s kamínkem od ziskovosti elektronických zapalovačů a že posledně jmenované zapalovače měly větší ziskovost.
V této souvislosti je možné, že níže uvedená čísla o ziskovosti jsou nadhodnocena. Jiná společnost patřící do výrobního odvětví Společenství velké zhoršení ziskovosti v letech 1998 a 1999 přičítala velkému propadu svých vývozů do třetích zemí.
Z toho vyplynul pokles její výroby a zvýšení celkových výrobních nákladů.
Závěrem lze říci, že výrobní odvětví Společenství nedosáhlo 15 % zisku, který se považoval za patřičný v původním nařízení (EHS) č. 3433/91 (16. bod odůvodnění) a v nařízení (ES) č.
1006/95 (63. bod odůvodnění), ani 10 % zisku, se kterým se počítalo v nařízení (ES) č. 423/97 [9] o dovozech neplnitelných zapalovačů pocházejících z Thajska, Filipín a Mexika (81. bod odůvodnění);
(54) ziskovost výrobního odvětví Společenství na trhu Společenství u dotyčného výrobku se vyvíjela takto:
Míra zisku
Zdroj:
Odpovědi na dotazník od výrobního odvětví Společenství. _BAR_ 1996 _BAR_ 1997 _BAR_ 1998 _BAR_ 1999 _BAR_ OŠ _BAR_ Δ 1996 – OŠ (%) _BAR_
h) Zaměstnanost
(56) počet lidí zaměstnaných při výrobě dotyčného výrobku ve výrobním odvětví Společenství poklesl z 1716 osob v roce 1996 na 1496 v OŠ, což je pokles o 13 %.
Tento pokles vznikl převážně proto, že výrobní odvětví Společenství vyvinulo značné úsilí na zvýšení své konkurenceschopnosti.
To zahrnovalo uzavření dvou výrobních podniků, jak již bylo uvedeno, zvýšenou automatizaci výrobního a montážního procesu a centralizaci prodeje;
Situace v zaměstnanosti u výrobního odvětví Společenství se vyvíjela takto:
Zaměstnanci (neplnitelné zapalovače)
Zdroj:
Odpovědi na dotazník od výrobního odvětví Společenství. _BAR_ 1996 _BAR_ 1997 _BAR_ 1998 _BAR_ 1999 _BAR_ OŠ _BAR_ Δ 1996 – OŠ (%) _BAR_
i) Produktivita
(57) měřeno poměrem k počtu zapalovačů ročně vyrobených zaměstnanci ve výrobě lze říci, že produktivita mírně vzrostla, a to z přibližně 707000 kusů v roce 1996 asi na 718000 kusů v OŠ, což odpovídá nárůstu zhruba o 2 %;
j) Zásoby
(58) konečné zásoby výrobního odvětví Společenství u neplnitelných zapalovačů poklesly ze 166 miliónů kusů v roce 1996 na 160 miliónů kusů během OŠ, to znamená přibližně o 4 %.
Zásoby se vyvíjely takto:
Konečné zásoby
Zdroj:
Odpovědi na dotazník od výrobního odvětví Společenství. _BAR_ 1996 _BAR_ 1997 _BAR_ 1998 _BAR_ 1999 _BAR_ OŠ _BAR_ Δ 1996 – OŠ (%) _BAR_
k) Investice
(59) celkové investice výrobního odvětví Společenství do neplnitelných zapalovačů poklesly přibližně z 15 miliónů ECU v roce 1996 asi na 12 miliónu EUR v OŠ.
Úroveň investic výrobního odvětví Společenství odráží úsilí o zkvalitnění výroby.
Tyto investice se vyvíjely takto:
Investice
Zdroj:
Odpovědi na dotazník od výrobního odvětví Společenství. _BAR_ 1996 _BAR_ 1997 _BAR_ 1998 _BAR_ 1999 _BAR_ OŠ _BAR_ Δ 1996 – OŠ (%) _BAR_
l) Návratnost investic
(60) návratnost kapitálových investic výrobního odvětví Společenství poklesla ze 41 % v roce 1996 na 14 % v OŠ.
Vyvíjela se takto
Návratnost investic
Zdroj:
Odpovědi na dotazník od výrobního odvětví Společenství. _BAR_ 1996 _BAR_ 1997 _BAR_ 1998 _BAR_ 1999 _BAR_ OŠ _BAR_ Δ 1996 – OŠ (%) _BAR_
m) Peněžní toky
(61) peněžní toky ve výrobním odvětví Společenství se během dotyčné doby zlepšily, i když se během OŠ začaly snižovat.
Vyvíjely se takto:
Peněžní toky
Zdroj:
Odpovědi na dotazník od výrobního odvětví Společenství. _BAR_ 1996 _BAR_ 1997 _BAR_ 1998 _BAR_ 1999 _BAR_ OŠ _BAR_ Δ 1996 – OŠ (%) _BAR_
n) Mzdy
(62) mzdy ve výrobním odvětví Společenství se zvýšily ze 33069 ECU na osobu a rok v roce 1996 na 34828 EUR během OŠ, což představuje přibližně pětiprocentní nárůst;
Mzdy
Zdroj:
Odpovědi na dotazník od výrobního odvětví Společenství.
_BAR_ 1996 _BAR_ 1997 _BAR_ 1998 _BAR_ 1999 _BAR_ OŠ _BAR_ Δ 1996 – OŠ (%) _BAR_
o) Schopnost získat kapitál (63) během období přezkumu výrobní odvětví Společenství nemělo problémy se získáváním prostředků, buď prostřednictvím skupin, k nimž některé společnosti patří, nebo pomocí krátkodobých bankovních úvěrů;
p) Rozsah dumpingu
(64) pokud jde o dopad skutečného dumpingového rozpětí zjištěného během období šetření na situaci výrobního odvětví Společenství, je třeba poznamenat, že rozpětí určené u Číny je citelně vyšší než rozpětí zjištěné při původním šetření.
Výrobní odvětví Společenství zaznamenalo mírné zlepšení situace po zavedení opatření, ale ještě nedošlo k její úplné nápravě.
V důsledku toho lze říci, že v případě zrušení výše uvedených opatření bude dopad dumpingového rozpětí zjištěný v rámci tohoto šetření velmi vážný;
5. Vývoz výrobního odvětví Společenství
(65) vývoz výrobního odvětví Společenství do třetích zemí u neplnitelných zapalovačů činil 359 miliónů kusů v OŠ oproti 495 miliónům v roce 1996.
Tento celkový pokles asi o 27 % během období přezkumu je třeba vidět v souvislosti s vývozy Číny na jiné trhy než trhy Společenství po uložení antidumpingových opatření v roce 1995, jakož i se závažným zpomalením ekonomiky, k němuž došlo v některých dovážejících třetích zemích;
(66) podrobně se vývozy během období přezkumu vyvíjely takto:
Objemy vývozu výrobního odvětví Společenství
Zdroj:
Odpovědi na dotazník od výrobního odvětví Společenství. _BAR_ 1996 _BAR_ 1997 _BAR_ 1998 _BAR_ 1999 _BAR_ OŠ _BAR_ Δ 1996 – OŠ (%) _BAR_
6. Objemy a ceny dovozů pocházejících z jiných třetích zemích
(67) celkový objem dovozů neplnitelných zapalovačů ze všech ostatních třetích zemí kromě Číny se během období přezkumu snížil přibližně z 292 miliónů kusů v roce 1996 na 165 miliónů během OŠ, což odpovídá podílům na trhu, jež činí 33,5 % a 21,4 %.
Tchaj-wan, významný vývozce v roce 1997, vyvezl během OŠ a po přijetí nařízení (ES) č. 192/1999 pouze malé množství.
Od té doby jsou hlavními vývozci do Společenství Indonésie, Malajsie a Vietnam.
Dovozy pocházející z těchto tří zemí se totiž zvýšily přibližně ze 17 miliónů kusů v roce 1996 na 109 miliónů během OŠ; jejich příslušné podíly na trhu se zvýšily ze 2,0 % na 14,2 %.
Průměrné ceny dovozů z těchto tří zemí se během období přezkumu snížily a v průměru činily pouze 0,067 EUR za kus během OŠ.
Byly tedy znatelně nižší než ceny výrobního odvětví Společenství, avšak vyšší než dostupné ceny čínských dovozů;
7. Závěr
(68) po úpravě původních opatření v roce 1995 a jejich rozšíření v roce 1999 se situace výrobního odvětví Společenství zlepšila v několika ekonomických ukazatelích;
(69) některé ekonomické faktory ve Společenství, jako objem prodeje a podíl na trhu a zásoby, doznaly během období přezkumu pozitivního vývoje.
Objem prodeje se zvýšil o 4,9 % a odpovídající podíl na trhu o 19 %; během stejné doby se objem zásob snížil přibližně o 4 %.
Ve stejné době se ziskovost výrobního odvětví Společenství snížila z 11 % v roce 1996 na přibližně 7 % během OŠ, ačkoliv se v předchozích šetřeních počítalo se ziskovým rozpětím 15 % a 10 %.
Toto šetření ukázalo, že uložení účinnějších antidumpingových opatření během posledních let a restrukturalizace výrobního odvětví Společenství znamenalo jako celek pozitivní změnu, s výjimkou ziskovosti.
Zároveň však z něho vyplynulo, že konkurence dovážených neplnitelných zapalovačů, zejména vyplývající z obcházení antidumpingových opatření, vedla výrobní odvětví Společenství ke snížení prodejních cen o více než 8 %, což mělo negativní dopad na ziskovost;
(70) zdá se, že podíl na trhu, který dříve patřil čínským vývozcům, byl rozdělen mezi jiné třetí země, na které se nevztahují antidumpingová cla, a jež dovážely za nízké ceny, a mezi výrobní odvětví Společenství, jehož prodeje vzrostly.
Čínský podíl na trhu se snížil přibližně z 9 % v roce 1996 na něco málo přes 1 % během OŠ.
Ve stejné době podíl výrobního odvětví Společenství na trhu rostl a dosáhl asi 76 % během OŠ oproti méně než 64 % v roce 1996.
Kromě antidumpingových opatření byly tyto lepší výsledky způsobeny také hlubokou restrukturalizací: byly uzavřeny dvě továrny a u zbývajících došlo ke zvýšení účinnosti; zejména na úkor počtu zaměstnanců, který se během období přezkumu snížil téměř o 13 %.
Kapacita se snížila o 2 %; avšak ve stejné době se výroba snížila o 12 % a využití kapacit o 10 %;
(71) závěrem ze šetření vyplynulo, že i když se situace výrobního odvětví Společenství zlepšila, mohla by se zhoršit, kdyby se zrušila antidumpingová opatření;
G. PRAVDĚPODOBNOST OPETOVNÉHO VÝSKYTU ŠKODY
(72) aby bylo možno posoudit pravděpodobný účinek vypršení platných opatření, byl prošetřováno mnoho faktorů, zejména dostupné nevyužité kapacity v Číně, chování vývozců na trhu Společenství a na jiných trzích třetích zemí, ceny, které mohou vývozci uplatňovat v případě, že platnost cla vyprší, a možný dopad těchto faktorů na výrobní odvětví Společenství;
(73) podle dostupných informací, které již byly vyloženy v 30. až 34. bodu odůvodnění, a na základě situace z těchto posledních let se zdá, že v Číně existuje mimořádný nesoulad mezi spotřebou na jedné straně a kapacitou a výrobou na straně druhé.
Na základě lákavosti trhu Společenství a pravidel bezpečnosti, jež omezují přístup na některé trhy ve třetích zemích, je vývozní potenciál laciného zboží z Číny do Společenství velmi vysoký.
V roce 2000 byly čínské ceny při vývozu do třetích zemí v průměru ještě nižší než ceny vývozů určených pro Společenství.
Dále vypršení antidumpingových opatření vůči čínským dovozům bude znamenat, že vyprší i opatření bránící jejich obcházení, jež se používají na některé plnitelné zapalovače pocházející z Číny a Tchaj-wanu.
I když objem dovozů zapalovačů, na které se tato opatření vztahovala, (přibližně 200 miliónů kusů v roce 1998 za 0,065 ECU za kus podle Eurostatu) poklesl, byl v roce 2000 stále ještě velmi vysoký (téměř 52 miliónů kusů);
(74) závěrem, pokud nebudou platit opatření, je zde velká pravděpodobnost, že k škodě opět dojde, a také s ohledem na dumping existuje i velká pravděpodobnost škodlivého dumpingu;
H. ZÁJEM SPOLEČENSTVÍ
1. Úvod
(75) v souladu s článkem 21 základního nařízení Komise prošetřila, zda prodloužení platných antidumpingových opatření by bylo v rozporu se zájmem Společenství jako celku.
Určení zájmu Společenství se musí zakládat na posouzení různých zájmů, zejména zájmů výrobního odvětví Společenství, dovozců a uživatelů dotyčného výrobku;
(76) v předchozích šetřeních nebylo přijetí, změna a rozšíření antidumpingových opatření vztahujících se na neplnitelné zapalovače posuzováno jako odporující zájmu Společenství.
Dále v rámci přezkumu před vypršením umožňuje analýza situace, v níž již antidumpingová opatření platí, posoudit jakýkoliv abnormální negativní dopad těchto opatření na dotyčné strany;
(77) pro posouzení možného dopadu prodloužení antidumpingových opatření Komise požadovala po všech výše uvedených dotčených stranách informace.
Kromě výrobního odvětví Společenství byly dotazníky zaslány sedmdesáti dvěma dovozcům.
Spolu se dvěma již uváděnými platnými odpověďmi se získalo pouze málo doplňujících připomínek.
Všechny byly vzaty v úvahu při posuzování, zda navzdory závěrům o pravděpodobnosti, že znovu dojde ke škodlivému dumpingu, existují závažné důvody vedoucí k závěru, že není v zájmu Společenství zachovat platná opatření;
2. Zájem výrobního odvětví Společenství
(78) pokud dojde ke zrušení antidumpingových opatření, hrozí, že dumpingové laciné dovozy na trhu Společenství výrazně vzrostou a znovu vyvolají zhoršení situace výrobního odvětví Společenství;
(79) výrobní odvětví Společenství je strukturálně životaschopné; prodělalo hlubokou restrukturalizaci své činnosti a v posledních letech silně investovalo do zvýšení své konkurenceschopnosti.
Je však možné dojít k závěru, že bez zachování antidumpingových opatření se jeho situace velmi pravděpodobně zhorší;
3. Zájmy dovozců a obchodníků
(80) malý počet odpovědí od dovozců/obchodníků naznačuje malý zájem o tento přezkum, zejména proto, že existují jiné zdroje zásobování v zahraničí;
(81) dovozci, kteří odpověděli, se domnívají, že stávající opatření by neměla být prodloužena.
Jejich hlavní starostí je, že by dovozy neplnitelných zapalovačů mohly zcela zmizet z trhu Společenství, čímž by došlo k omezení volné konkurence ve Společenství, vzrostly by neúměrně ceny a uživatelé, kteří distribuují reklamní předměty konečným spotřebitelům, kteří kupují jejich hlavní výrobky nebo služby by byli nuceni obrátit se na lacinější reklamní předměty než jsou zapalovače.
Jeden dovozce potvrdil, že uložení antidumpingových cel ho vedlo k tomu, že přestal prodávat dovážené zapalovače.
Vzhledem k toku dovozů během období přezkumu se zdá, že jeho rozhodnutí je zdůvodněno jinými okolnostmi než případným nedostatkem zapalovačů nepodléhajících clům;
(82) je-li pravda, že se dovozy zapalovačů s kamínkem pocházejících z Číny a Tchaj-wanu snížily, dovozy pocházející z jiných vyvážejících zemí a přítomnost pěti známých výrobců Společenství zaručily konkurenci na trhu Společenství.
Je tedy potvrzeno, že dovozci a obchodníci měli volný přístup k dotyčnému výrobku pocházejícímu z jiných zdrojů než od výrobního odvětví Společenství a z dotyčných dovozů.
Tyto subjekty trhu se konečně také stále více orientovaly na piezoelektrické zapalovače.
Jinými slovy bude dopad prodloužení stávajících opatření na tyto dovozy pravděpodobně minimální;
(83) dostupné údaje ukazují, že ziskovost spolupracujících dovozců nebyla ovlivněna uložením antidumpingových opatření a nehrozí, že jimi bude zasažena ani v budoucnosti, pokud budou opatření zachována;
4. Zájmy spotřebitelů
(84) z výše vyjmenovaných důvodů lze závěrem říci, že zájem Společenství není v zásadě v rozporu s prodloužením antidumpingových opatření;
5. Důsledky pro hospodářskou soutěž na trhu Společenství
(85) na základě skutečnosti, že hospodářská soutěž na trhu Společenství zůstala mezi výrobci Společenství, dotyčnými dovozy a dovozy pocházejícími ze třetích zemí stále silná, je možno závěrem říci, že zachování stávajících opatření nebude mít u dotyčného výrobku vliv na budoucí soutěžní prostředí na trhu Společenství;
6. Závěr o zájmu Společenství
(86) z výše vyjmenovaných důvodů lze uzavřít, že zájem Společenství není ve vážném rozporu s prodloužením antidumpingových opatření;
I. ANTIDUMPINGOVÁ OPATŘENÍ
(87) všechny strany byly informovány o hlavních skutečnostech a úvahách, na jejichž základě se zamýšlí doporučit prodloužení stávajících opatření.
Proto jim byla poskytnuta lhůta, aby mohly předložit své připomínky v důsledku sdělené informace.
Nedošla žádná připomínka natolik pádná, aby změnila výše uvedené závěry.
Z předchozího vyplývá, že v souladu s čl. 11 odst. 2 základního nařízení by antidumpingová opatření uložená na dovozy neplnitelných plynových kapesních zapalovačů s kamínkem a některých plnitelných zapalovačů pocházejících z Číny a odesílaných nebo pocházejících z Tchaj-wanu nařízením (EHS) č. 3433/91 ve znění nařízení (ES) č. 1006/95 a rozšířená nařízením (ES) č. 192/1999 měla být zachována,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Ukládá se konečné antidumpingové clo z dovozu neplnitelných plynových kapesních kamínkových zapalovačů kódu KN ex96131000 (kód TARIC 96131000*19) pocházejících z Čínské lidové republiky.
2. Sazba cla, která se vztahuje na čistou cenu franko hranice Společenství před proclením, je 0,065 EUR.
Článek 2
Antidumpingová cla rozšířená nařízením (ES) č. 192/1999 na dovozy některých plnitelných kapesních kamínkových zapalovačů pocházejících z Čínské lidové republiky nebo odesílaných nebo pocházejících z Tchaj-wanu kódu KN ex96132000 (kódy TARIC 96132090*21 a 96132090*29) a na dovozy neplnitelných zapalovačů odesílaných z Tchaj-wanu a spadajících pod kód KN 96131000 (kód TARIC 96131300*11) nebo pocházejících z Tchaj-wanu a spadajících pod kód KN 96131000 (TARIC kód 96131000*19) se zachovávají.
Článek 3
Pokud není uvedeno jinak, použijí se platná ustanovení týkající se cel.
Článek 4
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1837/2001
ze dne 10. září 2001,
kterým se mění nařízení (EHS) č. 2237/77 o podobě podnikového výkazu
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady č. 79/65/EHS ze dne 15. června 1965 o založení zemědělské účetní datové sítě pro sběr údajů o příjmech a o hospodářské činnosti zemědělských podniků v Evropském hospodářském společenství [1], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 1256/97 [2], a zejména s ohledem na čl. 7 odst. 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (EHS) č. 2237/77 ze dne 23. září 1977 o podobě podnikového výkazu používaného pro stanovení příjmu zemědělských podniků [3], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 1122/2000 [4], stanoví druh účetních údajů, které se uvádí v podnikovém výkazu.
(2) Je vhodné přezkoumat a sjednotit ustanovení týkající se účetních údajů, aby údaje byly lépe porovnatelné a byly přizpůsobeny vyvíjejícím se potřebám společné zemědělské politiky.
(3) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru Společenství pro zemědělskou účetní datovou síť,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Přílohy I, II a III nařízení (EHS) č. 2237/77 se nahrazují přílohami I, II a III tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost sedmým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1840/2001
ze dne 19. září 2001,
kterým se potřetí mění nařízení (ES) č. 23/2001, kterým se stanoví zvláštní opatření v odvětví hovězího masa, která se odchylují od nařízení (ES) č. 800/1999, nařízení (ES) č. 3719/88, nařízení (ES) č. 1291/2000 a nařízení (EHS) č. 1964/82
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) 1254/1999 ze dne 17. května 1999 o společné organizaci trhu s hovězím a telecím masem [1], naposledy pozměněné nařízením (ES) 1512/2001 [2], a zejména na čl. 29 odst. 2 písm. a), čl. 33 odst. 12 a článek 41 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) V důsledku výskytu případů bovinní spongiformní encefalopatie veterinární a hygienická opatření přijatá orgány některých třetích zemí pro vývozy skotu a hovězího masa vážně poškodila hospodářské zájmy vývozců.
(2) Případy kulhavky a slintavky, které se objevily v několika členských státech Evropské unie, vedly k přijetí ochranných opatření podle směrnice Rady 90/425/EHS ze dne 26. června 1990 o veterinárních a zootechnických kontrolách v obchodu s některými živými zvířaty a produkty uvnitř Společenství s cílem dotvoření vnitřního trhu [3], naposledy pozměněné směrnicí 92/118/EHS [4], a zejména podle článku 10 uvedené směrnice, a podle směrnice Rady 89/662/EHS ze dne 11. prosince 1989 o veterinárních kontrolách v obchodu uvnitř Společenství s cílem dotvoření vnitřního trhu [5], naposledy pozměněné směrnicí 92/118/EHS, a zejména podle článku 9 uvedené směrnice.
(3) Nařízení Komise (ES) 23/2001 [6] naposledy pozměněné nařízením (ES) 908/2001 [7] stanoví opatření pro zmírnění některých z těchto závažných důsledků.
(4) Opatření pro vývozy skotu a hovězího masa ze Společenství přijatá některými orgány třetích zemí jsou stále v platnosti a v některých případech byla ještě zesílena.
S ohledem na tuto situaci musí být některé lhůty prodlouženy, aniž by však překročily 31. prosinec 2001.
(5) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro hovězí a telecí maso,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Článek 2 nařízení (ES) 23/2001 se nahrazuje tímto: "Článek 2
1. Na žádost držitele jsou zrušeny vývozní licence vydané podle nařízení (ES) č. 1445/95, o které se požádalo nejpozději do 30. března 2001, kromě vývozních licencí, jejichž doba platnosti uplynula před 1. listopadem 2000, a odpovídající jistota je uvolněna.
2. Na žádost vývozce a v případě produktů, u nichž nejpozději do 30. března 2001:
- byly splněny vývozní celní formality nebo které byly umístěny pod celní dohled podle článků 4 a 5 nařízení (EHS) 565/80, šedesátidenní lhůta pro opuštění celního území Společenství podle čl. 32 odst. 1 písm. b) bodu i) nařízení (ES) 1291/2000 a čl. 7 odst. 1 a v čl. 34 odst. 1 nařízení (ES) 800/1999 se prodlužuje do 31. prosince 2001,
- byly splněny vývozní celní vývozní formality, ale které ještě neopustily celní území Společenství nebo které byly umístěny pod celní dohled podle článků 4 a 5 nařízení (EHS) č. 565/80, vývozce vrátí náhradu vyplacenou případně předem a různé jistoty týkající se těchto operací jsou uvolněny,
- byly splněny vývozní celní formality a které opustily celní území Společenství, mohou být dovezeny zpět a propuštěny do volného oběhu ve Společenství.
V tomto případě vývozce vrátí každou náhradu vyplacenou předem a různé jistoty týkající se těchto operací jsou uvolněny,
- byly splněny vývozní celní formality a které opustily celní území Společenství, mohou být do něj dovezeny zpět, aby byly propuštěny do režimu s podmíněným osvobozením od cla ve svobodném celním pásmu, svobodném celním skladu nebo celním skladu do 31. prosince 2001 před dosažením jejich konečného místa určení, aniž by byla dotčena výplata náhrady pro skutečné konečné místo určení nebo jistota týkající se licence."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1851/2001
ze dne 20. září 2001,
kterým se opravuje nařízení (ES) č. 2571/97 o prodeji másla za snížené ceny a o poskytování podpory pro smetanu, máslo a zahuštěné máslo určené k použití při výrobě cukrářských výrobků, zmrzliny a dalších potravin
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1255/1999 ze dne 17. května 1999 o společné organizaci trhu s mlékem a mléčnými výrobky [1], naposledy pozměněné nařízením (ES) 1670/2000 [2], a zejména na článek 15 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) V příloze VII nařízení Komise (ES) č. 2571/97 [3] naposledy pozměněného nařízením (ES) č.
635/2000 [4] jsou stanoveny údaje, které musí být uvedeny v kontrolním výtisku T 5. V uvedené příloze byla při kontrole všech jazykových znění zjištěna tisková chyba.
22 odst. 4 uvedeného nařízení stanoví sankci za nedodržení podřízeného závazku a příloha III tohoto nařízení stanoví stopovací látky, které musí být použity pro kategorii B. Při kontrole německého znění těchto ustanovení byly zjištěny tiskové a překladové chyby.
(3) V uvedeném jazykovém znění musí být proto provedeny nutné opravy.
(4) Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro mléko a mléčné výrobky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. V příloze VII B písm. b) první odrážce třetí pododrážce druhém pododstavci nařízení (ES) 2571/97 se slovo "Butter" nahrazuje slovem "Butterfett".
2. Opravuje se článek 22 a příloha III nařízení (ES) č. 2571/97. Opravy se týkají pouze německého znění.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1852/2001
ze dne 20. září 2001,
kterým se stanoví prováděcí pravidla pro zveřejňování některých informací a pro ochranu informací poskytovaných podle nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 258/97
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 258/97 ze dne 27. ledna 1997 o nových potravinách a nových složkách potravin [1], a zejména na čl. 4 odst. 5 a článek 10 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Zkušenosti ukázaly nutnost zavedení prováděcích pravidel pro ochranu informací poskytovaných žadateli, aby byl zajištěn řádný průběh posuzování žádostí podle nařízení (ES) č. 258/97.
(2) Tato pravidla zaručí důvěrnost informací, které se týkají výrobního postupu, tam, kde by vyzrazení těchto informací mohlo nepřiměřeně poškodit postavení žadatele v hospodářské soutěži.
(3) Aby se zlepšila průhlednost při používání postupů stanovených článkem 4 nařízení (ES) č. 258/97, zveřejní se některé informace o výrobcích posuzovaných podle uvedeného článku a informace o výsledcích tohoto posuzování.
Tyto informace zveřejňuje Komise na internetu.
(4) Prováděcí pravidla jsou v souladu s novým právním rámcem, který stanoví směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/18/ES ze dne 12. března 2001 o záměrném uvolňování geneticky modifikovaných organismů do životního prostředí a o zrušení směrnice Rady 90/220/EHS [2].
(5) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro potraviny,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Komise, vnitrostátní orgány členských států a subjekty pro posuzování potravin uvedené v čl. 4 odst. 3 nařízení (ES) č. 258/97 nesmějí vyzradit informace označené za důvěrné podle odstavce 3, s výjimkou informací, které musí být zveřejněny pro ochranu lidského zdraví.
Žadatel může označit, které informace týkající se výrobního postupu, jež předkládá podle nařízení (ES) č. 258/97, mají být považovány za důvěrné, protože by jejich vyzrazení mohlo poškodit jeho postavení v hospodářské soutěži.
V těchto případech musí být předloženy ověřitelné důkazy.
3. Příslušný orgán členského státu, který obdrží žádost, určí po konzultaci se žadatelem, které informace týkající se výrobního postupu jsou důvěrné, a uvědomí o svém rozhodnutí žadatele, příslušný subjekt pro posuzování potravin a Komisi.
4. Komise zajistí, aby byly členské státy informovány o jakémkoli rozhodnutí, které Komise obdrží podle odstavce 3.
Článek 2
1. Po provedení prvního posouzení žádosti podle čl. 4 odst. 1 nařízení (ES) č. 258/97 zveřejní Komise
a) jméno a adresu žadatele;
b) popis umožňující identifikaci potraviny nebo složky potraviny;
c) zamýšlené využití potraviny nebo složky potraviny;
d) stručný přehled dokumentace s výjimkou těch částí, jejichž obsah byl označen za důvěrný podle čl. 1 odst. 3;
e) den obdržení úplné žádosti.
2. Komise zveřejní zprávu o prvním posouzení s výjimkou informací označených za důvěrné podle čl. 1 odst. 3 takto:
a) pokud neexistují žádné překážky podle čl. 6 odst. 4 nařízení (ES) č. 258/97, zveřejní se zpráva o prvním posouzení po uplynutí lhůty 60 dnů stanovené v uvedeném článku a po uplynutí doby nezbytné pro informování žadatele;
b) je-li podle článku 7 nařízení (ES) č. 258/97 nezbytné rozhodnutí o souhlasu, zveřejní se zpráva o prvním posouzení podle možností současně se stanoviskem Vědeckého výboru pro potraviny nebo, pokud není toto stanovisko nezbytné, současně se zveřejněním rozhodnutí
Nařízení Komise (ES) č. 1879/2001
ze dne 26. září 2001,
kterým se mění příloha II nařízení Rady (EHS) č. 2377/90, kterým se stanoví postup Společenství pro stanovení maximálních limitů reziduí veterinárních léčivých přípravků v potravinách živočišného původu
(Text s významem pro EHP)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2377/90 ze dne 26. června 1990, kterým se stanoví postup Společenství pro stanovení maximálních limitů reziduí veterinárních léčivých přípravků v potravinách živočišného původu [1], naposledy pozměněné nařízením Komise (ES) č. 1680/2001 [2], a zejména na články 7 a 8 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) V souladu s nařízením (EHS) č. 2377/90 musí být maximální limity reziduí stanoveny postupně pro všechny farmakologicky účinné látky, které jsou používány ve Společenství ve veterinárních léčivých přípravcích určených k podání zvířatům určeným k produkci potravin.
(2) Maximální limity reziduí mohou být stanoveny až poté, co Výbor pro veterinární léčivé přípravky vyhodnotí všechny relevantní informace, které se týkají bezpečnosti reziduí příslušných látek pro spotřebitele potravin živočišného původu a vlivu reziduí na průmyslové zpracování potravin.
(3) Při stanovování maximálních limitů pro rezidua veterinárních léčivých přípravků v potravinách živočišného původu je nezbytné výslovně uvést druhy zvířat, u kterých mohou být rezidua přítomna, povolené hladiny ve všech relevantních poživatelných tkáních získávaných z ošetřených zvířat (cílová tkáň) a charakter rezidua, které je relevantní pro sledování reziduí (indikátorové reziduum).
(4) Pro kontrolu reziduí, jak je stanoveno v odpovídajících právních předpisech Společenství, musí být maximální limity reziduí obecně stanoveny pro cílové tkáně jater nebo ledvin.
Játra a ledviny jsou však často z jatečně upravených těl, která jsou předmětem mezinárodního obchodu, odstraňovány, a maximální limity reziduí proto musí být rovněž vždy stanoveny i pro svalovou tkáň nebo tkáň tukovou.
(5) V případě veterinárních léčivých přípravků, které jsou určeny k použití u nosnic, u zvířat produkujících mléko nebo u včel, musí být maximální limity reziduí stanoveny rovněž pro vejce, mléko či med.
(6) Vitamin A musí být zařazen do přílohy II nařízení (EHS) č. 2377/90.
(7) Než toto nařízení vstoupí v platnost, musí být k dispozici přiměřená lhůta, aby členské státy mohly učinit veškeré úpravy, které mohou být nezbytné s ohledem na rozhodnutí o registraci příslušných veterinárních léčivých přípravků vydaná v souladu se směrnicí Rady 81/851/EHS [3], naposledy pozměněnou směrnicí Komise 2000/37/ES [4], aby byla zohledněna ustanovení tohoto nařízení.
(8) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro veterinární léčivé přípravky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Příloha II nařízení (EHS) č. 2377/90 se mění tak, jak je stanoveno v příloze tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1880/2001
ze dne 26. září 2001,
kterým se mění nařízení (ES) č. 1621/1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 2201/96, pokud jde o podporu pro pěstování vinných hroznů k produkci některých druhů sušených vinných hroznů
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 2201/96 ze dne 28. října 1996 o společné organizaci trhů s produkty zpracovanými z ovoce a zeleniny [1], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 1239/2001 [2], a zejména na čl. 7 odst. 5 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Čl. 13 odst. 2 písm. d) nařízení Komise (ES) č. 1621/1999 ze dne 22. července 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 2201/96, pokud jde o podporu pro pěstování vinných hroznů určených k produkci některých druhů sušených vinných hroznů [3], naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 2256/1999 [4], stanoví pro producenty, kteří využívali opatření stanovená nařízením Rady (ES) č. 399/94 ze dne 21. února 1994 týkající se zvláštních opatřeních pro sušené vinné hrozny [5], pozměněného nařízením (ES) č. 2826/2000 [6], přechodná opatření týkající se povinnosti používat pro dodávky nezpracovaných sušených vinných hroznů stohovatelné umělohmotné bedny. Jako odpověď na žádost Řecka, které informovalo o potížích se zásobováním tímto typem beden, by tato přechodná opatření měla být výjimečně prodloužena o jeden rok a mělo by být stanoveno minimální prozatímní množství 75 %, které musí být v hospodářském roce 2001/02 dodáno a skladováno v uvedených bednách.
(2) Čl. 5 odst. 1 nařízení (ES) č. 1621/1999 stanoví, že smlouvy musí být uzavřeny do 1. srpna před příslušným hospodářským rokem a že samostatní producenti nebo organizace producentů jsou povinni dodat veškerou sklizeň ve stohovatelných umělohmotných bednách, aniž jsou dotčena přechodná ustanovení stanovená v čl. 13 odst. 2 písm. d). S ohledem na změnu těchto přechodných ustanovení pro hospodářský rok 2001/02 by se poslední termín pro uzavírání smluv pro uvedený rok měl vrátit na 30. září 2001.
(3) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro produkty zpracované z ovoce a zeleniny,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Čl. 13 odst. 2 nařízení (ES) č. 1621/1999 se mění takto:
Písmeno c) se nahrazuje tímto: "c) Smlouvy uvedené v článku 5 musí být podepsány mezi producenty nebo organizacemi producentů a zpracovateli, kteří podali žádosti o zápis do databáze; smlouvy na hospodářské roky 1999/2000 a 2000/01 a 2001/02 musí být uzavřeny v uvedeném pořadí nejpozději 1. listopadu 1999, 1. září 2000 a 30. září 2001."
2. V písmenu d) se třetí odrážka nahrazuje tímto: "— nejméně 75 % množství dodaných a skladovaných v průběhu hospodářského roku 2001/02."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1920/2001
ze dne 28. září 2001,
kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 2494/95, pokud se jedná o minimální standardy pro zacházení s poplatky za služby v poměru k hodnotám transakcí v harmonizovaném indexu spotřebitelských cen, a kterým se mění nařízení (ES) č. 2214/96
(Text s významem pro EHP)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 2494/95 ze dne 23. října 1995 o harmonizovaných indexech spotřebitelských cen [1], naposledy pozměněné nařízením Komise (ES) č. 1617/1999 [2], a zejména na článek 4 a čl. 5 odst. 3 uvedeného nařízení,
s ohledem na stanovisko Evropské centrální banky [3],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Podle čl. 5 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 2494/95 je každý členský stát povinen vypracovávat harmonizovaný index spotřebitelských cen (HISC), počínaje indexem za leden 1997.
(2) Nařízení Komise (ES) č. 1749/96 ze dne 9. září 1996, kterým se stanoví počáteční prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 2494/95 o harmonizovaných indexech spotřebitelských cen [4], naposledy pozměněné nařízením Rady (ES) č. 1688/98 [5], definuje rozsah HISC jako zboží a služby zahrnuté v peněžních výdajích domácností na konečnou spotřebu a vyžaduje plné zařazení do třídy COICOP/HISC 12.5.1 "Finanční služby jinde neuvedené" do prosince 1999, aniž jsou výslovně vyloučeny poplatky za služby vyjádřené v poměru k hodnotám transakcí.
(3) Nařízení Komise (ES) č. 2214/96 ze dne 20. listopadu 1996 o harmonizovaných indexech spotřebitelských cen (HISC): předávání a zveřejňování dílčích indexů HISC [6], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 1749/1999 [7], požaduje vytvoření harmonizovaného dílčího indexu pro třídu výdajů COICOP/HISC 12.6.2 "Ostatní finanční služby jinde neuvedené", přičemž vylučuje platby úroků a poplatky za služby vyjádřené v poměru k hodnotám transakcí.
(4) Vyloučením poplatků za služby vyjádřené v poměru k hodnotám transakcí může být značně omezena srovnatelnost. Pro zacházení s takovými poplatky je nezbytná harmonizovaná metodika s cílem zajistit, aby výsledné HISC splňovaly podmínky srovnatelnosti podle článku 4 nařízení (ES) č. 2494/95.
(5) Zacházení s poplatky za služby vyjádřenými v poměru k hodnotám transakcí by mělo být v souladu se zacházením se zbožím a službami v odvětvích zdravotnictví, školství a sociální péče podle nařízení Rady (ES) č. 2166/1999 [8].
(6) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro statistické programy, zřízeného rozhodnutím Rady 89/382/EHS, Euratom [9],
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Účel
Účelem tohoto nařízení je změnit přílohu II nařízení (ES) č. 2214/96 o dílčích indexech harmonizovaných indexů spotřebitelských cen (dále jen "HISC"), pokud jde o zahrnutí finančních služeb, a stanovit minimální standardy zacházení s poplatky za služby vyjádřenými v poměru k hodnotám transakcí s cílem zajistit, aby byly spolehlivé a průkazné a splňovaly podmínky srovnatelnosti podle článku 4 nařízení (ES) č. 2494/95.
Článek 2
Definice
1. Platby úroků a poplatky podobné úrokům zahrnují platby jmenovitých úroků a všechny prvky, které jsou součástí výpočtu skutečně dosaženého úroku.
2. Pokud jsou poplatky za služby definovány jako procentní podíl z hodnoty transakce, jsou pořizovací ceny definovány jako procentní podíl vynásobený hodnotou reprezentativní jednotkové transakce v základním nebo sledovaném období.
Článek 3
Zacházení s poplatky za služby
1. Dané dílčí indexy HISC se počítají podle vzorce, který odpovídá vzorci Laspeyresova typu používanému pro ostatní dílčí indexy.
Měly by odrážet změnu ceny na základě změněných výdajů při zachování stálé struktury spotřeby domácností a stálého složení základního souboru spotřebitelů v základním nebo sledovaném období.
a) Pořizovací ceny služeb používané v HISC jsou částky účtované přímo spotřebitelům za poskytnuté služby.
HISC zahrnuje poplatky vyjádřené jako jednotkový poplatek nebo sazba.
b) Změny pořizovacích cen, které odrážejí změny pravidel tyto ceny určující, se vykazují jako cenové změny v HISC.
c) Změny pořizovacích cen, které jsou výsledkem změn hodnot reprezentativních jednotkových transakcí, se vykazují jako cenové změny v HISC.
d) Reprezentativní jednotkové transakce se vyjadřují fyzicky; pokud však není vhodné či možné je takto vyjádřit, vyjadřují se v měně členského státu.
e) Změna hodnot reprezentativních jednotkových transakcí může být odhadnuta na základě změny cenového indexu, který náležitě představuje dané jednotkové transakce.
Pokud existují dílčí indexy HISC nebo agregátní indexy, považují se za vhodné pro tento účel.
2. V případech změn hodnoty by se s cenami mělo zacházet podle pravidel používaných v kontextu změn hodnoty, zejména v souladu s pravidly stanovenými pro kvalitativní očišťování v článku 5 nařízení Komise (ES) č. 1749/96.
3. Pokud byly služby spotřebitelům poskytnuty zdarma a následně byla účtována skutečná cena, pak se změna z nulové na skutečnou cenu a naopak odrazí v HISC.
4. Pokud byly služby poskytované společně s jiným zbožím a službami poskytnuty spotřebitelům zdarma a následně účtovány zvlášť, pak se změna odrazí v HISC.
5. V případě potřeby se použije obdobně postup podle článku 5 nařízení Komise (ES) č. 2646/98 [10]1, týkající se tarifů.
Článek 4
Finanční služby jinde neuvedené
Obsah třídy 12.6.2 "Ostatní finanční služby jinde neuvedené (S)" v příloze II nařízení (ES) č.
2214/96 o dílčích indexech harmonizovaných indexů spotřebitelských cen se nahrazuje tímto:
"12.6.2. Ostatní finanční služby jinde neuvedené (S)
- skutečné poplatky za finanční služby bank, pošt, spořitelen, směnáren a podobných finančních institucí,
- poplatky a platby za služby obchodníků s cennými papíry, investičních a daňových poradců a podobně.
Nezahrnuje se:
platby úroků a poplatky podobné úrokům jakéhokoli druhu a správní poplatky soukromých penzijních fondů a podobně."
Článek 5
Ostatní služby jinde neuvedené
Obsah třídy 12.7.0 "Ostatní služby jinde neuvedené (S)" v příloze II nařízení (ES) č.
2214/96 o dílčích indexech harmonizovaných indexů spotřebitelských cen se nahrazuje tímto:
"12.7.0. Ostatní služby jinde neuvedené (S)
- poplatky za právnické služby, za služby zprostředkovatelen práce apod.,
- poplatky za pohřební služby a za služby s nimi spojené,
- platby za služby realitních kanceláří, majitelů a provozovatelů aukčních síní a jiných zprostředkovatelů,
- poplatky za fotokopie a jinou reprodukci dokumentů,
- poplatky za vystavení rodných, oddacích a úmrtních listů a jiných úředních dokladů,
- poplatky za novinová oznámení a inzeráty,
- poplatky za služby grafologů, astrologů, soukromých detektivů, osobních strážců, manželských poraden a sňatkových kanceláří, veřejných písáren a za různé koncesované služby (obstarávání lístků, toalety, šatny) apod.
Zahrnuje se:
Platby za služby realitních agentur v souvislosti s pronajímáním.
Nezahrnuje se:
podle zásad ESA 1995 se nezahrnují příspěvky a poplatky odborům, profesním společnostem, církvím a společenským, kulturním, rekreačním a sportovním klubům (ESA 1995 odst. 3.77. písm. e)) a provize realitním agentům v souvislosti s prodejem nebo koupí nefinančních aktiv ("tvorba hrubého fixního kapitálu" podle ESA 1995 odstavec 3.102, odst. 3.105 písm. a) a odstavce 3.111 a 3.115)."
Článek 6
Základní údaje
1. Základními údaji se rozumějí všechny pořizovací ceny a statistické váhy, které jsou nezbytné pro výpočet dílčích indexů HISC v souladu s tímto nařízením.
2. Statistické jednotky, které členský stát vyzve ke spolupráci při sběru nebo předávání základních údajů, mají povinnost poskytovat pravdivé a úplné informace v požadované době a na vyžádání umožnit orgánům a institucím příslušným pro sestavování úředních statistik získání dostatečně podrobných údajů, které jsou třeba k vyhodnocení plnění podmínek srovnatelnosti a kvality dílčích indexů HISC.
Článek 7
Srovnatelnost
HISC vypracované postupem podle tohoto nařízení nebo jiným postupem, jehož výsledkem je index se systematickou odchylkou od indexu sestaveného uvedeným postupem, která není větší než jedna desetina procentního bodu ve srovnání s průměrnou roční mírou změny indexu, se pokládají za srovnatelné.
Článek 8
Kontrola kvality
Členské státy poskytnou Komisi (Eurostatu) informace o postupech vytvořených za účelem zacházení s poplatky za služby vyjádřenými v poměru k hodnotám transakcí, pokud se liší od postupu stanoveného v článku 3 tohoto nařízení, než je začnou používat.
Článek 9
Provedení
Toto nařízení provedou členské státy v prosinci 2001 a nabývá účinku od indexu za leden 2002.
Článek 10
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1921/2001
ze dne 28. září 2001,
kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 2494/95, pokud se jedná o minimální standardy pro revize harmonizovaného indexu spotřebitelských cen, a kterým se mění nařízení (ES) č. 2602/2000
(Text s významem pro EHP)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 2494/95 ze dne 23. října 1995 o harmonizovaných indexech spotřebitelských cen [1], naposledy pozměněném nařízením Komise (ES) č. 1617/1999 [2], a zejména na článek 4 a čl. 5 odst. 3 uvedeného nařízení,
s ohledem na stanovisko Evropské centrální banky [3],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Podle čl. 5 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 2494/95 je každý členský stát povinen vypracovávat harmonizovaný index spotřebitelských cen (HISC), počínaje indexem za leden 1997.
(2) Je obzvlášť důležité, aby byl zajištěn vysoký stupeň důvěryhodnosti HISC, což by mohlo být podporováno tím, že se počet revizí HISC v dané souvislosti omezen na minimální nezbytnou úroveň.
(3) Obecně se uznává, že roční průměrné a roční a měsíční míry změn HISC jsou důležité pro měření inflace, zejména pro posuzování cenové konvergence a jako informační podklad pro měnovou politiku Evropské centrální banky.
(4) Změny systému vnitrostátních nebo harmonizovaných pravidel představují platné důvody pro revize HISC do té míry, aby zajistily nebo zvýšily jejich srovnatelnost, spolehlivost nebo průkaznost; změny systému harmonizovaných pravidel by neměly vyžadovat revize, pokud není v souvislosti s konkrétními prováděcími opatřeními stanoveno jinak.
(5) Je proto třeba změnit článek 6 nařízení Komise (ES) č. 2602/2000 ze dne 17. listopadu 2000, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 2494/95, pokud jde o minimální standardy pro zacházení s cenovými slevami v harmonizovaném indexu spotřebitelských cen [4].
(6) Revize z důvodu chyb nebo nových či zlepšených základních údajů jsou platnými důvody pro revize HISC, protože zvyšují jejich srovnatelnost, spolehlivost nebo průkaznost.
(7) Postup revizí řad indexů se mezi jednotlivými členskými státy značně liší.
Aby byly u výsledných HISC splněny podmínky srovnatelnosti podle článku 4 nařízení (ES) č. 2494/95, jakož i jejich spolehlivost a průkaznost, musí být stanovena harmonizovaná pravidla.
(8) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro statistické programy, zřízeného rozhodnutím Rady 89/382/EHS, Euratom [5],
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Účel
Účelem tohoto nařízení je poskytovat informace o významném vlivu prováděcích opatření podle nařízení (ES) č. 2494/95 a stanovit harmonizovaná pravidla týkající se revizí HISC, která jsou v souladu s těmito opatřeními a která jsou dostatečná pro zajištění jejich srovnatelnosti, spolehlivosti a průkaznosti.
Článek 2
Definice
Pro účely tohoto nařízení se rozumí:
a) "revizí" pozdější změna v řadách HISC, v úrovni indexů, v míře změny nebo změna váhy, které Komise (Eurostat) zveřejnila v tištěné nebo elektronické podobě a které ovlivňují výsledky nejméně o jedno desetinné místo;
b) "chybou" neúmyslné porušení stanoveného pravidla, které má vliv minimálně na jednu řadu HISC;
c) "předběžným výsledkem" výsledek, který ještě může být revidován a má být předložen v konečné podobě v dalším měsíci.
Článek 3
Revidovatelnost
1. Úředně zveřejněné řady HISC mohou být revidovány.
2. Revize kterékoli z řad HISC, s výjimkou revizí na základě článků 4, 5 nebo 9 tohoto nařízení, vyžadují předchozí souhlas Komise (Eurostatu).
O jejich rozsahu a časovém rozvrhu je nutno rozhodnout v součinnosti s Komisí (Eurostatem).
Článek 4
Chyby
1. Opravy chyb a z toho vyplývající revize se provádějí bez zbytečného odkladu.
2. Dotyčné členské státy poskytují z vlastního podnětu Komisi (Eurostatu) informace tak podrobné, jak je třeba k vyhodnocení vlivu na dané řady HISC, dříve než jsou revize na základě chyb zveřejněny.
Členské státy rovněž sdělí Komisi (Eurostatu), jaká opatření přijaly k zabránění toho, aby se podobné případy opakovaly v budoucnosti.
Článek 5
Nové nebo zlepšené informace
Revize na základě nových nebo zlepšených základních informací, které členské státy považují za nezbytné ke zvýšení přesnosti HISC, se provádějí, pokud Komise (Eurostat) časový rozvrh plánovaných revizí neodmítne.
Článek 6
Změny systému harmonizovaných pravidel
Pokud není stanoveno jinak,
1. nevzniká změnami systému harmonizovaných pravidel potřeba revize;
2. změny definic, metod nebo postupů vyplývající z regulativního rámce pro HISC nabývají ve všech dotyčných členských státech účinku každý rok spolu s indexem za měsíc leden;
3. vliv takových změn na dalších dvanáct měsíců se hodnotí počínaje indexem za měsíc leden, v němž změny nabývají účinku;
4. pokud je možné čekat, že změny ovlivní průměrnou roční míru změny celkového indexu po dobu následujících dvanácti měsíců o nejméně jednu desetinu procentního bodu, odhaduje se vliv na celkový index za každý z dvanácti měsíců;
5. pokud se dále očekává, že se index oddílu, skupiny nebo třídy COICOP/HISC změní o tři, čtyři nebo pět desetin procentního bodu, vypočítáno podle čl. 6 odst. 4, odhaduje se vliv na řady indexů za každý z dvanácti měsíců.
Článek 7
Odhady vlivu
6 odst. 4 a 5 tohoto nařízení se nákladově efektivním způsobem využívá nejlepší dostupná metodika.
Odhady se předávají Komisi (Eurostatu) nejpozději spolu s HISC, kterých se týkají.
Je nutno přiložit popis použité metody odhadu a vhodné poznámky k přesnosti odhadů.
2. Při odhadech se porovnávají roční míry změny HISC a dílčích indexů s indexem, u kterého se nevzal ohled na změny definic, metod nebo postupů.
3. Odhady uvedené v čl. 6 odst. 4 a 5 jsou zveřejněny společně s náležitými poznámkami o jejich kvalitě. Tyto odhady nenahrazují úřední HISC.
Článek 8
Zveřejnění revizí
1. V úředních řadách HISC zveřejňovaných Komisí (Eurostatem) se vyznačí revize.
Základní nebo odvozené řady, jejichž výsledky se změnily na zveřejněné úrovni členění z důvodu revize, se označí revizní značkou.
Revizní značky se uvádějí při zveřejňování revidovaných řad a odstraňují se následující měsíc.
2. Revize celkového HISC, které se netýkají předběžných výsledků, se veřejně oznamují a vysvětlují v úzké spolupráci mezi dotyčným členských státem a Komisí (Eurostatem).
Článek 9
Předběžný výsledek
Index zveřejněný jako předběžný se v konečné podobě předkládá následující měsíc.
Článek 10
Kontrola kvality
V případě revize, s výjimkou revizí na základě článků 4, 5 nebo 9 tohoto nařízení, poskytnou dotyčné členské státy Komisi (Eurostatu) na její žádost informace dostatečně podrobné pro účely posouzení vlivu na dané řady HISC a pro potvrzení souladu revizí se standardy HISC.
Článek 11
Změna
Článek 6 nařízení (ES) č. 2602/2000 o minimálních standardech pro zacházení s cenovými slevami v HISC se nahrazuje tímto:"Pokud provádění tohoto nařízení ovlivní roční míru změny [m/(m-12)] indexu zahrnujícího všechny položky o více než jednu desetinu procentního bodu ve srovnání s indexem, který nebere v úvahu cenové slevy, provede se jako náležitá revize řady indexů, které se to týká."
Článek 12
Provedení
Toto nařízení provedou členské státy v prosinci 2001 a nabývá účinku od indexu za leden 2002.
Článek 13
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1923/2001
ze dne 28. září 2001,
kterým se mění nařízení (ES) č. 174/1999, kterým se stanoví zvláštní prováděcí pravidla k nařízení Rady (EHS) č. 804/68, pokud jde o vývozní licence a vývozní náhrady pro mléko a mléčné výrobky
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1255/1999 ze dne 17. května 1999 o společné organizaci trhu s mlékem a mléčnými výrobky [1], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 1670/2000 [2], a zejména na čl. 31 odst. 14 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Čl. 1 odst. 1 druhý pododstavec nařízení Komise (ES) č. 174/1999 [3] naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 1681/2001 [4] stanoví, že při vývozu produktů uvedených v příloze I části II je vždy nutné předložit vývozní licenci. S cílem snížit pracovní zátěž vnitrostátních správních orgánů a s ohledem na sladění s ostatními produkty je třeba tuto povinnost zrušit v některých případech uvedených v článku 5 nařízení Komise (ES) č. 1291/2000 ze dne 9. června 2000, kterým se stanoví společná prováděcí pravidla k režimu dovozních a vývozních licencí a osvědčení o stanovení náhrady předem pro zemědělské produkty [5], naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 1095/2001 [6].
(2) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro mléko a mléčné výrobky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V čl. 1 odst. 1 nařízení (ES) č. 174/1999 se druhý pododstavec nahrazuje tímto: "Odchylně od prvního pododstavce však musí být vývozní licence předložena rovněž u produktů uvedených v příloze I části II, s výjimkou případů uvedených v článku 2."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1934/2001
ze dne 1. října 2001,
kterým se mění nařízení Komise (ES) č. 296/96 o údajích předávaných členskými státy a o měsíčním účtování výdajů financovaných záruční sekcí Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu (EZOZF)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1258/1999 ze dne 17. května 1999 o financování společné zemědělské politiky [1], a zejména na čl. 5 odst. 3 a čl. 7 odst. 5 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Ustanovení čl. 37 odst. 1 nařízení Komise (ES) č. 1750/1999 ze dne 23. července 1999,kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1257/1999 o podpoře pro rozvoj venkova z Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu (EZOZF) [2], naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 1763/2001 [3], stanoví, že členské státy předají Komisi nejpozději do 30. září každého roku pro každý programový dokument rozvoje venkova stav výdajů uskutečněných v průběhu současného rozpočtového roku a výdajů, které zbývají uskutečnit do konce daného rozpočtového roku a upravené odhady výdajů na následující rozpočtové roky do konce daného programového období. Požadované doklady poskytují Komisi základní informace o vývoji výdajů na rozvoj venkova v daném rozpočtovém roce i v letech budoucích, k čemuž může být poté přihlédnuto při určování vyplácených záloh a při přípravě rozpočtu. Ustanovení čl. 37 odst. 2 nařízení Komise (ES) č. 1750/1999 proto stanoví, že jsou-li údaje uvedené v čl. 37 odst. 1 neúplné nebo nebyla-li dodržena lhůta, sníží Komise dočasně a paušálně zálohy na zaúčtované zemědělské výdaje. K provádění tohoto ustanovení je vhodné omezit finanční důsledky na rozpočtový rok, na který se vztahuje hlášení výdajů a pozastavit zálohu pouze za měsíc září. Ustanovení čl. 4 odst. 6 nařízení Komise (ES) č. 296/96 [4], naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 1577/2001 [5], by proto mělo být odpovídajícím způsobem změněno.
(2) Čl. 3 odst. 6 nařízení (ES) č. 296/96 vymezuje doklady, které mají být předány Komisi k 20. dni každého měsíce, opravňující k zaúčtování výdajů uskutečněných v předchozím měsíci, do rozpočtu Společenství. Tyto doklady by měly obsahovat účty dokládající výdajespojené s veřejným skladováním uvedeným v čl. 4 odst. 1 nařízení Rady (EHS) č. 1883/78 [6], naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 1259/96 [7].
(3) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem výboru fondu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (ES) č. 296/96 se mění takto:
1. v čl. 3 odst. 6 se doplňuje nové písmeno, které zní: "d) účty dokládající výdaje spojené s veřejným skladováním uvedeným v čl. 4 odst. 1 nařízení Rady (EHS) č. 1883/78."
2. v článku 4 se odstavec 6 nahrazuje tímto: "6. Neobdrží-li doklady uvedené v čl. 37 odst. 1 nařízení Komise (ES) č. 1750/1999 [8] do 30. září každého roku, může Komise poté, co uvědomí dotyčný členský stát pozastavit výplatu záloh na výdaje uskutečněné v souladu s uvedeným nařízením.
Obdrží-li tyto doklady v době od 1. do 15. října, může výplatu záloh na výdaje uskutečněné v souladu s nařízením (ES) č. 1750/1999 za měsíc září odložit o tolik dní, kolik činilo zpoždění, s nímž doklady obdržela.
Obdrží-li tyto doklady po 15. říjnu, odloží výplatu záloh na výdaji uskutečněné v souladu s nařízením (ES) č. 1750/1999 za měsíc září až do výplaty záloh na výdaje za měsíc říjen."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
NAŘÍZENÍ RADY (ES) č. 1936/2001
ze dne 27. září 2001,
kterým se stanoví kontrolní opatření pro rybolov některých populací vysoce stěhovavých ryb
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 37 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise[1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu[2],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Společenství je od 14. listopadu 1997 smluvní stranou mezinárodní úmluvy na ochranu tuňáků v Atlantiku[3] (dále jen "úmluva ICCAT").
(2) Vytvořením Mezinárodní komise na ochranu tuňáků v Atlantiku (dále jen "ICCAT") stanoví úmluva ICCAT rámec pro regionální spolupráci při ochraně a řízení zdrojů tuňáků a příbuzných druhů v Atlantickém oceánu a přilehlých mořích a pro přijetí doporučení na ochranu a řízení v oblasti podle úmluvy, která se pro smluvní strany stávají závazná.
(3) ICCAT přijala řadu doporučení, z nichž vyplývají povinnosti týkající se kontrol a sledování, a to zejména pro vypracovávání a přenos statistických údajů, přístavní inspekce, sledování plavidel prostřednictvím satelitu, pozorování plavidel a překládek, jakož i kontrolu plavidel nesmluvních stran a plavidel bez státní příslušnosti.
Tato doporučení se pro Společenství stala závazná a proto musejí být prováděna.
(4) Některé povinnosti byly nařízením Rady (ES) č. 1351/1999 ze dne 21. června 1999, kterým se stanoví určitá kontrolní opatření s cílem zajistit dodržování opatření přijatých ICCAT[4], a ustanovením čl. 22 odst. 1 nařízení Rady (ES) č. 2742/1999 ze dne 17. prosince 1999, kterým se pro rok 2000 stanoví rybolovná práva a související podmínky pro určité populace ryb a skupiny populací ryb, platné ve vodách Společenství a pro plavidla Společenství ve vodách podléhajících omezením odlovů, a kterým se mění nařízení (ES) č. 66/98[5], převedeny do práva Společenství. V zájmu jasnosti by tato opatření měla být zapracována do jediného nařízení, kterým se zruší a nahradí předcházející nařízení.
(5) Pro účely vědeckého výzkumu se od velitelů rybářských plavidel Společenství musí požadovat, aby dodržovali pokyny "Provozní příručky pro statistické údaje a odběr vzorků tuňáků a příbuzných druhů ryb v Atlantickém oceánu", kterou vydala ICCAT.
(6) Společenství schválilo dohodu o zřízení Komise pro tuňáky Indického oceánu[6] (dále jen "IOTC").
Zřízením IOTC a přijetím doporučení na ochranu a řízení v oblasti působnosti IOTC, která se pro smluvní strany stanou závazná, vytváří dohoda vhodný rámec pro posílení mezinárodní spolupráce za účelem ochrany a racionálního využívání tuňáků a příbuzných druhů v Indickém oceánu.
Společenství by mělo kontrolní opatření přijatá IOTC používat.
(7) IOTC přijala doporučení o zaznamenávání a výměně informací o tropických tuňácích.
Toto doporučení je pro Společenství závazné a proto je musí provádět.
(8) Společenství má rybolovné zájmy ve východním Pacifiku a zahájilo postup přistoupení k Meziamerické komisi pro tropické tuňáky (dále jen "IATTC"), nicméně až do přistoupení musí v souladu s povinností spolupracovat, která vyplývá z Úmluvy Organizace spojených národů o mořském právu, používat kontrolní opatření přijatá IATTC.
(9) Společenství podepsalo dohodu o mezinárodním programu pro ochranu delfínů[7] a rozhodnutím 1999/386/ES[8] se rozhodlo, že ji až do jejího schválení bude prozatímně používat. Z toho důvodu musí používat rovněž kontrolní opatření stanovená touto dohodou.
(10) Členské státy přijmou nezbytná ustanovení, aby zajistily, že jsou v rámci IOTC, IATTC a dohody o mezinárodním programu pro ochranu delfínů dodržována kontrolní opatření.
(11) Nařízení Rady (EHS) č. 2847/93 ze dne 12. října 1993 o zavedení kontrolního režimu pro společnou rybářskou politiku[9] se vztahuje na všechny rybolovné činnosti a činnosti s nimi spojené, které se provádějí na území a v mořských vodách, které spadají do svrchovanosti nebo jurisdikce členských států, včetně rybářských plavidel Společenství, která operují ve vodách třetích zemí nebo na volném moři, aniž jsou dotčeny dohody o rybolovu uzavřené mezi Společenstvím a třetími zeměmi nebo mezinárodní úmluvy, kterých je Společenství smluvní stranou.
(12) Opatření nezbytná k provádění tohoto nařízení musejí být přijata v souladu s rozhodnutím Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi[10],
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Účel
Toto nařízení stanoví kontrolní a inspekční opatření pro rybolov populací vysoce stěhovavých druhů ryb uvedených v příloze I tohoto nařízení a vztahuje se na plavidla, která plují pod vlajkami členských států a jsou registrována ve Společenství (dále jen "rybářská plavidla Společenství"), která provozují svoji činnost v pásmech vymezených v článku 2.
Článek 2
Pásma
Pro účely tohoto nařízení se použijí tyto definice mořských pásem:
a) Pásmo 1:
Všechny vody Atlantického oceánu a přilehlých moří spadajících do oblasti podle úmluvy ICCAT, jak je definována v článku I uvedené úmluvy.
b) Pásmo 2:
Všechny vody Indického oceánu spadající do oblasti působnosti definované v článku II dohody o zřízení IOTC.
c) Pásmo 3:
Všechny vody východního Pacifiku spadající do oblasti definované v článku 3 dohody o mezinárodním programu pro ochranu delfínů.
Článek 3
Definice
Pro účely tohoto nařízení se použijí tyto definice:
a) "vstup na plavidlo": vstup jednoho nebo více zmocněných inspektorů na palubu rybářského plavidla, které se nachází v oblasti pravomoci organizace, za účelem provedení inspekce;
b) "překládka": překládka určitého množství vysoce stěhovavých ryb nebo produktů jejich rybolovu z jednoho rybářského plavidla na druhé, buď na moři nebo v přístavu, aniž jsou přitom tyto produkty přístavním státem zaregistrovány jako vyložené;
c) "vykládka": vykládka určitého množství vysoce stěhovavých ryb nebo produktů jejich rybolovu z rybářského plavidla do přístavu nebo na pevninu;
d) "porušení předpisů": jakákoliv předpokládaná činnost nebo opomenutí rybářského plavidla, které jsou zaznamenány v inspekční zprávě a zavdávají příčinu pro důvodné podezření, že došlo k porušení ustanovení tohoto nařízení či jiného nařízení obsahujícího doporučení přijaté regionální organizací pro jedno z pásem vymezených v článku 2;
e) "plavidlo nesmluvní strany": plavidlo, které bylo pozorováno a identifikováno při provozování rybolovné činnosti v jednom z pásem vymezených v článku 2 a které pluje pod vlajkou státu, který není smluvní stranou příslušné regionální organizace;
f) "plavidlo bez státní příslušnosti": plavidlo, o němž lze důvodně předpokládat, že nemá státní příslušnost.
KAPITOLA I
KONTROLNÍ A INSPEKČNÍ OPATŘENÍ POUŽITELNÁ V PÁSMU 1
Oddíl 1
Kontrolní opatření
Článek 4
Odběr vzorků z úlovků
1. Odběr vzorků z úlovků se provádí v souladu s ustanoveními nařízení Rady (ES) č. 1543/2000 ze dne 29. června 2000, kterým se stanoví rámec Společenství pro shromažďování a správu údajů nezbytných k řízení společné rybářské politiky[11], a s požadavky "Provozní příručky pro statistické údaje a odběr vzorků tuňáků a příbuzných druhů ryb v Atlantickém oceánu" (třetí vydání, ICCAT, 1990).
2. Prováděcí pravidla k tomuto článku se stanoví postupem podle čl. 24 odst. 2.
Článek 5
Oznámení o úlovcích
1. Členské státy předají údaje o ročních nominálních odlovech (úkol I podle definice ICCAT) druhů uvedených v příloze II komisi, a ta je obratem předá výkonnému sekretariátu ICCAT.
Aby byly dodrženy požadavky ICCAT, údaje musejí být členskými státy předány komisi nejpozději do:
1. března následujícího roku: předběžné odhady pro celý rok;
15. dubna následujícího roku: konečné odhady.
2. Každý rok do 31. července předají členské státy výkonnému sekretariátu ICCAT (úkol II podle definice ICCAT) spolu s elektronickým přístupem pro komisi tyto údaje:
a) údaje o úlovcích a intenzitě rybolovu v předcházejícím roce, rozepsané podle místa a času;
b) všechny údaje, které mají k dispozici, o úlovcích ryb druhů uvedených v příloze I při sportovním rybolovu.
3. Prováděcí pravidla k tomuto článku se stanoví postupem podle čl. 24 odst. 2.
Článek 6
Údaje o úlovcích žraloků
1. Členské státy předají všechny dostupné údaje o úlovcích žraloků a o obchodování se žraloky výkonnému sekretariátu ICCAT spolu s elektronickým přístupem pro komisi.
2. Prováděcí pravidla k tomuto článku se stanoví postupem podle čl. 24 odst. 2.
Článek 7
Nehlášené úlovky
Pokud jde o dovoz zmrazených produktů z tuňáka obecného a tuňáka velkookého ulovených na dlouhé vlasce s návazci, jejichž celková délka přesahuje 24 metrů, členské státy na požádání shromáždí a přezkoumají co nejvíce údajů o dovozu a veškeré související informace, jakými jsou názvy plavidel, jejich registrace a majitelé, druhy a hmotnost ulovených ryb, rybolovná oblast a místo vývozu.
Článek 8
Pozorování plavidel
1. Pro účely tohoto článku se "pozorováním" rozumí jakékoliv pozorování prováděné plavidlem, letadlem nebo příslušným orgánem členského státu, který je odpovědný za inspekci na moři u:
- plavidla bez státní příslušnosti, které je podezřelé z rybolovu druhů uvedených v příloze I, nebo
- plavidla, které pluje pod vlajkou jiné smluvní strany a je podezřelé, že loví způsobem, jenž je v rozporu s ochrannými opatřeními ICCAT,
- nebo plavidla, které pluje pod vlajkou nesmluvní strany, subjektu nebo rybářského subjektu a je podezřelé, že loví způsobem, jenž je v rozporu s ochrannými opatřeními ICCAT.
2. Pozorování se zapíše do standardního formuláře pro pozorování, přičemž se v rámci možností uvedou veškeré informace, které formulář stanoví.
Zápis lze doplnit fotografiemi pozorovaného plavidla.
Formuláře s údaji o pozorování se neprodleně zašlou příslušnému orgánu členského státu, z něhož pozorovatel pochází. Členský stát je ihned sdělí komisi, a komise informuje stát vlajky pozorovaného plavidla.
Komise neprodleně předá formuláře o pozorování výkonnému sekretariátu ICCAT.
4. Členský stát, který od příslušného orgánu smluvní strany obdrží údaje o pozorování činnosti plavidla plujícího pod jeho vlajkou, sdělí tyto údaje o pozorování a všechny související údaje neprodleně komisi. Komise tyto údaje včas sdělí výkonnému sekretariátu za účelem jejich přezkoumání prováděcím výborem.
5. Velitelé rybářských plavidel Společenství předají svým orgánům veškeré informace o plavidlech, o kterých se předpokládá, že loví tuňáky velkooké v oblasti podle úmluvy a která nejsou uvedena na seznamu vypracovaném výkonným sekretariátem ICCAT.
Členské státy předají údaje o těchto pozorováních co nejdříve komisi, která o nich informuje výkonný sekretariát ICCAT.
6. Prováděcí pravidla k tomuto článku, která se týkají formátu a požadavků na formulář pro pozorování uvedený v odstavci 2, se stanoví postupem podle čl. 24 odst. 2.
Článek 9
Výroční zpráva
1. Členské státy předají komisi do 15. června každého roku vnitrostátní zprávu ve formátu přijatém ICCAT, v níž se uvedou informace o provádění systému satelitního sledování a "tabulku prohlášení pro ICCAT" pro každý druh rybolovu, doplněné komentáři, které se týkají zejména překročení mezí tolerance stanovených ICCAT pro minimální velikosti určitých druhů a opatření, která byla přijata nebo přijata budou.
Členské státy rovněž uvedou, jakými postupy je řízen sportovní rybolov druhů uvedených v příloze I, a předají veškeré informace o překládkových činnostech na jejich plavidlech v předcházejícím roce.
2. Prováděcí pravidla k tomuto článku se stanoví postupem podle čl. 24 odst. 2.
Oddíl 2
Postupy přístavní inspekce
Článek 10
Obecné zásady
1. Členské státy určí inspektory, kteří budou v jejich přístavech provádět inspekce a budou odpovědní za sledování a inspekce překládek a vykládek druhů uvedených v příloze I.
2. Členské státy zajistí, aby inspekce, které jejich inspektoři provádějí, byly nediskriminační a v souladu inspekčním režimem ICCAT.
3. Přístavní stát může kontrolovat zejména doklady, lovná zařízení a úlovky na palubách rybářských plavidel, pokud se tato plavidla z vlastní vůle nacházejí v jeho přístavech nebo u jeho příbřežních terminálů.
Článek 11
Inspektoři
1. Členské státy vydají každému inspektorovi ICCAT zvláštní identifikační doklad. Inspektor jej musí mít u sebe a před zahájením inspekce jej musí předložit. Formát dokladu je stanoven postupem podle čl. 24 odst. 2. Členské státy oznámí seznam inspektorů komisi, a ta jej předá výkonnému sekretariátu ICCAT.
2. Členské státy dohlédnou na to, že inspektoři ICCAT budou své úkoly vykonávat v souladu s předpisy stanovenými v režimu přístavních inspekcí ICCAT.
Inspektoři zůstanou pod dohledem svých příslušných orgánů a budou jim odpovědni za své činnosti.
Článek 12
Inspekční postupy
1. Členské státy zajistí, aby jejich inspektoři:
- při provádění kontrol co nejméně narušovali činnosti plavidel a nezhoršovali jakost ryb,
- v souladu pravidly stanovenými postupem podle čl. 24 odst. 2 vypracovali inspekční zprávu a předali ji svým orgánům.
2. Inspektoři mohou přezkoumat všechny plochy, paluby a prostory plavidla, úlovky (zpracované nebo nezpracované), lovná zařízení a vybavení, jakož i veškeré doklady, které považují za nezbytné, aby mohli ověřit, zda jsou dodržována ochranná opatření ICCAT, včetně lodního deníku a nakládkových listů u mateřských a přepravních plavidel.
3. Inspektoři podepíší svoji zprávu v přítomnosti velitele plavidla, který má právo ke zprávě připojit nebo nechat připojit všechny informace, které považuje v dané souvislosti za důležité, a zprávu podepsat.
Inspektor do lodního deníku uvede, že inspekce byla provedena.
Článek 13
Povinnosti velitelů plavidel během inspekce
Velitelé plavidel Společenství, která jsou podrobena inspekci:
a) nebudou mít proti inspekcím, které řádně jmenovaní inspektoři provádějí ve vnitrostátních nebo zahraničních přístavech, žádné námitky, nebudou je zastrašovat ani jim činit potíže při výkonu jejich funkce a zajistí jejich bezpečnost;
b) budou spolupracovat a pomáhat při inspekci na plavidle vedené v souladu s postupem podle tohoto nařízení;
c) poskytnou inspektorům prostředky, aby mohli přezkoumat plochy, paluby a prostory plavidla, úlovky (zpracované nebo nezpracované), zařízení, vybavení, a všechny doklady, včetně záznamů o úlovcích a nakládkových listů.
Článek 14
Postup při porušení předpisů
1. Má-li inspektor ICCAT důvodné podezření, že rybářské plavidlo vykonává činnost, která není v souladu s ochrannými opatřeními přijatými ICCAT, musí:
a) zaznamenat porušení předpisů do inspekční zprávy;
b) přijmout nutná opatření k zabezpečení a zajištění důkazů;
c) předat bezodkladně inspekční zprávu příslušným orgánům.
2. Členský stát, který vykonává inspekci, předá originál inspekční zprávy spolu s doklady komisi, a ta je spolu s kopií pro výkonný sekretariát ICCAT předá příslušným orgánům státu, pod jehož vlajkou plavidlo podrobené inspekci pluje.
Článek 15
Vyšetření porušení předpisů
1. Pokud je členský stát smluvní stranou ICCAT nebo jiným členským státem upozorněn na porušení předpisů plavidlem, které pluje pod jeho vlajkou, snaží se rychle a v souladu se svými vnitrostátními právními předpisy získat a prověřit důkazy, provést všechna nezbytná šetření a, je-li to možné, provést inspekci plavidla.
2. Každý členský stát určí příslušný orgán, který pověří přijímáním důkazů o porušení předpisů, a sdělí komisi jeho přesný název a adresu.
3. Členský stát vlajky sdělí komisi údaje o sankcích a opatřeních přijatých ohledně dotčeného plavidla, a komise tyto údaje předá výkonnému sekretariátu ICCAT.
Článek 16
Přijímání inspekčních zpráv
1. Každý členský stát přikládá zprávám vypracovaným inspektory ICCAT ostatních smluvních stran a ostatních členských států stejnou váhu jako zprávám vypracovaným jeho vlastními inspektory.
2. Každý členský stát spolupracuje s uvedenými smluvními stranami, aby v souladu se svými vnitrostátními právními předpisy usnadnil soudní nebo jiné stíhání, které vyplývá ze zprávy předložené inspektorem ICCAT v rámci režimu přístavních inspekcí ICCAT.
Oddíl 3
Zvláštní opatření pro plavidla bez státní příslušnosti a pro plavidla nesmluvní strany
Článek 17
Překládky
1. Rybářská plavidla Společenství nesmějí přijímat překládky ryb druhů uvedených v příloze I z plavidel bez státní příslušnosti nebo z plavidel plujících pod vlajkou nesmluvní strany, která nemají statut spolupracující strany, spolupracujícího subjektu nebo rybářského subjektu.
2. Seznam spolupracujících stran, subjektů nebo rybářských subjektů přijatý ICCAT je zveřejněn Komisí v řadě C Úředního věstníku Evropských společenství.
3. Do 15. září každého roku sdělí členské státy komisi údaje o překládkách druhů ryb uvedených v příloze I, které se předcházející rok uskutečnily mezi plavidly plujícími pod jejich vlajkou a plavidly plujícími pod vlajkou nesmluvní strany, která má statut spolupracující strany, spolupracujícího subjektu nebo rybářského subjektu. Komise předá tyto údaje výkonnému sekretariátu ICCAT.
Článek 18
Kontrola rybolovných činností
1. Příslušný orgán členského státu, který vstoupil na palubu plavidla bez státní příslušnosti a/nebo na něm provedl inspekci, sdělí neprodleně komisi výsledky inspekce a případně všechna vhodná opatření, která přijal v souladu s mezinárodním právem.
Komise předá tyto údaje co nejdříve výkonnému sekretariátu ICCAT.
2. Členské státy zajistí, aby každé plavidlo bez státní příslušnosti nebo plavidlo nesmluvní strany, které vstoupí do přístavu určeného ve smyslu čl. 28 písm. e) odst. 2 nařízení EHS č. 2847/93, bylo jejich příslušným orgánem podrobeno inspekci. Do ukončení inspekce jsou vykládka a/nebo překládka úlovků z tohoto plavidla zakázány.
3. Pokud příslušné orgány při inspekci zjistí, že má plavidlo na palubě zdroje, na něž se vztahuje platné doporučení ICCAT, členský stát jejich vykládku a/nebo překládku zakáže.
4. Zákaz uvedený v odstavci 3 se nepoužije, pokud velitel plavidla podrobeného inspekci nebo jeho zástupce ke spokojenosti příslušného orgánu prokáží, že:
a) úlovky nacházející se na palubě byly uloveny mimo dané pásmo nebo
b) úlovky nacházející se na palubě byly uloveny v souladu s platnými ochrannými opatřeními.
Článek 19
Státní příslušníci členských států
Každý členský stát se v souladu s vnitrostátními právními předpisy vynasnaží, aby své státní příslušníky odradil od účasti na činnostech nesmluvních stran, které jsou v rozporu s prováděním opatření ICCAT pro ochranu a řízení.
KAPITOLA II
KONTROLNÍ A SLEDOVACÍ OPATŘENÍ POUŽITELNÁ V PÁSMU 2
Článek 20
Obecné zásady
Každý členský stát přijme nezbytná opatření, aby plavidla plující pod jeho vlajkou dodržovala opatření použitelná v daném pásmu.
Článek 21
Pozorování
1. Velitelé plavidel Společenství, jimž je rybolov v daném pásmu povolen, předají svým příslušným vnitrostátním orgánům svá pozorování týkající plavidel nesmluvních stran, o nichž se předpokládá nebo ví, že v daném pásmu loví tuňáky velkooké, tuňáky žlutoploutvé a tuňáky pruhované.
2. Členské státy sdělí tyto údaje co nejdříve komisi, a ta je obratem předá IOCT.
KAPITOLA III
KONTROLNÍ A SLEDOVACÍ OPATŘENÍ POUŽITELNÁ V PÁSMU 3
Článek 22
Obecné zásady
Každý členský stát přijme nezbytná opatření, aby plavidla plující pod jeho vlajkou dodržovala opatření IATTC převedená do práva Společenství a použitelná opatření dohody o mezinárodním programu pro ochranu delfínů.
KAPITOLA IV
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 23
Opatření nezbytná k provádění čl. 4 odst. 2, čl. 5 odst. 3, čl. 6 odst. 2, čl. 8 odst. 6 a čl. 9 odst. 2 se stanoví řídícím postupem podle čl. 24 odst. 2.
Článek 24
1. Komisi je nápomocen výbor zřízený článkem 17 nařízení Rady (EHS) č. 3760/92.
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 4 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES. Lhůta stanovená v čl. 4 odst. 3 rozhodnutí 1999/468/ES činí tři měsíce.
3. Výbor přijme svůj jednací řád.
Článek 25
1. Nařízení (ES) č. 1351/1999 se zrušuje.
2. Ustanovení čl. 22 odst. 1 nařízení (ES) č. 2742/1999 se zrušuje.
3. Odkazy na zrušené nařízení (ES) č. 1351/1999 se považují za odkazy na toto nařízení v souladu se srovnávací tabulkou uvedenou v příloze III.
Článek 26
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1955/2001
ze dne 5. října 2001,
kterým se mění nařízení (ES) č. 2879/2000, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 2702/1999 o informačních a propagačních opatřeních na podporu zemědělských produktů ve třetích zemích
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 2702/1999 ze dne 14. prosince 1999 o informačních a propagačních opatřeních na podporu zemědělských produktů ve třetích zemích [1], a zejména na článek 11 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (ES) č. 2879/2000 [2], ve znění nařízení (ES) č. 962/2001 [3], stanoví prováděcí pravidla k výše uvedenému nařízení.
(2) Ustanovení čl. 9 odst. 3 nařízení (ES) č. 2879/2000 stanoví lhůtu do 30. září, ve které má Komise rozhodnout o předložených programech a jejich prováděcích subjektech.
(3) Členským státům bylo v prvním roce povoleno více času pro zaslání seznamu vybraných programů a prováděcích subjektů Komisi.
(4) V důsledku obtíží s prováděním nových propagačních opatření byly programy předložené některými členskými státy shledány neúplnými a byly vyžádány dodatečné informace, které Komise obdržela teprve nedávno.
(5) Aby mohly být přezkoumání a výběr programů řádně dokončeny, měla by být letošní lhůta daná Komisi prodloužena do 20. listopadu.
(6) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem společné schůze řídících výborů pro propagaci zemědělských produktů,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V čl. 9 odst. 3 nařízení (ES) č. 2879/2000 se doplňuje nový pododstavec, který zní: "V prvním roce však Komise rozhodne nejpozději do 20. listopadu 2001."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1962/2001
ze dne 8. října 2001,
kterým se mění nařízení (ES) č. 1429/95, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro vývozní náhrady pro produkty zpracované z ovoce a zeleniny, jiné než náhrady poskytované pro přidaný cukr
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 2201/96 ze dne 28. října 1996 o společné organizaci trhů s produkty zpracovanými z ovoce a zeleniny [1], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 1239/2001 [2], a zejména na čl. 16 odst. 8 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (ES) č. 1429/95 [3] naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 1007/97 [4] stanoví prováděcí pravidla pro vývozní náhrady pro produkty zpracované z ovoce a zeleniny, jiné než náhrady poskytované pro přidaný cukr.
(2) Za účelem účinnějšího řízení tohoto režimu je nutné provést některé změny.
(3) Je vhodné zjednodušit výpočet jistoty složené za účelem podání žádosti o vydání licence.
(4) Je vhodné posílat sdělení Komisi prostřednictvím elektronické pošty.
(5) Je nutné brát zřetel na svátky v Komisi a v členských státech.
(6) Opatření stanovená v tomto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro produkty zpracované z ovoce a zeleniny,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (ES) č. 1429/95 se mění takto:
1. V čl. 3 odst. 1 druhém pododstavci se první odrážka nahrazuje tímto: "— složení jistoty 20 EUR za tunu čisté váhy do limitu výše náhrady".
2. Článek 6 se nahrazuje tímto: "Článek 6
1. Členské státy sdělí Komisi pro každou kategorii produktů:
a) celková množství, pro která byly podány žádosti o licenci s výjimkou množství, pro která byly žádosti zamítnuty podle čl. 3 odst. 4;
b) celková množství, u kterých byly licence odňaty podle čl. 4 odst. 4;
c) celková množství, na která byly licence uděleny, ale nebyly použity;
d) celková množství nepoužitá v rámci odchylky stanovené v čl. 8 odst. 5 nařízení Komise (ES) č. 1291/2000 [5].
V případě, že výše vyjmenovaná množství nejsou uvedena, obsahuje sdělení údaj "žádné".
2. Oznámení:
a) obsahují případně výrazy "potravinová pomoc GATT", týkají-li se náhrady poskytované v souvislosti s potravinovou pomocí podle čl. 10 odst. 4 Dohody o zemědělství uzavřené v rámci Uruguayského kola mnohostranných obchodních jednání;
b) jsou zasílána Komisi elektronickou poštou (e-mailem) na formuláři dodaném k tomuto účelu Komisí všem členským státům.
3. a) Sdělení se provádějí nejpozději do 12.00 hodin (bruselského času) každé pondělí a čtvrtek, v případě žádostí podaných každý pracovní den mezi dnem předcházejícím sdělení a dnem předcházejícím dotyčnému oznámení a stejným způsobem v případě sdělení o množstvích stažených a nepoužitých, která členské státy obdržely během tohoto období.
Připadne-li pondělí a čtvrtek na den svátku
Nařízení Komise (ES) č. 1964/2001
ze dne 8. října 2001,
kterým se mění nařízení (EHS) č. 2166/83 o zavedení systému licencí pro některé rybolovné činnosti v oblasti severně od Skotska (oblast Shetlandy)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 3760/92 ze dne 20. prosince 1992 o zavedení režimu Společenství pro rybolov a akvakulturu [1], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 1181/98 [2], a zejména na čl. 7 odst. 2 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (EHS) č. 2166/83 ze dne 29. července 1983 o zavedení systému licencí pro některé rybolovné činnosti v oblasti severně od Skotska (oblast Shetlandy) [3], ve znění nařízení (ES) č. 2502/1999 [4], stanoví rybářským plavidlům Společenství působícím ve zmíněné oblasti systém sdělování jejich pohybů prostřednictvím jedné z rádiových stanic uvedených v příloze I.
(2) Rádiové stanice v Německu a Francii přestaly s konečnou platností fungovat.
Odkazy na ně v příslušné příloze je proto nutné zrušit.
(3) Nařízení (EHS) č. 2166/83 je tedy nutné změnit.
(4) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro rybolov a akvakulturu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V příloze I nařízení (EHS) č. 2166/83 se zrušují tyto řádky: "Boulogne _BAR_ FFB _BAR_ _BAR_
Brest _BAR_ FFU _BAR_ _BAR_ Saint-Nazaire _BAR_ FFO _BAR_ _BAR_ Bordeaux _BAR_ FFC _BAR_ _BAR_
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost sedmým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1965/2001
ze dne 8. října 2001,
kterým se mění nařízení (EHS) č. 2807/83, kterým se stanoví zvláštní pravidla pro zaznamenávání údajů o úlovcích ryb členských států
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2847/93 ze dne 12. října 1993 o zavedení kontrolního režimu pro společnou rybářskou politiku [1], naposledy pozměněné nařízením Rady (ES) č. 2846/98 [2], a zejména na čl. 6 odst. 8 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Článek 6 nařízení (EHS) č. 2847/93 stanoví, že velitelé rybářských plavidel Společenství, jejichž celková délka je 10 metrů nebo vyšší, jsou povinni vést lodní deník. V přílohách IV a V nařízení Komise (EHS) č. 2807/83, kterým se stanoví zvláštní pravidla pro zaznamenávání údajů o úlovcích ryb členských států [3], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 2737/1999 [4], by proto mělo být jasně určeno, na která rybářská plavidla se tato povinnost vztahuje.
(2) Příloha VIIIa nařízení (EHS) č. 2807/83 uvádí seznam radiových stanic, jejichž prostřednictvím předávají rybářská plavidla Společenství některé zprávy.
Radiové stanice Německa a Francie uvedené v této příloze trvale ukončily svoji činnost.
Odkazy na ně by se proto měly v příslušné příloze zrušit.
(3) Je proto nutné změnit nařízení (EHS) č. 2807/83 v tomto smyslu.
(4) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro rybolov a akvakulturu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (EHS) č. 2807/83 se mění takto:
1. V příloze IV a V, se bod 2.1.1 nahrazuje tímto bodem:
"2.1.1. Plavidla, která musejí vést lodní deník
Všichni velitelé rybářských plavidel Společenství, jejichž celková délka je 10 metrů nebo vyšší, musejí vést lodní deník.
Velitelé rybářských plavidel, jejichž celková délka je nižší než 10 metrů, musejí rovněž vést lodní deník, pokud to členský stát, pod jehož vlajkou plavidlo pluje nebo v němž je zapsáno, požaduje."
2. V příloze VIIIa se zrušují tyto řádky: "Norddeich Radio _BAR_ DAN _BAR_
Boulogne _BAR_ FFB _BAR_ Bordeaux-Arcachon _BAR_ FFC _BAR_
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost sedmým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 1971/2001
ze dne 9. října 2001,
kterým se doplňuje příloha nařízení (ES) č. 2400/96 o zápisu určitých názvů do "Rejstříku chráněných označení původu a chráněných zeměpisných označení" podle nařízení Rady (EHS) č. 2081/92 o ochraně zeměpisných označení a označení původu zemědělských produktů a potravin
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2081/92 ze dne 14. července 1992 o ochraně zeměpisných označení a označení původu zemědělských produktů a potravin [1], naposledy pozměněné nařízením Komise (ES) č. 2796/2000 [2], a zejména na čl. 6 odst. 3 a 4 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Podle článku 5 nařízení (EHS) č. 2081/92 zaslala Belgie Komisi žádost o zápis názvu "Pâté Gaumais" jako zeměpisného označení.
(2) Podle článku 5 nařízení (EHS) č. 2081/92 zaslalo Španělsko Komisi tři žádosti o zápis názvů "Aceite del Bajo Aragón", "Sierra de Cazorla" a "Arroz de Valencia" nebo "Arròs de València" jako označení původu a dvě žádosti o zápis názvů "Botillo del Bierzo" a "Alcachofa de Tudela" jako zeměpisných označení.
(3) Podle čl. 6 odst. 1 uvedeného nařízení bylo shledáno, že těchto šest žádostí splňuje všechny požadavky uvedeného nařízení, a zejména že byly uvedeny všechny údaje požadované článkem 4.
(4) Komise neobdržela po zveřejnění názvů uvedených v příloze tohoto nařízení v Úředním věstníku Evropských společenství [3] žádné námitky podle článku 7 uvedeného nařízení.
(5) Uvedené názvy by tedy měly být zapsány do "Rejstříku chráněných označení původu a chráněných zeměpisných označení" a měly by být proto v rámci Společenství chráněny jako označení původu nebo zeměpisná označení.
(6) Příloha tohoto nařízení doplňuje přílohu nařízení Komise (ES) č. 2400/96 [4] naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 1356/2001 [5],
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Názvy uvedené v příloze tohoto nařízení se doplňují k příloze nařízení (ES) č. 2400/96 a podle čl.
3 nařízení (EHS) č. 2081/92 se zapisují do "Rejstříku chráněných označení původu a chráněných zeměpisných označení" jako chráněná označení původu (CHOP) a chráněná zeměpisná označení (CHZO).
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Rady (ES) č. 1987/2001
ze dne 8. října 2001,
kterým se mění nařízení (ES) č. 3072/95 o společné organizaci trhu s rýží
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 37 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Poslední pododstavec čl. 6 odst. 3 nařízení Rady (ES) č. 3072/95 ze dne 22. prosince 1995 o společné organizaci trhu s rýží [4] stanoví, že vyrovnávací platby se budou vyplácet v období mezi 16. říjnem a 31. prosincem po začátku probíhajícího hospodářského roku.
(2) Ustanovení čl. 8 odst. 1 nařízení Rady (ES) č. 1251/1999 ze dne 17. května 1999 o režimu podpor pro producenty některých plodin na orné půdě [5] stanoví, že se platby uskuteční mezi 16. listopadem a 31. lednem.
(3) Ustanovení čl. 6 odst. 10 nařízení Rady (EHS) č. 3508/92 ze dne 27. listopadu 1992 o zavedení integrovaného administrativního a kontrolního systému pro některé režimy podpor Společenství [6] stanoví jedinou žádost o podporu na plochu.
(4) Článek 7 nařízení (EHS) č. 3508/92 stanoví, že integrovaný kontrolní systém se vztahuje na všechny podané žádosti o podporu.
Ke zjednodušení správy plateb členskými státy je třeba sjednotit výplatní období pro podpory na plochu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V posledním pododstavci čl. 6 odst. 3 nařízení (ES) č. 3072/95 se data "16. říjen" a "31. prosinec" nahrazují daty "16. listopad" a "31. leden" v uvedeném pořadí.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 2013/2001
ze dne 12. října 2001
o dočasném povolení nové doplňkové látky a trvalém povolení doplňkové látky v krmivech
(Text s významem pro EHP)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici 70/524/EHS ze dne 23. listopadu 1970 o doplňkových látkách v krmivech [1], naposledy pozměněnou směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2001/46/ES [2], a zejména na článek 3 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Směrnice 70/524/EHS stanoví, že po přezkoumání žádosti podané v souladu s článkem 4 uvedené směrnice mohou být povoleny nové doplňkové látky.
(2) Čl. 9e odst. 1 směrnice 70/524/EHS stanoví, že dočasné povolení nové doplňkové látky může být uděleno, pokud jsou splněny podmínky uvedené v čl. 3a písm. b) až e) a pokud lze na základě dostupných výsledků důvodně předpokládat, že jejich použití ve výživě zvířat bude mít některý z účinků uvedených v čl. 2 písm. a). Dočasné povolení pro doplňkové látky uvedené v příloze C části II směrnice 70/524/EHS může být uděleno na dobu nejvýše čtyř let.
(3) Z vyhodnocení předložené dokumentace vyplývá, že nová užití enzymových přípravků popsaných v příloze I splňují uvedené podmínky a mohou tedy být dočasně povolena na dobu čtyř let.
(4) Hodnocení předložené dokumentace ukazuje, že pro ochranu zaměstnanců před expozicí těmito doplňkovými látkami mohou být nezbytná určitá ochranná opatření.
Tato ochrana by však měla být zajištěna používáním právních pravidel Společenství v oblasti bezpečnosti a ochrany zdraví zaměstnanců při práci.
(5) Vědecký výbor pro výživu zvířat zaujal příznivé stanovisko, pokud jde o bezpečnost enzymových přípravků.
(6) Černobylská havárie způsobila radioaktivní spad cesia, který kontaminoval pícniny v některých oblastech severní Evropy.
V důsledku dlouhého fyzického poločasu rozpadu radioaktivního cesia tyto spady ještě ovlivňují živočišnou výrobu.
Tato mimořádná situace stále přetrvává zejména v Norsku.
Látka uvedená v příloze II tohoto nařízení může být používána k dekontaminaci pícnin.
Příslušné norské orgány proto podpořily dokumentaci, který požaduje prodloužení doby povolení této látky.
(7) Tato doplňková látka je určena k použití v kontaminovaných oblastech po omezené časové období.
Ačkoli není za normálních okolností použití této doplňkové látky nezbytné, měla by ve Společenství zůstat dostupná pro případ dalších podobných havárií.
(8) Jelikož při jejím používání na úrovni členského státu ani při používání na úrovni Společenství od dočasného povolení v roce 1996 nebyly zjištěny žádné nepříznivé účinky, jsou splněny všechny podmínky čl. 3a směrnice 70/524/EHS.
Proto by tato doplňková látka náležející do skupiny radionuklidních pojiv, která jsou uvedena v příloze II měla získat trvalé povolení.
(9) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro krmiva,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Přípravky náležející do skupiny "enzymů", které jsou uvedeny v příloze I tohoto nařízení, se povolují jako doplňkové látky ve výživě zvířat za podmínek stanovených v příloze I.
Článek 2
Doplňkové látky náležející do skupiny "radionuklidních pojiv", která jsou uvedena v příloze II tohoto nařízení, se povolují jako doplňkové látky ve výživě zvířat za podmínek stanovených v příloze II.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 2015/2001
ze dne 12. října 2001,
kterým se mění nařízení (ES) č. 2235/2000, pokud jde o období provádění některých ustanovení nařízení (ES) č. 1839/95 a (ES) č. 1249/96
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1766/92 ze dne 30. června 1992 o společné organizaci trhu s obilovinami [1], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 1666/2000 [2], a zejména na čl. 10 odst. 4 a na čl. 12 odst. 1 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení Komise (ES) č. 1839/95 ze dne 26. července 1995, kterým se stanoví prováděcí pravidla k celním kvótám pro dovozy kukuřice a čiroku do Španělska a pro dovozy kukuřice do Portugalska [3], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 2235/2000 [4], obsahuje ustanovení o správě těchto dovozů.
(2) Čl. 2 odst. 5 nařízení Komise (ES) č. 1249/96 ze dne 28. června 1996, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (EHS) č. 1766/92, pokud jde o dovozní cla v odvětví obilovin [5], naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 2235/2000, stanoví za určitých podmínek snížení dovozního cla pro kukuřici setou tvrdozrnnou o 24 EUR/t. S ohledem na pohyb cen kukuřice seté tvrdozrnné na světovém trhu zvýšilo nařízení (ES) č. 2235/2000 částku snížení cla původně stanoveného nařízením (ES) č. 1249/96. Částka jistot stanovených nařízením (ES) č. 1249/96 byla přiměřeně upravena.
(3) Opatření stanovená nařízením (ES) č. 2235/2000 byla přijata na zkušební období jednoho roku, aby se vyřešily problémy se správou kvót uvedených v nařízení (ES) č. 1839/95. S ohledem na skutečnost, že byly tyto problémy ve zkušebním období vyřešeny ke spokojenosti různých stran, by měla být ustanovení nařízení (ES) č. 2235/2000 používána trvale.
(4) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro obiloviny,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Druhý pododstavec článku 3 nařízení (ES) č. 2235/2000 se zrušuje.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 2020/2001
ze dne 15. října 2001
o klasifikaci zemí a území pro statistiku zahraničního obchodu Společenství a statistiku obchodu mezi členskými státy
(Text s významem pro EHP)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1172/95 ze dne 22. května 1995 o statistice obchodu se zbožím Společenství a jeho členských států s třetími zeměmi [1], naposledy pozměněné nařízením Komise (ES) č. 1917/2000 [2], a zejména na článek 9 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Podle článku 9 nařízení (ES) 1172/95 odpovídá Komise za zavedení klasifikace zemí a území.
(2) Verze klasifikace platná dne 1. ledna 2001 byla uvedena v příloze k nařízení Komise (ES) č. 2032/2000 [3].
(3) Klasifikace zemí a území je založena na dvoumístném alfabetickém kódu ISO (A-2) v té míře, v jaké je slučitelný s požadavky právních předpisů Společenství. Je také vhodné poskytnout členským státům přechodné období, aby se mohly provedeným změnám přizpůsobit.
Za účelem zjednodušení je nezbytné ukončit toto přechodné období, jakmile vstoupí v platnost opatření upravující náležitosti jednotného správního dokladu.
(4) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro statistiku obchodu se zbožím s třetími zeměmi,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Verze klasifikace zemí a území pro statistiku zahraničního obchodu Společenství a statistiku obchodu mezi členskými státy platná od 1. ledna 2002 je uvedena v příloze.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. ledna 2002.
Do vstupu ustanovení měnících přílohy 37 a 38 nařízení Komise (EHS) č. 2454/93 [4] v platnost mohou členské státy používat třímístné číselné kódy, které jsou také uvedeny v příloze k tomuto nařízení.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 2022/2001
ze dne 15. října 2001,
kterým se mění nařízení (ES) č. 1623/2000, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení (ES) č. 1493/1999 o společné organizaci trhu s vínem, jež se týkají mechanismů trhu
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1493/1999 ze dne 17. května 1999 o společné organizaci trhu s vínem [1], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 2826/2000 [2], a zejména na článek 33 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
1623/2000 ze dne 25. července 2000, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1493/1999 o společné organizaci trhu s vínem, jež se týkají mechanismů trhu [3], naposledy pozměněné nařízením (ES) č.
1660/2001 [4], stanoví zavedení režimu podpor pro destilaci konzumního alkoholu z vína.
Uvedený režim byl poprvé zaveden v hospodářském roce 2000/01.
Na základě zkušeností v prvním roce jeho uplatňování je třeba tento režim změnit. Zejména z důvodu zajištění stabilnějšího vývoje během hospodářského roku je třeba destilaci zavést v několika oddělených částech.
(2) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro víno,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V čl. 63 odst. 1 nařízení (ES) č. 1623/2000 se doplňuje nový pododstavec, který zní: "Pro hospodářský rok 2000/01 se destilace zahajuje na období od 16. října do 15. listopadu. Maximální množství, na které mohou být uzavřeny smlouvy nebo prohlášení uvedené v článku 65, je 7 miliónů hektolitrů. Komise následně během jednoho nebo více období, která budou definována postupem podle článku 75 nařízení (ES) č. 1493/1999, zavede destilaci pro dodatečná množství."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 2025/2001
ze dne 16. října 2001,
kterým se mění nařízení (ES) č. 1663/95, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (EHS) č. 729/70 týkající se postupu schválení účetní závěrky záruční sekce EZOZF
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1258/1999 ze dne 17. května 1999 o financování společné zemědělské politiky [1], a zejména na čl. 4 odst. 8, čl. 6 odst. 2 a čl. 7 odst. 5 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Čl. 9 odst. 1 nařízení (ES) č. 1258/1999 a čl. 2 odst. 2 nařízení Komise (ES) č. 2390/1999 ze dne 25. října 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení (ES) č. 1663/95, pokud jde o formu a obsah účetních údajů pro účely schválení účetní závěrky záruční sekce EZOZF, které musí mít členské státy k dispozici pro Komisi [2], naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 1863/2001 [3], ukládají členským státům, aby Komisi na její žádost zpřístupnily účetní údaje. Ustanovení čl. 4 odst. 1 nařízení Komise (ES) č. 1663/95 ze dne 7. července 1995, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (EHS) č. 729/70 týkající se postupu schválení účetní závěrky záruční sekce EZOZF [4], naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 2245/1999 [5], je třeba těmto pravidlům přizpůsobit.
(2) Požadavky týkající se sdělování částek, které je třeba získat zpět, v ročních účetních závěrkách podle článku 5 nařízení (ES) č. 1663/95 na jedné straně a v měsíčních účetních závěrkách podle čl. 3 odst. 6a nařízení Komise (ES) č. 296/96 ze dne 16. února 1996 o údajích předávaných členskými státy a o měsíčním účtování výdajů financovaných záruční sekcí Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu (EZOZF) [6], naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 1934/2001 [7] na straně druhé, se liší. Tyto požadavky je proto třeba sjednotit provedením vhodné změny čl. 5 odst. 1 nařízení (ES) č. 1663/95.
(3) Podle čl. 5 odst. 2 nařízení Komise (ES) č. 1259/1999 ze dne 17. května 1999, kterým se stanoví společná pravidla pro režimy přímých podpor v rámci společné zemědělské politiky [8], ve znění nařízení (ES) č. 1244/2001 [9], mohou členské státy používat částky uvolněné na základě snížení nebo zrušení plateb podle článků 3 a 4 uvedeného nařízení na některá opatření v rámci podpory rozvoje venkova. Takto získané částky z plateb podpor musejí být uloženy na zvláštní účet otevřený pro každou platební agenturu nebo na jediný zvláštní účet otevřený na úrovni členského státu, který je určený výhradně k financování dodatečné podpory Společenství. Tento účet musí být rovněž součástí roční účetní závěrky ve smyslu čl. 4 odst. 1 písm. a) nařízení (ES) č. 1663/95.
(4) Pokyny ke kritériím pro schválení platební agentury je třeba vzhledem k vývoji výpočetní techniky aktualizovat, pokud jde o zpracování žádostí prostřednictvím systému výpočetní techniky.
(5) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem výboru fondu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (ES) č 1663/95 se mění takto:
1. V čl. 2 odst. 1 se zrušuje poslední odrážka prvního pododstavce a první věta druhého pododstavce.
2. V čl. 2 odst. 3 se slova "v odstavci 1" nahrazují slovy "v čl. 4 odst. 1 písm. c)".
3. V čl. 4 odst. 1 se doplňuje nové písmeno, které zní: "c) úplný záznam všech účetních údajů potřebných ke statistickým a kontrolním účelům ve formě a o obsahu stanovených na základě čl. 2 odst. 3 tohoto nařízení."
4. V článku 4 se odstavec 2 nahrazuje tímto: "2. Doklady a účetní údaje uvedené v odstavci 1 se Komisi zasílají do 10. února kalendářního roku následujícího po skončení dotyčného účetního období. Doklady uvedené v odst. 1 písm. a) a b) se zasílají ve čtyřech provedeních nebo v jednom provedení společně s provedením v elektronické podobě."
5. V článku 5 se odstavec 1 nahrazuje tímto: "1. Účetní závěrka uvedená v čl. 4 odst. 1 písm. a) obsahuje
a) výdaje rozepsané podle položek a podpoložek rozpočtu Společenství;
b) tabulku rozdílů podle položek a podpoložek mezi výdaji uvedenými v roční a výdaji uvedenými v měsíční účetní závěrce za totéž období v dokladu uvedeném v čl. 3 odst. 5 nařízení (ES) č. 296/96. Musí být doplněna vysvětlením každého rozdílu podle podpoložek;
c) tabulku pro konec účetního období uvedenou v čl. 3 odst. 6a písm. a) nařízení (ES) č. 296/96;
d) přehled intervenčních operací a výkaz množství a umístění zásob na konci účetního období;
e) potvrzení, že každý pohyb intervenčních zásob je zaznamenán v dokladech platebních agentur;
f) tabulky pro konec účetního období uvedené v čl. 3 odst. 6a písm. b) nařízení (ES) č. 296/96."
V bodě 6 přílohy se podbod vi) nahrazuje tímto: "Důvěrnost, jednotnost a dostupnost veškerých počítačových dat je nutno zajistit pomocí opatření přizpůsobených správní struktuře, personálnímu obsazení a technickému prostředí jednotlivých platebních agentur.
Finanční a technologické úsilí musí být přiměřené skutečně vyvstávajícím rizikům.
V každém používaném výpočetním systému musí existovat vhodné postupy pro
a) obecnou organizaci, řízení a audit;
b) fyzickou bezpečnost;
c) logickou bezpečnost;
d) vývoj systémů, programování a údržbu;
e) běžné činnosti;
f) telekomunikace;
g) mikropočítače;
h) pohotovostní plánování;
i) kontrola žádostí."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost sedmým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 2036/2001
ze dne 17. října 2001,
kterým se doplňuje příloha nařízení (ES) č. 2400/96 o zápisu určitých názvů do "Rejstříku chráněných označení původu a chráněných zeměpisných označení" podle nařízení Rady (EHS) č. 2081/92 o ochraně zeměpisných označení a označení původu zemědělských produktů a potravin
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2081/92 ze dne 14. července 1992 o ochraně zeměpisných označení a označení původu zemědělských produktů a potravin [1], naposledy pozměněné nařízením Komise (ES) č. 2796/2000 [2], a zejména na čl. 6 odst. 3 a 4 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Podle článku 5 nařízení (EHS) č. 2081/92 zaslaly Francie a Itálie Komisi sedm žádostí o zápis určitých názvů jako označení původu nebo zeměpisných označení.
(2) Podle čl. 6 odst. 1 uvedeného nařízení bylo shledáno, že tyto žádosti splňují všechny požadavky uvedeného nařízení, a zejména že byly uvedeny všechny údaje požadované článkem 4.
(3) Komise neobdržela po zveřejnění názvů uvedených v příloze tohoto nařízení v Úředním věstníku Evropských společenství [3] žádné námitky podle článku 7 uvedeného nařízení.
(4) Uvedené názvy by tedy měly být zapsány do "Rejstříku chráněných označení původu a chráněných zeměpisných označení" a měly by být proto v rámci Společenství chráněny jako označení původu nebo zeměpisná označení.
(5) Příloha tohoto nařízení doplňuje přílohu nařízení Komise (ES) č. 2400/96 [4] naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 1971/2001 [5],
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Názvy uvedené v příloze tohoto nařízení se doplňují k příloze nařízení (ES) č. 2400/96 a podle čl. 6 odst. 3 nařízení (EHS) č. 2081/92 se zapisují do "Rejstříku chráněných označení původu a chráněných zeměpisných označení" jako chráněná označení původu (CHOP) a chráněná zeměpisná označení (CHZO).
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 2047/2001
ze dne 18. října 2001,
kterým se mění nařízení (ES) č. 1623/2000, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1493/1999 o společné organizaci trhu s vínem, jež se týkají mechanismů trhu
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1493/1999 ze dne 17. května 1999 o společné organizaci trhu s vínem [1], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 2826/2000 [2], a zejména na článek 33 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Aby se destilační opatření stanovené v článku 29 nařízení (ES) č. 1493/1999 mohlo vztahovat na co nejvíce pěstitelů, bylo rozhodnuto odložit zahájení opatření ze dne 1. září na den 16. října 2001.
Palírnám, které potřebují alkohol rychle a chtěly by zavést destilaci co nejdříve, by toto zahájení mělo být pro zvýšení účinnosti opatření umožněno, a to rychlým schválením smluv o destilaci až do určitého procentního množství.
Změna musí být použitelná dnem zahájení tohoto destilačního opatření.
1623/2000 [3], naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 1660/2001 [4], stanoví prováděcí pravidla pro veřejné dražby vinného alkoholu, k použití ve Společenství jako bioethanol.
Na základě zkušeností by měla být změněna některá ustanovení, pokud jde o množství šarží nabízených k dražbě a lhůty k převzetí alkoholu.
(3) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro víno,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (ES) č. 1623/2000 se mění takto:
1. V článku 63 se doplňuje nový odstavec, který zní: "5a. Odchylně od odstavce 5 mohou členské státy schvalovat smlouvy uzavřené v období od 16. října 2001 do 31. října 2001 pro množství, které nepřesáhne 20 % množství stanoveného v každé smlouvě, bezprostředně po jejich předložení."
2. Článek 93 se mění takto:
a) Odstavec 2 se nahrazuje tímto: "2.
Objem alkoholu určený k prodeji sestává ze šarží. Šarže jsou sestavovány Komisí.
Jestliže Komise postupem podle článku 75 nařízení (ES) č. 1493/1999 nerozhodne jinak, je tolik šarží, kolik je uvedeno v seznamu schválených podniků, a jednotlivé šarže se přidělují všem schváleným podnikům uvedeným v seznamu.
Pokud některý podnik nepřijme alkohol nabídnutý k prodeji, musí to sdělit intervenční agentuře a Komisi do 30 dnů od zveřejnění oznámení o veřejné dražbě. Na nepřijatý alkohol se po datu oznámení zamítnutí nevztahuje zákaz fyzického pohybu podle čl.
95 odst. 2 tohoto nařízení a může být prodán při další veřejné dražbě."
b) Odstavec 5 se nahrazuje tímto: "5. Mimo případů, kdy vybraný podnik složil trvalou jistotu, složí před převzetím alkoholu a nejpozději v den vydání příkazu k převzetí u příslušné intervenční agentury jistotu na řádné provedení s cílem zajistit, že alkohol bude použit jako bioethanol v odvětví pohonných hmot."
c) Odstavec 6 se nahrazuje tímto: "6. Převzetí alkoholu musí být uzavřeno šest měsíců od oznámení rozhodnutí Komise."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 2055/2001
ze dne 19. října 2001,
kterým se mění nařízení (ES) č. 2603/1999, kterým se stanoví pravidla pro přechod na podporu pro rozvoj venkova podle nařízení Rady (ES) č. 1257/1999
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1257/1999 ze dne 17. května 1999 o podpoře pro rozvoj venkova z Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu (EZOZF) a o změně a zrušení některých nařízení [1], a zejména na čl. 53 odst. 1 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Pro nařízení uvedená v čl. 4 odst. 1 nařízení Komise (ES) č. 2603/1999 [2] naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 1929/2000 [3] čl. 4 odst. 2 stanoví datum, do kterého musí být Komisi doručena žádost o platby, aby mohly být nadále financovány z orientační sekce EZOZF. Toto ustanovení zkracuje lhůtu původně uvedenou v rozhodnutích Komise, kterými se poskytuje podpora z orientační sekce EZOZF, ve spojení s čl. 21 odst. 4 nařízení Rady (EHS) č. 4253/88 [4] naposledy pozměněným nařízením (ES) č. 3193/94 [5].
(2) Tato kratší lhůta, v níž musí Komise obdržet žádosti o platby, by mohla vést k významnému snížení výdajů orientační sekce EZOZF; proto je vhodné prodloužit danou lhůtu, tak, aby mohly být plně využity všechny prostředky dostupné z orientační sekce EZOZF.
(3) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro zemědělské struktury a rozvoj venkova,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. V čl. 4 odst. 2 nařízení (ES) č. 2603/1999 se první pododstavec nahrazuje tímto: "2. Platby vyplývající ze závazků, včetně vyrovnávacích příspěvků, vztahující se nejpozději k roku 1999, které členské státy převzaly před 1. lednem 2000, z nichž vzniknou členským státům výdaje před 1. lednem 2002, se nadále financují z orientační sekce EZOZF podle podmínek stanovených v nařízeních uvedených v odstavci 1 a v mezích finančních prostředků, které jsou k dispozici."
2. V článku 4 nařízení (ES) č. 2603/1999 se odstavec 3 nahrazuje tímto: "3. Podpora Společenství pro víceleté výdaje na opatření v případech uvedených v odstavci 2 prvním pododstavci, z nichž vzniknou členským státům výdaje po 1. lednu 2002, je v oblastech, které nespadají pod cíl 1 ve smyslu definice platné od 1. ledna 2000 financována ze záruční sekce EZOZF."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost sedmým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 2056/2001
ze dne 19. října 2001,
kterým se stanoví doplňková technická opatření pro obnovu populací tresky obecné v Severním moři a západně od Skotska
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 850/98 ze dne 30. března 1998 o zachování rybolovných zdrojů pomocí technických opatření na ochranu nedospělých mořských živočichů [1], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 973/2001 [2], a zejména na čl. 45 odst. 1 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) V listopadu 2000 upozornila Mezinárodní rada pro průzkum moří (ICES) na skutečnost, že populace tresky obecné v Severním moři (podoblast ICES IV a divize ICES IIa) a populace tresky obecné ve vodách západně od Skotska (podoblast ICES VI a divize ICES Vb) jsou vážně ohroženy.
(2) Na zasedání Rady ve dnech 14. a 15. prosince 2000 dospěly Komise a Rada k závěru, že je naléhavě nutné vypracovat plán obnovy uvedených populací tresky obecné.
(3) Bezodkladným požadavkem je snížení úlovků nedospělých tresek obecných stanovením:
- všeobecného zvětšení velikosti ok vlečných sítí a upevněných sítí používaných k odlovu tresky obecné, přičemž je nutné odchýlit se od podmínek týkajících se velikosti ok vlečných lovných zařízení stanovených v přílohách I a VI nařízení (ES) č. 850/98, a
- dodatečných podmínek, jimiž se zajistí, že jsou sníženy úlovky nedospělých tresek obecných chycených do vlečných sítí o velikosti ok menší než 120 mm.
(4) Řada opatření plánovaná pro Severní moře rovněž souvisí s obnovou populací tresky obecné ve vodách západně od Skotska, a proto by měla být přijata rovněž pro tuto zeměpisnou oblast, zatímco určitá opatření musejí být pro oblast západně od Skotska použita zvláštním způsobem.
(5) Tyto aspekty by měly být bez prodlení právně upraveny, a to před přepracováním nařízení (ES) č. 850/98, aby se tak odvětví rybolovu poskytl dostatečný čas na úpravu lovných zařízení.
(6) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro rybolov a akvakulturu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Toto nařízení se vztahuje na rybářská plavidla, která operují ve vodách Společenství v podoblastech ICES IV a VI a v divizích ICES IIa a Vb.
2. Nevztahuje se na rybářská plavidla, která operují v části podoblasti ICES VI vymezené přímkami spojujícími v uvedeném pořadí tyto zeměpisné souřadnice:
56° 00′ severní šířky, 07° 30′ západní délky,
56° 00′ severní šířky, 04° 00′ západní délky,
55° 00′ severní šířky, 04° 00′ západní délky,
55° 00′ severní šířky, 07° 30′ západní délky,
56° 00′ severní šířky, 07° 30′ západní délky.
3. V této oblasti se použijí podmínky stanovené v článcích 2 a 3 nařízení Rady (ES) č. 2549/2000 ze dne 17. listopadu 2000, kterým se stanoví doplňková technická opatření pro obnovu populací tresky obecné v Irském moři (divize ICES VIIa) [3].
Článek 2
Pro účely tohoto nařízení se použijí tyto definice:
1. "kapsou" se rozumí samotná kapsa zatahovací sítě, jak je definována v příloze nařízení Komise (EHS) č. 3440/84 ze dne 6. prosince 1984 o připevňování zařízení k vlečným sítím, dánským nevodům a podobným sítím [4];
2. "nástavcem" se rozumí nástavec, jak je definován v příloze nařízení (EHS) č. 3440/84.
Článek 3
Pro účely tohoto nařízení se procentní podíly úlovků uchovávaných na palubě vypočtou v souladu s podmínkami stanovenými v článku 5 nařízení (ES) č. 850/98.
Článek 4
Bez ohledu na podmínky stanovené v čl. 4 odst. 4 a čl. 15 odst. 1 nařízení (ES) č. 850/98:
1. se úlovek chycený vlečnou sítí pro lov při dně o velikosti ok v rozmezí od 70 do 79 mm v podoblasti ICES VI a/nebo v divizi ICES Vb a uchovávaný na palubě musí skládat nejméně ze 30 % humrů severských a nejvýše z 5 % tresek obecných;
2. se úlovek chycený vlečnou sítí pro lov při dně o velikosti ok v rozmezí od 80 do 109 mm a uchovávaný na palubě v divizi ICES IIa nebo v části podoblasti ICES IV severně od přímek spojujících v uvedeném pořadí tyto souřadnice:
bod na východním pobřeží Spojeného království na 55° 00′ severní šířky,
55° 00′ severní šířky, 05° 00′ východní délky,
56° 00′ severní šířky, 05° 00′ východní délky,
bod na západním pobřeží Dánska na 56° 00′ severní šířky,
musí skládat nejméně ze 30 % humrů severských;
3. se úlovek chycený vlečnou sítí pro lov při dně o velikosti ok v rozmezí od 100 do 109 mm v podoblasti ICES VI a/nebo v divizi ICES Vb a uchovávaný na palubě jakéhokoliv rybářského plavidla musí skládat:
- nejméně ze 70 % libovolné směsi tresek jednoskvrnných, štikozubců obecných, tresek bezvousých, ďasů mořských, kambal, rejnokovitých, tresek tmavých a humrů severských (Nephrops) a nejvýše z 5 % tresek obecných nebo
- nejméně ze 70 % libovolné směsi cílových druhů uvedených v delším seznamu těchto cílových druhů pro velikost ok v rozmezí od 80 do 99 mm stanoveném v příloze I nařízení (ES) č. 850/98 a/nebo mníků mořských, mníků modrých, tresek tmavých, světlounů bělookých, tkaničnic tmavých, Hoplostethus atlanticus, tresek (druh) (Phycis spp.) a mníkovců bělolemých (Brosme brosme) a nejvýše z 5 % tresek obecných;
4. úlovek chycený vlečnou sítí pro lov při dně o velikosti ok v rozmezí od 110 do 119 mm a uchovávaný na palubě jakéhokoliv rybářského plavidla se musí skládat:
- nejméně ze 70 % tresek tmavých a nejvýše 3 % tresek obecných nebo
- v případě úlovků chycených v podoblasti ICES VI anebo v divizi ICES Vb a uchovávaných na palubě nejméně ze 70 % libovolné směsi cílových druhů uvedených v delším seznamu těchto cílových druhů pro velikost ok sítí v rozmezí od 80 do 99 mm stanoveném v příloze I nařízení (ES) č. 850/98 a/nebo mníků mořských, mníků modrých, tresek tmavých, světlounů bělookých, tkaničnic tmavých, Hoplostethus atlanticus, tresek (druh) (Phycis spp.) a mníkovců bělolemých (Brosme brosme) a nejvýše ze 5 % tresek obecných.
Během roku 2002 se však může úlovek chycený pomocí vlečných sítí pro lov při dně o velikosti ok v rozmezí od 110 do 119 mm a uchovávaný na palubě jakéhokoliv rybářského plavidla skládat:
- nejméně z 50 % libovolné směsi tresek jednoskvrnných, tresek bezvousých, platýsů velkých, jazyků obecných, platýsů červených, kambal, rejnokovitých a ďasů mořských a nejvýše z 25 % tresek obecných v případě úlovků chycených v podoblasti ICES IV a/nebo divizi ICES IIa nebo
- nejméně z 50 % libovolné směsi tresek jednoskvrnných, tresek bezvousých, kambal, ďasů mořských, rejnokovitých, platýsů černých, mníkovců bělolemých, mníků mořských a tresek tmavých a nejvýše z 25 % tresek obecných v případě úlovků chycených v podoblasti ICES VI anebo v divizi ICES Vb;
5. je zakázáno uchovávat na palubě nebo používat jednu nebo více vlečných sítí pro lov při dně nebo sítě o velikosti ok v rozmezí od 100 do 119 mm:
- pokud není každá síť opatřena dílcem ze sítě se čtvercovými oky o velikosti nejméně 90 mm a tento dílec není k síti připevněn v souladu s podmínkami stanovenými v čl. 7 odst. 2 a 3 nařízení (ES) č. 850/98 nebo
- pokud se úlovek uchovávaný na palubě neskládá alespoň ze 70 % libovolné směsi cílových druhů uvedených v delším seznamu cílových druhů pro velikost ok v rozmezí od 80 do 99 mm stanoveném v příloze I nařízení (ES) č. 850/98 a/nebo mníků mořských, mníků modrých, tresek tmavých, světlounů bělookých, tkaničnic tmavých, Hoplostethus atlanticus, tresek (druh) (Phycis spp.) a mníkovců bělolemých (Brosme brosme) a nejvýše z 5 % tresek obecných nebo
- pokud každá taková síť není připevněna a uskladněna v souladu s podmínkami stanovenými v čl. 20 odst. 1 nařízení Rady (EHS) č. 2847/93 ze dne 12. října 1993 o zavedení kontrolního režimu pro společnou rybářskou politiku [5];
6. pokud odstavce 1 až 5 nestanoví jinak, nesmějí úlovky tresky obecné uchovávané na palubě jakéhokoliv plavidla, které je vybaveno vlečnou sítí pro lov při dně o velikosti ok v rozmezí od 32 do 119 mm, přesahovat 20 % hmotnosti všech úlovků mořských živočichů uchovávaných na palubě;
7. na úlovky uchovávané na palubě a chycené pomocí vlečných lovných zařízení pro lov při dně o velikosti ok nejméně 120 mm se podmínky týkající se procentních podílů cílových a necílových druhů nevztahují.
Článek 5
1. Je zakázáno používat jakoukoliv vlečnou síť pro lov při dně, která má:
i) čtvercová oka, jejichž strany nemají přibližně stejnou délku;
ii) kapsu zatahovací sítě a libovolný nástavec, jejichž celková napnutá délka u sítí o velikosti ok nejméně 70 mm přesahuje 36 metrů;
iii) kapsu a libovolný nástavec, sestavené z více než jednoho dílce síťového materiálu, jehož délkové rozměry horní poloviny nebo horního křídla nejsou stejné jako délkové rozměry dolní poloviny nebo dolního křídla;
iv) kapsu vlečné sítě nebo nástavec nebo dílec ze sítě se čtvercovými oky, které nejsou vyrobeny výlučně z jednoho druhu síťového materiálu;
v) kapsu připevněnou jinak než všitou do časti sítě před kapsou zatahovací sítě,
vi) kapsu a/nebo nástavec ze sítě o velikosti ok nejméně 55 mm, které nejsou zhotoveny ze síťového materiálu z jednoduchého vlákna, v němž žádné vlákno není silnější než 8 mm, ani ze síťového materiálu z dvojitého vlákna, v němž žádné vlákno není silnější než 5 mm.
2. S výjimkou vlečných sítí vlečených pomocí výložníků na bocích plavidla je zakázáno používat jakoukoliv vlečnou síť pro lov při dně:
i) o velikosti ok v rozmezí od 70 do 89 mm, která má více než 120 ok po celém obvodu kapsy zatahovací sítě, bez spojek a okrajů;
ii) o velikosti ok větší než 90 mm, která má více než 100 ok po celém obvodu kapsy zatahovací sítě, bez spojek a okrajů;
iii) o velikosti ok v rozmezí od 70 do 99 mm, pokud horní polovina této sítě nesestává z dílce síťového materiálu, který je připevněn přímo k horní žíni sítě nebo nejvýše ke třem řadám síťového materiálu s libovolně velkými oky, jenž je připevněn přímo k horní žíni sítě, a který přesahuje zadní část sítě nejméně o 15 ok a je zhotoven ze síťového materiálu s kosočtverečnými oky, v němž není žádné oko menší než 140 mm;
iv) o velikosti ok v rozmezí od 70 do 99 mm, pokud není v souladu s podmínkami stanovenými v čl. 7 odst. 2 a 3 nařízení (ES) č. 850/98 do této sítě včleněn dílec se čtvercovými oky o velikosti ok nejméně 80 mm.
Podmínky stanovené v odstavcích iii) a iv) se nepoužijí, pokud se úlovek uchovávaný na palubě a chycený pomocí sítě nebo sítí o velikosti ok v rozmezí od 80 do 99 mm skládá nejméně z:
- 85 % hřebenatek malých nebo
- 40 % jazyků obecných a nejvýše z 5 % tresek obecných.
3. Je zakázáno uchovávat na palubě nebo používat jakékoliv vlečné sítě vlečené pomocí výložníků na bocích plavidla o velikosti ok alespoň 80 mm, pokud celou horní polovinu přední části této sítě netvoří dílec ze síťového materiálu, v němž žádné oko není menší než 180 mm a který je připevněn:
- přímo k horní žíni sítě nebo
- nejvýše na tři řady síťového materiálu o libovolné velikostí ok připevněného přímo k horní žíni sítě.
Dílec ze síťoviny musí zadní část sítě přesahovat o minimální počet ok, který se získá:
i) vydělením délky výložníků sítě v metrech dvanácti;
ii) vynásobením výsledku získaného v bodě i) číslem 5400 a
iii) vydělením výsledku získaného v bodě ii) velikostí nejmenšího oka v dílci v milimetrech a
iv) zanedbáním desetinného čísla ve výsledku získaného v bodě iii).
Článek 6
1. Je zakázáno používat jakékoliv vlečné sítě vlečené pomocí výložníků na bocích plavidla o velikosti ok v rozmezí od 32 do 119 mm v těchto zeměpisných oblastech:
- divize ICES IIa,
- část podoblasti ICES IV severně od 56° 00′ severní šířky,
- divize ICES Vb a
- podoblast ICES VI severně od 56° 00′ severní šířky.
2. Je však povoleno používat jakoukoliv vlečnou síť vlečenou pomocí výložníků na bocích plavidla o velikostí ok v rozmezí od 100 do 119 mm v oblasti vymezené východním pobřežím Spojeného království mezi 55° 00′ severní šířky a 56° 00′ severní šířky a přímkami spojujícími v uvedeném pořadí tyto souřadnice:
bod na východním pobřeží Spojeného království na 55° 00′ severní šířky,
55° 00′ severní šířky 05° 00′ východní délky,
56° 00′ severní šířky 05° 00′ východní délky,
bod na východním pobřeží Spojeného království na 56° 00′ severní šířky,
pokud se úlovky chycené v této oblasti pomocí takového lovného zařízení a uchovávané na palubě skládají nejvýše z 5 % tresek obecných.
3. V podoblasti ICES IV a/nebo v divizi ICES IIa je zakázáno současně zachovávat na palubě plavidla vlečné sítě vlečené pomocí výložníků na bocích, jejichž velikosti ok se pohybují v jiných rozsazích než od 32 do 99 mm, od 100 do 119 mm, a sítě o velikosti ok nejméně 120 mm.
Článek 7
Bez ohledu na podmínky stanovené v článku 11 a v příloze VI nařízení (ES) č. 850/98 je zakázáno uchovávat na palubě množství tresky obecné vyšší 30 % hmotnostních celkové hmotnosti mořských živočichů uchovávaných na palubě a chycených pomocí upevněných lovných zařízení, pokud velikost ok těchto lovných zařízení není alespoň 140 mm.
Článek 8
1. V podoblasti ICES IV a/nebo v divizi ICES IIa je zakázáno používat jakékoliv vlečné sítě pro lov při dně o velikosti ok v rozmezí od 70 do 79 mm.
V roce 2002 se však plavidlům Společenství a norským plavidlům ve vodách Společenství podoblasti ICES IV povoluje rybolov pomocí vlečných sítí pro lov při dně, s výjimkou vlečných sítí vlečených pomocí výložníků na bocích plavidla, které mají kapsy zatahovací sítě o velikosti ok nejméně 70 mm a jsou zhotoveny výhradně ze síťového materiálu se čtvercovými oky.
Úlovek chycený pomocí těchto vlečných sítí a uchovávaný na palubě se musí skládat nejméně ze 30 % humrů severských.
2. Zákaz rybolovu pomocí tralových sítí s rozpěrnými deskami, párových vlečných sítí pro lov při dně a dánských nevodů v severní části podoblasti ICES IV, jak je stanoven v čl. 30 odst. 3 nařízení (ES) č. 850/98, se nepoužije.
Článek 9
Bez ohledu na ustanovení uvedená v čl. 7 odst. 5 nařízení (ES) č. 850/98 se norským plavidlům povoluje lovit ve vodách Společenství v podoblasti ICES IV garnáty rodu Pandalus pomocí vlečných sítí pro lov při dně o velikosti ok v rozmezí od 32 do 54 mm, do nichž jsou v souladu s podmínkami norských právních předpisů vsazeny třídící mřížky.
Článek 10
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 2064/2001
ze dne 22. října 2001
o zařazení určitého zboží do kombinované nomenklatury
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku [1], naposledy pozměněné nařízením Komise (ES) č. 1783/2001 [2], a zejména na článek 9 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) K zajištění jednotného uplatňování kombinované nomenklatury tvořící přílohu uvedeného nařízení je nezbytné přijmout opatření k zařazení zboží uvedeného v příloze tohoto nařízení.
(2) Nařízení (EHS) č. 2658/87 stanovilo všeobecná pravidla pro výklad kombinované nomenklatury.
Tato pravidla se vztahují i na každou jinou nomenklaturu, která je na ní plně nebo částečně založena nebo k ní přidává další třídění a která je zřízena zvláštními předpisy Společenství za účelem uplatňování celních a jiných opatření týkajících se obchodu se zbožím.
(3) Podle uvedených všeobecných pravidel musí být zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze tohoto nařízení zařazeno na základě odůvodnění ve sloupci 3 do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2.
(4) Je účelné, aby s výhradou platných opatření Společenství týkajících se systému dvojité kontroly a prvotního a následného dohledu Společenství nad textilními výrobky při dovozu do Společenství, závazné informace o sazebním zařazení zboží do kombinované nomenklatury, které vydaly orgány členských států a které nejsou v souladu s tímto nařízením, mohla osoba, které byly tyto informace vydány, nadále používat po dobu šedesáti dnů v souladu s čl. 12 odst. 6 nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství [3], naposledy pozměněného nařízením Evropského parlamentu a Rady č. 2700/2000 [4].
(5) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro celní kodex,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze se v kombinované nomenklatuře zařazuje do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2 této tabulky.
Článek 2
S výhradou platných opatření Společenství týkajících se systémů dvojité kontroly a prvotního a následného dohledu Společenství nad textilními výrobky při dovozu do Společenství, mohou být závazné informace o sazebním zařazení zboží vydané celními orgány členských států, které nejsou v souladu s tímto nařízením, podle čl. 12 odst. 6 nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 nadále používány po dobu šedesáti dnů.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 2065/2001
ze dne 22. října 2001,
kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 104/2000, pokud jde o informování spotřebitelů o produktech rybolovu a akvakultury
(Text s významem pro EHP)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem nařízení Rady (ES) č. 104/2000 ze dne 17. prosince 1999 o společné organizaci trhu s produkty rybolovu a akvakultury [1], ve znění nařízení Komise (ES) č. 939/2001 [2], a zejména na čl. 4 odst. 4 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Podle článku 4 nařízení (ES) č. 104/2000 mohou být některé produkty rybolovu nabízeny k maloobchodnímu prodeji pouze tehdy, je-li splněna řada požadavků týkajících se informací pro spotřebitele.
Měla by být stanovena oblast působnosti tohoto závazku.
(2) Musí být možné upravit podle potřeb trhu seznam obchodních označení přijatých na území členského státu.
(3) Měla by být upřesněna pravidla informování spotřebitelů, zejména pokud jde o obchodní označení daného druhu, způsob produkce a oblast odlovu.
(4) Malá množství produktů mohou být osvobozena od povinnosti týkající se visaček nebo nálepek, pokud splňují řadu požadavků, které je třeba definovat.
(5) Měl by být upřesněn rozsah informací předávaných v průběhu celého odbytového řetězce.
(6) Je třeba stanovit, aby členské státy zavedly režim kontroly zpětného vysledování původu produktů, na které se vztahuje toto nařízení.
(7) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro produkty rybolovu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
KAPITOLA I
Oblast působnosti
Článek 1
Aniž jsou dotčena ustanovení použitelná na základě směrnice 2000/13/ES Evropského parlamentu a Rady [3], toto nařízení se vztahuje na produkty rybolovu a akvakultury uvedené v seznamech a popsané pod kódy kapitoly 3 kombinované nomenklatury, včetně produktů v hotovém balení, které jsou bez ohledu na původ uváděny na trh na území Společenství.
KAPITOLA II
Změny seznamů obchodních označení a pravidla informování spotřebitelů
Článek 2
1. Všechny druhy, které nejsou uvedeny v seznamu obchodních označení přijatých členským státem, mohou být na trh uváděny pod prozatímním obchodním označením stanoveným příslušným orgánem členského státu.
Konečné obchodní označení uvedené v seznamu přijatých označení stanoví členský stát do pěti měsíců od data, kdy bylo pro dotčený druh zavedeno prozatímní obchodní označení.
2. Všechny změny seznamu obchodních označení přijatých členským státem se bez prodlení oznámí Komisi, a ta o nich informuje ostatní členské státy.
Článek 3
Pro účely čl. 4 odst. 1 písm. a) nařízení (ES) č. 104/2000 je obchodním označením druhu název zavedený v každém členském státě v souladu s čl. 4 odst. 2 uvedeného nařízení.
Hospodářské subjekty mohou při prodeji konečnému spotřebiteli uvést také vědecký název příslušného druhu.
Článek 4
1. V souladu s čl. 4 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 104/2000 obsahuje popis způsobu produkce jednu z těchto poznámek podle toho, zda byl produkt uloven v mořských nebo sladkých vodách nebo pochází z akvakultury:
- ve španělštině:
"… pescado …" nebo "… pescado en aguas dulces …" nebo "… criado …",
- v dánštině:
"… fanget …" nebo "… fanget i ferskvand …" nebo "… opdrættet …",
- v němčině:
"… gefangen …" nebo "… aus Binnenfischerei …" nebo "… aus Aquakultur …" nebo "… gezüchtet …",
- v řečtině:
"… αλιευμένο …" nebo "…αλιευμένο σε γλυκά νερά …" nebo "… υδατοκαλλιέργειας …",
- v angličtině:
"… caught …" nebo "… caught in freshwater …" nebo "… farmed …" nebo "… cultivated …",
- ve francouzštině:
"… pêché …" nebo "…pêché en eaux douces …" nebo "…élevé …",
- v italštině:
"… pescato …" nebo "… pescato in acque dolci …" nebo "…allevato …",
- v nizozemštině:
"… gevangen …" nebo "… gevangen in zoet water …" nebo "… aquacultuurproduct …",
- v portugalštině:
"… capturado …" nebo "… capturado em água doce …" nebo "… de aquicultura …",
- ve finštině:
"… pyydetty …" nebo "… pyydetty makeasta vedestä …" nebo "… viljelty …",
- ve švédštině:
"… fiskad …" nebo "… fiskad i sötvatten …" nebo "…odlad …".
2. U druhů ulovených v moři mohou členské státy povolit, aby se při prodeji konečnému spotřebiteli vynechal popis způsobu produkce, pokud je z obchodního označení a z oblasti odlovu zcela zřejmé, že jde o druhy ulovené v moři.
Takové povolení nemusí být poskytnuto, existují-li o způsobu produkce pochybnosti.
3. Pro účely uvádění způsobu produkce se farmovými produkty rozumí produkty, které pocházejí z akvakultury, jak je popsána v odst. 2.2 písm. a) přílohy III nařízení Rady (ES) č. 2792/1999 [4].
Článek 5
1. Při uvedení oblasti odlovu v souladu s čl. 4 odst. 1 písm. c) nařízení (ES) č. 104/2000 se poskytnou tyto údaje:
a) u produktů ulovených v moři odkaz na jednu z oblastí uvedených v příloze tohoto nařízení;
b) u produktů ulovených ve sladkých vodách odkaz na členský stát nebo třetí zemi, která je zemí původu produktu;
c) u farmových produktů odkaz na členský stát nebo třetí zemi, kde produkt prošel konečným stádiem vývoje.
Proběhl-li chov ve více členských státech nebo třetích zemích, může členský stát, v němž je produkt prodáván konečnému spotřebiteli, povolit, aby na něm byly při takovém prodeji uvedeny různé členské státy nebo třetí země, v nichž chov proběhl.
2. Hospodářské subjekty mohou oblast odlovu uvádět přesněji.
Článek 6
1. Pokud se k prodeji nabízí směs různých druhů, musí být údaje zmíněné v čl. 4 odst. l nařízení (ES) č. 104/2000 uvedeny pro každý druh.
2. Pokud se k prodeji nabízí směs složená z téhož druhu, který byl však získán různými způsoby produkce, musí se u každé šarže uvést způsob.
Pokud se k prodeji nabízí směs složená z téhož druhu, který však pochází z různých oblastí odlovu nebo zemí chovu, musí se uvést alespoň příslušná oblast šarže, která je množstvím nejreprezentativnější, a jde-li o produkty rybolovu, údaje o různých oblastech odlovu, a jde-li o farmové produkty, údaje o různých oblastech chovu.
Článek 7
Pro účely čl. 4 odst. 1 nařízení (ES) č. 104/200 stanoví každý členský stát malá množství produktů prodávaná přímo spotřebitelům, pokud tato množství nepřesahují při každém nákupu hodnotu 20 EUR. Tato malá množství mohou pocházet pouze z vlastního podniku prodejce.
KAPITOLA III
Zpětné vysledování a kontrola
Článek 8
Požadované informace o obchodním označení, způsobu produkce a oblasti odlovu musejí být dostupné v každé fázi uvádění dotčeného druhu na trh.
Tyto informace a vědecký název dotčeného druhu se poskytnou prostřednictvím nálepky nebo obalu produktu nebo prostřednictvím průvodního obchodního dokladu včetně faktury.
Článek 9
1. Členské státy zavedou režim kontroly používání článku 8.
2. Členské státy sdělí Komisi opatření přijatá na základě odstavce 1 ihned po jejich přijetí, avšak nejpozději do 31. března 2002.
Členské státy sdělí Komisi nejpozději do 31. března 2002 stávající opatření, která odpovídají požadavkům článku 8.
KAPITOLA IV
Závěrečná ustanovení
Článek 10
Toto nařízení vstupuje v platnost sedmým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 2066/2001
ze dne 22. října 2001,
kterým se mění nařízení (ES) č. 1622/2000, pokud jde o používání lysozymu ve vinařských produktech
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1493/1999 ze dne 17. května 1999 o společné organizaci trhu s vínem [1], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 2826/2000 [2], a zejména na článek 46 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Příloha IV nařízení (ES) č. 1493/1999 povoluje přidávání lysozymu do příslušných vinařských produktů.
(2) Nařízením Komise (ES) č. 1622/2000 ze dne 24. července 2000, kterým se stanoví některá prováděcí pravidla k nařízení (ES) č. 1493/1999 o společné organizaci trhu s vínem a zavádí se kodex Společenství pro enologické postupy a ošetření [3], naposledy pozměněným nařízením (ES) č. 1655/2001 [4], se stanoví zejména mezní hodnoty a podmínky pro používání některých látek povolených nařízením (ES) č. 1493/1999. Mezní hodnoty těchto látek jsou stanoveny v příloze IV.
(3) Pokusy týkající se používání lysozymu při výrobě vína provedené dvěma členskými státy prokázaly, že přidání této látky významně přispívá ke stabilizaci vín a umožňuje výrobu jakostních vín se sníženým obsahem oxidu siřičitého.
Jeho použití je tedy třeba povolit a nejvyšší přípustné dávky musí být stanoveny v souladu s technickými požadavky zjištěnými při pokusech.
(4) Nařízení (ES) č. 1622/2000 je tedy třeba změnit tak, aby umožňovalo používání lysozymu a zároveň byla splněna kritéria čistoty stanovená směrnicí Komise96/77/ES ze dne 2. prosince 1996, kterou se stanoví specifická kritéria pro čistotu potravinářských přídatných látek jiných než barviva a náhradní sladidla [5], naposledy pozměněnou směrnicí 2001/30/ES [6].
(5) Řídící výbor pro víno nezaujal stanovisko ve lhůtě stanovené předsedou,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (ES) č. 1622/2000 se mění takto:
1. vkládá se nový článek, který zní: "Článek 11a
Lysozym
Lysozym, jehož používání povoluje příloha IV bod 1 písm. r) a bod 3 písm. zb) nařízení (ES) č. 1493/1999, může být použit pouze tehdy, vyhovuje-li požadavkům stanoveným v příloze VIIIa tohoto nařízení."
2. v příloze IV se do tabulky doplňuje nový řádek, který zní:
Lysozym (1) _BAR_ 500 mg/l _BAR_ 500 mg/l _BAR_
3. vkládá se nová příloha, jejíž znění je uvedeno v příloze tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 2070/2001
ze dne 23. října 2001,
kterým se mění nařízení (ES) č. 2366/98, kterým se stanoví pravidla pro režim podpory produkce olivového oleje pro hospodářské roky 1998/99, 1999/2000 a 2000/01
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady č. 136/66/EHS ze dne 22. září 1966 o zřízení společné organizace trhu s oleji a tuky [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1513/200 [2], a zejména na článek 5 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1638/98 ze dne 20. července 1998, kterým se mění nařízení č. 136/66/EHS o zřízení společné organizace trhu s oleji a tuky [3], ve znění nařízení (ES) č. 1513/2001, a zejména na článek 2 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2261/84 ze dne 17. července 1984, kterým se stanoví obecná pravidla pro poskytování podpory produkce olivového oleje a podpory organizacím producentů olivového oleje [4], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 1638/98, a zejména na článek 19 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení (ES) č. 1513/2001, kterým se mění nařízení č. 136/66/EHS a (ES) č. 1638/98, pokud jde o prodloužení doby platnosti režimu podpory a o strategii jakosti olivového oleje, prodloužilo platnost pravidel platných v současné době v odvětví olejů a tuků do konce hospodářského roku 2003/04. Nařízení Komise (ES) č. 2366/98 [5] naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 648/2001 [6] je tudíž třeba změnit.
(2) Článek 15 nařízení (EHS) č. 2261/84 stanoví, že pokud kontroly v uznané lisovně nepotvrdí údaje ve skladových výkazech této lisovny, musí dotyčný členský stát stanovit množství oleje, pro které bude podpora poskytnuta, pro každého pěstitele, přičemž vezme v úvahu výnosy oliv a oleje stanovené standardní metodou podle článku 18 uvedeného nařízení. Aby způsobilé množství odráželo co nejvěrněji skutečnou produkci dotyčných producentů, musí vzít členský stát v době stanovení uvedeného množství v úvahu rovněž jiné objektivní faktory. Takovými kritérii jsou počet dotyčných olivovníků, výnos stanovený pro danou homogenní oblast a koeficient, beroucí na národní úrovni v úvahu rozdíl mezi produkcí stanovenou na základě odhadu výnosů a skutečnou produkcí stanovenou Komisí podle čl. 17a odst. 2 nařízení (EHS) č. 2261/84; tato kritéria je třeba zohlednit při výpočtu způsobilého množství.
(3) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro oleje a tuky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (ES) č. 2366/98 se mění takto:
1. V názvu se slova "hospodářské roky 1998/99, 1999/2000 a 2000/01" nahrazují slovy "hospodářské roky 1998/99 až 2003/04".
2. V čl. 14 odst. 1 druhém pododstavci se slova "hospodářské roky 1998/99, 1999/2000 a 2000/01" nahrazují slovy "hospodářské roky 1998/99 až 2003/04".
3. Čl. 15 odst. 1 druhý pododstavec se nahrazuje tímto: "Aniž jsou dotčeny nároky, které dotyční pěstitelé oliv mohou vznést vůči lisovně, nesmí množství způsobilé k podpoře přesáhnout ani množství uvedené v podaných žádostech o podporu, ani množství vypočtené tak, že
- počet olivovníků dotyčného pěstitele se vynásobí
- průměrným výnosem homogenní oblasti, v níž se dané olivovníky nacházejí a
- koeficientem, odpovídajícím poměru mezi produkcí stanovenou pro členský stát podle čl. 17a odst. 2 nařízení (EHS) č. 2261/84 a produkcí získanou pro tentýž členský stát odhadem výnosů a počtem olivovníků.
Pokud je žádáno o podporu pro olej získaný z více lisoven, stanoví se počet olivovníků v poměru k danému množství oleje."
4. V čl. 26 odst. 2 se slova "hospodářské roky 1998/99, 1999/2000 a 2000/01" nahrazují slovy "hospodářské roky 1998/99 až 2002/03".
5. V čl. 28 odst. 2 se slova "v hospodářském roce 2000/01" nahrazují slovy "v hospodářských letech 2000/01 až 2002/03".
6. V čl. 30 odst. 1 třetím pododstavci se slova "20 % lisoven v hospodářském roce 2000/01" nahrazují slovy "20 % lisoven v hospodářských letech 2000/01 až 2003/04".
7. Článek 32 poslední pododstavec se nahrazuje tímto: "Nejpozději dnem 1. ledna hospodářských roků 1999/2000 až 2003/04 předloží producentské členské státy souhrnnou zprávu o počtu kontrol provedených podle článku 28, 29 a 30, o počtu případů, v nichž se požadovala úprava, s uvedením příslušných údajů nebo množství, o sankcích uložených nebo zvažovaných, jakož i stručné vyhodnocení zavedeného kontrolního režimu a zaznamenaných obtíží."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost sedmým dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (ES) č. 2080/2001
ze dne 23. října 2001
o uložení konečného antidumpingového cla z dovozu vnitřních převodových nábojů jízdních kol pocházejících z Japonska
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 384/96 ze dne 22. prosince 1995 o ochraně před dumpingovými dovozy ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství [1], a zejména na článek 9 uvedeného nařízení,
s ohledem na návrh Komise předložený po konzultaci s poradním výborem,
vzhledem k těmto důvodům:
A. ŘÍZENÍ
1. Zahájení
(1) Dne 27. července 2000 Komise zveřejnila v Úředním věstníku Evropských společenství [2] oznámení o zahájení antidumpingového řízení (dále jen "oznámení o zahájení") ve věci dovozu vnitřních převodových nábojů jízdních kol (dále jen "VPN") pocházejících z Japonska.
(2) Toto řízení bylo zahájeno následkem stížnosti, kterou podala dne 6. července 2000 firma SRAM Deutschland GmbH, která představuje významný podíl výroby VPN ve Společenství.
(3) V této stížnosti byly uvedeny důkazy o dumpingu uvedených výrobků a o významné újmě, která z něj vyplývá, jež byly považovány za dostatečné odůvodnění k zahájení antidumpingového řízení.
2. Šetření
(4) O zahájení řízení Komise oficiálně informovala známé dotčené strany – vyvážející výrobce, dovozce a uživatele, jakož i zástupce příslušné vyvážející země, stěžovatele a dalšího výrobce ve Společenství.
Dotčeným stranám byla poskytnuta příležitost k předložení písemných připomínek a k žádosti o slyšení ve lhůtě stanovené v oznámení o zahájení.
(5) Řada stran podala písemné připomínky.
Všem stranám, které o to požádaly ve výše uvedené lhůtě a prokázaly, že existují konkrétní důvody pro jejich slyšení, byla poskytnuta příležitost ke slyšení.
(6) Komise zaslala dotazníky všem stranám, o nichž je známo, že se jich tento případ týká, a všem ostatním firmám, které daly o sobě vědět ve lhůtě stanovené v oznámení o zahájení řízení.
Obdržela užitečné odpovědi od stěžujícího si výrobce Společenství, od osmi nespřízněných dovozců ve Společenství, od 35 uživatelů a od japonského vyvážejícího výrobce.
(7) O podrobné údaje o srovnatelnosti jednotlivých typů VPN prodávaných na trhu Společenství bylo požádáno dalším dotazníkem 58 stran (výrobní odvětví Společenství, vyvážející výrobce, dva spříznění dovozci, devět nespřízněných dovozců a 45 uživatelů).
Došlo 49 užitečných odpovědí.
Byly obdrženy také reakce 137 stran, hlavně výrobců jízdních kol, maloobchodníků, spotřebitelů a sdružení uživatelů.
(8) Komise si opatřila a ověřila všechny údaje považované za nezbytné k rozhodnutí o dumpingu, újmě a zájmu Společenství, včetně provedení ověřovacích návštěv v objektech těchto podniků:
A. výrobce Společenství
- SRAM Deutschland GmbH, Schweinfurt, Německo;
B. vyvážející výrobce v Japonsku
- Shimano Inc., Sakai, Japonsko;
C. spříznění dovozci ve Společenství
- Shimano Europa GmbH (nizozemská pobočka), Nunspeet, Nizozemsko
- Shimano Benelux B.V., Nunspeet, Nizozemsko;
D. nespříznění dovozci ve Společenství
- Paul Lange & Co, Stuttgart, Německo.
(9) Návštěvy na místě byly provedeny také v objektech těchto uživatelů ve Společenství:
- Batavus B.V., Heerenveen, Nizozemsko,
- Biria GmbH, Edingen-Neckarhausen, Německo,
- Epple Zweidrad GmbH, Memmingen, Německo,
- Helkama, Hanko, Finsko,
- Koninklijke Gazelle B.V., Dieren, Nizozemsko,
- Tunturi, Turku, Finsko.
(10) Šetření dumpingu a újmy trvalo od 1. července 1999 do 30. června 2000 (dále jen "doba šetření").
Pokud jde o tendence významné pro ocenění újmy, byly analyzovány údaje za dobu od 1. ledna 1996 do 30. června 2000 (dále jen "sledované období"), přičemž doba využitá k vypracování závěrů o cenovém podbízení a prodeji pod cenou se shoduje s výše uvedenou dobou šetření.
3. Prozatímní opatření
(11) Vzhledem k potřebě dalšího prozkoumání některých aspektů újmy, příčin a zájmu Společenství nebyla vůči Japonsku přijata žádná prozatímní antidumpingová opatření.
4. Další postup
(12) V tom stadiu byly vyžádány další údaje, zejména od vyvážejícího výrobce, a všechny strany byly informovány o předběžném hodnocení tohoto případu Komisí.
Komise pokračovala ve vyhledávání a ověřování všech informací, které považovala za nezbytné pro své konečné závěry.
Zejména byla provedena další šetření v objektech vyvážejícího výrobce v Japonsku, u jednoho nespřízněného dovozce ve Společenství a u uživatelů ve Společenství.
(13) Všechny strany byly informovány o podstatných skutečnostech a úvahách, na jejichž základě bylo zamýšleno doporučit uložení konečných antidumpingových cel.
Byla jim rovněž poskytnuta lhůta, během které mohly po tomto oznámení předložit své připomínky.
(14) Ústní a písemné připomínky předložené stranami byly posouzeny s provedením případných odpovídajících úprav a závěrů.
B. DOTYČNÝ VÝROBEK A OBDOBNÝ VÝROBEK
1. Dotyčný výrobek
(15) Dotyčným výrobkem je vnitřní převodový náboj definovaný jako náboj kola jízdního kola s integrovaným řadícím systémem se třemi nebo vícerými rychlostmi bez ohledu na to, zda brzdový systém je nebo není zabudován do náboje, připojen k náboji nebo namontován na jiný díl jízdního kola.
(16) Šetření ukázalo, že dotyčný výrobek se používá výlučně jako integrovaný převodový náboj kola jízdního kola k pohonu jízdního kola.
(17) Šetření rovněž ukázalo, že existují tři základní typy VPN, a to "náboje se zpáteční brzdou" (u nichž je v náboji zabudován řadící systém i systém zpáteční brzdy), "náboje s bubnovou brzdou" (v náboji je zabudován řadící systém a ručně ovládaný brzdový systém) a "náboje s volnoběžkou" (v náboji je zabudován jen řadící systém), které mají stejné základní fyzické a technické vlastnosti a použití.
(18) V tomto ohledu vyvážející výrobce a některé další dotčené strany tvrdily, že výše uvedené typy VPN mají odlišné fyzické vlastnosti.
Zejména argumentovali tím, že uživatelé považují náboje se zpáteční brzdou (se systémem zpětného sešlápnutí pedálu), s bubnovou brzdou a s volnoběžkou (s ručně ovládaným brzdovým systémem) za výrobky odlišného typu, a to vzhledem k odlišnosti brzdových systémů.
Tvrdili, že z tohoto důvodu by se šetření mělo omezit jen na náboje se zpáteční brzdou.
(19) Šetření ukázalo, že hlavní fyzickou a technickou vlastností VPN je samotný systém řazení rychlostí, který je vždy zabudován v náboji.
VPN sestává ze sady ozubených koleček integrovaných v náboji, což se od vnějšího systému řazení (přehazovačky) liší.
Zda a který typ brzdového systému (pokud vůbec některý) je k náboji připojen, i když je to významné za účelem výpočtu a srovnání cen, neovlivňuje základní vlastnosti a použití VPN a je tedy, pokud jde o definici dotyčného výrobku, nevýznamné.
(20) Šetření ukázalo také to, že různé typy VPN jsou vzájemně zaměnitelné a mají stejné použití.
(21) Vzhledem k výše uvedenému musel být požadavek na vyloučení některých typů VPN z působnosti tohoto šetření odmítnut a všechny VPN, které obsahují mechanismus řazení se třemi a více rychlostmi, se považují za účelem tohoto šetření za stejný výrobek.
2. Obdobný výrobek
(22) Šetření ukázalo, že základní fyzické a technické vlastnosti VPN vyráběných a prodávaných výrobním odvětvím Společenství ve Společenství, jakož i VPN vyrobených a prodávaných na domácím japonském trhu, a VPN dovezených do Společenství z Japonska jsou stejné.
Navíc je i konečné použití VPN stejné.
(23) Vzhledem k výše uvedenému se konstatuje, že všechny tyto výrobky jsou obdobné ve smyslu čl. 1 odst. 4 nařízení Rady (ES) č. 384/96 (dále jen "základní nařízení").
C. DUMPING
1. Běžná hodnota
(24) K určení běžné hodnoty bylo nejprve rozhodnuto o tom, zda celkový objem domácího odbytu dotyčných výrobků byl reprezentativní ve smyslu čl. 2 odst.
2 základního nařízení, tj. zda domácí odbyt těchto výrobků představoval pět nebo více procent objemu odbytu dotyčných výrobků vyvezených do Společenství. Bylo konstatováno, že tento požadavek byl splněn.
(25) Vyvážející výrobce tvrdil, že ceny některých vzorů prodaných na domácím trhu, které se velmi podobají vyvezeným vzorům, by mohly být použity k určení běžné ceny, jestliže by byly upraveny podle rozdílů nákladů výroby.
Komise ověřila stupeň podobnosti 19 dotyčných vyvezených vzorů a dvou podobných vzorů prodaných na domácím trhu a dospěla k závěru, že jsou velmi podobné a je možné je srovnávat.
(26) Pak bylo zkoumáno, zda celkový domácí odbyt každého vzoru vyvezeného do Společenství představoval 5 % nebo více objemu odbytu téhož vzoru vyvezeného do Společenství.
Bylo zjištěno, že tohoto rozsahu se dosáhlo jen u čtyř vzorů.
(27) U těchto čtyř vzorů bylo šetřeno, zda byl dosažen dostatečný odbyt běžným způsobem obchodování podle čl. 2 odst. 4 základního nařízení.
(28) Bylo zjištěno, že u tří ze čtyř vzorů představoval domácí odbyt nad jednotkovou cenou více než 80 % tohoto odbytu a že vážená průměrná jednotková cena v Japonsku byla vyšší než vážená průměrná jednotková cena.
Vzhledem k tomu byla běžná hodnota u těchto tří vzorů určena na základě vážené průměrné ceny skutečně zaplacené za všechen domácí odbyt uvedených vzorů.
(29) U čtvrtého vzoru představoval objem domácího odbytu nad jednotkovou cenou méně než 10 % odbytu.
U tohoto vzoru i u všech ostatních vzorů, které nebyly prodávány na japonském trhu v dostatečných množstvích, byla běžná hodnota určena na základě výrobních nákladů vyvážejícího výrobce u dotyčných vyvezených vzorů s připočtením přiměřené částky na odbyt, obecné a správní výdaje ("OOSV") a zisk podle čl. 2 odst.
3, 5 a 6 základního nařízení. Výše výdajů na OOSV vycházela z domácího odbytu VPN, který dosáhl reprezentativního množství.
Ziskové rozpětí vycházelo z domácího odbytu VPN dosaženého v rámci běžného obchodování.
2. Vývozní cena
(30) Asi 40 % vývozního odbytu ve Společenství představuje prodej přímo nezávislým klientům a jeho vývozní ceny byly zjištěny na základě cen, které tito klienti skutečně zaplatili nebo mají zaplatit v souladu s čl. 2 odst. 8 základního nařízení.
(31) Zbývající odbyt připadá na spřízněné společnosti založené ve Společenství. Proto byly vývozní ceny za tento odbyt konstruovány podle čl.
2 odst. 9 základního nařízení, zejména na základě ceny, za kterou byly dovezené výrobky nejdříve znovu prodány nezávislému kupci.
Ke stanovení spolehlivé vývozní ceny byly provedeny úpravy s přihlédnutím ke všem nákladům, které vznikly příslušným dovozcům v době mezi dovozem a dalším prodejem, a k dosaženým ziskům.
Jako ziskové rozpětí bylo použito vážené průměrné ziskové rozpětí nezávislých dovozců.
3. Srovnání
(32) Za účelem korektního srovnání byly provedeny přiměřené úpravy přihlížející k rozdílům podle čl. 2 odst.
10 základního nařízení, které ovlivnily cenovou srovnatelnost. Podobně bylo přihlédnuto k fyzickým vlastnostem, slevám, přepravě, pojištění, manipulaci, nakládání a pomocným nákladům, balení, úvěrovým nákladům, poprodejním nákladům, provizím a směnám měn.
4. Dumpingové rozpětí
(33) Podle čl. 2 odst. 10 a 11 základního nařízení bylo dumpingové rozpětí stanoveno na základě srovnání vážených průměrných běžných hodnot a vážených průměrných vývozních cen na úrovni závodu, a to u téhož vzoru a na stejném obchodním stupni.
(34) Toto srovnání ukázalo existenci dumpingu, přičemž se dumping rovnal částce, o kterou běžná hodnota překročila vývozní cenu.
Vážené průměrné dumpingové rozpětí vyjádřené v procentech dovozní ceny CIF na hranici Společenství bez zaplacení cla činí 36,6 %.
(35) Vyvážející výrobce představuje celý rozsah japonského vývozu VPN do Společenství.
Vzhledem k tomu je zbytkové dumpingové rozpětí konečně stanoveno na téže úrovni.
D. VÝROBNÍ ODVĚTVÍ SPOLEČENSTVÍ
1. Definice výroby Společenství
(36) V době podání stížnosti a během doby šetření vyráběli dotyčné výrobky na trhu Společenství dva výrobci:
- stěžovatel,
- další výrobce ve Společenství ("druhý výrobce Společenství"), na kterého připadalo v době šetření méně než 10 % celkové odhadované výroby VPN ve Společenství.
Tento druhý výrobce Společenství neodpověděl na dotazník a nezaujal ke stížnosti své stanovisko.
(37) Vyvážející výrobce požádal, aby Komise přezkoumala čísla týkající se druhého výrobce Společenství.
V tomto ohledu je třeba uvést, že při nedostatku spolupráce druhého výrobce Společenství musely být použity nejlepší dostupné údaje, které poskytl v tomto případě jak stěžovatel, tak jediný spolupracující vyvážející výrobce.
Rovněž bylo zjištěno, že krátce po ukončení šetření upadl tento výrobce do likvidace a ukončil výrobu.
(38) Z výše uvedeného vyplývá, že výroba stěžovatele a druhého výrobce Společenství představuje celkovou výrobu Společenství ve smyslu čl. 4 odst. 1 základního nařízení.
2. Definice výrobního odvětví Společenství
(39) Bylo zjištěno, že stěžující si spolupracující výrobce Společenství představuje hlavní podíl celkové výroby Společenství dotyčných výrobků, a to více než 90 %. Proto byl učiněn závěr, že stěžující si výrobce Společenství představoval výrobní odvětví Společenství ve smyslu čl. 5 odst. 4 a čl. 4 odst. 1 základního nařízení. Proto je dále uváděn jen jako "výrobní odvětví Společenství".
E. ÚJMA
1. Předběžná poznámka
(40) Vzhledem k tomu, že existuje jen jeden spolupracující vyvážející výrobce a že výrobní odvětví Společenství zahrnuje jen jednu společnost, jsou zvláštní data týkající se těchto společností předložena ve formě indexů, aby byla zachována důvěrnost předložených údajů v souladu s čl. 19 základního nařízení.
2. Spotřeba Společenství
(41) Spotřeba Společenství byla vypočtena na základě objemů odbytu výrobního odvětví Společenství, odhadu odbytu druhého výrobce Společenství a dovozů japonského vyvážejícího výrobce na trh Společenství.
Pokud jde o odbyt druhého výrobce Společenství, byl proveden jeho odhad na základě údajů předložených výrobním odvětvím Společenství a vyvážejícím výrobcem.
Nebyly zjištěny žádné dovozy pocházející z jiných třetích zemí.
(42) Na základě výše uvedeného bylo zjištěno, že spotřeba VPN se během sledovaného období snížila o 5 %.
Zatímco v letech 1996–1998 se snížila jen o 4 %, v letech 1998–1999 se snížila o 8 %.
Během doby šetření se spotřeba opět zvýšila, a to téměř na úroveň roku 1998.
3. Dotyčné dovozy
a) Objem dotyčných dovozů
(43) Od roku 1996 do doby šetření se objem dotyčných dovozů pocházejících z uvedené země zvýšil o významných 23 %.
Zatímco se tyto dovozy od roku 1996 do roku 1998 snížily o 14 %, od roku 1998 do konce doby šetření se zvýšily až o 43 %.
Z vývoje za jednotlivé roky vyplývá, že přes pokles spotřeby v roce 1999 (o 8 % oproti roku 1998) se dotyčné dovozy zvýšily v roce 1999 oproti roku 1998 o 17 %.
V roce 1999 a během doby šetření bylo zvýšení objemu těchto dovozů ještě výraznější (+22 %).
b) Podíl dotyčných dovozů na trhu
(44) Během projednávané doby se podíl dotyčných dovozů na trhu při poklesu trhu Společenství zvýšil o více než 30 %.
V letech 1996–1998 se podíl vyvážejícího výrobce na trhu snížil o 10 %, avšak v letech 1998–1999 se zvýšil o 30 % a pak v roce 1999 a během doby šetření vzrostl o dalších 11 % v souladu s výše uvedeným vývojem objemu jeho vývozu.
c) Průměrné ceny dotyčných dovozů
(45) Na základě údajů poskytnutých vyvážejícím výrobcem se ukázalo, že v letech 1996–1998 se ceny japonských VPN prodaných na trhu Společenství snížily o 5 %.
V roce 1999 vzrostly o 15 % a během doby šetření o další 2 %.
V této souvislosti je třeba si povšimnout, že tento cenový vývoj se zakládá výlučně na údajích předložených vyvážejícím výrobcem, které není možné ověřit za celou dobu šetření.
d) Cenové podbízení
(46) K určení výše cenového podbízení byly ceny VPN prodaných výrobním odvětvím Společenství porovnány s cenami japonského vyvážejícího výrobce na trhu Společenství za dobu šetření.
Toto srovnání bylo provedeno u srovnatelných typů VPN prodaných na stejném obchodním stupni, a to zejména za prodeje prvnímu nezávislému klientovi.
i) Srovnatelnost
(47) Jak je vysvětleno výše v bodu 7 odůvodnění, o podrobnější údaje o srovnatelnosti výrobků jednotlivých typů VPN prodaných na trhu Společenství bylo požádáno dalším dotazníkem.
Na základě těchto odpovědí byly identifikovány přímo srovnatelné typy VPN vyrobené japonským vyvážejícím výrobcem a prodané na trhu Společenství s typy vyrobenými a prodanými výrobním odvětvím Společenství na tomto trhu.
(48) Za účelem účelného cenového srovnání bylo tedy zajištěno, aby VPN mohly být porovnány podle typů s přihlédnutím zejména k počtu rychlostí.
ii) Úpravy
(49) Výrobní odvětví Společenství uvedlo, že některé VPN prodávané vyvážejícím výrobcem na trhu Společenství byly vybaveny hliníkovými pouzdry nábojů, zatímco jím prodávané srovnatelné náboje byly vybaveny výlučně pouzdry nábojů vyrobenými z oceli.
Výrobní odvětví Společenství tvrdilo, že ceny vyvážejícího výrobce mají proto být upraveny směrem dolů, aby odrážely tržní hodnotu tohoto významného rozdílu.
Japonský vyvážející výrobce sice uznal, že úprava je na místě, tvrdil však, že s ohledem na rozdíly ve výrobních nákladech nemá být úprava řádově větší než 5 %.
(50) Šetření v tomto ohledu ukázalo, že více než 55 % sedmirychlostních nábojů se zpáteční brzdou a 100 % sedmirychlostních nábojů s volnoběžkou, prodaných vyvážejícím výrobcem v době šetření na trhu Společenství, bylo vybaveno hliníkovými pouzdry, zatímco výrobní odvětví Společenství prodávalo srovnatelné VPN výlučně s ocelovými pouzdry.
(51) Na základě dostupných údajů, zejména údajů ceníku vyvážejícího výrobce, bylo zjištěno, že VPN vybavené hliníkovými pouzdry nábojů měly během doby šetření ceny vyšší asi o 22 % než stejné VPN s ocelovými pouzdry nábojů.
Podle seznamu obchodních transakcí za dobu šetření, poskytnutého vyvážejícím výrobcem, však byly ceny skutečně fakturované za hliníkové náboje jen o 11 % vyšší než ceny za odpovídající ocelové náboje.
(52) S přihlédnutím k těmto okolnostem bylo konstatováno, že mezi VPN vybaveným hliníkovým pouzdrem a VPN vybaveným ocelovým pouzdrem existoval rozdíl v objektivní tržní hodnotě.
Tento rozdíl byl určen ve výši 11 % ceny hliníkového náboje.
(53) Výrobní odvětví Společenství i vyvážející výrobce kromě toho požadovali, aby na základě údajných rozdílů mezi dotyčnými typy výrobků byly provedeny další úpravy.
Bylo jim však sděleno, že žádný z uvedených rozdílů nebyl shledán objektivním a měřitelným, zejména pokud jde o tržní hodnotu.
Tyto další požadavky obou stran proto musely být zamítnuty.
iii) Cenové podbízení
(54) Na základě výše uvedeného a po provedení dalších ověřování byly uznány dva typy VPN (náboje se zpáteční brzdou a náboje s volnoběžkou) představující asi 78 % tržeb výrobního odvětví Společenství na trhu Společenství a asi 85 % vývozů japonského vývozce za srovnatelné a dosažené na stejném obchodním stupni.
Tyto VPN prodávané na trhu Společenství výrobním odvětvím Společenství a vyvážejícím výrobcem byly porovnány navzájem a podle typu v tomto členění:
- třírychlostní náboje se zpáteční brzdou,
- sedmirychlostní náboje se zpáteční brzdou,
- třírychlostní náboje s volnoběžkou,
- sedmirychlostní náboje s volnoběžkou.
(55) Posuzované prodejní ceny za dotyčného vyvážejícího výrobce byly ceny na úrovni CIF hranice Společenství včetně cla.
Prodejní ceny výrobního odvětví Společenství byly upraveny popřípadě na úroveň ceny ze závodu, tj. s vyloučením přepravních nákladů.
(56) Výsledky tohoto srovnání provedeného na základě vývozní ceny a průměrné vážené běžné hodnoty ukázaly, že průměrné rozpětí cenového podbízení, vyjádřené v procentech průměrné prodejní ceny výrobního odvětví Společenství, představovalo během doby šetření 6,8 %.
4. Postavení výrobního odvětví Společenství
a) Předběžná poznámka
(57) Podle čl. 3 odst. 5 základního nařízení prozkoumala Komise všechny ekonomické faktory a ukazatele ovlivňující postavení výrobního odvětví Společenství na jeho domácím trhu.
b) Výroba, kapacita a využití kapacity
(58) Během sledovaného období výroba výrobního odvětví Společenství vzrostla o 3 %.
(59) V letech 1998–1999 se však výroba výrobního odvětví Společenství významně snížila, a to o 19 %, zatímco objem spotřeby Společenství se ve stejné době snížil jen o 8 %.
Během doby šetření se výroba zase zvýšila (oproti roku 1999 o 18 %), byla však pod úrovní roku 1998.
Toto zvýšení výroby, přes pokles objemu tržeb výrobního odvětví Společenství na jeho domácím trhu, se vysvětluje zvýšeným vývozem výrobního odvětví Společenství do třetích zemí během doby šetření.
(60) Při nezměněné výrobní kapacitě během uvažované doby byla tendence využití výrobní kapacity podobná s vývojem výroby, přičemž se pohybovala na úrovni 50–65 %.
c) Objem odbytu, podíl na trhu a růst
(61) Od roku 1996 do doby šetření se objem odbytu výrobního odvětví Společenství nespřízněným klientům ve Společenství snížil o 6 %.
Výrobní odvětví Společenství dosáhlo v letech 1996–1998 souběžně se zvýšením výroby i zvýšení odbytu o 8 %.
Pak v roce 1999 objem odbytu klesl oproti roku 1998 o 17 %.
Tento pokles byl daleko výraznější než pokles spotřeby Společenství v tomto období, který se omezil na 8 %.
Malé zvýšení objemu odbytu v době šetření oproti roku 1999 (o 4 %) nestačilo k tomu, aby výrobní odvětví Společenství předchozí pokles objemu odbytu dohnalo.
(62) Ačkoli podíl výrobního odvětví Společenství na trhu se v letech 1996–1998 zvýšil o 13 %, v roce 1998 a v době šetření opět klesl na úroveň roku 1996.
To je třeba vidět v souvislosti se snížením spotřeby. Tato situace souvisela s významným zvýšením objemu dotyčných dovozů na trh Společenství v uvedené době o 43 %.
(63) Je třeba poznamenat, že vyvážející výrobce tvrdil, že výrobní odvětví Společenství dokázalo během uvažované doby zvýšit svůj podíl na trhu na úkor druhého výrobce Společenství.
Šetření však ukázalo, že toto tvrzení nebylo podložené.
Ve skutečnosti došlo v době šetření ke zvýšení podílu japonského vyvážejícího výrobce na trhu na úkor jak výrobního odvětví Společenství, tak druhého výrobce Společenství, zejména v době od roku 1998 do doby šetření.
Údaje o skutečných tržbách ukazují, že pokles objemu odbytu výrobního odvětví Společenství a druhého výrobce Společenství během uvedené doby zcela převzal japonský vyvážející výrobce.
d) Ceny a faktory ovlivňující ceny
(64) Během sledovaného období průměrné prodejní ceny VPN prodaných výrobním odvětvím Společenství na trhu Společenství významně klesly, a to o 21 %.
V této souvislosti je třeba poznamenat, že ani rozdíly ceny jednotlivých typů VPN ani výrobní sortiment výrobního odvětví Společenství na trhu Společenství se během této doby významně nezměnily.
Proto snížení průměrné ceny není způsobeno změnou výrobního sortimentu ve směru příklonu k levnějším typům VPN.
(65) Zatímco ceníky ukazují, že japonské ceny se za sledované období zřejmě zvýšily, je třeba poukázat na to, že během šetření stále ještě byly nižší než ceny Společenství na trhu Společenství, a to v průměru asi o 7 %.
Z toho je možné také vyvodit, že během značných časových úseků sledovaného období byl rozdíl mezi cenami japonského vyvážejícího výrobce a Společenství skutečně vyšší.
To mělo vliv na stlačení domácích cen do té míry, že ve sledovaném období nebyly ziskové.
To bylo zvlášť zřetelné během doby šetření.
e) Zásoby
(66) Výše zásob udržovaných výrobním odvětvím Společenství byla během sledovaného období, s výjimkou let 1997–1998, dosti nízká.
Bylo to následkem zejména té skutečnosti, že výrobní odvětví Společenství vyrábí hlavně na zakázky a ne na sklad.
Proto vliv vývoje zásob na postavení výrobního odvětví Společenství, pokud nějaký byl, byl zejména během doby šetření zanedbatelný.
Hodnocení zásob se neukazuje být významným faktorem při zkoumání ekonomického postavení výrobního odvětví Společenství.
f) Ziskovost a hospodářské výsledky
(67) Pokud jde o ziskovost, v roce 1996 utrpělo výrobní odvětví Společenství ztráty představující 5–10 % obratu.
V roce 1997 se situace zlepšila, bylo téměř dosaženo zisku.
V období od roku 1997 do doby šetření, po převzetí výrobního odvětví Společenství (předtím Mannesmann Sachs) firmou SRAM Deutschland GmbH, výrobní odvětví Společenství svou činnost restrukturalizovalo a snížilo tím své náklady téměř o 20 %.
Během sledovaného období bylo dosaženo snížení nákladů až o 26 %.
Přes tyto skutečnosti bylo hospodaření výrobního odvětví Společenství za celé sledované období ztrátové.
(68) Od vyrovnané situace v roce 1997 bylo možné očekávat, že úsilí vynaložené výrobním odvětvím Společenství k restrukturalizaci a snížení nákladů povede k ziskovosti.
Výsledky tohoto úsilí však byly podkopány stlačením cen výrobního odvětví Společenství, k němuž došlo zejména v roce 1999 a v době šetření.
Z toho vyplývá, že bez restrukturalizace činnosti by ztráty výrobního odvětví Společenství byly ještě vyšší, respektive, že výroba VPN ve Společenství by byla zcela ukončena.
Ztráty, které výrobní odvětví Společenství utrpělo během doby šetření představovaly kolem 3 % obratu.
Je třeba poznamenat, že tento výsledek nebere v úvahu restrukturalizaci a mimořádné náklady, které vznikly výrobnímu odvětví Společenství během sledovaného období.
(69) Snížení výrobních cen a ztrát vedlo ve sledovaném období ke zlepšení vývoje hotovosti výrobního odvětví Společenství.
Souběžně s vývojem ztrát výrobního odvětví Společenství se vývoj jeho hotovosti významně zhoršil, zejména od roku 1997 do roku 1999, během doby šetření se však poněkud zlepšil.
g) Investice, výnos investic a schopnost získávat kapitál
(70) Investice provedené ve sledovaném období byly vysoké, zejména v roce 1999.
To se vysvětluje výstavbou nového závodu na výrobu VPN v Německu, který byl uveden do provozu počátkem roku 1999.
Tato investice ukazuje, že tato společnost zamýšlí být i nadále aktivním činitelem na tomto trhu a má pro dotyčný výrobek dlouhodobou strategii.
(71) V tomto ohledu šetření ukázalo, že restrukturalizace provedená výrobním odvětvím Společenství vedla během doby šetření k mírnému zvýšení provozního výnosu investic.
Toto zlepšení však nemění nic na skutečnosti, že finanční výsledek výrobního odvětví Společenství za celé sledované období byl pasivní.
(72) Přes vzniklé finanční ztráty nebylo shledáno, že by se výrobní odvětví Společenství setkávalo s vážnými potížemi, pokud jde o jeho schopnost získávat kapitál.
h) Zaměstnanost, produktivita a mzdy
(73) Zaměstnanost klesla v roce 1998 oproti roku 1997 o 17 % a pak zůstala do doby šetření stabilní, a to i přes potíže, s nimiž se výrobní odvětví Společenství setkávalo.
(74) Při stávající úrovni výroby a při snížení počtu zaměstnanců se produktivita práce za dobu od roku 1997 do doby šetření zvýšila.
(75) Celková výše mezd se ve sledovaném období mírně zvýšila.
Průměrná mzda na zaměstnance byla dosti stabilní.
i) Velikost dumpingového rozpětí
(76) Dopad velikosti skutečného dumpingového rozpětí na výrobní odvětví Společenství nelze považovat za zanedbatelný, vezmeme-li v úvahu objem a ceny dotyčných dovozů.
Šetření vcelku ukázalo, že dovezené výrobky pocházející z Japonska byly v době šetření prodány na trhu Společenství za dumpingové ceny.
Cenový tlak na ceny Společenství by bez dumpingu zřejmě byl býval nižší nebo žádný.
5. Závěr o újmě
(77) Během sledovaného období se objem dovozu pocházejícího z Japonska na trh Společenství významně zvýšil a hlavní příslušné ukazatele poškozování trhu Společenství se vyvíjely záporně.
(78) Tento vývoj byl zvláště patrný v roce 1998 a během doby šetření, kdy se objem dotyčných dovozů zvýšil o 43 %, zatímco spotřeba Společenství poklesla o 1 %.
To umožnilo vyvážejícímu výrobci získat další významný podíl na trhu Společenství (12 procentních bodů), a to hlavně na úkor výrobního odvětví Společenství.
V této souvislosti je potřeba poznamenat, že dotyčné dovozy během doby šetření podtrhávaly ceny výrobního odvětví Společenství asi o 7 % a že prodejní ceny výrobního odvětví Společenství byly stlačeny tak, že nedosahovaly žádné ziskové úrovně.
(79) Bylo zjištěno také to, že k hlavnímu negativnímu vývoji hospodářské situace výrobního odvětví Společenství došlo v téže době, zejména v roce 1998 a během doby šetření, kdy objem jeho tržeb klesl o 13 % a jeho prodejní ceny o 7 %.
Výroba se snížila o 4 % a podíl výrobního odvětví Společenství na trhu se snížil až o 7 procentních bodů.
Přes restrukturalizační úsilí a snížení cen se ziskovost snížila a zůstala pasivní, a to souběžně s tlakem na prodejní ceny pociťovaným výrobním odvětvím Společenství na jeho domácím trhu.
(80) Na základě výše uvedeného, a zejména na základě postižení výrobního odvětví Společenství snížením prodejní ceny, ziskovosti a podílu na trhu, především v době od roku 1998 do doby šetření, se konstatuje, že Společenství utrpělo v době šetření významnou újmu ve smyslu čl. 3 odst. 1 základního nařízení.
F. PŘÍČINY
1. Úvod
3 odst. 6 a 7 základního nařízení bylo zkoumáno, zda dumpingové dovozy VPN pocházejících z Japonska způsobily výrobnímu odvětví Společenství újmu v rozsahu, který je možné hodnotit jako významný.
Kromě dumpingových dovozů byly zkoumány také známé faktory, které mohly v dané době poškozovat výrobní odvětví Společenství, aby bylo zajištěno, že možná újma způsobená těmito dalšími faktory nebude připisována dotyčným dumpingovým dovozům.
2. Účinek dumpingových dovozů
(82) Během sledovaného období se objem dumpingových dovozů pocházejících z Japonska na trh Společenství zvýšil o 23 % a jejich podíl na trhu vzrostl o 39 %, což představuje významný zisk dosažený na úkor výrobců ve Společenství.
(83) Spojení mezi újmou, kterou utrpělo výrobní odvětví Společenství, a dumpingovými dovozy ukazuje zejména vývoj pozorovaný od roku 1998 do konce doby šetření.
Během tohoto období se objem dumpingových dovozů pocházejících z Japonska zvýšil o 43 % a jejich podíl na trhu Společenství se zvýšil až o 44 %.
(84) Bylo zjištěno, že výrobní odvětví Společenství byl podrobeno cenovému tlaku, který se projevil podbízením cen, prováděným japonským vyvážejícím výrobcem, a vývojem cen výrobního odvětví Společenství, které byly stlačeny v značném rozsahu.
Tento cenový tlak byl dále zvýšen skutečností, že trh VPN je při existenci jen dvou provozovatelů cenově průhledný.
Výše uvedený vývoj probíhal souběžně s tendencí významného poklesu hlavních hospodářských faktorů výrobního odvětví Společenství od roku 1998 do doby šetření – jeho odbyt se snížil o 13 % a také jeho podíl na trhu významně poklesl.
Průměrná prodejní cena se snížila o 7 %.
Následkem toho utrpělo výrobní odvětví Společenství další finanční ztráty.
(85) Proto se konstatuje, že dumpingové dovozy VPN pocházející z Japonska měly významný dopad na újmu, kterou utrpělo výrobní odvětví Společenství ve smyslu čl. 3 odst. 6 základního nařízení.
3. Vliv jiných faktorů
3 odst. 7 základního nařízení bylo zkoumáno, zda k významné újmě výrobního odvětví Společenství nemohly přispět jiné faktory než dumpingové dovozy pocházející z Japonska, aby bylo zajištěno, že újma způsobená těmito jinými faktory nebude připisována dumpingovým dovozům.
V této souvislosti byly zkoumány tyto faktory: údajně vyšší ceny japonského vyvážejícího výrobce, pokles spotřeby v roce 1999, přemístění výroby některých výrobců jízdních kol do zemí střední a východní Evropy (ZSVE), vývozní činnost výrobního odvětví Společenství a postavení druhého výrobce Společenství.
a) Údajně vyšší ceny vyvážejícího výrobce
(87) Řada uživatelů napadla výsledky analýzy cenového podbízení a příčinnou souvislost mezi dumpingovými dovozy pocházejícími z Japonska a újmou, která vznikla výrobnímu odvětví Společenství.
Tvrdili, že během šetření byly ceny japonských VPN soustavně vyšší než ceny výrobního odvětví Společenství.
(88) Je třeba rovněž poznamenat, že toto tvrzení vyslovily hlavně strany, které nekupují VPN přímo od vyvážejícího výrobce nebo od společností s ním spřízněných a umístěných na trhu Společenství.
Jinými slovy, tito uživatelé porovnávali ceny přímo účtované výrobním odvětvím Společenství s cenami účtovanými zprostředkovatelskou prodejní společností prodávající japonské VPN.
Z toho vyplývá, že v rozporu s obsahem bodu 46 odůvodnění nejde o srovnávání cen na stejném obchodním stupni a toto srovnání dává nespolehlivé výsledky.
(89) Komise zjistila cenové podbízení srovnáním cen japonského vyvážejícího výrobce s cenami výrobního odvětví Společenství na stejném obchodním stupni.
Jak je vysvětleno v bodu 56 odůvodnění, toto srovnání ukázalo, že cenové podbízení existovalo během doby šetření u velkého počtu typů VPN a obchodních transakcí.
Cenové podbízení zjištěné během doby šetření činilo v průměru řádově 7 % prodejní ceny výrobků výrobního odvětví Společenství.
(90) Jak je uvedeno v bodech 64, 65 a 76 odůvodnění, byla zjištěna existence cenového podbízení japonským vyvážejícím výrobcem během doby šetření a také bylo zjištěno stlačení cen výrobního odvětví Společenství během sledovaného období.
(91) V důsledku toho se výše uvedené tvrzení považuje za neopodstatněné, a proto se zamítá.
b) Pokles spotřeby v roce 1999 a vývoj trhu
(92) Bylo zkoumáno, zda pokles spotřeby v roce 1999 byl významným faktorem přispívajícím k újmě, kterou utrpělo výrobní odvětví Společenství.
Vzhledem k tomu, že na trhu Společenství existovali v podstatě dva velcí provozovatelé, mělo se za to, že možný dopad snížení spotřeby a následného vývoje trhu by měl být zkoumán na základě výkonu obou těchto provozovatelů.
(93) Objem odbytu výrobního odvětví Společenství klesl v roce 1999 ve srovnání s rokem 1998 o 18 %, zatímco poptávka klesla o 8 %, tj. v mnohem menší míře.
Výrobní odvětví Společenství také ztratilo 9 % svého podílu na trhu.
Během téže doby vyvážející výrobce dokázal zvýšit objem svého odbytu o 17 % a svůj podíl na trhu o 30 %.
(94) Během doby šetření zvýšilo výrobní odvětví Společenství objem svého odbytu oproti roku 1999 o 4 %, jeho podíl na trhu však klesl o 4 %.
Ve stejné době vyvážející výrobce dokázal dále zvýšit objem svého odbytu (o 22 %) i podíl na trhu (o 11 %), a to ve větší míře, než činilo oživení trhu (o 8 %).
(95) Z výše uvedených skutečností jasně vyplývá, že zhoršení postavení výrobního odvětví Společenství v roce 1999 bylo dramatičtější než jakékoli snížení spotřeby.
Podobně, když během doby šetření došlo k obnovení růstu trhu, výkonnost výrobního odvětví Společenství byla mnohem nižší, než by odpovídalo vývoji trhu.
Mezitím došlo k podstatnému posílení postavení dumpingových dovozů na trhu Společenství.
V důsledku toho se má za to, že pokles spotřeby – na rozdíl od dumpingových dovozů – nehrál v poškození výrobního odvětví Společenství významnou roli.
c) Přemístění výroby některých výrobců jízdních kol do zemí střední a východní Evropy (ZSVE) a vývozní odbyt výrobního odvětví Společenství
(96) Japonský vyvážející výrobce tvrdil, že snížení objemu odbytu výrobního odvětví Společenství během sledovaného období bylo způsobeno snížením poptávky na trhu Společenství.
Toto snížení bylo následkem přesunu výroby řady klientů výrobního odvětví Společenství do zemí střední a východní Evropy (ZSVE) v roce 1998.
Vyvážející výrobce proto tvrdil, že každá ztráta objemu odbytu (a další škodlivé následky), kterou utrpělo výrobní odvětví Společenství na jeho domácím trhu, byla vyrovnána, jestliže se vezme v úvahu vývozní odbyt výrobního odvětví Společenství do ZSVE.
(97) V tomto ohledu bylo zjištěno, že počet výrobců jízdních kol, kteří ve sledovaném období přesunuli svou výrobu do některých zemí ZSVE, je pravděpodobně dosti malý ve srovnání se spotřebou Společenství.
Dále šetření neukázalo, že výrobní odvětví Společenství zvýšilo svůj vývozní odbyt v roce 1998 nebo i v roce 1999 ve srovnání s předchozími léty.
(98) Existují známky toho, že přesun byl proveden klienty japonského vyvážejícího výrobce.
Bylo zjištěno také to, že během doby šetření řada výrobců jízdních kol výrobu ve Společenství zachovala, přičemž založila výrobní závody v některých ZSVE.
Účinek takového přesunu (pokud nějaký byl) na situaci výrobního odvětví Společenství během sledovaného období proto nemůže být považován za podstatný.
(99) Byla provedena rovněž analýza vývozního odbytu výrobního odvětví Společenství.
Tato analýza ukázala, že vývozní odbyt výrobního odvětví Společenství do třetích zemí představoval v letech 1996–1999 asi 8 % jeho celkového odbytu, zatímco během doby šetření stoupl na 15 %.
Kdyby se vývozní odbyt nebyl zvýšil, ztráta na úsporách z velkosériovosti výroby a dopad na jednotkové náklady výroby výrobního odvětví Společenství by byly ještě větší a vedly by k ještě větším finančním ztrátám.
(100) Proto se zamítá tvrzení, že přesun výroby jízdních kol do zemí střední a východní Evropy vysvětluje pokles objemu odbytu výrobního odvětví Společenství na jeho domácím trhu.
d) Druhý výrobce ve Společenství
(101) Dále bylo posuzována otázka, zda druhý výrobce ve Společenství mohl přispět ke způsobení újmy, kterou utrpělo výrobní odvětví Společenství.
Z dostupných fakt však vyplývá, že druhý výrobce Společenství ztratil během sledovaného období asi 60 % odbytu a asi 60 % svého podílu na trhu, takže mu zůstal v době šetření podíl na trhu ve výši asi 6 %.
Proto se konstatuje, že druhý výrobce Společenství nepřispěl k újmě, kterou utrpělo výrobní odvětví Společenství.
4. Závěry o příčinách
(102) Podstatný dumping dovozů, které ve sledovaném období významně vzrostly, cenové podbízení a stlačení cen – to vše mělo významně negativní následky pro hospodářské postavení výrobního odvětví Společenství, zejména pro jeho prodejní ceny a objem odbytu, což pak mělo vliv na velikost podílu na trhu a na ziskovost.
Dopad dumpingových dovozů byl takový, že způsobil výrobnímu odvětví Společenství značnou újmu.
Na základě výše uvedených skutečností a úvah se také soudí, že všechny další faktory, které mohly přispět k újmě, kterou utrpělo výrobní odvětví Společenství, nebyly takové, aby narušily příčinnou souvislost mezi zjištěnou újmou a dopadem dotyčných dumpingových dovozů.
G. ZÁJEM SPOLEČENSTVÍ
1. Předběžné poznámky
(103) Ke zjištění, zda zájem Společenství vyžaduje zásah, bylo provedeno šetření pravděpodobných účinků uložení nebo neuložení antidumpingových opatření uvedeným hospodářským provozovatelům.
Za tímto účelem byly vyžádány údaje od všech dotčených stran včetně výrobního odvětví Společenství, nespřízněných dovozců/obchodníků a uživatelů dotyčných výrobků.
2. Zájem výrobního odvětví Společenství
(104) Bylo zjištěno, že výrobní odvětví Společenství během sledovaného období vyvíjelo značné úsilí ke zvýšení své produktivity v rámci úspěšného snažení o snížení svých výrobních nákladů a ke zvýšení své konkurenceschopnosti ve Společenství i v celém světě.
V tomto ohledu provedlo výrobní odvětví Společenství v roce 1999 významné investice, přičemž otevřel nový výrobní závod za účelem zvýšení účinnosti a kvality výrobků.
O této investici bylo rozhodnuto v roce 1997 při převzetí podniku od firmy Mannesmann Sachs na základě racionálního zhodnocení vývoje trhu.
Během sledovaného období výrobní odvětví Společenství dokázalo snížit své náklady o 26 % a zvýšit svůj odbyt.
To ukazuje, že výrobní odvětví Společenství je životaschopné a konkurenceschopné a zamýšlí pokračovat ve výrobě VPN ve Společenství, pokud jej z trhu nevytlačí dumpingové dovozy.
Rozsáhlé investice provedené výrobním odvětvím Společenství rovněž ukazují, že tato společnost má pro dotyčné výrobky dlouhodobou strategii v rámci Společenství.
Jeho budoucnost však závisí do velké míry na existenci korektních podmínek hospodářské soutěže a tedy i na neexistenci dumpingových a škodlivých dovozů na trh Společenství.
(105) Vzhledem k povaze újmy, kterou utrpělo výrobní odvětví Společenství, se soudí, že při neexistenci antidumpingových opatření je další zhoršení postavení výrobního odvětví Společenství nevyhnutelné.
To by s největší pravděpodobností vedlo k další újmě a střednědobě dokonce k zániku výroby.
V zájmu výrobního odvětví Společenství by proto bylo přijmout antidumpingová opatření.
3. Zájem nespřízněných dovozců a obchodníků
(106) Z deseti kontaktovaných nespřízněných dovozců předložilo účelné odpovědi na dotazník osm dovozců.
Ti představují asi 21 % dovozů do Společenství a 8 % spotřeby Společenství.
Všichni byli výlučnými prodejci výrobků japonského vyvážejícího výrobce.
(107) Pokud jde o těchto osm spolupracujících dovozců, úsek VPN představoval v průměru 2,4 % (od 0 % do 8 %) jejich celkového obratu za dobu šetření.
(108) Byl zkoumán pravděpodobný průměrný dopad navrženého antidumpingového cla na celkovou ziskovost těchto dovozců.
Při malém podílu segmentu VPN na jejich obratu by maximální negativní dopad navrhovaných opatření na těchto osm dovozců byl pravděpodobně zanedbatelný.
(109) Při daném průměrném podílu úseku VPN na jejich celkové činnosti a s přihlédnutím k úrovni navržených opatření se soudí, že zájmy dovozců nebudou postiženy v žádné významné celkové míře.
4. Zájem uživatelů
(110) Uživateli dotyčného výrobku jsou výrobci a kompletující výrobci jízdních kol, jakož i někteří maloobchodníci ve Společenství.
Z kontaktovaných uživatelů předložilo účelnou odpověď na dotazník 35 uživatelů, kteří představují asi 32 % celkové spotřeby VPN ve Společenství.
Připomínky zaslala také sdružení uživatelů ve Společenství.
(111) Bylo zjištěno, že tito uživatelé dosahují průměrné skutečné ziskové rozpětí asi 3 % za svou celkovou činnost a asi 11 % za jízdní kola vybavená VPN.
(112) Během doby šetření představoval prodej jízdních kol vybavených VPN (která pocházejí buď z Japonska, nebo ze Společenství) asi 25 % celkového obratu uživatelů.
(113) Vzhledem k omezenému podílu jízdních kol vybavených VPN na jejich celkové činnosti a s přihlédnutím k úrovni navržených opatření a ke stavu ziskovosti spolupracujících uživatelů se konstatuje, že možné negativní účinky navržených opatření na uživatele nelze považovat za tak závažné, že by převážily očekávané přínosy pro výrobní odvětví Společenství.
5. Hospodářská soutěž a účinky narušující obchod
(114) Bylo konstatováno, že výrobní odvětví Společenství v podstatě pouze vyrábí a prodává dotyčné výrobky, zatímco vyvážející výrobce je významným činitelem, pokud jde o všechny součásti jízdních kol, zejména na trhu Společenství, ale také celosvětově.
Vzhledem ke zjištěnému cenovému podbízení, stávajícímu cenovému tlaku, finančním ztrátám a snížení podílu na trhu není možné vyloučit, že výrobní odvětví Společenství bude usilovat o to, aby bylo i nadále účinným činitelem na trhu.
S ohledem na celkově silné postavení vyvážejícího výrobce na trhu Společenství, kde čelí konkurenci jen v případě VPN, a úroveň opatření je z hospodářského hlediska nepravděpodobné, že se trh Společenství dovozům jeho výrobků uzavře.
Proto i nadále budou jeho VPN v případě zavedení antidumpingových opatření na trhu přítomny.
(115) Některé strany dále tvrdily, že uvedená opatření by omezila výběr pro uživatele a spotřebitele a bránila jim využívat inovace vyvinuté japonským vyvážejícím výrobcem.
Jak je však uvedeno výše, soudí se, že VPN pocházející z Japonska budou v budoucnu ve Společenství nadále dostupné, a to díky silnému postavení vyvážejícího výrobce na trhu Společenství, pokud jde o velký počet součástí jízdních kol i význam trhu Společenství pro vyvážejícího výrobce.
(116) Uživatelé a spotřebitelé tedy budou mít i nadále možnost volby mezi konkurenčními výrobky, i když za korektní ceny.
A naopak, tato svoboda volby by byla postižena, kdyby byl dopuštěn zánik výrobního odvětví Společenství, který by nebylo možné vyloučit, pokud by antidumpingová opatření nebyla uložena.
(117) Proto se očekává, že přijetí opatření obnoví korektní a účinnou hospodářskou soutěž na trhu Společenství, přičemž jen napraví rušivé účinky škodlivého dumpingu prováděného japonským vyvážejícím výrobcem.
Neuložení opatření by v tomto případě představovalo podporu a zvýšení narušení hospodářské soutěže, které by vedlo k dalšímu zhoršení postavení výrobního odvětví Společenství.
Kdyby výrobní odvětví Společenství zaniklo, výsledkem by byla omezená konkurence i volba pro uživatele a spotřebitele na trhu Společenství.
6. Závěr o zájmu Společenství
(118) Na základě výše uvedených skutečností a úvah se konstatuje, že neexistují žádné závažné důvody vyplývající ze zájmu Společenství proti uložení antidumpingových opatření na dovozy VPN pocházejících z Japonska.
H. NAVRŽENÁ OPATŘENÍ
1. Úroveň odstranění újmy
(119) Po zjištění, že dotyčné dumpingové dovozy způsobily výrobnímu odvětví Společenství významnou újmu a že neexistují žádné závažné důvody proti uložení opatření, má být uloženo antidumpingové clo ve výši dostačující na odstranění újmy bez překročení zjištěného dumpingového rozpětí.
(120) Při výpočtu výše cla potřebné na odstranění účinků škodlivého dumpingu bylo zváženo, že každé opatření by mělo umožnit výrobnímu odvětví Společenství, aby mohl uhradit své výrobní náklady a získat přiměřený zisk před zdaněním, který by mohl dosáhnout, kdyby dumpingové dovozy neexistovaly.
(121) Na základě výše uvedených skutečností bylo zjištěno, že ziskové rozpětí ve výši 8 % celkového obratu by bylo možné považovat za přiměřené minimum, jehož získání by výrobní odvětví Společenství mohlo odůvodněně očekávat při neexistenci škodlivého dumpingu, jestliže se vezme v úvahu jeho úspěšné úsilí o snížení nákladů pomocí restrukturalizace a potřeba provedení dlouhodobých investic výrobním odvětvím Společenství.
V celém světě existují jen dva velké trhy pro VPN: trh Společenství a japonský trh, kde dumpingové dovozy nejsou.
Při dosahování významně vyššího zisku v Japonsku se soudí, že výše uvedené ziskové rozpětí je určeno velmi umírněně.
(122) Podle toho byly úrovně odstranění újmy určeny jako rozdíl mezi výrobními náklady výrobního odvětví Společenství zvýšený o výše uvedené ziskové rozpětí na jedné straně, a mezi upravenou skutečnou čistou prodejní cenou dovezených VPN, použitou pro výpočty cenového podbízení, na druhé straně.
Tento rozdíl byl pak vyjádřen jako procentuální podíl čisté ceny franko hranice Společenství před zaplacením cla.
Výsledkem tohoto výpočtu bylo rozpětí újmy ve výši 11,3 %.
2. Konečné antidumpingové clo
(123) Vzhledem k výše uvedenému a podle pravidla nižší sazby cla stanovené v čl. 9 odst. 4 základního nařízení se soudí, že konečné antidumpingové clo má být stanoveno na úrovni rozpětí újmy.
(124) Protože v podstatě všechny vývozy do Společenství pocházející z Japonska připadají na jediného japonského vyvážejícího výrobce, je zbytkové clo stanoveno na stejné úrovni.
(125) Na základě výše uvedeného je navržená sazba konečného cla, vyjádřená jako procentuální podíl čisté ceny franko hranice Společenství bez zaplacení daně, tato:
Shimano Inc. _BAR_ 11,3 % _BAR_ A252 _BAR_
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Ukládá se konečné antidumpingové clo z dovozu vnitřních převodových nábojů jízdního kola s integrovaným systémem řazení se třemi i více rychlostmi, bez ohledu na to, zda brzdový systém je nebo není zabudovaný do náboje nebo namontovaný na jinou část jízdního kola, které je v současnosti možné zařadit pod kód KN ex87149990 (kód TARIC 87149990*91) a které pocházejí z Japonska.
Toto clo se vztahuje také na náboje se zpáteční brzdou, náboje s brzdou spadající pod kód KN ex87149410 a jiné náboje, kromě nábojů se zpáteční brzdou a nábojů s brzdou spadajících pod kód KN ex87149310, spojené s integrovaným systémem řazení se třemi i více rychlostmi (kódy TARIC 87149410*10, 87149310*10) a pocházející z téže země.
2. Sazby konečného antidumpingového cla, které se vztahují na čistou cenu franko hranice Společenství před proclením, jsou pro výrobky pocházející z Japonska tyto:
Shimano Inc. _BAR_ 11,3 % _BAR_ A252 _BAR_
Všechny ostatní společnosti _BAR_ 11,3 % _BAR_ A999 _BAR_ 3. Pokud není uvedeno jinak, použijí se platná ustanovení týkající se cel.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 2088/2001
ze dne 25. října 2001,
kterým se mění nařízení (ES) č. 2342/1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1254/1999 o společné organizaci trhu s hovězím a telecím masem, pokud jde o režim prémií
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1254/1999 ze dne 17. května 1999 o společné organizaci trhu s hovězím a telecím masem [1], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 1512/2001 [2], a zejména na čl. 4 odst. 8, čl. 6 odst. 7, čl. 10 odst. 3, čl. 11 odst. 5 a článek 20 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Výpočet minimálního a maximálního počtu jalovic vyjádřeného v procentech podle prvního, druhého a třetího pododstavce čl. 6 odst. 2 a čtvrtého pododstavce čl. 10 odst. 1 nařízení (ES) č. 1254/1999 nemusí vést k celému číslu zvířat. Je proto vhodné stanovit pravidlo pro zaokrouhlování, které umožní získat celé číslo zvířat.
2342/1999 ze dne 28. října 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1254/1999 o společné organizaci trhu s hovězím a telecím masem, pokud jde o režim prémií [3], naposledy pozměněnému nařízením (ES) č.
1458/2001 [4], stanoví některá pravidla pro výplatu záloh. Obtížná situace na trhu s hovězím a telecím masem v důsledku trvale nízké poptávky, která je výsledkem obav spotřebitelů z nákaz, které se vyskytly během posledních měsíců, a za účelem umožnit producentům i nadále plnit jejich finanční závazky, by mělo být povoleno zvýšení zálohy na zvláštní prémii, prémii na krávy bez tržní produkce mléka, porážkovou prémii a dodatečné platby.
(3) S ohledem na vývoj situace by toto nařízení mělo ihned vstoupit v platnost.
(4) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro hovězí a telecí maso,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (ES) č. 2342/1999 se mění takto:
1. vkládá se nový článek, který zní: "Článek 29a:
Zaokrouhlování počtu zvířat