1. K obsazení volných pracovních míst ředitel po zvážení možnosti přidělit na tato místa zaměstnance střediska převedením nebo služebním postupem do jiné platové třídy nebo kategorie podle článků 32 a 33 zahájí postup externího náboru na základě výběrového řízení v souladu s předpisy uvedenými v čl. 4 odst. 1 a čl. 26 odst. 2 a příloze V.
2. Nábor je možno zahájit také za účelem vytvoření seznamu kandidátů pro budoucí přijetí do pracovního poměru.
Článek 29
1. Po přijetí do pracovního poměru musí zaměstnanec absolvovat zkušební dobu v délce šesti měsíců.
2. Zaměstnanec, jenž nedosáhl pracovních výsledků dostatečných pro udržení svého pracovního místa, je propuštěn.
Ve výjimečných případech však může ředitel zkušební dobu prodloužit, nejdéle o dalších šest měsíců.
3. Nemůže-li zaměstnanec během zkušební doby nebo jejího prodloužení plnit své povinnosti z důvodu nemoci, mateřské dovolené nebo úrazu po dobu nejméně jednoho měsíce, může ředitel jeho zkušební dobu o odpovídající časový úsek prodloužit.
4. Aniž je dotčen odstavec 3, nesmí celková délka zkušební doby v žádném případě přesáhnout dvanáct měsíců.
5. Není-li dohodnuto jinak, může zaměstnanec ve zkušební době kdykoli odstoupit s měsíční výpovědní dobou.
Oddíl 2
Pravidelné hodnocení – služební postup
Článek 30
1. Každých dvanáct měsíců na konci kalendářního roku vypracují nadřízení zaměstnance podle vnitřních prováděcích předpisů vydaných ředitelem hodnotící zprávu o schopnostech, výkonnosti a chování zaměstnance.
2. Hodnotící zpráva se sdělí zaměstnanci.
Tento je oprávněn uvést připomínky, které považuje za účelné.
Článek 31
1. Zaměstnanec po vynikajícím výkonu a nepřetržité službě po dobu nejméně dvou let ve stejné platové třídě a stupni, jehož smlouva bude trvat nejméně jeden měsíc po tomto období, může být zařazen do vyššího platového stupně ve své třídě.
2. Výše uvedený postup v platovém stupni se neprovádí automaticky, ale rozhoduje o něm ředitel na základě schopností, výkonnosti a chování zaměstnance podle hodnocení jeho nadřízených a případně změn v obtížnosti jeho úkolů.
Článek 32
1. Postup zaměstnance do nejbližší vyšší platové třídy se uskutečňuje pouze za účelem obsazení volných pracovních míst jmenováním ředitelem v souladu s vnitřními předpisy přijatými správní radou na návrh ředitele.
2. Jmenování zaměstnance do nejbližší vyšší platové třídy nad kategorií, do které patří, se provádí z řad zaměstnanců s minimální dobou služby v jejich platové třídě po posouzení poměrných zásluh a podle zpráv jejich nadřízených.
3. Zaměstnanci mohou být jmenováni do nejbližší vyšší kategorie pouze po konkursním hodnocení z řad kandidátů, kteří mají potřebnou odbornou přípravu a zkušenosti a s minimální dobou služby ve své platové třídě.
Zaměstnanec je jmenován do nejnižší platové třídy v nové kategorii.
4. Podmínkou pro postup v platové třídě nebo kategorii jsou nejméně dva roky ve stejné platové třídě.
Článek 33
1. Zaměstnanec je zařazen na stupeň s platem nejblíže platu, který pobíral v předchozí platové třídě.
2. Zaměstnanec nesmí v žádném případě v nové platové třídě pobírat základní plat, který by byl nižší než základní plat, který pobíral v původní platové třídě.
3. Zaměstnanec nesmí být v žádném případě finančně poškozen, pokud by v případě, že by nebyl povýšen, postoupil na vyšší stupeň v původní platové třídě.
V takovém případě postoupí zaměstnanec o jeden stupeň ke dni, kdy by získal nárok na postup v původní platové třídě.
Oddíl 3
Ukončení pracovního poměru – ukončení smlouvy
Článek 34
Vedle zániku pracovního poměru smrtí zaniká pracovní poměr zaměstnance:
1. na konci výpovědní doby, pokud výpověď podal zaměstnanec.
Výpovědní doba činí nejméně tři měsíce a nejvýše šest měsíců, pokud nebyla vzájemnou dohodou stanovena doba kratší;
2. na konci výpovědní doby, pokud smlouvu vypovědělo středisko.
Délka výpovědní doby činí jeden měsíc za každý dokončený rok služby, nejméně však tři měsíce a nejvýše devět měsíců.
Výpovědní doba však nezačíná běžet po dobu mateřské dovolené nebo v době pracovní neschopnosti, pokud pracovní neschopnost netrvá déle než tři měsíce.
Kromě toho při mateřské dovolené nebo pracovní neschopnosti výpovědní doba neběží, avšak s výhradou uvedených omezení;
3. na konci měsíce, v němž zaměstnanec dosáhne věku 65 let;
4. v zájmu účinného fungování střediska může být smlouva zaměstnance ukončena v případě neschopnosti nebo neuspokojivého výkonu během zaměstnání podle článku 55;
5. je-li středisko uzavřeno, zejména kvůli nedostatku finančních prostředků, obdrží zaměstnanec náhradu ve výši hrubého základního měsíčního platu za každý dokončený rok služby, nejvýše však za dvanáct měsíců.
Výpočet se provede podle posledního hrubého měsíčního základního platu zaměstnance;
6. je-li pracovní místo zrušeno, dostane dotyčný zaměstnanec výpověď podle odstavce 2 a obdrží náhradu podle odstavce 5.
Článek 35
Smlouvu zaměstnance lze ukončit bez výpovědi na podnět ředitele:
a) během zkušební doby nebo na jejím konci podle podmínek stanovených v čl. 29 odst. 2;
b) pokud zaměstnanec nesplňuje podmínky uvedené v čl. 27 odst. 1;
c) v případě podle článku 36;
d) v případě podle článku 37.
Článek 36
1. Po skončení disciplinárního řízení podle kapitoly VI této hlavy může být smlouva zaměstnance ukončena bez výpovědi z disciplinárních důvodů v závažných případech neplnění povinností, ať už úmyslně, či z nedbalosti.
Rozhodnutí o ukončení smlouvy vydává ředitel poté, co dotyčná osoba měla možnost přednést svou obhajobu.
2. Před ukončením smlouvy může být zaměstnanec dočasně zproštěn funkce za podmínek stanovených v článku 57.
3. Je-li pracovní poměr ukončen podle odstavce 1 tohoto článku, může ředitel správní radě navrhnout, aby rozhodla odejmout dotyčnému zaměstnanci zcela nebo zčásti jeho nárok na odměnu a náhradu výdajů podle pravidel uvedených v článcích 46 a 52.
Článek 37
1. Smlouva zaměstnance musí být ukončena bez výpovědi střediska, jestliže ředitel zjistí, že při přijímání do pracovního poměru dotyčná osoba úmyslně poskytla nepravdivé údaje o své odborné kvalifikaci nebo podmínkách stanovených v čl. 27 odst. 1.
2. V tomto případě správní rada na návrh ředitele po vyslechnutí dotyčné osoby a po ukončení disciplinárního řízení stanoveného v kapitole VI této hlavy prohlásí smlouvu za ukončenou.
3. Před ukončením smlouvy může být zaměstnanec dočasně zproštěn funkce za podmínek stanovených v článku 57.
Použije se čl. 36 odst. 3.
KAPITOLA IV
Pracovní podmínky
Oddíl 1
Pracovní doba
Článek 38
1. Zaměstnanci v činné službě jsou vždy středisku k dispozici.
Avšak běžný pracovní týden nepřesáhne třicet sedm a půl hodiny s tím, že běžná pracovní doba pracovního dne se určí podle vnitřních prováděcích předpisů vydaných ředitelem.
2. V řádně odůvodněných případech může ředitel zaměstnanci povolit, aby pracoval na částečný pracovní úvazek, pokud se domnívá, že to je v souladu se zájmy střediska.
Pravidla, jimiž se udělování tohoto povolení řídí, jsou stanovena ve vnitřních prováděcích předpisech vydaných ředitelem.
Článek 39
1. Po zaměstnanci smí být požadováno, aby v naléhavých případech nebo v případě mimořádného nahromadění pracovních úkolů pracoval přesčas.
Práci v noci a veškerou práci v neděli nebo o státních svátcích lze povolit pouze v souladu s vnitřními prováděcími předpisy vydanými ředitelem.
2. Celkové přesčasy, o které bude zaměstnanec požádán, nesmějí v žádném šestiměsíčním období přesáhnout 150 hodin.
3. S přesčasy odpracovanými zaměstnanci v kategorii "odborný personál" a "kancelářský personál" není spojen nárok na náhradu nebo odměnu.
Za podmínek stanovených ve vnitřních prováděcích předpisech uvedených v odstavci 1 opravňují přesčasy odpracované zaměstnanci v kategorii "pomocný personál" buď k náhradnímu volnu, nebo pokud požadavky služby neumožňují poskytnutí náhradního volna v následujících šesti měsících po měsíci, v němž byl přesčas odpracován, k automatickému poskytnutí platby za hodinu přesčasu, která je stanovena těmito předpisy.
Oddíl 2
Dovolená
Článek 40
1. Zaměstnanci mají nárok na dovolenou na zotavenou v délce nejméně 24 pracovních dnů, avšak nejvýše 30 pracovních dnů za kalendářní rok, v souladu s vnitřními prováděcími předpisy vydanými ředitelem.
V těchto předpisech jsou stanoveny podmínky pro převod dovolené na zotavenou z jednoho kalendářního roku do druhého.
2. Mimo tuto dovolenou na zotavenou může být zaměstnanci výjimečně na jeho žádost poskytnuto mimořádné volno.
Pravidla, jimiž se poskytování této dovolené řídí, jsou stanovena ve vnitřních předpisech přijatých správní radou na návrh ředitele.
Článek 41
Zaměstnankyně mají, mimo dovolenou upravenou článkem 40, po předložení lékařského osvědčení nárok na plně placenou mateřskou dovolenou, která obvykle začíná šest týdnů před očekávaným dnem porodu uvedeným v osvědčení a končí deset týdnů po porodu; tato dovolená však nesmí být kratší než 16 týdnů.
Se souhlasem lékaře však může dotyčná zaměstnankyně nastoupit na mateřskou dovolenou v době kratší než šest týdnů před očekávaným dnem porodu, a v tomto případě končí mateřská dovolená po uplynutí deseti týdnů po porodu a doby, po kterou dotyčná zaměstnankyně pokračovala v práci v období šesti týdnů před skutečným dnem porodu.
Zaměstnanci mají během deseti týdnů po narození dítěte nárok na pět pracovních dnů otcovské dovolené.
Článek 42
Zaměstnanec, který předloží důkazy o tom, že není schopen plnit své povinnosti z důvodu nemoci nebo úrazu, má automaticky nárok na pracovní neschopnost v souladu s vnitřními předpisy přijatými správní radou na návrh ředitele.
Středisko si podle vlastního uvážení může vyžádat lékařský posudek.
Článek 43
Dovolená na zotavenou zaměstnance, který pracuje na částečný pracovní úvazek, se po dobu trvání této práce úměrně krátí.
Části odpočitatelných dnů se vypočítají poměrně v souladu s vnitřními prováděcími předpisy vydanými ředitelem.
Článek 44
1. Kromě případu nemoci nebo úrazu nesmí být zaměstnanec nepřítomen bez předchozího povolení svého přímého nadřízeného.
Aniž jsou dotčena případná disciplinární opatření, která lze použít, odečítá se každá neoprávněná nepřítomnost, která je řádně zjištěna, od dovolené na zotavenou dotyčného zaměstnance.
Jestliže již svou dovolenou na zotavenou vybral, propadá mu automaticky odměna za srovnatelné období.
2. Přeje-li si zaměstnanec strávit dobu pracovní neschopnosti jinde než v místě, kde je zaměstnán, musí získat předchozí povolení od ředitele.
3. V mimořádných případech může zaměstnanci na jeho žádost ředitel podle vlastního uvážení udělit neplacené volno z osobních důvodů.
Doba trvání tohoto volna nepřekročí jeden rok za období patnácti let.
Během tohoto období nemůže být zaměstnanec zařazen do vyššího stupně a tato doba nepřítomnosti z důvodu neplaceného volna se rovněž nezapočítává do minimální doby stanovené v čl. 31 odst. 1 a 2.
Pravidla, jimiž se poskytování neplaceného volna řídí, jsou stanovena ve vnitřních předpisech přijatých správní radou na návrh ředitele.
4. Na konci každého období osmnácti měsíců nepřetržité služby mají zaměstnanci, jejich zákonní manželé nebo manželky a vyživované děti nárok na cestu do místa původu a zpět v souladu s vnitřními předpisy přijatými správní radou na návrh ředitele.
Oddíl 3
Veřejné svátky
Článek 45
Ředitel vypracuje seznam veřejných svátků.
KAPITOLA V
Odměňování a náhrada výdajů
Článek 46
1. Není-li stanoveno jinak, má zaměstnanec podle podmínek stanovených ve vnitřních předpisech přijatých správní radou na návrh ředitele na základě svého zaměstnání nárok na odměnu podle své kategorie, platové třídy a stupně.
Tohoto nároku se nemůže vzdát.
2. Odměna zahrnuje základní plat, rodinné přídavky a jiné příspěvky.
Článek 47
Odměna se vyjadřuje a vyplácí v eurech.
Článek 48
Na návrh ředitele schválí správní rada každý rok úpravu odměn podle metodiky dohodnuté Radou Evropské unie pro zaměstnance Společenství.
Článek 49
Pro každou kategorii, platovou třídu a stupeň se stanoví základní měsíční plat podle tabulky v příloze II.
Článek 50
1. Rodinné přídavky, na které má zaměstnanec nárok, jsou stanoveny ve vnitřních předpisech uvedených v článku 46 a zahrnují:
a) příspěvek na domácnost;
b) příspěvek na vyživované dítě;
c) příspěvek na vzdělání.
2. Zaměstnanci, kterým jsou vypláceny rodinné přídavky uvedené v tomto článku, musí přiznat podobné dávky jim vyplacené z jiných zdrojů a tyto dávky se odečítají od přídavků vyplácených podle tohoto řádu.
3. Příspěvek na vyživované dítě lze zdvojnásobit zvláštním odůvodněným rozhodnutím ředitele na základě lékařské dokumentace, kterou vyhotovil lékař určený střediskem a která prokazuje, že dotyčné dítě trpí duševním nebo tělesným postižením, které pro zaměstnance představuje značnou finanční zátěž.
Článek 51
Zemře-li zaměstnanec během doby zaměstnání, je pozůstalému zákonnému manželovi nebo manželce nebo vyživovaným dětem vyplácena plná odměna zemřelého až do konce šestého měsíce po měsíci, ve kterém k úmrtí došlo.
Článek 52
Za podmínek stanovených ve vnitřních předpisech uvedených v článku 46 má zaměstnanec nárok na náhradu výdajů, které mu vzniknou v souvislosti s nástupem do zaměstnání, přeložením, pravidelnou dovolenou doma nebo ukončením smlouvy, jakož i náhradu výdajů vzniklých při plnění nebo v souvislosti s plněním jeho povinností, aniž je dotčen čl. 36 odst. 3.
Článek 53
1. V případě smrti zaměstnance, jeho zákonného manžela nebo manželky či vyživovaného dítěte uhradí středisko náklady spojené s převozem ostatků z místa zaměstnání dotyčného zaměstnance do místa jeho původu.
Za tímto účelem může středisko poskytnout zálohu.
Středisko uhradí rovněž cestovní výdaje a náklady související s převozem osobních věcí a zavazadel pozůstalých osob uvedených v předchozím pododstavci, které se vracejí do místa původu zemřelého zaměstnance.
2. V případě smrti zaměstnance během služební cesty středisko uhradí náklady na dopravu jeho ostatků z místa úmrtí do místa původu zaměstnance.
Článek 54
Každá neoprávněně vyplacená částka musí být vrácena, jestliže si byl příjemce vědom, že k takové platbě nebyl důvod, nebo pokud je zřejmé, že mu tato skutečnost musela být známa.
Pravidla pro vracení přeplatků stanoví ředitel.
KAPITOLA VI
Disciplinární opatření
Článek 55
1. Každému zaměstnanci, který úmyslně nebo z nedbalosti poruší povinnosti stanovené tímto řádem, mohou být uložena disciplinární opatření.
2. Disciplinární opatření mohou mít tuto podobu:
- opatření pro první stupeň závažnosti:
a) písemná výstraha;
b) důtka
- opatření pro druhý stupeň závažnosti:
a) zařazení na nižší stupeň;
b) zařazení do nižší třídy nebo kategorie;
c) odvolání z funkce.
3. Za jedno porušení povinnosti nelze uložit více než jedno disciplinární opatření.
Článek 56
1. Ředitel může udělit písemnou výstrahu nebo důtku bez projednání se správní radou na návrh zaměstnancova přímého nadřízeného nebo z vlastního podnětu.
Dotyčný zaměstnanec musí být předtím vyslechnut.
Pokud si to zaměstnanec přeje, může na tuto výstrahu nebo důtku odpovědět.
Jeho odpověď je uložena do jeho osobního spisu.
2. Ostatní opatření ukládá správní rada po skončení disciplinárního řízení podle článku 58.
Toto řízení může zahájit ředitel nebo správní rada po vyslechnutí dotyčné osoby.
Článek 57
1. Pokud je vůči zaměstnanci vzneseno závažné obvinění ze zneužití úřední moci, ať již se jedná o selhání při plnění služebních povinností, nebo o porušení zákona, může ředitel nařídit jeho dočasné zproštění funkce.
Rozhodnutí o dočasném zproštění funkce zaměstnance se přijme jako předběžné opatření do čtyř pracovních dnů ode dne, kdy došlo k odhalení skutečností, které jsou mu kladeny za vinu.
2. Rozhodnutí o dočasném zproštění funkce zaměstnance upřesní, zda zaměstnanec během doby, kdy je dočasně zproštěn funkce, pobírá odměnu v plné výši nebo jaká část odměny má být srážena; srážená část však nesmí přesáhnout polovina zaměstnancova základního platu.
3. Není-li rozhodnutí o zaměstnanci vydáno do dvou měsíců ode dne, kdy vstoupilo v platnost rozhodnutí o dočasném zproštění funkce zaměstnance, musí pokračování v dočasném zproštění funkce potvrdit správní rada.
4. Není-li rozhodnutí o zaměstnanci učiněno do čtyř měsíců ode dne, kdy vstoupilo v platnost rozhodnutí o dočasném zproštění funkce zaměstnance, pobírá zaměstnanec opět odměnu v plné výši.
5. Pokud není na konci disciplinárního řízení zaměstnanci uděleno žádné jiné disciplinární opatření než písemná výstraha nebo důtka, má zaměstnanec nárok na proplacení sražené části odměny.
6. Pokud je však zaměstnanec za stejné jednání trestně stíhán, je konečné rozhodnutí přijato až po vynesení pravomocného rozhodnutí soudem, který případ projednává.
Článek 58
1. Disciplinární řízení zahajuje ředitel za účasti dočasné vyšetřovací komise, která řediteli předloží zprávu, ve které musí být uvedeny jednoznačně skutečnosti kladené zaměstnanci za vinu a případně okolnosti, za nichž k nim došlo.
Tato zpráva se sdělí předsedovi správní rady, který ji doručí dotyčnému zaměstnanci písemně.
Není-li možné zprávu doručit z důvodů, které lze přičíst zaměstnanci, nebo pokud tento odmítne podepsat potvrzení o převzetí, má se za to, že k doručení došlo.
2. Složení a postupy dočasné vyšetřovací komise stanoví vnitřní předpisy přijaté správní radou na návrh ředitele.
HLAVA III
ŘEDITEL
Článek 59
1. Ustanovení tohoto pracovního řádu, která stanoví práva a povinnosti zaměstnanců, se vztahují přiměřeně na ředitele.
2. Pokud je v rámci tohoto řádu stanoveno, že ředitel přijímá rozhodnutí o zaměstnancích a místních zaměstnancích, přijímá taková rozhodnutí týkající se ředitele správní rada.
Je-li stanoveno, že zaměstnanci a místní zaměstnanci poskytují informace řediteli, poskytuje ředitel takové informace správní radě.
HLAVA IV
USTANOVENÍ O SOCIÁLNÍM ZABEZPEČENÍ, DANÍCH A OPRAVNÝCH PROSTŘEDCÍCH
KAPITOLA I
Sociální ustanovení
Oddíl 1
Sociální zabezpečení
Článek 60
1. Co se týče systémů sociálního zabezpečení, mohou si zaměstnanci, ředitel a v nezbytném rozsahu i rodinní příslušníci zaměstnanců uznaní střediskem vybrat mezi systémem sociálního zabezpečení státu, na jehož území má středisko správní ústředí, státu, v němž naposledy pobývali, nebo státu, jehož státními příslušníky jsou, nebo soukromým systémem, se kterým středisko podepsalo dohodu.
Tento výběr je možno provést jen jednou, a to do tří měsíců ode dne přijetí do pracovního poměru; nabývá účinku dnem nástupu do zaměstnání.
2. Zaměstnanci, ředitel a jejich zákonní manželé nebo manželky, kteří nemají nárok na dávky stejného druhu a ve stejné výši podle jiných právních a správních předpisů, a vyživované děti podle ustanovení vnitřních předpisů jsou pojištěni pro případ nemoci.
Výše pojistného krytí je stanovena ve vnitřních předpisech přijatých správní radou na návrh ředitele.
3. Příspěvky na toto pojistné krytí pro případ nemoci hradí zaměstnanci a středisko v souladu s vnitřními předpisy uvedenými v odstavci 2.
Článek 61
1. Zaměstnanci a ředitel jsou podle vnitřních předpisů uvedených v článku 60 ode dne nástupu do zaměstnání pojištěni proti rizikům povolání a pro případ úrazu.
Přispívají na náklady na pojištění pro případ těchto rizik.
2. Ve vnitřních předpisech uvedených v odstavci 1 se stanoví rizika, která nejsou pojištěna, dávky, které se vyplácejí, a výdaje, které jsou hrazeny.
Článek 62
1. Při narození dítěte zaměstnanci nebo řediteli dostane osoba, která o dítě skutečně pečuje, v souladu s vnitřními předpisy uvedenými v článku 60 jednorázový paušální příspěvek.
2. Příjemce příspěvku při narození dítěte přizná veškeré příspěvky stejné povahy získané z jiných zdrojů pro stejné dítě; tyto příspěvky se odečítají od příspěvku uvedeného v odstavci 1.
Pokud jsou oba rodiče zaměstnanci střediska, vyplácí se tento příspěvek pouze jednou.
Oddíl 2
Zaopatřovací fond
Článek 63
1. Středisko zřídí zaopatřovací fond pro zaměstnance a ředitele v souladu s vnitřními předpisy přijatými správní radou na návrh ředitele.
V těchto předpisech se stanoví způsob povinného a dobrovolného příspěvku zaměstnanců a střediska do tohoto fondu a způsob vyplacení dávek z tohoto fondu pro bývalé zaměstnance, jejichž pracovní poměr u střediska skončil.
2. Příspěvky potřebné ke zřízení zaopatřovacího fondu hradí zaměstnanci a středisko v souladu s vnitřními předpisy uvedenými v odstavci 1.
Oddíl 3
Odstupné v případě konečného dobrovolného odchodu ze zaměstnání
Článek 64
1. Zaměstnanec, jehož smlouva skončí dohodou mezi zaměstnancem a střediskem a jenž byl ve středisku zaměstnán po dobu nejméně pěti let, může podle rozhodnutí správní rady a na základě zprávy ředitele v souladu s vnitřními předpisy přijatými správní radou na návrh ředitele obdržet odstupné v případě konečného dobrovolného odchodu ze zaměstnání.
2. Odstupné se neposkytuje automaticky a při rozhodování o jeho vyplacení se berou v úvahu zájmy a cíle střediska.
Výplata se provede za podmínek stanovených správní radou na návrh ředitele a v souladu s vnitřními předpisy uvedenými v odstavci 1.
3. Odstupné se nevyplácí, pokud je smlouva ukončena podle článku 36 a 37.
4. Odstupné se nevyplácí řediteli.
5. Výplata odstupného není slučitelná s náhradou uvedenou v čl. 34 odst. 5.
KAPITOLA II
Daně
Článek 65
1. Odměny, které středisko vyplácí řediteli a zaměstnancům střediska, podléhají dani ve prospěch střediska.
Podmínky a postupy upravující výběr daní jsou stanoveny v příloze III.
Výbor může tuto přílohu případně změnit.
2. Daň vybírá středisko formou srážky u zdroje.
Výnos z daní se zaznamenává v rozpočtu střediska jako příjem.
KAPITOLA III
Opravné prostředky
Článek 66
1. Zaměstnanci a ředitel mohou podat příslušnému orgánu žádost, aby vydal v jejich věci rozhodnutí.
Příslušný orgán oznámí dotyčné osobě své odůvodněné rozhodnutí do dvou měsíců ode dne podání žádosti.
Neobdrží-li žadatel do konce uvedené doby žádnou odpověď na žádost, má se za to, že rozhodnutí je zamítavé, a proti takovému rozhodnutí je možné podat stížnost v souladu s odstavcem 2.
2. Zaměstnanci a ředitel se mohou obrátit na příslušný orgán se stížností na opatření, které se jich nepříznivě dotýká, pokud příslušný orgán rozhodl nebo pokud nepřijal opatření stanovené tímto řádem.
Stížnost je písemnost, ve které se žádá o řešení sporné otázky smírnou cestou.
Stížnost musí být podána do dvou měsíců, v opačném případě není platná.
Tato lhůta počíná běžet:
- dnem oznámení rozhodnutí dotyčné osobě, ale v žádném případě ne později, než kdy oznámení obdržela, dotýká-li se opatření jednotlivé osoby; dotýká-li se však opatření týkající se jednotlivé osoby také další osoby, počne pro tuto další osobu lhůta běžet ode dne, kdy obdržela oznámení o uvedeném rozhodnutí,
- dnem uplynutí lhůty stanovené pro odpověď, pokud se stížnost týká mlčky učiněného rozhodnutí o zamítnutí žádosti ve smyslu odstavce 1.
Příslušný orgán oznámí dotyčné osobě své odůvodněné rozhodnutí do dvou měsíců ode dne podání stížnosti.
Neobdrží-li stěžovatel do konce uvedené lhůty odpověď na svou stížnost, má se za to, že stížnost byla zamítnuta, proti čemuž lze podat odvolání podle článku 67.
Postup, kterým příslušný orgán přijímá odůvodněné rozhodnutí, stanoví vnitřní předpisy přijaté správní radou na návrh ředitele.
Příslušným orgánem ve smyslu tohoto článku je:
- ředitel pro zaměstnance,
- správní rada pro ředitele a v případech odvolání proti disciplinárnímu opatření, které přijal ředitel,
- výbor v případě odvolání proti disciplinárnímu opatření, které přijala správní rada vůči řediteli.
Článek 67
1. Spory mezi zaměstnanci a střediskem a spory mezi ředitelem a střediskem lze urovnat smírnou cestou postupy stanovenými v příloze IV.
Pokud však spor není urovnán, má zaměstnanec právo obrátit se na správní soud Mezinárodní organizace práce.
2. Správní soud Mezinárodní organizace práce (dále jen "správní soud") je příslušný pro spory mezi střediskem a zaměstnancem střediska týkající se zákonnosti opatření, jež se dotyčné osoby nepříznivě dotýkají, ve smyslu čl. 66 odst. 2.
3. Odvolání ke správnímu soudu je přípustné pouze tehdy, pokud:
- příslušnému orgánu byla již dříve podána stížnost podle čl. 66 odst. 2 ve lhůtě tam stanovené,
- stížnost byla zamítnuta výslovným rozhodnutím nebo rozhodnutím učiněným mlčky,
- nepodařilo se dosáhnout smíru.
4. Odvolání podle odstavce 2 se podává ve lhůtě tří měsíců.
Tato lhůta začíná běžet:
- dnem oznámení rozhodnutí o stížnosti,
- dnem uplynutí lhůty předepsané pro odpověď, pokud se odvolání týká mlčky zamítnuté stížnosti podané podle čl. 66 odst. 2; jestliže je však stížnost zamítnuta výslovným rozhodnutím poté, co byla zamítnuta mlčky, ale před uplynutím lhůty pro podání odvolání, začíná tato lhůta běžet znovu.
HLAVA V
MÍSTNÍ ZAMĚSTNANCI
Článek 68
1. Místní zaměstnance přijímá ředitel na základě pracovní smlouvy na dobu určitou.
2. S výjimkou článků 6 až 10, 29, 31 až 37, 40 až 43, 46 až 50 a kapitoly VI se na místní zaměstnance použije obdobně hlava II.
Článek 69
Podmínky zaměstnání místních zaměstnanců, a zejména:
a) způsob jejich přijetí do pracovního poměru a ukončení smlouvy,
b) dovolenou
a
c) zařazení a odměňování,
stanoví ředitel v souladu s platnými předpisy a praxí v místě, kde tito zaměstnanci plní své povinnosti.
Článek 70
Středisko platí část hrazenou zaměstnavatelem příspěvků na sociální zabezpečení, které se platí podle platných předpisů v místě, kde místní zaměstnanec plní své povinností.
Článek 71
Každý místní zaměstnanec může podat řediteli žádost, aby vydal v jeho věci rozhodnutí.
Ředitel oznámí dotyčné osobě své odůvodněné rozhodnutí do jednoho měsíce ode dne podání žádosti.
V případě nesouhlasu může místní zaměstnanec podat opravný prostředek v souladu s článkem 72.
Článek 72
Spory mezi střediskem a místním zaměstnancem jsou postoupeny příslušnému soudu v souladu s platnými právními předpisy v místě, kde místní zaměstnanec plní své povinnosti.
HLAVA VI
ZAMĚSTNANCI PRACUJÍCÍ V ZAHRANIČÍ
Článek 73
Ustanovení, která se vztahují na zaměstnance pracující v zahraničí, jsou uvedena ve vnitřních předpisech přijatých správní radou na návrh ředitele.
HLAVA VII
PŘEDPISY POUŽITELNÉ NA ZAMĚSTNANCE DOČASNĚ PŘIDĚLENÉ STŘEDISKU
Článek 74
Ustanovení použitelná na osoby z jiných organizací nebo společností, které jsou dočasně přiděleny středisku na základě zvláštních dohod o spolupráci nebo výměně zaměstnanců, jsou uvedena ve vnitřních předpisech přijatých správní radou na návrh ředitele.
HLAVA VIII
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 75
Tento řád vstupuje v platnost současně s rozhodnutím Výboru velvyslanců AKT-ES o jeho schválení.
Článek 76
Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem přijetí.
Rozhodnutí Smíšeného výboru ES-ESVO" Zjednodušení formalit ve zbožovém styku" č. 1/2006
ze dne 25. října 2006,
kterým se mění Úmluva o zjednodušení formalit ve zbožovém styku
(2006/919/ES)
SMÍŠENÝ VÝBOR,
s ohledem na Úmluvu ze dne 20. května 1987 o zjednodušení formalit ve zbožovém styku [1] (dále jen "úmluva"), a zejména na čl. 11 odst. 3 uvedené úmluvy,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Společenství zrevidovalo ustanovení o používání jednotného správního dokladu (dále jen "jednotný doklad") za účelem snížení objemu údajů požadovaných od hospodářských subjektů a kodifikace určitých údajů.
Tyto změny v podstatě neovlivní obsah úmluvy.
Je však třeba provést drobné změny, aby se zachovala soudržnost právních režimů pro používání jednotného dokladu
Dohoda mezi Evropským společenstvím a vládou Kanady o zpracovávání údajů API/PNR [1]
Postupy nutné pro vstup v platnost dohody mezi Evropským společenstvím a vládou Kanady o zpracovávání předběžných informací o cestujících (Advanced Passenger Information, API) a záznamů o knihování cestujících (Passenger Name record, PNR), podepsané
Informace, která se týká vstupu v platnost rozhodnutí Rady 2005/798/ES [1] o uzavření Dohody ve formě výměny dopisů mezi Evropským společenstvím a Spojenými státy americkými o záležitostech týkajících se obchodu s vínem
Tato dohoda vstoupila v platnost dnem podpisu, dne 23. listopadu 2005.
[1] Úř. věst.
L 301, 18.11.2005, s. 14.
--------------------------------------------------
Informace, která se týká vstupu v platnost rozhodnutí Rady 2006/232/ES [1] o uzavření Dohody mezi Evropským společenstvím a Spojenými státy americkými o obchodu s vínem
Tato dohoda vstoupila v platnost dnem podpisu, dne 10. března 2006.
[1] Úř. věst.
L 87, 24.3.2006, s. 1.
--------------------------------------------------
Informace o vstupu v platnost Protokolu k Dohodě mezi Evropským společenstvím a jeho členskými státy na jedné straně a Švýcarskou konfederací na straně druhé o volném pohybu osob, týkajícího se účasti České republiky, Estonské republiky, Kyperské republiky, Lotyšské republiky, Litevské republiky, Maďarské republiky, Republiky Malta, Polské republiky, Republiky Slovinsko a Slovenské republiky jakožto smluvních stran na základě jejich přistoupení k Evropské unii [1]
Vzhledem k tomu, že postupy nezbytné pro vstup v platnost Protokolu k Dohodě mezi Evropským společenstvím a jeho členskými státy na jedné straně a Švýcarskou konfederací na straně druhé o volném pohybu osob, týkajícího se účasti České republiky, Estonské republiky, Kyperské republiky, Lotyšské republiky, Litevské republiky, Maďarské republiky, Republiky Malta, Polské republiky, Republiky Slovinsko a Slovenské republiky jakožto smluvních stran na základě jejich přistoupení k Evropské unii, podepsané
Vstup v platnost rozhodnutí Rady přidružení ES–Maroko č. 1/2005 ze dne 4. srpna 2005, kterým se stanoví odchylka od protokolu č. 4 o definici pojmu původní produkty a o metodách správní spolupráce k Evropsko-středomořské dohodě zakládající přidružení mezi Evropskými společenstvími a jejich členskými státy na jedné straně a Marockým královstvím na straně druhé (Úř. věst. L 206, 9.8.2005, s. 8)
(2006/C 76/01)
Dohoda o volném obchodu mezi Marokem a Tureckem vstoupila v platnost dne 1. ledna 2006.
Podmínky článku 2 rozhodnutí Rady přidružení ES–Maroko č. 1/2005 byly splněny a rozhodnutí se proto použije ode dne 1. ledna 2006.
--------------------------------------------------
Informace o vstupu v platnost dohody mezi Evropským společenstvím a Albánskou republikou o zpětném přebírání osob s neoprávněným pobytem
Dohoda mezi Evropským společenstvím a Albánskou republikou o zpětném přebírání osob s neoprávněným pobytem vstoupí v platnost dnem 1. května 2006, přičemž postup stanovený v článku 22 této dohody byl dokončen dne 2. března 2006.
--------------------------------------------------
Informace o vstupu v platnost Dohody mezi Evropským společenstvím a Dánským královstvím rozšiřující na Dánsko působnost nařízení Rady (ES) č. 343/2003, kterým se stanoví kritéria a postupy pro určení členského státu příslušného k posuzování žádosti o azyl podané státním příslušníkem třetí země v některém z členských států, a nařízení Rady (ES) č. 2725/2000 o zřízení systému "Eurodac" pro porovnávání otisků prstů za účelem účinného uplatňování Dublinské úmluvy
Výše uvedená dohoda mezi Evropským společenstvím a Dánským královstvím, kterou Rada uzavřela dne 21. února 2006, vstoupila v platnost dne 1. dubna 2006, přičemž oznámení o dokončení postupů v souladu s článkem 11 dohody byla učiněna dne 23. února 2006.
--------------------------------------------------
Informace o vstupu v platnost Protokolu k Dohodě mezi Evropským společenstvím a Islandskou republikou a Norským královstvím o kritériích a mechanismech určení státu příslušného pro posuzování žádosti o azyl podané v některém z členských států nebo na Islandu nebo
Uzavření memoranda o porozumění s Chorvatskou republikou o její účasti na podpůrných opatřeních Společenství v oblasti zaměstnanosti
(2006/C 105/06)
Dne 3. března 2006 bylo Evropskou komisí jménem Evropského společenství a vládou Chorvatské republiky podepsáno memorandum o porozumění o účasti Chorvatské republiky na podpůrných opatřeních Společenství v oblasti zaměstnanosti.
Úplné anglické znění memoranda o porozumění lze nalézt na internetové adrese: http://europa.eu.int/comm/environment/funding/intro_en.htm
--------------------------------------------------
Informace o vstupu v platnost rozhodnutí Rady o uzavření dohody ve formě výměny dopisů mezi Evropským společenstvím a Indií na základě článku XXVIII GATT 1994 o změně koncesí týkajících se rýže stanovených v plánu CXL ES přiloženém ke GATT 1994, připojené k rozhodnutí Rady 2004/617/ES
Tato dohoda vstoupila v platnost dne 1. září 2004.
--------------------------------------------------
Informace o vstupu v platnost rozhodnutí Rady o uzavření dohody ve formě výměny dopisů mezi Evropským společenstvím a Pákistánem na základě článku XXVIII GATT 1994 o změně koncesí týkajících se rýže stanovených v plánu CXL ES přiloženém ke GATT 1994, připojené k rozhodnutí Rady č. 2004/618/ES
Tato dohoda vstoupila v platnost dne 1. září 2004.
--------------------------------------------------
Informace o vstupu v platnost rozhodnutí Rady o uzavření dohody ve formě výměny dopisů mezi Evropským společenstvím a Spojenými státy americkými o metodě výpočtu uplatňovaných cel z loupané rýže, a o změně rozhodnutí 2004/617/ES, 2004/618/ES a 2004/619/ES, připojené k rozhodnutí Rady 2005/476/ES
Tato dohoda vstoupila v platnost dne 30. června 2005.
--------------------------------------------------
Informace týkající se vstupu v platnost Dohody o účasti České republiky, Estonské republiky, Kyperské republiky, Lotyšské republiky, Litevské republiky, Maďarské republiky, Republiky Malta, Polské republiky, Republiky Slovinsko a Slovenské republiky v Evropském hospodářském prostoru a čtyř souvisejících dohod [1]
Všechny strany dokončily postupy nezbytné pro vstup v platnost:
- Dohody o účasti České republiky, Estonské republiky, Kyperské republiky, Lotyšské republiky, Litevské republiky, Maďarské republiky, Republiky Malta, Polské republiky, Republiky Slovinsko a Slovenské republiky v Evropském hospodářském prostoru,
- Dohody ve formě výměny dopisů mezi Evropským společenstvím a Norským královstvím o některých zemědělských produktech,
- Dohody mezi Norským královstvím a Evropským společenstvím o norském finančním mechanismu na období let 2004-2009,
- Dodatkového protokolu k Dohodě mezi Evropským hospodářským společenstvím a Norským královstvím v důsledku přistoupení České republiky, Estonské republiky, Kyperské republiky, Lotyšské republiky, Litevské republiky, Maďarské republiky, Republiky Malta, Polské republiky, Republiky Slovinsko a Slovenské republiky k Evropské unii,
- Dodatkového protokolu k Dohodě mezi Evropským hospodářským společenstvím a Islandskou republikou v důsledku přistoupení České republiky, Estonské republiky, Kyperské republiky, Lotyšské republiky, Litevské republiky, Maďarské republiky, Republiky Malta, Polské republiky, Republiky Slovinsko a Slovenské republiky k Evropské unii,
podepsaných
Informace o vstupu v platnost dohody ve formě výměny dopisů mezi Evropským společenstvím a Korejskou republikou podle článků XXIV:6 a XXVIII Všeobecné dohody o clech a obchodu (GATT) 1994
Informace o vstupu v platnost dohody ve formě výměny dopisů mezi Evropským společenstvím a Japonskem podle článků XXIV:6 a XXVIII Všeobecné dohody o clech a obchodu (GATT) 1994
Informace o vstupu v platnost dohody ve formě výměny dopisů mezi Evropským společenstvím a Novým Zélandem podle článků XXIV:6 a XXVIII Všeobecné dohody o clech a obchodu (GATT) 1994
Informace o vstupu v platnost dohody ve formě výměny dopisů mezi Evropským společenstvím a Austrálií podle článků XXIV:6 a XXVIII Všeobecné dohody o clech a obchodu (GATT) 1994
Informace o vstupu v platnost dohody ve formě výměny dopisů mezi Evropským společenstvím a Thajským královstvím podle článků XXIV:6 a XXVIII Všeobecné dohody o clech a obchodu (GATT) 1994
Informace o vstupu v platnost dohody ve formě výměny dopisů mezi Evropským společenstvím a Spojenými státy americkými podle článků XXIV:6 a XXVIII Všeobecné dohody o clech a obchodu (GATT) 1994
Informace o vstupu v platnost Dohody ve formě výměny dopisů mezi Evropským společenstvím a Chilskou republikou o změnách Dohody o obchodu s vínem, připojené k Dohodě, kterou se zakládá přidružení mezi Evropským společenstvím a jeho členskými státy na jedné straně a Chilskou republikou na straně druhé
Chilská republika oznámila svůj souhlas s přijetím Dohody ve formě výměny dopisů mezi Evropským společenstvím a Chilskou republikou o změnách Dohody o obchodu s vínem, připojené k Dohodě, kterou se zakládá přidružení mezi Evropským společenstvím a jeho členskými státy na jedná straně a Chilskou republikou na straně druhé.
Tato dohoda proto vstupuje v platnost dnem 24. dubna 2006 [1].
[1] Úř. věst.
L 54, 24.2.2006, 24.
--------------------------------------------------
Informace o vstupu v platnost Dohody ve formě výměny dopisů mezi Evropským společenstvím a Chilskou republikou o změnách Dohody o obchodu s lihovinami a aromatizovanými nápoji, připojené k Dohodě, kterou se zakládá přidružení mezi Evropským společenstvím a jeho členskými státy na jedné straně a Chilskou republikou na straně druhé
Chilská republika oznámila svůj souhlas s přijetím Dohody ve formě výměny dopisů mezi Evropským společenstvím a Chilskou republikou o změnách Dohody o obchodu s lihovinami a aromatizovanými nápoji, připojené k Dohodě, kterou se zakládá přidružení mezi Evropským společenstvím a jeho členskými státy na jedné straně a Chilskou republikou na straně druhé.
Tato dohoda proto vstupuje v platnost dnem 24. dubna 2006 [1].
[1] Úř. věst.
L 54, 24.2.2006, s. 29.
--------------------------------------------------
Sdělení o vstupu v platnost Evropsko-středomořské dohody zakládající přidružení mezi Evropským společenstvím a jeho členskými státy na jedné straně a Libanonskou republikou na straně druhé
Poté, co byla dne 14. února 2006 ukončena výměna nót o dokončení postupů nezbytných pro vstup v platnost Evropsko-středomořské dohody zakládající přidružení mezi Evropským společenstvím a jeho členskými státy na jedné straně a Libanonskou republikou na straně druhé [1], která byla podepsána
Informace týkající se vstupu v platnost Mezinárodní dohody o olivovém oleji a stolních olivách z roku 2005
(2006/C 182/01)
Mezinárodní dohoda o olivovém oleji a stolních olivách (2005) [1] vstoupila po skončení nezbytných postupů prozatímně v platnost dne 1. ledna 2006 a zůstává v platnosti do 31. prosince 2014, nerozhodne-li Mezinárodní rada pro olivy, jednající prostřednictvím své Rady členů, před tímto datem o jejím prodloužení, rozšíření, obnovení nebo skončení v souladu s příslušnými ustanoveními této dohody.
[1] Úř. věst.
L 302, 19.11.2005, s. 46.
--------------------------------------------------
Informace o vstupu v platnost Protokolu k Evropsko-středomořské dohodě mezi Evropskými společenstvími a jejich členskými státy na jedné straně a Státem Izrael na straně druhé s ohledem na přistoupení České republiky, Estonské republiky, Kyperské republiky, Lotyšské republiky, Litevské republiky, Maďarské republiky, Republiky Malta, Polské republiky, Republiky Slovinsko a Slovenské republiky k Evropské unii
Poté, co všechny strany dokončily postupy nezbytné pro vstup v platnost Protokolu k Evropsko-středomořské dohodě mezi Evropskými společenstvími a jejich členskými státy na jedné straně a Státem Izrael na straně druhé s ohledem na přistoupení České republiky, Estonské republiky, Kyperské republiky, Lotyšské republiky, Litevské republiky, Maďarské republiky, Republiky Malta, Polské republiky, Republiky Slovinsko a Slovenské republiky k Evropské unii, vstoupil protokol, podepsaný
Oznámení o vypovězení Dohody mezi Evropským společenstvím a Spojenými státy americkými o zpracování a předávání údajů jmenné evidence cestujících (PNR) Úřadu pro cla a ochranu hranic ministerstva vnitřní bezpečnosti Spojených států
(2006/C 219/01)
Na základě rozsudku Soudního dvora ze dne 30. května 2006 ve spojených věcech C-317/04, Evropský parlament v. Rada Evropské unie, a C-318/04, Evropský parlament v. Komise Evropských společenství, oznámily Rada a Komise vládě Spojených států amerických v souladu s bodem 7 Dohody mezi Evropským společenstvím a Spojenými státy americkými o zpracování a předávání údajů jmenné evidence cestujících (PNR) Úřadu pro cla a ochranu hranic ministerstva vnitřní bezpečnosti Spojených států [1], že uvedená dohoda bude ukončena s účinkem od 30. září 2006.
[1] Úř. věst.
L 183, 20.5.2004, s. 84.
--------------------------------------------------
Informace o vstupu v platnost rozhodnutí Rady přidružení EU–Tunisko č. 1/2006 ze dne 28. července 2006, kterým se mění protokol č. 4 o definici pojmu "původní produkty" a o metodách správní spolupráce k Evropsko-středomořské dohodě [1]
Rozhodnutí Rady přidružení EU–Tunisko č. 1/2006 ze dne 28. července 2006, kterým se mění protokol č. 4 o definici pojmu "původní produkty" a o metodách správní spolupráce k Evropsko-středomořské dohodě, se použije ode dne 1. srpna 2006.
[1] Úř. věst.
L 260, 21.9.2006, s. 1.
--------------------------------------------------
Společné prohlášení o politickém dialogu mezi Evropskou unií a Černou Horou [1]
(2006/C 242/02)
Na základě závazků učiněných na summitu EU-západní Balkán konaném v Soluni dne 21. června 2003 Evropská unie a Černá Hora (dále jen "strany") vyjádřily své odhodlání posílit a zintenzívnit vzájemné vztahy v politické oblasti.
V souladu s tím strany souhlasí s navázáním pravidelného politického dialogu, jenž doplní a upevní jejich sbližování, podpoří probíhající politické a ekonomické změny v Černé Hoře a přispěje k vytvoření nových forem spolupráce, zejména při zohlednění statusu Černé Hory jako možného kandidáta na členství v Evropské unii.
Politický dialog, založený na sdílených hodnotách a cílech, se zaměří na:
1. posílení demokratických zásad a institucí, jakož i právního státu, lidských práv a respektování a ochrany menšin;
2. podporu regionální spolupráce, rozvoj dobrých sousedských vztahů a plnění povinností vyplývajících z mezinárodního práva, včetně plné a bezvýhradné spolupráce s Mezinárodním trestním tribunálem pro bývalou Jugoslávii (ICTY);
3. usnadnění co nejrozsáhlejší integrace Černé Hory do hlavního politického a hospodářského proudu Evropy na základě jejích konkrétních zásluh a úspěchů;
4. větší sbližování postojů mezi stranami v mezinárodních otázkách a v těch otázkách, jež budou mít pravděpodobně důležitý vliv na strany, včetně spolupráce v oblasti boje proti terorismu, organizované trestné činnosti a korupci a v jiných oblastech spravedlnosti a vnitřních věcí;
5. zaručení respektování postoje a zájmů druhé strany v rozhodovacím procesu;
6. zvýšení bezpečnosti a stability v celé Evropě, a zejména v jihovýchodní Evropě, prostřednictvím spolupráce v oblastech, na něž se vztahuje společná zahraniční a bezpečnostní politika Evropské Unie.
Politický dialog mezi stranami bude probíhat podle potřeby prostřednictvím pravidelných konzultací, kontaktů a výměny informací, zejména v těchto formách:
1. schůzky na vysoké úrovni mezi zástupci Černé Hory na jedné straně a zástupci Evropské unie v rámci trojky na straně druhé;
2. vzájemné poskytování informací o zahraničněpolitických rozhodnutích při plném využití diplomatických cest, včetně kontaktů na dvoustranné úrovni ve třetích zemích, jakož i v rámci mnohostranných fór, jako je Organizace spojených národů, OBSE a jiné mezinárodní organizace;
3. kontakty na úrovni parlamentu;
4. všechny další prostředky, které by přispěly k upevnění a rozvíjení dialogu mezi stranami.
Politický dialog bude rovněž probíhat v rámci Fóra EU-západní Balkán, mnohostranného politického fóra na vysoké úrovni založeného na summitu EU-západní Balkán konaného
Informace o dni vstupu v platnost Dohody o partnerství mezi Evropským společenstvím a Šalamounovými ostrovy o rybolovu při pobřeží Šalamounových ostrovů [1]
Evropské společenství a vláda Šalamounových ostrovů se ve dnech 28. června a 9. října 2006 vzájemně informovaly, že jejich postupy přijímání byly ukončeny.
V souladu se svým článkem 16 vstoupila tudíž tato dohoda v platnost dne 9. října 2006.
[1] Úř. věst.
L 105, 13.4.2006, s. 33.
--------------------------------------------------
Informace o dni vstupu v platnost Prozatímní dohody mezi Evropským společenstvím na jedné straně a Albánskou republikou na straně druhé o obchodu a obchodních záležitostech
Prozatímní dohoda mezi Evropským společenstvím na jedné straně a Albánskou republikou na straně druhé o obchodu a obchodních záležitostech [1], podepsaná
Prohlášení předsednictví Rady Evropské unie a Evropské komise týkající se Guinejské republiky
(2006/C 308/01)
Evropská unie se v souladu s rozhodnutím Rady ze dne 14. dubna 2005 o uzavření konzultací s Guinejskou republikou podle článku 96 dohody z Cotonou [1] a s ohledem na pokrok dosažený při provádění závazků přijatých Guinejí během konzultací konaných v roce 2004 rozhodla dát zemi k dispozici obálku A 9. Evropského rozvojového fondu a povolit podepsání odpovídajících programových dokumentů.
Politický dialog mezi vládou a opozicí umožnil dohodu o volebním rámci pro svobodné a transparentní parlamentní volby plánované na červen roku 2007.
Rovněž bylo dosaženo pokroku v oblasti svobody sdělovacích prostředků s liberalizací rozhlasového vysílání a přidělením frekvencí několika rádiím.
Pokračují úsilí na reformě soudního a trestního systému, decentralizaci a zlepšení makroekonomického řízení a veřejných financí.
Evropská unie bude nadále podrobně sledovat situaci
o zřízení "Úředního věstníku Evropských společenství"
RADA EVROPSKÉHO HOSPODÁŘSKÉHO SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na článek 191 Smlouvy o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na návrh podaný předsedou Parlamentního shromáždění a předsedy Vysokého úřadu, Komise Evropského hospodářského společenství a Komise Evropského společenství pro atomovou energii,
vzhledem k tomu, že je vhodné, aby Evropské hospodářské společenství, Evropské společenství uhlí a oceli a Evropské společenství pro atomovou energii měla společný úřední věstník,
ROZHODLA:
vytvořit jako úřední věstník Společenství ve smyslu článku 191 Smlouvy o založení Evropského hospodářského společenství Úřední věstník Evropských společenství.
o zřízení "Úředního věstníku Evropských společenství"
RADA EVROPSKÉHO SPOLEČENSTVÍ PRO ATOMOVOU ENERGII,
s ohledem na článek 163 Smlouvy o založení Evropského společenství pro atomovou energii,
s ohledem na návrh podaný předsedou Parlamentního shromáždění a předsedy Vysokého úřadu, Komise Evropského hospodářského společenství a Komise Evropského společenství pro atomovou energii,
vzhledem k tomu, že je vhodné, aby Evropské hospodářské společenství, Evropské společenství uhlí a oceli a Evropské společenství pro atomovou energii měla společný úřední věstník,
ROZHODLA:
vytvořit jako úřední věstník Společenství ve smyslu článku 163 Smlouvy o založení Evropského společenství pro atomovou energii Úřední věstník Evropských společenství.
Stanovy Zásobovací Agentury Euratomu
RADA EVROPSKÉHO SPOLEČENSTVÍ PRO ATOMOVOU ENERGII,
s ohledem na článek 54 Smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
ROZHODLA
přijmout tyto stanovy Zásobovací agentury Euratomu:
Článek I
Název a účel
1. Agentura zřízená článkem 52 a následujícími články Smlouvy o založení Evropského společenství pro atomovou energii ze dne 25. března 1957 (dále jen "Smlouva") se nazývá "Zásobovací agentura Euratomu" (dále jen "Agentura").
2. Výhradním předmětem činnosti Agentury je plnit úkoly svěřené jí Smlouvou.
Řídí se ustanoveními Smlouvy a těmito stanovami.
Veškeré otázky, které mohou nastat při výkladu stanov, se řeší s ohledem na cíle Agentury stanovené Smlouvou.
Článek II
Právní postavení a právní způsobilost
1. Agentura má právní subjektivitu.
2. Agentura požívá v každém členském státě nejširší právní způsobilost přiznávanou právnickým osobám daným vnitrostátním právem.
Může zejména nabývat a zcizovat movitý i nemovitý majetek, uzavírat smlouvy, poskytovat věcné nebo osobní záruky, jednat jako zprostředkovatel, oprávněný zástupce nebo jednatel, vystupovat před soudem, účastnit se rozhodčích řízení, jakož i provádět obchodní transakce a přijímat nařízení nezbytná pro plnění svých úkolů.
Může rovněž sjednávat půjčky za podmínek stanovených v těchto stanovách.
3. Agentura vykonává svou činnost výlučně v obecném zájmu.
Nepůsobí za účelem zisku.
4. Agentura má status veřejně prospěšné organizace.
Článek III
Sídlo
1. Agentura má sídlo ve městě, v němž se nachází sídlo Komise.
2. Agentura může se souhlasem Komise zřizovat pobočky.
Z vlastního podnětu může přijímat jakákoli další vnitřní organizační opatření potřebná k plnění jejích úkolů uvnitř i vně Společenství.
Může zejména jmenovat zástupce a zřizovat sklady.
Článek IV
Trvání
Doba trvání Agentury není stanovena.
Podle článku 76 Smlouvy mohou být ustanovení kapitoly VI o zásobování potvrzeny nebo změněny po uplynutí období stanoveného v uvedeném článku.
Článek V
Základní kapitál
1. Základní kapitál Agentury činí 2400000 zúčtovacích jednotek Evropské platební unie.
2. Základní kapitál je rozdělen podle následujícího klíče: Belgie _BAR_ 8 _BAR_ Německo _BAR_ 28 _BAR_
Francie _BAR_ 28 _BAR_ Itálie _BAR_ 28 _BAR_ Nizozemsko _BAR_ 8 _BAR_
3. Částka 10 % upsaného základního kapitálu se splatí Agentuře v jedné splátce, která bude uhrazena nejpozději 60 dnů po vstupu těchto stanov v platnost.
Další splátka může být požadována rozhodnutím, které přijme Rada kvalifikovanou většinou na návrh Komise.
Existuje však právní závazek plateb, pokud se to stane nutným, aby Agentura mohla dostát svým závazkům vůči svým věřitelům, jež převzala na základě těchto stanov.
Rozhodnutí Rady se neprodleně oznámí upisujícím státům.
Požadovaná splátka se zaplatí Agentuře do 30 dnů od tohoto rozhodnutí.
4. Z účasti na základním kapitálu nevyplývá ani hlasovací právo, ani právo na dividendy nebo na úroky.
Právo na úhradu jmenovité hodnoty splaceného podílu na základním kapitálu vzniká pouze v případě likvidace Agentury.
5. Všechny splátky základního kapitálu se provádějí v národní měně upisujícího státu.
6. V případě, že se přepočítací koeficient mezi měnou jednoho členského státu a zúčtovací jednotkou stanovenou v odstavci 1 sníží, upraví tento stát výši svého podílu na základním kapitálu úměrně změně přepočítacího koeficientu tím, že provede ve prospěch Agentury dodatečnou vyrovnávací platbu, jejíž výše nesmí překročit úhrnnou částku prostředků Agentury v měně daného státu.
Vyrovnání musí být provedeno do dvou měsíců.
7. V případě, že se přepočítací koeficient mezi měnou jednoho členského státu a zúčtovací jednotkou stanovenou v odstavci 1 zvýší, upraví se výše podílu na základním kapitálu upsaného tímto státem úměrně změně přepočítacího koeficientu tím, že Agentura provede zpětnou platbu ve prospěch tohoto státu, jejíž výše nesmí překročit úhrnnou částku prostředků Agentury v měně daného státu.
Platba musí být provedena do dvou měsíců.
Článek VI
Poplatky
1. Agentura vybírá poplatky, jejichž výnos je určen k pokrytí výdajů spojených s její činností.
2. Poplatky se vybírají za obchody, jichž se Agentura účastní při výkonu svého opčního práva a výlučného práva uzavírat smlouvy o dodávkách.
3. Sazba poplatků se stanoví tak, aby se pokryly výdaje spojené s činností Agentury.
Pokud výnos z poplatků překročí výdaje spojené s její činností zjištěné k uzávěrce rozpočtového roku, odvede se rozdíl do rezervního fondu.
Pokud se k uzávěrce rozpočtového roku zjistí, že částka rezervních fondů převyšuje výdaje spojené s její činností v daném roce, přezkoumá se sazba poplatků, aby se předešlo podobné situaci k uzávěrce příštího rozpočtového roku.
4. Sazbu poplatků a způsob jejich vyměřování a vybírání stanoví Komise po konzultaci s Radou na návrh generálního ředitele, který předtím obdrží stanovisko Poradního výboru podle článku X.
Článek VII
Finanční organizace
1. Agentura je finančně samostatná.
Pracuje podle obchodních pravidel.
2. Agentura je vždy oprávněna převádět pohledávky v měně jednoho z členských států do měny jiného členského státu, aby mohla v souladu s těmito stanovami provádět finanční operace k cílům stanoveným smlouvou.
Agentura se podle možností zdrží provádění takových převodů, má-li volné nebo uvolnitelné pohledávky v měně, kterou potřebuje.
Agentura může použít volně použitelných prostředků, které bezprostředně nepotřebuje ke krytí svých závazků, takto: a) může investovat na peněžních trzích;
b) může provádět jakékoli jiné finanční operace, které se vztahují k předmětu její činnosti.
Aniž je dotčen první pododstavec, provádí banka při správě svých investic jen takovou devizovou arbitráž, kterou přímo vyžaduje plnění jejích úkolů.
3. Agentura musí po kupujících vyžadovat platby v měnách, které potřebuje pro uskutečnění daného obchodu.
4. Agentura může volně nakládat s prostředky v měnách třetích zemí z půjček přijatých v těchto zemích.
5. Agentura si může prostředky nezbytné k plnění svých úkolů půjčovat na mezinárodním kapitálovém trhu.
Po konzultaci s Radou stanoví Komise podmínky a meze, za nichž může Agentura sjednávat půjčky na dobu nepřesahující dva roky.
Pro půjčky na dobu přesahující dva roky musí Agentura prostřednictvím Komise získat souhlas Rady v jednotlivých případech, vyjádřený kvalifikovanou většinou.
Agentura může uzavírat půjčky na kapitálových trzích členského státu v souladu s právními předpisy, které se použijí pro vnitrostátní emise nebo, pokud takové předpisy v členském státě neexistují, na základě dohody mezi dotyčným členským státem a Agenturou o zamýšlené půjčce.
Příslušné orgány členského státu mohou odmítnout vydat souhlas jen tehdy, hrozí-li kapitálovému trhu tohoto státu vážné poruchy.
6. Za závazky, které Agentura přijala na základě těchto stanov, ručí Evropské společenství pro atomovou energii.
7. V oblastech zmíněných v tomto článku působí Agentura ve spojení s příslušnými orgány nebo emisní bankou členských států.
Článek VIII
Působnost Komise
1. Agentura podléhá dozoru Komise, která jí poskytuje směrnice a má právo veta proti jejím rozhodnutím.
2. Právo veta pomine po uplynutí sedmi dnů od rozhodnutí Agentury, nepředloží-li během této doby Komise nebo její zástupce výhradu.
Komise nebo její zástupce se může před uplynutím této doby vzdát práva předložit výhradu.
Předloží-li Komise nebo její zástupce výhradu ve lhůtě stanovené v předchozím odstavci, zaujme Komise konečné stanovisko nejpozději patnáct dnů po předložení výhrady.
Tento odstavec nebrání uplatnění čl. 53 druhého pododstavce Smlouvy.
Každý úkon Agentury učiněný podle čl. 53 druhého pododstavce Smlouvy mohou dotčené osoby předložit Komisi ve lhůtě patnácti dnů ode dne oznámení nebo, není-li oznámení učiněno, patnácti dnů ode dne zveřejnění.
Není-li daný úkon oznámen ani zveřejněn, začíná lhůta běžet dnem, kdy se dotčená osoba o úkonu dozví.
Článek IX
Generální ředitel a zaměstnanci
1. Generální ředitel řídí Agenturu.
V případě jeho úmrtí, odvolání nebo nepřítomnosti, nebo je-li mu jinak znemožněno vykonávat jeho povinnosti, jej zastupuje jeho náměstek.
2. Generální ředitel zastupuje Agenturu v právních i jiných záležitostech.
Komise může zastupovat Agenturu před soudem ve všech řízeních vedených proti generálnímu řediteli.
3. Generální ředitel může, pokud to uzná za vhodné, přenést své pravomoci na svého náměstka nebo na jiné osoby.
Může je zmocnit k tomu, aby jej zastupovali buď samostatně, nebo společně.
Pravomoci přenesené generálním ředitelem nebo náměstkem generálního ředitele se neruší pouze z důvodu úmrtí osoby, která pravomoci přenesla.
4. Generální ředitel a náměstek generálního ředitele jsou jmenováni a v případě potřeby odvoláváni Komisí.
Nevystupují jako zástupci Komise.
Generální ředitel a náměstek generálního ředitele jednající na jeho místě odpovídají Komisi za řízení Agentury.
Podléhají neustále kontrole Komise a skládají jí účty podle článku XVI těchto stanov a podle směrnic Komise.
Článek X
Složení Poradního výboru
1. Zřizuje se Poradní výbor Agentury, který se skládá z 24 členů.
2. Počet míst se přiděluje státním příslušníkům členských států takto:
Belgie _BAR_ 3 členové _BAR_ Německo _BAR_ 6 členů _BAR_
Itálie _BAR_ 6 členů _BAR_ Nizozemsko _BAR_ 3 členové _BAR_ 3. Členy Poradního výboru jmenuje Rada na návrh členských států a po obdržení stanoviska Komise ze zástupců producentů a uživatelů a z vysoce kvalifikovaných odborníků.
Právnické osoby mohou být jmenovány členy výboru za podmínky, že jsou po celé funkční období zastupovány osobou k tomuto účelu řádně zmocněnou.
4. Členové Poradního výboru jsou jmenováni na dva roky.
Mohou být jmenováni opakovaně.
Pokud člen odstoupí nebo nemůže vykonávat své povinnosti, je co nejdříve jmenován jeho nástupce pro zbývající část funkčního období.
Článek XI
Působnost Poradního výboru
1. Poradní výbor je nápomocen Agentuře při plnění jejích úkolů tím, že vydává stanoviska a poskytuje informace.
Pracuje jako styčný orgán mezi Agenturou na jedné straně a uživateli a zúčastněnými odvětvími na straně druhé.
2. Generální ředitel může konzultovat Poradní výbor ve všech oblastech v působnosti Agentury.
Výbor může rovněž vydávat stanoviska ke všem těmto záležitostem z podnětu nejméně deseti svých členů.
Generální ředitel konzultuje Poradní výbor před přijetím rozhodnutí v těchto záležitostech: 1. základní kapitál Agentury, ať už jde o jeho zvyšování, snižování, nebo o další upisování (čl.
54 čtvrtý pododstavec Smlouvy);
2. způsob stanovení poplatků za obchody určené k pokrytí výdajů spojených s činností Agentury (čl.
54 pátý pododstavec Smlouvy);
3. vypracování nařízení Agentury stanovícího podrobnosti vyrovnání nabídky a poptávky (čl.
60 šestý pododstavec Smlouvy);
4. vypracování směrnic o zálohách požadovaných Agenturou (čl.
61 druhý pododstavec Smlouvy);
5. vypracování programu a podmínek pro vytvoření obchodních zásob Agenturou (čl.
72 první pododstavec Smlouvy);
6. kritéria pro definování jednání zakázaného podle článku 68 Smlouvy;
7. směrnice o vedení "finančního účtu zvláštních štěpných materiálů" (článek 88 Smlouvy);
8. úloha Agentury při vypracování samostatného výkazu Agentury podle čl. 171 odst. 2 Smlouvy;
9. příprava roční účetní závěrky a výroční zprávy Agentury;
10. zřizování poboček Agentury;
11. likvidace Agentury.
Generální ředitel může v případě nutnosti stanovit Poradnímu výboru lhůtu pro vydání stanoviska, která činí nejméně deset dnů ode dne sdělení zaslaného předsedovi Poradního výboru.
Pokud Poradní výbor v uvedené lhůtě stanovisko nevydá, není generální ředitel povinen odložit své rozhodnutí ani svolat další schůzi.
Rozhodnutí o záležitostech stanovených v tomto článku, která jsou v působnosti generálního ředitele, nelze přijmout před uplynutím patnácti dnů od vydání stanoviska Poradního výboru, jsou-li v rozporu s tímto stanoviskem.
Článek XII
Předsednictvo Poradního výboru
1. Poradní výbor volí ze svých členů předsedu a dva místopředsedy na dobu jednoho roku.
Mohou být voleni opakovaně.
Předseda a místopředsedové tvoří předsednictvo výboru.
2. Poradní výbor svolává jeho předsednictvo podle čl. XIII odst. 1.
Předsednictvo udržuje veškeré styky nezbytné pro Poradní výbor.
Článek XIII
Schůze Poradního výboru
1. Poradní výbor se svolává a) z podnětu předsednictva, kdykoli to podle jeho názoru okolnosti vyžadují, a vždy po uplynutí tří měsíců od poslední schůze Poradního výboru;
b) na žádost generálního ředitele, zejména, je-li povinná konzultace Poradního výboru podle čl. XI odst. 3;
c) na písemnou žádost nejméně deseti členů výboru s uvedením otázek, které mají být zahrnuty do pořadu jednání.
2. Poradní výbor je usnášeníschopný pouze, pokud je osobně nebo prostřednictvím zástupce přítomna nejméně polovina členů.
Stanoviska se přijímají většinou hlasů členů přítomných osobně nebo prostřednictvím zástupce.
3. Každý člen Poradního výboru má jeden hlas.
Nemůže-li se člen Poradního výboru schůze zúčastnit, může písemně zmocnit jiného člena, aby hlasoval jeho jménem.
Žádný ze členů nemůže být zmocněn hlasovat jménem více než jednoho jiného člena.
V naléhavých případech je povoleno písemné nebo telegrafické hlasování, nerozhodne-li Poradní výbor jinak.
4. Generální ředitel, náměstek generálního ředitele nebo osoba, která je zastupuje, se účastní schůzí Poradního výboru, ale nehlasují.
Podávají výboru veškeré nezbytné informace a vysvětlení.
Jsou však vázáni povinností zachovávat utajení podle článku 194 Smlouvy a podle bezpečnostních předpisů.
Zástupce Komise se může účastnit schůzí Poradního výboru, avšak nehlasuje.
5. Zápisy z jednání schůzí obsahují nejen přijatá stanoviska, ale i všechny projednávané návrhy.
Zápisy podepisují předseda a tajemník a uchovávají se ve zvláštní knize zápisů.
Ověřené kopie společně s kopiemi všech příslušných dokumentů se neprodleně předávají Komisi a generálnímu řediteli.
6. Poradní výbor může přijmout svůj jednací řád, který vezme v úvahu tyto stanovy a podléhá schválení ze strany Komise.
Článek XIV
Sekretariát Poradního výboru
1. Generální ředitel poskytne předsednictvu Poradního výboru vhodný sekretariát vedený tajemníkem, jehož jmenování podléhá schválení Komisí.
2. Sekretariát připravuje zápisy z jednání schůzí Poradního výboru, jeho případných podvýborů a předsednictva.
3. Náklady na činnost Poradního výboru nese Agentura.
Článek XV
Povinnost Poradního výboru zachovávat utajení
Generální ředitel, náměstek generálního ředitele a zaměstnanci Agentury, jakož i členové Poradního výboru, kteří získají nebo obdrží vědomosti o skutečnostech, informacích, znalostech, dokumentech a objektech, jež jsou předmětem utajení, jsou povinni je uchovávat v tajnosti.
Článek XVI
1. Rozpočtový rok začíná 1. ledna a končí 31. prosince.
2. Generální ředitel připravuje a přijímá předběžný návrh rozpočtu provozních nákladů Agentury; odpovídá za plnění rozpočtu.
3. Předběžný návrh rozpočtu je do 20. září předložen Komisi, která může odchylně od čl. VIII odst. 2 těchto stanov uplatnit své právo veta do jednoho měsíce.
4. Každoročně se k 31. prosinci vypracovává finanční rozvaha aktiv a pasiv společně s přílohou obsahující účetní závěrku.
Roz vaha se předkládá kontrolní komisi stanovené v článku 180 Smlouvy, která podává zprávu o účetnictví Agentury.
5. Generální ředitel vypracovává každoročně výroční zprávu o činnosti za uplynulý rozpočtový rok.
6. Rozvaha, účetní závěrka, zpráva kontrolní komise a výroční zpráva generálního ředitele se předkládají do 1. května Komisi, která uděluje generálnímu řediteli absolutorium.
Uvedené dokumenty se připojí k vyúčtování operací prováděných v rámci každého rozpočtu za uplynulý rozpočtový rok, které Komise předkládá každoročně Radě a Shromáždění podle čl. 180 třetího pododstavce Smlouvy.
Nařízení č. 1 o užívání jazyků v Evropském hospodářském společenství
RADA EVROPSKÉHO HOSPODÁŘSKÉHO SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na článek 217 Smlouvy, podle nějž pravidla pro používání úředních jazyků v orgánech Společenství stanoví Rada jednomyslně, aniž jsou tím dotčena pravidla obsažená v jednacím řádu Soudního dvora;
vzhledem k tomu, že každý ze čtyř jazyků, v nichž je sepsána Smlouva, je uznáván za úřední jazyk v jednom nebo více členských státech Společenství,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Úředními a pracovními jazyky orgánů Společenství jsou francouzština, italština, němčina a nizozemština.
Článek 2
Texty zasílané orgánům členským státem nebo osobou podléhající jurisdikci členského státu se sepisují v jednom z úředních jazyků dle volby odesílatele.
Odpověď se podává v témže jazyce.
Článek 3
Texty zasílané orgánem členskému státu nebo osobě podléhající jurisdikci členského státu se sepisují v jazyce tohoto členského státu.
Článek 4
Nařízení a jiné texty obecného dosahu se sepisují ve čtyřech úředních jazycích.
Článek 5
Úřední věstník Společenství vychází ve čtyřech úředních jazycích.
Článek 6
Orgány mohou stanovit podrobnosti o užívání jazyků svými vnitřními předpisy.
Článek 7
Užívání jazyků v řízení před Soudním dvorem stanoví jeho jednací řád.
Článek 8
V případě členských států, které mají více úředních jazyků, se používání jazyků stanoví na žádost dotyčného státu podle obecných pravidel vyplývajících z právních předpisů tohoto státu.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
kterým se provádí článek 24 Smlouvy o založení Evropského společenství pro atomovou energii
RADA EVROPSKÉHO SPOLEČENSTVÍ PRO ATOMOVOU ENERGII,
s ohledem na články 24, 25 a 217 Smlouvy o založení Evropského společenství pro atomovou energii,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že musí být provedena bezpečnostní opatření pro každý stupeň utajení, který se používá pro skutečnosti, jejichž vyzrazení by mohlo poškodit obranné zájmy jednoho nebo více členských států, a že tato opatření musí být uplatňována pod dohledem Komise zaměřeným jak na věcnou stránku těchto skutečností, tak na osoby a podniky, kterým tyto skutečnosti na území členských států mají být sděleny,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
PRVNÍ ČÁST OBECNÁ USTANOVENÍ ODDÍL I
Oblast působnosti Článek 1
Věcná působnost
1. Toto nařízení stanoví stupně utajení a bezpečnostní opatření, které mají být používány pro skutečnosti, které Společenství získalo nebo které sdělily členské státy a které jsou uvedeny v článcích 24 a 25 Smlouvy o založení Evropského společenství pro atomovou energii (dále jen "Smlouva").
Tyto skutečnosti jsou dále nazývány utajované skutečnosti Euratomu (dále jen "USE").
Pokud však členský stát sděluje skutečnosti uvedené v článku 25 Smlouvy, uplatní se pro něj toto nařízení pouze v případě, že jejich používání spadá do oblasti působnosti Smlouvy.
2. Zprávy, údaje, dokumenty, předměty, reprodukční média a další věci týkající se skutečností uvedených v prvním pododstavci se považují za USE.
Článek 2
Smlouvy, operace nebo dohody týkající se činností, které spadají do oblasti působnosti Smlouvy a které byly uzavřeny, prodlouženy nebo obnoveny mezi členským státem a fyzickou nebo právnickou osobou po vstupu tohoto nařízení v platnost, nemohou být důvodem pro porušování tohoto nařízení.
Bezpečnostní opatření smluvní povahy prováděná před vstupem tohoto nařízení v platnost však lze až do doby vymezené ve smlouvě, která je vytvořila, uplatňovat místo ustanovení tohoto nařízení.
Článek 3
Osobní oblast působnosti
Bezpečnostní opatření stanovená tímto nařízením jsou pro USE povinni uplatňovat a dávat pokyny nezbytné pro zajištění dodržování těchto opatření
a) orgány, výbory, útvary a zařízení Společenství;
b) členské státy a jejich orgány;
c) společné podniky;
d) osoby a podniky vymezené v článku 196 Smlouvy.
Článek 4
Společné podniky
Stanovy každého Společného podniku určí, zda má být pro účely tohoto nařízení postaven na úroveň orgánu, služby a zařízení Společenství nebo na úroveň osob a podniků uvedených v článku 196 Smlouvy.
Článek 5
Ustanovení doplňující bezpečnostní předpisy
1. Předpisy pro ochranu USE stanovené tímto nařízením se považují za minimální požadavky.
2. Společenství a členské státy případně doplní bezpečnostní předpisy v rámci své pravomoci s ohledem na místní podmínky a mohou je posílit prostřednictvím vlastních předpisů s výhradou, že nepříznivě neovlivní jednotné zacházení s USE. ODDÍL II
Organizace Článek 6
Bezpečnostní úřad
Bezpečností úřad zřízený Komisí, pod jejím dohledem a na její odpovědnost
a) koordinuje a zajišťuje obecné uplatňování bezpečnostních opatření;
b) kontroluje uplatňování těchto opatření v orgánech, výborech, útvarech a zařízeních Společenství;
c) je oprávněn prostřednictvím vnitrostátních orgánů, nebo považuje-li to za nezbytné, ve spojení s těmito orgány kontrolovat uplatňování bezpečnostních opatření podle tohoto nařízení na USE;
d) navrhuje změny, které považuje za nezbytné pro provádění tohoto nařízení.
Článek 7
Úřady pověřené provádění bezpečnostních opatření v členských státech
Každý členský stát určí státní orgán pověřený uplatňováním nebo zajištěním uplatňování bezpečnostních opatření stanovených tímto nařízením na území, které spadá do jeho působnosti.
Článek 8
Bezpečnostní referenti
1. V každém orgánu, útvaru a zařízení Společenství, kde se vypracovávají nebo uchovávají USE, určí bezpečnostní úřad osobu odpovědnou za uplatňování tohoto nařízení (dále jen "bezpečnostní referent").
2. Orgány členských států a každá osoba nebo každý podnik uvedený v článku 196 Smlouvy, které vypracovávají nebo drží USE, určí se souhlasem státního orgánu odpovědného za bezpečnost uvedeného v článku 7 osobu odpovědnou za uplatňování tohoto nařízení (dále jen "bezpečnostní referent").
3. Bezpečnostní referenti jsou zejména odpovědni za
a) vedení registrace podle článku 23;
b) aktualizaci kategorizovaného seznamu všech osob, které mají přístup k USE;
c) informování zaměstnanců o povinnostech ve věci ochrany tajemství;
d) uplatňování věcných bezpečnostních opatření.
ODDÍL III Utajení a odtajnění USE
Článek 9
Zásada
Stupně utajení se uplatňují pouze v nezbytně nutném rozsahu.
Článek 10
Stupně utajení
USE se klasifikují do stupňů utajení: 1. Eura — Přísně tajné: skutečnosti, jejichž neoprávněné vyzrazení by mohlo mít mimořádně vážné následky pro obranné zájmy jednoho nebo více členských států;
2. Eura — Tajné: skutečnosti, jejichž neoprávněné vyzrazení by mohlo mít vážné následky pro obranné zájmy jednoho nebo více členských států;
3. Eura — Důvěrné: skutečnosti, jejichž neoprávněné vyzrazení by mohlo poškodit obranné zájmy jednoho nebo více členských států;
4. Eura — Vyhrazené: skutečnosti, jejichž neoprávněné vyzrazení by se mohlo dotknout obranných zájmů jednoho nebo více členských států, které však vyžadují menší ochranu, než jaká je poskytována dokumentům klasifikovaným jako Eura — Důvěrné.
Článek 11
Orgány příslušné v oblasti utajení
1. Komise klasifikuje skutečnosti uvedené v článku 24 Smlouvy a) dočasně, pokud má za to, že jejich vyzrazení by mohlo poškodit obranné zájmy jednoho nebo více členských států;
b) s konečnou platností, jakmile členský stát sdělí požadovaný stupeň utajení.
Použije se nejvyšší požadovaný stupeň utajení.
Komise to oznámí členským státům.
Ve spolupráci s příslušnými orgány členských států Komise vypracuje a pravidelně upravuje nevyčerpávající seznam kategorií skutečností, na které se vztahuje stupeň utajení.
2. Komise sdělí příslušným orgánům a institucím Společenství a ostatním členským státům stupeň utajení požadovaný státem původu, pokud jde o přihlášky vynálezu nebo užitného vzoru uvedené v článku 25 Smlouvy.
Článek 12
Klasifikace dokumentů
1. Stupeň utajení uplatňovaný pro dokument, který se týká USE, se neurčuje podle stupně utajení uplatňovaného pro tuto USE, ale pouze v závislosti na obsahu dotyčného dokumentu.
Aby se zamezilo ohrožení bezpečnosti dokumentů se stupněm utajení Eura — Tajné a Eura — Přísně tajné, musí být odkazy na tyto dokumenty omezeny na minimum, aby se neodhalil jejich obsah ani stupeň utajení, kterému podléhají.
Stupňům utajení uplatňovaným pro dokument podléhají
a) kopie tohoto dokumentu;
b) dokumenty týkající se výzkumu nebo výroby, které jsou prováděny na základě tohoto dokumentu.
2. Skládá-li se dokument týkající se USE z více částí, určí se stupeň utajení pro všechny části podle té části, která vyžaduje nejvyšší stupeň utajení.
Článek 13
Změny stupně utajení a odtajnění
Stupeň utajení uplatňovaný pro jakoukoli USE lze změnit nebo zrušit způsobem stanoveným v čl. 24 odst. 2 pátém pododstavci a čl. 25 odst. 3 Smlouvy. ČÁST DRUHÁ
USTANOVENÍ TÝKAJÍCÍ SE OSOB Článek 14
Přístup k USE
1. Právo na přístup k USE a na jejich držení mají pouze oprávněné osoby, které kromě toho mají z důvodu své funkce nezbytnou potřebu být informováni o této skutečnosti nebo ji získat.
2. Pro přístup k USE se stupněm utajení Eura — Vyhrazené se nevyžaduje žádné oprávnění.
Článek 15
Oprávnění
1. Nestanoví-li Rada jinak, vydává se oprávnění pouze osobám, které prošly bezpečnostní prověrkou v souladu s článkem 16 a které obdržely nezbytné pokyny podle článku 17.
2. Oprávnění má písemnou formu.
Opravňující dokument nesmí být v držení oprávněné osoby.
3. Bezpečnostním referentům uvedeným v článku 8 je oprávnění udělováno stejným způsobem.
4. Pravomoc udělovat oprávnění mají
a) bezpečnostní úřad pro členy orgánů, členy výborů a úředníky a ostatní zaměstnance Společenství;
b) ve všech ostatních případech členský stát, který je podle čl. 16 prvního pododstavce příslušný pro bezpečnostní prověrky.
Oprávnění udělené bezpečnostním úřadem nebo členským státem uznají všechny instituce Společenství a všechny členské státy.
5. Bezpečnostní úřad a státní orgány odpovědné za bezpečnost uvedené v článku 7 vedou seznam osob oprávněných k přístupu k USE se stupněm utajení Eura — Přísně tajné a Eura — Tajné.
Článek 16
Bezpečnostní prověrky
1. Cílem bezpečnostních prověrek je zajistit, aby dotčená osoba poskytovala nezbytné záruky pro přístup k USE.
Rozsah bezpečnostních prověrek závisí na stupni utajení, pro který se oprávnění požaduje.
2. Ve všech případech je pro provedení bezpečnostních prověrek příslušný členský stát, jehož je dotyčná osoba státním příslušníkem.
Pokud není dotyčná osoba státním příslušníkem žádného členského státu, je příslušný členský stát, na jehož území má tato osoba trvalé bydliště nebo obvyklý pobyt.
Pobývala-li dotyčná osoba určitou dobu v jiném členském státě, než který je zmíněn v předchozím pododstavci, nebo má-li v dotyčném státě styky, je tento členský stát vyzván členským státem příslušným pro prověrky, aby se prověrky účastnil a sdělil výsledky svého šetření členskému státu příslušnému pro bezpečnostní prověrky.
3. Pro účely bezpečnostních prověrek přijme každý členský stát vhodné předpisy a směrnice.
Nestanoví-li Rada ve věci členů orgánů a úředníků a ostatních zaměstnanců Společenství jinak, podávají se žádosti bezpečnostního úřadu o prověrky příslušným orgánům členského státu, který ve smyslu odst. 2 prvního pododstavce bude příslušný pro provedení prověrek.
Žádosti o bezpečnostní prověrky budou doplněny osobním prohlášením osvědčeným dotčenými osobami, jež obsahuje zejména přesné údaje o občanskoprávním stavu zúčastněných osob a jejich rodin, jejich aktivitách a bydlišti v předchozích deseti letech.
V případě úředníků a zaměstnanců členských států a osob a podniků uvedených v článku 196 Smlouvy, včetně zaměstnanců těchto podniků, se prověrky provádějí z podnětu dotyčného členského státu.
Po skončení bezpečnostních prověrek se vůči členům orgánů a úředníkům a ostatním zaměstnancům Společenství použije tento postup: a) Na závěr prověrky sdělí členský stát, který pro ni byl ve smyslu odst.
2 prvního pododstavce příslušný, své stanovisko bezpečnostnímu úřadu. V tomto stanovisku uvede, zda na základě výsledku prověrky existuje námitka proti tomu, aby dotyčná osoba byla oprávněna k přístupu k USE s daným stupněm utajení, nebo zda žádná námitka neexistuje.
Při vydání stanoviska členský stát přihlíží ke všem údajům nebo informacím poskytnutým jiným členským státem, který se bezpečnostních prověrek účastnil.
b) Neobsahuje-li stanovisko vydané v souladu s písmenem a) žádnou námitku, může bezpečnostní úřad udělit dotyčné osobě oprávnění, uzná-li, že neexistuje žádný vážný důvod proti tomu.
Členský stát příslušný pro provádění bezpečnostní prověrky je o rozhodnutí bezpečnostního úřadu informován.
c) Je-li stanovisko vydané v souladu s písmenem a) nepříznivé, je bezpečnostní úřad tímto stanoviskem vázán a oprávnění nemůže udělit.
d) Dozví-li se bezpečnostní úřad nebo členský stát poté, co bylo oprávnění uděleno, informace zpochybňující záruky oprávněné osoby, sdělí tyto informace neprodleně členskému státu příslušnému ve smyslu odst. 2 prvního pododstavce pro bezpečnostní prověrku.
Tento členský stát přezkoumá své původní stanovisko a oznámí bezpečnostnímu úřadu, zda má být oprávnění zrušeno.
Bezpečnostní úřad se přizpůsobí stanovisku členského státu, pokud v případě příznivého stanoviska neexistuje žádný vážný důvod proti tomu.
Článek 17
Pokyny
1. Všechny osoby ve službách Společenství nebo členských států a všechny osoby uvedené v článku 196 Smlouvy, které mají v rámci svého zaměstnání přístup k USE, obdrží při nástupu do funkce a dále v pravidelných intervalech od bezpečnostního referenta uvedeného v článku 8 pokyny týkající se potřeby utajení a způsobu jeho zachování.
2. Při předávání těchto pokynů musí být zdůrazněno, že jakékoli porušení povinnosti zachovávat utajení USE může být považováno zejména za porušení trestněprávních předpisů použitelných ve věci ohrožení bezpečnosti státu.
3. Takto poučené osoby musí podepsat prohlášení potvrzující, že obdržely potřebné pokyny a že se zavazují je dodržovat.
Článek 18
Návštěvy a výměny informací
1. Pokud osoba ve službách některého z orgánů nebo některé ze služeb a zařízení Společenství nebo osoba spadající do soudní pravomoci některého členského státu musí během návštěvy získat USE nebo jednat o USE se stupněm utajení Eura — Přísně tajné nebo Eura — Tajné, která je držena jiným subjektem, než k němuž náleží, nebo osobou spadající do soudní pravomoci jiného členského státu, je mezi těmito subjekty nebo osobami uzavřena předběžná dohoda.
Dohoda stanoví, že vedoucí subjektu, ke kterému návštěvník náleží, nebo nenáleží-li k žádnému subjektu, státní orgán uvedený v článku 7 zašle dokument případně potvrzený bezpečnostním referentem, ve kterém je uveden cíl návštěvy a veškeré osobní údaje umožňující zjištění totožnosti návštěvníka.
V případě potřeby uvádí dokument rovněž stupeň oprávnění.
2. Bezpečnostní referent navštíveného subjektu zajistí doprovod návštěvníka během návštěvy. ČÁST TŘETÍ FYZICKÁ OCHRANA UTAJOVANÝCH SKUTEČNOSTÍ ODDÍL I
ROZLIŠUJÍCÍ ZNAČENÍ A REPRODUKCE USE Článek 19
Rozlišující značení
1. Stupně utajení Eura — Přísně tajné, Eura — Tajné a Eura — Důvěrné se vyznačí připojením zřetelně viditelného razítka v horní a dolní části každé stránky dokumentu týkajícího se USE.
U stupně utajení Eura — Vyhrazeno stačí tento údaj vyznačit razítkem nebo na stroji na horní část každé strany příslušných dokumentů.
Je-li dokument svázán, vyznačí se tento údaj pouze na horní část první strany tohoto svazku.
2. Každá strana dokumentu týkajícího se USE se stupněm utajení Eura — Důvěrné nebo vyšším se očísluje.
U dokumentů se stupněm utajení Eura — Přísně tajné se celkový počet stran uvede na první z nich; každý výtisk tohoto dokumentu se označí pořadovým číslem.
Údaj o dokumentu týkajícím se USE se stupněm utajení Eura — Přísně tajné musí být uveden na každou z použitých stran.
3. Změní-li se stupeň utajení jakékoli USE, vyznačí se neprodleně na příslušné dokumenty nový odpovídající stupeň utajení.
Článek 20
Reprodukce
1. Počet celkových nebo částečných reprodukcí USE provedených v jakékoli podobě nebo jakýmkoli způsobem je přísně omezen nezbytnými okamžitými potřebami.
2. Jsou-li reprodukce (například přetisky, kopie, výňatky, překlady apod.) USE se stupněm utajení Eura — Přísně tajné sdělovány na základě článku 24 Smlouvy, uskutečňují se pouze se souhlasem bezpečnostního úřadu, a jsou-li sdělovány na základě článku 25 Smlouvy se souhlasem členského státu, ze kterého USE pocházejí.
3. Před jakoukoli reprodukcí USE se stupněm utajení Eura — Tajné je třeba upozornit bezpečnostního referenta podniku nebo subjektu, který je držitelem USE.
4. Veškeré indexové odkazy určující totožnost USE v okamžiku její reprodukce musí být uvedeny na její reprodukci nebo reprodukcích.
5. Osoba nebo subjekt, z jehož podnětu se reprodukce provádí, připojí na každou z nich vlastní označení doplněné v případě USE se stupněm utajení Eura — Přísně tajné nebo Eura — Tajné údajem o celkovém počtu pořízených reprodukcí a čísly jednotlivých výtisků.
ODDÍL II Zachování utajení v budovách
Článek 21
1. Služby Společenství nebo členských států zajistí, aby budovy nebo části budov, ve kterých se USE se stupněm utajení Eura — Důvěrné nebo vyšším uchovávají, byly snadno kontrolovatelné a přístupné pouze osobám, které jsou ke vstupu oprávněny.
2. Za účelem kontroly přístupu osob do těchto budov nebo do částí budov přijmou dotyčné služby opatření umožňující s určitostí zjistit totožnost zaměstnance a návštěvníků.
Návštěvníci nesmějí být v prostorách obsahujících USE ponecháni o samotě.
3. Po skončení pracovní doby se budovy nebo části budov, ve kterých jsou uchovány USE uvedené v odstavci 1, kontrolují, aby se zajistilo, že pancéřové schránky, schránky obsahující složky apod. jsou řádně uzavřeny a že USE jsou řádně zabezpečeny.
4. Budovy nebo části budov, kde se uchovávají USE se stupněm utajení Eura — Přísně tajné, musí být chráněny bezpečnostní službou a poplašným systémem.
ODDÍL III Uchovávání USE
Článek 22
Pancéřové schránky
1. USE se stupněm utajení Eura — Přísně tajné se uchovávají v pancéřových schránkách s trojkombinačním zámkem.
Tajné kombinace se mění při každé změně zaměstnanců, kteří byli s kombinací seznámeni, a pokaždé, když byla nebo mohla být ohrožena bezpečnost; jinak se kombinace mění každých šest měsíců.
2. USE se stupněm utajení Eura — Tajné a Eura — Důvěrné se uchovávají v pancéřových nebo ocelových schránkách, jejichž zamykací mechanismus je pravidelně ověřován a je zjišťována jeho bezpečnost.
3. USE se stupněm utajení Eura — Vyhrazené se uchovávají takovým způsobem, aby k nim žádná neoprávněná osoba neměla přístup. ODDÍL IV
Registrace USE Článek 23
Veškeré USE se stupněm utajení Eura — Přísně tajné a Eura — Tajné se registrují zvláštním způsobem.
Tato registrace umožňuje
- okamžitě určit seznam osob, které nahlížely do dotyčných dokladů nebo které je měly u sebe,
- okamžitě zjistit držitele každého výtisku nebo jeho kopií. ODDÍL V
Oběh USE Článek 24
Věcná ustanovení
1. Oběh USE v rámci budovy nebo skupiny budov se zabezpečí tak, aby se zabránilo jakémukoli vyzrazení.
2. USE se stupněm utajení Eura — Důvěrné a vyšším zasílané mimo budovu nebo skupinu budov se umístí do dvojité obálky.
Vnitřní obálka se označí stupněm utajení.
V žádném případě se stupeň utajení neuvádí na vnější obálku.
Každá osoba, která obdrží USE, potvrdí ihned její přijetí na potvrzence.
Na této potvrzence, která nepodléhá žádnému stupni utajení, se uvede číslo USE, číslo výtisku a datum, nikoli obsah nebo stupeň utajení výtisku.
Příjemce je povinen neprodleně zaslat potvrzenku odesílateli, který se ujistí o splnění této povinnosti.
3. S USE se stupněm utajení Eura — Vyhrazené se zachází tak, aby se zajistila jejich bezpečnost.
Článek 25
Oběh USE uvnitř Společenství
1. USE se stupněm utajení Eura — Přísně tajné odesílané do zahraničí se posílají v diplomatickém zavazadle prostřednictvím posla a další osoby.
USE se stupněm utajení Eura — Tajné a Eura — Důvěrné odesílané do zahraničí se posílají v diplomatickém zavazadle.
Tato ustanovení jsou rovněž použitelná v případě, kdy jsou USE odesílány v souladu s články 4 a 5 Protokolu o výsadách a imunitách Evropského společenství pro atomovou energii.
2. Výjimečně mohou být USE uvedené v odstavci 1 převáženy jinými osobami za podmínky, že
a) tyto osoby jsou oprávněny k přístupu k USE s daným stupněm utajení;
b) zásilky obsahující USE jsou opatřeny úřední pečetí, která zajišťuje jejich vynětí z celní kontroly;
c) doručitel má osvědčení uznávané ve všech zemích, jimiž projíždí, které jej opravňuje doprovázet zásilku na určenou adresu;
d) doručitel je náležitě poučen o povinnostech, které mu jsou během přepravy USE uloženy.
3. Odeslání USE se stupněm utajení Eura — Vyhrazené nepodléhá žádným zvláštním ustanovením.
Je však třeba zajistit, aby k USE neměla přístup žádná neoprávněná osoba.
Článek 26
Oběh USE uvnitř členského státu
1. USE se stupněm utajení Eura — Důvěrné a vyšším se odesílají prostřednictvím kurýrní služby.
Kurýrní služba musí splňovat podmínky uvedené v čl. 25 odst.
2 písm. a) a d). V případě USE se stupněm utajení Eura — Přísně tajné kurýra doprovází další osoba.
2. USE se stupněm utajení Eura — Tajné však může být odeslána poštou formou cenného psaní.
USE se stupněm utajení Eura — Důvěrné mohou být rovněž odeslány formou doporučené zásilky.
3. USE se stupněm utajení Eura — Vyhrazené se odesílají v souladu s čl. 25 odst. 3.
Článek 27
Přeprava USE při služebních cestách nebo za účelem jednání
1. Přeprava USE při služebních cestách nebo za účelem jednání mimo budovy, ve kterých jsou uchovávány, musí být omezena na nezbytné minimum.
2. USE dovezené na služební cestu, pokud se právě nepoužívají, musí být uloženy na místě, které poskytuje veškeré bezpečnostní záruky ve smyslu článků 21 a 22.
Nezbytnou pomoc za tímto účelem poskytnou příslušné služby členského státu, na jehož území se jednání nebo služební cesta koná.
Pokud se ukáže jako nemožné uložit USE takovým způsobem, zůstává cestující osoba osobně odpovědná za její bezpečnost nezávisle na bezpečnostních opatřeních, které může využít.
USE zůstanou pod osobní ochranou cestující osoby, je-li nemožné je uložit na bezpečném místě za dostačujících podmínek.
Zejména je zakázáno zanechávat tyto USE, a to i dočasně, v hotelových trezorech nebo v automobilech.
2. Dokumenty týkající se USE nesmějí být čteny na veřejnosti.
Článek 28
Předávání USE prostřednictvím telekomunikací
1. USE se stupněm utajení Eura — Důvěrné a vyšším mohou být předávány prostřednictvím telegrafu, rádia, telefonu nebo telexu za podmínky, že jsou zašifrovány způsobem, který odpovídá stupni utajení daného dokumentu.
2. Pro USE se stupněm utajení Eura — Přísně tajné lze tento způsob použít pouze v naléhavých a nezbytně nutných případech.
3. Jakákoli nešifrovaná telefonická komunikace týkající se USE se stupněm utajení Eura — Důvěrné a vyššími je zakázána. ODDÍL VI
Ničení USE Článek 29
Systematické ničení
1. Aby se zabránilo zbytečnému hromadění USE, ničí se staré a přebytečné výtisky.
Dokumenty se stupněm utajení Eura — Tajné nebo Eura — Přísně tajné nelze zničit bez povolení orgánu příslušného rozhodovat o jejich utajení.
2. USE se ničí spálením, dáním do stoupy nebo skartací, které se v případě USE se stupněm utajení Eura — Přísně tajné nebo Eura — Tajné provádí za přítomnosti bezpečnostního referenta nebo osoby, kterou pro tento účel zmocnil a která o tom vypracuje zprávu.
3. Veškeré reprodukční prostředky jakéhokoli typu např. rozmnožovací blány, průklepové papíry, pásky, ručně psané poznámky, negativy, které sloužily k výrobě nebo reprodukci, musí být po vytvoření výtisku, který má být uschován, zničeny v souladu s pokyny vydanými bezpečnostním referentem.
Článek 30
Ničení v naléhavých případech
Každý orgán, který je držitelem USE, je povinen vypracovat plán ničení v naléhavých případech, který za mimořádných okolností zabrání, aby se USE se stupněm utajení Eura — Důvěrné nebo vyšším dostaly do rukou neoprávněných osob. ODDÍL VII
Zvláštní ustanovení Článek 31
Nedovoluje-li zvláštní povaha USE uplatnění některých z výše uvedených ustanovení, přijme bezpečnostní referent náležitá opatření, která zajistí těmto USE ochranu poskytující obdobné záruky jako toto nařízení, nebo vyvolá jejich přijetí. ČÁST ČTVRTÁ
OPATŘENÍ, KTERÁ MAJÍ BÝT PŘIJATA V PŘÍPADĚ PORUŠENÍ BEZPEČNOSTNÍCH PŘEDPISŮ
Článek 32
Povinné oznamování
1. Každá osoba poučená v souladu s tímto nařízením, která zjistí nebo se domnívá, že byly porušeny bezpečnostní předpisy nebo opatření, je povinna neprodleně upozornit bezpečnostního referenta nebo svého nadřízeného.
2. Jakmile toto porušení nebo podezření z porušení ve smyslu odstavce 1 svědčí o tom, že s USE se stupněm utajení Eura — Důvěrné nebo vyšším byla seznámena neoprávněná osoba, předá se věc neprodleně bezpečnostnímu úřadu nebo státním orgánům uvedeným v článku 7, které zjistí skutkový stav.
3. Potvrdí-li se podezření ve smyslu odstavce 2, uvědomí bezpečnostní úřad státní orgány všech členských států uvedené v článku 7 nebo naopak; každý z nich přijme veškerá opatření, aby
a) omezil na minimum způsobenou škodu,
b) zabránil opakování.
Článek 33
Oznamování členským státům a řízení
Bezpečnostní úřad uvědomí členské státy o zjištěných skutečnostech prostřednictvím státních orgánů uvedených v článku 7.
Dotyčný stát nebo státy, považují-li to za nutné, zašlou státnímu orgánu příslušného státu žádost o zahájení řízení uvedeného v čl. 194 odst. 1 druhém pododstavci Smlouvy.
ČÁST PÁTÁ ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 34
Smlouvy, dohody nebo úmluvy se třetími státy
Těmito ustanoveními nejsou dotčeny závazky Společenství nebo členských států, které v této oblasti vyplývají ze smluv, dohod nebo úmluv uzavřených se třetími státy, mezinárodní organizací nebo státním příslušníkem třetího státu.
Článek 35
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost čtyřicátým dnem po vyhlášení
Nařízení č. 5, kterým se mění seznam B v příloze V Smlouvy
RADA EVROPSKÉHO SPOLEČENSTVÍ PRO ATOMOVOU ENERGII,
s ohledem na Smlouvu, a zejména na článek 1 a čl. 92 druhý pododstavec této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že jaderné reaktory jsou uvedeny v seznamu A2 přílohy IV Smlouvy, zatímco části a komponenty jaderných reaktorů jsou uvedeny v seznamu B;
vzhledem k tomu, že podřízení jaderných reaktorů na straně jedné a částí a komponent jaderných reaktorů na straně druhé různému celnímu zacházení představuje vážnou překážku dosahování cílů Společenství;
vzhledem k tomu, že proto tento rozdíl v celním zacházení podněcuje dovoz kompletních jaderných reaktorů do Společenství a znevýhodňuje jejich sestavování z částí a komponent průmyslovými podniky Společenství;
vzhledem k tomu, že navíc zvláštní zacházení vyplývající ze zapsání částí a komponent jaderných reaktorů na seznam jiný, než ve kterém jsou uvedeny samy tyto reaktory, by mělo být nahrazeno zacházením zahrnujícím zapsání částí a komponent jaderných reaktorů na týž seznam, v němž je uveden celek, k jehož sestavení jsou určeny;
vzhledem k tomu, že tohoto výsledku bude dosaženo vypuštěním slov "části a komponenty jaderných reaktorů" ze seznamu B v příloze I
kterým se stanoví den, ke kterému Zásobovací agentura Euratomu přebírá své povinnosti a kterým se schvaluje nařízení Agentury, kterým se stanoví postup při vyrovnání nabídky a poptávky u rud, výchozích materiálů a zvláštních štěpných materiálů
KOMISE EVROPSKÉHO SPOLEČENSTVÍ PRO ATOMOVOU ENERGII,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství pro atomovou energii, a zejména na články 52, 53, 60 a 222 této smlouvy,
vzhledem k tomu, že Komise má stanovit datum, ke kterému Zásobovací agentura přebírá povinnosti svěřené jí Smlouvou;
vzhledem k tomu, že zavedení postupu stanoveného Zásobovací agenturou podle čl. 60 odst. 6 Smlouvy vyžaduje přechodná opatření, která usnadní jeho postupné uplatňování,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Den, ke kterému Zásobovací agentura Euratomu přebírá povinnosti svěřené jí Smlouvou, se stanoví na 1. června 1960.
Článek 2
Schvaluje se nařízení agentury ze dne 5. května 1960, kterým se stanoví postup při vyrovnání nabídky a poptávky u rud, výchozích materiálů a zvláštních štěpných materiálů.
Článek 3
Nařízení uvedené v článku 2 vstupuje v platnost v celém rozsahu pro smlouvy o dodávkách zvláštních štěpných materiálů dnem 1. června 1960.
Pokud jde o smlouvy o dodávkách rud a výchozích materiálů, odkládá se použitelnost článků 5 a 6 uvedeného nařízení o šest měsíců po dni vstupu v platnost stanoveném v odstavci 1.
Článek 4
Smlouvy o dodávkách rud nebo výchozích materiálů se během uvedeného období předloží Komisi k předběžnému schválení.
Během tohoto šestiměsíčního období se postupem podle článků 1 až 4 těchto pravidel provede a zakončí průzkum trhu.
Článek 5
Toto rozhodnutí se použije na Zásobovací agenturu Euratomu a na všechny uživatele a producenty rud, výchozích materiálů a zvláštních štěpných materiálů.
o použití ustanovení Smlouvy týkajících se pohybu kapitálu na Alžírsko a francouzské zámořské departementy
RADA EVROPSKÉHO HOSPODÁŘSKÉHO SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu, a zejména na čl. 227 odst. 2 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že podle čl. 227 odst. 2 druhého pododstavce má Rada určit podmínky, za kterých se na Alžírsko a francouzské zámořské departementy použijí ustanovení Smlouvy, které nejsou vyjmenována v prvním pododstavci, a zejména ustanovení o pohybu kapitálu;
vzhledem k tomu, že jí Komise předložila návrh směrnice o liberalizaci pohybu kapitálu na základě článku 69 Smlouvy;
vzhledem k tomu, že právní předpisy o pohybu kapitálu platné
Rozhodnutí Rady o zřízení Skupiny pro technickou pomoc
RADA EVROPSKÉHO HOSPODÁŘSKÉHO SPOLEČENSTVÍ,
vzhledem k tomu, že zdroje dostupné v některých odvětvích neodpovídají potřebě technické pomoci, a že je tudíž nezbytné se při poskytování technické pomoci vyhýbat duplicitě a používat dostupné finanční a lidské zdroje efektivně;
vzhledem k tomu, že je nezbytné poskytovat rozvojovým zemím více technické pomoci a hledat k tomu co nejlepší prostředky;
vzhledem k tomu, že je užitečné porovnávat odpovídající získané zkušenosti, jednotlivé používané metody a vznikající organizační problémy s patřičným ohledem na činnost ostatních regionálních nebo mezinárodních organizací příslušných pro technickou pomoc;
vzhledem k tomu, že účinnost úsilí v oblasti technické pomoci jak na mezinárodní, tak na vnitrostátní úrovni by se měla zvýšit, aniž by však toto úsilí nahrazovalo činnost vnitrostátních subjektů členských států;
vzhledem k tomu, že by proto bylo velmi užitečné koordinovat činnost členských států v oblasti technické pomoci, a tím umožnit, aby hmotné a lidské zdroje věnované na technickou pomoc přinášely maximální prospěch,
ROZHODLA TAKTO:
1. Zřizuje se Skupina pro technickou pomoc za účelem podpory aktivní spolupráce mezi členskými státy a Komisí a hledání společných řešení jednotlivých otázek poskytování technické pomoci rozvojovým zemím.
2. Skupina má zejména tyto úkoly:
a) zajišťovat výměnu informací o činnosti členských států a Komise v oblasti technické pomoci;
b) srovnávat zdroje dostupné v dárcovských zemích a potřeby rozvojových zemí; c) posuzovat žádosti rozvojových zemí o technickou pomoc, zejména s cílem hledat co nejlepší prostředky k jejich uspokojení;
d) srovnávat a popřípadě předkládat náměty na harmonizaci metod a postupů používaných různými vnitrostátními subjekty v oblasti technické pomoci;
e) později též zvážit zahájení společné akce v oblasti technické pomoci a předkládat náměty v tomto ohledu;
f) obecně zkoumat veškeré otázky spadající do působnosti této skupiny vznesené kterýmkoli členem, a zejména podporovat spolupráci mezi členskými státy v mezinárodních organizacích a předkládat veškeré užitečné návrhy v této souvislosti.
3. Skupina se skládá z delegátů každého členského státu a Komise, kteří mají v oblasti technické pomoci zvláštní způsobilost.
Každý delegát se může nechat zastupovat náhradníkem jmenovaným za stejných podmínek. Při jednáních o zvláštních otázkách mohou být delegátům nápomocni odborníci.
Služby sekretariátu skupiny zajišťuje sekretariát Rad.
4. Schůzí skupiny se mohou účastnit zástupci Vysokého úřadu ESUO a Komise Euratomu.
5. Skupina může pozvat a vyslechnout názory odborníka, jehož konzultaci při své práci považuje za užitečnou.
6. Skupina podává pravidelně zprávu příslušným útvarům.
Zásobovací agentury Evropského společenství pro atomovou energii, kterým se stanoví postup při vyrovnání nabídky a poptávky u rud, výchozích materiálů a zvláštních štěpných materiálů
ZÁSOBOVACÍ AGENTURA EVROPSKÉHO SPOLEČENSTVÍ PRO ATOMOVOU ENERGII,
s ohledem na Smlouvu, a zejména na čl. 60 šestý pododstavec této smlouvy,
po konzultaci s poradním výborem Agentury,
s ohledem na rozhodnutí Komise Euratomu ze dne 5. května 1960, kterým se stanoví den, ke kterému Zásobovací agentura přebírá své povinnosti, a kterým se schvaluje toto nařízení, a zejména s ohledem na články 3 a 4 uvedeného rozhodnutí, týkající se postupu při vstupu tohoto nařízení v platnost,
vzhledem k tomu, že pro plnění svých úkolů v souladu se zásadami uvedenými v článku 52 Smlouvy o Euratomu musí Agentura znát přesně situaci na trhu u jednotlivých produktů na základě oznámení předběžných odhadů požadavků uživatelů a kapacity dodávek producentů;
vzhledem k tomu, že postup při vyrovnání poptávky a nabídky je nezbytné stanovit tak, aby bylo možno řešit různé zásobovací situace;
vzhledem k tomu, že zavedení takového postupu vyžaduje přechodná opatření, která usnadní jeho postupné uplatňování,
PŘIJALA TATO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Na žádost Agentury ohlásí uživatelé pro období stanovené podle článku 3 předběžné odhady požadavků na dodávky rud, výchozích materiálů a zvláštních štěpných materiálů a plány na jejich odběr na základě již uzavřených smluv.
Hlášení musí obsahovat tyto údaje:
1. název produktu;
2. chemické a fyzikální vlastnosti a další důležité údaje o produktu;
3. množství (v metrických jednotkách);
4. místo původu;
5. použití;
6. dodací lhůty;
7. cenové podmínky, které nejsou závazné.
Článek 2
Na žádost Agentury ohlásí producenti pro období stanovené podle článku 3 údaje o počátečních zásobách, předběžné odhady své produkce a plány dodávek na základě již uzavřených smluv.
Hlášení musí obsahovat tyto údaje:
1. název produktu;
2. chemické a fyzikální vlastnosti a další důležité údaje o produktu;
3. množství (v metrických jednotkách);
4. místo původu;
5. dodací lhůty;
6. cenové podmínky, které nejsou závazné.
Článek 3
Po konzultaci s Poradním výborem stanoví Agentura, v jaké lhůtě a pro jaké období uživatelé a producenti předloží hlášení podle článků 1 a 2, a zveřejní tyto informace v Úředním věstníku Evropských společenství.
Článek 4
Po obdržení všech hlášení podaných podle článků 1 a 2 sdělí Agentura formou oběžníku uživatelům a producentům ve Společenství obecné informace o situaci a vývoji na trhu, jakož i o případných možnostech zásobování a odbytu ve třetích zemích.
Článek 5
Shledá-li Komise u některého produktu, zejména na podnět Agentury a po konzultaci Poradního výboru, že se situace na trhu vyznačuje jasnou převahu nabídky nad poptávkou, může prostřednictvím vhodné směrnice vyzvat Agenturu, aby použila tento zjednodušený postup:
a) Na základě informací získaných z hlášení podaných podle článků 1 a 2 stanoví Agentura po konzultaci Poradního výboru obecné podmínky, které musí být dodrženy ve smlouvách o dodávkách daného produktu;
b) o těchto obecných podmínkách se uvědomí zúčastněné strany, které pak jsou oprávněny přímo sjednávat a podepisovat smlouvy;
c) smlouvy se ohlašují Agentuře a jsou považovány za jí uzavřené, nevznese-li do osmi dnů po doručení těchto smluv námitky proti smlouvám u zúčastněných stran.
Postup uvedený v tomto článku se nevztahuje na smlouvy o dodávkách zvláštních štěpných materiálů.
Článek 6
K vyrovnání poptávky a nabídky dojde, kromě výjimky stanovené v článku 5, tímto postupem:
Uživatelé oznámí Agentuře ve lhůtě a pro období, které Agentura stanoví, své požadavky na dodávky rud, výchozích materiálů a zvláštních štěpných materiálů.
Jakmile jsou tyto požadavky známy, stanoví Agentura formou nabídkového řízení s uvedením všech odpovídajících podmínek lhůtu, v níž mají producenti Společenství předkládat své nabídky, jakož i období, pro které musí nabídky platit.
Předložením svých nabídek splní producenti Společenství povinnosti podle čl. 57 odst.
2 druhého pododstavce Smlouvy. Po obdržení nabídek Agentura rozhodne, zda vykoná své opční právo a pro jaké množství.
Agentura informuje uživatele o nabídkách a o objemu žádostí, které obdržela, oznámí zájemcům podmínky, za kterých může žádosti splnit, a sdělí postupy pro uzavírání smluv.
Článek 7
Aniž jsou dotčeny články 5 a 6, mohou uživatelé kdykoli podávat Agentuře hlášení o požadavcích nebo žádosti o dodávky.
Žádosti se vyřizují za nejvýhodnějších podmínek existujících na trhu.
Článek 8
Toto nařízení vstupuje v platnost v celém rozsahu dnem 1. června 1960 pro smlouvy o dodávkách zvláštních štěpných materiálů.
Pokud jde o smlouvy o dodávkách rud a výchozích materiálů, odkládá se použitelnost článků 5 a 6 o šest měsíců po uvedeném dni, a nabývají tedy účinku dnem 1. prosince 1960.
Během tohoto období podléhají smlouvy uvedené v tomto odstavci nadále předchozímu schválení Komise podle článku 222 Smlouvy.
Rozhodnutí Rady o zavedení postupu pro předchozí prověření a konzultace určitých právních a správních předpisů navrhovaných členskými státy v oblasti dopravy
RADA EVROPSKÉHO HOSPODÁŘSKÉHO SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 75 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
po konzultaci s Hospodářským a sociálním výborem a Shromážděním Evropským parlamentem,
vzhledem k tomu, že dosažení cílů Smlouvy v rámci společné dopravní politiky vyžaduje, aby byl zaveden postup pro předchozí prověření a konzultace určitých předpisů navrhovaných členskými státy v oblasti dopravy;
vzhledem k tomu, že tento postup usnadňuje úzkou spolupráci mezi členskými státy a Komisí při dosahování cílů Smlouvy a pomáhá zabránit tomu, aby se dopravní politika jednotlivých členských států vyvíjela odlišně;
vzhledem k tomu, že je tento postup rovněž zaměřen na usnadnění postupného zavádění společné dopravní politiky,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Jestliže členský stát zamýšlí přijmout jakýkoli právní předpis v oblasti železniční, silniční nebo vnitrozemské vodní dopravy, který by mohl podstatně narušit provádění společné dopravní politiky, oznámí tyto předpisy včas a písemně Komisi a současně uvědomí ostatní členské státy.
Článek 2
1. Do 30 dní od obdržení oznámení podle článku 1 vydá Komise dotyčnému členskému státu své stanovisko nebo doporučení; současně o něm uvědomí ostatní členské státy.
2. Každý členský stát může Komisi předložit k dotyčnému předpisu své připomínky a současně je sdělí ostatním členským státům.
3. Komise konzultuje dotyčný předpis se všemi členskými státy, jestliže o to některý členský stát požádá nebo to Komise považuje za vhodné.
V případech uvedených v odstavci 4 se tyto konzultace mohou uskutečnit následně do 30 dnů.
4. Lhůtu uvedenou v odstavci 1 může Komise na žádost členského státu zkrátit nebo se souhlasem tohoto státu prodloužit.
Lhůta se zkrátí na deset dnů, jestliže členský stát prohlásí jím navrhovaný předpis za naléhavý.
O každém takovém zkrácení nebo prodloužení lhůty uvědomí Komise ostatní členské státy.
5. Členský stát dotyčný předpis uvede v platnost až po uplynutí lhůty stanovené v odstavci 1 nebo 4 nebo poté, co Komise vydá své stanovisko nebo doporučení, s výjimkou mimořádně naléhavých případů vyžadujících bezprostřední jednání členského státu.
V tomto případě uvědomí tento členský stát neprodleně Komisi a postup podle tohoto článku je následně proveden do 30 dnů od obdržení takové informace.
Článek 3
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
ze dne 4. prosince 1962 o koordinaci politik zemědělských struktur
RADA EVROPSKÉHO HOSPODÁŘSKÉHO SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Shromáždění,
vzhledem k tomu, že fungování a vývoj společného trhu se zemědělskými produkty musí být provázen vytvořením společné zemědělské politiky, jejíž nedílnou součástí je politika zemědělských struktur;
vzhledem k tomu, že podle čl. 39 odst. 1 písm. a) a b) Smlouvy je jedním z cílů společné zemědělské politiky zvýšit produktivitu zemědělství a zajistit tak odpovídající uspokojivou životní úroveň zemědělského obyvatelstva, a to zejména zvýšením individuálních příjmů osob zaměstnaných v zemědělství; že má-li být těchto cílů dosaženo, musí být udrženy zdravé zemědělské struktury a odstraněny strukturální nedostatky v zemědělství;
vzhledem k tomu, že při provádění strukturální politiky v rámci společné zemědělské politiky je třeba přihlížet k vývoji na zemědělských trzích; že je proto nezbytná úzká spolupráce mezi politikou zemědělských trhů a strukturální politikou; že je dále nutné pamatovat na to, že struktura zemědělství je úzce propojena s celým národním hospodářstvím;
vzhledem k tomu, že je proto třeba koordinovat politiku zemědělských struktur s politikou regionálního rozvoje a v rámci politiky regionálního rozvoje učinit další opatření s cílem usnadnit přizpůsobení zemědělství hospodářskému a sociálnímu vývoji;
vzhledem k tomu, že na místní a regionální úrovni existují strukturální nedostatky a zlepšení struktury je možné pouze s činnou spoluprací těch, jichž se to přímo týká; že provádění politiky zemědělských struktur je proto především věcí členských států;
vzhledem k tomu, že by však v rámci Společenství mělo být podpořeno úsilí o zlepšení zemědělských struktur a uplatněny všechny možné prostředky ke zvýšení hospodářské kapacity a konkurenceschopnosti zemědělství;
vzhledem k tomu, že koordinace politik zemědělských struktur členských států Společenstvím umožňuje harmonizaci těchto politik se společnou zemědělskou politikou a s ostatními cíli Společenství;
vzhledem k tomu, že koordinace politik zemědělských struktur vyžaduje úzkou a trvalou spolupráci mezi členskými státy a Komisí; že tohoto cíle může být nejúčinněji dosaženo vytvořením stálého výboru skládajícího se ze zástupců všech členských států a předsedaného zástupcem Komise;
vzhledem k tomu, že je nutné, aby Komise předkládala každoročně Evropskému parlamentu a Radě zprávu o strukturách, popisující celkovou situaci zemědělských struktur ve Společenství včetně hodnocení politik zemědělských struktur členských států ve vztahu k cílům společné zemědělské politiky;
vzhledem k tomu, že v rámci koordinace politik zemědělských struktur je třeba zajistit odpovídající a koordinované využití finančních prostředků Společenství ve prospěch zemědělských struktur, zejména z orientačního a záručního fondu (pro opatření podle čl. 3 odst. 1 písm. d) a čl. 2 odst. 2 písm. c) nařízení Rady č. 25 o financování společné zemědělské politiky), z Evropského sociálního fondu a Evropskou investiční bankou;
vzhledem k tomu, že je nutné, aby Komise, zejména na základě zprávy o strukturách, předložila Radě ke schválení dle článku 43 Smlouvy návrhy ke zlepšení zemědělských struktur a k umožnění koordinace politik zemědělských struktur členských států;
vzhledem k tomu, že pro koordinaci politik zemědělských struktur je nezbytné znát situaci zemědělských struktur v členských státech a jejich zemědělskou politiku, zejména opatření prováděná pro zlepšení struktur, a též podmínky na regionální úrovni; že by proto členské státy měly poskytovat Komisi nezbytné informace;
vzhledem k tomu, že k účinné koordinaci politik zemědělských struktur musí členské státy Komisi poskytovat informace o všech navrhovaných víceletých plánech a regionálních programech, o návrzích všech právních a správních předpisů nebo, pokud tyto předpisy neexistují ve formě návrhu, obecných zásadách plánovaných předpisů;
vzhledem k tomu, že koordinaci politik zemědělských struktur členských států lze zajistit, pokud jde o tyto návrhy, jen tehdy, jestliže se k ním Komise může vyjádřit a je-li povinna se vyjádřit na žádost členského státu;
vzhledem k tomu, že zejména s ohledem na harmonizaci vnitrostátních právních předpisů vyžaduje koordinace politik zemědělských struktur znalost všech příslušných právních a správních předpisů platných v členských státech; že je žádoucí, aby členské státy poskytovaly Komisi veškeré ostatní informace, které bude Komise potřebovat ke koordinaci politik zemědělských struktur,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
1. K posílení koordinace politik zemědělských struktur a k dosažení užší a trvalejší spolupráce mezi členskými státy a Komisí se při Komisi zřizuje Stálý výbor pro zemědělské struktury (dále jen "výbor").
2. Úkolem výboru je zkoumat strukturální politiky členských států a plánovaná opatření a programy ke zlepšení zemědělských struktur.
Přitom jsou respektovány vztahy zemědělské strukturální politiky k politice regionálního rozvoje a k politice zemědělských trhů a také k vývoji zemědělských trhů.
Výbor zajišťuje výměnu informací mezi členskými státy a Komisí ve věcech politiky zemědělských struktur.
Komise konzultuje s výborem problémy týkající se zemědělských struktur.
Výbor je nápomocen Komisi při přípravě části a) zprávy o strukturách uvedené v článku 2.
3. Výbor se skládá ze zástupců všech členských států.
Předsedá mu zástupce Komise.
4. Funkci sekretariátu výboru vykonává Komise.
5. Výbor přijme svůj jednací řád.
Článek 2
Komise předloží každoročně Evropskému parlamentu a Radě zprávu o strukturách, která obsahuje: a) hodnocení situace zemědělských struktur a strukturální politiky členských států a seznam opatření přijatých při provádění těchto politik;
b) studii o druhu, zeměpisném rozložení, rozsahu a financování těchto opatření v rámci politik zemědělských struktur členských států, posuzující též účinnost těchto opatření ve vztahu k cílům společné zemědělské politiky a dlouhodobým možnostem odbytu, které lze pro zemědělské produkty normálně očekávat;
c) informace o koordinaci politik zemědělských struktur na úrovni Společenství, které se týkají:
1. opatření učiněných ke koordinaci;
2. financování Společenstvím;
3. výsledků těchto opatření a tohoto financování.
Článek 3
Podle článku 43 Smlouvy přijme Rada opatření nezbytná ke koordinaci politik zemědělských struktur členských států, zejména na základě zprávy o strukturách.
Komise vezme při navrhování těchto opatření v úvahu finanční prostředky Společenství, pokud navrhovaná opatření opravňují financování z nich s ohledem na rozhodnutí Rady o financování Společenstvím.
Článek 4
1. Členské státy poskytují Komisi ročně podklady nezbytné k vypracování zprávy o strukturách.
Podklady obsahují zejména údaje o:
- situaci v zemědělských strukturách s ohledem na regionální podmínky a politiku regionálního rozvoje,
- vztahu mezi zemědělskými strukturami a tržními politikami,
- druhu, rozsahu a financování opatření učiněných během minulého roku ke zlepšení zemědělské struktury,
- druhu a rozsahu zamýšlených opatření pro zlepšení zemědělské struktury pro daný rok.
2. Po konzultaci s výborem určí Komise formu, ve které mají členské státy podklady poskytnout, a datum předání.
Článek 5
Členské státy předají Komisi včas tyto podklady, pokud obsahují opatření ke zlepšení zemědělských struktur:
- v co nejúplnějším rozsahu návrhy právních a správních předpisů nebo, pokud neexistují ve formě návrhu, obecné zásady plánovaných předpisů,
- návrhy víceletých plánů a regionálních programů.
Článek 6
Komise
- se může vyjádřit k jakémukoliv návrhu právních a správních předpisů, víceletých plánů nebo regionálních programů podle článku 5,
- je povinna vyjádřit se k těmto podkladům, pokud o to členský stát požádá.
Komise se v obou případech poradí s výborem.
Článek 7
Do tří měsíců od vstupu tohoto rozhodnutí v platnost sdělí členské státy Komisi, zejména s cílem harmonizace vnitrostátních právních předpisů, všechny platné právní a správní předpisy týkající se zlepšení zemědělských struktur.
Aniž je dotčen článek 5, budou všechny právní a správní předpisy přijaté po tomto dni sděleny bezprostředně po jejich vstupu v platnost.
Článek 8
Členské státy poskytnou Komisi, pokud o to požádá, veškeré další informace, které bude požadovat pro účely koordinace politiky zemědělských struktur na úrovni Společenství.
Článek 9
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Směrnice
o volném přístupu ke kvalifikovaným povoláním v oblasti jaderné energie
RADA EVROPSKÉHO SPOLEČENSTVÍ PRO ATOMOVOU ENERGII,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství pro atomovou energii, a zejména na článek 96 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru,
po konzultaci s Evropským parlamentem,
vzhledem k tomu, že zajištění volného přístupu ke kvalifikovaným povoláním v oblasti jaderné energie je hlavní podmínkou dosažení cílů Evropského společenství pro atomovou energii;
vzhledem k tomu, že výkon těchto povolání vyžaduje zvláštní znalosti v oblasti jaderné energie, že speciální vzdělávání připravující na výkon těchto povolání je dosud ve fázi rozvoje a že znalosti v oblasti jaderné energie je možné získat pouze na základě praxe;
vzhledem k tomu, že je třeba harmonizovat pravidla o právu na přístup ke kvalifikovaným povoláním v oblasti jaderné energie s pravidly o volném pohybu pracovníků v Evropském hospodářském společenství;
vzhledem k tomu, že předpisy přijaté k provedení článků 48 a 49 Smlouvy o založení Evropského hospodářského společenství stanoví automatické udělování nezbytných povolení pracovníkům, kteří jsou jmenovitě uvedeni v nabídkách míst pro určité kategorie povolání,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Členské státy přijmou v souladu s touto směrnicí všechna opatření nezbytná k odstranění všech omezení založených na státní příslušnosti, kterými je dotčeno právo státních příslušníků kteréhokoli členského státu na přístup ke kvalifikovaným povoláním v oblasti jaderné energie.
Článek 2
Pro účely této směrnice se "kvalifikovanými povoláními" rozumějí povolání v oblasti jaderné energie, která vyžadují zvláštní znalosti z oblasti jaderné energie, jejichž získání vyžaduje speciální vzdělání nebo alespoň pětiměsíční praxi, a která se týkají
a) výzkumu jaderné energie v oblastech uvedených v příloze I Smlouvy;
b) řízení, údržby, oprav nebo technického provozu zařízení a vybavení pro:
- výrobu, separaci nebo jiné využití rud, výchozích materiálů nebo zvláštních štěpných materiálů nebo přepracování ozářených jaderných paliv,
- separaci izotopů,
- výrobu zvláštních materiálů potřebných v jaderné oblasti, jako jsou moderátory, konstrukční materiály, materiály pro povlak palivových článků a stínicí materiály speciálně navržené pro jaderné účely,
- výrobu jaderné energie,
- zneškodňování jaderného odpadu a radioaktivních nečistot,
- přepravu a skladování radioaktivních materiálů,
- výrobu, přípravu a využívání radioaktivních izotopů;
c) plánování, projektování nebo výstavby zařízení nebo vybavení nebo součástí zařízení či vybavení používaných v oblastech uvedených v písmenech a) a b);
d) ochrany před zářením.
Článek 3
Povolání, jejichž seznam je uveden v příloze této směrnice, jsou v každém případě uznávána jako povolání odpovídající definici kvalifikovaných povolání, uvedené v článku 2.
Článek 4
Členské státy přijmou všechna opatření nezbytná pro automatické udělování povolení požadovaných pro výkon povolání uvedených v článcích 2 a 3.
Podmínky udělování těchto povolení nebudou v žádném případě volnější než podmínky týkající se jmenovitých nabídek, které jsou stanoveny v předpisech přijatých k provedení článků 48 a 49 Smlouvy o založení Evropského hospodářského společenství.
Článek 5
Ve všech záležitostech, které nespadají do oblasti působnosti této směrnice, používají členské státy předpisy o volném pohybu pracovníků přijaté k provedení Smlouvy o založení Evropského hospodářského společenství.
Touto směrnicí nejsou dotčeny předpisy týkající se pracovníků s uznávanou kvalifikací v hornických nebo hutnických profesích, přijaté k provedení Smlouvy o založení Evropského společenství uhlí a oceli.
Článek 6
Tato směrnice je určena členským státům.
První směrnice Rady
o zavedení určitých společných pravidel pro mezinárodní dopravu (silniční přeprava zboží pro cizí potřebu)
RADA EVROPSKÉHO SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na čl. 75 odst. 1 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru,
s ohledem na stanovisko Shromáždění,
vzhledem k tomu, že zavedení společné dopravní politiky zahrnuje mimo jiné stanovení společných pravidel pro mezinárodní přepravu zboží po silnici, která se uskutečňuje směrem na území členského státu nebo z něj nebo tranzitem přes území jednoho či více členských států;
vzhledem k tomu, že postupnému uskutečňování společného trhu nesmí bránit překážky v oblasti dopravy; že je nezbytné zajistit postupný rozvoj mezinárodní silniční přepravy zboží s přihlédnutím k vývoji vzájemného obchodu a pohybu zboží v rámci Společenství,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1.
Každý členský stát musí nejpozději do konce roku 1962 za podmínek stanovených v odstavcích 2 a 3 liberalizovat druhy mezinárodní silniční přepravy zboží pro cizí potřebu uvedené v přílohách I a II této směrnice, které se týkají ostatních členských států a uskutečňují se směrem na území tohoto členského státu nebo z něj nebo tranzitem přes jeho území.
2.
Přeprava uvedená v příloze I nesmí podléhat žádným kvótám nebo povinnosti mít povolení.
3.
Přeprava uvedená v příloze II již nesmí podléhat žádným kvótám.
Může však být pro ni vyžadováno povolení, jestliže nevede k množstevnímu omezení; v tom případě členský stát zajistí, aby bylo o žádostech o povolení rozhodnuto do pěti dní.
4.
Obě přílohy jsou nedílnou součástí této směrnice.
Článek 2
Do tří měsíců od vstupu této směrnice v platnost a v každém případě do konce roku 1962 uvědomí členské státy Komisi o opatřeních přijatých k jejímu provedení.
Článek 3
Touto směrnicí se nemění podmínky, za nichž jednotlivé členské státy udělují svým státním příslušníkům oprávnění pro činnosti uvedené v této směrnici.
Článek 4
Tato směrnice je určena členským státům.
SMĚRNICE RADY
o sbližování právních předpisů členských států týkajících se barviv povolených pro použití v potravinách určených k lidské spotřebě
RADA EVROPSKÉHO HOSPODÁŘSKÉHO SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 a čl. 227 odst. 2 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu,
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru,
vzhledem k tomu, že ve všech předpisech týkajících se barviv, která mohou být používána v potravinách určených k lidské spotřebě, musí být přihlíženo k ochraně veřejného zdraví, je však nutné rovněž zohlednit ochranu spotřebitelů před paděláním a potřeby hospodářství;
vzhledem k tomu, že rozdíly mezi vnitrostátními právními předpisy týkajícími barviv a podmínek jejich použití jsou překážkou volnému pohybu potravin a mohou vytvořit podmínky nekalé soutěže, a tím přímo ovlivnit vytváření nebo fungování společného trhu;
vzhledem k tomu, že sblížení těchto předpisů je nezbytné pro volný pohyb potravin;
vzhledem k tomu, že harmonizace těchto předpisů musí v první fázi zahrnovat vytvoření jednotného seznamu barviv, jejichž použití k barvení potravin je povoleno, a stanovení kritérií pro čistotu, která musí tato barviva splňovat, přičemž má Rada v druhé fázi přijmout rozhodnutí o harmonizaci podmínek, jimiž se má řídit barvení potravin;
vzhledem k tomu, že ve snaze zohlednit hospodářské potřeby určitých členských států by mělo být stanoveno přechodné období, během nějž mohou členské státy pro určitá barviva ponechat v platnosti své stávající předpisy, přičemž během tohoto období může Rada na základě případného provedeného vědeckého výzkumu přijmout rozhodnutí o povolení těchto barviv,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Pokud články 2, 3, 4 nebo 13 nestanoví jinak, nesmějí členské státy povolit, aby byla k barvení potravin určených k lidské spotřebě (dále jen "potraviny") používána jiná barviva než barviva uvedená v příloze I.
2. Použití těchto barviv k barvení potravin nesmí být zakázáno obecně.
3. Pokud by mohlo použití jednoho z barviv uvedených v příloze I ohrozit lidské zdraví, může členský stát na dobu nejvýše jednoho roku pozastavit povolení používání dotyčného barviva v potravinách.
Do jednoho měsíce uvědomí o každém takovém pozastavení ostatní členské státy a Komisi.
Rada na návrh Komise formou směrnice neprodleně jednomyslně rozhodne, zda by měl být seznam v příloze I změněn, a popřípadě v jakém rozsahu. Je-li to nezbytné, může Rada prodloužit dobu uvedenou v první větě tohoto odstavce.
4. Tato směrnice se vztahuje také na dovážené výrobky určené jako zpracované nebo nezpracované ke spotřebě ve Společenství.
Článek 2
1. Členské státy mohou po dobu tří let od oznámení této směrnice ponechat v platnosti své stávající vnitrostátní předpisy týkající se barviv uvedených v příloze II.
2. Před uplynutím období uvedeného v odstavci 1 může Rada v souladu s článkem 100 Smlouvy rozhodnout o návrhu směrnice, kterou se povoluje použití těchto barviv.
Povolení může být uděleno pouze tehdy, je-li vědeckým zkoumáním prokázáno, že tato barviva neškodí lidskému zdraví a jejich použití je z hospodářských důvodů nezbytné.
Pokud se Rada neusnese ve lhůtě uvedené v odstavci 1, použije se článek 12.
Článek 3
Touto směrnicí nejsou dotčeny vnitrostátní právní předpisy týkající se přírodních látek, které se používají při výrobě určitých potravin pro své aromatické, chuťové nebo nutriční vlastnosti a mají vedlejší barvicí účinek, například mletá paprika, kurkuma, šafrán a santalové dřevo.
Článek 4
Touto směrnicí nejsou dotčeny vnitrostátní právní předpisy týkající se barviv povolených
a) pro dekorační barvení skořápek vařených vajec, tabáku a tabákových výrobků;
b) označování masa, citrusových plodů, povlaků sýrů, skořápek vajec a jiných vnějších ploch potravin, které se obvykle nekonzumují.
Článek 5
Touto směrnicí nejsou dotčeny vnitrostátní právní předpisy, v nichž jsou určeny potraviny, které mohou být barveny barvivy uvedenými v přílohách I a II, nebo na podmínky, za kterých může být barvení prováděno.
Článek 6
Členské státy povolí pro účely ředění nebo rozpouštění barviv uvedených v příloze I pouze použití těchto látek:
uhličitan sodný a hydrogenuhličitan sodný
chlorid sodný
síran sodný
glukosa
laktosa
sacharosa
dextriny
škroby
ethanol
glycerol
sorbitol
jedlé oleje a tuky
včelí vosk
voda.
Článek 7
Odchylně od článků 5 a 6 mohou členské státy povolit použití rubínového pigmentu a umbry pálené, i po smíchání s parafinovým voskem nebo jinými neškodnými látkami, pouze pro barvení povlaků sýrů.
Článek 8
Členské státy přijmou veškerá opatření nezbytná k tomu, aby
- barviva uvedená v příloze I, jsou-li použita pro barvení potravin, splňovala obecná i specifická kritéria stanovená v příloze III,
- látky uvedené v článku 6, jsou-li použity pro ředění nebo rozpouštění barviv uvedených v příloze I, splňovaly obecná kritéria pro čistotu stanovená v příloze III oddílu A odst. 1 a 2 písm. b).
Článek 9
1. Členské státy přijmou veškerá opatření nezbytná k tomu, aby byla barviva uvedená v příloze I uvedena na trh pouze tehdy, jsou-li jejich obaly nebo nádoby označeny
a) jménem a adresou výrobce nebo prodejce usazeného v Evropském hospodářském společenství;
b) číslem barviva nebo barviv podle systému číslování v Evropském hospodářském společenství, které je uvedeno v příloze I;
c) slovy "potravinářské barvivo".
2. Pokud jsou údaje uvedené v odstavci 1 uvedeny na obalech nebo nádobách a jsou-li slova požadovaná podle odst. 1 písm. c) uvedena ve dvou úředních jazycích Společenství, v jednom germánském jazyce a v jednom románském jazyce, nesmějí členské státy zakázat dovoz barviv uvedených v příloze I pouze na základě nedostatečného označení.
Článek 10
Tato směrnice se vztahuje na žvýkačky, pokud obsahují barviva.
Článek 11
1. Rada může na návrh Komise formou směrnice jednomyslně změnit kritéria pro čistotu uvedená v příloze III, pokud se zejména na základě vědeckého výzkumu stane zřejmým, že je to nezbytné pro ochranu veřejného zdraví.
2. Po konzultaci s členskými státy Komise formou směrnice stanoví metody analýzy nezbytné pro kontrolu dodržování kritérií pro čistotu uvedených v příloze III.
Článek 12
1. Do jednoho měsíce od oznámení této směrnice změní členské státy své právní předpisy v souladu s výše uvedenými ustanoveními.
Takto změněné předpisy se budou vztahovat na výrobky uváděné na trh v členských státech nejpozději do dvou let od tohoto oznámení.
2. Použije-li se čl. 2 odst. 2 poslední věta, nahrazuje se den uplynutí lhůty stanovený v dotyčném článku dnem oznámení uvedeného v předchozím odstavci.
Článek 13
Touto směrnicí nejsou dotčeny vnitrostátní právní předpisy týkající se potravin určených pro vývoz ze Společenství.
Článek 14
Tato směrnice se vztahuje také na francouzské zámořské departementy.
Článek 15
Tato směrnice je určena členským státům.
Nařízení č. 17 První nařízení, kterým se provádějí články 85 a 86 Smlouvy
RADA EVROPSKÉHO HOSPODÁŘSKÉHO SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 87 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu,
vzhledem k tomu, že pro vytvoření systému, který by zajistil, že soutěž nebude na společném trhu narušována, je třeba zabezpečit v členských státech vyrovnané použití článků 85 a 86 jednotným způsobem;
vzhledem k tomu, že při vytváření pravidel pro použití čl. 85 odst. 3 je třeba vzít v úvahu potřebu zajistit účinný dohled a co nejvíce zjednodušit administrativu;
vzhledem k tomu, že je tedy obecně nezbytné, aby byla podnikům, které usilují o použití čl. 85 odst. 3, uložena povinnost oznamovat Komisi jejich dohody, rozhodnutí a jednání ve vzájemné shodě;
vzhledem k tomu, že na jedné straně jsou tyto dohody, rozhodnutí a jednání ve vzájemné shodě pravděpodobně velmi četné a nemohou proto být přezkoumány zároveň, na druhé straně však některé z nich mají zvláštní rysy, díky kterým mohou méně poškozovat vývoj společného trhu;
vzhledem k tomu, že je proto třeba prozatím pro určité kategorie dohod, rozhodnutí a jednání ve vzájemné shodě vytvořit pružnější opatření, aniž by tím byl učiněn předběžný úsudek o jejich platnosti podle článku 85;
vzhledem k tomu, že může být v zájmu podniků vědět, zda dohody, rozhodnutí či jednání ve vzájemné shodě, jejichž jsou stranami nebo jichž se chtějí účastnit, mohou vést k zásahu ze strany Komise podle čl. 85 odst. 1 nebo článku 86;
vzhledem k tomu, že pro zajištění jednotného použití článků 85 a 86 na společném trhu je třeba přijmout předpisy, podle kterých může Komise v úzké a stálé spolupráci s příslušnými orgány členských států přijímat opatření nezbytná k použití těchto článků;
vzhledem k tomu, že za tímto účelem musí Komise spolupracovat s příslušnými orgány členských států a mít pravomoc požadovat na celém společném trhu poskytování takových informací a provádět taková šetření, která jsou nezbytná k odhalení jakékoli dohody, rozhodnutí nebo jednání ve vzájemné shodě, které je zakázáno podle čl. 85 odst. 1, nebo jakéhokoli zneužití dominantního postavení zakázaného článkem 86;
vzhledem k tomu, že k plnění své povinnosti zajišťovat použití ustanovení Smlouvy musí mít Komise pravomoc adresovat podnikům a sdružením podniků doporučení a rozhodnutí, aby přestaly porušovat články 85 a 86;
vzhledem k tomu, že zachovávání článků 85 a 86 a plnění povinností uložených podnikům a sdružením podniků tímto nařízením musí být vynutitelné prostřednictvím pokut a penále;
vzhledem k tomu, že je třeba dotyčným podnikům přiznat právo na slyšení u Komise, dát třetím stranám, jejichž zájmy mohou být rozhodnutím dotčeny, příležitost vyjádřit se předem a zajistit širokou publicitu přijatých rozhodnutí;
vzhledem k tomu, že všechna rozhodnutí přijatá Komisí podle tohoto nařízení jsou přezkoumatelná Soudním dvorem, za podmínek uvedených ve Smlouvě; že je dále žádoucí udělit Soudnímu dvoru podle článku 172 neomezenou pravomoc ohledně rozhodnutí, kterými Komise ukládá pokuty nebo penále;
vzhledem k tomu, že toto nařízení může vstoupit v platnost, aniž jsou dotčena jakákoliv jiná ustanovení, která mohou být později přijata podle článku 87,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Základní ustanovení
Aniž jsou dotčeny články 6, 7 a 23 tohoto nařízení, jsou dohody, rozhodnutí nebo jednání ve vzájemné shodě typu popsaného v čl. 85 odst. 1 Smlouvy a zneužívání dominantního postavení na trhu ve smyslu článku 86 Smlouvy zakázány, aniž je třeba předchozího rozhodnutí v tomto smyslu.
Článek 2
Negativní atest
Komise může na základě žádosti dotyčných podniků nebo sdružení podniků prokázat, že na základě skutečností, které má k dispozici, neexistují podle čl. 85 odst. 1 nebo článku 86 Smlouvy důvody pro zásah ze strany Komise v souvislosti s dohodou, rozhodnutím nebo jednáním.
Článek 3
Ukončení porušování
1. Pokud Komise na návrh nebo z vlastního podnětu zjistí, že je porušován článek 85 nebo 86 Smlouvy, může prostřednictvím rozhodnutí požadovat na dotyčných podnicích nebo sdruženích podniků, aby je přestaly porušovat.
2. Právo podat návrh mají: a) členské státy;
b) fyzické nebo právnické osoby, které prokážou oprávněný zájem.
3. Aniž jsou dotčena ostatní ustanovení tohoto nařízení, může Komise předtím, než přijme rozhodnutí podle odstavce 1, adresovat podnikům nebo sdružením podniků doporučení ohledně ukončení porušování.
Článek 4
Oznamování nových dohod, rozhodnutí a jednání
1. Dohody, rozhodnutí a jednání ve vzájemné shodě typu popsaného v čl. 85 odst. 1 Smlouvy, ke kterým dojde po dni vstupu tohoto nařízení v platnost, a v souvislosti s nimiž strany usilují o použití čl. 85 odst. 3, musí být oznámeny Komisi. Dokud nebudou oznámeny, nesmí být přijato žádné rozhodnutí o použití čl. 85 odst. 3.
2. Odstavec 1 se nevztahuje na dohody, rozhodnutí a jednání ve vzájemné shodě, pokud: 1. jejich stranami jsou pouze podniky z jednoho členského státu a dohody, rozhodnutí nebo jednání neovlivňují dovoz ani vývoz mezi členskými státy;
2. jejich stranami nejsou více než dva podniky a dohody pouze: a) omezují svobodu jedné smluvní strany určovat ceny a obchodní podmínky, za kterých zboží obdržené od druhé smluvní strany může být dále prodáváno, nebo
b) ukládají omezení ohledně výkonu práv nabyvatele nebo uživatele práv průmyslového vlastnictví – zejména patentů, užitných vzorů, průmyslových vzorů nebo ochranných známek – nebo práv osoby, která má na základě smlouvy právo na převod nebo přenechání používat výrobní metodu nebo poznatky, které se týkají využití nebo použití provozních postupů;
3. je jejich jediným cílem: a) vývoj nebo jednotné používání norem nebo typů, nebo
b) společný výzkum a vývoj za předpokladu, že výsledky jsou přístupné všem stranám a mohou být využívány každým z nich.
Tyto dohody, rozhodnutí a jednání mohou být oznámeny Komisi.
Článek 5
Oznamování stávajících dohod, rozhodnutí a jednání
1. Dohody, rozhodnutí a jednání ve vzájemné shodě typu popsaného v čl. 85 odst. 1 Smlouvy, které existují ke dni vstupu tohoto nařízení v platnost a v souvislosti s nimiž strany usilují o použití čl. 85 odst. 3, se Komisi oznámí do 1. srpna 1962.
2. Odstavec 1 se nevztahuje na dohody, rozhodnutí nebo jednání ve vzájemné shodě spadající pod čl. 4 odst. 2; tyto mohou být oznámeny Komisi.
Článek 6
Rozhodnutí podle čl. 85 odst. 3
1. Pokud Komise přijme rozhodnutí podle čl. 85 odst. 3 Smlouvy, upřesní v něm den, kdy toto rozhodnutí nabývá účinku. Tento den nesmí předcházet dni oznámení.
2. Druhá věta odstavce 1 se nevztahuje na dohody, rozhodnutí nebo jednání ve vzájemné shodě spadající pod čl. 4 odst. 2 a čl. 5 odst. 2, ani na ty, které spadají pod čl. 5 odst. 1 a byly oznámeny ve lhůtě stanovené v čl. 5 odst. 1.
Článek 7
Zvláštní ustanovení pro stávající dohody, rozhodnutí a jednání
1. Pokud dohody, rozhodnutí a jednání ve vzájemné shodě, které existují v době, kdy toto nařízení vstoupí v platnost, a jsou oznámeny před 1. srpnem 1962, nesplňují požadavky čl. 85 odst. 3 Smlouvy a dotyčné podniky nebo sdružení podniků v nich nepokračují nebo je pozmění takovým způsobem, že již nespadají pod zákaz uvedený v čl. 85 odst. 1 nebo splňují požadavky čl. 85 odst. 3, platí zákaz uvedený v čl. 85 odst. 1 pouze po dobu stanovenou Komisí. Rozhodnutí přijaté Komisí podle předchozí věty se nevztahuje na podniky a sdružení podniků, které nedaly výslovný souhlas k oznámení.
2. Odstavec 1 se vztahuje na dohody, rozhodnutí a jednání ve vzájemné shodě spadající pod čl. 4 odst. 2, které existují ke dni, kdy toto nařízení vstoupí v platnost, pokud jsou oznámeny před 1. lednem 1964.
Článek 8
Doba platnosti a odvolání rozhodnutí podle čl. 85 odst. 3
1. Rozhodnutí o použití čl. 85 odst. 3 Smlouvy se vydává na dobu určitou a mohou k němu být připojeny podmínky a povinnosti.
2. Rozhodnutí může být na základě žádosti obnoveno, pokud jsou i nadále plněny požadavky čl. 85 odst. 3 Smlouvy.
3. Komise může odvolat nebo pozměnit své rozhodnutí nebo stranám zakázat určitá jednání: a) pokud se skutečnosti, na nichž se zakládalo rozhodnutí, podstatně změnily;
b) pokud se strany dopustí porušení povinnosti, která je k rozhodnutí připojena;
c) pokud se rozhodnutí zakládá na nesprávných informacích nebo bylo získáno podvodným jednáním;
d) pokud strany zneužívají výjimku z ustanovení čl. 85 odst. 1 Smlouvy, která jim byla udělena rozhodnutím.
V případech, na které se vztahují písmena b), c) nebo d), může být rozhodnutí odvoláno se zpětnou působností.
Článek 9
Příslušnost
1. S výhradou přezkoumání svého rozhodnutí Soudním dvorem je Komise výhradně příslušná, aby podle čl. 85 odst. 3 Smlouvy prohlásila čl. 85 odst. 1 za nepoužitelný.
2. Komise je příslušná k použití čl. 85 odst. 1 a článku 86 Smlouvy; i tehdy pokud lhůty pro oznámení stanovené v čl. 5 odst. 1 a čl. 7 odst. 2 ještě neuplynuly.
3. Dokud Komise nezahájí řízení podle článků 2, 3 nebo 6, jsou k použití čl. 85 odst. 1 a článku 86 podle článku 88 Smlouvy nadále příslušné orgány členských států, i tehdy, pokud lhůty pro oznámení, stanovené v čl. 5 odst. 1 a čl. 7 odst. 2, ještě neuplynuly.
Článek 10
Spolupráce s orgány členských států
1. Komise zašle bez odkladu kopii žádostí a oznámení příslušným orgánům členských států spolu s kopiemi nejdůležitějších dokumentů předložených Komisi za účelem prokázání porušení článku 85 nebo 86 Smlouvy nebo za účelem získání negativního atestu nebo rozhodnutí o použití čl. 85 odst. 3.
2. Komise postupuje podle odstavce 1 v úzké a stálé spolupráci s příslušnými orgány členských států, které mají právo vyjádřit své názory na tento postup.
3. Přijetí jakéhokoli rozhodnutí po provedení postupu podle odstavce 1 nebo jakéhokoli rozhodnutí ohledně obnovení, změny nebo odvolání rozhodnutí podle čl. 85 odst. 3 Smlouvy předchází konzultace s Poradním výborem pro restriktivní praktiky a dominantní postavení.
4. Poradní výbor se skládá z úředníků příslušných ve věci restriktivních praktik a dominantních postavení.
Každý členský stát určí jako svého zástupce úředníka, který může být v případě, že se nemůže zúčastnit, nahrazen jiným úředníkem.
5. Konzultace se koná na společném zasedání svolaném Komisí; toto zasedání se může uskutečnit nejdříve 14 dní po odeslání pozvánky.
Pozvánka je pro každý projednávaný případ doplněna shrnutím případu, spolu s výčtem nejdůležitějších dokumentů a předběžným návrhem rozhodnutí.
6. Poradní výbor může předložit své stanovisko i tehdy, pokud někteří jeho členové nebo jejich náhradníci nejsou přítomni.
Zpráva o výsledku konzultace se připojí k návrhu rozhodnutí a nezveřejňuje se.
Článek 11
Žádosti o informace
1. Komise může při výkonu svých povinností uložených článkem 89 a opatřeními přijatými podle článku 87 Smlouvy vyžadovat všechny potřebné informace od vlád a příslušných orgánů členských států, jakož i od podniků a sdružení podniků.
2. Při zasílání žádosti o informace podniku nebo sdružení podniků zašle Komise současně kopii žádosti i příslušnému orgánu členského státu, na jehož území je sídlo daného podniku nebo sdružení podniků.
3. Ve své žádosti o informace uvede Komise právní základ a účel žádosti, jakož i sankce za poskytnutí nesprávných informací, uvedené v čl. 15 odst. 1 písm. b).
4. Požadované informace poskytnou majitelé podniků nebo jejich zástupci a v případě právnických osob, společností nebo sdružení bez právní subjektivity osoby oprávněné je zastupovat podle právních předpisů nebo stanov.
5. Pokud podnik nebo sdružení podniků neposkytne požadované informace ve lhůtě stanovené Komisí nebo poskytne neúplné informace, vyžádá si je Komise formou rozhodnutí. V rozhodnutí uvede, jaké informace jsou požadovány, stanoví přiměřenou lhůtu, během které mají být poskytnuty, a upozorní na sankce uvedené v čl. 15 odst. 1 písm. b) a čl. 16 odst. 1 písm. c) a na právo nechat rozhodnutí přezkoumat Soudním dvorem.
6. Komise současně zašle kopii svého rozhodnutí příslušnému orgánu členského státu, na jehož území je sídlo daného podniku nebo sdružení podniků.
Článek 12
Šetření v hospodářských odvětvích
1. Pokud v jakémkoli odvětví hospodářství obchodní trend mezi členskými státy, pohyb cen, nepružnost cen nebo jiné okolnosti nasvědčují tomu, že je v daném hospodářském odvětví omezována nebo poškozována soutěž v rámci společného trhu, může Komise rozhodnout, že provede obecné šetření v tomto hospodářském odvětví. Během tohoto šetření může požádat podniky v daném odvětví, aby poskytly informace potřebné pro uplatnění zásad uvedených v článcích 85 a 86 Smlouvy a pro výkon povinností Komisi svěřených.
2. Komise může zejména požadovat na všech podnicích nebo sdruženích podniků v daném hospodářském odvětví, aby ji informovaly o všech dohodách, rozhodnutích a jednáních ve vzájemné shodě, které jsou vyňaty z oznamovací povinnosti na základě čl. 4 odst. 2 a čl. 5 odst. 2.
3. Při šetření podle odstavce 2 Komise rovněž požádá, aby podniky nebo skupiny podniků, jejichž velikost nasvědčuje tomu, že zaujímají dominantní postavení v rámci společného trhu nebo jeho podstatné části, poskytly Komisi takové podrobnosti o struktuře podniků a o jejich jednání, které jsou nezbytné pro posouzení jejich postavení v souvislosti se článkem 86 Smlouvy.
4. Ustanovení čl. 10 odst. 3 až 6 a články 11, 13 a 14 se použijí odpovídajícím způsobem.
Článek 13
Šetření prováděné orgány členských států
1. Na žádost Komise provedou příslušné orgány členských států šetření, která Komise považuje podle čl. 14 odst. 1 za nezbytná, nebo která nařídila rozhodnutím podle čl. 14 odst. 3. Úředníci příslušných orgánů členských států pověření provedením šetření vykonávají své pravomoci poté, co se prokážou písemným zmocněním, které bylo vydáno příslušným orgánem členského státu, na jehož území má být šetření provedeno. Toto zmocnění přesně stanoví předmět a účel šetření.
2. Pokud o to Komise nebo příslušný orgán členského státu, na jehož území má být šetření provedeno, požádají, mohou být úředníci Komise nápomocni úředníkům daného orgánu při výkonu jejich povinností.
Článek 14
Vyšetřovací pravomoci Komise
1. Při výkonu povinností uložených Komisi článkem 89 a předpisy přijatými podle článku 87 Smlouvy může Komise provést veškerá potřebná šetření podniků nebo sdružení podniků. Za tím účelem jsou úředníci zmocnění Komisí oprávněni:
a) přezkoumat účetní knihy a jiné obchodní záznamy;
b) pořizovat kopie nebo výňatky z účetních knih a obchodních záznamů;
c) vyžadovat ústní vysvětlení na místě;
d) vstupovat do všech prostor, na pozemky a do dopravních prostředků patřících dotyčným podnikům.
2. Úředníci Komise zmocnění provést šetření vykonávají své pravomoci po předložení písemného oprávnění, které přesně stanoví předmět a účel šetření a sankce uvedené v čl. 15 odst. 1 písm. c), pokud je předložení požadovaných účetních knih a jiných obchodních záznamů neúplné. Komise vyrozumí v přiměřené době před zahájením šetření příslušný orgán členského státu, na jehož území má být šetření provedeno, a uvede jména zmocněných úředníků.
3. Podniky a sdružení podniků jsou povinny šetření nařízené rozhodnutím Komise strpět. Rozhodnutí přesně stanoví předmět a účel šetření, určí den jeho zahájení a uvede sankce stanovené v čl. 15 odst. 1 písm. c) a čl. 16 odst. 1 písm. d) a právo nechat rozhodnutí přezkoumat Soudním dvorem.
4. Komise přijme rozhodnutí podle odstavce 3 po konzultaci příslušného orgánu členského státu, na jehož území se má šetření provést.
5. Úředníci příslušného orgánu členského státu, na jehož území se má šetření provést, mohou být na žádost tohoto orgánu nebo Komise nápomocni úředníkům Komise při výkonu jejich povinností.
6. Pokud podnik brání šetření nařízeném podle tohoto článku, poskytne daný členský stát potřebnou pomoc úředníkům zmocněným Komisí, aby jim umožnil provádět šetření.
Za tímto účelem přijme členský stát po konzultaci Komise nezbytná opatření nejpozději do 1. října 1962.
Článek 15
Pokuty
1. Komise může svým rozhodnutím uložit podnikům nebo sdružením podniků pokuty od 100 do 5000 zúčtovacích jednotek tehdy, pokud úmyslně nebo z nedbalosti: a) v žádosti podle článku 2 nebo v oznámení podle článků 4 nebo 5 poskytnou nesprávné nebo zavádějící informace; nebo
b) při odpovědi na žádost podle čl. 11 odst. 3 nebo 5 nebo článku 12 poskytnou nesprávné informace nebo neposkytnou informace ve lhůtě stanovené rozhodnutím podle čl. 11 odst. 5, nebo
c) během šetření podle článku 13 nebo 14 předloží požadované účetní knihy nebo jiné obchodní záznamy v neúplné formě nebo se odmítnou podrobit šetření nařízenému podle čl. 14 odst. 3.
2. Komise může podnikům nebo sdružením podniků uložit rozhodnutím pokuty ve výši od 1000 do 1000000 zúčtovacích jednotek nebo v částce tuto výši přesahující, ale nepřesahující 10 % obratu dosaženého v předchozím účetním roce všemi podniky, které se na porušení podílely, a pokud úmyslně nebo z nedbalosti: a) poruší čl. 85 odst. 1 a článek 86 Smlouvy, nebo
b) poruší povinnosti uložené podle čl. 8 odst. 1.
Při stanovení výše pokuty se bere v úvahu závažnost a trvání daného porušení.
3. Použije se čl. 10 odst. 3 až 6.
4. Rozhodnutí přijatá podle odstavců 1 a 2 nemají trestněprávní povahu.
5. Pokuta uvedená v odst. 2 písm. a) nesmí být uložena v souvislosti s jednáním, ke kterému došlo: a) po oznámení Komisi a před jejím rozhodnutím o použití čl. 85 odst. 3, pokud spadá do rozsahu činností popsaných v oznámení;
b) před oznámením a v průběhu trvání dohod, rozhodnutí nebo jednání ve vzájemné shodě, které existovaly ke dni, kdy toto nařízení vstoupilo v platnost za předpokladu, že oznámení bylo učiněno ve lhůtách stanovených v čl. 5 odst. 1 a v čl. 7 odst. 2.
6. Odstavec 5 se nepoužije, pokud Komise informuje dotyčné podniky, že po předběžném přezkoumání dospěla k názoru, že se na ně vztahuje čl. 85 odst. 1 Smlouvy a že použití čl. 85 odst. 3 není opodstatněné.
Článek 16
Penále
1. Komise může rozhodnutím uložit podnikům nebo sdružením podniků penále od 50 do 1000 zúčtovacích jednotek za každý den prodlení počítaná ode dne stanoveného rozhodnutím, aby je přinutila: a) ukončit porušování článků 85 a 86 Smlouvy v souladu s rozhodnutím přijatým podle článku 3 tohoto nařízení;
b) zdržet se jakéhokoli jednání zakázaného podle čl. 8 odst. 3;
c) poskytnout úplné a správné informace, které vyžadovala v rozhodnutí podle čl. 11 odst. 5;
d) strpět šetření, které nařídila v rozhodnutí podle čl. 14 odst. 3.
2. Pokud podniky nebo sdružení podniků splnily povinnosti, které měla penále vynutit, může Komise stanovit celkovou částku penále nižší, než byla částka stanovená v původním rozhodnutí.
3. Použije se čl. 10 odst. 3 až 6.
Článek 17
Přezkoumání Soudním dvorem
Soudní dvůr má neomezenou pravomoc ve smyslu článku 172 Smlouvy přezkoumat rozhodnutí, jimiž Komise stanovila pokutu nebo penále; Soudní dvůr může uložené pokuty nebo penále zrušit, snížit nebo zvýšit.
Článek 18
Zúčtovací jednotka
Pro účely použití článků 15 až 17 je zúčtovací jednotkou jednotka přijatá při sestavování rozpočtu Společenství podle článků 207 a 209 Smlouvy.
Článek 19
Slyšení stran a třetích osob
1. Před přijetím rozhodnutí podle článků 2, 3, 6, 7, 8, 15 a 16 poskytne Komise dotyčným podnikům a sdružením podniků příležitost vyjádřit se k záležitostem, proti kterým Komise vznesla námitky.
2. Pokud to Komise nebo příslušné orgány členských států považují za nezbytné, mohou také vyslechnout jiné fyzické a právnické osoby.
Fyzické a právnické osoby, které prokážou dostatečný zájem, mají nárok být na požádání slyšeny.
3. Pokud Komise zamýšlí udělit negativní atest podle článku 2 nebo přijmout rozhodnutí o použití čl. 85 odst. 3 Smlouvy, zveřejní podstatné prvky žádosti nebo oznámení a vyzve všechny zúčastněné třetí strany, aby předložily své připomínky ve lhůtě, kterou stanoví, a která nesmí být kratší než jeden měsíc. Zveřejnění musí vzít v úvahu oprávněné zájmy podniků na ochraně jejich obchodního tajemství.
Článek 20
Profesní tajemství
1. Informace získané na základě článků 11, 12, 13 a 14 smějí být užívány pouze pro účely příslušné žádosti nebo šetření.
2. Aniž jsou dotčeny články 19 a 21, nesmí Komise a příslušné orgány členských států, jejich úředníci a jiní zaměstnanci vyzradit informace získané na základě tohoto nařízení, které spadají pod závazek profesního tajemství.
3. Ustanovení odstavců 1 a 2 nebrání zveřejnění všeobecných informací nebo přehledů, které neobsahují informace vztahující se ke konkrétním podnikům nebo sdružením podniků.
Článek 21
Zveřejnění rozhodnutí
1. Komise zveřejní rozhodnutí, která přijme podle článků 2, 3, 6, 7 a 8.
2. Ve zveřejnění se uvádějí jména stran a hlavní obsah rozhodnutí; musí být brán ohled na oprávněný zájem podniků na ochraně jejich obchodního tajemství.
Článek 22
Zvláštní ustanovení
1. Komise předloží Radě návrhy, podle kterých mají být určité kategorie dohod, rozhodnutí a jednání ve vzájemné shodě spadající pod čl. 4 odst. 2 nebo čl. 5 odst. 2 povinně oznamovány podle článků 4 a 5.
2. Do jednoho roku ode vstupu tohoto nařízení v platnost přezkoumá Rada na návrh Komise, jaká zvláštní ustanovení by mohla být přijata, aby dohody, rozhodnutí a jednání ve vzájemné shodě spadající pod čl. 4 odst. 2 nebo čl. 5 odst. 2 byly vyňaty z ustanovení tohoto nařízení.
Článek 23
Přechodná ustanovení použitelná pro rozhodnutí orgánů členských států
1. Dohody, rozhodnutí a jednání ve vzájemné shodě typu popsaného v čl. 85 odst. 1 Smlouvy, o kterých příslušný orgán členského státu před vstupem tohoto nařízení v platnost podle čl. 85 odst. 3 prohlásí, že se na ně nevztahuje čl. 85 odst. 1, nepodléhají povinnému ohlašování podle článku 5. Rozhodnutí příslušného orgánu členského státu se považuje za rozhodnutí ve smyslu článku 6. Pozbývá platnosti uplynutím lhůty stanovené tímto orgánem, avšak nejpozději tři roky po vstupu tohoto nařízení v platnost. Použije se čl. 8 odst. 3.
2. O žádostech o obnovení rozhodnutí typu popsaného v odstavci 1 rozhoduje Komise podle čl. 8 odst. 2.
Článek 24
Prováděcí ustanovení
Komise je zmocněna přijmout prováděcí ustanovení týkající se formy, obsahu a jiných podrobností žádostí podle článků 2 a 3 a oznamování podle článků 4 a 5, jakož i ohledně slyšení podle čl. 19 odst. 1 a 2.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení č. 25 o financování společné zemědělské politiky
RADA EVROPSKÉHO HOSPODÁŘSKÉHO SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 40, 43 a 199 až 209 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Shromáždění,
vzhledem k tomu, že fungování a rozvoj společného trhu se zemědělskými produkty musejí být provázeny zavedením společné zemědělské politiky, jež zahrnuje zejména společnou organizaci zemědělských trhů;
vzhledem k tomu, že aby tato společná organizace mohla plnit své cíle, je třeba zřídit Evropský zemědělský orientační a záruční fond a stanovit podmínky jeho fungování;
vzhledem k tomu, že v souvislosti se zřízením tohoto fondu a se zavedením společné zemědělské politiky je nezbytné přijmout určitá společná pravidla pro finanční a rozpočtovou politiku,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Aby mohla společná organizace zemědělských trhů splnit své cíle, zřizuje se Evropský zemědělský orientační a záruční fond (dále jen "fond").
Fond je součástí rozpočtu Společenství.
HLAVA I Etapa jednotného trhu
Článek 2
1. Příjmy z dávek vybíraných při dovozu ze třetích zemí náleží Společenství a použijí se na výdaje Společenství tak, že rozpočtové zdroje Společenství zahrnují tyto příjmy společně s ostatními příjmy určenými na základě pravidel stanovených ve Smlouvě a společně s příspěvky členských států podle článku 200 Smlouvy.
Rada v přiměřené době zahájí postup podle článku 201 Smlouvy za účelem provedení výše uvedených ustanovení.
2. Jelikož jsou režimy cen na jednotném trhu sjednoceny a je zavedena společná zemědělská politika, musí jejich finanční důsledky nést Společenství.
Fond proto financuje: a) náhrady při vývozu do třetích zemí;
b) intervence zaměřené na stabilizaci trhů;
c) společná opatření přijatá za účelem dosažení cílů stanovených v čl. 39 odst. 1 písm. a) Smlouvy, včetně strukturálních změn nezbytných k řádnému fungování společného trhu, aniž by tato opatření nahrazovala činnost Evropské investiční banky a Evropského sociálního fondu.
HLAVA II Přechodné období
Článek 3
1. Z fondu lze financovat tyto výdaje: a) náhrady při vývozu do třetích zemí poskytované podle ustanovení nařízení o jednotlivých produktech, vypočtené na základě čistého objemu vývozů a sazby náhrady v členském státě, v němž je průměrná náhrada nejnižší;
b) intervence na vnitřním trhu, jejichž účel a funkce se shodují s účelem a funkcí náhrad uvedených v písmenu a); o tom, zda jsou shodné, rozhodne Rada na návrh Komise jednomyslně v průběhu druhé etapy a poté kvalifikovanou většinou;
c) jiné intervence na vnitřním trhu prováděné na základě předpisů Společenství; podmínky, za kterých lze financovat výdaje s nimi spojené stanoví Rada na návrh Komise v průběhu druhé etapy jednomyslně a poté kvalifikovanou většinou;
d) opatření uskutečněná na základě předpisů Společenství za účelem dosažení cílů stanovených v čl. 39 odst. 1 písm. a) Smlouvy včetně strukturálních změn, které si vyžádá rozvoj společného trhu; podmínky, za kterých lze financovat výdaje s nimi spojené, stanoví Rada na návrh Komise v průběhu druhé etapy jednomyslně a poté kvalifikovanou většinou.
2. Komise předloží první návrhy na základě odst. 1 písm. b), c) a d) nejpozději k 30. září 1962, aby Společenství mohlo začít financovat operace uvedené v těchto pododstavcích od přelomu let 1962/63.
3. Od prvního roku přezkoumá Rada každoročně na základě zprávy Komise účinky financování vývozních náhrad Společenstvím podle odst. 1 písm. a) na orientaci produkce a vývoj odbytu.
Rada může v rozhodnutí, které v průběhu druhé etapy přijímá jednomyslně na žádost některého členského státu nebo Komise a poté kvalifikovanou většinou na návrh Komise, změnit kritéria schválená pro financování těchto náhrad Společenstvím.
Rada rovněž každoročně na základě zprávy Komise posoudí dopady financování Společenství podle odst. 1 písm. b), c) a d) na společnou zemědělskou politiku.
Článek 4
Před koncem třetího roku provede Rada na základě zprávy Komise celkové posouzení týkající se zejména vývoje nákladů operací fondu, povahy jeho výdajů, podmínek, za kterých lze financovat výdaje, rozdělování příjmů, jakož i pokroku dosaženého při provádění společné zemědělské politiky, zvláště orientace zemědělské produkce v členských státech, sblížení cen a vývoje obchodu uvnitř Společenství. Toto posouzení předchází rozhodnutím, která bude třeba přijmout podle čl. 5 odst. 1 a čl. 7 odst. 2.
Článek 5
1. U výdajů způsobilých k financování podle čl. 3 odst. 1 písm. a), b) a c) se příspěvek fondu stanoví pro první tři roky takto: jedna šestina na léta 1962/63, dvě šestiny na léta 1963/64 a tři šestiny na léta 1964/65.
Od 1. července 1965 do konce přechodného období se příspěvky fondu pravidelně zvyšují tak, aby na konci přechodného období všechny výdaje, které splňují podmínky financování, byly financovány fondem.
Na základě výsledků celkového posouzení podle článku 4 přijme Rada nezbytná rozhodnutí hlasovacím postupem podle článku 43 Smlouvy.
2. Příspěvek fondu na výdaje způsobilé k financování podle čl. 3 odst. 1 písm. d) dosahuje, pokud je to možné, jedné třetiny částky stanovené podle odstavce 1.
Článek 6
1. Celkovou částku přidělenou fondu k financování výdajů vymezených výše stanoví každoročně Rada postupem pro schvalování rozpočtu.
2. Ročně stanovené částky mohou být zvýšeny rozhodnutím Rady přijatým stejným postupem.
Článek 7
1. Příjmy fondu tvoří v prvních třech letech finanční příspěvky členských států vypočtené z jedné části podle klíče stanoveného v čl. 200 odst. 1 Smlouvy a z druhé části poměrně k objemu čistého dovozu ze třetích zemí pro každý členský stát.
Obě části příspěvků od členských států tvoří celkové příjmy fondu v těchto poměrech: _BAR_ 1962/63 % _BAR_ 1963/64 % _BAR_ 1964/65 % _BAR_ Podle klíče stanoveného v čl. 200 odst. 1 _BAR_ 100 _BAR_ 90 _BAR_ 80 _BAR_
V poměru k objemům čistých dovozů _BAR_ — _BAR_ 10 _BAR_ 20 _BAR_ 2. Před koncem třetího roku a na základě výsledků celkového posouzení podle článku 4 přijme Rada postupem podle čl. 200 odst. 3 Smlouvy a s cílem zajistit rychlé přibližování k režimu jednotného trhu pravidla týkající se příjmů fondu na dobu od 1. července 1965 do konce přechodného období.
Článek 8
Toto nařízení se za podmínek stanovených v nařízeních, která se týkají jednotlivých produktů, použije na trh s obilovinami, vepřovým masem, vejci a drůbežím masem od 1. července 1962, na trh s mlékem a mléčnými výrobky od 1. listopadu 1962 a na trhy s jinými produkty případně od doby, kterou stanoví Rada.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení č. 26 o použití určitých pravidel hospodářské soutěže na produkci zemědělských produktů a obchod s nimi
RADA EVROPSKÉHO HOSPODÁŘSKÉHO SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 42 a 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Shromáždění,
vzhledem k tomu, že na podle článku 42 Smlouvy je jednou ze záležitostí, o které se rozhoduje v rámci společné zemědělské politiky, to, zda se mají pravidla hospodářské soutěže stanovená Smlouvou vztahovat na produkci zemědělských produktů a obchod s nimi a ustanovení obsažená dále tedy budou muset být doplňována ve světle vývoje této politiky;
vzhledem k tomu, že návrhy předložené Komisí za účelem formulace a provádění společné zemědělské politiky ukazují, že se určitá pravidla hospodářské soutěže musí od tohoto okamžiku vztahovat na produkci zemědělských produktů a obchod s nimi, aby se odstranily praktiky, které jsou v rozporu se zásadami společného trhu a škodlivé pro dosažení cílů stanovených v článku 39 Smlouvy, aby se poskytl základ pro budoucí vytvoření systému hospodářské soutěže přizpůsobeného vývoji společné zemědělské politiky;
vzhledem k tomu, že pravidla hospodářské soutěže vztahující se na dohody, rozhodnutí a jednání uvedená v článku 85 Smlouvy a na zneužívání dominantního postavení se musí vztahovat na produkci zemědělských produktů a obchod s nimi, pokud jejich fungování nebrání fungování národních organizací zemědělských trhů nebo neohrožuje dosahování cílů společné zemědělské politiky;
vzhledem k tomu, že zvláštní pozornost je oprávněná v případě organizací zemědělců, které se zabývají zejména společnou produkcí nebo obchodem se zemědělskými produkty nebo využíváním společných zařízení, pokud tato společná činnost nebrání soutěži nebo neohrožuje dosahování cílů uvedených v článku 39 Smlouvy;
vzhledem k tomu, že Komise musí mít výlučnou pravomoc podléhající přezkoumání Soudního dvora ke stanovení toho, zda jsou splněny podmínky stanovené ve dvou výše uvedených bodech, pokud jde o dohody, rozhodnutí a jednání uvedené v článku 85 Smlouvy, aby se zabránilo chybnému vývoji společné zemědělské politiky a aby se zajistila právní jistota a nediskriminační zacházení s dotyčnými podniky;
vzhledem k tomu, že Komise musí v otázkách dumpingu vyhodnotit všechny příčiny jednání, na která jsou podány stížnosti, a zejména úrovně cen, za které jsou produkty z jiných zdrojů dováženy na daný trh, aby se mohla vzít v úvahu zvláštní ustanovení Smlouvy, která se týkají zemědělství, a zejména ustanovení článku 39 Smlouvy; že ve světle svého hodnocení musí učinit doporučení a schválit ochranná opatření stanovená v čl. 91 odst. 1 Smlouvy;
vzhledem k tomu, že za účelem provádění pravidel pro podporu produkce zemědělských produktů a obchodu s nimi jako součásti vytváření společné zemědělské politiky by Komise měla mít možnost vypracovat seznam stávajících, nových nebo navrhovaných podpor, aby členské státy náležitě upozornila a navrhla jim vhodná řešení,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Od vstupu tohoto nařízení v platnost se články 85 až 90 Smlouvy a ustanovení přijatá k jejich provádění s výhradou článku 2 vztahují na všechny dohody, rozhodnutí a jednání uvedené v čl. 85 odst. 1 a článku 86 Smlouvy, které se vztahují na produkci produktů uvedených v příloze II Smlouvy nebo na obchod s nimi.
Článek 2
Čl. 85 odst 1 Smlouvy se nevztahuje na dohody, rozhodnutí a jednání uvedené v předchozím článku, které tvoří nedílnou část vnitrostátní organizace trhu nebo jsou nezbytné pro dosažení cílů stanovených v článku 39 Smlouvy.
Zejména se nevztahuje na dohody, rozhodnutí a jednání zemědělců, zemědělských sdružení a svazů těchto sdružení náležejících jednomu členskému státu, které se zabývají produkcí nebo prodejem zemědělských produktů nebo využíváním společných zařízení ke skladování, opracování nebo zpracování zemědělských produktů, a v rámci kterých neexistuje povinnost účtovat stejné ceny, pokud Komise neshledá, že je tímto bráněno soutěži a že jsou ohroženy cíle uvedené v článku 39 Smlouvy.
2. Po konzultaci členských států a slyšení dotyčných podniků nebo sdružení podniků a fyzických nebo právnických osob, které považuje za vhodné, má Komise výlučnou pravomoc podléhající přezkoumání Soudního dvora stanovit rozhodnutím, které bude zveřejněno, které dohody, rozhodnutí a jednání splňují podmínky uvedené v odstavci 1.
3. Komise provede toto stanovení buď z vlastního podnětu nebo na žádost dotyčného orgánu členského státu nebo zúčastněného podniku nebo sdružení podniků.
4. Zveřejnění uvede jména zúčastněných stran a hlavní obsah rozhodnutí. Musí vzít v úvahu oprávněné zájmy podniků na ochraně jejich obchodního tajemství.
Článek 3
1. Aniž je dotčen článek 46 Smlouvy, vztahuje se čl. 91 odst. 1 Smlouvy na obchod s produkty uvedenými v příloze II Smlouvy.
2. S náležitým ohledem na ustanovení Smlouvy, která se týkají zemědělství, a zvláště na ustanovení článku 39, zhodnotí Komise všechny příčiny jednání, na která jsou podány stížnosti, zejména úroveň cen, za které jsou produkty z jiných zdrojů dováženy na daný trh. Na základě tohoto zhodnocení učiní doporučení a schválí ochranná opatření stanovená v čl. 91 odst. 1 Smlouvy.
Článek 4
Ustanovení čl. 93 odst. 1 a odst. 3 první věty Smlouvy se vztahují na podpory poskytované na produkci produktů uvedených v příloze II Smlouvy a na obchod s nimi.
Článek 5
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Rady č. 49, kterým se mění den vstupu některých předpisů týkajících se společné zemědělské politiky v platnost
RADA EVROPSKÉHO HOSPODÁŘSKÉHO SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 42, 43 a 44 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu,
vzhledem k tomu, že nařízení Rady č.
19 až 23, 25 a 26 týkající se společné zemědělské politiky, jakož i rozhodnutí Rady o minimálních cenách, stanoví, že jejich ustanovení vstupují v platnost dnem 1. července 1962;
vzhledem k tomu, že je třeba členským státům poskytnout přiměřenou lhůtu, aby výše uvedené předpisy a prováděcí opatření k nim přijatá Radou a Komisí mohly být účinně uplatňovány, přičemž některá z těchto opatření mohla být přijata až krátce před 1. červencem 1962;
vzhledem k tomu, že však hospodářský rok u obilovin, s výjimkou kukuřice, začíná ve Společenství přibližně 1. července; že proto může být nezbytné, pokud se jedná o hospodářský rok 1962/63, aby opatření na vnitřním trhu byla přijata od 1. července 1962,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Den 1. července 1962 se nahrazuje dnem 30. července 1962: a) v článcích 23 a 29 nařízení Rady č. 19 o postupném zřízení společné organizace trhu s obilovinami;
b) v článcích 17 a 23 nařízení Rady č. 20 o postupném zřízení společné organizace trhu s vepřovým masem;
c) v článcích 13, 14 a 20 nařízení Rady č. 21 o postupném zřízení společné organizace trhu s vejci;
d) v článcích 14 a 20 nařízení Rady č. 22 o postupném zřízení společné organizace trhu s drůbežím masem;
e) v čl. 2 odst. 3 a článku 16 nařízení Rady č. 23 o postupném zřízení společné organizace trhu s ovocem a zeleninou;
f) v článku 8 nařízení Rady č. 25 o financování společné zemědělské politiky;
g) v článku 5 nařízení Rady č. 26 o použití některých pravidel hospodářské soutěže na výrobu zemědělských produktů a obchod s nimi;
h) v článku 11 rozhodnutí Rady o minimálních cenách.
2. V čl. 9 odst. 2 písm. a) výše uvedeného nařízení Rady č. 23 se den 30. června 1962 nahrazuje dnem 29. července 1962.
3. Pro účely uplatňování výše uvedených nařízení Rady č. 19 až 22 se však první rok uplatňování systému dávek považuje za skončený ke dni 30. června 1962.
4. Vlády členských států uvedou od 1. července 1962 v platnost veškerá opatření na vnitřním trhu nezbytná k tomu, aby ustanovení nařízení Rady č. 19 o postupném zřízení společné organizace trhu s obilovinami mohla být uplatňována od 30. července 1962.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. července 1962.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
ze dne 18. prosince 1962, kterým se určuje osoba oprávněná ke jmenování v kontrolní komisi (63/32/EHS)
RADA EVROPSKÉHO HOSPODÁŘSKÉHO SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na článek 2 služebního řádu úředníků Společenství a na článek 6 pracovního řádu ostatních zaměstnanců,
s ohledem na čl. 10 odst. 1 jednacího řádu kontrolní komise ze dne 15. května 1959,
ROZHODLA TAKTO:
Jediný článek
Pravomoci udělené jednak služebním řádem úředníků osobě oprávněné ke jmenování, jednak pracovním řádem ostatních zaměstnanců osobě způsobilé uzavírat pracovní smlouvy, vykonávají, pokud jde o výkonné zaměstnance podřízené kontrolní komise: a) Rada, na návrh kontrolní komise a po dohodě s ní, pro účely článku 1, čl. 30 odst. 2 a článků 31 a 50 služebního řádu,
b) kontrolní komise v ostatních případech.
Rozhodnutí Rady
ze dne 2. dubna 1963,
kterým se stanoví obecné zásady pro provádění společné politiky odborného vzdělávání
(63/266/EHS)
RADA EVROPSKÉHO HOSPODÁŘSKÉHO SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 128 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
vzhledem k tomu, že pro splnění závazku uloženého členským státům Smlouvou uskutečňovat hospodářskou politiku, která zajistí zejména zachování vysoké úrovně zaměstnanosti, by členské státy měly přijmout odpovídající opatření k přizpůsobení odborné dovednosti pracovních sil změnám v celkové hospodářské situaci a změnám výrobních technologií;
vzhledem k tomu, že se zřetelem na rychlé zavádění společného trhu a ve spojitosti s koordinací regionálních politik a postupným naplňováním společné zemědělské politiky jsou strukturální změny, které v současnosti probíhají v určitých hospodářských odvětvích, příčinou naléhavých problémů v oblasti odborného vzdělávání a rekvalifikace;
vzhledem k tomu, že společná politika odborného vzdělávání, která může v souladu s článkem 128 Smlouvy přispět k harmonickému rozvoji národních hospodářství i společného trhu, by měla být vymezena na základě obecných cílů Smlouvy, a zejména preambule a článku 2 této smlouvy;
vzhledem k tomu, že zavedení účinné společné politiky odborného vzdělávání napomůže uskutečňování volného pohybu pracovníků;
vzhledem k tomu, že musí být dbáno základního práva každého člověka na svobodnou volbu povolání, podnikání a místa vzdělání a místa výkonu zaměstnání;
vzhledem k tomu, že by každý člověk měl mít možnost získat odpovídající základní i další vzdělání a veškerou nezbytnou odbornou rekvalifikaci v různých obdobích svého produktivního věku;
vzhledem k tomu, že obecné zásady pro provádění společné politiky odborného vzdělávání by se měly vztahovat na veškeré odborné vzdělávání mladých lidí a dospělých, kteří by mohli být anebo již jsou zaměstnáni na různých pozicích až po úroveň vedoucích zaměstnanců, a že by vzdělávání a dalšímu vzdělávání učitelů a instruktorů měl být přikládán zvláštní význam;
vzhledem k tomu, že pro dosažení cílů stanovených v níže uvedených obecných zásadách je nutné nejen učinit opatření na vnitrostátní úrovni, ale i umožnit Komisi navrhovat příslušná opatření, v souladu se Smlouvou, a předkládat je Radě nebo členským státům; že tento proces vyžaduje těsnou spolupráci mezi členskými státy navzájem a mezi členskými státy a příslušnými orgány Společenství;
vzhledem k tomu, že je žádoucí zajistit spolupráci mezi těmi veřejnoprávními a soukromoprávními subjekty v rámci členských států, které se problematikou odborného vzdělávání zvláště zabývají, a to především ustavením poradního výboru při Komisi;
vzhledem k tomu, že níže uvedené obecné zásady odpovídají současným hospodářským a sociálním podmínkám ve Společenství; že mohou být později postupně rozváděny v souvislosti s měnícími se potřebami Společenství,
ROZHODLA TAKTO:
Tímto se stanoví obecné zásady pro provádění společné politiky odborného vzdělávání:
První zásada
Společnou politikou odborného vzdělávání se rozumí soudržná a postupná společná akce, která vyžaduje, aby každý členský stát navrhl programy a zajistil, aby jejich uskutečňování bylo v souladu s obecnými zásadami obsaženými v tomto rozhodnutí a v souladu s výslednými opatřeními přijatými k jejich provedení.
Obecné zásady musí každému člověku umožnit získání odpovídajícího vzdělání, s náležitým ohledem na svobodnou volbu povolání, podnikání a místa vzdělání a zaměstnání.
Tyto obecné zásady musí zahrnovat vzdělávání mladých lidí a dospělých, kteří mohou být nebo již jsou zaměstnáni na různých místech až po úroveň vedoucích zaměstnanců.
Za používání těchto obecných zásad v rámci Smlouvy ponesou odpovědnost členské státy a příslušné orgány Společenství.
Druhá zásada
Společná politika odborného vzdělávání stanoví tyto základní cíle:
a) vytvořit podmínky, které zaručí všem právo získat odpovídající odborné vzdělání;
b) včasné zřízení vhodných vzdělávacích zařízení, která zajistí pracovní síly potřebné v různých odvětvích hospodářské činnosti;
c) rozšířit odborné vzdělávání na základě všeobecného vzdělávání, v dostatečné míře pro podporu harmonického rozvoje osobnosti a splnění požadavků daných technickým pokrokem, novými výrobními metodami a společenským a hospodářským vývojem;
d) umožnit každému, aby si osvojil technické znalosti a dovednosti nezbytné pro výkon daného povolání a aby dosáhl nejvyšší možné úrovně vzdělání, a současně podporovat, zejména u mladých lidí, duševní a mravní vývoj, občanské vědomí a tělesný rozvoj;
e) zabránit jakémukoli škodlivému přerušení mezi ukončením všeobecného vzdělávání a zahájením odborného vzdělávání nebo přerušení v průběhu odborného vzdělávání;
f) podporovat počáteční a další odborné vzdělávání a tam, kde je to vhodné, i rekvalifikaci v průběhu různých období produktivního věku;
g) nabídnout každému člověku v souladu s jeho zálibami a schopnostmi, pracovními poznatky a zkušenostmi pomocí stálých zařízení určených pro rozvíjení odbornosti zlepšení přístupu k získání vyššího postavení v zaměstnání či přípravu pro novou činnost na vyšší úrovni;
h) úzce provázat různé formy odborného vzdělávání s různými odvětvími hospodářství tak, aby odborné vzdělávání na jedné straně co nejlépe uspokojilo potřeby ekonomiky i zájmy školených a aby na straně druhé podnikatelské a odborné kruhy ve všech státech věnovaly problematice odborného vzdělávání pozornost, kterou zasluhuje.
Třetí zásada
Při provádění společné politiky odborného vzdělávání je třeba věnovat zvláštní pozornost
- předpovědím a odhadům požadavků na množství a kvalitu pracovní síly potřebné pro zajištění různých výrobních činností, a to na vnitrostátní úrovni i úrovni Společenství;
- zřizování stálých informačních středisek a poraden pro volbu povolání pro mládež a dospělé založených na znalostech individuálních schopností, školících zařízení a pracovních příležitostí a úzce spolupracujících s výrobními a distribučními odvětvími ekonomiky, službami zajišťujícími odborné vzdělávání a školami;
- vytváření podmínek umožňujících každé osobě kdykoliv se obrátit na výše uvedená místa před volbou povolání, v průběhu odborného vzdělávání a v průběhu celého produktivního věku.
Čtvrtá zásada
V souladu s těmito obecnými zásadami a pro dosažení cílů, které jsou vymezeny v tomto rozhodnutí, může Komise navrhnout Radě nebo členským státům v souladu se Smlouvou vhodná opatření, která se mohou ukázat nezbytnými.
Kromě toho Komise v těsné spolupráci s členskými státy provádí studie a výzkum v oblasti odborného vzdělávání, které zajistí dosažení společné politiky, a to zejména s cílem podpořit možnost získání zaměstnání a geografickou a oborovou mobilitu pracovníků v rámci Společenství.
Komise mimoto sestaví seznam vzdělávacích zařízení v členských státech a porovná je se stávajícími požadavky, aby mohla rozhodnout, jaká opatření by měla členským státům doporučit, přičemž tam, kde je to nutné, uvede pořadí jejich důležitosti; popřípadě Komise doporučí uzavření dvoustranných nebo vícestranných dohod.
Komise sleduje provádění těchto opatření, porovnává jejich výsledky a uvědomuje o nich členské státy.
Při plnění úkolů, kterými byla v oblasti odborného vzdělávání pověřena, je Komisi nápomocen tripartitní poradní výbor, jehož složení a jednací řád stanoví Rada po obdržení stanoviska Komise.
Pátá zásada
Komise učiní veškerá vhodná opatření ke shromažďování, rozšiřování a výměně užitečných informací, literatury a učebních pomůcek mezi členskými státy, aby tak podpořila širší informovanost o všech skutečnostech a publikacích týkajících se stavu a rozvoje odborného vzdělávání v rámci Společenství a napomohla modernizaci používaných metod výuky.
Zejména zajistí systematické rozšiřování literatury týkající se již užívaných nových postupů nebo zaváděných nových postupů.
Členské státy ze své strany poskytnou Komisi veškerou pomoc a podporu nezbytnou pro splnění těchto úkolů a zejména poskytnou všechny potřebné informace o současném stavu a rozvoji vnitrostátních systémů odborného vzdělávání.
Šestá zásada
Ve spolupráci s členskými státy podpoří Komise přímé výměny zkušeností v oblasti odborného vzdělávání, které mohou institucím odpovědným za odborné vzdělávání a odborníkům působícím v tomto oboru umožnit, aby se seznámili s výsledky a nejnovějším vývojem dosaženým v ostatních zemích Společenství v oblasti odborného vzdělávání a tyto výsledky a vývoj studovali.
Takovéto výměny jsou uskutečňovány zejména prostřednictvím studijních seminářů a programů návštěv a pobytů na institucích odborného vzdělávání.
Sedmá zásada
Odpovídající vzdělání učitelů a instruktorů, jejichž počet by se měl zvýšit a jejichž technické a pedagogické schopnosti a dovednosti by se měly rozvíjet, představuje jeden ze základních prvků každé účinné politiky odborného vzdělávání.
Členské státy podporují, ve vhodných případech s pomocí Komise, všechna opatření, která mohou přispět ke zlepšení a rozvoji tohoto vzdělávání, zejména opatření k zajištění soustavného přizpůsobování pokroku dosahovanému v hospodářské a technické oblasti.
Je třeba podporovat vzdělávání instruktorů získaných mezi pracovníky s odbornou kvalifikací.
Je třeba usilovat o sbližování vzdělávání instruktorů; k dosažení tohoto sblížení je možno využít všechny výměny zkušeností a další podobné vhodné prostředky, a zejména ty zmíněné v šesté zásadě.
V členských státech Společenství musí být přijata zvláštní opatření na podporu vzdělávání a dalšího vzdělávání učitelů a instruktorů, kteří pracují v nejméně vyspělých regionech Společenství a v rozvíjejících se státech a územích, zejména těch, které jsou přidruženy ke Společenství.
Osmá zásada
Společná politika odborného vzdělávání musí být především zaměřena tak, aby umožnila postupné sbližování jednotlivých úrovní vzdělávání.
Komise vypracuje ve spolupráci s členskými státy, podle potřeby, s ohledem na různá povolání vyžadující stanovené vzdělání harmonizovaný popis základních kvalifikačních předpokladů, které jsou vyžadovány na různých úrovních vzdělávání.
Na tomto základě by se mělo usilovat o sblížení objektivních podmínek vyžadovaných pro úspěšné složení závěrečných zkoušek, s cílem dosáhnout vzájemného uznávání osvědčení a obdobných dokladů potvrzujících ukončení odborného vzdělání.
Členské státy a Komise podpoří konání evropských soutěží a zkoušek.
Devátá zásada
Členské státy a Komise mohou spolupracovat při přijímání vhodných opatření, zejména při vypracovávání studijních programů, aby přispěly k dosažení celkové rovnováhy mezi poptávkou a nabídkou pracovní síly v rámci Společenství, s přihlédnutím k předpovědím vypracovaným za tímto účelem.
Tato opatření a programy musí směřovat k zajištění rychlého vzdělávání dospělých a odborné rekvalifikace, s přihlédnutím k podmínkám vyplývajícím z hospodářského růstu nebo poklesu, technologických a strukturálních změn a ze zvláštních požadavků určitých povolání, kategorií povolání či určitých regionů.
Desátá zásada
Při používání obecných zásad společné politiky odborného vzdělávání je věnována mimořádná pozornost zvláštním problémům souvisejícím s určitými oblastmi činnosti nebo určenými kategoriemi osob; v tomto ohledu je možno přijmout zvláštní opatření.
Opatření přijatá k dosažení cílů společné politiky odborného vzdělávání mohou být předmětem společného financování.
Rozhodnutí
ze dne 10. července 1963
o jmenování orgánu příslušného pro vyplácení dávek stanovených v důchodovém systému
(63/46/Euratom)
(63/491/EHS)
RADA EVROPSKÉHO SPOLEČENSTVÍ PRO ATOMOVOU ENERGII,
VÝBOR PŘEDSEDŮ EVROPSKÉHO SPOLEČENSTVÍ UHLÍ A OCELI,
RADA EVROPSKÉHO HOSPODÁŘSKÉHO SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na nařízení o služebním řádu úředníků a pracovním řádu ostatních zaměstnanců Evropského společenství uhlí a oceli, a zejména na článek 45 přílohy VIII služebního řádu a na článek 43 pracovního řádu;
s ohledem na nařízení (EHS) č.
31, (ESUO) č.
11 o služebním řádu úředníků a pracovním řádu ostatních zaměstnanců Evropského hospodářského společenství a Evropského společenství pro atomovou energii [1], a zejména na článek 45 přílohy VIII služebního řádu a na článek 43 pracovního řádu,
ROZHODLY TAKTO:
Článek 1
Následující orgány jsou příslušné pro vyplácení dávek stanovených v důchodovém systému úředníků a na základě hlavy II kapitoly 6 oddílů B a C pracovního řádu ostatních zaměstnanců Společenství:
1.
Pro úředníky a dočasné zaměstnance Komise Evropského hospodářského společenství:
Komise Evropského hospodářského společenství;
2.
Pro úředníky a dočasné zaměstnance Komise Evropského společenství pro atomovou energii:
Komise Evropského společenství pro atomovou energii;
3.
Pro úředníky a dočasné zaměstnance Vysokého úřadu:
Vysoký úřad (penzijní fond);
4.
Pro úředníky společných orgánů nebo institucí, na které se vztahují přechodná ustanovení Evropského společenství uhlí a oceli:
Vysoký úřad (penzijní fond);
5.
Pro ostatní úředníky a dočasné zaměstnance společných orgánů nebo institucí:
Komise Evropského hospodářského společenství.
Článek 2
Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dne 1. ledna 1963.
ze dne 30. července 1963 o liberalizaci převodů v souvislosti s neviditelnými transakcemi, které nesouvisejí s pohybem zboží, služeb, kapitálu a osob (63/474/EHS)
RADA EVROPSKÉHO HOSPODÁŘSKÉHO SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 63 a čl. 106 odst. 3 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu1,
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru,
vzhledem k tomu, že vytvoření společného trhu vyžaduje, aby omezení převodů mezi rezidenty členských států byla zrušena pokud možno co nejrychleji a v co nejširší míře;
vzhledem k tomu, že u převodů v souvislosti s neviditelnými transakcemi stanovenými v příloze III Smlouvy, na něž se nevztahují čl. 106 odst. 1 a 2 ani kapitola o volném pohybu kapitálu, bylo již v členských státech dosaženo vysokého stupně liberalizace;
vzhledem k tomu, že z těchto důvodů a s ohledem na hospodářskou situaci členských států se liberalizace převodů týkajících se veškerých dotčených transakcí ve formě obecného povolení nebo alespoň formou vydání jakéhokoli požadovaného povolení ke směně deviz zdá možná již v této etapě přechodného období,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Členské státy udělují veškerá požadovaná povolení ke směně deviz mezi rezidenty členských států, která se vztahují k neviditelným transakcím uvedeným v příloze této směrnice.
2. Členské státy zajistí, že převody, které se k těmto transakcím vztahují, budou prováděny s použitím směnných kurzů platných pro platby v souvislosti s běžnými transakcemi.
Článek 2
1. Ustanovení této směrnice neomezují právo členských států ověřit povahu a skutečnost transakcí nebo převodů a přijmout veškerá opatření nezbytná k tomu, aby bylo zabráněno porušování jejich právních předpisů.
2. Členské státy co nejvíce zjednoduší povolovací a kontrolní formality, které se váží k provádění převodů, a případně se na těchto zjednodušeních dohodnou.
Článek 3
Členské státy uvedou v účinnost opatření nezbytná pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do pěti měsíců od oznámení této směrnice a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 4
Tato směrnice je určena členským státům.
(63/688/EHS)
RADA EVROPSKÉHO HOSPODÁŘSKÉHO SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 128 této smlouvy,
s ohledem na rozhodnutí Rady ze dne 2. dubna 1963, kterým se stanoví obecné zásady pro provádění společné politiky odborného vzdělávání [1], a zejména na poslední pododstavec čtvrté zásady uvedeného rozhodnutí, po obdržení stanoviska Komise,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
1. Poradní výbor pro odborné vzdělávání zřízený v souladu s podmínkami čtvrté zásady rozhodnutí Rady ze dne 2. dubna 1963, kterým se stanoví obecné zásady pro provádění společné politiky odborného vzdělávání, se skládá ze 36 členů, přičemž na každý členský stát připadají dva zástupci vlády, dva zástupci odborových organizací a dva zástupci organizací zaměstnavatelů.
Je-li v některém členském státu nezbytné, aby byly přítomny zastupující orgány podle zákona příslušné v oblasti odborného vzdělávání, je jejich zastoupení zajištěno v kategorii, do které přísluší.
2. Práce výboru se bez hlasovacího práva účastní zástupce Vysokého úřadu Evropského společenství uhlí a oceli a zástupce Komise Evropského společenství pro atomovou energii.
Článek 2
Každý členský stát jmenuje náhradníka pro každou kategorii uvedenou v čl. 1 odst. 1.
V nepřítomnosti jednoho nebo obou členů jedné kategorie je tento náhradník automaticky oprávněn účastnit se jednání výboru.
Pokud jsou přítomni oba členové, může se náhradník účastnit schůzí výboru.
Vyzve-li jej k tomu předseda, může se účastnit diskuse se souhlasem členů výboru, jichž je náhradníkem.
V takovém případě nehlasuje.
Článek 3
1. Členy výboru a náhradníky mohou být jmenováni pouze státní příslušníci členských států.
2. Funkce člena nebo náhradníka je neslučitelná s funkcí člena orgánu Evropského hospodářského společenství a s funkcí úředníka Evropských společenství.
Článek 4
1. Členy výboru a náhradníky jmenuje Rada na návrh vlád členských států do dvou měsíců po vstupu v platnost těchto stanov.
Ve výboru musí být rovnoměrně zastoupena různá dotčená hospodářská odvětví.
2. Seznam členů a náhradníků výboru zveřejní Rada pro informaci v Úředním věstníku Evropských společenství.
Článek 5
Funkční období členů a jejich náhradníků je dva roky.
Mohou být jmenováni opakovaně.
Článek 6
V případě úmrtí nebo odstoupení člena nebo náhradníka, nebo přestane-li člen nebo náhradník splňovat podmínky nezbytné pro výkon své funkce, nahradí jej Rada postupem podle článku 4 na zbytek funkčního období.
Článek 7
Poradnímu výboru předsedá člen Komise nebo jeho zástupce, kteří nehlasují.
Článek 8
Výbor se schází nejméně dvakrát ročně.
Svolává jej předseda z vlastního podnětu nebo na žádost nejméně jedné třetiny členů.
Schůze výboru nejsou veřejné.
Článek 9
Při svolání předseda stanoví pořad jednání.
Další body spadající do působnosti výboru navržené za podmínek stanovených v jeho jednacím řádu jsou zařazeny na pořad jednání, souhlasí-li s tím většina přítomných členů.
Článek 10
Výbor předkládá Komisi na její žádost nebo z vlastního podnětu odůvodněná stanoviska k obecným nebo zásadním otázkám týkajícím se odborného vzdělávání.
Komise předává výboru všechny nezbytné dokumenty a informuje jej o svých záměrech.
Článek 11
Výbor se usnáší platně, pokud jsou přítomny nebo zastoupeny dvě třetiny členů.
Stanoviska musí být odůvodněna; přijímají se nadpoloviční většinou platně odevzdaných hlasů; zdržení se hlasování je považováno za platně odevzdaný hlas.
Ve stanoviscích se případně uvádějí názory vyjádřené jednotlivými členy výboru, pokud o to požádají.
Článek 12
Předseda může z vlastního podnětu nebo na žádost jednoho nebo více členů přizvat k účasti na schůzi jako odborníky osoby nebo zástupce subjektů, kteří mají velkou zkušenost v oblasti odborného vzdělávání.
Kterémukoli členovi mohou být nápomocni techničtí poradci za předpokladu, že výdaje spojené s touto pomocí nehradí Komise.
Odborníci a techničtí poradci nehlasují.
Článek 13
Výbor může vytvářet v souladu s postupem stanoveným jednacím řádem vnitřní pracovní skupiny, jejichž úkoly určí.
Předchozí článek se vztahuje i na pracovní skupiny.
Článek 14
Výbor přijme svůj jednací řád upřesňující jeho pracovní postup.
Jednací řád schvaluje Rada po obdržení stanoviska Komise.
Článek 15
Funkce sekretariátu výboru vykonává Komise.
Poskytuje výboru prostory a prostředky nezbytné pro jeho fungování.
Článek 16
Správní výdaje výboru jsou zahrnuty do rozpočtu Evropského hospodářského společenství do oddílu, který se týká Komise.
Nařízení Rady č.
7/63/EURATOM
ze dne 3. prosince 1963
o jednacím řádu rozhodčího výboru podle článku 18 Smlouvy o založení Evropského společenství pro atomovou energii
RADA EVROPSKÉHO SPOLEČENSTVÍ PRO ATOMOVOU ENERGII,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství pro atomovou energii, a zejména na článek 18 této smlouvy,
s ohledem na návrh Soudního dvora,
vzhledem k tomu, že Rada je na návrh Soudního dvora příslušná vypracovat jednací řád rozhodčího výboru;
vzhledem k tomu, že při stanovení způsobu organizace a fungování rozhodčího výboru a postupu, kterým by se měl výbor řídit, je důležité podpořit obracení se na tento výbor za účelem urovnávání sporů, které mohou vzniknout při udělování licencí;
vzhledem k tomu, že je tedy vhodné, aby se rozhodčí výbor skládal ze státních příslušníků členských států s právnickým nebo technickým vzděláním nebo zkušenostmi nezbytnými pro řádné fungování výboru v různých oblastech; že výbor má zasedat ve sborech rozhodců skládajících se z omezeného počtu rozhodců; že by mělo být možné navrhnout stranám v jakémkoli stadiu procesu smír a takový postup by měl být bezplatný;
vzhledem k tomu, že členové rozhodčího výboru by měli své povinnosti vykonávat zcela nezávisle a měli by tedy požívat imunity v soudních řízeních v souvislosti s úkony učiněnými z jejich úřední moci;
vzhledem k tomu, že je důležité co možná nejvíce omezit rozsah správních úkonů vyžadovaných pro řádné fungování rozhodčího výboru a z toho vzniklé náklady a za tímto účelem převést rejstřík výboru na Soudní dvůr,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Složení rozhodčího výboru
Článek 1
Odstavec 1
Odstavec 2
Odstavec 3
Odstavec 4
Odstavec 5
Odstavec 6
Článek 2
Odstavec 1
Odstavec 2
Článek 3
Členové výboru požívají imunity v soudních řízeních v souvislosti s jejich úkony učiněnými v rámci jejich úřední moci, včetně ústního nebo písemného projevu.
Této imunity požívají i poté, co přestanou vykonávat svou funkci.
Soudní dvůr může na plenárním zasedání tuto imunitu zrušit.
Článek 4
Žádný člen výboru se nesmí účastnit smíru jakéhokoli případu, při kterém předtím působil jako zástupce nebo poradce nebo jednal za některou ze stran, nebo k němuž byl přizván, aby se vyjádřil jako člen soudu, člen vyšetřovací komise nebo z jakékoli jiné funkce.
Jestliže se některý ze členů výboru domnívá, že by se z nějakého zvláštního důvodu neměl účastnit rozhodování nebo vyšetřování určité věci, uvědomí o tom předsedu.
Pokud se předseda výboru z nějakého zvláštního důvodu domnívá, že by některý z členů výboru měl být z projednávání určité věci vyloučen, oznámí mu to vhodným způsobem.
V případě jakýchkoli obtíží při uplatňování tohoto článku rozhodne výbor.
Článek 5
Odstavec 1
Odstavec 2
Článek 6
Odstavec 1
Odstavec 2
Článek 7
Na návrh Soudního dvora stanoví Rada odměny pro členy výboru.
Článek 8
Výbor zasedá v místě sídla Soudního dvora. Sbor rozhodců uvedený v čl.
10 odst. 1 může na základě dohody stran výjimečně zasedat i na jiném místě ve Společenství.
Článek 9
Funkci tajemníka výboru vykonává úředník, kterého jmenuje Soudní dvůr po dohodě s předsedou výboru.
Jeho povinnosti stanovuje výbor na návrh předsedy a schvaluje je Soudní dvůr.
Jmenování rozhodců a jazykový režim
Článek 10
Odstavec 1
Odstavec 2
Odstavec 3
Odstavec 4
Článek 11
Odstavec 1
Odstavec 2
Článek 12
Řízení probíhá v jednom z úředních jazyků Společenství.
Jazyk řízení zvolí majitel patentu, prozatímně chráněného patentového práva, užitného vzoru nebo žádosti o udělení patentu.
Sbor rozhodců však může na žádost jedné ze stran a po slyšení druhé strany zčásti nebo zcela povolit za jazyk řízení jiný úřední jazyk.
Tuto žádost nemůže podat Komise ESAE.
Smír
Článek 13
Odstavec 1
Odstavec 2
Odstavec 3
Řízení
Článek 14
Sbor rozhodců rozhodne o tom, zda by před ústním jednáním nemělo dojít k výměně písemných vyjádření.
V takovém případě předseda sboru stanoví počet písemných vyjádření a lhůty, které mají být dodrženy.
Tajemník oznámí stranám tyto lhůty a strany zašlou tajemníkovi svá písemná vyjádření; tajemník předá vyjádření protistraně a připraví spis pro rozhodčí řízení.
Předseda sboru rozhodců stanoví den a hodinu prvního slyšení.
Tajemník o tom včas uvědomí strany sporu.
Článek 15
Jestliže v případě podle čl. 14 odst. 1 nepředloží jedna ze stran své písemné (svá písemná) vyjádření ve lhůtě stanovené předsedou sboru rozhodců, přesto předseda stanoví den a hodinu slyšení.
Jestliže se jedna ze stran, která byla řádně předvolána, nedostaví, může sbor rozhodců rozhodnout ve prospěch návrhů druhé strany poté, co se přesvědčí, že návrhy jsou v souladu s právem nebo skutkovým stavem.
Sbor rozhodců může v případě, že to považuje za vhodné, nařídit další slyšení.
Článek 16
Každou stranu může zastupovat nebo jí být nápomocen jeden nebo více poradců.
Každá strana oznámí co nejdříve tajemníkovi svůj záměr, pokud jde o tuto věc, a tajemník uvědomí protistranu.
Podání poradce týkající se buď rozhodčí smlouvy, anebo písemných vyjádření budou uvedena v tomto oznámení.
Článek 17
Členové sboru rozhodců mohou provést inspekci na místě, považují-li ji za účelnou; strany se mohou této inspekce zúčastnit.
Článek 18
Sbor rozhodců rozhoduje o tom, jakým způsobem má být řízení vedeno a jak dlouho má trvat.
Sbor volně hodnotí důkazy.
Článek 19
Slyšení stran řídí předseda sboru rozhodců.
Slyšení je veřejné pouze tehdy, rozhodne-li o tom sbor rozhodců se souhlasem dotyčných stran.
O každém řízení se vyhotoví zápis, který podepíše předseda sboru rozhodců a tajemník.
Článek 20
Jakmile strany ukončí zdůvodňování svých případů, je slyšení prohlášeno za skončené.
Dokud nedojde k vydání nálezu, je sbor rozhodců zmocněn obnovit slyšení, jestliže se objeví nový důkaz, který může mít rozhodující vliv na jeho stanovisko, nebo jestliže si hodlá po důkladnějším přezkoumání vyjasnit určité body.
Článek 21
Porady sboru rozhodců jsou a zůstanou tajné.
Všechna rozhodnutí sboru rozhodců jsou přijímána většinou hlasů.
Článek 22
Rozhodčí nález se vyhotoví písemně a je opatřen datem, ke kterému byl podepsán.
Obsahuje jména rozhodců a jejich podpisy; obsahuje odůvodnění, na nichž se nález zakládá; rozhodčí smlouva může však stanovit, že určité body nebudou odůvodněny.
Sbor rozhodců se může usnést, že se nález přečte na veřejném zasedání za přítomnosti stran nebo po jejich řádném předvolání.
Nález je neprodleně oznámen stranám.
Článek 23
Sbor rozhodců rozhodne ex aequo et bono v souladu se Smlouvou o založení Evropského společenství pro atomovou energii a v souladu se všeobecnými zásadami společnými právním řádům jeho členských států.
Článek 24
Toto nařízení je použitelné ve všech případech, včetně těch, kdy je v souladu s čl. 11 odst. 1 spor rozhodován pouze jedním rozhodcem nebo sborem rozhodců složeným z pěti členů.
Rozpočtová a finanční ustanovení
Článek 25
Řízení před výborem je bezplatné.
Náklady vynaložené výborem, jako jsou platby podle článku 7, náklady rejstříku a jiné administrativní náklady, a navíc čistě procesní náklady pro účely smíru nebo rozhodčího řízení, se hradí z provozního rozpočtu Evropského společenství pro atomovou energii ze samostatné kapitoly v oddílu IV týkajícího se Soudního dvora.
Článek 26
Náklady určené k náhradě podle článku 73 jednacího řádu Soudního dvora nesou strany. Nesouhlasí-li strany s náklady ve smyslu rozhodčí smlouvy uvedené v čl. 10 odst. 1, rozhodne sbor rozhodců o těchto nákladech ex aequo et bono. Lze použít sazebník poplatků uvedený v čl. 15 odst. 5 jednacího řádu Soudního dvora.
Existuje-li spor o náhradu nákladů, rozhodne o náhradě sbor rozhodců, jemuž byl případ přidělen, příkazem na žádost dotyčné strany poté, co vyslechne připomínky druhé strany.
Článek 27
Náklady vynaložené jednou stranou na výkon rozhodnutí hradí druhá strana podle sazebníku poplatků platného ve státě, kde se výkon rozhodnutí uskutečňuje.
Závěrečná ustanovení
Článek 28
Toto nařízení může být na návrh Soudního dvora kdykoli revidováno a doplněno kdykoli poté, co výbor začne plnit své povinnosti.
Předseda výboru podá Soudnímu dvoru návrhy na změnu nebo doplnění jednacího řádu obsaženého v tomto nařízení.
Toto nařízení závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
ze dne 25. února 1964 o použití některých ustanovení Smlouvy týkajících se práva usazování a plateb na francouzské zámořské departementy (64/350/EHS)
RADA EVROPSKÉHO HOSPODÁŘSKÉHO SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na čl. 227 odst. 2 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že podle čl. 227 odst.
2 druhého pododstavce má Rada určit podmínky, za kterých se na francouzské zámořské departementy použijí ustanovení Smlouvy, která nejsou vyjmenována v odst. 2 prvním pododstavci uvedeného článku, a zejména články 52 až 58 a 106 Smlouvy;
vzhledem k tomu, že zvláštní hospodářské podmínky těchto departementů a požadavky jejich hospodářského a sociálního vývoje činí vhodným použití článků 52 až 58 a některých ustanovení článku 106 Smlouvy,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Články 52 až 58 Smlouvy se použijí na francouzské zámořské departementy za podmínek stanovených v tomto rozhodnutí.
Poté, co budou přijaty směrnice o obecném programu pro odstranění omezení svobody usazování, může Rada výjimečně přijímat, bude-li to nezbytné, zvláštní směrnice o usazování osob a společností ve francouzských zámořských departementech.
Článek 2
Aniž je dotčeno provádění opatření přijatých na základě ustanovení Smlouvy a prováděcí úmluvy ze dne 25. března 1957 a opatření, která budou přijata k provedení článku 1, rozšíří se právo usazování ve francouzských zámořských departementech postupně i na společnosti a státní příslušníky jiných členských států než Francie tak, že veškerá diskriminace zmizí nejpozději tři roky po provedení tohoto rozhodnutí.
Rada přijímá na návrh Komise kvalifikovanou většinou směrnice nezbytné k provedení tohoto postupného rozšíření.
Nicméně státní příslušníci a společnosti určitého členského státu mohou využít v určitém francouzském zámořském departementu pro určitou činnost ustanovení prvního pododstavce jen tehdy, pokud stát, z něhož pocházejí, poskytuje pro tutéž činnost obdobné výhody pro francouzské státní příslušníky a společnosti.
Článek 3
Ustanovení článku 106 Smlouvy, pokud nejsou předmětem rozhodnutí Rady o použití ustanovení Smlouvy týkajících se pohybu kapitálu na Alžírsko a francouzské zámořské departementy, se použijí na francouzské zámořské departementy.
Článek 4
Toto rozhodnutí uvedou členské státy v účinnost ve stejný den jako rozhodnutí Rady o přidružení zámořských zemí a území k Evropskému hospodářskému společenství.
Tento den bude zveřejněn
ze dne 23. prosince 1963 o uzavření Dohody zakládající přidružení mezi Evropským hospodářským společenstvím a Tureckem (64/732/EHS)
RADA EVROPSKÉHO HOSPODÁŘSKÉHO SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 238 této smlouvy,
s ohledem na Dohodu zakládající přidružení mezi Evropským hospodářským společenstvím a Tureckem podepsanou dne 12. září 1963
ze dne 25. února 1964 o koordinaci zvláštních opatření týkajících se pohybu a pobytu cizích státních příslušníků, která byla přijata z důvodů veřejného pořádku, veřejné bezpečnosti nebo veřejného zdraví (64/221/EHS)
RADA EVROPSKÉHO HOSPODÁŘSKÉHO SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na čl. 56 odst. 2 této smlouvy,
s ohledem na nařízení Rady č. 15 ze dne 16. srpna 1961 o prvních opatřeních k dosažení volného pohybu pracovníků uvnitř Společenství1, a zejména na článek 47 uvedeného nařízení,
s ohledem na směrnici Rady ze dne 16. srpna 1961 o správních postupech a praxi vztahujících se na vstup, zaměstnávání a pobyt pracovníků jednoho členského státu a jejich rodinných příslušníků v jiných členských státech Společenství2,
s ohledem na obecné programy odstranění omezení svobody usazování a volného pohybu služeb3, a zejména na hlavu II uvedených programů,
s ohledem na směrnici Rady ze dne 25. února 1964 o odstranění omezení pohybu a pobytu státních příslušníků členských států uvnitř Společenství v oblasti usazování a pohybu služeb4,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu5,
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru6,
vzhledem k tomu, že koordinace právních a správních předpisů o zvláštním režimu pro cizí státní příslušníky přijatých z důvodů veřejného pořádku, veřejné bezpečnosti nebo veřejného zdraví se musí především zabývat podmínkami pro vstup a pobyt státních příslušníků členských států, kteří se pohybují uvnitř Společenství buď za účelem výkonu zaměstnání nebo samostatně výdělečné činnosti, nebo jako příjemci služeb;
vzhledem k tomu, že tato koordinace předpokládá zejména sblížení postupů používaných v členských státech v případech, kdy se odvolávají na důvody veřejného pořádku, veřejné bezpečnosti nebo veřejného zdraví v souvislosti s pohybem nebo pobytem cizích státních příslušníků;
vzhledem k tomu, že je vhodné v každém členském státě poskytnout státním příslušníkům ostatních členských států dostatečné opravné prostředky proti správním aktům v této oblasti;
vzhledem k tomu, že vypracování seznamu nemocí a postižení, které mohou ohrozit veřejné zdraví, veřejný pořádek nebo veřejnou bezpečnost, by mělo malý praktický význam a bylo by obtížné dosáhnout toho, aby byl vyčerpávající; že je dostačující rozdělit tyto nemoci a postižení do skupin,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Tato směrnice se vztahuje na státní příslušníky jednoho členského státu, kteří pobývají v jiném členském státě Společenství nebo do něj cestují buď za účelem výkonu zaměstnání nebo samostatně výdělečné činnosti, nebo jako příjemci služeb.
2. Tato ustanovení se vztahují rovněž na manžela nebo manželku a rodinné příslušníky, kteří splňují podmínky nařízení a směrnic přijatých v této oblasti k provedení Smlouvy.
Článek 2
1. Tato směrnice se vztahuje na všechna opatření přijatá členskými státy z důvodů veřejného pořádku, veřejné bezpečnosti nebo veřejného zdraví, která upravují vstup na jejich území, vydávání nebo prodlužování platnosti povolení k pobytu nebo vyhošťování z jejich území.
2. Na tyto důvody se není možné odvolávat pro hospodářské účely.
Článek 3
1. Opatření přijatá z důvodů veřejného pořádku nebo veřejné bezpečnosti se musí zakládat výlučně na osobním chování dotyčné osoby.
2. Odsouzení pro trestný čin samo o sobě přijetí takových opatření neodůvodňuje.
3. Uplynutí doby platnosti průkazu totožnosti nebo cestovního pasu, na základě kterých byl umožněn vstup do hostitelské země a vydáno povolení k pobytu, není důvodem pro vyhoštění z území.
4. Stát, který vydal průkaz totožnosti nebo cestovní pas, umožní jejich držiteli vstup na své území bez jakýchkoli formalit, i když tyto doklady již pozbyly platnosti nebo je zpochybněna státní příslušnost držitele.
Článek 4
1. Důvodem odepření vstupu na území nebo vydání prvního povolení k pobytu mohou být výhradně ty nemoci nebo postižení, jež jsou uvedeny v příloze této směrnice.
2. Nemoci a postižení, které vzniknou po vydání prvního povolení k pobytu, nejsou důvodem pro odmítnutí prodloužení platnosti povolení k pobytu nebo pro vyhoštění z území.
3. Členské státy nepřijmou nové předpisy ani praxi, které by byly více omezující, než jsou předpisy a praxe platné v den oznámení této směrnice.
Článek 5
1. Rozhodnutí, zda vydat nebo nevydat první povolení k pobytu, musí být přijato co nejdříve a nejpozději do šesti měsíců ode dne podání žádosti.
Zúčastněné osobě je dovoleno dočasně pobývat na území do přijetí rozhodnutí o vydání nebo nevydání povolení k pobytu.
2. Hostitelská země může, považuje-li to za nezbytné, požádat členský stát původu a popřípadě ostatní členské státy, aby jí poskytly informace o dosavadních trestních záznamech žadatele.
Tyto dotazy nesmějí mít systematickou povahu.
Dotázaný členský stát musí odpovědět ve lhůtě dvou měsíců.
Článek 6
Zúčastněná osoba je informována o důvodech týkajících se veřejného pořádku, veřejné bezpečnosti nebo veřejného zdraví, na nichž je v jejím případě založeno rozhodnutí, pokud to není v rozporu s bezpečností daného státu.
Článek 7
Rozhodnutí o nevydání nebo neprodloužení platnosti povolení k pobytu nebo o vyhoštění z území se oznámí dotyčné osobě.
V oznámení je uvedena lhůta pro opuštění území.
S výjimkou naléhavých případů činí tato lhůta alespoň patnáct dní, pokud dotyčná osoba dosud neobdržela povolení k pobytu, a v ostatních případech jeden měsíc.
Článek 8
Zúčastněná osoba může proti rozhodnutí o vstupu, o nevydání nebo neprodloužení platnosti povolení k pobytu nebo proti rozhodnutí o vyhoštění z území použít opravné prostředky poskytované státním příslušníkům dotyčného státu proti správním aktům.
Článek 9
1. Není-li možné předložit věc soudu nebo vztahuje-li se tato žaloba pouze na zákonnost rozhodnutí nebo nemá-li odkladný účinek, je rozhodnutí správního orgánu o odmítnutí prodloužení platnosti povolení k pobytu nebo rozhodnutí o vyhoštění držitele povolení k pobytu z území, s výjimkou naléhavých případů, přijato až po vydání stanoviska příslušného orgánu hostitelské země, u kterého má tato osoba právo na obhajobu a pomoc nebo na zastoupení stanovené ve vnitrostátních právních předpisech.
Tento orgán musí být odlišný od orgánu příslušného k přijetí rozhodnutí o odmítnutí prodloužení platnosti povolení k pobytu nebo rozhodnutí o vyhoštění.
2. Rozhodnutí o nevydání prvního povolení k pobytu nebo o vyhoštění před vydáním povolení je na žádost dotyčné osoby postoupeno k přezkoumání orgánu, jehož předběžné stanovisko se vyžaduje podle odstavce 1.
Zúčastněná osoba má právo obhajovat se osobně, není-li to v rozporu s bezpečností státu.
Článek 10
1. Členské státy uvedou v účinnost opatření nezbytná pro dosažení souladu s touto směrnicí do šesti měsíců od jejího oznámení a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy oznámí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 11
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 25. února 1964 o odstranění omezení svobody usazování a volného pohybu služeb v oblasti zajištění a retrocese (64/225/EHS)
RADA EVROPSKÉHO HOSPODÁŘSKÉHO SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na čl. 54 odst. 2 a čl. 63 odst. 2 této smlouvy,
s ohledem na Obecný program pro odstranění omezení svobody usazování [1], a zejména na hlavu IV A tohoto programu,
s ohledem na Obecný program pro odstranění omezení volného pohybu služeb [2], a zejména na hlavu V C tohoto programu,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [3],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [4],
vzhledem k tomu, že obecné programy stanoví, že všechny oblasti zajištění musí být bez rozdílu liberalizovány do konce roku 1963, pokud jde o svobodu usazování a volný pohyb služeb;
vzhledem k tomu, že zajištění poskytují nejen vlastní podniky specializující se na zajištění, ale také tzv. "smíšené podniky", které se zabývají jak přímým pojištěním, tak zajištěním, na které by se tedy měla vztahovat opatření provádějící tuto směrnici, pokud jde o část jejich činnosti, která se týká zajištění a retrocese;
vzhledem k tomu, že pro účely uplatňování předpisů o právu usazování a volném pohybu služeb má být se společnostmi zacházeno stejně jako s fyzickými osobami, které jsou státními příslušníky členských států, pouze s výhradou podmínek uvedených v článku 58, a je-li to nezbytné, podmínky skutečné a trvalé vazby na hospodářství členského státu; že proto nelze po žádné společnosti žádat, aby splnila dodatečné podmínky, zejména získala zvláštní povolení, které není požadováno od domácích společností pro výkon určité hospodářské činnosti, k tomu, aby se na ni tyto předpisy vztahovaly; že toto rovné zacházení by však nemělo bránit členským státům, aby požadovaly na kapitálových společnostech, které vykonávají činnost na jejich území pod označením podle právních předpisů členského státu, podle kterých byly založeny, aby uváděly výši upsaného základního kapitálu v obchodních dokladech, které používají v hostitelském členském státě,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Členské státy zruší, pokud jde o fyzické osoby a společnosti uvedené v hlavě I obecných programů pro odstranění omezení svobody usazování a volného pohybu služeb, omezení uvedená v hlavě III těchto obecných programů, která se týkají práva na přístup k činnostem uvedeným v článku 2 této směrnice a na její výkon.
Článek 2
Tato směrnice se vztahuje 1. na činnosti osob samostatně výdělečně činných v oblasti zajištění a retrocese, které spadají skupiny ex 630 přílohy I Obecného programu pro odstranění omezení svobody usazování;
2. ve zvláštním případě fyzických osob a společností uvedených v článku 1, které se zabývají jak pojištěním, tak zajištěním a retrocesí, na část jejich činnosti, která se týká zajištění a retrocese.
Článek 3
- ve Spolkové republice Německo 1. § 106 odst. 2 poslední věta a § 111 odst. 2 Versicherungsaufsichtsgesetzt ze dne 6. června 1931, podle kterých je spolkový ministr hospodářství zmocněn stanovit podle vlastního uvážení pro cizí státní příslušníky podmínky pro vstup do pojišťovnictví a zakázat jim výkon těchto činností na území Spolkové republiky Německo;
2. § 12 Gewerbeordnung a § 292 zákona ze dne 30. ledna 1937, podle kterých musí zahraniční společnosti získat předem povolení,
- v Belgickém království
Arrêté royal č. 62 ze dne 16. listopadu 1939 a Arrêté ministériel ze dne 17. prosince 1945, které vyžadují držení carte professionelle,
- ve Francouzské republice 1. Décret-loi ze dne 12. listopadu 1938 a Décret ze dne 2. února 1939, pozměněné zákonem ze dne 8. října 1940, které vyžadují držení carte d'identité de commerçant;
2. čl. 2 odst. 2 zákona ze dne 15. února 1917 pozměněného a doplněného Décret-loi ze dne 30. října 1935, který vyžaduje získání zvláštního povolení,
- v Lucemburském velkovévodství
Články 19 a 21 zákona ze dne 2. června 1962 (Mémorial A č. 31 ze dne 19. června 1962);
b) pokud jde o volný pohyb služeb: - ve Francouzské republice
Zákon ze dne 15. února 1917, pozměněný Décret-loi ze dne 30. října 1935, a to: 1. čl. 1 odst. 2, podle kterého je ministr financí zmocněn vypracovat seznam určitých podniků nebo podniků určité země, se kterými nesmí být uzavřena smlouva o zajištění nebo retrocesi na jakékoliv riziko týkající se osoby, majetku nebo odpovědnosti ve Francii;
2. čl. 1 posledního pododstavce, který zakazuje převzetí zajištění nebo retrocese rizik pojištěných podniky uvedenými výše v písm. b) bodu 1;
3. čl. 2 odst. 1, který stanoví, že jméno osoby uvedené v tomto článku musí být předáno ministrovi financí ke schválení,
-
ze dne 26. června 1964 o veterinárních otázkách obchodu se skotem a prasaty uvnitř Společenství (64/432/EHS)
RADA EVROPSKÉHO HOSPODÁŘSKÉHO SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 43 a 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu1,
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru 2,
vzhledem k tomu, že nařízení Rady č.
20 o postupném zřízení společné organizace trhu s vepřovým masem3 se již používá, že je připravováno obdobné nařízení pro odvětví hovězího masa a že tato nařízení se týkají rovněž obchodu se živými zvířaty;
vzhledem k tomu, že nařízení č. 20 nahrazuje četná tradiční ochranná opatření na hranicích jednotným systémem určeným především k usnadnění obchodu uvnitř Společenství; že připravované nařízení o hovězím mase má rovněž za cíl odstranit překážky tohoto obchodu;
vzhledem k tomu, že uvedení v používání zmíněných nařízení nebude mít očekávaný výsledek, dokud bude obchod se skotem a prasaty uvnitř Společenství omezován rozdíly mezi veterinárními předpisy členských států;
vzhledem k tomu, že k odstranění těchto rozdílů je nezbytné přijmout některá opatření v rámci společné zemědělské politiky a souběžně s již přijatými nebo připravovanými nařízeními o postupném zřízení společných organizací trhů; že je proto třeba přikročit ke sblížení předpisů členských států ve veterinární oblasti;
vzhledem k tomu, že právo členských států zachovat si zákazy nebo omezení dovozu, vývozu nebo tranzitu odůvodněné ochranou zdraví a života lidí a zvířat, které jim přiznává článek 36 Smlouvy, je nijak nezprošťuje závazku provést sblížení předpisů, na nichž se tyto zákazy nebo omezení dovozu zakládají, pokud rozdíly mezi těmito předpisy vytvářejí překážky zavedení a fungování společné zemědělské politiky;
vzhledem k tomu, že je v rámci tohoto sbližování nezbytné uložit odesílající zemi povinnost zajistit, aby plemenný, užitkový nebo jatečný skot nebo prasata, místa provenience a nakládky těchto zvířat a přepravní prostředky splňovaly určité veterinární podmínky, jejichž účelem je zaručit, že tato zvířata nepředstavují zdroj šíření nakažlivé choroby;
vzhledem k tomu, že k tomu, aby členské státy mohly mít záruky plnění těchto podmínek, je nezbytné upravit vystavování osvědčení o zdravotní nezávadnosti úředním veterinárním lékařem, které by doprovázelo zvířata až na místo určení;
vzhledem k tomu, že členské státy musí mít možnost zakázat vstup skotu a prasat na své území, je-li zjištěno, že jsou nebo mohou být nakažena infekční chorobou, mohou-li přesto, že nejsou nakažena, šířit tuto chorobu, anebo neodpovídají-li veterinárním předpisům Společenství;
vzhledem k tomu, že není důvod povolit členským státům, aby zakazovaly vstup skotu a prasat na své území z jiných než veterinárních důvodů, a pokud proti tomu nesvědčí jiné důvody, musí být odesílateli na jeho žádost umožněno vyvézt zvířata zpět do odesílající země;
vzhledem k tomu, že k tomu, aby bylo zúčastněným osobám umožněno zhodnotit důvody, na nichž byl založen zákaz nebo omezení, je třeba o nich uvědomit odesílatele nebo jeho zástupce a příslušný ústřední orgán odesílající země;
vzhledem k tomu, že vznikne-li spor o opodstatněnost zákazu nebo omezení mezi orgánem členského státu určení a odesílatelem, je třeba dát odesílateli možnost požádat o posudek veterinárního znalce uvedeného na seznamu sestaveném Komisí;
vzhledem k tomu, že se bez nebezpečí pro ochranu zdraví zdá možné v některých případech a pro některé skupiny zvířat zmírnit ustanovení této směrnice a povolit, aby členský stát určení mohl připustit některé obecné nebo zvláštní odchylky;
vzhledem k tomu, že v některých oblastech, v nichž vyvstávají zvláštní obtíže, lze ke sblížení předpisů členských států přistoupit až po hlubším výzkumu;
vzhledem k tomu, že je třeba upravit zjednodušený pozměňovací postup pro přílohy B až D, neboť pravidla, která v nich jsou obsažena, mají technickou povahu a podléhají vývoji; že se proto zdá účelným svěřit Komisi přijímání těchto změn po konzultaci s členskými státy,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Tato směrnice se vztahuje na obchod s plemenným, užitkovým a jatečným skotem a prasaty uvnitř Společenství.
Článek 2
Pro účely této směrnice se: a) "hospodářstvím" rozumí zemědělské zařízení nebo obchodní zařízení pod úřední kontrolou na území členského státu, ve kterém jsou obvyklým způsobem držena nebo chována plemenná, užitková nebo jatečná zvířata;
b) "jatečným zvířetem"rozumí kus skotu nebo prase určený ihned po vstupu do země určení k přepravě přímo do jatek nebo na trh přidružený k jatkám, jehož organizace nedovoluje odvoz všech zvířat, zejména po ukončení trhu, jinam než do jatek určených k tomuto účelu příslušným ústředním orgánem.
V takovém případě musí být zvířata poražena v těchto jatkách nejpozději do 72 hodin od jejich vstupu na trh;
c) "užitkovými nebo plemennými zvířaty"rozumí skot a prasata jiná než uvedená v písmenu b), zejména zvířata určená pro chov, pro produkci mléka a masa nebo jako tažná;
d) "kusem skotu prostým tuberkulózy"rozumí kus skotu, který splňuje podmínky stanovené v příloze A kapitole I bodu 1;
e) "stádem skotu úředně prostým tuberkulózy"rozumí stádo skotu, které splňuje podmínky stanovené v příloze A kapitole I bodu 2;
f) "kusem skotu prostým brucelózy"rozumí kus skotu, který splňuje podmínky stanovené v příloze A kapitole II části A bodu 1
g) "stádem skotu úředně prostým brucelózy"rozumí stádo skotu, které splňuje podmínky stanovené v příloze A kapitole II části A bodu 2;
h) "stádem skotu prostým brucelózy"rozumí stádo skotu, které splňuje podmínky stanovené v příloze A kapitole II části A bodu 3;
i) "prasetem prostým brucelózy"rozumí prase, které splňuje podmínky stanovené v příloze A kapitole II části B bodu 1;
k) "stádem prasat prostým brucelózy"rozumí stádo prasat, které splňuje podmínky stanovené v příloze A kapitole II části B bodu 2;
l) "oblastí prostou nákazy"rozumí pásmo o průměru 20 km, ve kterém podle úředních nálezů nebyl po dobu alespoň 30 dní před nakládkou zjištěn: i) žádný výskyt kulhavky a slintavky u skotu;
ii) žádný výskyt kulhavky a slintavky, moru prasat nebo infekční paralýzy prasat (těšínské choroby) u prasat;
m) "chorobami povinně hlášenými" rozumějí choroby uvedené v příloze E;
n) "úředním veterinárním lékařem"rozumí veterinární lékař určený příslušným ústředním orgánem členského státu;
o) "odesílající zemí"rozumí členský stát, ze kterého jsou skot a prasata odesílány do jiného členského státu;
p) "zemí určení"rozumí členský stát, do kterého jsou odesílány skot a prasata pocházející z jiného členského státu.
Článek 3
1. Každý členský stát zajistí, aby byly z jeho území odesílány pouze takový skot a prasata, jež splňují obecné podmínky stanovené v odstavci 2, případně s přihlédnutím k odstavci 7, a zvláštní podmínky stanovené pro určité skupiny skotu a prasat v odstavcích 3 až 6.
2. Skot a prasata uvedená v této směrnici:
a) nesmějí v den nakládky vykazovat žádné klinické příznaky choroby; b) musí být získána z hospodářství, které podle úředního nálezu splňuje následující podmínky:
i) nachází se v oblasti prosté nákazy; ii) byl po dobu alespoň po tři měsíce před nakládkou bez výskytu slintavky a kulhavky a brucelózy u skotu a bez výskytu slintavky a kulhavky, brucelózy skotu a prasat, moru prasat a infekční paralýzy prasat (těšínské choroby) u prasat;
iii) byl po dobu alespoň 30 dní před nakládkou bez výskytu jakékoli jiné povinně hlášené choroby infekční pro dotyčný druh zvířat;
c) se musí v případě plemenných nebo užitkových zvířat nacházet v hospodářství uvedeném v písmenu b) po dobu 30 dní před nakládkou. Úřední veterinární lékař může potvrdit, že se dotyčná zvířata nacházela v hospodářství 30 dní před nakládkou v případě zvířat identifikovaných způsobem stanoveným v písmenu d), která byla dána pod úřední veterinární dohled, jenž umožňuje potvrdit přináležitost zvířat k danému hospodářství;
d) musí být opatřena úřední nebo úředně schválenou ušní známkou, již lze v případě prasat nahradit trvalým razítkem umožňujícím identifikaci;
e) musí být odeslána přímo z hospodářství na přesné místo nakládky: i) aniž by se dostal do styku s jinými sudokopytníky než těmi, kteří splňují podmínky stanovené pro obchod uvnitř Společenství;
ii) odděleně jako plemenná nebo užitková zvířata a jatečná zvířata;
iii) v dopravních prostředcích nebo v kontejnerech, které byly nejprve vyčištěny a dezinfikovány dezinfekčním prostředkem úředně schváleným v odesílající zemi;
f) musí být naložena pro přepravu do země určení za podmínek stanovených v písmenu e) na přesném místě nacházejícím se v oblasti prosté nákazy;
g) musí být po naložení odeslána přímo a co nejrychleji na hraniční přechod odesílající země;
h) musí být během přepravy do země určení vybaven veterinárním osvědčením v souladu s přílohou F (vzory I až IV) vystaveným v den nakládky alespoň v jazyku země určení s platností na dobu 10 dní. 3. Plemenný nebo užitkový skot dále musí:
a) být očkován nejméně 15 dní a nejvýše 4 měsíce přede dnem nakládky proti viru A, O a C slintavky a kulhavky inaktivovanou virovou očkovací látkou schválenou a přezkoušenou příslušným orgánem odesílající země;
b) pocházet ze stáda skotu úředně prostého tuberkulózy, být kusem skotu prostým tuberkulózy a zejména musí reagovat negativně na nitrokožní tuberkulinaci provedenou v souladu s přílohami A a B;
c) pocházet ze stáda skotu úředně prostého brucelózy, být kusem skotu prostým brucelózy a vykázat titr brucelózy nižší než 30 aglutinačních mezinárodních jednotek na mililitr při séroaglutinaci provedené v souladu s přílohami A a C;
d) v případě dojnic nevykazovat klinické příznaky mastitidy; dále na základě analýzy mléka provedené v souladu s přílohou D nesmí jejich mléko vykazovat charakteristické známky zánětu nebo specifické patogenní mikroorganismy.
4. Plemenná nebo užitková prasata musí dále pocházet ze stáda prasat prostého brucelózy, být prasaty prostými brucelózy a zejména vykázat titr brucelózy nižší než 30 aglutinačních mezinárodních jednotek na mililitr při séroaglutinaci provedené v souladu s přílohami A a C; séroaglutinace je požadována pouze pro prasata o hmotnosti vyšší než 25 kg.
5. Jatečná zvířata dále nesmějí patřit ke skotu nebo prasatům, která mají být zlikvidována v rámci uskutečňování programu likvidace infekčních chorob uplatňovaného členským státem.
6. Jatečný skot starší než 4 měsíce dále musí: a) být očkován nejméně 15 dní a nejdéle 4 měsíce před nakládkou proti virům typu A, O a C slintavky a kulhavky inaktivovanou virovou očkovací látkou schválenou a přezkoušenou příslušným orgánem odesílající země; doba platnosti očkování činí 12 měsíců v případě skotu přeočkovaného v členských státech, kde jsou taková zvířata očkována každoročně a kde jsou v případě napadení slintavkou a kulhavkou systematicky porážena;
b) pokud nepocházejí ze stáda skotu úředně prostého tuberkulózy, musí reagovat negativně na nitrokožní tuberkulinaci provedenou v souladu s přílohami A a B;
c) pokud nepocházejí ze stáda skotu úředně prostého brucelózy ani ze stáda skotu prostého brucelózy, vykázat při séroaglutinaci provedené v souladu s přílohami A a C titr brucelózy nižší než 30 aglutinačních mezinárodních jednotek na mililitr.
7. K obchodu uvnitř Společenství jsou rovněž připuštěna plemenná nebo užitková zvířata nebo jatečná zvířata získaná na trhu úředně schváleném pro odeslání do jiného členského státu, pokud takový trh splňuje následující podmínky:
a) je pod dozorem úředního veterinárního lékaře; b) nachází se v oblasti prosté nákazy a v místě, kde se týž den nekoná žádný jiný trh s dobytkem;
c) používá se po dezinfekci pouze buď pro plemenná a užitková zvířata, nebo pro jatečná zvířata, která splňují podmínky obchodu uvnitř Společenství stanovené v odstavcích 2 až 6 a v článku 4, týkají-li se tyto podmínky zvířat daného druhu.
Zejména přeprava těchto zvířat na trh musí být v souladu s odst. 2 písm. e).
Před odvozem z hospodářství nebo trhu ve smyslu tohoto odstavce na místo nakládky mohou být tato zvířata převezena do úředně kontrolovaného místa svodu, odpovídá-li podmínkám stanoveným pro trh.
Zvířata získaná na těchto trzích musí být přepravena z trhu nebo z místa svodu přímo na přesné místo nakládky v souladu s odst. 2 písm. e) a g) a odeslána do země určení.
Doba, po niž jsou zvířata soustředěna mimo původní hospodářství, zvláště na trhu, v místě svodu nebo na přesném místě nakládky, musí být započítána do 30 dní stanovených v odst. 2 písm. c) a nesmí překročit 4 dny.
8. Odesílající země určí schválené trhy pro plemenná nebo užitková zvířata a schválené trhy pro jatečná zvířata uvedené v odstavci 7.
Schválení trhů oznámí příslušným ústředním orgánům ostatních členských států a Komisi.
9. Odesílající země upraví způsob výkonu úředního dohledu nad trhy a místy svodu uvedenými v odstavci 7 a zajistí, aby byl tento dohled prováděn.
10. V případě uvedeném v odstavci 7 musí být proveden odpovídající záznam na veterinární osvědčení v souladu s přílohou F (vzory I až IV).
11. Odesílající země upraví postup výkonu úředního dohledu nad stáje obchodníků a zajistí, aby byl tento dohled prováděn.
12. Pokud se na hospodářství nebo pásmo, v němž se nachází, vztahuje úřední zákaz vydaný po propuknutí infekční choroby u zvířat daného druhu, počítají se lhůty uvedené v odst. 2 písm. b) bodech ii) a iii) a čl. 2 písmenu l) ode dne, kdy byl tento zákaz úředně zrušen.
Článek 4
1. Všechna zvířata určená pro obchod uvnitř Společenství musí na území odesílajícího členského státu přede dnem nakládky pobývat: a) alespoň 6 měsíců v případě plemenných nebo užitkových zvířat;
b) alespoň 3 měsíce v případě jatečných zvířat.
Jsou-li tato zvířata mladší šesti, respektive tří měsíců, musí na území odesílajícího členského státu pobývat od narození.
2. Ve všech případech uvedených v odstavci 1 musí být proveden odpovídající záznam na veterinárním osvědčení v souladu s přílohou F (vzory I až IV).
Článek 5
3 písm. a) a odst. 6 písm. a), musí být získány z jiného členského státu s výjimkou případu, kdy je z důvodů nových vědeckých poznatků nebo nedostatku očkovacích látek dosud uznávaných za vhodné nezbytné získat očkovací látky mimo území Evropského hospodářského společenství.
V případě výskytu viru slintavky a kulhavky jiného typu než A, O a C nebo jejich variant, proti nimž stávající očkovací látky nezajišťují odpovídající ochranu, může každý členský stát přijmout nezbytná nouzová opatření pro úpravu vzorců očkovacích látek a pro jejich použití.
Současně o tom uvědomí ostatní členské státy a Komisi.
Komise může uspořádat porady o přijatých opatřeních a o opatřeních, která by měla být případně přijata.
Článek 6
1. Každý členský stát sdělí ostatním členským státům a Komisi seznam hraničních přechodů, které musí být použity pro vpuštění skotu a prasat na jeho území.
Při výběru hraničních přechodů je třeba přihlédnout obchodním trasám a ke všem použitelným způsobům dopravy za předpokladu, že jsou dodržovány veškeré veterinární předpisy.
2. Každá země určení může na odesílateli nebo jeho zástupci vyžadovat, aby ohlásil zásilku skotu nebo prasat, druh, typ a počet zvířat, hraniční přechod a očekávaný čas příjezdu ještě před vstupem na její území.
Nemůže však vyžadovat, aby toto sdělení bylo učiněno dříve než 48 hodin před vstupem zásilky na její území.
3. Každá země určení může zakázat dovoz skotu nebo prasat na své území, pokud prohlídka úředním veterinárním lékařem na hraničním přechodu prokáže, že: a) zvířata jsou nakažena, podezřelá z nakažení nebo kontaminována povinně hlášenou chorobou;
b) u těchto zvířat nejsou dodržena ustanovení článků 3 a 4.
Země určení může přijmout nezbytná opatření, včetně karantény, pro zjištění stavu zvířat v případě podezření z nákazy nebo kontaminace povinně hlášenou chorobou nebo z nebezpečí šíření této choroby.
Rozhodnutí přijatá na základě první nebo druhé věty musí na žádost odesílatele nebo jeho zástupce obsahovat oprávnění ke zpětnému vývozu zvířat, není-li to v rozporu s veterinárními hledisky.
4. Je-li dovoz zvířat zakázán z některého důvodu uvedeného v odst. 3 písm. a) a odesílající nebo případně tranzitní země nepotvrdí do 8 hodin jejich zpětný vývoz, může příslušný orgán země určení nařídit jejich porážku nebo usmrcení.
5. Jatečná zvířata musí být po příjezdu na jatka co nejrychleji poražena v souladu s veterinárními požadavky.
Jatečná zvířata, která byla ihned po příjezdu do země určení uvedena na trh přidružený k jatkám, jehož organizace nedovoluje odvoz jakýchkoli zvířat, zejména po ukončení trhu, jinam než do jatek určených k tomuto účelu příslušným ústředním orgánem, musí být v těchto jatkách poražena do 72 dvou hodin od jejich vstupu na trh.
Příslušný orgán země určení může z veterinárních důvodů určit jatka, do kterých musí být tato zvířata odeslána.
6. Vyskytnou-li se po vstupu na území země určení u plemenných nebo užitkových zvířat okolnosti, které by opravňovaly k použití první věty odstavce 3, musí příslušný ústřední orgán odesílající země na žádost příslušného ústředního orgánu země určení provést potřebná šetření a sdělit tomuto orgánu bezodkladně jejich výsledky.
7. Rozhodnutí přijatá příslušným orgánem podle odstavců 3 až 5 musí být sdělena odesílateli nebo jeho zástupci a odůvodněna.
Odůvodněná rozhodnutí musí být na vyžádání sdělena bezodkladně v písemné podobě s uvedením opravných prostředků na základě platných předpisů a forem a lhůt, v nichž musí být podány.
Rozhodnutí musí být rovněž sdělena příslušnému ústřednímu orgánu odesílající země.
Článek 7
1. Země určení mohou poskytovat jedné nebo více odesílajícím zemím obecná povolení nebo povolení omezená na určité případy vstupu na své území: A. kusy plemenného, užitkového nebo jatečného skotu: a) které nebyly odchylně od čl. 3 odst. 3 písm. a) nebo odst. 6 písm. a) očkovány proti slintavce a kulhavce, pokud v odesílající zemi a v dotčených tranzitních zemích nebyl úředně zaznamenán žádný případ slintavky a kulhavky minimálně po dobu šesti měsíců přede dnem nakládky;
b) které byly odchylně od čl. 3 odst. 3 písm. a) nebo odst. 6 písm. a) očkovány proti slintavce a kulhavce nejvýše 10 dní před nakládkou sérem schváleným a přezkoušeným příslušným orgánem odesílající země a povoleným příslušným orgánem země určení.
B. kusy plemenného nebo užitkového skotu,které odchylně od čl. 3 odst. 3 písm. c) pocházejí ze stáda skotu prostého brucelózy.
C. kusy jatečného skotu: a) které odchylně od čl. 3 odst. 6 písm. b) reagovaly pozitivně při nitrokožní tuberkulinaci,
b) které odchylně od čl. 3 odst. 6 písm. c) vykázaly při séroaglutinaci titr brucelózy rovný nebo vyšší než 30 aglutinačních mezinárodních jednotek na mililitr.
2. Pokud země určení poskytuje obecné povolení podle odstavce 1, sdělí to bezodkladně ostatním členským státům a Komisi.
3. Pokud země určení poskytuje povolení podle odstavce 1, je třeba v případě tranzitu získat odpovídající povolení dotčených tranzitních zemí.
4. Odesílající země přijmou veškerá opatření nutná k tomu, aby byl na veterinárních osvědčeních v souladu s přílohou F (vzory I až II) učiněn záznam, že bylo využito možnosti podle odstavce 1.
Článek 8
Až do vstupu v platnost případných předpisů Evropského hospodářského společenství se tato směrnice nedotýká předpisů členských států týkajících se: a) skotu a prasat, jež byla ošetřována antibiotiky, estrogeny nebo thyreostatiky;
b) k prevenci trichinózy, nejsou-li tyto předpisy uplatňovány diskriminačním způsobem s ohledem zejména na uplatňování systematického průzkumu směřujícího ke zjištění výskytu svalovce v odesílajících členských státech.
Článek 9
1. Hrozí-li nebezpečí rozšiřování chorob zvířat v důsledku dovozu skotu nebo prasat na území některého členského státu pocházejících z jiného členského státu, může dotyčný členský stát přijmout následující opatření: a) v případě propuknutí nákazy v tomto jiném členském státě dočasně zakázat nebo omezit dovoz skotu nebo prasat pocházejících z napadených oblastí dotyčného členského státu;
b) v případě většího rozšíření nákazy, nebo dojde-li k propuknutí nové vážné infekční choroby zvířat, dočasně zakázat nebo omezit dovoz skotu nebo prasat z celého území tohoto státu.
2. Členský stát musí opatření přijatá na základě odstavce 1 sdělit ostatním členským státům a Komisi ve lhůtě deseti pracovních dnů s podrobným odůvodněním.
3. Má-li dotčený členský stát za to, že zákaz nebo omezení podle odstavce 1 není oprávněný, může se obrátit na Komisi, aby neprodleně zahájila porady.
Článek 10
1. Tato směrnice se nedotýká opravných prostředků, které poskytují platné právní předpisy členských států proti rozhodnutím příslušných orgánů na základě této směrnice.
2. Každý členský stát přizná odesílatelům, jejichž skot a prasata se staly předmětem opatření podle čl. 6 odst. 3, dříve, než příslušný orgán přijme jiná opatření, s výjimkou porážky nebo usmrcení zvířat, nezbytná z důvodu zdraví zvířat nebo lidí, právo získat posudek veterinárního znalce pro stanovení, zda byly podmínky čl. 6 odst. 3 splněny.
Veterinární znalec musí být státním příslušníkem jiného členského státu, než je odesílající země nebo země určení.
Komise sestaví na návrh členských států seznam veterinárních znalců, kteří mohou být pověřeni vypracováním těchto posudků.
Po konzultaci s členskými státy Komise stanoví obecná prováděcí pravidla, zejména pokud jde o postup pro vypracovávání těchto posudků.
Článek 11
Nebudou-li předpisy Společenství o dovozu skotu a prasat pocházejících ze třetích zemí použitelné v den vstupu této směrnice v platnost, až do doby, kdy se použijí, nesmějí být vnitrostátní předpisy týkající se dovozu skotu a prasat pocházejících z těchto zemí příznivější, než jsou předpisy o obchodu uvnitř Společenství.
Článek 12
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí a jejími přílohami ve lhůtě dvanácti měsíců od oznámení a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 13
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 26. června 1964 o hygienických otázkách obchodu s čerstvým masem uvnitř Společenství (64/433/EHS)
RADA EVROPSKÉHO HOSPODÁŘSKÉHO SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 43 a 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Shromáždění1,
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru 2,
vzhledem k tomu, že nařízení Rady č.
20 o postupném zřízení společné organizace trhu s vepřovým masem3 se již používá a že nařízení Rady 14/64/EHS o postupném zavádění společné organizace trhu v odvětví hovězího a telecího masa již vstoupilo v platnost;
vzhledem k tomu, že nařízení Rady č.
20 nahrazuje četná tradiční ochranná opatření na hranicích jednotným systémem určeným především k usnadnění obchodu uvnitř Společenství; že nařízení Rady 14/64/EHS pro hovězí a telecí maso má rovněž za cíl odstranit překážky tohoto obchodu;
vzhledem k tomu, že používání zmíněných nařízení nebude mít očekávaný výsledek, dokud bude obchod uvnitř Společenství bržděn rozdíly v hygienických předpisech členských států v oblasti masa;
vzhledem k tomu, že k odstranění těchto rozdílů je nezbytné postupovat souběžně s již přijatými nebo připravovanými nařízeními o postupném zřízení společných organizací trhů směrem ke sblížení předpisů členských států v oblasti hygieny;
vzhledem k tomu, že cílem tohoto sblížení by mělo být především sjednotit hygienické podmínky pro maso na jatkách a v bourárnách, jakož i v oblasti skladování a přepravy masa; že se zdá vhodným ponechat příslušným orgánům členských států úlohu schvalovat, pokud se týká obchodu uvnitř Společenství, jatky a bourárny odpovídající hygienickým požadavkům stanoveným touto směrnicí a zajišťovat dodržování podmínek vyžadovaných k tomuto schválení; že je rovněž třeba upravit schvalování chladírenských skladů členskými státy;
vzhledem k tomu, že předložení osvědčení o zdravotní nezávadnosti vystaveného úředním veterinárním lékařem odesílající země bylo shledáno nejvhodnějším prostředkem, který příslušným orgánům země určení zajistí, že zásilka masa odpovídá ustanovením této směrnice; že toto osvědčení musí zásilku masa provázet až na místo určení;
vzhledem k tomu, že členským státům musí být ponechána možnost zakázat vstup masa na své území, jestliže bylo shledáno nevhodným pro lidskou spotřebu nebo jestliže neodpovídá předpisům Společenství v oblasti hygieny;
vzhledem k tomu, že nesvědčí-li proti tomu hygienické důvody, musí být odesílateli nebo jeho zástupci na jeho žádost umožněno vyvézt maso zpět;
vzhledem k tomu, že k tomu, aby bylo zúčastněným osobám umožněno zhodnotit důvody, na nichž byl založen zákaz nebo omezení, je třeba o nich uvědomit odesílatele nebo jeho zástupce a příslušný ústřední orgán odesílající země;
vzhledem k tomu, že vznikne-li spor o důvodnost zákazu nebo omezení mezi orgánem členského státu určení a odesílatelem, je třeba dát odesílateli možnost požádat o posudek veterinárního znalce uvedeného na seznamu sestaveném Komisí;
vzhledem k tomu, že je nicméně vhodné stanovit rychlý postup Společenství s cílem řešit spory vznikající mezi členskými státy týkající se opodstatněnosti schválení určitých jatek nebo bourárny;
vzhledem k tomu, že v některých oblastech, v nichž vyvstávají zvláštní obtíže, lze ke sblížení předpisů členských států přistoupit až po hlubším výzkumu;
vzhledem k tomu, že veterinární předpisy týkající se obchodu se živými zvířaty a s masem budou předmětem jiných směrnic Společenství; že se zdá nezbytné provést již nyní první sblížení vnitrostátních právních předpisů v těchto oblastech tím, že budou upřesněny některé podmínky, za kterých mohou členské státy zakázat nebo omezit vstup masa na své území z veterinárních důvodů, a upravit pro tyto případy konzultační postup,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Tato směrnice se vztahuje na obchod uvnitř Společenství s čerstvým masem domácích zvířat následujících druhů: skotu, prasat, ovcí, koz a lichokopytníků.
2. Za maso se považují všechny díly těchto zvířat vhodné pro lidskou spotřebu.
3. Za čerstvé maso se považuje veškeré maso, které neprošlo žádným způsobem konzervace; chlazené a zmrazené maso se nicméně pro účely této směrnice považuje za čerstvé maso.
Článek 2
Pro účely této směrnice se: a) jatečným tělem rozumí celé tělo jatečného zvířete po vykrvení, vykolení, po odříznutí kravského vemene a s výjimkou prasat též po stažení kůže a oddělení hlavy a končetin ve výši zápěstního a hleznového kloubu;
b) droby rozumí ostatní čerstvé maso, které není jatečným tělem podle písmene a);
c) vnitřnostmi rozumějí orgány, které jsou součástí dutiny hrudní, břišní a pánevní, včetně průdušnice a jícnu;
d) úředním veterinárním lékařem rozumí veterinární lékař pověřený příslušným ústředním orgánem členského státu;
e) odesílající zemí rozumí členský stát, ze kterého je čerstvé maso odesíláno do jiného členského státu;
f) zemí určení rozumí členský stát, do kterého je odesíláno čerstvé maso pocházející z jiného členského státu.
Článek 3
1. Každý členský stát zajistí, aby bylo z jeho území na území jiného členského státu odesíláno pouze takové čerstvé maso, které splňuje, aniž je dotčen článek 8, tyto požadavky: a) pochází z jatek, které byly schváleny a jsou pod dohledem v souladu s čl. 4 odst. 1;
b) v případě dělení na menší kusy než čtvrtě uvedené v čl. 6 odst. 1 části A písm. a) bylo bouráno v bourárně, která byla schválena a je pod dohledem v souladu s čl. 4 odst. 1;
c) pochází z poraženého zvířete vyšetřeného před porážkou úředním veterinárním lékařem v souladu s kapitolou IV přílohy I a zvíře bylo shledáno zdravé;
d) bylo ošetřeno za vyhovujících hygienických podmínek v souladu s kapitolou V přílohy I;
e) bylo vyšetřeno úředním veterinárním lékařem po porážce v souladu s kapitolou VI přílohy I a nevykázalo žádné změny kromě traumatických změn vzniklých těsně před porážkou nebo a některých lokálních malformací či změn, u kterých však musí být prokázáno, v případě potřeby příslušnými laboratorními zkouškami, že jatečné tělo a droby nejsou v jejich důsledku nezpůsobilé k lidské spotřebě nebo nebezpečné lidskému zdraví;
f) je orazítkováno v souladu s kapitolou VII přílohy I;
g) je během přepravy do země určení provázeno osvědčením o zdravotní nezávadnosti v souladu s kapitolou VIII přílohy I;
h) v souladu s kapitolou IX přílohy I je po vyšetření po porážce skladováno za vyhovujících hygienických podmínek na jatkách a v bourárnách schválených a pod dohledem v souladu s čl. 4 odst. 1 nebo ve chladírenských skladech schválených a pod dohledem ve smyslu čl. 4 odst. 4;
i) v souladu s kapitolou X přílohy I je přepravováno do země určení za vyhovujících hygienických podmínek.
2. Při vyšetření po porážce uvedené v odst. 1 písm. e) mohou úřednímu veterinárnímu lékaři napomáhat ve zcela materiálních záležitostech asistenti vyškolení zvlášť pro tento účel.
Komise může po konzultaci s členskými státy stanovit prováděcí pravidla pro tuto pomoc.
3. Z obchodu uvnitř Společenství jsou vyloučeny: a) čerstvé maso z kanců a z kryptorchidních prasat;
b) čerstvé maso ošetřené přírodními nebo umělými barvivy, s výjimkou barvy pro razítkování uvedené v kapitole VII přílohy I;
c) čerstvé maso pocházející ze zvířat, u kterých byla po porážce zjištěna buď jakákoli forma tuberkulózy, nebo přítomnost jednoho nebo více živých nebo mrtvých boubelů;
d) části jatečných těl nebo drobů, které vykazují traumatické změny vzniklé těsně před porážkou nebo malformace či změny uvedené v čl. 3 odst. 1 písm. e);
e) krev, která byla chemicky upravována za účelem zabránění srážení.
Článek 4
1. Příslušný ústřední orgán členského státu, na jehož území se nacházejí jatky nebo bourárna, zajistí, aby byla schválení uvedená v čl. 3 odst. 1 písm. a) a b) poskytována pouze tehdy, jsou-li dodržována ustanovení kapitol I, II a III přílohy I.
Příslušný ústřední orgán zajistí, aby dodržování těchto ustanovení stále kontroloval úřední veterinární lékař; zajistí také odnětí schválení, nejsou-li tato ustanovení dodržována.
2. Všechny schválené jatky a bourárny se zapisují na zvláštní seznamy a každým jatkám a bourárně bude přiděleno číslo veterinárního schválení.
Každý členský stát předá seznamy schválených jatek a bouráren na svém území a jejich čísla veterinárního schválení ostatním členským státům a Komisi a oznámí jim případné odnětí takového schválení.
3. Má-li členský stát za to, že některé jatky nebo bourárna v jiném členském státě nedodržují předpisy, na něž je vázáno schválení, uvědomí o tom příslušný ústřední orgán uvedeného státu.
Ten přijme nezbytná opatření a sdělí příslušnému ústřednímu orgánu druhého členského státu své rozhodnutí a důvody, jež k němu vedly.
Domnívá-li se tento druhý členský stát, že tato opatření nebyly učiněna nebo nejsou dostatečná, může se obrátit na Komisi, která požádá o posudek jednoho nebo více veterinárních znalců.
Shledá-li Komise na základě jejich posudků, že předpisy, na něž je vázáno schválení, nejsou dodržovány, oprávní členské státy k předběžnému zákazu vstupu čerstvého masa pocházejícího z takových jatek nebo bourárny na jejich území.
Na žádost členského státu odpovědného za schválení odvolá Komise toto zmocnění poté, co jeden nebo více veterinárních znalců vydají nový posudek a Komise shledá, že schválení je opět oprávněné.
Veterinární znalci musejí být příslušníky jiných členských států nežli těch, jichž se spor týká.
Komise stanoví po konzultaci s členskými státy obecná prováděcí pravidla k tomuto odstavci, zejména ve věci jmenování veterinárních znalců a postupu pro vypracovávání jejich posudků.
4. I chladírenské sklady, které se nacházejí mimo jatky, jsou se zřetelem na skladování čerstvého masa pod dohled úředního veterinárního lékaře.
Příslušný ústřední orgán členského státu, na jehož území se chladírenský sklad nachází, odpovídá za schválení tohoto skladu a za případné odnětí tohoto schválení se zřetelem na skladování čerstvého masa.
Článek 5
1. Aniž jsou dotčeny pravomoci vyplývající z čl. 4 odst. 3 druhého pododstavce druhé věty, může členský stát zakázat uvádění čerstvého masa na trh na svém území, pokud: a) hygienická kontrola v zemi určení prokáže, že je nevhodné pro lidskou spotřebu, nebo
b) nebyl dodržen článek 3.
2. Rozhodnutí přijatá na základě odstavce 1 musí na žádost odesílatele nebo jeho zástupce obsahovat oprávnění ke zpětnému vývozu zvířat, není-li to v rozporu se zdravotními hledisky.
3. Tato rozhodnutí musí být sdělena odesílateli nebo jeho zástupci a odůvodněna.
Odůvodněná rozhodnutí musí být na vyžádání sdělena bezodkladně v písemné podobě s uvedením opravných prostředků na základě platných předpisů a forem a lhůt, v nichž musí být podány.
4. Zakládají-li se tato rozhodnutí založena na zjištění infekční choroby, změny nebezpečné pro lidské zdraví nebo na hrubém porušení této směrnice, budou rovněž oznámena i s odůvodněním příslušnému ústřednímu orgánu odesílající země.
Článek 6
1. Aniž je dotčen čl. 3 odst. 3 a až do vstupu v platnost případných předpisů Evropského hospodářského společenství se tato směrnice nedotýká předpisů členských států: A. které zakazují nebo omezují vstup těchto produktů na svá území: a) částí jatečných těl jiných než: 1. v případě skotu
- jatečných půlí a čtvrtí; 2. v případě prasat
- jatečných půlí a čtvrtí;
- celých kýt na kosti; - celých plecí na kosti;
- dorzolumbálních oblastí na kosti;
- tuku;
- hrudí.
Kusy zmíněné v posledních třech odrážkách musí vážit alespoň 3 kg;
b) drobů oddělených od jatečného těla;
c) čerstvého masa z lichokopytníků;
B. které se týkají podmínek pro schvalování chladírenských skladů uvedených v čl. 4 odst. 4 a případného odnětí tohoto schválení;
C. které se týkají ošetření porážkových zvířat látkami, jako jsou antibiotika, estrogeny, thyreostatika nebo přípravky k tenderizaci masa, které by mohly zapříčinit, že spotřeba masa bude nebezpečná nebo škodlivá lidskému zdraví;
D. které se týkají přidávání cizích látek k čerstvému masu a jeho ošetření ionizací nebo ultrafialovým zářením.
2. Tato směrnice se nedotýká právních předpisů členských států týkající se odhalení přítomnosti svalovců v čerstvém vepřovém mase.
Článek 7
1. Tato směrnice se nedotýká opravných prostředků, které poskytují právní předpisy členských států proti rozhodnutím příslušných orgánů na základě této směrnice.
2. Každý členský stát poskytne odesílatelům, jejichž čerstvé maso se stalo předmětem opatření podle čl. 5 odst. 1, právo obdržet posudek veterinárního znalce. Každý členský stát zajistí, aby měli veterinární znalci možnost stanovit, zda byly splněny podmínky čl. 5 odst. 1, dříve, než příslušný orgán přijme jiná opatření, například k likvidaci masa.
Veterinární znalec musí být státním příslušníkem jiného členského státu, než je odesílající země nebo země určení.
Komise sestaví na návrh členských států seznam veterinárních znalců, kteří mohou být pověřeni vypracováním těchto posudků.
Po konzultaci s členskými státy Komise stanoví obecná prováděcí pravidla, týkající se zejména postupu pro vypracovávání těchto posudků.
Článek 8
1. Aniž jsou dotčeny odstavce 2 až 4, zůstávají veterinární předpisy členských států týkající se obchodu se živými zvířaty a čerstvým masem účinné až do zahájení používání případných právních předpisů přijatých v této oblasti Evropským hospodářským společenstvím.
2. Hrozí-li nebezpečí rozšiřování chorob zvířat v důsledku dovozu čerstvého masa na území některého členského státu pocházejícího z jiného členského státu, může dotyčný členský stát přijmout následující opatření: a) v případě propuknutí nákazy zvířat v tomto jiném členském státě dočasně zakázat nebo omezit dovoz čerstvého masa pocházejícího z napadených oblastí dotyčného členského státu;
b) v případě většího rozšíření nákazy zvířat, nebo dojde-li k propuknutí nové vážné a nakažlivé choroby zvířat, dočasně zakázat nebo omezit dovoz tohoto masa z celého území tohoto státu.
3. Členský stát musí opatření přijatá na základě odstavce 2 sdělit ostatním členským státům a Komisi ve lhůtě deseti pracovních dnů s podrobným odůvodněním.
4. Má-li dotčený členský stát za to, že zákaz nebo omezení podle odstavce 2 není oprávněný, může se obrátit na Komisi, aby neprodleně zahájila porady.
Článek 9
Nebude-li úprava dovozu čerstvého masa pocházejícího ze třetích zemí přijatá Společenstvím v používání ke dni provedení této směrnice a až do doby, kdy se začne používat, nesmějí být vnitrostátní předpisy týkající se dovozu produktů pocházejících z těchto zemí příznivější, než jsou předpisy o obchodu uvnitř Společenství.
Článek 10
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí a jejími přílohami do dvanácti měsíců od oznámení a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 11
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 30. července 1964 o koordinovaných ročních zjišťováních o investicích v průmyslu (64/475/EHS)
RADA EVROPSKÉHO HOSPODÁŘSKÉHO SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 213 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že k plnění úkolů uložených Smlouvou musí mít Komise k dispozici roční statistiky o vývoji investic v průmyslu Společenství;
vzhledem k tomu, že v průmyslovém zjišťování pro rok 1962 byla poprvé shromážděny základní srovnatelné údaje o významných odvětvových charakteristikách; že takovéto sčítání nemůže být prováděno pravidelně; že se však není možné v nadcházejících letech obejít bez ročních statistik týkajících se některých základních skutečností; že investice jsou v tomto ohledu tak důležité, že statistické úřady většiny členských států shromažďují údaje tohoto druhu již řadu let;
vzhledem k tomu, že je však nezbytné, aby všechny členské státy poskytly takovéto roční statistiky Komisi v odpovídající koordinované formě z hlediska pojetí a metodiky, aby pro šest členských států mohly být získány srovnatelné výsledky se stejným členěním podle průmyslových odvětví,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Členské státy v technické spolupráci s Komisí přijmou veškerá nezbytná opatření k provádění koordinovaných ročních zjišťování o investicích v průmyslu tak, aby první zjišťování pro rok 1964 bylo provedeno v roce 1965.
Článek 2
Pro účely této směrnice se "odvětví" vymezují v souladu s "klasifikací odvětví
Směrnice Rady
ze dne 25. října 1965,
kterou se mění směrnice Rady o sbližování právních předpisů členských států týkajících se barviv povolených pro použití v potravinách určených k lidské spotřebě
(65/469/EHS)
RADA EVROPSKÉHO HOSPODÁŘSKÉHO SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že směrnice Rady ze dne 23. října 1962 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se barviv povolených pro použití v potravinách určených k lidské spotřebě [3] musí být rozšířena a opravena;
vzhledem k tomu, že zejména současný výzkum zaměřený na přesné posouzení barviv uvedených v příloze II směrnice ze dne 23. října 1962 nelze dokončit do tří let od oznámení uvedené směrnice, jak bylo stanoveno v článku 2; že by tedy tato lhůta měla být prodloužena do 31. prosince 1966;
vzhledem k tomu, že se některé členské státy setkaly při používání obecných kritérií pro čistotu stanovených v příloze III oddíle A bodu 1 písm. a) směrnice ze dne 23. října 1962 se závažnými obtížemi, pokud jde o obsah olova; že by tedy mělo být členským státům umožněno povolit používání barviv, která nesplňují dotyčná kritéria, v potravinách do 31. prosince 1966;
vzhledem k tomu, že definice karamelu, jak je uvedena v příloze I směrnice ze dne 23. října 1962, vylučuje, aby byly pro barvení potravin používány určité druhy tohoto výrobku; že toto vyloučení je nepodložené, neboť tento výrobek neohrožuje lidské zdraví, vyhovuje-li jeho složení určitým specifickým kritériím pro čistotu;
vzhledem k tomu, že ze seznamu karotenů a xanthofylů a ze seznamu látek povolených pro ředění a rozpouštění barviv byly vypuštěny v současnosti používané látky, které rovněž neškodí lidskému zdraví;
vzhledem k tomu, že se orcein ve smyslu přílohy I směrnice ze dne 23. října 1962, zpravidla nepoužívá jako barvivo; že se však v určitých členských státech obecně používá pro barvení potravin sulfonovaný orcein; že by mělo být těmto členským státům umožněno, aby dočasně ponechaly v platnosti vnitrostátní předpisy týkající se tohoto výrobku, přičemž musí být dodržena ustanovení týkající se výrobků, na něž se vztahuje článek 2 směrnice ze dne 23. října 1962,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Článek 2 směrnice Rady ze dne 23. října 1962 (dále jen "směrnice") se mění takto:
"Článek 2
1. Členské státy mohou do 31. prosince 1966 ponechat v platnosti své stávající vnitrostátní předpisy týkající se barviv uvedených v příloze II.
2. Přede dnem uvedeným v odstavci 1 může Rada v souladu s článkem 100 Smlouvy rozhodnout o návrhu směrnice, kterou se povoluje použití těchto barviv.
Povolení může být uděleno pouze tehdy, je-li vědeckým zkoumáním prokázáno, že tato barviva neškodí lidskému zdraví a jejich použití je z hospodářských důvodů nezbytné.
Pokud se Rada neusnese ve lhůtě uvedené v odstavci 1, použije se článek 12."
2. V seznamu látek uvedeném v článku 6 směrnice se doplňují tyto látky:
"kyselina citronová
kyselina vinná
kyselina mléčná
želatina
pektiny
algináty amonné, sodné a draselné
estery L-askorbové kyseliny s mastnými kyselinami C14, C16 a C18 s nerozvětveným řetězcem (povoleno výhradně pro barviva uvedená v příloze I pod čísly E 160 a E 161)."
3. Dosavadní znění článku 8 směrnice se označuje jako čl.
8 odst. 1 a v uvedeném článku se doplňuje nový odstavec, který zní:
"2. Odchylně od odstavce 1 mohou členské státy povolit používání barviv uvedených v příloze I, u nichž obsah olova nesplňuje obecná kritéria pro čistotu stanovená v příloze III oddíle A bodu 1 písm. a), v potravinách, nejdéle do 31. prosince 1966."
4. V článku 12 směrnice se odstavec 2 nahrazuje tímto:
"2. Použije-li se čl. 2 odst. 2 poslední věta, nahrazuje se den uvedený v čl. 2 odst. 1 dnem oznámení uvedeným v předchozím odstavci."
Článek 2
Příloha I směrnice se mění takto:
E 141
Do sloupce "C.I." se doplňuje číslo "75810".
E 150
Znění ve sloupci "Chemický název nebo popis"
zní: "Výrobek získávaný výhradně zahříváním sacharózy nebo jiných jedlých cukrů, nebo amorfní hnědý výrobek rozpustný ve vodě, získávaný řízeným zahřívání jedlých cukrů za přítomnosti jedné nebo více níže uvedených chemických sloučenin:
- kyselina octová, citronová, fosforečná, sírová a siřičitá a oxid siřičitý,
- hydroxid amonný, sodný, draselný a plynný amoniak,
- uhličitany, fosforečnany, sírany a siřičitany amonné, sodné a draselné."
E 160
V písmenu a):
- se ve sloupci "Schultz" doplňuje číslo "1403",
- se ve sloupci "C.I." doplňují čísla "1249a" a "75130",
- se ve sloupci "DFG" doplňuje číslo "108",
- znění ve sloupci "Chemický název nebo popis" zní: "převážně transisomery".
V písmenu b):
- se ve sloupci "Schultz" doplňuje číslo "1738",
- se ve sloupci "C.I." doplňují čísla "(1241)" a "75120",
- se ve sloupci "DFG" doplňuje číslo "109".
V písmenu d):
- se ve sloupci "C.I." doplňuje číslo "75125",
- znění ve sloupci "Chemický název nebo popis" zní: "převážně transisomery".
Za písmeno d) se doplňují tyto položky:
Obecný název _BAR_ Schultz _BAR_ C.I. _BAR_ DFG _BAR_ Chemický název nebo popis _BAR_
e)8’-apo-β-karotenal (C 30) _BAR_ — _BAR_ — _BAR_ — _BAR_ převážně transisomery _BAR_
f)8’-apo-β-karotenová kyselina (C 30) _BAR_ — _BAR_ — _BAR_ — _BAR_ převážně transisomery _BAR_
E 161
Znění ve sloupci "Chemický název nebo popis" zní: "Xanthofyly jsou karotenoidní ketony a alkoholy."
V písmenu d) se ve sloupci "C.I." doplňuje číslo "75135".
Za písmeno f) se doplňuje písmeno "g) Kanthaxanthin".
E 163
Poslední odstavec ve sloupci "Chemický název nebo popis" zní:
"Anthokyany smějí být získávány pouze z jedlého ovoce nebo zeleniny, například z jahod, moruší, třešní, švestek, malin, ostružin, černého rybízu, červeného rybízu, červeného zelí, červené cibule, klikev, borůvek, lilků, hroznů a černého bezu."
E 172
Ve sloupci "Schultz" se zrušují čísla "1276" a "1311".
Článek 3
V příloze II části I směrnice se doplňuje toto barvivo:
Obecný název _BAR_ Schultz _BAR_ C.I. _BAR_ DFG _BAR_ Chemický název nebo popis _BAR_
Sulfonovaný orcein _BAR_ — _BAR_ 1758 _BAR_ — _BAR_ vápenatá sůl sulfonovaného orceinu _BAR_
Článek 4
Příloha III směrnice se mění takto:
- první odstavec oddílu A se nahrazuje tímto:
"Pokud není ve specifických kritériích v oddíle B stanoveno jinak, musí barviva uvedená v příloze I splňovat tato kritéria pro čistotu:,"
- za E 141 se doplňuje nová položka, která zní:
"E 150 – Karamel
Amoniakový dusík: _BAR_ nejvýše 0,5 % stanoveno Tillmans-Mildnerovou metodou _BAR_
Oxid siřičitý: _BAR_ nejvýše 0,1 % stanoveno Monier-Wiliamsovou metodou _BAR_
pH _BAR_ nejméně 1,8 _BAR_
Fosfáty: _BAR_ nejvýše 0,5 %, vyjádřeno jako P2O5" _BAR_
- v položce pro E 181 se slova "vypočteno na bázi" nahrazují slovy "vyjádřeno jako".
Článek 5
Členské státy změní své právní předpisy v souladu s výše uvedenými ustanoveními tak, aby se nová opatření vztahovala na barvicí látky a potraviny uváděné na trh od 31. prosince 1966.
Článek 6
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 2. března 1965 o použití čl. 85 odst. 3 Smlouvy na určité kategorie dohod a jednání ve vzájemné shodě
RADA EVROPSKÉHO HOSPODÁŘSKÉHO SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 87 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že čl. 85 odst. 1 Smlouvy může být v souladu s čl. 85 odst. 3 prohlášen za nepoužitelný pro určité kategorie dohod, rozhodnutí a jednání ve vzájemné shodě, které splňují podmínky uvedené v čl. 85 odst. 3;
vzhledem k tomu, že prováděcí ustanovení k čl. 85 odst. 3 musí být přijata podle čl. 87 formou nařízení;
vzhledem k tomu, že s ohledem na velký počet oznámení podaných podle nařízení č. 17 [3] je žádoucí, aby bylo pro usnadnění úlohy Komise možno formou nařízení prohlásit, že ustanovení čl. 85 odst. 1 neplatí pro určité kategorie dohod a jednání ve vzájemné shodě;
vzhledem k tomu, že by mělo být stanoveno za jakých podmínek může Komise v úzké a stálé spolupráci s příslušnými orgány členských států vykonávat takové pravomoci poté, co získá s ohledem na jednotlivá rozhodnutí dostatečné zkušenosti a bude možno definovat kategorie dohod a jednání ve vzájemné shodě, u nichž je možno považovat podmínky čl. 85 odst. 3 za splněné;
vzhledem k tomu, že Komise naznačila svým jednáním, zejména nařízením č. 153 [4], že nemohou existovat žádné úlevy týkající se postupů předepsaných nařízením č. 17 s ohledem na jisté typy dohod a jednání ve vzájemné shodě, u nichž je velká pravděpodobnost, že dojde k narušení soutěže na společném trhu;
vzhledem k tomu, že podle článku 6 nařízení č. 17 může Komise stanovit, že rozhodnutí učiněná na základě čl. 85 odst. 3 Smlouvy platí se zpětnou působností; že je vhodné, aby Komise byla rovněž zmocněna přijímat formou nařízení ustanovení s podobným účinkem;
vzhledem k tomu, že podle článku 7 nařízení č. 17 mohou být dohody, rozhodnutí a jednání ve vzájemné shodě na základě rozhodnutí Komise vyňaty ze zákazu, zejména pokud jsou upraveny tak, že odpovídají požadavkům čl.
85 odst.
3; že je žádoucí, aby Komise mohla rovněž udělovat formou nařízení podobné výjimky takovým dohodám a jednáním ve vzájemné shodě, jestliže jsou upraveny tak, aby spadaly do kategorie vymezené v nařízení stanovujícím výjimky;
vzhledem k tomu, že pokud nejsou splněny podmínky stanovené v čl. 85 odst. 3, nemůže být udělena výjimka, musí mít Komise pravomoc stanovit formou rozhodnutí podmínky, které musí splňovat dohody a jednání ve vzájemné shodě, které následkem zvláštních okolností mají určité účinky neslučitelné s čl. 85 odst. 3,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Aniž je dotčeno použití nařízení č. 17 a v souladu s čl. 85 odst. 3 Smlouvy, může Komise formou nařízení prohlásit, že čl. 85 odst. 1 se nevztahuje na kategorie dohod, jejichž stranami jsou pouze dva podniky a:
a) - ve kterých se jedna smluvní strana dohodne s druhou, že bude dodávat určité zboží za účelem dalšího prodeje v rámci vymezené oblasti společného trhu pouze této druhé straně, nebo
- ve kterých se jedna strana dohodne s druhou stranou, že bude kupovat zboží za účelem dalšího prodeje pouze od této druhé strany, nebo - ve kterých se oba podniky dohodly na závazku výhradních dodávek a nákupu za účelem dalšího prodeje, jako je tomu v obou předchozích pododstavcích;
b) které obsahují omezení uložená v souvislosti s nabýváním nebo užíváním práv průmyslového vlastnictví – zejména patentů, užitných vzorů, průmyslových vzorů nebo ochranných známek – nebo v souvislosti s právy vyplývajícími ze smluv o převodu výrobní metody nebo z práva užívat ji nebo znalosti vztahující se k využití nebo použití provozních postupů.
2. Toto nařízení vymezuje kategorie dohod, na něž se vztahuje, a určuje zejména:
a) omezení nebo doložky, které nesmí být obsaženy v dohodách; b) doložky, které v dohodách být musí, nebo jiné podmínky, které musí být splněny.
3. Odstavce 1 a 2 se použijí obdobně na kategorie jednání ve vzájemné shodě, jejichž stranami jsou pouze dva podniky.
Článek 2
1. Nařízení podle článku 1 se přijímá na dobu určitou.
2. Nařízení je možné zrušit nebo změnit, pokud se změní okolnosti jakékoliv skutečnosti, která byla pro přijetí nařízení podstatná; v takovém případě se stanoví lhůta pro úpravu dohod a jednání ve vzájemné shodě, na něž se vztahuje dřívější nařízení.
Článek 3
Nařízení přijaté podle článku 1 může stanovit, že platí se zpětnou působností pro dohody a jednání ve vzájemné shodě, na něž by se v den vstupu v platnost uvedeného nařízení, vztahovalo rozhodnutí vydané se zpětnou působností podle článku 6 nařízení č. 17.
Článek 4
1. Nařízení přijaté podle článku 1 může stanovit, že zákaz obsažený v čl. 85 odst. 1 Smlouvy se nevztahuje po dobu stanovenou výše uvedeným nařízením na dohody a jednání ve vzájemné shodě, které již existovaly ke dni 13. března 1962, a které nevyhovují podmínkám čl. 85 odst. 3, pokud: - do tří měsíců od vstupu v platnost nařízení nejsou upraveny tak, aby splňovaly uvedené podmínky v souladu s ustanoveními nařízení, a
- úpravy jsou oznámeny Komisi ve lhůtě stanovené nařízením.
2. Odstavec 1 se vztahuje na dohody a jednání ve vzájemné shodě, které měly být v souladu s článkem 5 nařízení č. 17 oznámeny před 1. únorem 1963, pouze pokud byly takto oznámeny před výše uvedeným dnem.
3. Výhody plynoucí z ustanovení podle odstavce 1 není možno uplatňovat v právních sporech, které v den vstupu v platnost nařízení přijatého podle článku 1již probíhají; rovněž nezakládají důvod k uplatňování nároků na náhradu škody vůči třetím stranám.
Článek 5
Před přijetím nařízení zveřejní Komise návrh nařízení a vyzve všechny dotčené osoby, aby předložily svoje připomínky ve lhůtě, kterou Komise stanoví a která není kratší než jeden měsíc.
Článek 6
1. Komise konzultuje Poradní výbor pro restriktivní praktiky a dominantní postavení: a) před tím, než zveřejní návrh;
b) před tím, než nařízení přijme.
2. Čl. 10 odst. 5 a 6 nařízení č. 17 týkající se konzultace s Poradním výborem se uplatní obdobně, přičemž se rozumí, že společná zasedání s Komisí se nekonají dříve než jeden měsíc po odeslání oznámení, jímž se svolávají.
Článek 7
Pokud Komise z vlastního podnětu nebo na žádost členského státu nebo fyzických či právnických osob, které se domáhají oprávněných zájmů, zjistí, že v konkrétním případě dohody nebo jednání ve vzájemné shodě, na něž se vztahuje nařízení přijaté podle článku 1 tohoto nařízení, mají nicméně určité účinky, které se neslučují s podmínkami stanovenými v čl. 85 odst. 3 Smlouvy, může odejmout výhody plynoucí z používání uvedeného nařízení a vydat podle článků 6 a 8 nařízení č. 17 rozhodnutí, aniž by bylo vyžadováno oznámení podle čl. 4 odst. 1 nařízení č. 17.
Článek 8
Komise předloží Radě do 1. ledna 1970 návrh nařízení na změnu tohoto nařízení, která se může na základě získaných zkušeností ukázat nezbytnou.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
NAŘÍZENÍ RADY č. 79/65/EHS ze dne 15. června 1965 o založení zemědělské účetní datové sítě pro sběr údajů o příjmech a o hospodářské činnosti zemědělských podniků v Evropském hospodářském společenství
RADA EVROPSKÉHO HOSPODÁŘSKÉHO SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Shromáždění1,
vzhledem k tomu, že v zájmu rozvoje společné zemědělské politiky je nutné, aby byly k dispozici objektivní a účelné informace o příjmech a o hospodářské činnosti zemědělských podniků, patřících do kategorií, které vyžadují zvláštní pozornost na úrovni Společenství;
vzhledem k tomu, že účetnictví zemědělských podniků tvoří základní zdroj důležitých údajů pro stanovení příjmů a zkoumání hospodářské činnosti zemědělských podniků;
vzhledem k tomu, že údaje je nutno získat od pečlivě a účelně vybraných zemědělských podniků v souladu se společnými předpisy a údaje se musí opírat o ověřitelné skutečnosti; že takové údaje musí odrážet technické, hospodářské a sociální podmínky zjišťovaných zemědělských podniků, pocházet z jednotlivých podniků, být k dispozici co nejrychleji, zakládat se na jednotných definicích, být předkládány v jednotné podobě a být vždy a ve všech ohledech použitelné Komisí;
vzhledem k tomu, že tyto cíle lze dosáhnout jenom prostřednictvím zemědělské účetní datové sítě Společenství založené na zemědělských účtárnách jednotlivých členských států a na základě důvěry zúčastněných stran a jejich dobrovolné účasti;
vzhledem k tomu, že vytvoření zemědělské účetní datové sítě na úrovni Společenství i členských států je složité, takže účetní systém se musí zavádět postupně, a oblast zjišťování je proto v prvních několika letech omezená;
vzhledem k tomu, že při výběru zemědělských podniků a při analýze a hodnocení získaných údajů je nutné používat údaje pocházející z jiných zdrojů;
vzhledem k tomu, že zemědělcům se musí poskytnout ujištění, že žádné údaje z jejich účetnictví, ani žádné další individuální údaje získané při provádění tohoto nařízení, nebudou použity pro účely zdanění nebo zveřejněny osobami, zapojenými nyní nebo v minulosti do zemědělské účetní datové sítě Společenství;
vzhledem k tomu, že pro získání jistoty o objektivitě a důležitosti sbíraných údajů musí být Komise s to získat všechny nezbytné podrobnosti týkající se způsobu, kterým orgány pověřené výběrem zemědělských podniků a účetních středisek, zapojených do zemědělské účetní datové sítě Společenství, plní své povinnosti, a v případě nutnosti musí Komise vysílat odborníky, aby spolupracovali s příslušnými orgány jednotlivých států na místě;
vzhledem k tomu, že je nutné stanovit postup, podle kterého mohou členské státy a Komise úzce spolupracovat v rámci výborů Společenství, aby se usnadnilo provádění plánovaných opatření;
vzhledem k tomu, že Komise bude po několika letech provozu zemědělské účetní datové sítě Společenství moci podat zprávu o získaných zkušenostech a navrhnout v případě potřeby změny tohoto nařízení,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
KAPITOLA I Založení zemědělské účetní datové sítě Evropského hospodářského společenství
Článek 1
1. Pro splnění potřeb společné zemědělské politiky se zakládá zemědělská účetní datová síť Společenství, dále jen "datová síť".
2. Účelem datové sítě je sběr účetních údajů, potřebných zejména: a) pro roční stanovení příjmů zemědělských podniků náležících do oblasti statistického zjišťování stanoveného v článku 4 a
b) pro analýzu hospodářské činnosti zemědělských podniků.
3. Údaje získané podle tohoto nařízení slouží především jako podklad pro roční zprávu předkládanou Komisí Radě o situaci v zemědělství a na zemědělských trzích ve Společenství.
Článek 2
Pro účely tohoto nařízení se rozumí: a) "vedoucím zemědělského podniku" fyzická osoba odpovědná za každodenní řízení zemědělského podniku;
b) "kategorií podniku" zemědělské podniky, které mají stejné vlastnosti podle kritérií uvedených v čl. 4 odst. 3 písm. a);
c) "vykazujícím podnikem" každý zemědělský podnik vypracovávající podnikové výkazy pro datovou síť;
d) "oblastí" území členského státu nebo jeho část vymezená s ohledem na výběr vykazujících podniků; seznam těchto oblastí je uveden v příloze tohoto nařízení;
e) "účetními údaji" technické, finanční nebo hospodářské údaje o zemědělském podniku pocházející z účetnictví obsahujícího položky vykazované systematicky a pravidelně během celého účetního období.
KAPITOLA II Stanovení příjmu zemědělských podniků
Článek 3
Ustanovení této kapitoly se týkají sběru účetních údajů za účelem každoročního stanovení příjmu zemědělských podniků.
Článek 4
1. Oblast zjišťování uvedená v čl. 1 odst. 2 písm. a) zahrnuje zemědělské podniky: - jejichž organizace je zaměřena na prodej a
- jež představují hlavní hospodářskou činnost vedoucího zemědělského podniku.
2. a) V prvních třech letech platnosti tohoto nařízení se budou údaje sbírat pouze v zemědělských podnicích spadajících do oblasti zjišťování uvedené v odstavci 1, jejichž výměra je nejméně 5 hektarů.
Uvedené omezení výměry se nevztahuje na podniky, jejichž celkovou konečnou produkci tvoří více než z poloviny jedna či více z uvedených produkcí: produkce vína, ovoce, zeleniny nebo oliv.
Počet vykazujících podniků pro toto období se stanoví na 10 000.
b) Rada na návrh Komise před koncem uvedeného období stanoví kvalifikovanou většinou zvýšení počtu vykazujících podniků pro další roky a určí časový rozvrh pro postupné rozšiřování zjišťování o ty zemědělské podniky, které nebyly v prvních třech letech zahrnuty.
3. Aby byl zemědělský podnik zařazen mezi vykazující podniky pro účely odstavců 1 a 2, musí splňovat tyto podmínky: a) musí být typický pro danou oblast, pokud jde o: - zaměření produkce,
- výměru pozemků podniku,
- pracovní síly (počet a hustota),
- formu držby pozemku;
b) zemědělec, který jej provozuje, musí být ochoten a schopen vést zemědělské účetnictví a poskytovat Komisi účetní údaje za svůj podnik;
c) produkční podmínky podniku a jeho umístění ve vztahu k trhu musí být pokládány za běžné v dané oblasti;
4. Prováděcí pravidla k tomuto článku, která určí zejména počet vykazujících podniků na oblast, se stanoví postupem podle článku 19.
Článek 5
1. Každý členský stát zřídí během tří měsíců ode dne vstupu tohoto nařízení v platnost pro každou oblast výbor, dále jen "regionální výbor".
2. Regionální výbor se skládá nejvíce z dvanácti členů, kteří zastupují:
- správní orgány, - zemědělské podniky,
- zemědělské účtárny a
- útvary a orgány zabývající se ekonomikou a výzkumem v zemědělství, zemědělským vzděláváním a poradenstvím, zemědělskou statistikou a poskytováním zemědělských úvěrů, a to v případě, že takové orgány v dané oblasti existují a jejich spolupráce je nutná.
3. Členský stát jmenuje předsedu regionálního výboru z jeho členů.
Rozhodnutí regionálního výboru musí být jednomyslná; není-li možné dosáhnout jednomyslnosti, přijme rozhodnutí orgán určený členským státem.
Regionální výbor může požádat o pomoc odborníky.
Regionální výbor má tyto povinnosti: a) určit kategorie podniků, které se nacházejí v dané oblasti, a stanovit kvantitativní členění podniků v jednotlivých kategoriích, a přitom vycházet z dostupných statistických údajů;
b) určit počet vykazujících podniků v každé kategorii s ohledem na strukturu rozdělení uvedeného v písmeně a), určit počet vykazujících podniků stanovených pro své oblasti podle čl. 4 odst. 4 a stanovit potřebu řádného zastoupení každé kategorie podniků;
c) vybrat vykazující podniky s ohledem na ustanovení čl. 4 odst. 3) a s ohledem na vlastní rozhodnutí podle písmen a) a b) tohoto odstavce;
d) sestavit seznam vybraných podniků, přičemž u každého uvést - údaje zdůvodňující výběr a zařazení do dané kategorie,
- účetní středisko vybrané podle článku 8,
a tento seznam zaslat kontaktnímu orgánu určenému v článku 6.
5. Prováděcí pravidla k tomuto článku se stanoví postupem podle článku 19.
Článek 6
1. Každý členský stát jmenuje do dvou měsíců od vstupu tohoto nařízení v platnost kontaktní orgán.
2. Povinností kontaktního orgánu je: - informovat regionální výbory a účetní střediska o prováděcích pravidlech, která se jich týkají, a zajistit jednotnost používání těchto pravidel,
- sestavovat a posílat Komisi seznamy účetních středisek, která jsou ochotna a schopna vyhotovovat podnikové výkazy podle smluvních podmínek stanovených v článcích 9 a 14,
- předávat Komisi seznamy vykazujících podniků sestavené regionálními výbory v souladu s čl. 5 odst. 4, a to po prověření správnosti sestavení seznamů,
- shromažďovat podnikové výkazy zaslané kontaktnímu orgánu účetními středisky a ověřovat, zda byly správně vyplněny,
- posílat řádně vyplněné zemědělské podnikové výkazy Komisi,
- předávat regionálním výborům a účetním střediskům žádosti o informace uvedené v článku 16 a zasílat příslušné odpovědi Komisi.
3. Prováděcí pravidla k tomuto článku se stanoví postupem podle článku 19.
Článek 7
1. Každý vykazující podnik vyhotovuje svůj individuální anonymní podnikový výkaz.
2. Účetní údaje uvedené ve podnikovém výkazu musí umožňovat:
- zařazení vykazujícího podniku podle významných ukazatelů jeho produkčních faktorů,
- provádět kontrolu správnosti uváděných informací.
3. Druh účetních údajů uváděných v podnikovém výkazu, forma předkládání údajů a definice a pokyny týkající se těchto údajů se stanoví postupem podle článku 19.
Článek 8
Vedoucí zemědělského podniku, jehož podnik je vybrán jako vykazující podnik, si ze seznamu vypracovaného pro tento účel kontaktním orgánem zvolí účetní středisko ochotné vyhotovovat výkaz za jeho podnik na základě smluvních podmínek uvedených v článku 9.
Článek 9
1. Členský stát odpovídá za každoroční uzavírání smlouvy mezi příslušným orgánem jmenovaným tímto členským státem a mezi účetními středisky vybranými podle článku 8.
Touto smlouvou se účetní střediska zavazují vyhotovovat za paušální poplatek podnikové výkazy podle článku 7.
2. Smluvní podmínky, které musí být jednotné ve všech členských státech, se stanoví postupem podle článku 19.
Doplňující podmínky, které členský stát může do smlouvy zahrnout, se stanoví stejným postupem.
3. Plní-li povinnosti účetního střediska správní orgán, musí být tomuto orgánu jeho povinnosti oznámeny běžnou úřední cestou.
KAPITOLA III Sběr účetních údajů pro účely analýzy hospodářské činnosti zemědělských podniků
Článek 10
Ustanovení této kapitoly se týkají sběru účetních údajů pro účely analýzy hospodářské činnosti zemědělských podniků.
Článek 11
Postupem podle článku 19 se stanovují: - předměty analýz uvedených v čl. 1 odst. 2 písm. b) a
- prováděcí pravidla týkající se výběru a počtu vykazujících podniků, stanovená podle cílů každé analýzy.
Článek 12
1. Každý vykazující podnik, vybraný postupem podle čl. 11 druhé odrážky, vyplní speciální podnikový výkaz, který bude individuální a anonymní. Tento výkaz obsahuje účetní údaje požadované v čl. 7 odst. 2 a všechny další položky a individuální údaje účetního charakteru, které mohou jednotlivé analýzy vyžadovat.
2. Druh účetních údajů uváděných v tomto speciálním podnikovém výkazu, forma jejich předkládání, definice a pokyny týkající se těchto údajů se určí postupem podle článku 19.
3. Účetní střediska vybraná postupem podle článku 13 vypracovávají speciální podnikové výkazy.
Článek 13
Vedoucí zemědělského podniku, jehož podnik je vybrán podle čl. 11 druhé odrážky, si zvolí ze seznamu, vypracovaného pro tento účel kontaktním orgánem, účetní středisko ochotné vyhotovovat speciální podnikový výkaz za jeho podnik podle smluvních podmínek stanovených v článku 14.
Článek 14
1. Členský stát odpovídá za každoroční uzavírání smlouvy mezi příslušnými orgány jmenovanými tímto členským státem a účetním střediskem vybraným podle článku 13.
Touto smlouvou se účetní středisko zavazuje vyhotovovat za paušální poplatek speciální podnikové výkazy postupem podle článku 12.
2. Smluvní podmínky, které musí být jednotné ve všech členských státech, se stanoví postupem podle článku 19.
Doplňující podmínky, které mohou být členským státem do smlouvy zahrnuty, se stanoví stejným postupem.
3. Plní-li povinnosti účetního střediska správní orgán, musí být tento orgán o svých povinnostech informován běžnou úřední cestou.
KAPITOLA IV Obecná ustanovení
Článek 15
1. Zakazuje se používání individuálních účetních údajů nebo jiných podrobných informací, získaných při provádění tohoto nařízení, pro daňové účely.
2. Zveřejňování individuálních účetních údajů nebo jiných podrobných informací osobou, která vykonává nebo vykonávala činnost v rámci datové sítě a která získala znalost takových údajů při plnění svých povinností nebo jinak náhodně při výkonu svých povinností, je zakázáno.
3. Členské státy přijmou veškerá vhodná opatření k uložení sankcí za porušení ustanovení odstavce 2.
Článek 16
1. Regionální výbory a účetní střediska poskytnou Komisi veškeré informace v rámci své působnosti, které souvisejí s plněním jejich povinností při provádění tohoto nařízení a na které se Komise dotáže.
Dotazy a příslušné odpovědi se sdělují písemně prostřednictvím kontaktního orgánu.
2. Budou-li dodané informace nedostačující nebo nebudou-li sděleny v řádném časovém termínu, může Komise ve spolupráci s kontaktním orgánem vyslat odborníky, aby provedli nápravu na místě.
Článek 17
Zřizuje se výbor Společenství pro zemědělskou účetní datovou síť, dále jen "výbor Společenství".
Článek 18
1. Výbor Společenství se skládá ze zástupců členských států a Komise.
Každý členský stát je zastoupen ve výboru Společenství nanejvýše pěti členy.
Výboru Společenství předsedá zástupce Komise.
2. Použije-li se postup podle článku 19, je hlasům členských států přidělena váha podle čl. 148 odst. 2 Smlouvy. Předseda nehlasuje.
Článek 19
1. Má-li být zahájen postup podle tohoto článku, přednese věc výboru Společenství jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu, nebo na žádost zástupce některého členského státu.
2. Zástupce Komise předloží návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor Společenství zaujme stanovisko k opatřením ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci.
Stanovisko se přijímá většinou dvanácti hlasů.
3. Komise přijme opatření, která jsou okamžitě použitelná.
Pokud však tato opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru, sdělí je Komise neprodleně Radě. V tomto případě může Komise nejvýše o jeden měsíc ode dne tohoto sdělení odložit použitelnost opatření, o kterých rozhodla.
Rada může kvalifikovanou většinou ve lhůtě jednoho měsíce přijmout jiné rozhodnutí.
Článek 20
1. Výbor Společenství bude konzultován: a) za účelem prověření, zda byl výběr vykazujících podniků podle článku 5 proveden v souladu s článkem 4;
b) za účelem analýzy a hodnocení účetních údajů poskytovaných datovými sítěmi, zejména s ohledem na údaje pocházející mimo jiné z účetnictví zemědělských podniků, ze statistiky obecně a z účetnictví členských států.
2. Výbor Společenství se může zabývat jakoukoli jinou otázkou, kterou mu k posouzení předloží jeho předseda buď z vlastního podnětu, nebo na žádost zástupce některého členského státu.
Výbor Společenství je pravidelně informován o provozu datové sítě.
Článek 21
Předseda svolává zasedání výboru Společenství.
Komise poskytuje sekretářské služby pro výbor Společenství.
Výbor Společenství vypracuje svůj jednací řád.
Článek 22
1. Finanční prostředky na krytí nákladů na datovou síť, připadající přímo na platby paušálních poplatků účetním střediskům jako úhrada za výkon povinností uvedených v článcích 9 a 14, se zahrnují do rozpočtu Společenství do oddílu Komise.
2. Náklady na zřízení a činnost regionálních výborů a kontaktních orgánů se do rozpočtu Společenství nezahrnují.
Článek 23
Komise předloží Radě do 1. ledna 1970 úplnou zprávu o provozu datové sítě spolu s návrhy na změnu tohoto nařízení.
Toto nařízení je závazné v celém svém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Rady č. 174/65/EHS, 14/65/Euratom ze dne 28. prosince 1965, kterým se stanoví tabulky úmrtnosti a invalidity a očekávaný pohyb platů používané při výpočtu pojistně matematických hodnot stanovených ve služebním řádu úředníků Společenství
RADA EVROPSKÉHO HOSPODÁŘSKÉHO SPOLEČENSTVÍ
RADA EVROPSKÉHO SPOLEČENSTVÍ PRO ATOMOVOU ENERGII,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství pro atomovou energii,
s ohledem na nařízení č. 31 (EHS), č. 11 (ESAE) o služebním řádu úředníků a pracovním řádu ostatních zaměstnanců Evropského hospodářského společenství a Evropského společenství pro atomovou energii [1], a zejména na článek 39 přílohy VIII uvedeného služebního řádu,
s ohledem na stanovisko Prozatímního výboru pro služební řád,
s ohledem na stanovisko pojistných matematiků jmenovaných Radami,
vzhledem k tomu, že Rady jsou příslušné pro přijímání tabulek úmrtnosti a invalidity a očekávaného pohybu platů používaných při výpočtu pojistně matematických hodnot stanovených ve služebnímu řádu a jeho příloze VIII,
PŘIJALY TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Pro výpočet pojistně matematických hodnot stanovených v příloze VIII služebního řádu úředníků se používají: a) tabulky úmrtnosti a invalidity Heubeck-Fischer (Richttafeln für die Pensionversicherung 1956, René Fischer Verlag-Weissenburg/Bayern),
b) očekávaný pohyb platů založený na sazbě růstu 1,88 % za rok (r30 = 175).
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost se zpětnou působností ode dne 1. ledna 1962.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
ze dne 14. června 1966 o zřízení Stálého výboru pro osivo a sadbu v zemědělství, zahradnictví a lesnictví (66/399/EHS)
RADA EVROPSKÉHO HOSPODÁŘSKÉHO SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že směrnice o uvádění na trh osiva a sadby zřizují, aby zjednodušily provádění svých ustanovení, postup pro navázání úzké spolupráce mezi členskými státy a Komisí; že k dosažení této spolupráce by měl být ustaven výbor, jenž bude vykonávat úkoly, které mu svěřují tyto směrnice;
vzhledem k tomu, že je žádoucí, aby tato spolupráce zahrnovala všechny oblasti, na něž se vztahují tyto směrnice; že tento výbor by měl mít pravomoc posuzovat všechny otázky v těchto oblastech,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Zřizuje se Stálý výbor pro osivo a sadbu v zemědělství, zahradnictví a lesnictví (dále jen "výbor"), který se skládá ze zástupců členských států a předsedá mu zástupce Komise.
Článek 2
Výbor plní úkoly, které mu svěřují směrnice o uvádění na trh osiva a sadby, v případech a za podmínek v nich uvedených.
Může dále posuzovat veškeré další otázky z oblasti působnosti těchto směrnic, které mu přednese předseda buď z vlastního podnětu, nebo na žádost zástupce některého členského státu.
ze dne 14. června 1966 o uvádění osiva pícnin na trh (66/401/EHS)
RADA EVROPSKÉHO HOSPODÁŘSKÉHO SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 43 a 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Shromáždění1,
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru,
vzhledem k tomu, že produkce pícnin zaujímá v zemědělství Evropského hospodářského společenství významné místo;
vzhledem k tomu, že uspokojivé výsledky při pěstování pícnin do značné míry závisejí na použití vhodného osiva; že proto některé členské státy již po nějakou dobu omezují uvádění osiva pícnin na trh na vysoce jakostní osivo; že tyto členské státy využívají výsledků systematického šlechtění probíhajícího již po několik desetiletí, jímž byly získány dostatečně stálé a uniformní odrůdy pícnin, od nichž lze s ohledem na jejich vlastnosti očekávat značné výhody pro zamýšlené použití;
vzhledem k tomu, že vyšší výnosnosti při pěstování pícnin ve Společenství bude dosaženo tím, že členské státy budou při výběru odrůd povolených pro uvádění na trh uplatňovat jednotná a co nejpřísnější pravidla;
vzhledem k tomu, že omezení uvádění na trh na určité odrůdy je však důvodné jen tehdy, je-li současně zajištěno, že uživatelé mohou osivo těchto odrůd také skutečně získat;
vzhledem k tomu, že některé členské státy uplatňují k tomuto účelu systémy uznávání, jehož účelem je prostřednictvím úředních zkoušek zajišťovat odrůdovou pravost a odrůdovou čistotu;
vzhledem k tomu, že takové systémy již existují na mezinárodní úrovni; že Organizace pro hospodářskou spolupráci a rozvoj vytvořila systém pro odrůdové uznávání osiva pícnin, které je určeno pro mezinárodní obchod;
vzhledem k tomu, že je žádoucí vytvořit na základě zkušeností s tímto systémem a s odpovídajícími vnitrostátními systémy jednotný systém uznávání pro Společenství;
vzhledem k tomu, že tento systém by se měl vztahovat jak na obchod mezi členskými státy, tak na uvádění na domácí trhy;
vzhledem k tomu, že obecně by mělo být možné uvádět osivo pícnin pro jakékoliv použití na trh pouze tehdy, pokud bylo v souladu s pravidly pro uznávání úředně přezkoušeno a uznáno jako základní osivo nebo jako certifikované osivo anebo, v případě některých rodů a druhů, úředně přezkoušeno a připuštěno jako obchodní osivo; že volba termínů "základní osivo" a "certifikované osivo" vychází ze stávající mezinárodní terminologie;
vzhledem k tomu, že je třeba připustit obchodní osivo z toho důvodu, že ne všechny rody a druhy pícnin se šlechtitelským významem již poskytly žádoucí odrůdy nebo dostatečné množství osiva stávajících odrůd k pokrytí potřeb Společenství; že je proto v případě určitých rodů a druhů nezbytné připustit osivo pícnin, které nepatří k určité odrůdě, ale splňuje všechny ostatní požadavky;
vzhledem k tomu, že osivo pícnin, které není uváděno na trh, by mělo být pro malý hospodářský význam vyloučeno z oblasti působnosti pravidel Společenství; že právo členských států přijmout pro toto osivo zvláštní předpisy nesmí být dotčeno;
vzhledem k tomu, že by se pravidla Společenství neměla vztahovat na osivo, které je prokazatelně určeno k vývozu do třetích zemí;
vzhledem k tomu, že ke zlepšení genetické hodnoty i vnější jakosti osiva pícnin ve Společenství by měly být stanoveny některé podmínky týkající se technické čistoty a klíčivosti;
vzhledem k tomu, že k zajištění pravosti osiva musí být stanovena pravidla Společenství pro balení, odběry vzorků, uzavírání a označovaní; že k tomuto účelu musí návěsky uvádět údaje nezbytné pro výkon úřední kontroly a pro informování spotřebitele a musí odkazovat na uznání uznaného osiva různých kategorií na úrovni Společenství;
vzhledem k tomu, že některé členské státy potřebují pro zvláštní výsevní účely směsi osiva pícnin několika rodů a druhů; že je třeba k této potřebě přihlédnout a povolit členským státům připouštět takové směsi za určitých podmínek;
vzhledem k tomu, že členské státy by měly přijmout vhodná kontrolní opatření, aby bylo při uvádění osiva na trh zajištěno dodržování požadavků na jakost a předpisů o zachování pravosti;
vzhledem k tomu, že uvádění na trh osiva, které tyto podmínky splňuje, by mělo podléhat pouze těm omezením, která stanoví pravidla Společenství, aniž je dotčen článek 36 Smlouvy;
vzhledem k tomu, že v první etapě, až do vytvoření společného katalogu odrůd, by měla tato omezení zahrnovat zejména právo členských států omezit uvádění na trh uznaného osiva různých kategorií pouze na osivo odrůd, které mají krajinnou a užitnou hodnotu pro jejich území;
vzhledem k tomu, že je nezbytné uznat za určitých podmínek osivo, které bylo v jiných zemích získáno množením základního osiva uznaného v některém členském státě, za rovnocenné s osivem množeným v uvedeném členském státě;
vzhledem k tomu, že je na druhé straně žádoucí stanovit, že osivo pícnin sklizené ve třetích zemích může být uváděno na trh ve Společenství pouze tehdy, pokud poskytuje stejnou záruku jako osivo, které bylo úředně uznáno nebo úředně připuštěno jako obchodní osivo ve Společenství a které je v souladu s pravidly Společenství;
vzhledem k tomu, že v obdobích, kdy dochází k obtížím v zásobování uznaným osivem různých kategorií nebo obchodním osivem, je třeba přechodně připustit osivo vyhovující méně přísným požadavkům;
vzhledem k tomu, že za účelem harmonizace technických metod uznávání v jednotlivých členských státech a z toho důvodu, aby bylo v budoucnu možné porovnávat osiva uznaná ve Společenství a osiva pocházející ze třetích zemí, by měla být v členských státech zřízena zkušební pole Společenství pro každoroční následné kontroly certifikovaného osiva různých kategorií;
vzhledem k tomu, že by Komisi mělo být svěřeno přijímání některých prováděcích opatření; že pro snazší provádění zamýšlených opatření je třeba stanovit postup úzké spolupráce mezi členskými státy a Komisí v rámci Stálého výboru pro osivo a sadbu v zemědělství, zahradnictví a lesnictví,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Tato směrnice se vztahuje na osivo pícnin uváděné na trh ve Společenství bez ohledu na jeho využití.
Článek 2
Pro účely této směrnice se rozumí: A. "pícninami" rostliny těchto rodů a druhů: a) Gramineae trávy Agrostis spp. psineček
B. "základním osivem": 1. "osivem šlechtěných odrůd" osivo, a) které bylo vypěstováno na odpovědnost pěstitele podle zásad udržovacího šlechtění odrůdy ;
b) které je určeno k produkci osiva kategorie "certifikované osivo" ;
c) které, s výhradou článku 4, vyhovuje požadavkům na základní osivo stanoveným v přílohách I a II ; a
d) u kterého bylo úřední zkouškou ověřeno splnění výše uvedených požadavků.
2. "osivem místních odrůd" osivo, a) které bylo vypěstováno pod úředním dohledem z materiálu úředně připuštěného jako místní odrůda na jednom nebo více hospodářstvích v rámci přesně ohraničené oblasti původu ;
b) které je určeno k produkci osiva kategorie "certifikované osivo" ;
c) které, s výhradou článku 4, vyhovuje požadavkům na základní osivo stanoveným v přílohách I a II ; a
d) u kterého bylo úřední zkouškou ověřeno splnění výše uvedených požadavků.
C. "certifikovaným osivem" osivo, a) které pochází ze základního osiva nebo certifikovaného osiva určité odrůdy ;
b) které je určeno k produkci osiva kategorie "certifikované osivo" nebo rostlin;
c) které, s výhradou čl. 4 písm. b), vyhovuje požadavkům na certifikované osivo stanoveným v přílohách I a II ; a
d) u kterého bylo úřední zkouškou ověřeno splnění výše uvedených požadavků. D. "obchodním osivem" osivo,
a) které vykazuje druhovou pravost ;
b) které, s výhradou čl. 4 písm. b), vyhovuje požadavkům na obchodní osivo stanoveným v příloze II ; a
c) u kterého bylo úřední zkouškou ověřeno splnění výše uvedených požadavků.
E. "úředními opatřeními" opatření, která provádějí a) státní orgány nebo
b) veřejnoprávní nebo soukromoprávní právnické osoby jednající jménem státu nebo
c) v případě pomocných činností, které rovněž podléhají dohledu státu, přísežné fyzické osoby
za podmínky, že osoby uvedené v písmenech b) a c) nemají osobní zájem na výsledku těchto opatření.
Článek 3
1. Členské státy stanoví, že na trh lze uvádět pouze osivo
Dactylis glomerata L.,
Festuca arundinacea Schreb.,
Festuca pratensis Huds.,
Festuca rubra L.,
Lolium spp.,
Phleum pratense L.,
Medicago sativa L.,
Medicago varia Martyn,
Pisum arvense L.,
Trifolium repens L.,
které bylo úředně uznáno jako základní osivo nebo certifikované osivo a které vyhovuje požadavkům stanoveným v příloze II.
2. Členské státy stanoví, že na trh lze uvádět pouze to osivo pícnin jiných rodů a druhů, než které jsou uvedeny v odstavci 1, které bylo buď úředně uznáno jako základní osivo nebo certifikované osivo, anebo jde o obchodní osivo, a které dále vyhovuje požadavkům stanoveným v příloze II.
3. Komise může postupem podle článku 21 stanovit, že po uplynutí určených lhůt lze uvádět na trh pouze to osivo pícnin jiných rodů a druhů, než které jsou uvedeny v odstavci 1, které bylo úředně uznáno jako základní osivo nebo certifikované osivo.
4. Členské státy zajistí, aby úřední zkoušky osiva probíhaly v souladu s obvyklými mezinárodními metodami, pokud tyto metody existují.
5. Členské státy mohou stanovit odchylky od odstavců 1 a 2 a) pro šlechtitelské osivo generací předcházejících základnímu osivu,
b) pro pokusy nebo pro vědecké účely,
c) pro účely šlechtění,
d) pro nezpracované osivo, které se uvádí na trh k opatření obalem, pokud je zajištěna pravost tohoto osiva.
Článek 4
Členské státy však mohou odchylně od článku 3 povolit, a) aby bylo úředně uznáno a uváděno na trh základní osivo obilovin, které nevyhovuje požadavkům klíčivosti stanoveným v příloze II; obdobná odchylka se vztahuje i na certifikované osivo Trifolium pratense, pokud je toto osivo určeno pro další produkci certifikovaného osiva.
V uvedených případech přijmou členské státy veškerá nezbytná opatření, aby dodavatel zaručil určitou klíčivost, kterou při uvádění na trh uvede na zvláštní návěsce, která musí obsahovat jeho jméno, adresu a číslo partie;
b) aby v zájmu rychlejšího zásobování osivem bylo úředně uznáno a uváděno na trh až po prvního obchodního příjemce osivo kategorií "základní osivo" nebo "certifikované osivo", u kterého dosud nebyly ukončeny úřední zkoušky týkající se vyhovění požadavkům klíčivosti stanoveným v příloze II.
Uznání se provede pouze po předložení předběžného protokolu o analýze osiva a za podmínky, že je uvedeno jméno a adresa prvního příjemce.
Budou přijata veškerá nezbytná opatření, aby dodavatel zaručil klíčivost vyplývající z předběžné analýzy.
Tuto klíčivost uvede dodavatel při uvádění na trh na zvláštní návěsce, která musí obsahovat jeho jméno a adresu a číslo partie.
S výjimkou případů množení mimo Společenství uvedených v článku 15 se tato ustanovení nevztahují na osivo dovážené ze třetích zemí.
Článek 5
Pokud jde o požadavky stanovené v přílohách I a II, mohou členské státy stanovit pro uznávání tuzemské produkce a pro zkoušení tuzemského obchodního osiva dodatečné nebo přísnější požadavky.
Článek 6
1. Každý členský stát sestaví seznam odrůd pícnin, které jsou na jeho území úředně povoleny pro uznávání osiva; seznam udává hlavní morfologické nebo fyziologické znaky umožňující rozlišovat mezi odrůdami rostlin přímo pocházejícími z osiva kategorie "certifikované osivo", a úředně stanovený nejvyšší počet generací po základním osivu připuštěných k uznávání pro každou odrůdu.
U místních odrůd uvádí seznam oblast původu.
2. U hybridů a syntetických odrůd je třeba sdělit genetické komponenty orgánům příslušným povolovat odrůdy a uznávat osivo.
Členské státy zajistí, aby výsledky zkoušek genetických komponent a jejich popis byly na žádost šlechtitele považovány za důvěrné.
3. Odrůda se povolí teprve tehdy, pokud bylo úředními zkouškami nebo zkouškami pod úředním dohledem, zejména pěstitelskými zkouškami, ověřeno, že odrůda je dostatečně homogenní a stálá.
4. Povolené odrůdy se pravidelně úředně kontrolují.
Není-li již některá z podmínek pro povolení pro uznávání osiva splněna, povolení odrůdy se zruší a odrůda se ze seznamu vymaže.
5. Seznam a veškeré jeho změny se neprodleně oznámí Komisi, která je sdělí ostatním členským státům.
Článek 7
1. Členské státy stanoví, že v průběhu kontroly odrůd, při zkouškách osiva pro uznání a při zkouškách obchodního osiva musí být vzorky odebírány úředně pomocí vhodných metod.
2. Při zkouškách osiva pro uznání a při zkouškách obchodního osiva musí být vzorky odebírány z homogenních partií.
Maximální hmotnost partie a minimální hmotnost vzorku jsou uvedeny v příloze III.
Článek 8
1. Členské státy stanoví, že základní, certifikované a obchodní osivo smí být uváděno na trh pouze v dostatečně homogenních dodávkách a v uzavřených baleních, která jsou opatřena uzávěrem a označena podle článků 9 a 10.
2. Členské státy mohou pro prodej malých množství konečnému spotřebiteli stanovit odchylky od odstavce 1 týkající se balení, uzávěru a označení.
Článek 9
1. Členské státy stanoví, že balení základního, certifikovaného a obchodního osiva musí být úředně uzavřena tak, aby byl uzávěr při otevření znehodnocen a nemohl být znovu použit.
2. Balení mohou být znovu uzavřena pouze úředně. V tomto případě se na návěsce podle čl. 10 odst. 1 uvede, že se jedná o opětovné uzavření, dále datum opětovného uzavření a orgán, který je provedl.
Článek 10
1. Členské státy stanoví, že balení základního, certifikovaného a obchodního osiva
a) musí být na vnější straně opatřena úřední návěskou podle přílohy IV v některém z úředních jazyků Společenství; návěska je připevněna úředním uzávěrem; barva návěsky je pro základní osivo bílá, pro certifikované osivo první generace po základním osivu modrá, pro certifikované osivo dalších generací po základním osivu červená a pro obchodní osivo tmavě žlutá; pro obchod mezi členskými státy musí být návěska opatřena datem úředního uzavření.
Pokud v případech uvedených v čl.
4 písm. a) základní osivo a certifikované osivo nevyhovuje požadavkům klíčivosti stanoveným v příloze II, vyznačí se tato skutečnost na návěsce;
b) musí uvnitř obsahovat úřední doložku v barvě návěsky obsahující údaje stanovené pro návěsku v příloze IV.
Tato doložka není požadována, pokud jsou údaje na balení vytištěny nesmazatelnou barvou.
2. Členské státy mohou a) požadovat, aby na návěsce bylo ve všech případech uvedeno datum úředního uzavření;
b) pro malá balení stanovit odchylky od odstavce 1.
Článek 11
Není dotčeno právo členských států stanovit, že balení tuzemského nebo dováženého základního, certifikovaného nebo obchodního osiva musí být při uvádění na trh na jejich území opatřena návěskou dodavatele i v jiných případech, než které jsou stanoveny v článku 4.
Článek 12
Členské státy stanoví, že každé chemické ošetření základního, certifikovaného nebo obchodního osiva musí být uvedeno buď na úřední návěsce, nebo na návěsce dodavatele, a na balení nebo uvnitř balení.
Článek 13
1. Členské státy mohou povolit uvádění osiva pícnin na trh ve směsích osiva různých rodů a druhů pícnin a ve směsích s osivem rostlin, které nejsou pícninami ve smyslu této směrnice, pokud jsou jednotlivé složky směsi před smícháním v souladu s pravidly pro uvádění na trh, která se na ně vztahují.
2. Použijí se články 8, 9 a 11 a rovněž článek 10 s tím rozdílem, že barva návěsky je v případě směsí zelená.
Článek 14
1. Členské státy zajistí, aby uvádění na trh základního a certifikovaného osiva, které bylo úředně uznáno a jehož balení byla úředně označena a uzavřena v souladu s touto směrnicí, a obchodního osiva, jehož balení byla úředně označena a uzavřena v souladu s touto směrnicí, podléhalo pouze omezením na základě jeho vlastností, opatření ke zkoušení, označování a uzavírání, která stanoví tato směrnice.
2. Členské státy mohou a) stanovit, pokud nevstoupily v platnost předpisy Komise podle čl. 3 odst. 3, že po uplynutí určitých lhůt lze na trh uvádět pouze to osivo jiných rodů a druhů pícnin, než které jsou uvedeny v čl. 3 odst. 1, které bylo úředně uznáno jako základní osivo nebo certifikované osivo;
b) přijmout předpisy o nejvyšší povolené vlhkosti pro uvádění na trh;
c) omezit uvádění na trh certifikovaného osiva pícnin na osivo první generace po základním osivu;
d) až do zavedení společného katalogu odrůd, k čemuž musí dojít nejpozději dne 1. ledna 1970, omezit uvádění osiva obilovin na trh na osivo odrůd, které jsou zapsány ve vnitrostátním seznamu vycházejícím z krajinné a užitné hodnoty pro jejich území; podmínky pro zápis do tohoto seznamu jsou pro odrůdy pocházející z ostatních členských států stejné jako pro domácí odrůdy.
Článek 15
Členské státy stanoví, že osivo pícnin, které pochází bezprostředně ze základního osiva uznaného v některém členském státě a které bylo sklizeno v jiném členském státě nebo v některé třetí zemi, je rovnocenné certifikovanému osivu z první generace po základním osivu sklizeném ve státě, který vyprodukoval základní osivo, pokud bylo na jeho množitelském porostu podrobeno inspekci vyhovující požadavkům stanoveným v příloze I a pokud bylo úřední zkouškou ověřeno, že splňuje požadavky stanovené v příloze II pro certifikované osivo.
Článek 16
1. Rada na návrh Komise kvalifikovanou většinou určí, a) zda v případě uvedeném v článku 15 inspekce prováděné v určité třetí zemi vyhovují požadavkům stanoveným v příloze I,
b) zda osivo pícnin sklizené v určité třetí zemi, které poskytuje stejné záruky vlastností a opatření provedených k jeho zkoušení, zajištění jeho pravosti, jeho označování a jeho kontroly, je v tomto ohledu rovnocenné základnímu osivu, certifikovanému osivu nebo obchodnímu osivu, které bylo sklizeno ve Společenství a které odpovídá této směrnici.
2. Členské státy mohou určení podle odstavce 1 provádět samy, dokud tak podle uvedeného odstavce neučiní Rada.
Toto právo zaniká dnem 1. července 1969.
Článek 17
1. K překonání přechodných obtíží ve všeobecném zásobování základním, certifikovaným nebo obchodním osivem, které se vyskytnou alespoň v jednom členském státě a které nelze odstranit v rámci Společenství, zmocní Komise postupem podle článku 21 jeden nebo více členských států, aby povolily na určité období stanovené Komisí uvádění na trh osiva kategorie vyhovující méně přísným požadavkům.
2. Pokud jde o kategorii osiva určité odrůdy, má úřední návěska barvu stejnou jako ta, která je stanovena pro odpovídající kategorii, a v ostatních případech stejnou jako návěska stanovená pro obchodní osivo.
V každém případě musí být na návěsce uvedeno, že se jedná o osivo kategorie vyhovující méně přísným požadavkům.
Článek 18
Tato směrnice se nevztahuje na osivo pícnin, které je prokazatelně určeno k vývozu do třetích zemí.
Článek 19
Členské státy přijmou veškerá nezbytná opatření, aby osivo pícnin mohlo být v průběhu uvádění na trh alespoň namátkově úředně kontrolováno s ohledem na dodržování požadavků stanovených touto směrnicí.
Článek 20
1. Ve Společenství se založí srovnávací pole, na kterých se každý rok provede následná kontrola odebraných vzorků certifikovaného osiva pícnin.
Tato pole podléhají kontrole prováděné výborem uvedeným v článku 21.
2. V první etapě slouží srovnávací zkoušky k harmonizaci technických metod uznávání, aby bylo dosaženo srovnatelnosti výsledků.
Jakmile bude tohoto cíle dosaženo, bude o srovnávacích zkouškách každoročně podávána zpráva o činnosti, která se důvěrně sdělí členským státům a Komisi.
Komise stanoví postupem podle článku 21 datum, ke kterému bude zpráva podána poprvé.
3. Komise vydá postupem podle článku 21 opatření nezbytná k provádění srovnávacích zkoušek.
Do srovnávacích zkoušek lze zahrnout osivo pícnin sklizené ve třetích zemích.
Článek 21
1. Má-li být zahájen postup podle tohoto článku, přednese věc Stálému výboru pro osivo a sadbu v zemědělství, zahradnictví a lesnictví, zřízenému rozhodnutím Rady ze dne 14. června 19662 (dále jen "výbor") jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu, nebo na žádost zástupce členského státu.
2. Hlasům členských států ve výboru je přidělena váha stanovená v čl. 148 odst. 2 Smlouvy. Předseda nehlasuje.
3. Zástupce Komise předloží návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k opatřením ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci.
Stanovisko se přijme většinou dvanácti hlasů.
4. Komise přijme opatření, která jsou okamžitě použitelná.
Pokud však tato opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru, sdělí je Komise neprodleně Radě.
V tomto případě může Komise nejvýše o jeden měsíc ode dne tohoto sdělení odložit použitelnost opatření, o kterých rozhodla.
Rada může kvalifikovanou většinou ve lhůtě jednoho měsíce přijmout jiné rozhodnutí.
Článek 22
Touto směrnicí nejsou dotčeny vnitrostátní právní předpisy odůvodněné ochranou zdraví a života lidí, zvířat nebo rostlin nebo ochranou průmyslového a obchodního vlastnictví.
Článek 23
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s čl. 14 odst.
1 nejpozději do 1. července 1968 a s ostatními ustanoveními této směrnice a jejích příloh nejpozději do 1. července 1969. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 24
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 14. června 1966 o uvádění osiva obilovin na trh
(66/402/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 a 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Shromáždění1,
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru,
vzhledem k tomu, že produkce obilovin zaujímá v zemědělství Evropského hospodářského společenství mimořádně významné místo;
vzhledem k tomu, že uspokojivé výsledky při pěstování obilovin do značné míry závisejí na použití vhodného osiva; že proto některé členské státy již po nějakou dobu omezují uvádění osiva obilovin na trh na vysoce jakostní osivo; že tyto členské státy využívají výsledků systematického šlechtění probíhajícího již po několik desetiletí, jímž byly získány dostatečně stálé a uniformní odrůdy obilovin, od nichž lze s ohledem na jejich vlastnosti očekávat značné výhody pro zamýšlené použití;
vzhledem k tomu, že vyšší výnosnosti při pěstování obilovin ve Společenství bude dosaženo tím, že členské státy budou při výběru odrůd povolených pro uvádění na trh uplatňovat jednotná a co nejpřísnější pravidla;
vzhledem k tomu, že omezení uvádění na trh na určité odrůdy je však důvodné jen tehdy, je-li současně zajištěno, že zemědělci mohou osivo těchto odrůd také skutečně získat;
vzhledem k tomu, že některé členské státy uplatňují k tomuto účelu systémy uznávání, jehož účelem je prostřednictvím úředních zkoušek zajišťovat odrůdovou pravost a odrůdovou čistotu;
vzhledem k tomu, že takové systémy již existují na mezinárodní úrovni; že Organizace spojených národů pro výživu a zemědělství doporučila minimální normy pro uznávání osiva kukuřice v evropských a středomořských zemích; že Organizace pro hospodářskou spolupráci a rozvoj dále vytvořila systém pro odrůdové uznávání osiva pícnin, které je určeno pro mezinárodní obchod;
vzhledem k tomu, že je žádoucí vytvořit na základě zkušeností s těmito systémy jednotný systém uznávání pro Společenství;
vzhledem k tomu, že tento systém by se měl vztahovat jak na obchod mezi členskými státy, tak na uvádění na domácí trhy;
vzhledem k tomu, že obecně by mělo být možné uvádět osivo obilovin na trh pouze tehdy, pokud bylo v souladu s pravidly pro uznávání úředně přezkoušeno a uznáno jako základní osivo nebo jako certifikované osivo; že volba termínů "základní osivo" a "certifikované osivo" vychází ze stávající mezinárodní terminologie;
vzhledem k tomu, že osivo obilovin, které není uváděno na trh, by mělo být pro malý hospodářský význam vyloučeno z oblasti působnosti pravidel Společenství; že právo členských států přijmout pro toto osivo zvláštní předpisy nesmí být dotčeno;
vzhledem k tomu, že by se pravidla Společenství neměla vztahovat na osivo, které je prokazatelně určeno k vývozu do třetích zemí;
vzhledem k tomu, že ke zlepšení genetické hodnoty i vnější jakosti osiva obilovin ve Společenství by měly být stanoveny některé podmínky týkající se technické čistoty, klíčivosti a zdravotního stavu;
vzhledem k tomu, že k zajištění pravosti osiva musí být stanovena pravidla Společenství pro balení, odběry vzorků, uzavírání a označovaní; že k tomuto účelu musí návěsky uvádět údaje nezbytné pro výkon úřední kontroly a pro informování zemědělců a musí odkazovat na uznání na úrovni Společenství;
vzhledem k tomu, že některé členské státy potřebují pro zvláštní výsevní účely směsi osiva obilovin několika druhů; že je třeba k této potřebě přihlédnout a povolit členským státům připouštět takové směsi za určitých podmínek;
vzhledem k tomu, že členské státy by měly přijmout vhodná kontrolní opatření, aby bylo při uvádění osiva na trh zajištěno dodržování požadavků na jakost a předpisů o zachování pravosti;
vzhledem k tomu, že uvádění na trh osiva, které tyto podmínky splňuje, by mělo podléhat pouze těm omezením, která stanoví pravidla Společenství, aniž je dotčen článek 36 Smlouvy, s výjimkou případů, kdy pravidla Společenství stanovují tolerance pro výskyt škodlivých organismů;
vzhledem k tomu, že v první etapě, až do vytvoření společného katalogu odrůd, by měla tato omezení zahrnovat zejména právo členských států omezit uvádění osiva na trh pouze na osivo odrůd, které mají krajinnou a užitnou hodnotu pro jejich území;
vzhledem k tomu, že je nezbytné uznat za určitých podmínek osivo, které bylo v jiných zemích získáno množením základního osiva uznaného v některém členském státě, za rovnocenné s osivem množeným v uvedeném členském státě;
vzhledem k tomu, že je na druhé straně žádoucí stanovit, že osivo obilovin sklizené ve třetích zemích může být uváděno na trh ve Společenství pouze tehdy, pokud poskytuje stejnou záruku jako osivo, které bylo úředně uznáno ve Společenství a které je v souladu s pravidly Společenství;
vzhledem k tomu, že v obdobích, kdy dochází k obtížím v zásobování uznaným osivem různých kategorií, je třeba přechodně připustit osivo vyhovující méně přísným požadavkům;
vzhledem k tomu, že za účelem harmonizace technických metod uznávání v jednotlivých členských státech a z toho důvodu, aby bylo v budoucnu možné porovnávat osiva uznaná ve Společenství a osiva pocházející ze třetích zemí, by měla být v členských státech zřízena zkušební pole Společenství pro každoroční následné kontroly certifikovaného osiva různých kategorií;
vzhledem k tomu, že by Komisi mělo být svěřeno přijímání některých prováděcích opatření; že pro snazší provádění zamýšlených opatření je třeba stanovit postup úzké spolupráce mezi členskými státy a Komisí v rámci Stálého výboru pro osivo a sadbu v zemědělství, zahradnictví a lesnictví,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Tato směrnice se vztahuje na osivo obilovin uváděné na trh ve Společenství.
Článek 2
1. Pro účely této směrnice se rozumí: A. "obilovinami" rostliny těchto druhů:
Hordeum polystichum L. ječmen šestiřadý,
Zea mays L. kukuřice; B. "odrůdami, hybridy a inbredními liniemi kukuřice":
a) "volně sprašovanou odrůdou" dostatečně uniformní a stálá odrůda; b) "inbrední linií" dostatečně uniformní a stálá linie, která byla získána z několika po sobě následujících generací umělým samosprášením doprovázeným selekcí nebo rovnocennými opatřeními;
c) "jednoduchým hybridem" první generace pocházející z křížení mezi dvěma inbredními liniemi, definovaného pěstitelem;
d) "dvojitým hybridem" první generace pocházející z křížení mezi dvěma jednoduchými hybridy, definovaného pěstitelem;
e) "tříliniovým hybridem" první generace pocházející z křížení mezi inbrední linií a jednoduchým hybridem, definovaným pěstitelem;
f) "hybridem top-cross" první generace pocházející z křížení mezi inbrední linií nebo jednoduchým hybridem a volně sprašovanou odrůdou, definovaného pěstitelem;
g) "meziodrůdovým hybridem" první generace pocházející z křížení mezi rostlinami vypěstovanými ze základního osiva dvou volně sprašovaných odrůd, definovaného pěstitelem;
C. "základním osivem" (oves, ječmen, rýže, pšenice, pšenice špalda, žito) osivo, a) které bylo vypěstováno na odpovědnost pěstitele podle zásad udržovacího šlechtění odrůdy ;
b) které je určeno k produkci buď osiva kategorie "certifikované osivo", nebo kategorií "certifikované osivo první generace" nebo "certifikované osivo druhé generace" ;
c) které, s výhradou čl. 4 odst. 1 písm. a), vyhovuje požadavkům na základní osivo stanoveným v přílohách I a II ; a
d) u kterého bylo úřední zkouškou ověřeno splnění výše uvedených požadavků; D. "základním osivem" (kukuřice):
1. volně sprašovaných odrůd: osivo, a) které bylo vypěstováno na odpovědnost pěstitele podle zásad udržovacího šlechtění odrůdy ;
b) které je určeno k produkci osiva této odrůdy kategorie "certifikované osivo", hybridů top-cross nebo meziodrůdových hybridů ;
c) které, s výhradou článku 4, vyhovuje požadavkům na základní osivo stanoveným v přílohách I a II ; a
d) u kterého bylo úřední zkouškou ověřeno splnění výše uvedených požadavků;
2. inbredních linií: osivo, a) které, s výhradou článku 4, vyhovuje požadavkům na základní osivo stanoveným v přílohách I a II ; a
b) u kterého bylo úřední zkouškou ověřeno splnění výše uvedených požadavků;
3. jednoduchých hybridů: osivo, a) které je určeno k produkci dvojitých hybridů, tříliniových hybridů nebo hybridů "Top-cross" ;
b) které, s výhradou článku 4, vyhovuje požadavkům na základní osivo stanoveným v přílohách I a II ; a
c) u kterého bylo úřední zkouškou ověřeno splnění výše uvedených požadavků;
E. "certifikovaným osivem" (žito, kukuřice) osivo, a) které pochází bezprostředně ze základního osiva ;
b) které je určeno pro jiné účely než k produkci osiva obilovin ;
c) které, s výhradou čl. 4 odst. 1 písm. b) a odst. 2, vyhovuje požadavkům stanoveným na certifikované osivo stanoveným v přílohách I a II ; a
d) u kterého bylo úřední zkouškou ověřeno splnění výše uvedených požadavků;
F. "certifikovaným osivem první generace" (oves, ječmen, rýže, pšenice, pšenice špalda) osivo, a) které pochází bezprostředně ze základního osiva určité odrůdy ;
b) které je určeno buď k produkci osiva kategorie "certifikované osivo druhé generace", nebo k jiným účelům k produkci osiva obilovin ;
c) které vyhovuje požadavkům na certifikované osivo první generace stanoveným v přílohách I a II ; a
d) u kterého bylo úřední zkouškou ověřeno splnění výše uvedených požadavků;
G. "certifikovaným osivem druhé generace" (oves, ječmen, rýže, pšenice, pšenice špalda) osivo, a) které pochází bezprostředně ze základního osiva nebo z certifikovaného osiva první generace určité odrůdy ;
b) které je určeno k jiným účelům než k produkci osiva obilovin ;
c) které vyhovuje požadavkům na certifikované osivo druhé generace stanoveným v přílohách I a II ; a
d) u kterého bylo úřední zkouškou ověřeno splnění výše uvedených požadavků;
H. "úředními opatřeními" opatření, která provádějí a) státní orgány nebo
b) veřejnoprávní nebo soukromoprávní právnické osoby jednající jménem státu nebo
c) v případě pomocných činností, které rovněž podléhají dohledu státu, přísežné fyzické osoby
za podmínky, že osoby uvedené v písmenech b) a c) nemají osobní zájem na výsledku těchto opatření.
2. Členské státy mohou a) zahrnout do kategorie "základní osivo" více generací a tuto kategorii dále rozdělit podle generací ;
b) stanovit, že úřední zkoušky klíčivosti a technické čistoty se při uznávacím řízení neprovádějí u všech partií, pokud neexistují pochybnosti o dodržení příslušných požadavků stanovených v příloze II.
Článek 3
1. Členské státy stanoví, že na trh lze uvádět pouze osivo obilovin, které bylo úředně uznáno jako základní osivo, certifikované osivo, certifikované osivo první generace nebo certifikované osivo druhé generace a které vyhovuje požadavkům stanoveným v příloze II.
2. Členské státy stanoví pro účely uznávání a uvádění na trh maximální vlhkosti pro základní osivo a certifikované osivo všech kategorií.
3. Členské státy zajistí, aby úřední zkoušky osiva probíhaly v souladu s obvyklými mezinárodními metodami, pokud tyto metody existují.
4. Členské státy mohou stanovit odchylky od odstavců 1 a 2 a) pro šlechtitelské osivo generací předcházejících základnímu osivu ;
b) pro pokusy nebo pro vědecké účely ;
c) pro účely šlechtění,
d) pro nezpracované osivo, které se uvádí na trh ke zpracování, pokud je zajištěna pravost tohoto osiva.
Článek 4
1. Členské státy však mohou odchylně od článku 3 povolit, a) aby bylo úředně uznáno a uváděno na trh základní osivo obilovin, které nevyhovuje požadavkům klíčivosti stanoveným v příloze II; za tímto účelem přijmou veškerá nezbytná opatření, aby dodavatel zaručil určitou klíčivost, kterou při uvádění na trh uvede na zvláštní návěsce, která musí obsahovat jeho jméno, adresu a číslo partie;
b) aby v zájmu rychlejšího zásobování osivem kukuřice bylo úředně uznáno a uváděno na trh až po prvního obchodního příjemce osivo kategorií "základní osivo" nebo "certifikované osivo", u kterého dosud nebyly ukončeny úřední zkoušky týkající se vyhovění požadavkům klíčivosti stanoveným v příloze II.
Uznání se provede pouze po předložení předběžného protokolu o analýze osiva a za podmínky, že je uvedeno jméno a adresa prvního příjemce.
Budou přijata veškerá nezbytná opatření, aby dodavatel zaručil klíčivost vyplývající z předběžné analýzy.
Tuto klíčivost uvede dodavatel při uvádění na trh na zvláštní návěsce, která musí obsahovat jeho jméno a adresu a číslo partie.
S výjimkou případů množení mimo Společenství uvedených v článku 15 se tato ustanovení nevztahují na osivo dovážené ze třetích zemí.
2. Členské státy mohou pro osivo kukuřice snížit minimální klíčivost stanovenou v příloze II až na 85 % čistého osiva.
Článek 5
Pokud jde o požadavky stanovené v přílohách I a II, mohou členské státy stanovit pro uznávání tuzemské produkce dodatečné nebo přísnější požadavky.
Článek 6
1. Každý členský stát sestaví seznam odrůd obilovin, které jsou na jeho území úředně přijaty pro uznávání osiva.
Odrůda se povolí teprve tehdy, pokud bylo úředními zkouškami nebo zkouškami pod úředním dohledem, zejména pěstitelskými zkouškami, během dvou a u žita a volně sprašovaných odrůd kukuřice během tří po sobě následujících let ověřeno a) u ovsa, ječmene, rýže, pšenice a pšenice špaldy, že odrůda je dostatečně uniformní a stálá.
Seznam musí zachycovat podstatné morfologické nebo fyziologické znaky, podle kterých lze odrůdu identifikovat;
b) u žita a volně sprašovaných odrůd kukuřice, že tato odrůda je dostatečně uniformní a stálá; seznam musí zachycovat podstatné morfologické nebo fyziologické znaky, podle kterých lze mezi sebou rozlišit odrůdy rostlin pocházejících bezprostředně z osiva kategorie "certifikované osivo";
c) u hybridních odrůd kukuřice, že základní inbrední linie jsou dostatečně uniformní a stálé a že odrůda je výsledkem křížení definovaného pěstitelem.
Seznam musí zachycovat podstatné morfologické nebo fyziologické znaky, podle kterých lze mezi sebou rozlišit odrůdy rostlin pocházejících bezprostředně z osiva kategorie "certifikované osivo".
Je-li u genetických komponent hybridů, syntetických a podobných odrůd požadováno uznání základního osiva, musí být popsány podstatné morfologické nebo fyziologické znaky těchto komponent.
3. U hybridů a syntetických odrůd je třeba sdělit genetické komponenty orgánům příslušným povolovat odrůdy a uznávat osivo.
Členské státy zajistí, aby výsledky zkoušek genetických komponent a jejich popis byly na žádost pěstitele považovány za důvěrné.
4. Povolené odrůdy se pravidelně úředně kontrolují.
Není-li již některá z podmínek pro povolení pro uznávání osiva splněna, povolení odrůdy se zruší a odrůda se ze seznamu vymaže.
Pokud se jeden nebo více nepodstatných znaků některé odrůdy žita nebo volně sprašované odrůdy kukuřice změní, změní se neprodleně popis v seznamu.
5. Znění seznamu a veškeré jeho změny se neprodleně oznámí Komisi, která je sdělí ostatním členským státům.
Článek 7
1. Členské státy stanoví, že v průběhu kontroly odrůd a inbredních linií kukuřice a při zkouškách osiva pro uznání musí být vzorky odebírány úředně pomocí vhodných metod.
2. Při zkouškách osiva pro uznání musí být vzorky odebírány z homogenních partií.
Maximální hmotnost partie a minimální hmotnost vzorku jsou uvedeny v příloze III.
Článek 8
1. Členské státy stanoví, že základní osivo a certifikované osivo všech kategorií smí být uváděno na trh pouze v dostatečně homogenních dodávkách a v uzavřených baleních, která jsou opatřena uzávěrem a označena podle článků 9 a 10.
2. Členské státy mohou pro prodej malých množství konečnému spotřebiteli stanovit odchylky od odstavce 1 týkající se balení, uzávěru a označení.
Článek 9
1. Členské státy stanoví, že balení základního osiva a certifikovaného osiva všech kategorií musí být úředně uzavřena tak, aby byl uzávěr při otevření znehodnocen a nemohl být znovu použit.
2. Balení mohou být znovu uzavřena pouze úředně. V tomto případě se na návěsce podle čl. 10 odst. 1 uvede, že se jedná o opětovné uzavření, dále datum opětovného uzavření a orgán, který je provedl.
Článek 10
1. Členské státy stanoví, že balení základního osiva a certifikovaného osiva všech kategorií
a) musí být na vnější straně opatřena úřední návěskou podle přílohy IV v některém z úředních jazyků Společenství; návěska je připevněna úředním uzávěrem; barva návěsky je pro základní osivo bílá, pro certifikované osivo a pro certifikované osivo první generace modrá a pro certifikované osivo druhé generace červená; pro obchod mezi členskými státy musí být návěska opatřena datem úředního uzavření.
Pokud v případech uvedených v čl. 4 odst.
1 písm. a) a odstavci 2 základní osivo nebo osivo kukuřice nevyhovuje požadavkům klíčivosti stanoveným v příloze II, vyznačí se tato skutečnost na návěsce;
b) musí uvnitř obsahovat úřední doložku v barvě návěsky obsahující údaje stanovené pro návěsku v příloze IV.
Tato doložka není požadována, pokud jsou údaje na balení vytištěny nesmazatelnou barvou.
2. Členské státy mohou a) požadovat, aby na návěsce bylo ve všech případech uvedeno datum úředního uzavření;
b) pro malá balení stanovit odchylky od odstavce 1.
Článek 11
Není dotčeno právo členských států stanovit, že balení tuzemského nebo dováženého základního osiva nebo certifikovaného osiva všech kategorií musí být při uvádění na trh na jejich území opatřena návěskou dodavatele i v jiných případech, než které jsou stanoveny v článku 4.
Článek 12
Členské státy stanoví, že každé chemické ošetření základního osiva nebo certifikovaného osiva všech kategorií musí být uvedeno buď na úřední návěsce, nebo na návěsce dodavatele, a na balení nebo uvnitř balení.
Článek 13
1. Členské státy mohou povolit uvádění osiva obilovin na trh ve směsích osiva různých druhů, pokud jsou jednotlivé složky směsi před smícháním v souladu s pravidly pro uvádění na trh, která se na ně vztahují.
2. Použijí se články 8, 9 a 11 a rovněž článek 10 s tím rozdílem, že barva návěsky je v případě směsí zelená.
Článek 14
1. Členské státy zajistí, aby uvádění na trh základního osiva a certifikovaného osiva všech kategorií, které bylo úředně uznáno a jehož balení byla úředně označena a uzavřena v souladu s touto směrnicí, podléhalo pouze těm omezením na základě jeho vlastností, opatření o zkouškách, označování a uzavírání, která stanoví tato směrnice.
2. Členské státy mohou a) omezit uvádění na trh certifikovaného osiva ovsa, ječmene, rýže, pšenice nebo pšenice špaldy na osivo první generace;
b) až do zavedení společného katalogu odrůd, k čemuž musí dojít nejpozději dne 1. ledna 1970, omezit uvádění osiva obilovin na trh na osivo odrůd, které jsou zapsány ve vnitrostátním seznamu vycházejícím z krajinné a užitné hodnoty pro jejich území; podmínky pro zápis do tohoto seznamu jsou pro odrůdy pocházející z ostatních členských států stejné jako pro domácí odrůdy.
Článek 15
Členské státy stanoví, že osivo obilovin, které pochází bezprostředně ze základního osiva nebo z certifikovaného osiva první generace uznaného v některém členském státě a které bylo sklizeno v jiném členském státě nebo v některé třetí zemi, je rovnocenné certifikovanému osivu, případně certifikovanému osivu první nebo druhé generace, pokud toto osivo bylo sklizeno ve státě, který vyprodukoval základní osivo nebo certifikované osivo první generace, pokud bylo na jeho množitelském porostu podrobeno inspekci vyhovující požadavkům stanoveným v příloze I a pokud bylo úřední zkouškou ověřeno, že splňuje požadavky na certifikované osivo, případně na certifikované osivo první nebo druhé generace, stanovené v příloze II.
Článek 16
1. Rada na návrh Komise kvalifikovanou většinou určí, a) zda v případě uvedeném v článku 15 vyhovují inspekce prováděné v určité třetí zemi požadavkům stanoveným v příloze I,
b) zda osivo obilovin sklizené v určité třetí zemi, které poskytuje stejné záruky vlastností a opatření provedených k jeho zkoušení, zajištění jeho pravosti, jeho označování a jeho kontroly, je v tomto ohledu rovnocenné základnímu osivu nebo certifikovanému osivu, případně certifikovanému osivu první nebo druhé generace, které bylo sklizeno ve Společenství a které odpovídá této směrnici.
2. Členské státy mohou určení podle odstavce 1 provádět samy, dokud tak podle uvedeného odstavce neučiní Rada.
Toto právo zaniká dnem 1. července 1969.
Článek 17
1. K překonání přechodných obtíží ve všeobecném zásobování základním osivem nebo certifikovaným osivem kterékoli kategorie, které se vyskytnou alespoň v jednom členském státě a které nelze odstranit v rámci Společenství, zmocní Komise postupem podle článku 21 jeden nebo více členských států, aby povolily na určité období stanovené Komisí uvádění na trh osiva kategorie vyhovující méně přísným požadavkům.
2. Pokud jde o kategorii osiva určité odrůdy nebo inbrední linie, má úřední návěska barvu stejnou jako ta, která je stanovena pro odpovídající kategorii, a v ostatních případech je tmavě žlutá.
V každém případě musí být na návěsce uvedeno, že se jedná o osivo kategorie vyhovující méně přísným požadavkům.
Článek 18
Tato směrnice se nevztahuje na osivo obilovin, které je prokazatelně určeno k vývozu do třetích zemí.
Článek 19
Členské státy přijmou veškerá nezbytná opatření, aby osivo obilovin mohlo být v průběhu uvádění na trh alespoň namátkově úředně kontrolováno s ohledem na dodržování požadavků stanovených touto směrnicí.
Článek 20
1. Ve Společenství se založí srovnávací pole, na kterých se každý rok provede následná kontrola namátkově odebraných vzorků základního osiva a certifikovaného osiva všech kategorií.
Tato pole podléhají kontrole prováděné výborem uvedeným v článku 21.
2. V první etapě slouží srovnávací zkoušky k harmonizaci technických metod uznávání, aby bylo dosaženo srovnatelnosti výsledků.
Jakmile bude tohoto cíle dosaženo, bude o srovnávacích zkouškách každoročně podávána zpráva o činnosti, která se důvěrně sdělí členským státům a Komisi.
Komise stanoví postupem podle článku 21 datum, ke kterému bude zpráva podána poprvé.
3. Komise vydá postupem podle článku 21 opatření nezbytná k provádění srovnávacích zkoušek.
Do srovnávacích zkoušek lze zahrnout osivo obilovin sklizené ve třetích zemích.
Článek 21
1. Má-li být zahájen postup podle tohoto článku, přednese věc Stálému výboru pro osivo a sadbu v zemědělství, zahradnictví a lesnictví, zřízenému rozhodnutím Rady ze dne 14. června 19662 (dále jen "výbor") jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu, nebo na žádost zástupce některého členského státu.
2. Hlasům členských států ve výboru je přidělena váha stanovená v čl. 148 odst. 2 Smlouvy. Předseda nehlasuje.
3. Zástupce Komise předloží návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k opatřením ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci.
Stanovisko se přijme většinou dvanácti hlasů.
4. Komise přijme opatření, která jsou okamžitě použitelná.
Pokud však tato opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru, sdělí je Komise neprodleně Radě.
V tomto případě může Komise nejvýše o jeden měsíc ode dne tohoto sdělení odložit použití opatření, o kterých rozhodla.
Rada může kvalifikovanou většinou ve lhůtě jednoho měsíce přijmout jiné rozhodnutí.
Článek 22
S výhradou tolerancí pro výskyt škodlivých organismů stanovených v příloze II bodě 2 nejsou touto směrnicí dotčeny vnitrostátní právní předpisy odůvodněné ochranou zdraví a života lidí, zvířat nebo rostlin nebo ochranou průmyslového a obchodního vlastnictví.
Článek 23
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s čl. 14 odst.
1 nejpozději 1. července 1968 a s ostatními ustanoveními této směrnice a jejích příloh nejpozději 1. července 1969. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 24
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 25. října 1966, kterou se mění směrnice ze dne 26. června 1964 o hygienických otázkách obchodu s čerstvým masem uvnitř Společenství (66/601/EHS)
RADA EVROPSKÉHO HOSPODÁŘSKÉHO SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 43 a 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Shromáždění [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru,
vzhledem k tomu, že směrnice Rady ze dne 26. června 1964 o hygienických otázkách obchodu s čerstvým masem uvnitř Společenství [2] vstoupila v platnost dnem 30. června 1965;
vzhledem k tomu, že zmíněná směrnice představuje první etapu harmonizace, jejímž cílem je odstranění překážek obchodu, které vyplývají z rozdílů mezi právními předpisy členských států v oblasti veterinární péče, zejména pokud se jedná o hygienu masa;
vzhledem k tomu, že provedení zmíněné směrnice právními předpisy členských států umožnilo dojít k závěru, že je vhodné učinit určité úpravy jejích ustanovení na základě nových vědeckých a technických poznatků a získaných zkušeností;
vzhledem k tomu, že proto musí být co nejrychleji učiněny některé změny původního znění, aniž by se narušily hlavní normy a základní východiska systému zavedeného uvedenou směrnicí;
vzhledem k tomu, že je na základě získaných zkušeností třeba nejdříve upřesnit některé definice obsažené v uvedené směrnici;
vzhledem k tomu, že je třeba upřesnit, že důvody pro zákaz uvádění masa na trh musí být shledány při veterinární kontrole prováděné v zemi určení, zejména aby mohly být vymezeny pravomoci veterinárního znalce pověřeného vystavením osvědčení pro odesílatele;
vzhledem k tomu, že by mělo být výslovně stanoveno, že při obchodu s čerstvým masem neurčeným k lidské spotřebě zůstávají vnitrostátní předpisy účinné až do případné úpravy právními předpisy Společenství;
vzhledem k tomu, že hygienické předpisy pro jatky musí zůstat účinné, avšak neměla by přetrvávat povinnost mít některé zvláštní prostory v jatkách, ve kterých nejsou poráženy určité druhy zvířat;
vzhledem k tomu, že zkušenost ukázala, že je třeba pozměnit razítkovací předpisy pro menší kusy masa a povolit k razítkování masa použít jiná violetová barviva než methylviolet,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice Rady ze dne 26. června 1964 o hygienických otázkách obchodu s čerstvým masem uvnitř Společenství se mění v souladu s následujícími články.
Článek 2
1. V článku 2 se písmeno a) nahrazuje tímto:
"a) jatečným tělem rozumí celé tělo jatečného zvířete po vykrvení, vykolení, po oddělení končetin ve výši zápěstního a hleznového kloubu, po odříznutí hlavy, ocasu a vemene a v případě skotu, ovcí, koz a lichokopytníků i po stažení z kůže."
2. V čl. 2 písm. b) se doplňují slova: "včetně částí zatím od jatečného těla neoddělených".
Článek 3
V čl. 3 odst. 1 písm. c) se slova "shledáno zdravé" nahrazují "v důsledku tohoto vyšetření shledáno způsobilé k poražení pro obchod s čerstvým masem uvnitř Společenství".
Článek 4
V čl. 4 odst. 4 se za slovo "jatky" vkládají slova "nebo bourárnu".
Článek 5
V článku 5 se odstavec 1 nahrazuje tímto:
"1. Aniž jsou dotčeny pravomoci vyplývající z čl. 4 odst. 3 druhého pododstavce druhé věty, může členský stát zakázat uvádění čerstvého masa na trh na svém území, pokud hygienická kontrola v zemi určení prokáže, že:
a) je nevhodné k lidské spotřebě, nebo
b) nebyl dodržen článek 3."
Článek 6
1. V německém znění čl. 6 odst. 1 části A písm. a) bodu 1 se zrušují slova "und Schweinen".
2. V čl. 6 odst. 1 části A se doplňuje nové písmeno, které zní:
"d) čerstvého masa neurčeného k lidské spotřebě."
3. V čl. 6 odst. 1 části A se doplňuje nová věta, která zní:
"Odeslání čerstvého masa uvedeného v písmenech a), b) a c) musí splňovat podmínky článku 3."
Článek 7
V kapitole I přílohy I se bod 1 mění takto:
a) Písmeno b) se nahrazuje tímto: "b) prostorami k porážení, které musí mít takové rozměry, aby umožňovaly uspokojivý průběh porážení; jsou-li ve stejném prostoru porážena prasata i zvířata jiných druhů, musí být pro porážení prasat k dispozici zvláštní prostory."
b) Písmeno e) se nahrazuje tímto:
"e) prostorami na skladování sádla a prostorami na skladování kůží, kožek, rohů a paznehtů, nejsou-li tyto odpady z jatek odváženy v den porážky."
c) Písmeno p) se nahrazuje tímto:
"p) zařízením zajišťujícím přívod výlučně pitné vody pod tlakem a v dostatečném množství; pro tvorbu páry lze výjimečně používat vodu užitkovou, pokud potrubí používané k tomuto účelu neumožňuje použití vody k jiným účelům."
Článek 8
"18. Těla lichokopytníků, selat starších čtyř týdnů a telat starších tří měsíců musí být k hygienickému vyšetření předkládána rozříznutá podélným řezem středem páteře na půlky.
Podélně rozříznutá musí být též hlava prasat a lichokopytníků.
Úřední veterinární lékař je pro potřeby vyšetření oprávněn vyžadovat podélné rozříznutí těla jakéhokoli zvířete."
Článek 9
1. V kapitole VII bodě 29 první odrážce přílohy I se zrušují slova "ve hřbetní oblasti".
2. V kapitole VII přílohy I se bod 30 nahrazuje tímto:
"30. Játra se označují vypálením razítka podle bodu 28.
Hlava, jazyk, srdce a plíce se označují inkoustovým nebo vypáleným razítkem v souladu s bodem 28.
Razítkování jazyka a srdce není povinné u telat mladších tří měsíců, u prasat, ovcí a koz."
3. V kapitole VII přílohy I se bod 31 nahrazuje tímto:
"31. Jednotlivé kusy masa, s výjimkou sádla, plstního sádla, ocásku, oušek a nožek, vzniklé zbouráním náležitě orazítkovaných těl zvířat musí být, pokud ještě nenesou razítko, označeny inkoustovým nebo vypáleným razítkem v souladu s bodem 28, ovšem s uvedením čísla veterinárního schválení dané bourárny namísto čísla jatek.
Z kusů sádla po stažení musí být vytvořeny šarže po pěti kusech, úředně zapečetěné a označené štítkem v souladu s bodem 32."
4. V kapitole VII bodě 32 přílohy I se první pododstavec nahrazuje tímto:
"32. Jsou-li části jatečných těl nebo droby expedovány v obalech, musí být razítko ve smyslu bodů 28 a 31 otištěno na zřetelně viditelném štítku připevněném k obalu tak, aby byl při odstranění obalu nutně zničen."
Poslední věta bodu 32 se zrušuje.
5. V kapitole VII přílohy I se bod 33 nahrazuje tímto:
"33. Pro razítkování čerstvého masa lze použít pouze methylviolet nebo jiné violetové barvivo povolené k tomuto účelu předpisy Společenství."
Článek 10
V kapitole VIII přílohy I se bod 34 nahrazuje tímto:
"34. Prvopis osvědčení o zdravotní nezávadnosti provázející maso během přepravy do země určení musí být vystaven úředním veterinárním lékařem v době nakládky.
Osvědčení o zdravotní nezávadnosti musí formou i obsahem odpovídat vzoru v příloze II, musí být vystaveno alespoň v jazyku země určení a musí obsahovat údaje stanovené ve vzoru v příloze II."
Článek 11
V bodu IV přílohy II se písmeno a) nahrazuje tímto:
"a) - že výše uvedené maso(3)
- že štítek připevněný k obalům výše uvedeného masa(3) je označen razítkem, které dokládá, že maso jako celek pochází ze zvířat poražených ve schválených jatkách."
Článek 12
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do osmi měsíců od oznámení a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 13
Tato směrnice je určena členským státům.
Nařízení Rady č.
6/66/Euratom, 121/66/EHS
ze dne 28. července 1966,
kterým se stanoví seznam míst, kde může být přiznán příspěvek na nájemné, maximální výše uvedeného příspěvku a pravidla pro jeho přiznání
RADA EVROPSKÉHO SPOLEČENSTVÍ PRO ATOMOVOU ENERGII,
RADA EVROPSKÉHO HOSPODÁŘSKÉHO SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na nařízení č.
31 (EHS), č.
11 (ESUO), kterým se stanoví služební řád úředníků a pracovní řád ostatních zaměstnanců Evropského hospodářského společenství a Evropského společenství pro atomovou energii [1], a zejména na článek 14a přílohy VII uvedeného služebního řádu a na články 22 a 67 uvedeného pracovního řádu,
s ohledem na návrh Komise Evropského společenství pro atomovou energii a Komise Evropského hospodářského společenství,
vzhledem k tomu, že Rady jsou v souladu s postupem uvedeným v čl. 65 odst. 3 služebního řádu příslušné pro stanovení seznamu míst, kde může být přiznán příspěvek na nájemné, maximální výše tohoto příspěvku a pravidel pro jeho přiznávání,
PŘIJALY TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Úředník zaměstnaný v místě, kde jsou podmínky ubytování uznány za zvlášť obtížné, může obdržet příspěvek na nájemné za níže uvedených podmínek.
Článek 2
1. Místa zaměstnání, pro která může být přiznán příspěvek na nájemné uvedený v článku 1, jsou:
Německo
Karlsruhe
Garching
Geesthacht
Francie Paříž
Departementy Hautes-de-Seine, Seine-St-Denis, Val-de-Marne, Essonne, Yvelines a Val d'Oise Cadarache
Grenoble Spojené království
Londýn
Švýcarsko
Ženeva.
2. Kromě míst uvedených v odstavci 1 může být příspěvek na nájemné rovněž přiznán pro místa, kde je počet úředníků nižší nebo roven třem.
V takovém případě Komise uvědomí Rady a předložený seznam se považuje za schválený, nevyjádří-li do šesti týdnů žádná delegace přání zpochybnit přiznání příspěvku na nájemné pro uvedená místa.
Článek 3
Před přiznáním každého příspěvku orgán oprávněný ke jmenování ověří, zda ubytování odpovídá potřebám úředníka s ohledem na jeho funkce a jeho rodinnou situaci, jakož i na počet vyživovaných osob, které s ním skutečně žijí.
Případně může omezit výši nájemného, která se vezme v úvahu při výpočtu příspěvku na nájemné.
Článek 4
S výhradou článku 3 se příspěvek na nájemné přizná úředníkovi, jehož měsíční nájemné, případně po odečtení ceny služeb jako je topení, voda, plyn, elektřina a úklidové služby, je vyšší než:
18 % _BAR_ u úředníků platové třídy B 2 a nižší; _BAR_
20 % _BAR_ u úředníků platových tříd B 1 až A 4; _BAR_
22 % _BAR_ u úředníků platové třídy A 4 a vyšší; _BAR_
z celkové částky příjmu určené níže.
Uvedená částka zahrnuje základní plat zvýšený o příspěvek za práci v zahraničí a příspěvek pro živitele rodiny, po odečtení povinných srážek uvedených v článku 64 služebního řádu a daně Společenství.
Takto získaná částka se upraví opravným koeficientem použitelným na místo zaměstnání dotyčného úředníka.
Článek 5
Část nájemného, která převyšuje procenta uvedená v čl. 4 prvním odstavci, hradí orgán ve výši:
50 % _BAR_ u svobodných úředníků a úředníků, kteří jsou živiteli rodiny bez vyživovaných osob; _BAR_
55 % _BAR_ u úředníků, kteří jsou živiteli rodiny s jednou vyživovanou osobou; _BAR_
60 % _BAR_ u úředníků, kteří jsou živiteli rodiny se dvěma nebo více vyživovanými osobami. _BAR_
Výraz "vyživovaná osoba" má význam podle článku 2 přílohy VII služebního řádu.
Článek 6
Příspěvek na nájemné nesmí být v žádném případě vyšší než 5 % výše celkového příjmu uvedeného v čl. 4 druhém pododstavci.
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. ledna 1966.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Rady č.
7/66/Euratom, 122/66/EHS
ze dne 28. července 1966,
kterým se stanoví seznam míst, kde může být přiznán příspěvek na dopravu, maximální výše uvedeného příspěvku a pravidla pro jeho přiznání
RADA EVROPSKÉHO SPOLEČENSTVÍ PRO ATOMOVOU ENERGII,
RADA EVROPSKÉHO HOSPODÁŘSKÉHO SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na nařízení (EHS) č.
31, (ESUO) č.
11, kterým se stanoví služební řád úředníků a pracovní řád ostatních zaměstnanců Evropského hospodářského společenství a Evropského společenství pro atomovou energii [1], a zejména na článek 14a přílohy VII uvedeného služebního řádu a na články 22 a 67 uvedeného pracovního řádu,
s ohledem na návrhy Komise Evropského společenství pro atomovou energii a Komise Evropského hospodářského společenství,
vzhledem k tomu, že Rady jsou v souladu s postupem podle čl. 65 odst. 3 služebního řádu příslušné ke stanovení seznamu míst, kde může být přiznán příspěvek na dopravu, maximální výše tohoto příspěvku a pravidel pro jeho přiznávání,
PŘIJALY TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Úředník zaměstnaný v místě, kde jsou dopravní podmínky uznány za zvlášť složité a nákladné z důvodů vzdálenosti mezi bydlištěm a místem zaměstnání, může obdržet příspěvek na dopravu za níže uvedených podmínek.
Článek 2
1. Místa zaměstnání, pro která může být přiznán příspěvek na dopravu uvedený v článku 1, jsou:
Německo:
Garching
Gundremmingen
Francie:
Fontenay-aux-Roses
Saclay
Cadarache
Chooz
Époisses
Itálie:
Centrale de Latina
Centrale de Garigliano
Casaccia
Nizozemsko:
Petten
Dodewaard
Spojené království:
Winfrith.
2. Kromě míst uvedených v odstavci 1 může být příspěvek na dopravu rovněž přiznán pro místa, kde je počet úředníků nižší nebo roven třem.
V takovém případě Komise uvědomí Rady a předložený seznam se považuje za schválený, nevyjádří-li do šesti týdnů žádná delegace přání zpochybnit přiznání příspěvku na dopravu pro uvedená místa.
Článek 3
Příspěvek na dopravu je přiznán pouze úředníkovi, který:
- z důvodů složitých bytových podmínek v místě zaměstnání nemůže získat odpovídající ubytování za měsíční nájemné, které by případně po odečtení ceny služeb jako je topení, voda, plyn, elektřina a úklidové služby, bylo nižší než:
18 % u úředníků platové třídy B 2 a nižší;
20 % u úředníků platových tříd B 1 až A 4;
22 % u úředníků platové třídy A 4 a vyšší
z celkové výše příjmu určené níže a
- platí nájemné vyšší než 10 % celkové částky příjmu určené níže.
Celková částka příjmu zahrnuje základní plat zvýšený o příspěvek za práci v zahraničí a příspěvek pro živitele rodiny, po odečtení povinných srážek uvedených v článku 64 služebního řádu a daně Společenství.
Takto získaná částka se upraví opravným koeficientem použitelným na místo zaměstnání dotyčného úředníka.
Příspěvek se neposkytuje v případech, kdy je možné použít veřejné dopravní prostředky, nebo pokud je využíván služební automobil nebo pokud je poskytován paušální příspěvek na cestovní výdaje.
Výše příspěvku na dopravu činí:
- 600 BEF měsíčně, pokud je vzdálenost mezi bydlištěm a místem zaměstnání úředníka větší než 20 km a menší než 30 km,
- 1000 BEF měsíčně, pokud je vzdálenost mezi bydlištěm a místem zaměstnání úředníka větší než 30 km.
Článek 4
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. ledna 1966.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
ze dne 22. září 1966 o zřízení společné organizace trhu s oleji a tuky
RADA EVROPSKÉHO HOSPODÁŘSKÉHO SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 42 a 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Shromáždění1,
vzhledem k tomu, že situace na trhu s oleji a tuky rostlinného původu a z ryb a mořských savců se ve Společenství vyznačuje vysokou poptávkou, avšak nízkou celkovou nabídkou; že zásobování členských států v této oblasti proto z velké části závisí na světových trzích; že je proto vhodné různé překážky dovozu odstranit a nahradit je - s výjimkou překážek dovozu u některých výrobků z olivového oleje - společným celním sazebníkem, což umožní snadnější zásobování průmyslových odvětví, neboť suroviny budou moci vstupovat do Společenství osvobozené od cla, zatímco pomocí cel na hotové produkty se ochrání uvedená odvětví a zajistí se dodávky pro spotřebitele za přiměřené ceny;
vzhledem k tomu, že odstraňování dovozních překážek však vede k narušení trhu Společenství s olejnatými semeny, olejnatými plody a oleji z těchto produktů, způsobenému některými dovozy ze třetích zemí a nesouladem vyvolaným třetími zeměmi mezi cenami výrobků vyrobených z olejnatých semen a olejnatých plodů a mezi cenami olejnatých semen a olejnatých plodů samotných; že takové narušení trhu vážně poškozuje zájmy producentů a zpracovatelského průmyslu; že je proto nutno přijmout vhodná opatření k nápravě této situace, která musí přihlížet k mezinárodním závazkům;
vzhledem k tomu, že situace na světovém trhu způsobuje, že pokud nebudou důsledky odstranění dovozních překážek vyváženy jinými opatřeními, mohlo by to mít nepříznivý účinek na některá odvětví zemědělské a průmyslové výroby ve Společenství; že v případě výrazného snížení cen konkurenčních druhů olejů by mohla klesnout spotřeba olivového oleje; že jiné druhy oleje a olejnatých semen přímo konkurují olejům a olejnatým semenům dováženým ze třetích zemí za sníženou celní sazbu nebo osvobozeným od cla;
vzhledem k tomu, že pěstování oliv a produkce olivového oleje mají zvláštní význam pro zemědělské hospodářství některých oblastí Společenství, v nichž výnosy z této oblasti představují pro velkou část obyvatel hlavní součást jejich příjmu; že pro velkou část spotřebitelské veřejnosti je olivový olej nejdůležitějším produktem v odvětví olejů a tuků; že pěstování olejnatých semen, zejména semen řepky, řepice a slunečnice, umožňuje udržovat zemědělské podniky v lepším stavu po technické a finanční stránce, a tím přispívá ke zlepšení jejich výnosnosti; že je proto třeba pěstování a produkci těchto produktů vhodnými opatřeními podporovat;
vzhledem k tomu, že odbyt uvedených produktů sklizených ve Společenství musí proto producentům zajišťovat přiměřený příjem, jehož úroveň může být určena produkční směrnou cenou v případě olivového oleje a směrnou cenou v případě olejnatých semen; že rozdíl mezi těmito cenami a cenami přijatelnými pro spotřebitele představuje podporu, která by měla být poskytnuta k dosažení stanoveného cíle;
vzhledem k tomu, že spotřebitelské preference umožňují prodávat olivový olej za vyšší cenu než jiné podobné potraviny; že je tedy možné, přičemž je třeba vzít v úvahu ceny konkurenčních produktů, stanovit takovou tržní směrnou cenu, aby producent mohl obdržet velkou část příjmů, které potřebuje, zpravidla ve formě výnosů z prodeje;
vzhledem k tomu, že tržní směrná cena olivového oleje nemůže plnit svůj účel, pokud skutečná tržní cena není co možná nejbližší tržní směrné ceně; že by tedy měla být přijata stabilizační opatření jak v producentských členských státech, tak na vnějších hranicích Společenství;
vzhledem k tomu, že požadované stability uvnitř Společenství lze dosáhnout tím, že v produkčních oblastech bude olivový olej nabízen příslušným subjektům členských států; že s ohledem na zeměpisné soustředění nabídky a poptávky může být intervenční cena, kterou by měly platit intervenční agentury za olej, stejná ve všech intervenčních centrech; že v zájmu zajištění stálé rovnováhy mezi nabídkou a poptávkou a v zájmu omezení účinku výkyvů v produkci by také mělo být možné pověřit intervenční agentury úkolem vytvářet regulační sklad;
vzhledem k tomu, že v zájmu stabilizace trhu Společenství na požadované úrovni, zejména tím, že se omezí účinek kolísání cen na světovém trhu na ceny ve Společenství, by měla být stanovena dovozní dávka odpovídající rozdílu mezi prahovou cenou odvozenou od tržní směrné ceny a cenami na světovém trhu; že pokud má být ochrana úplná a důsledná, je třeba na olivové pokrutiny, jiné pevné zbytky po extrakci olivového oleje a olivy určené pro produkci oleje použít režim s rovnocenným účinkem;
vzhledem k tomu, že pokud se při výrobě rybích a zeleninových konzerv použije olivový olej, musí být buď zrušeny dávky, nebo poskytnuty náhrady, aby se výrobci mohli vyrovnat s konkurencí podobných výrobků, při jejichž výrobě jsou používány oleje nakupované za ceny na světovém trhu;
vzhledem k tomu, že zásobování spotřebitelů olivovým olejem by mohlo být ohroženo, pokud by poměr cen na světovém trhu k cenám Společenství mohl způsobit vývoz většího množství olivového oleje; že by v důsledku dovozu a vývozu tohoto produktu mohlo dojít k narušení trhu; že by tudíž měla být přijata opatření nezbytná pro vyřešení této situace;
vzhledem k tomu, že pokud v odvětví olejnatých semen i přes navrhovaný režim podpor nastanou rizika v důsledku narušení trhu, je možné zemědělce chránit prostřednictvím intervenčních opatření zahrnujících nákupy množství nabízených příslušným subjektům za intervenční ceny, při jejichž tvorbě je třeba vzít v úvahu malý počet intervenčních center připadajících na rozsáhlé produkční oblasti, jakož i přirozené podmínky tvorby cen;
vzhledem k tomu, že seznam semen, pro která má platit výše uvedený režim, musí být vypracován tak, aby obsahoval odrůdy, jejichž pěstování je v současnosti nejrozšířenější; že by mělo být na základě získaných zkušeností umožněno rozšíření tohoto režimu na jiná olejnatá semena;
vzhledem k tomu, že zrušení opatření podporujících v některých členských státech produkci oleje ze semen hroznů révy vinné si vyžádá přijetí zvláštních předpisů umožňujících příslušnému odvětví přizpůsobit se novým poměrům na trhu;
vzhledem k tomu, že vnitřní soudržnost předpisů, jimiž se řídí společná organizace trhu s oleji a tuky, by byla narušena, pokud by se k jejich účinkům měly přidat ještě účinky podpor neslučitelných se Smlouvou; že dokud nezačne být uplatňována společná zemědělská politika v odvětví lnu, je nutno poskytnout výjimku pro podporu produkce lněných semen používaných pro extrakci oleje;
vzhledem k tomu, že společná organizace trhu s oleji a tuky musí zároveň dostatečně přihlížet k cílům stanoveným v článcích 39 a 110 Smlouvy;
vzhledem k tomu, že k usnadnění provádění navrhovaných opatření je třeba stanovit postup pro úzkou spolupráci mezi členskými státy a Komisí v rámci řídícího výboru,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Zřizuje se společná organizace trhu s olejnatými semeny, olejnatými plody, oleji a tuky rostlinného původu a oleji a tuky z ryb a mořských savců.
2. Toto nařízení se vztahuje na tyto produkty: Číslo společného celního sazebníku Popis zboží a) 12.01 Olejnatá semena a olejnaté plody, též drcené
Článek 2 1. Na produkty uvedené v čl. 1 odst. 2 písm. a), b) a d) se uplatní společný celní sazebník.
2. Na produkty uvedené v čl. 1 odst. 2 písm. c) a e), jakož i v čl. 15 odst. 1 se uplatní režim dovozních dávek.
Článek 3
1. Pokud článek 2 tohoto nařízení nestanoví jinak, je v obchodu uvnitř Společenství zakázáno:
- vybírání jakýchkoli cel nebo poplatků s rovnocenným účinkem,
- uplatňování jakýchkoli množstevních omezení nebo opatření s rovnocenným účinkem,
- používání článku 44 Smlouvy.
2. Pokud toto nařízení nestanoví jinak, je v obchodu se třetími zeměmi zakázáno: - vybírání jakýchkoli cel nebo poplatků s rovnocenným účinkem,
- uplatňování jakýchkoli množstevních omezení nebo opatření s rovnocenným účinkem, kromě odchylky, rozhodnuté Radou na návrh Komise postupem podle čl. 43 odst. 2 Smlouvy.
3. Za opatření s účinkem rovnocenným množstevnímu omezení se považuje opatření omezující vydávání dovozních nebo vývozních licencí uvedené v článku 17 na určitou skupinu osob, které jsou oprávněny získat takovou licenci.
4. Jsou-li při výrobě zboží uvedeného v čl. 1 odst. 2 použity produkty, které nejsou ve volném oběhu, je obchod s takovým zbožím uvnitř Společenství neslučitelný s ustanoveními tohoto nařízení.
5. Až po harmonizaci vnitrostátních režimů, kterými se řídí dočasné zrušení nebo navrácení cel, dávek nebo poplatků u produktů určených pro zpětný vývoz do třetích zemí, přijme Rada na návrh Komise postupem podle čl. 43 odst. 2 Smlouvy nezbytná opatření pro vyloučení jakéhokoli narušení trhu s olivovým olejem, vyplývajícího z rozdílů mezi vnitrostátními režimy, aniž jsou dotčena ustanovení, která mají být přijata v souvislosti s touto harmonizací.
6. Jsou-li produkty uvedené v čl. 1 odst. 2 písm. a) a b) dováženy ze třetích zemí v takovém množství a za takových podmínek, které mohou producentům produktů uvedených v čl. 1 odst. 2, kteří jsou usazeni ve Společenství, způsobit vážné škody nebo je vážnými škodami ohrozit, je možné při jejich dovozu vybírat vyrovnávací částku.
Vyrovnávací částku je možné vybírat také při dovozu produktů uvedených v čl. 1 odst. 2, pokud v důsledku podpor nebo prémií poskytovaných na tyto produkty přímo nebo nepřímo v jedné nebo ve více třetích zemích, nebo v důsledku rovnocenných opatření neodpovídá skutečná nabídka těchto produktů cenám, které by převažovaly, pokud by taková opatření nebo praktiky neexistovaly, a pokud taková situace může vážně narušit nebo hrozí, že vážnými škodami naruší produkci ve Společenství, pokud jde o produkty uvedené v čl. 1 odst. 2.
Zavedení takových vyrovnávacích částek je v souladu s mezinárodními závazky členských států a Společenství. Částky se stanoví podle pravidel, která přijme Rada na návrh Komise postupem podle čl. 43 odst. 2 Smlouvy. HLAVA II
Olivový olej Článek 4
Před 1. říjnem každého roku stanoví Rada na návrh Komise postupem podle čl. 43 odst. 2 Smlouvy jednotnou produkční směrnou cenu, jednotnou tržní směrnou cenu, jednotnou intervenční cenu a jednotnou prahovou cenu olivového oleje ve Společenství.
Pokud článek 9 nestanoví jinak, platí tyto ceny po celý následující hospodářský rok. Hospodářský rok začíná dne 1. listopadu a končí dne 31. října následujícího roku.
Tyto ceny platí pro standardní jakost oleje odpovídající definicím podle přílohy, na kterou odkazuje článek 35.
Tuto standardní jakost stanoví Rada postupem uvedeným v prvním pododstavci.
Ceny se stanoví na úrovni velkoobchodního prodeje bez daně.
Článek 5
Produkční směrná cena se stanoví ve výši, která je pro producenty přiměřená s ohledem na nutnost udržení produkce ve Společenství na požadované úrovni.
Článek 6
Tržní směrná cena se stanoví ve výši, která umožňuje normální odbyt vyprodukovaného olivového oleje s ohledem na ceny konkurenčních produktů, a zejména na jejich pravděpodobný vývoj v průběhu hospodářského roku, jakož i na účinek měsíčního zvyšování cen olivového oleje, na které odkazuje článek 9.
Článek 7
Intervenční cena, zaručující producentům, že budou schopni prodávat své produkty za cenu co možná nejbližší tržní směrné ceně s ohledem na výkyvy na trhu, se rovná tržní směrné ceně snížené o dostatečně velkou částku umožňující brát v úvahu výkyvy na trhu, jakož i dopravu olivového oleje z produkčních oblastí do oblastí spotřeby.
Článek 8
Prahová cena se stanoví tak, že prodejní cena dováženého produktu na hraničním přechodu podle čl. 13 odst. 2 je na úrovni tržní směrné ceny.
Článek 9
V zájmu umožnění rovnoměrného rozložení prodejů budou tržní směrná cena, intervenční cena a prahová cena každý měsíc předmětem zvýšení stejného pro všechny tři ceny, po dobu deseti měsíců, počínaje 1. lednem.
Měsíční zvýšení, stejné pro každý měsíc, stanoví každoročně Rada na návrh Komise postupem podle čl. 43 odst. 2 Smlouvy, přičemž se vezmou v úvahu průměrné náklady skladování a úrokové sazby ve Společenství.
Článek 10
1. Pokud je produkční směrná cena vyšší, než tržní směrná cena platná na začátku hospodářského roku, poskytuje se producentům olivového oleje extrahovaného ve Společenství z oliv sklízených ve Společenství podpora, která se rovná rozdílu mezi těmito dvěma cenami. Tato podpora může být poskytnuta pouze na olej, pro který ještě nebyla využita ustanovení tohoto odstavce.
2. Zásady, kterými se řídí poskytování podpory uvedené v odstavci 1, stanoví Rada na návrh Komise postupem podle čl. 43 odst. 2 Smlouvy. Stejným postupem přijme Rada opatření, která zabezpečí, že producenti olivového oleje obdrží tuto podporu pouze na olej, který odpovídá podmínkám uvedeným v odstavci 1.
3. Prováděcí pravidla k tomuto článku se stanoví postupem podle článku 38.
Článek 11
1. V každém producentském členském státě vykupuje intervenční agentura podle pravidel přijatých podle odstavce 5 olivový olej vyprodukovaný ve Společenství, který je jí nabízen v intervenčních centrech v produkčních oblastech.
Intervenční agentura nakupuje výhradně za intervenční cenu.
Neodpovídá-li však označení nebo jakost oleje nabízeného intervenční agentuře označení nebo jakosti, pro které byla intervenční cena stanovena, upraví se kupní cena prostřednictvím tabulky zvýšení a snížení cen.
Pokud je navíc na žádost intervenční agentury olej dopraven na jiné místo, než je centrum uvedené prodávajícím v době nabídky, je třeba při provedení platby za olej vzít v úvahu vzniklou změnu nákladů prodávajícího na dopravu.
2. Intervenční agentura může v zájmu stabilizace trhu v průběhu hospodářského roku uzavřít smlouvy o skladování olivového oleje, pocházejícího ze Společenství, v souladu s předpisy přijatými Radou na návrh Komise postupem podle čl. 43 odst. 2 Smlouvy.
3. Intervenční agentury, které nakoupí olivový olej, nesmějí tento olej prodávat na trhu Společenství za podmínek, které by bránily tvorbě cen na úrovni tržní směrné ceny.
4. Rada na návrh Komise postupem podle čl. 43 odst. 2 Smlouvy určí hlavní intervenční centra a stanoví kritéria pro určení dalších center; další centra se určí postupem podle článku 38 po konzultaci s dotyčnými členskými státy.
5. Prováděcí pravidla k tomuto článku, zejména ustanovení týkající se jakosti a velikosti zásilek olivového oleje nabízeného podle odstavce 1, se stanoví postupem podle článku 38.
Článek 12
V zájmu zmírnění účinků, které mají výkyvy ve sklizních na rovnováhu mezi nabídkou a poptávkou, a tím i v zájmu stabilizace spotřebitelských cen, může Rada na návrh Komise postupem podle čl. 43 odst. 2 Smlouvy rozhodnout o vytváření regulačních skladů olivového oleje intervenčními agenturami. Stejným postupem přijme Rada předpisy pro vytváření, správu a výprodej skladů.
Článek 13
1. Při dovozu nerafinovaného olivového oleje z třetích zemí, pokud je prahová cena vyšší než cena CIF, se vybírá dávka odpovídající rozdílu mezi těmito dvěma cenami.
2. Cena CIF vypočítaná pro hraniční přechod Společenství se stanoví na základě nejvýhodnějších nákupních možností na světovém trhu.
Hraniční přechod stanoví Rada na návrh Komise postupem podle čl. 43 odst. 2 Smlouvy, přičemž vezme v úvahu, nakolik je tento přechod pro dovozy reprezentativní.
Při stanovení nejvýhodnějších nákupních možností je třeba vzít v úvahu pouze ty nabídky, které odpovídají skutečným nákupním možnostem pro množství, která jsou pro trh reprezentativní.
Kurzy se upravují v závislosti na případných rozdílech v označení nebo jakosti, pro kterou byla stanovena prahová cena.
3. Pokud nejsou volné kotace na světovém trhu určujícím faktorem pro nabídkovou cenu a pokud je tato cena nižší než kurzy na světovém trhu, cena CIF bude nahrazena, výhradně a jen pro příslušné dovozy, cenou stanovenou na základě nabídkové ceny.
4. Výši dávky stanoví Komise.
Kritéria pro určení ceny CIF a ceny, na kterou odkazuje odstavec 3 a prováděcí pravidla k tomuto článku se stanoví postupem podle článku 38.
Článek 14
1. Při dovozu rafinovaného olivového oleje ze třetích zemí se vybírá dávka. Tato dávka se skládá z proměnlivé složky, odpovídající dávce vztahující se na množství olivového oleje potřebného k jeho produkci (které se může stanovit paušálně), a z pevné složky, sloužící k ochraně zpracovatelského průmyslu.
2. Rada na návrh Komise postupem podle čl. 43 odst. 2 Smlouvy stanoví prováděcí pravidla k tomuto článku.
Článek 15
1. Při dovozu oliv podpoložek čísel 07.01 N a 07.03 A ze třetích zemí, kromě oliv určených k jiným účelům než k produkci oleje, se kromě celní sazby společného celního sazebníku vybírá dávka, která se vypočítá z dávky vztahující se na olivový olej podle článku 13 a která je založena na obsahu oleje dováženého produktu.
Dávka se snižuje o částku vzniklou při použití celní sazby na hodnotu dováženého produktu. Tato částka se může stanovit paušálně.
2. Při dovozu produktů uvedených v čl. 1 odst. 2 písm. e) ze třetích zemí se vybírá dávka, která se vypočítá z dávky vztahující se na olivový olej a která je založena na obsahu oleje dováženého produktu.
Dávku však lze uložit pouze tehdy, pokud to není v rozporu se závazky přijatými v rámci GATT.
3. Prováděcí pravidla k tomuto článku, a zejména ustanovení týkající se určení obsahu oleje, který se může stanovit paušálně, stanoví Rada na návrh Komise postupem podle čl. 43 odst. 2 Smlouvy.
Článek 16
Výše dávky vztahující se na dovoz odpovídá výši dávky platné v den dovozu.
Článek 17
1. Veškerý dovoz produktů uvedených v čl. 1 odst. 2 písm. c), d) a e) ze třetích zemí je podmíněn předložením dovozní licence. Vývoz olivového oleje do třetích zemí je podmíněn předložením vývozní licence.
Členské státy vydají licenci každému žadateli za podmínek, které Rada stanoví na návrh Komise postupem podle čl. 43 odst.
2 Smlouvy. Tyto podmínky mohou zejména zahrnovat složení jistoty.
2. Dovozní a vývozní licence jsou platné ode dne vydání do konce třetího měsíce následujícího po vydání.
3. Prováděcí pravidla k tomuto článku se stanoví postupem podle článku 38.
Článek 18
1. Při vývozu olivového oleje do třetích zemí:
- pokud jsou ceny ve Společenství vyšší než kurzy na světovém trhu, je možné rozdíl mezi oběma cenami pokrýt náhradou,
- pokud jsou kurzy na světovém trhu vyšší než ceny ve Společenství, je možné vybírat dávku nejvýše ve výši rozdílu mezi oběma cenami.
2. Prováděcí pravidla k tomuto článku stanoví Rada na návrh Komise postupem podle čl. 43 odst. 2 Smlouvy.
Článek 19
U olivového oleje používaného při výrobě rybích a zeleninových konzerv se využije režimu produkčních náhrad nebo úplného nebo částečného dočasného zrušení dovozní dávky.
Prováděcí pravidla k tomuto článku stanoví Rada na návrh Komise postupem podle čl. 43 odst. 2 Smlouvy.
Článek 20
1. Pokud je trh Společenství s olivovým olejem vážně narušen nebo hrozí-li, že bude vážně narušen:
- v důsledku dovozu produktů uvedených v čl. 1 odst. 2 písm. c), d) a e) ze třetích zemí, zejména musí-li intervenční agentury podle čl. 11 odst. 1 provádět velké nákupy olivového oleje; nebo
- v důsledku vývozu olivového oleje do třetích zemí, zejména pokud tržní cena olivového oleje podstatně překročila úroveň tržní směrné ceny nebo takové podstatné překročení hrozí, nebo pokud bylo rozhodnuto o výprodeji regulačních skladů,
mohou být přijímána vhodná opatření po dobu, po kterou toto narušení nebo jeho hrozba trvá.
2. Rada na návrh Komise postupem podle čl. 43 odst. 2 Smlouvy stanoví povahu opatření, která mohou být přijata, jakož i prováděcí pravidla k tomuto článku.
HLAVA III Jiné rostlinné oleje a olejnatá semena produkované ve Společenství
Článek 21
Olejnatá semena, na která se vztahují ustanovení článků 22 až 29, jsou: - semena řepky a řepice,
- slunečnicová semena.
Rada může na návrh Komise postupem podle čl. 43 odst. 2 Smlouvy rozhodnout o rozšíření těchto ustanovení na jiná olejnatá semena.
Článek 22
1. Každý rok v takovém termínu, který zemědělcům umožní naplánovat produkci, a to poprvé v roce 1966, Rada stanoví na návrh Komise postupem podle čl. 43 odst. 2 Smlouvy jednotnou směrnou cenu pro všechny druhy olejnatých semen ve Společenství a základní intervenční cenu vypočítanou stejným postupem pro intervenční centrum.
S výhradou článku 25 platí tyto ceny po celý následující hospodářský rok, který začíná v následujícím kalendářním roce.
Tyto ceny platí pro standardní jakost a stanoví se na úrovni velkoobchodního prodeje bez daně.
Začátek a konec každého hospodářského roku, jakož i lhůta, ve které musí být stanoveny směrné ceny a základní intervenční ceny, a standardní jakost pro všechny druhy semen stanoví Rada postupem podle prvního pododstavce.
2. V dostatečném předstihu před začátkem každého hospodářského roku stanoví Rada postupem podle prvního pododstavce hlavní intervenční centra, jakož i odvozené intervenční ceny, které v nich platí.
Stejným postupem stanoví Rada kritéria, podle kterých se stanoví ostatní centra a ostatní odvozené intervenční ceny. Tato centra a tyto ceny se stanoví postupem podle článku 38 po konzultaci s příslušnými členskými státy.
Článek 23
Směrná cena se stanoví ve výši, která je pro producenty přiměřená s ohledem na nutnost udržení produkce ve Společenství na požadované úrovni
Článek 24
Odvozená intervenční cena zaručující producentům, že budou schopni prodávat své produkty za cenu co možná nejbližší tržní směrné ceně s ohledem na výkyvy na trhu, se rovná tržní směrné ceně snížené o dostatečně velkou částku, umožňující brát v úvahu výkyvy na trhu.
Odvozené intervenční ceny se stanoví ve výši, která umožňuje volný pohyb olejnatých semen uvnitř Společenství v přirozených podmínkách tvorby cen a v souladu s potřebami trhu.
Článek 25
V zájmu umožnění rovnoměrného rozložení prodejů bude směrná cena a intervenční cena každý měsíc předmětem stejného zvýšení pro obě ceny, po dobu nejméně pěti měsíců, počínaje třetím měsícem hospodářského roku.
Měsíční zvýšení stejné pro každý měsíc stanoví každoročně Rada na návrh Komise postupem podle čl. 43 odst. 2 Smlouvy, přičemž se vezmou v úvahu průměrné náklady skladování a úrokové sazby ve Společenství.
Článek 26
1. V každém producentském členském státě vykupuje intervenční agentura podle pravidel přijatých podle odstavců 2 a 3 semena pocházející ze Společenství, která jsou jí nabízena v intervenčních centrech.
Intervenční agentura nakupuje výhradně a jen za intervenční cenu.
Neodpovídá-li však jakost semen nabízených intervenční agentuře jakosti, pro kterou byla intervenční cena stanovena, upraví se kupní cena prostřednictvím tabulky zvýšení a snížení cen.
Pokud jsou navíc na žádost intervenční agentury semena dopravena na jiné místo, než je centrum uvedené prodávajícím v době nabídky, je třeba při provedení platby za semena vzít v úvahu vzniklou změnu nákladů prodávajícího na dopravu.
2. Rada na návrh Komise postupem podle čl. 43 odst. 2 Smlouvy stanoví: a) podmínky, za nichž se provádí intervence během posledních dvou měsíců hospodářského roku;
b) zásady, kterými se řídí výprodej semen nakoupených intervenčními agenturami.
3. Prováděcí pravidla k tomuto článku, zejména ustanovení týkající se jakosti a velikosti zásilek semen, se stanoví postupem podle článku 38.
Článek 27
1. Pokud je směrná cena platná pro určitý druh semen vyšší než cena těchto semen na světovém trhu, v souladu s článkem 29, poskytuje se na semena tohoto druhu, sklizená a zpracovaná ve Společenství podpora. S výhradou výjimek podle odstavce 3 se tato podpora rovná rozdílu mezi těmito cenami.
2. Pokud vznikl nárok na podporu podle odstavce 1 v průběhu prvních dvou měsíců hospodářského roku, může být kromě toho poskytnuto odškodnění za časné uvedení na trh.
3. Rada na návrh Komise postupem podle čl. 43 odst. 2 Smlouvy stanoví: a) zásady poskytování podpory podle odstavce 1;
b) zásady stanovení výše podpory v případě neobvyklé situace;
c) pravidla kontroly nároků na podporu; pravidla se mohou týkat semen pocházejících ze Společenství i semen dovážených ze třetích zemí; v případě uvedených semen je možné udělovat dovozní licence ve spojení se složením jistoty;
d) podmínky, za kterých se může povolit stanovení výše podpory předem;
e) prováděcí pravidla k odstavci 2.
4. Výši podpory stanoví Komise.
5. Prováděcí pravidla k tomuto článku se stanoví postupem podle článku 38.
Článek 28
1. Při vývozu olejnatých semen, sklizených ve Společenství, do třetích zemí může být poskytnuta náhrada; výše poskytnuté náhrady nepřesáhne rozdíl mezi cenami Společenství a cenami na světovém trhu.
2. Rada na návrh Komise postupem podle čl. 43 odst. 2 Smlouvy přijme předpisy pro stanovení náhrady uvedené v odstavci 1, případně pro její stanovení předem.
Článek 29
Cena na světovém trhu vypočítaná pro hraniční přechod Společenství se stanoví na základě nejvýhodnějších nákupních možností na světovém trhu, přičemž se případně upraví ceny s ohledem na ceny konkurenčních produktů. Rada na návrh Komise postupem podle čl.
43 odst. 2 Smlouvy přijme kritéria pro takové stanovení a určí hraniční přechod pro jednotlivé druhy semen.
Článek 30
Každý členský stát může ode dne, kterým zruší vnitrostátní opatření mající účinek na zvyšování cen rostlinných olejů jiných než olivový olej, poskytovat po dobu pěti let podporu na extrakci oleje ze semen hroznů révy vinné, sklizených ve Společenství.
Článek 31
Dokud nezačne být společná zemědělská politika uplatňována v oblasti lnu, je nutno poskytnout výjimku pro podporu produkce lněných semen používaných pro extrakci oleje.
Článek 32
Podpory uvedené v článcích 30 a 31 mohou být poskytovány pouze na produkty, na které se v dotyčných členských státech přímo nebo nepřímo vztahovala cenová podpora v průběhu hospodářského roku předcházejícího datu zahájení používání tohoto nařízení.
Podpora se musí poskytovat od prvního hospodářského roku, v němž je toto nařízení používáno, a pouze v rozsahu potřebném pro zachování této cenové podpory.
Členské státy sdělí Komisi všechny informace o zavádění, výpočtu a poskytování těchto podpor dříve, než se podpory začnou uplatňovat.
HLAVA IV Obecná ustanovení
Článek 33
Pokud toto nařízení nestanoví jinak, vztahují se na produkci produktů uvedených v článku 1 a obchod s nimi články 92, 93 a 94 Smlouvy.
Článek 34
S uplatňováním tohoto nařízení na produkty uvedené v čl. 1 odst. 2 písm. c) jsou neslučitelná opatření členských států v zájmu zvyšování cen jiných rostlinných olejů ve vztahu k ceně olivového oleje, která mají zajistit odbyt olivového oleje vyrobeného v dotyčných státech.
Článek 35
Aniž je dotčena harmonizace právních předpisů o olivovém oleji určeném k lidské spotřebě, členské státy stanoví pro účely obchodu uvnitř Společenství a obchodu s třetími zeměmi, kromě vývozů do třetích zemí, označení a definice olivového oleje uvedené v příloze tohoto nařízení.
Článek 36
Rada může na návrh Komise postupem podle čl. 43 odst. 2 Smlouvy změnit seznam produktů uvedených v článku 1, nebo s ohledem na ně stanovit pravidla, která se odchylují od tohoto nařízení a která berou v úvahu zvláštní podmínky vztahující se na tyto produkty.
Článek 37
1. Zřizuje se Řídící výbor pro oleje a tuky (dále jen "výbor") složený ze zástupců členských států, kterému předsedá zástupce Komise.
2. Hlasům členských států ve výboru je přidělena váha stanovená podle čl. 148 odst. 2 Smlouvy. Předseda nehlasuje.
Článek 38
1. Má-li být zahájen postup podle tohoto článku, přednese věc výboru jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu, nebo na žádost zástupce některého členského státu.
2. Zástupce Komise předloží návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k opatřením ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci.
Stanovisko se přijímá většinou dvanácti hlasů.
3. Komise přijme opatření, která jsou okamžitě použitelná.
Pokud však tato opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru, sdělí je Komise neprodleně Radě. V tomto případě může Komise nejvýše o jeden měsíc ode dne tohoto sdělení odložit použitelnost opatření, o kterých rozhodla.
Rada může postupem podle čl. 43 odst. 2 Smlouvy ve lhůtě jednoho měsíce přijmout jiné rozhodnutí.
Článek 39
Výbor se může zabývat jakoukoli jinou otázkou, kterou mu k posouzení předloží jeho předseda buď z vlastního podnětu, nebo na žádost zástupce některého členského státu.
Článek 40
Na konci přechodného období Rada na návrh Komise postupem podle čl. 43 odst. 2 Smlouvy rozhodne na základě zkušenosti o tom, zda článek 38 ponechá beze změny, nebo jej změní.
Článek 41
1. Nařízení Rady č. 252 o financování společné zemědělské politiky a ustanovení přijatá k jeho provádění se použijí pro trh s produkty uvedenými v článku 1 dnem vstupu tohoto nařízení v platnost.
2. Vyrovnávací částky podle čl. 3 odst. 6 se ve vztahu k třetím zemím považují za dávky ve smyslu čl. 11 odst. 4 nařízení Rady č. 130/66/EHS3 o financování společné zemědělské politiky.
Článek 42
Při používání tohoto nařízení je nezbytné současně přiměřeně přihlédnout k cílům uvedeným v článcích 39 a 110 Smlouvy.
Článek 43
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
ze dne 11. dubna 1967 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu (67/227/EHS)
RADA EVROPSKÉHO HOSPODÁŘSKÉHO SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 99 a 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu,
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru,
vzhledem k tomu, že hlavním cílem Smlouvy je vytvořit v rámci hospodářské unie společný trh s poctivou hospodářskou soutěží, který má stejné vlastnosti jako vnitrostátní trh;
vzhledem k tomu, že dosažení tohoto cíle předpokládá, že v členských státech jsou předem používány právní předpisy o daních z obratu, které nenarušují podmínky hospodářské soutěže ani nebrání volnému pohybu zboží a služeb na společném trhu;
vzhledem k tomu, že stávající platné právní předpisy těmto požadavkům neodpovídají; že je proto v zájmu společného trhu dosáhnout harmonizace právních předpisů týkajících se daní z obratu, aby se co nejvíce vyloučily faktory, které mohou narušovat podmínky hospodářské soutěže, jak na úrovni členských států, tak na úrovni Společenství, a aby bylo následně možné dosáhnout cíle zrušit zdaňování při dovozu a vracení daně při vývozu v obchodě mezi členskými státy;
vzhledem k tomu, že provedené studie ukázaly, že tato harmonizace musí vést ke zrušení kumulativních vícefázových daní a k přijetí společného systému daně z přidané hodnoty všemi členskými státy;
vzhledem k tomu, že systém daně z přidané hodnoty dosahuje největší jednoduchosti a neutrality, je-li daň vybírána co nejvšeobecněji a pokud její oblast působnosti pokrývá všechny stupně výroby a distribuce, a rovněž poskytování služeb; že je proto v zájmu společného trhu a členských států přijmout společný systém, který se vztahuje také na maloobchod;
vzhledem k tomu, že by se však uplatnění zmíněné daně na maloobchod mohlo v některých členských státech setkat s praktickými a politickými potížemi; že by proto mělo být členským státům povoleno, s výhradou předchozí konzultace, uplatňovat společný systém pouze do stupně velkoobchodu včetně, a případně uplatňovat samostatnou doplňkovou daň na maloobchodní stupeň nebo na předcházející stupeň;
vzhledem k tomu, že je nutné postupovat postupně, protože harmonizace daní z obratu povede v členských státech k podstatným změnám daňové struktury a bude mít značné důsledky v rozpočtové, hospodářské a sociální oblasti;
vzhledem k tomu, že nahrazení platného systému kumulativních vícefázových daní společným systémem daně z přidané hodnoty ve většině členských států musí, přestože sazby a osvobození od daně nejsou harmonizovány současně, vést k neutralitě v hospodářské soutěži tak, že obdobné zboží v každé zemi nese stejné daňové zatížení bez ohledu na délku výrobního a distribučního řetězce a že v mezinárodním obchodě je známa částka daňového zatížení zboží, aby mohlo být zajištěno přesné vyrovnání této částky; že by proto mělo být v první etapě upraveno přijetí společného systému daně z přidané hodnoty všemi členskými státy bez současné harmonizace sazeb a osvobození od daně;
vzhledem k tomu, že není možné nyní předvídat, jak a v jaké lhůtě může harmonizace daní z obratu dosáhnout cíle zrušit zdaňování při dovozu a vracení daně při vývozu v obchodě mezi členskými státy; že je proto vhodnější, aby druhá etapa a opatření, která v ní mají být přijata, byly určeny později na základě návrhů, které Komise předloží Radě,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Členské státy nahradí svůj stávající systém daní z obratu společným systémem daně z přidané hodnoty vymezeným v článku 2.
V každém členském státě bude co nejdříve přijat právní úprava potřebná pro toto nahrazení, aby mohla nabýt účinnosti dnem, který stanoví členské státy s ohledem na situaci konjunktury, nejpozději však dnem 1. ledna 1970.
Od nabytí účinnosti této právní úpravy nesmí členský stát udržovat nebo zavádět opatření k paušálnímu vyrovnání při dovozu nebo vývozu týkající se daní z obratu v obchodě mezi členskými státy.
Článek 2
Společný systém daně z přidané hodnoty je založen na zásadě, že na zboží a služby se uplatňuje všeobecná daň ze spotřeby přesně poměrně k ceně zboží a služeb, bez ohledu na počet plnění uskutečněných ve výrobním a distribučním procesu před stupněm, který je daní zatížen.
Každé plnění je podrobeno dani z přidané hodnoty vypočítané z ceny zboží nebo služby podle sazeb platných pro toto zboží nebo tuto službu po odečtení částky daně z přidané hodnoty, kterou byly přímo zatíženy jednotlivé nákladové prvky.
Společný systém daně z přidané hodnoty se uplatňuje až do stupně maloobchodu včetně.
Až do zrušení zdaňování při dovozu a vracení daně při vývozu v obchodě mezi členskými státy mohou členské státy, s výhradou předchozí konzultace podle článku 5, uplatňovat tento systém jen do stupně velkoobchodu včetně, a případně mohou uplatňovat samostatnou doplňkovou daň na stupeň maloobchodu nebo na předcházející stupeň.
Článek 3
Rada na návrh Komise vydá druhou směrnici o struktuře společného systému daně z přidané hodnoty a prováděcí pravidla k němu.
Článek 4
Aby Rada mohla projednat a pokud možno přijmout rozhodnutí před uplynutím přechodného období, předloží Komise Radě do konce roku 1968 návrhy, jak a v jaké lhůtě může harmonizace daní z obratu dosáhnout cíle zrušit zdaňování při dovozu a vracení daně při vývozu v obchodě mezi členskými státy a současně zajistit neutralitu těchto daní vzhledem k původu zboží a služeb.
V této souvislosti je třeba brát v úvahu zejména poměr mezi přímými a nepřímými daněmi, který se liší v různých členských státech, účinek změny daňových systémů na daňovou a rozpočtovou politiku členských států a vliv daňových systémů na podmínky hospodářské soutěže a na sociální situaci ve Společenství.
Článek 5
Hodlá-li členský stát využít možnost uvedenou v čl. 2 čtvrtém pododstavci, sdělí to Komisi včas s ohledem na článek 102 Smlouvy.
Článek 6
Tato směrnice je určena členským státům.
SMĚRNICE RADY
ze dne 27. června 1967
o sbližování právních a správních předpisů týkajících se klasifikace, balení a označování nebezpečných látek
(67/548/EHS)
RADA EVROPSKÉHO HOSPODÁŘSKÉHO SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu[1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru[2],
vzhledem k tomu, že jakákoliv pravidla týkající se uvádění nebezpečných látek a přípravků na trh musí mít za cíl ochranu veřejnosti a zejména pracovníků používajících takové látky a přípravky;
vzhledem k tomu, že rozdíly mezi vnitrostátními předpisy šesti členských států o klasifikaci, balení a označování nebezpečných látek a přípravků brání obchodu s těmito látkami a přípravky v rámci Společenství a tím přímo ovlivňují vytváření a fungování společného trhu;
vzhledem k tomu, že je proto nezbytné odstranit takové překážky; že toto umožňuje sbližování právních a správních předpisů o klasifikaci, balení a označování;
vzhledem k tomu, že s ohledem na přípravné práce, které ještě mají být provedeny, se sbližováním předpisů o nebezpečných přípravcích budou muset zabývat pozdější směrnice; že tato směrnice musí být omezena na sbližování předpisů o nebezpečných látkách;
vzhledem k tomu, že by s ohledem na rozsah této oblasti a mnoho podrobných opatření, která budou zapotřebí pro sblížení všech předpisů o nebezpečných látkách, bylo vhodné řešit nejprve sbližování právních a správních předpisů o klasifikaci, balení a označování nebezpečných látek a v pozdějších směrnicích řešit sbližování předpisů o použití těchto nebezpečných látek a přípravků, pokud se zjistí, že rozdíly mezi těmito předpisy přímo ovlivňují vytváření a fungování společného trhu;
vzhledem k tomu, že se sbližování vnitrostátních předpisů, které je stanoveno touto směrnicí, nedotýká používání ustanovení článků 31 a 32 Smlouvy;
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Účelem této směrnice je sblížení právních a správních předpisů členských států, pokud jde o:
- klasifikaci,
- balení a
- označování
nebezpečných látek, které jsou uváděny na trh v členských státech Společenství.
2. Tato směrnice neovlivňuje ustanovení vztahující se na:
a) léčivé přípravky, omamné látky a radioaktivní látky;
b) přepravu nebezpečných látek po železnici, silnici, vnitrozemských vodních cestách, po moři nebo letecky;
c) střelivo a předměty obsahující výbušnou látku ve formě roznětek nebo motorové pohonné látky.
3. Tato směrnice se nevztahuje na nebezpečné látky vyvážené do třetích zemí.
4. Články 5 až 7 této směrnice se nevztahují na kontejnery pro plyny, které jsou stlačené, zkapalněné nebo rozpuštěné pod tlakem.
Článek 2
1. Pro účely této směrnice se
a) "látkami" rozumějí chemické prvky a jejich sloučeniny v přirozeném stavu nebo průmyslově vyrobené;
b) "přípravky" rozumějí směsi nebo roztoky tvořené dvěma nebo více látkami.
2. Ve smyslu této směrnice jsou "nebezpečné" tyto látky a přípravky:
a) výbušné:
látky a přípravky, u nichž plamen může způsobit výbuch, nebo jež jsou citlivější na náraz nebo tření než dinitrobenzen;
b) oxidující:
látky a přípravky, které vedou při styku s jinými látkami, zejména hořlavými, ke vzniku vysoce exotermické reakce;
c) snadno hořlavé:
- látky a přípravky, které se mohou ohřát a nakonec vznítit ve styku se vzduchem při běžné teplotě bez použití energie, nebo
- pevné látky a přípravky, které se mohou snadno vznítit po krátkém styku se zdrojem vznícení a které pokračují v hoření nebo shoří po odstranění zdroje vznícení, nebo
- kapalné látky nebo přípravky, které mají bod vzplanutí nižší než 21 °C, nebo
- plynné látky a přípravky, které jsou hořlavé ve vzduchu při běžném tlaku, nebo
- látky a přípravky, které při styku s vodou nebo vlhkým vzduchem uvolňují vysoce hořlavé plyny v nebezpečných množstvích;
d) hořlavé:
kapalné látky a přípravky, které mají bod vzplanutí mezi 21 °C a 55 °C;
e) toxické:
látky a přípravky, které když jsou vdechovány nebo požity nebo když proniknou pokožkou, mohou vyvolat vážná akutní nebo chronická zdravotní rizika, a dokonce smrt;
f) zdraví škodlivé:
látky a přípravky, které když jsou vdechovány, požity nebo které, když proniknou pokožkou, mohou vyvolat částečná zdravotní rizika;
g) žíravé:
látky a přípravky, které mohou při styku s živými tkáněmi tyto tkáně zničit,
h) dráždivé:
látky nebo přípravky, které nejsou žíravé a mohou okamžitým, prodlouženým nebo opakovaným stykem s pokožkou nebo sliznicí způsobit zánět.
Článek 3
Klasifikace nebezpečných látek podle největší míry nebezpečnosti a specifické povahy rizik je založena na kategoriích stanovených v článku 2.
Článek 4
Příloha I této směrnice uvádí seznam nebezpečných látek klasifikovaných v souladu s ustanoveními článku 3.
Článek 5
Členské státy přijmou všechna nezbytná opatření k tomu, aby zajistily, že nebezpečné látky nemohou být uvedeny na trh, pokud pevnost a nepropustnost jejich obalu nesplňuje následující požadavky, přičemž jakýkoliv obal splňující tyto požadavky se považuje za přiměřený:
1.
Obal musí být upraven a uzavřen tak, aby zabránil jakékoliv ztrátě obsahu; tento požadavek se neuplatňuje tam, kde jsou předepsána zvláštní bezpečnostní zařízení;
2.
Materiály tvořící obal a uzávěry nesmějí reagovat s obsahem nebo vést k tvorbě zdraví škodlivých nebo nebezpečných sloučenin s obsahem;
3.
Obaly a uzávěry musí být všude silné a pevné, aby se zajistilo, že se neuvolní a bezpečně odolají běžným tlakům a napětím při manipulaci.
Článek 6
1. Členské státy přijmou nezbytná opatření, aby zajistily, že nebezpečné látky nemohou být uvedeny na trh, pokud označení na jejich obalech nesplňuje tyto požadavky.
2. Všechny obaly musí být označeny:
- názvem látky,
- původem látky,
- symbolem nebezpečnosti a označením nebezpečnosti spojeným s použitím látky,
- odkazem na zvláštní rizika vyplývající z této nebezpečnosti.
a) název látky musí být jedním z názvů uvedených v příloze I této směrnice;
b) označení původu musí zahrnovat jméno a adresu výrobce, distributora nebo dovozce;
c) musí být použity tyto symboly a označení nebezpečnosti:
- výbušné: vybuchující bomba (E)
- oxidující: plamen nad kruhem (O)
- velmi hořlavé: plamen (F)
- toxické: lebka a zkřížené hnáty (T)
- zdraví škodlivé: svatoondřejský kříž (Xn)
- žíravé: symbol ukazující škodlivé účinky kyseliny (C)
- dráždivé: svatoondřejský kříž (Xi)
Symboly musí být v souladu se symboly v příloze II této směrnice; musí být vytištěny černě na oranžovo-žlutém pozadí;
d) povaha zvláštních rizik spojených s použitím látek musí být popsána jednou nebo více standardními větami, které, v souladu s odkazy uvedenými v seznamu v příloze I, jsou uvedeny v příloze III této směrnice.
3. Pokud je obal doprovázen pokyny pro bezpečnostní opatření vztahující se na použití látek, jejich znění se, v souladu s odkazy obsaženými v seznamu v příloze I, převezme z přílohy IV této směrnice.
Článek 7
1. Tam, kde jsou podrobné údaje požadované článkem 6 uvedeny na štítku, musí být tento štítek umístěn na jedné nebo více stranách obalu tak, že se dá horizontálně přečíst, když je obal postaven běžným způsobem.
Rozměry štítku nesmějí být menší, než je normalizovaný formát A8 (52 × 74 mm), není však povinné, aby přesahovaly rozměry normalizovaného formát A5 (148 × 210 mm).
Každý symbol musí pokrývat alespoň jednu desetinu povrchové plochy štítku.
Celý povrch štítku musí být připevněn bezprostředně k obalu látky.
2. Štítek se nevyžaduje tam, kde jsou podrobnosti jasně vytištěny na běžném obalu, jak je uvedeno v odstavci 1.
3. Podrobnosti na obalu nebo na štítku musí být vytištěny jasně čitelnými a nesmazatelnými písmeny tak, aby se zajistilo, že symboly a označení nebezpečnosti a odkazy na zvláštní rizika jsou dostatečně nápadné.
4. Členské státy mohou podmínit uvedení nebezpečných látek na trh na svém území použitím národního jazyka nebo jazyků při označování těchto látek.
5. Povinnosti vyplývající z článků 1 až 4 týkající se označování budou považovány za splněné, pokud je obal přepravován se štítkem v souladu s přepravními pokyny a pokud tento štítek zobrazuje odpovídající symbol stanovený v čl. 6 odst. 2. písm. c). Tato odchylka se nevztahuje na obaly, které jsou uvnitř jiných obalů.
Článek 8
Členské státy mohou
a) povolit, aby označení požadované v článku 6 bylo upevněno nějakým jiným vhodným způsobem na obalech příliš malých na to, aby umožnily označení v souladu s čl. 7 odst. 1 nebo 2;
b) odchylně od článků 6 a 7 povolit balení nebezpečných látek, které nejsou ani výbušné, ani toxické, bez označení nebo označené nějakým jiným způsobem, pokud obsahují tak malá množství, že nehrozí nebezpečí pro pracovníky ani ostatní osoby.
Článek 9
Členské státy sdělí Komisi všechny právní a správní předpisy, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 10
Členské státy přijmou opatření nezbytná pro dosažení souladu s touto směrnicí a budou je uplatňovat nejpozději od 1. ledna 1970.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 11
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 24. října 1967,
kterou se mění směrnice Rady o sbližování právních předpisů členských států týkajících se barviv povolených pro použití v potravinách určených k lidské spotřebě
(67/653/EHS)
RADA EVROPSKÉHO HOSPODÁŘSKÉHO SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že podle čl.
2 odst. 1 směrnice Rady ze dne 23. října 1962 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se barviv povolených pro použití v potravinách určených k lidské spotřebě [3], ve znění čl.
1 odst. 1 směrnice Rady ze dne 25. října 1965 [4], mohou členské státy ponechat v platnosti své stávající vnitrostátní předpisy týkající se barviv uvedených v příloze II uvedené směrnice do 31. prosince 1966;
vzhledem k tomu, že některá barviva uvedená v příloze II směrnice ze dne 23. října 1962, a to erythrosin a zeleň S (Acid Brilliant Green BS), která se běžně používají v některých členských státech pro barvení potravin, mohou být podle vědeckých výzkumů používány bez nebezpečí pro lidské zdraví; že je jejich použití nezbytné z hospodářských důvodů;
vzhledem k tomu, že mají-li být tato barviva povolena, musí být stanovena specifická kritéria pro čistotu, která musí splňovat,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice Rady ze dne 23. října 1962 se mění takto:
1.
V příloze I oddílu I se vkládají nové položky, které znějí:
- za E 126:
"E 127 _BAR_ erythrosin _BAR_ 887 _BAR_ (773) 45430 _BAR_ 93 _BAR_ disodná nebo didraselná sůl 2,4,5,7-tetrajodfluorescinu" _BAR_
- za E 141:
"E 142 _BAR_ zeleň S (lissaminová zeleň) _BAR_ 836 _BAR_ (737) 44090 _BAR_ 86 _BAR_ natrium-(4-{[4-(dimethylamino)fenyl](2-hydroxy-3,6-disulfonato-1-naftyl)methyliden}cyklohexa-2,5-dien-1-yliden)dimethylamonium)". _BAR_
V příloze II oddíle I se zrušují údaje týkající se erythrosinu a zeleni S (lissaminová zeleň).
2.
V příloze III se vkládají nové položky, které znějí:
- za E 126:
"E 127 Erythrosin
látky nerozpustné ve vodě: _BAR_ nejvýše 0,2 % _BAR_
minerální jodidy: _BAR_ nejvýše 1000 mg/kg (stanoveno jako jodid sodný) _BAR_
vedlejší barevné látky: _BAR_ nejvýše 3 % _BAR_
fluorescein: _BAR_ nedetekovatelné stopové množství.", _BAR_
- za E 141:
"E 142 – Zeleň S (lissaminová zeleň)
látky nerozpustné ve vodě: _BAR_ nejvýše 0,2 % _BAR_
vedlejší barevné látky: _BAR_ nejvýše 1 %". _BAR_
Článek 2
Členské státy uvedou v účinnost opatření nezbytná pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. ledna 1968 a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
Nařízení Rady č.
422/67/EHS, č.
5/67/Euratom
ze dne 25. července 1967
o platových poměrech předsedy a členů Komise a předsedy, soudců, generálních advokátů a tajemníka Soudního dvora
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o vytvoření jednotné Rady a jednotné Komise Evropských společenství [1], a zejména na článek 6 této smlouvy a na čl. 20 a 21 Protokolu o výsadách a imunitách Evropských společenství [2],
vzhledem k tomu, že Rada je příslušná stanovit platy, náhrady a důchody předsedy a členů Komise a předsedy, soudců, generálních advokátů a tajemníka Soudního dvora, jakož i veškeré náhrady poskytované místo odměny,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Členové Komise a Soudního dvora mají ode dne nástupu do funkce do posledního dne měsíce, ve kterém přestanou funkci vykonávat, nárok na základní plat, rodinné přídavky a jiné příspěvky.
Článek 2
1. Základní měsíční plat členů Komise se stanoví takto:
předseda _BAR_ 111300 BEF, _BAR_
místopředseda _BAR_ 100550 BEF, _BAR_
ostatní členové _BAR_ 89950 BEF. _BAR_
2. Základní měsíční plat členů Soudního dvora se stanoví takto:
předseda _BAR_ 111300 BEF, _BAR_
soudce nebo generální advokát _BAR_ 89950 BEF, _BAR_
tajemník _BAR_ 80950 BEF. _BAR_
Článek 3
1. Rodinné přídavky zahrnují:
a) příspěvek pro živitele rodiny ve výši 5 % základního platu;
b) příspěvek na vyživované dítě ve výši 1100 BEF měsíčně na každé dítě;
c) příspěvek na vzdělání.
2. "Živitelem rodiny" se rozumí člen Komise nebo Soudního dvora, který je ženatý nebo vdaný nebo má vyživované děti.
Pokud je jeho manžel (manželka) výdělečně činný, nemá člen nárok na příspěvek pro živitele rodiny.
3. "Vyživovaným dítětem" se rozumí manželské, nemanželské nebo osvojené dítě člena Komise nebo Soudního dvora nebo jeho manžela (manželky), o které člen Komise nebo Soudního dvora skutečně pečuje.
Příspěvek se poskytuje:
- na dítě do 18 let,
- na dítě od 18 do 25 let, které řádně studuje nebo získává odbornou přípravu.
Nemůže-li si dítě z důvodu vážné nemoci nebo invalidity samo vydělávat na své živobytí, je příspěvek vyplácen po celou dobu trvání nemoci nebo invalidity, bez ohledu na věk dítěte.
4. Na každé vyživované dítě ve smyslu odstavce 3, které pravidelně a celodenně navštěvuje vzdělávací zařízení, má navíc člen Komise nebo Soudního dvora nárok na příspěvek na vzdělávání ve výši skutečných výdajů spojených se vzděláním do výše 1000 BEF měsíčně.
Nárok na tento příspěvek vzniká první den měsíce, ve kterém začne dítě navštěvovat základní školu, a zaniká na konci měsíce, ve kterém dítě dosáhlo věku 25 let.
Článek 4
1. Členové Komise nebo Soudního dvora mají nárok na příspěvek na bydlení ve výši svého 15 % základního platu.
2. Členové Komise pobírají měsíční příspěvek na reprezentaci ve výši:
předseda _BAR_ 22100 BEF, _BAR_
místopředseda _BAR_ 14200 BEF, _BAR_
ostatní členové _BAR_ 9475 BEF. _BAR_
3. Členové Soudního dvora pobírají měsíční příspěvek na reprezentaci ve výši:
předseda _BAR_ 22100 BEF, _BAR_
soudce nebo generální advokát _BAR_ 9475 BEF, _BAR_
tajemník _BAR_ 8650 BEF. _BAR_
Předsedové senátů Soudního dvora navíc pobírají během svého funkčního období zvláštní příspěvek za funkci ve výši 12625 BEF měsíčně.
Článek 5
Členové Komise nebo Soudního dvora mají při nástupu do funkce a při odchodu z funkce nárok na
a) paušální náhradu výdajů na zařízení ve výši dvou měsíčních základních platů při nástupu do funkce a na jeden měsíční základní plat při odchodu z funkce;
b) náhradu výdajů spojených s přepravou osobního majetku a nábytku, včetně nákladů na pojištění pro případ běžných rizik (krádež, loupež, oheň).
Při opětovném jmenování nemá nárok na výše uvedené náhrady.
Nárok rovněž nevzniká v případě jmenování členem jiného orgánu Společenství, pokud je tento orgán zatímně umístěn ve městě, ve kterém tento člen musel bydlet již předtím kvůli své funkci, a pokud se již před tímto opětovným jmenováním znovu nepřestěhoval.
Článek 6
Člen Komise nebo Soudního dvora, který musí v rámci výkonu své funkce cestovat mimo zatímní umístění orgánu, má nárok na
a) náhradu cestovních výdajů;
b) náhradu hotelových výdajů (pouze pokoj, služby a daně);
c) denní příspěvek ve výši 750 BEF za každý celý den nepřítomnosti; u cest mimo Evropu se tento příspěvek zvyšuje na 1250 BEF.
Článek 7
1.
Bývalí členové Komise nebo Soudního dvora pobírají od prvního dne měsíce následujícího po jejich odchodu z funkce po dobu tří let měsíční přechodný příspěvek ve výši 40 % základního platu, který dotyčný člen pobíral v okamžiku odchodu z funkce, pokud vykonával svou funkci méně než dva roky, ve výši 45 % takového základního platu, pokud vykonával svou funkci více než dva roky a méně než tři roky, a ve výši 50 % v ostatních případech.
2. Nárok na tento přípěvek zaniká, je-li bývalý člen Komise nebo Soudního dvora opětovně jmenován do funkce v jednom z orgánů Společenství; nárok dále zaniká smrtí.
V případě nového jmenování se příspěvek vyplácí do dne nástupu do funkce; v případě smrti je poslední platba za měsíc, ve kterém tento člen zemřel.
3. Pokud bývalý člen během tohoto tříletého období vykonává novou výdělečnou činnost, odečte se od odchodného částka, o kterou jeho hrubé měsíční příjmy, tj. příjmy před zdaněním, spolu s příspěvkem podle odstavce 1 převyšují částky před zdaněním, které pobíral jako člen Komise nebo Soudního dvora podle článků 2 a 3 a čl. 4 odst. 1. Při stanovení výše příjmů z nové výdělečné činnosti se zohlední všechny složky odměny, s výjimkou náhrad výdajů.
4. Ke dni odchodu z funkce, k 1. lednu každého následujícího roku a v případě každé změny finanční situace předloží člen Komise nebo Soudního dvora předsedovi orgánu, u něhož byl dříve zaměstnán, prohlášení o všech složkách odměny pobírané za výdělečnou činnost, s výjimkou náhrad výdajů.
Vedlejší příjmy, které bývalý člen oprávněně pobíral v průběhu své funkce jako člen Komise nebo Soudního dvora, se od přechodného příspěvku neodečítají.
Toto prohlášení je čestné a má důvěrnou povahu.
Údaje v něm obsažené smějí být použity jen pro účely tohoto nařízení a nesmějí být sdělovány třetím osobám.
Článek 8
1. Členové Komise nebo Soudního dvora mají po odchodu z funkce nárok na doživotní důchod, který se vyplácí ode dne, kdy dosáhnou věku 65 let.
2. Mohou však požádat, aby bylo vyplácení tohoto důchodu zahájeno ve věku 60 let.
V tom případě se důchod snižuje podle těchto koeficientů: Věk _BAR_ Koeficient _BAR_
60 let _BAR_ 0,64271, _BAR_
61 let _BAR_ 0,69762, _BAR_
62 let _BAR_ 0,75985, _BAR_
63 let _BAR_ 0,82157, _BAR_
64 let _BAR_ 0,90554. _BAR_
Článek 9
Důchod činí za každý dokončený rok ve funkci 4,5 % naposledy pobíraného základního platu a jednu dvanáctinu uvedené částky za každý dokončený měsíc.
Nejvyšší důchod činí 50 % naposledy pobíraného základního platu.
Článek 10
Člen Komise nebo Soudního dvora, který se stal plně invalidním a nemůže dále vykonávat svou funkci, a který z tohoto důvodu odstoupí nebo je odvolán z funkce, má ode dne odstoupení nebo odvolání z funkce nárok na tyto dávky:
a) Pokud je invalidita uznána za trvalou, má nárok na doživotní důchod vypočtený podle článku 9, který nesmí být nižší než 25 % naposledy pobíraného základního platu.
Pokud jeho neschopnost nastala následkem postižení nebo nemoci vzniklé při výkonu funkce, má nárok na nejvyšší důchod.
b) Pokud je invalidita dočasná, má až do svého uzdravení nárok na důchod ve výši 50 % naposledy pobíraného základního platu, pokud postižení nebo nemoc vznikly při výkonu funkce, a ve výši 25 % v ostatních případech.
Dosáhne-li příjemce takového invalidního důchodu věku 65 let anebo pokud je invalidní důchod vyplácen po dobu sedmi let, nahradí se doživotním důchodem vypočteným v souladu s článkem 9.
Článek 11
Členové Komise nebo Soudního dvora mají nárok na dávky systému sociálního zabezpečení stanoveného ve služebním řádu úředníků Evropských společenství v případě nemoci, nemoci z povolání a pracovního úrazu a dávky v případě narození dítěte a smrti.
Článek 12
Pokud je invalidita nebo smrt člena zaviněna třetí osobou, přecházejí na dotyčné Společenství práva člena nebo jeho právních nástupců v právním sporu proti třetí osobě v mezích povinností vyplývajících z důchodového systému.
Článek 13
Přechodný příspěvek stanovený v článku 7, důchod stanovený v článku 8 a důchody stanovené v článku 10 nesmí táž osoba pobírat současně.
Pokud členovi Komise nebo Soudního dvora vznikne současně nárok na dávku podle dvou nebo více uvedených ustanovení, použije se pouze ustanovení, které je pro žadatele nejpříznivější.
Článek 14
Pokud člen Komise nebo Soudního dvora během svého funkčního období zemře, mají pozůstalý manžel nebo manželka nebo vyživované děti do konce třetího měsíce po měsíci smrti nárok na odměnu, na kterou by měl člen Komise nebo Soudního dvora nárok podle článků 2 a 3 a čl. 4 odst. 1.
Článek 15
1. Vdova a vyživované děti člena nebo bývalého člena Komise nebo Soudního dvora, který měl v okamžiku své smrti nárok na důchod, mají nárok na pozůstalostní důchod.
Tento důchod se rovná procentu důchodu, který náležel členovi nebo bývalému členovi Komise nebo Soudního dvora podle článku 9 v den jeho smrti, konkrétně:
pro vdovu _BAR_ 50 %, _BAR_
pro každé dítěte, pokud matka stále žije _BAR_ 10 %, _BAR_
pro každé dítěte, pokud jsou oba rodiče mrtvi _BAR_ 20 %. _BAR_
Pokud však člen Komise nebo Soudního dvora zemře v průběhu svého funkčního období, vypočte se pozůstalostní důchod na základě důchodu ve výši 50 % základního platu pobíraného v okamžiku smrti.
Pokud člen Komise nebo Soudního dvora, který zemřel v průběhu svého funkčního období, dosáhl nejvyššího důchodu stanoveného v článku 9, činí vdovský důchod 30 % základního platu pobíraného v době smrti.
2. Celková částka těchto pozůstalostních důchodů nepřesáhne částku důchodu člena nebo bývalého člena Komise nebo Soudního dvora, podle kterého jsou vyměřené.
Nejvyšší pozůstalostní důchody, které mohou být přiznány, se popřípadě rozdělí mezi oprávněné osoby v poměru výše uvedených procentních sazeb.
3. Pozůstalostní důchody se poskytují od prvního dne kalendářního měsíce po dni smrti.
Pokud se však použije článek 14, vzniká nárok na tyto důchody teprve od prvního dne čtvrtého měsíce po měsíci smrti.
4. Nárok na pozůstalostní důchod zaniká na konci kalendářního měsíce, ve kterém oprávněná osoba zemře.
Nárok na sirotčí důchod kromě toho zaniká na konci měsíce, ve kterém dítě dosáhne věku 21 let.
Tento nárok však trvá po dobu přípravy dítěte na budoucí povolání, nejdéle však do konce měsíce, ve kterém dosáhne věku 25 let.
Důchod se nadále vyplácí sirotkovi, který si z důvodu vážné nemoci nebo invalidity nemůže sám vydělávat na živobytí.
5. Pokud uzavře manželství bývalý člen Komise nebo Soudního dvora, kterému ke dni sňatku vznikly důchodové nároky podle tohoto nařízení, nemají manželka ani děti z tohoto manželství nárok na pozůstalostní důchod, ledaže byl sňatek uzavřen nejméně pět let před smrtí bývalého člena Komise nebo Soudního dvora.
6. Nárok vdovy na vdovský důchod zaniká uzavřením nového manželství.
Poté má nárok na vyplacení jednorázové částky ve výši dvojnásobku vdovského důchodu za celý rok.
Článek 16
Je-li člen Komise nebo Soudního dvora odvolán z funkce z důvodu vážného pochybení, ztrácí nárok na přechodný příspěvek a starobní důchod; to se však nevztahuje na jeho právní nástupce.
Článek 17
Pokud Rada rozhodne o zvýšení základního platu, přijme současně rozhodnutí o odpovídajícím zvýšení získaných důchodů.
Článek 18
Výplata dávek stanovených tímto důchodovým systémem se hradí z rozpočtu Společenství.
Členské státy zajistí společně výplatu těchto dávek podle klíče pro rozdělení stanoveného pro financování těchto výdajů.
Článek 19
1. Výplata částek poskytovaných podle článků 2, 3, 4, 5, 11 a 14 se provádí v měně země, ve které je orgán zatímně umístěn.
2. Oprávněné osoby si mohou zvolit, zda jim částky poskytované podle článků 7, 8, 10 a 15 mají být vypláceny v měně země, jejímiž jsou státními příslušníky, v měně země bydliště nebo v měně země, ve které je zatímně umístěn orgán, kterým byli zaměstnání; volba platí nejméně po dobu dvou let.
Pokud první ani druhá z těchto zemí není členským státem Společenství, vyplácejí se částky v měně země, ve které je zatímně umístěn orgán, kterým byli zaměstnáni.
Článek 20
Toto nařízení se vztahuje na bývalé členy Komise Evropského hospodářského společenství, Komise Evropského společenství pro atomovou energii, Vysokého úřadu nebo Soudního dvora a jejich právní nástupce, na které se v okamžiku vstupu tohoto nařízení v platnost vztahuje nařízení Rady č.
63 (EHS) [3], nařízení Rady č.
14 (ESAE) [4], rozhodnutí Zvláštní rady ministrů ESUO ze dne 22. května 1962 [5] nebo nařízení Rad č.
62 (EHS), č.
13 (ESAE) [6].
Článek 21
Na členy Komise a Soudního dvora se vztahuje nařízení, kterým se stanoví podmínky a postup pro uplatňování daně ve prospěch Evropských společenství.
Dokud uvedené nařízení nevstoupí v platnost je použitelné nařízení č.
32 (EHS), č.
12 (ESAE) [7].
Článek 22
Toto nařízení je použitelné od 6. července 1967.
Zrušují se nařízení Rady č.
63 (EHS), nařízení Rady č.
14 (ESAE), rozhodnutí Zvláštní rady ministrů ESUO ze dne 22. května 1962 a nařízení Rad č.
62 (EHS), č.
13 (ESAE) s výjimkou jejich článku 20.
Rozhodnutí Zvláštní rady ministrů ESUO ze dne 13. a 14. října 1958 zůstává v platnosti.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Rady č.
423/67/EHS, č.
6/67/Euratom
ze dne 25. července 1967
o platových poměrech členů Komise EHS a Komise ESAE a Vysokého úřadu, kteří nebyli jmenováni členy jednotné Komise Evropských společenství
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o vytvoření jednotné Rady a jednotné Komise Evropských společenství [1], a zejména na článek 34 této smlouvy,
vzhledem k tomu, že Rada je příslušná stanovit odměny bývalých členů Vysokého úřadu a Komisí Evropského hospodářského společenství a Evropského společenství pro atomovou energii, kteří po odchodu ze svých funkcí nebyli jmenováni členy Komise,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Bývalí členové Vysokého úřadu a Komisí Evropského hospodářského společenství a Evropského společenství pro atomovou energii, kteří po odchodu z funkcí na základě článku 32 Smlouvy o vytvoření jednotné Rady a jednotné Komise Evropských společenství nebyli jmenováni členy jednotné Komise, mají od 1. srpna 1967 do 31. prosince 1967 nárok na pobírání základního platu, rodinných přídavků a příspěvku na bydlení, které jsou stanoveny v článcích 2 a 3 a čl.
4 odst.
1 nařízení Rady č.
422/67/EHS, č.
5/67/Euratom ze dne 25. července 1967 [2].
Pokud dotyčná osoba začne během uvedeného období vykonávat novou výdělečnou činnost, odečte se od výše stanovených plateb její hrubá měsíční odměna, tj. odměna před zdaněním. Ustanovení čl.
7 odst. 3 druhé věty a odst.
4 nařízení Rady č.
422/67/EHS, č.
5/67/Euratom ze dne 25. července 1967 se použijí obdobně.
Článek 2
Články 5, 11, 12, 13, 15, 17, 18, 19 a 21 nařízení č.
422/67/EHS, č.
5/67/Euratom se použijí na bývalé členy Vysokého úřadu a Komisí Evropského hospodářského společenství a Evropského společenství pro atomovou energii uvedené v článku 1; články 7, 8 a 9 výše uvedeného nařízení se na ně použijí od 1. ledna 1968 a článek 14 uvedeného nařízení se použije obdobně od 6. července 1967 do 31. prosince 1967.
Doba, po kterou byly prováděny platby stanovené v článku 1, se vezme v úvahu při výpočtu přechodného příspěvku a nároků na důchod.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise č. 467/67/EHS ze dne 21. srpna 1967, kterým se stanoví přepočítací koeficienty, náklady na zpracování a hodnota vedlejších produktů pro jednotlivé stupně zpracování rýže
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady č. 359/67/EHS ze dne 25. července 1967 o společné organizaci trhu s rýží [1], a zejména na článek 19 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že článek 19 nařízení č.
359/67/EHS stanoví přepočítací koeficienty, náklady na zpracování a hodnotu vedlejších produktů, které je třeba zohlednit při použití tohoto nařízení, za účelem přepočtu hodnot nebo množství, vztahujících se na různé stupně zpracování rýže (neloupaná rýže, loupaná rýže, poloomletá nebo celoomletá rýže);
vzhledem k tomu, že za tímto účelem by měly být zohledněny údaje, které byly zjištěny v nejlépe vybavených závodech Společenství; že tyto údaje vedou k použití stejných částek, které byly stanoveny nařízením Komise č.
103/64/EHS ze dne 4. srpna 1964 o převáděcí tabulce pro jednotlivé stupně zpracování rýže, o nákladech na zpracování a hodnotě vedlejších produktů [2]; že by však měly být upraveny některé částky, zejména částky týkající se nákladů na zpracování loupané rýže na celoomletou rýži, které se po vstupu uvedeného nařízení v platnost změnily;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro obiloviny,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Přepočítací koeficient pro převod loupané rýže na neloupanou rýži a naopak činí: Loupaná rýže _BAR_ Neloupaná rýže _BAR_
2. Přepočítací koeficient pro převod loupané rýže na celoomletou rýži a naopak činí:
_BAR_ Loupaná rýže _BAR_ Celoomletá rýže _BAR_
Kulatozrnná rýže _BAR_ 1 _BAR_ 0,775 _BAR_
Dlouhozrnná rýže _BAR_ 1 _BAR_ 0,69 _BAR_ 3. Přepočítací koeficient pro převod celoomleté na poloomletou rýži a naopak činí: _BAR_ Celoomletá rýže _BAR_ Poloomletá rýže _BAR_ Kulatozrnná rýže _BAR_ 1 _BAR_ 1,065 _BAR_ Dlouhozrnná rýže _BAR_ 1 _BAR_ 1,072 _BAR_
Článek 2
1. Náklady na zpracování, které je třeba zohlednit při přepočtu neloupané rýže na loupanou rýži, činí 0,95 zúčtovací jednotky na 100 kg neloupané rýže.
2. Náklady na zpracování, které je třeba zohlednit při přepočtu loupané rýže na celoomletou rýži, činí 1,10 zúčtovací jednotky na 100 kg loupané rýže.
3. Náklady na zpracování se při přepočtu poloomleté na celoomletou rýži nezohlední.
Článek 3
1. Hodnota vedlejších produktů získaných zpracováním neloupané rýže na loupanou rýži se považuje za rovnou nule.
2. Hodnota vedlejších produktů získaných zpracováním loupané rýže na celoomletou rýži je rovna: a) 1,94 zúčtovací jednotky na 100 kg loupané kulatozrnné rýže;
b) 2,87 zúčtovací jednotky na 100 kg loupané dlouhozrnné rýže.
3. Hodnota vedlejších produktů získaných zpracováním poloomleté rýže na celoomletou rýži je rovna: a) 0,51 zúčtovací jednotky na 100 kg poloomleté kulatozrnné rýže;
b) 0,55 zúčtovací jednotky na 100 kg poloomleté dlouhozrnné rýže.
Článek 4
Přepočet hodnoty množství loupané rýže na hodnotu stejného množství rýže v jiném stupni zpracování se provede na základě loupané rýže, která obsahuje 3 % zlomkové rýže.
Pokud loupaná rýže obsahuje více než 3 % zlomkové rýže, tento přepočet se provede po úpravě na základě hodnoty 0,08 zúčtovací jednotky na kilogram zlomkové rýže.
Přepočet hodnoty množství poloomleté rýže nebo celoomleté rýže na hodnotu stejného množství rýže v jiném stupni zpracování se provede na základě poloomleté nebo celoomleté rýže bez zlomkové rýže.
Pokud obsahuje poloomletá nebo celoomletá rýže zlomkovou rýži, tento přepočet se provede po úpravě na základě 0,11 zúčtovací jednotky na kilogram zlomkové rýže.
Článek 5
1. a) Přepočet hodnoty množství loupané rýže na hodnotu stejného množství neloupané rýže se provede: - vydělením přepočítávané hodnoty koeficientem podle čl. 1 odst. 1 pro neloupanou rýži a
- odečtením nákladů na zpracování podle čl. 2 odst. 1 od takto získané částky;
b) přepočet hodnoty množství neloupané rýže na hodnotu stejného množství loupané rýže se provede: - přičtením nákladů na zpracování podle čl. 2 odst. 1 k přepočítávané hodnotě a
- vynásobením získané částky koeficientem stanoveným v čl. 1 odst. 1 pro neloupanou rýži.
2. a) Přepočet hodnoty množství loupané rýže na hodnotu stejného množství celoomleté rýže se provede: - přičtením nákladů na zpracování podle čl. 2 odst. 2 k přepočítávané hodnotě,
- odečtením hodnoty vedlejších produktů podle čl. 3 odst. 2 od přepočítávané hodnoty a
- vydělením takto získané částky koeficientem stanoveným v čl. 1 odst. 2 pro celoomletou rýži;
b) přepočet hodnoty množství celoomleté rýže na hodnotu stejného množství loupané rýže se provede: - vynásobením přepočítávané hodnoty koeficientem stanoveným v čl. 1 odst. 2 pro celoomletou rýži,
- odečtením nákladů na zpracování podle čl. 2 odst. 2 od takto získané částky a
- přičtením hodnoty vedlejších produktů podle čl. 3 odst. 2.
3. a) Přepočet hodnoty množství celoomleté rýže na hodnotu stejného množství poloomleté rýže se provede: - vydělením přepočítávané hodnoty koeficientem stanoveným v čl. 1 odst. 3 pro poloomletou rýži a
- přičtením hodnoty vedlejších produktů podle čl. 3 odst. 3 k takto získané částce;
b) přepočet hodnoty množství poloomleté rýže na hodnotu stejného množství celoomleté rýže se provede: - odečtením hodnoty vedlejších produktů podle čl. 3 odst. 3 od přepočítávané hodnoty a
- vynásobením získané částky koeficientem stanoveným v čl. 1 odst. 3 pro poloomletou rýži příslušné skupiny.
Článek 6
1. Přepočet množství loupané rýže na odpovídající množství neloupané rýže nebo celoomleté rýže se provede vynásobením přepočítávaného množství koeficientem stanoveným v čl. 1 odst. 1 pro neloupanou rýži nebo koeficientem stanoveným v čl. 1 odst. 2 pro celoomletou rýži.
Přepočet množství neloupané rýže nebo celoomleté rýže na odpovídající množství loupané rýže se provede vydělením přepočítávaného množství koeficientem stanoveným v čl. 1 odst. 1 pro neloupanou rýži nebo koeficientem stanoveným v čl. 1 odst. 2 pro celoomletou rýži.
2. Přepočet množství celoomleté rýže na odpovídající množství poloomleté rýže se provede vynásobením přepočítávaného množství koeficientem stanoveným v čl. 1 odst. 3 pro poloomletou rýži.
Přepočet množství poloomleté rýže na odpovídající množství celoomleté rýže se provede vydělením přepočítávaného množství koeficientem stanoveným v čl. 1 odst. 3 pro poloomletou rýži.
Článek 7
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. září 1967.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise č. 474/67/EHS ze dne 21. srpna 1967 o stanovení vývozní náhrady pro rýži a zlomkovou rýži předem
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady č. 359/67/EHS ze dne 25. července 1967 o společné organizaci trhu s rýží [1], a zejména na čl. 17 odst. 6 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že podle článku 17 uvedeného nařízení může být při vývozu rýže a zlomové rýže rozdíl mezi kotacemi na světovém trhu a cenami ve Společenství pokryt vývozní náhradou; že při stanovení předem se náhrada upraví podle prahové ceny, která bude platná v měsíci vývozu, a pro náhradu se použije opravná částka stanovená ve stejnou dobu;
vzhledem k tomu, že by mělo být umožněno posoudit částku náhrady, která se poskytne při stanovení předem, a proto musí být odhadnut rozdíl, který může vzniknout mezi cenami na světovém trhu v den podání žádosti o licenci a v měsíci vývozu; že cena cif pro termínované nákupy umožňuje tento rozdíl posoudit a vypočítat částku, o kterou se zvýší nebo sníží náhrada platná v den podání žádosti o licenci;
vzhledem k tomu, že by se částka náhrad neměla v důsledku minimálních změn kotací na světovém trhu měnit příliš často, neboť to u případných příjemců způsobuje nejistotu; že by se proto měl stanovit limit, aniž je dotčen příjemce, v jehož mezích nebudou mít výkyvy kotací na světovém trhu vliv na částku náhrady;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro obiloviny,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Pokud je vývozní náhrada pro rýži a zlomkovou rýži uvedená v prvním pododstavci čl. 17 odst. 4 nařízení č. 359/67/EHS stanovena předem, náhrada stanovená v den podání žádosti o licenci je náhrada, která je použitelná pro vývoz v tentýž den: - snížená o částku odpovídající rozdílu mezi cenou cif pro termínovaný nákup a cenou cif, pokud první z cen převyšuje o více než 0,025 zúčtovací jednotky na 100 kilogramů cenu druhou,
- zvýšená o částku odpovídající rozdílu mezi cenou cif a cenou cif pro termínovaný nákup, pokud první z cen převyšuje o více než 0,025 zúčtovací jednotky na 100 kilogramů cenu druhou.
V období mezi týdenními stanoveními se částka použitelné náhrady při stanovení předem upraví, pokud by použití výše uvedené metody výpočtu způsobilo, že se částka náhrady změní o více než 0,025 zúčtovací jednotky na 100 kilogramů.
Cena cif se pro tento účel vypočte podle článku 16 nařízení č. 359/67/EHS.
Cena cif pro termínovaný nákup je cena vypočtená podle čl. 3 odst. 2 nařízení č. 365/67/EHS [2], přičemž však pro každý měsíc platnosti vývozní licence slouží jako základ cena cif, která se vypočte na základě nabídek pro lodní přepravu v měsíci, v němž proběhne vývoz.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. září 1967.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Rady č. 741/67/EHS ze dne 24. října 1967 o příspěvcích ze záruční sekce Evropského orientačního a záručního fondu
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Shromáždění [1],
vzhledem k tomu, že zavedením režimu jednotných a povinných náhrad při vývozu do třetích zemí od zavedení jednotné organizace trhu pro zemědělské produkty, jež ve značné míře existuje od 1. července 1967, vyšlo kritérium nejnižší průměrné náhrady stanovené pro financování náhrad podle čl. 3 odst.
vzhledem k tomu, že zrušení tohoto kritéria má za následek zrušení takzvané metody základních produktů stanovené v článku 2 nařízení Rady č. 17/64/EHS ze dne 5. února 1964 o podmínkách pro příspěvky z Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu [3]; že by se však až do vstupu v platnost společných cen mléčných výrobků měly používat články 2, 3 a 4 uvedeného nařízení pro náhradu dopadů podpor produkce, které jsou nezbytné k dosažení směrné ceny;
vzhledem k tomu, že se úhrada, kterou Společenství poskytuje členským státům na výdaje společné organizace zemědělských trhů, v současnosti uskutečňuje se značnými časovými průtahy; že je to třeba napravit poskytováním předběžných plateb až do konečných účetních závěrek období 1964/65, 1965/66 a 1966/67;
vzhledem k tomu, že pro účetní období 1967/68 a 1968/69 je třeba přihlédnout k nařízení Rady č. 130/66/EHS ze dne 26. července 1966 o financování společné zemědělské politiky [4] a přijmout ustanovení s cílem provádět platby častěji a dříve od okamžiku, kdy se v členských státech uskuteční opatření, která mají za následek výdaje;
vzhledem k tomu, že je třeba stanovit lhůty pro rozhodnutí Komise o předběžných platbách a o příspěvku z Fondu, aby bylo zajištěno uspokojivé fungování zemědělských trhů,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Čl. 3 odst. 1 písmeno a) nařízení č. 25 ve znění článku 8 nařízení č. 130/66/EHS se nahrazuje tímto:
"a) náhrady při vývozu do třetích zemí poskytované podle ustanovení nařízení o jednotlivých produktech; až do konce účetního období 1966/1967 se však tyto náhrady vypočítávají na základě čistého objemu vývozů a sazby náhrady v členském státě, v němž je průměrná náhrada nejnižší."
Článek 2
Články 2, 3 a 4 nařízení č. 17/64/EHS se nepoužijí počínaje účetním obdobím 1967/1968.
Uvedené články se však až do vstupu v platnost společných cen nadále použijí na náhradu dopadů produkčních podpor poskytnutých v rámci společné organizace trhů v odvětví mléka a mléčných výrobků, které jsou nezbytné k dosažení směrné ceny.
Článek 3
Článek 8 nařízení č. 17/64/EHS se nahrazuje tímto:
"Údaje, které mají členské státy předávat Komisi, určí Komise po konzultaci s výborem Fondu.
Tyto údaje se týkají výdajů záruční sekce Fondu a dávek a použijí se na přípravu rozpočtových odhadů."
Článek 4
V článku 9 nařízení č. 17/64/EHS se zrušuje odstavec 2 a doplňují se nové odstavce, které znějí:
"2. Pro každé účetní období 1967/68 a 1968/69 předloží členské státy Komisi: a) před 1. dubnem žádost o předběžnou platbu na výdaje, které lze v prvním pololetí běžného účetního období financovat ze záruční sekce Fondu;
b) před 1. říjnem žádost o zálohu na výdaje, které lze financovat ze záruční sekce Fondu za druhé pololetí minulého účetního období;
c) před 1. únorem následujícího roku žádost o úhradu výdajů, které lze za celé minulé účetní období financovat ze záruční sekce Fondu.
3. Ke každé žádosti podle odstavce 2 se připojí výkaz dávek, ve smyslu článku 11 nařízení č. 130/66/EHS, vybraných v daném období.
4. Lhůty stanovené v odstavci 2 mohou být postupem podle článku 26 prodlouženy nejvýše o jeden měsíc, ukáže-li se, že je to nezbytné.
5. Údaje, které musí obsahovat žádosti a výkazy uvedené v předchozích odstavcích, a forma jejich předložení se stanoví postupem podle článku 26."
Článek 5
Článek 10 nařízení č. 17/64/EHS se nahrazuje tímto:
"1. Pro účetní období 1964/65 Komise rozhodne: a) do 31. října 1967 o záloze na příspěvek z Fondu ve výši 60 % předpokládaných rozpočtových výdajů;
b) do 15. prosince 1968 o příspěvku z Fondu na základě žádostí předložených podle článku 9 a po konzultaci výboru Fondu.
2. Pro účetní období 1965/66 Komise rozhodne: a) do 15. prosince 1967 o záloze na příspěvek z Fondu ve výši 75 % předpokládaných rozpočtových výdajů;
b) do 15. prosince 1968 o příspěvku z Fondu na základě žádostí předložených podle článku 9 a po konzultaci výboru fondu.
3. Pro účetní období 1966/67 Komise rozhodne: a) do 15. prosince 1968 o záloze na příspěvek z Fondu ve výši 75 % předpokládaných rozpočtových výdajů;
b) do 15. prosince 1969 o příspěvku z Fondu na základě žádostí předložených podle článku 9 a po konzultaci výboru Fondu.
4. Pro účetní období 1967/68 Komise rozhodne na základě žádostí uvedených v čl. 9 odst. 2: a) do 30. června a 15. prosince 1968 o záloze na příspěvek z Fondu ve výši 75 % výdajů, které lze financovat za první a druhé pololetí daného období;
b) do 31. října 1969 o příspěvku z Fondu po konzultaci výboru fondu.
5. Pro účetní období 1968/69 Komise rozhodne na základě žádostí uvedených v čl. 9 odst. 2: a) do 30. června a 15. prosince 1969 o záloze na příspěvek z Fondu ve výši 75 % výdajů, které lze financovat za první a druhé pololetí daného období;
b) do 31. října 1970 o příspěvku z Fondu po konzultaci výboru fondu.
6. Pokud však Komise zjistí, že by použití ustanovení odst. 4 písm. a) nebo odst. 5 písm. a) mohlo způsobit, že u některého členského státu vzniknou na účtech otevřených na základě pozměněného znění [5] čl. 10 odst. 1 finančního nařízení týkajícího se Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu zůstatky, jež jsou v rozporu s odhady zůstatků účtů za celé účetní období, které má Komise k dispozici na základě jí předložených údajů, rozhodne postupem podle článku 26 o zvýšení nebo snížení zálohy vyplácené danému členskému státu, aby se rovnala jeho prozatímnímu příspěvku.
7. Prováděcí pravidla k odstavcům 1 až 5 budou v případě potřeby stanovena postupem podle článku 26."
Článek 6
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Komise č. 1043/67/EHS ze dne 22. prosince 1967 o prováděcích pravidlech pro stanovení základních kvót v odvětví cukru
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady č. 1009/67/EHS ze dne 18. prosince 1967 o společné organizaci trhů v odvětví cukru [1], a zejména na čl. 23 odst. 4 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že článek 23 nařízení č.
1009/67/EHS upravuje způsob stanovení základních kvót pro továrny nebo podniky tak, že jejich průměrná roční výroba cukru během hospodářských let 1961/62 až 1965/66 se vynásobí koeficientem, jenž vyjadřuje poměr mezi základním množstvím příslušného členského státu a průměrnou roční výrobou cukru tohoto státu během uvedeného období;
vzhledem k tomu, že je nezbytné definovat termín "výroba" tak, jak se v uvedeném článku používá;
vzhledem k tomu, že v zájmu administrativního zjednodušení výpočtu průměrné výroby je třeba stanovit, že jednotlivé druhy cukru musí být převedeny na bílý cukr a že přidělované kvóty musí být rovněž vyjádřeny jako bílý cukr;
vzhledem k tomu, že možností, jež nabízí článek 1 nařízení Rady č. 1027/67/EHS ze dne 21. prosince 1967 o stanovení základních kvót cukru [2], by členské státy měly využívat pouze v nezbytném rozsahu;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro cukr,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Pro účely článku 23 nařízení č. 1009/67/EHS se "výrobou cukru" rozumí celková výroba bílého, surového nebo tekutého cukru z cukrovky, cukrové třtiny nebo melasy.
2. Pro účely uvedeného článku se za výrobu cukru nepovažuje
a) výroba bílého cukru ze surového cukru; b) výroba tekutého cukru z bílého nebo surového cukru;
c) výroba cukru v režimu aktivního zušlechťovacího styku;
d) výroba cukru z melasy, pokud dotyčný členský stát nepovolil, aby se tento cukr odprodal na domácím trhu.
Článek 2
Pro účely výpočtu průměrné roční výroby cukru továrny nebo podniku podle článku 23 nařízení č. 1009/67/EHS se
- vezme v úvahu výroba bílého cukru bez ohledu na rozdíly v jakosti,
- výroba surového cukru vyjádří jako bílý cukr, - výroba tekutého cukru vyjádří jako bílý cukr.
Článek 3
Členské státy mohou uplatňovat ustanovení článku 1 nařízení č.
1027/67/EHS pouze v rozsahu, který vyžadují okolnosti daného případu.
Článek 4
Přidělené základní kvóty se vyjádří jako bílý cukr.
Článek 5
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
ze dne 15. října 1968 o použití článků 48 a 49 Smlouvy na francouzské zámořské departementy (68/359/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na čl. 227 odst. 2 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že podle čl. 227 odst.
2 druhého pododstavce má Rada určit podmínky, za kterých se na francouzské zámořské departementy použijí ustanovení Smlouvy, která nejsou vyjmenována v odst. 2 prvním pododstavci uvedeného článku, a zejména články 48 a 49 Smlouvy;
vzhledem k tomu, že volný pohyb pracovníků může podpořit hospodářský a sociální rozvoj těchto departementů,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Články 48 a 49 Smlouvy o založení Evropského hospodářského společenství a předpisy přijaté na jejich základě se použijí na francouzské zámořské departementy.
Článek 2
Toto rozhodnutí bude zveřejněno
ze dne 20. prosince 1968 o uzavírání a provádění zvláštních mezivládních dohod týkajících se povinnosti členských států udržovat minimální zásoby ropy a/nebo ropných produktů
(68/416/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 103 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že Rada přijala směrnici ze dne 20. prosince 1968, kterou se členským státům EHS ukládá povinnost udržovat minimální zásoby ropy a/nebo ropných produktů [1];
vzhledem k tomu, že čl. 6 odst. 2 uvedené směrnice umožňuje vytvářet na základě zvláštních mezivládních dohod zásoby na území jednoho členského státu na účet podniků usazených v jiném členském státě;
vzhledem k tomu, že se zdá být vhodné stanovit postup pro případ, že by takových dohod nebylo dosaženo v přiměřené lhůtě nebo že by takové dohody nebyly dodržovány,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Nedojde-li mezi zúčastněnými vládami k dosažení mezivládní dohody podle čl. 6 odst. 2 směrnice Rady ze dne 20. prosince 1968 ve lhůtě osmi měsíců ode dne oznámení uvedené směrnice nebo není-li taková dohoda dodržována, uvědomí o tom dotyčné vlády Komisi.
Komise může dotyčným vládám navrhnout vhodná opatření k překonání jejich potíží.
Článek 2
Nedojde-li mezi zúčastněnými vládami k dosažení dohody do tří měsíců poté, co Komise navrhne vhodná opatření k překonání potíží, předloží Komise Radě návrh směrnice nebo jiného vhodného opatření.
Tento návrh stanoví zejména postup, kterým bude možno zajistit registraci, přepravu zásob držených v jiném členském státě a dohled nad nimi a který vezme v úvahu zásady stanovené v čl. 6 odst. 2 uvedené směrnice.
Článek 3
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 23. ledna 1968
o sbližování právních předpisů členských států týkajících se třídění surového dříví
(68/89/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy;
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že vytvořením společného trhu se zvýšil objem obchodů se surovým dřívím v rámci Společenství, který již představuje několik milionů kubických metrů ročně;
vzhledem k tomu, že systémy pro měření a třídění surového dříví používané v členských státech jsou různé a tato nejednotnost má přímý dopad na fungování společného trhu;
vzhledem k tomu, že harmonizace právních předpisů v této oblasti, požadovaná Bruselskou lesnickou konferencí z června 1959, by měla nejen usnadnit obchod v rámci Společenství, ale též umožnit statistické srovnání výroby, obchodu, spotřeby a cen surového dříví ve Společenství;
vzhledem k tomu, že těchto cílů lze dosáhnout, pokud členské státy zruší jakékoliv závazné třídění surového dříví pocházejícího z ostatních členských států a zákonně umožní všem zúčastněným používat systém měření a třídění stejný v celém Společenství;
vzhledem k tomu, že surové dříví smí být uváděno na trh Společenství jako surové dříví "tříděné podle EHS" jen tehdy, jestliže odpovídá jednomu z uvedených způsobů třídění;
vzhledem k tomu, že nejpozději do dvou let po oznámení této směrnice by neměly existovat žádné překážky obchodu se surovým dřívím z důvodů jeho třídění,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Tato směrnice se vztahuje na surové dříví uváděné na trh Společenství jako surové dříví "tříděné podle EHS".
Článek 2
"Surovým dřívím" se rozumí pokácené stromy, s odřezanými vršky a odvětvené, a to i odkorněné, oddělené příčným řezem nebo štípané.
Článek 3
1. Členské státy zajistí, že surové dříví nesmí být při jeho uvedení na trh označeno jako "tříděné podle EHS", pokud nebylo vytříděno a popřípadě i označeno v souladu s požadavky uvedenými v příloze.
2. Členské státy zajistí, aby se označování tříd uvedené v příloze používalo jen pro surové dříví, které bylo vytříděno podle požadavků uvedených v příloze.
3. Členské státy přijmou opatření nezbytná k tomu, aby zajistily dodržování předpisů, které přijmou na základě odstavců 1 a 2.
Článek 4
Členské státy mohou stanovit, že pro uvedení na trh podléhá třídění stanovenému v této směrnici veškerá vlastní produkce surového dříví nebo její část.
Článek 5
Zavedení podtříd pro uvádění surového dříví na trh je slučitelné s tříděním podle rozměrů nebo jakosti stanoveným touto směrnicí.
Zavedení podtříd však nesmí vytvářet překážky obchodu v rámci Společenství.
Článek 6
Členské státy zruší všechny předpisy, které upravují třídění surového dříví pocházejícího z jiného členského státu.
Článek 7
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí a přílohou do dvou let po jejím oznámení a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 8
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 9. března 1968 o koordinaci ochranných opatření, která jsou na ochranu zájmů společníků a třetích osob vyžadována v členských státech od společností ve smyslu čl. 58 druhého pododstavce Smlouvy, za účelem dosažení rovnocennosti těchto opatření
(68/151/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na čl. 54 odst. 3 písm. g) této smlouvy,
s ohledem na Obecný program pro odstranění omezení svobody usazování [1], a zejména na hlavu VI tohoto programu,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že koordinace uvedená v čl.
54 odst. 3 písm. g) a v Obecném programu pro odstranění omezení svobody usazování je naléhavá, zejména s ohledem na akciové společnosti a společnosti s ručením omezeným, neboť činnost těchto společností často překračuje hranice státních území;
vzhledem k tomu, že koordinace vnitrostátních předpisů týkajících se zveřejňování, platnosti závazků těchto společností a neplatnosti těchto společností nabývá zvláštního významu zejména s cílem zajištění ochrany zájmů třetích osob;
vzhledem k tomu, že se v těchto oblastech musí být předpisy Společenství přijat současně pro tyto společnosti, neboť poskytují vůči třetím osobám pouze záruku obchodního jmění;
vzhledem k tomu, že zveřejňování má umožnit třetím osobám seznámit se se základními listinami společnosti a s některými údaji, které se jí týkají, zejména s údaji o osobách, které jsou oprávněny společnost zavazovat;
vzhledem k tomu, že ochrana třetích osob musí být zajištěna předpisy, které v co největší míře omezují důvody neplatnosti závazků přijatých jménem společnosti;
vzhledem k tomu, že je za účelem zajištění právní jistoty ve vztazích mezi společností a třetími osobami a stejně tak mezi společníky nezbytné omezit případy neplatnosti a zpětného účinku prohlášení neplatnosti a stanovit krátkou lhůtu pro námitky třetích osob proti tomuto prohlášení,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Koordinační opatření stanovená touto směrnicí se použijí na právní a správní předpisy členských států, které se vztahují na tyto formy společností: - v Německu:
die Aktiengesellschaft, die Kommanditgesellschaft auf Aktien, die Gesellschaft mit beschränkter Haftung;
- v Belgii: de naamloze vennootschap, _BAR_ la société anonyme, _BAR_
- ve Francii:
la société anonyme, la société en commandite par actions, la société à responsabilité limitée;
- v Itálii:
società per azioni, società in accomandita per azioni, società a responsabilità limitata;
- v Lucembursku:
la société anonyme, la société en commandite par actions, la société à responsabilité limitée;
- v Nizozemsku:
de naamloze vennootschap, de commanditaire vennootschap op aandelen.
ODDÍL 1 Zveřejňování
Článek 2
1. Členské státy přijmou nezbytná opatření k zajištění povinného zveřejňování alespoň následujících listin a údajů týkajících se společností: a) akt, kterým se společnost zakládá, a stanovy, pokud jsou obsaženy v samostatném aktu;
b) změny aktů uvedených v písmenu a), včetně prodloužení trvání společnosti;
c) po každé změně aktu, kterým se společnost zakládá, nebo stanov, úplné znění změněného aktu v platném znění;
d) jmenování, ukončení funkce a totožnost osob, které jako statutární orgán společnosti nebo členové takového orgánu
i) jsou oprávněny zastupovat společnost vůči třetím osobám a v soudních řízeních,
ii) účastní se správy, dozoru nebo kontroly společnosti;
při zveřejnění musí být uvedeno, zda osoby, které jsou oprávněny zastupovat společnost, tak mohou činit samostatně nebo společně;
e) alespoň jednou ročně výši upsaného základního kapitálu, jestliže akt, kterým se společnost zakládá, nebo stanovy uvádějí schválený základní kapitál, pokud jakékoliv navýšení upsaného základního kapitálu nevyžaduje změnu stanov;
f) rozvahu a výsledovku za každé účetní období.
Dokument, který obsahuje rozvahu, musí uvádět totožnost osob, které jsou na základě právního předpisu pověřeny ji ověřit.
U společností Gesellschaft mit beschränkter Haftung, société de personnes à responsabilité limitée, personenvennootschap met beperkte aansprakelijkheid, société à responsabilité limitée a società a responsabilità limitata německého, belgického, francouzského, italského nebo lucemburského práva, uvedených v článku 1, a společností besloten naamloze vennootschap nizozemského práva je povinné použití tohoto ustanovení odloženo ke dni provedení směrnice týkající se koordinace obsahů rozvah a výsledovek a osvobození od povinnosti zveřejňovat všechny dokumenty nebo jejich část u těchto společností, jejichž celková výše rozvahy je nižší než číselný údaj, který zmíněná směrnice stanoví.
Rada přijme uvedenou směrnici do dvou let po přijetí této směrnice;
g) každé přemístění sídla společnosti;
h) likvidaci společnosti;
i) soudní rozhodnutí o neplatnosti společnosti;
j) jmenování, totožnost a pravomoci likvidátorů, pokud tyto pravomoci nevyplývají výslovně a výlučně z právního předpisu nebo stanov společnosti;
k) ukončení likvidace a výmaz z obchodního rejstříku v členských státech, kde má tento výmaz právní účinky.
2. Pro účely odst. 1 písm. f) se za besloten naamloze vennootschappen považují společnosti, které splňují tyto podmínky:
a) nemohou vydávat akcie na doručitele; b) nikdo nemůže vydat "osvědčení na majitele akcií na jméno" ve smyslu čl. 42 písm. c) nizozemského obchodního zákoníku;
c) jejich akcie nemohou být kótovány na burze;
d) stanovy obsahují doložku, která vyžaduje, aby byl jakýkoli převod akcií třetím osobám schválen společností, s výjimkou přechodu z důvodů smrti, a pokud je to uvedeno ve stanovách, převodu na manžela, příbuzné v přímé vzestupné či sestupné linii; převod musí být proveden s vyloučením jakékoli bianko listiny buď v soukromoprávní listině podepsané převodcem a nabyvatelem, nebo úředně ověřenou listinou;
e) stanovy uvádějí, že společnost je besloten naamloze vennootschap; obchodní firma obsahuje slova "Besloten Naamloze Vennootschap" nebo zkratku "B.N.V".
Článek 3
1. V každém členském státě je veden spis buď v ústředním rejstříku, nebo obchodním či podnikovém rejstříku pro každou společnost, která je v něm zapsána.
2. Všechny listiny a všechny údaje, které musí být zveřejněny podle článku 2, jsou vloženy do spisu nebo zapsány do rejstříku; předmět zápisů do rejstříku musí být v každém případě uveden ve spisu.
3. Na písemnou žádost musí být možné získat úplný nebo částečný opis každé listiny nebo každého údaje, které jsou uvedeny v článku 2, aniž by náklady na tento opis převýšily správní náklady.
Předané opisy jsou ověřeny, ledaže žadatel na tomto ověření netrvá.
4. Listiny a údaje uvedené v odstavci 2 se zveřejní ve vnitrostátním věstníku určeném pro tento účel členským státem buď v plném, nebo zkráceném znění, nebo prostřednictvím odkazu oznamujícího uložení dokumentu ve spisu nebo jeho zápis do rejstříku.
5. Společnost se může dovolávat listin a údajů vůči třetím osobám až po zveřejnění uvedeném v odstavci 4, ledaže prokáže, že tyto třetí osoby tyto listiny nebo údaje znaly.
U operací, které proběhly do šestnáctého dne po tomto zveřejnění, se nelze dovolávat těchto listin a údajů vůči třetím osobám, které prokáží, že nebylo možné, aby listiny nebo údaje znaly.
6. Členské státy přijmou nezbytná opatření k zabránění jakéhokoli nesouladu mezi obsahem zveřejnění v tisku a obsahem rejstříku nebo spisu.
V případě nesouladu se vůči třetím osobám nelze dovolávat textu zveřejněného v tisku; třetí osoby se jej však mohou dovolávat, ledaže společnost prokáže, že znaly texty uložené ve spisu nebo zapsané v rejstříku.
7. Třetí osoby se mohou vždy odvolávat na listiny a údaje dosud nezveřejněné, ledaže se nestanou v důsledku nezveřejnění účinnými.
Článek 4
Členské státy stanoví, že obchodní dopisy a objednávkové listy mají obsahovat tyto údaje: - rejstřík, u kterého je veden spis uvedený v článku 3, a číslo zápisu společnosti do tohoto rejstříku,
- právní formu společnosti, místo sídla společnosti a případně údaj, že společnost je v likvidaci.
Jestliže je v těchto listinách zmínka o základním kapitálu společnosti, musí se údaj týkat upsaného a splaceného základního kapitálu.
Článek 5
Každý členský stát určí osoby, které mají povinnost splnit náležitosti zveřejnění.
Článek 6
Členské státy stanoví přiměřené sankce pro případ
- nezveřejnění rozvahy a výsledovky tak, jak to stanoví čl. 2 odst. 1 písm. f),
- neuvedení povinných údajů stanovených v článku 4 na obchodních dokumentech.
ODDÍL II Platnost závazků společnosti
Článek 7
Jestliže byly provedeny úkony jménem společnosti předtím, než tato společnost nabyla právní subjektivity, a jestliže společnost nepřevezme závazky vyplývající z těchto úkonů, odpovídají za tyto závazky bez omezení společně a nerozdílně osoby, které jednaly, pokud není dohodnuto jinak.
Článek 8
Splnění náležitostí zveřejnění údajů týkajících se osob, které jsou jako orgán společnosti oprávněny společnost zastupovat, způsobuje, že se nelze dovolávat jakékoli nesrovnalosti v jejich jmenování vůči třetím osobám, ledaže společnost prokáže, že byly těmto třetím osobám známy.
Článek 9
1. Společnost je vázána úkony svých orgánů vůči třetím osobám, i když tyto úkony nespadají do předmětu podnikání této společnosti, ledaže tyto úkony překračují pravomoci, které jim právní předpis svěřuje nebo umožňuje těmto orgánům svěřit.
Členské státy však mohou stanovit, že společnost není vázána, jestliže tyto úkony překračují rámec předmětu podnikání, pokud prokáže, že třetí osoba věděla, že úkon tento předmět překračuje, nebo o tom nemohla vzhledem k okolnostem nevědět, přičemž pouhé zveřejnění stanov nepostačuje k poskytnutí tohoto důkazu.
2. Omezení pravomocí orgánů společnosti, která vyplývají ze stanov nebo z rozhodnutí příslušných orgánů, se nikdy nelze dovolávat vůči třetím osobám, i když byla zveřejněna.
3. Jestliže vnitrostátní právní předpisy stanoví, že oprávnění zastupovat společnost může být odchylně od obecné právní úpravy v této oblasti svěřeno stanovami jediné osobě nebo několika osobám jednajícím společně, mohou tyto právní předpisy stanovit možnost dovolat se tohoto ustanovení stanov vůči třetím osobám za podmínky, že se týká obecné pravomoci zastupování; možnost dovolání se tohoto ustanovení stanov vůči třetím osobám je upravena v článku 3.
ODDÍL III Neplatnost společnosti
Článek 10
Ve všech členských státech, jejichž právní předpisy nestanoví předběžnou správní nebo soudní kontrolu při zakládání společnosti, musí být akt, kterým se společnost zakládá, a stanovy, jakož i jejich změny úředně ověřeny.
Článek 11
Právní předpisy členských států mohou upravovat režim neplatnosti společností pouze za následujících podmínek: 1. neplatnost musí být stanovena soudním rozhodnutím;
2. o neplatnosti lze rozhodnout pouze v následujících případech:
a) chybí akt, kterým se společnost zakládá, nebo nebyly dodrženy náležitosti předběžné kontroly či forma úředního ověření;
b) skutečný předmět podnikání je protiprávní nebo je v rozporu s veřejným pořádkem;
c) v aktu, kterým se společnost zakládá, nebo ve stanovách není uvedena obchodní firma společnosti nebo výše jednotlivých vkladů základního kapitálu nebo celková výše upsaného základního kapitálu, nebo předmět podnikání;
d) nebyla dodržena ustanovení vnitrostátních právních předpisů vztahujících se na minimální splacení základního kapitálu;
e) nezpůsobilost k právním úkonům všech zakládajících společníků;
f) skutečnost, že v rozporu s vnitrostátními právními předpisy upravujícími společnost je počet zakládajících společníků nižší než dva.
Kromě těchto případů neplatnosti nepodléhá společnost žádnému důvodu neexistence, absolutní neplatnosti, relativní neplatnosti nebo prohlášení ze neplatnou.
Článek 12
1. Možnost dovolat se soudního rozhodnutí o neplatnosti vůči třetím osobám se řídí článkem 3.
Námitka proti rozhodnutí příslušející třetí osobě, pokud je stanovena ve vnitrostátních právních předpisech, je přípustná pouze ve lhůtě šesti měsíců ode dne vyhlášení soudního rozhodnutí.
2. Neplatnost vede k likvidaci společnosti tak, jako je tomu u zrušení.
3. Aniž jsou dotčeny důsledky likvidace společnosti, zůstává platnost závazků společnosti nebo závazků přijatých vůči ní neplatností nedotčena.
4. Právní předpisy každého členského státu mohou upravit důsledky neplatnosti mezi společníky.
5. Majitelé podílů nebo akcií jsou i nadále povinni splatit upsaný a nesplacený základní kapitál v té míře, v jaké to vyžadují závazky přijaté vůči věřitelům.
ODDÍL IV Obecná ustanovení
Článek 13
Členské státy uvedou v účinnost všechny změny svých právních a správních předpisů nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 18 měsíců od jejího oznámení a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
U naamloze vennootschappen nizozemského práva jiných než těch, které jsou uvedeny ve stávajícím čl. 42 písm. c) nizozemského obchodního zákoníku, vstoupí povinnost zveřejňování stanovená v čl. 2 odst. 1 písm. f) v platnost až 30 měsíců po oznámení této směrnice.
Členské státy mohou stanovit, že první zveřejnění úplného znění stanov v podobě vyplývající ze změn, ke kterým došlo od založení společnosti, bude poprvé požadováno až při další změně stanov, nebo pokud k ní nedojde, nejpozději do 31. prosince 1970.
Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 14
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 9. dubna 1968 o uvádění révového vegetativního množitelského materiálu na trh (68/193/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
po konzultaci Hospodářského a sociálního výboru,
vzhledem k tomu, že produkce vína a stolních hroznů zaujímá v zemědělství Evropského hospodářského společenství významné místo;
vzhledem k tomu, že uspokojivé výsledky při pěstování révy do značné míry závisejí na použití vhodných rostlin; že proto některé členské státy již po nějakou dobu omezují uvádění vegetativního množitelského materiálu révy na trh na vysoce jakostní množitelský materiál; že tyto členské státy využívají výsledků systematického šlechtění probíhajícího již po několik desetiletí, jímž byly získány dostatečně stálé a uniformní odrůdy révy, od nichž lze s ohledem na jeho vlastnosti očekávat značné výhody pro zamýšlené použití;
vzhledem k tomu, že větší výnosnosti při pěstování révy ve Společenství bude dosaženo, že členské státy budou při výběrů odrůd povolených pro uvádění na trh uplatňovat jednotná a co nejpřísnější pravidla;
vzhledem k tomu, že omezení uvádění na trh na určité odrůdy je však důvodné jen tehdy, je-li pěstiteli révy současně zajištěno, že pěstitelé révy mohou množitelský materiál těchto odrůd rovněž skutečně obdržet;
vzhledem k tomu, že některé členské státy uplatňují k tomuto účelu systémy uznávání, jejichž účelem je prostřednictvím úřední kontroly zajišťovat odrůdovou pravost, odrůdovou čistotu a zdravotní stav, zejména co se týče viróz; že tyto systémy mohou sloužit za jeden ze základů jednotného systému uznávání pro Společenství;
vzhledem k tomu, že pro množitelský materiál produkovaný uvnitř Společenství by se měl tento systém vztahovat jak na obchod mezi členskými státy, tak na uvádění na domácí trhy;
vzhledem k tomu, že obecně by mělo být možné uvádět množitelský materiál určený k produkci hroznů nebo množitelského materiálu na trh pouze tehdy, pokud byl v souladu s pravidly pro uznávání úředně přezkoušen a uznán jako základní množitelský materiál nebo certifikovaný množitelský materiál; že volba termínů "základní množitelský materiál" a "certifikovaný množitelský materiál" vychází ze stávající mezinárodní terminologie a z právní úpravy Společenství platné pro ostatní rody a druhy rostlin;
vzhledem k tomu, že je vhodné omezit uvádění na trh na certifikovaný množitelský materiál révy získaný klonovou selekcí; že je však v současné době nemožné dosáhnout tohoto cíle, neboť potřeby Společenství nemohou být zcela pokryty tímto materiálem; že je proto až na další nezbytné dočasně povolit uvádění na trh kontrolovaného standardního množitelského materiálu, který musí být rovněž odrůdově pravý a čistý, avšak neposkytuje vždy stejnou záruku jako množitelský materiál získaný klonovou selekcí; že by tato kategorie měla nicméně postupně zmizet;
vzhledem k tomu, že není-li v některém členském státě rozšířeno množení révy nebo uvádění vlastního množitelského materiálu na trh, zdá se být oprávněným osvobodit tento stát od povinnosti provádět uznávání nebo kontrolu standardního množitelského materiálu, aniž by tím byla dotčena jeho povinnost omezit uvádění na trh na certifikovaný množitelský materiál a na standardní množitelský materiál;
vzhledem k tomu, že množitelský materiál, který není uváděn na trh, by měl být pro malý hospodářský význam vyloučen z oblasti působnosti pravidel Společenství; že právo členských států přijmout pro něj zvláštní předpisy nesmí být dotčeno;
vzhledem k tomu, že by se pravidla Společenství neměla vztahovat na množitelský materiál, který je prokazatelně určen k vývozu do třetích zemí;
vzhledem k tomu, že Rada by měla nejpozději 31. prosince 1969 přijmout rovněž pravidla Společenství o množitelském materiálu produkovaném v třetích zemích a uváděném na trh ve Společenství;
vzhledem k tomu, že ke zlepšení genetické hodnoty i vnější jakosti množitelského materiálu ve Společenství by měly být stanoveny některé podmínky týkající se technické čistoty, jakosti a třídění;
vzhledem k tomu, že k zajištění pravosti množitelského materiálu musí být stanovena pravidla Společenství pro oddělené uchovávání partií, balení, uzavírání a označování; že k tomuto účelu musí návěsky uvádět údaje nezbytné pro výkon úřední kontroly a pro informování pěstitele révy a musí odkazovat na právní úpravu na úrovni Společenství;
vzhledem k tomu, že členské státy by měly přijmout vhodná kontrolní opatření, aby bylo při uvádění osiva na trh zajištěno dodržování jakostních požadavků a předpisů o zachování pravosti;
vzhledem k tomu, že uvádění na trh množitelského materiálu, který tyto podmínky splňuje, by mělo podléhat pouze těm omezením, která stanoví pravidla Společenství, aniž je dotčen článek 36 Smlouvy;
vzhledem k tomu, že až do zřízení společného katalogu odrůd by měla tato omezení zahrnovat zejména právo členských států omezit uvádění množitelského materiálu na trh pouze na ty odrůdy, které mají krajinnou a užitnou hodnotu pro jejich území; že není vhodné za současného stavu věcí řešit otázku, zda a za jakých podmínek mohou členské státy zcela nebo částečně zakázat pěstování určitých odrůd révy na svém území;
vzhledem k tomu, že je nezbytné uznat za určitých podmínek množitelský materiál, který byl v jiných členských státech získán ze základního množitelského materiálu uznaného v některém členském státě, za rovnocenný množitelskému materiálu produkovanému v tomto členském státě;
vzhledem k tomu, že v obdobích, kdy dochází k obtížím v zásobování uznaným množitelským materiálem různých kategorií nebo standardním množitelským materiálem, je třeba přechodně připustit množitelský materiál vyhovující méně přísným požadavkům;
vzhledem k tomu, že za účelem harmonizace technických metod uznávání a kontroly standardního množitelského materiálu v jednotlivých členských státech, a proto, aby bylo v budoucnu možné porovnávat množitelský materiál uznaný nebo kontrolovaný ve Společenství a množitelský materiál pocházející ze třetích zemí, je účelné provádět v členských státech testy vedené Společenstvím k posouzení kvality množitelského materiálu různých kategorií;
vzhledem k tomu, že by Komisi mělo být svěřeno přijímání některých prováděcích opatření; že pro snazší provádění zamýšlených opatření je třeba stanovit postup úzké spolupráce mezi členskými státy a Komisí v rámci Stálého výboru pro osivo a sadbu v zemědělství, zahradnictví a lesnictvím,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Tato směrnice se vztahuje na révový vegetativní množitelský materiál (dále jen "množitelský materiál"), který je produkován a uváděn na trh ve Společenství.
Článek 2
1. Pro účely této směrnice se rozumí: A. Révou rostliny rodu Vitis (L.), které jsou určeny k produkci hroznů nebo k použití jako množitelský materiál pro takové rostliny.
B. Množitelským materiálem i) Révové sazenice:
a)pravokořenná réva: _BAR_ zakořeněná část neroubovaného réví, která je určena k výsadbě pravokořenných rostlin nebo k užití jako podnože při štěpování; _BAR_
b)naroubovaná réva: _BAR_ štěpováním vzájemně spojený roub s podnoží, která je zakořeněna; _BAR_
ii) Části révy
a)réví _BAR_ vyzrálé jednoleté výhony; _BAR_ b)vyslepené řízky: _BAR_ části réví, které jsou při produkci naroubovaných rév určeny k vytvoření podzemní části; _BAR_
c)rouby: _BAR_ části réví, které jsou při produkci naroubovaných rév a při štěpování na stanovišti určeny k vytvoření nadzemní části; _BAR_
d)vyslepené réví: _BAR_ části réví určené k produkci pravokořenných rév; _BAR_
C. Podnožovými vinohrady vinohrady určené k produkci vyslepených podnožových řízků pro roubování, vyslepeného réví nebo roubů;
D. Révovými školkami vinohrady určené k produkci pravokořenných nebo naroubovaných rév;
E. Základním množitelským materiálem množitelský materiál,
a) který byl získán na odpovědnost šlechtitele podle zásad udržovacího šlechtění odrůdy;
b) který je určen k produkci množitelského materiálu;
c) který splňuje požadavky na základní množitelský materiál uvedené v přílohách I a II a
d) u kterého bylo úřední zkouškou ověřeno splnění uvedených požadavků;
F. Certifikovaným množitelským materiálem množitelský materiál;
a) který pochází bezprostředně ze základního množitelského materiálu dané odrůdy nebo, na žádost šlechtitele, z množitelského materiálu generace předcházející základnímu množitelskému materiálu, u kterého bylo úřední zkouškou ověřeno splnění požadavků na základní množitelský materiál stanovených v přílohách I a II;
b) který je určen
- k produkci materiálu pro výsadbu nebo částí rostlin, které slouží k produkci hroznů nebo
- k produkci hroznů;
c) který splňuje požadavky na certifikovaný množitelský materiál stanovené v přílohách I a II a
d) u kterého bylo úřední zkouškou ověřeno splnění uvedených požadavků;
G. Standardním množitelský materiálem množitelský materiál,
a) který je odrůdově pravý a čistý;
b) který je určen
- k produkci materiálu pro výsadbu nebo částí rostlin, které slouží k produkci hroznů nebo
- k produkci hroznů;
c) který splňuje požadavky na certifikovaný množitelský materiál stanovené v přílohách I a II a
d) u kterého bylo úřední zkouškou ověřeno splnění uvedených požadavků;
H. Úředním opatřením opatření, která provádějí
a) státní orgány nebo
b) veřejnoprávní nebo soukromoprávní právnické osoby jednající jménem státu nebo
c) v případě pomocných činností, které rovněž podléhají dohledu států, přísežné fyzické osoby
za předpokladu, že osoby uvedené v písmenech b) a c) nemají osobní zájem na výsledku těchto opatření.
2. Členské státy mohou
a) stanovit, že úředního uznání množitelského materiálu nebo kontroly standardního množitelského materiálu není třeba, jestliže na jejich území není rozšířeno množení nebo uvádění množitelského materiálu na trh;
b) po vstupu v platnost právních nebo správních předpisů nezbytných pro provedení této směrnice dočasně stanovit, že množitelský materiál použitý k vybudování podnožového vinohradu nebo révové školky je rovnocenný s množitelským materiálem, který je uznán nebo kontrolován podle této směrnice, pokud tento množitelský materiál před svým použitím poskytuje stejné záruky jako množitelský materiál uznaný a kontrolovaný podle této směrnice.
Článek 3
1. Členské státy stanoví, že na trh lze uvádět pouze révový množitelský materiál, který
- byl úředně uznán jako základní nebo certifikovaný množitelský materiál nebo se jedná o úředně kontrolovaný standardní množitelský materiál a
- splňuje požadavky stanovené v příloze II.
2. Členské státy mohou stanovit odchylky od odstavce 1
a) pro množitelský materiál ve vegetačních stupních předcházejících základnímu materiálu;
b) pro pokusy nebo vědecké účely;
c) pro účely šlechtění.
3. Členské státy mohou pro vyslepené podnožové řízky stanovit odchylky ve vztahu k minimální délce (příloha II část III bod 1 B písm. a).
4. Komise může postupem podle článku 17:
a) zmocnit členské státy, odchylně od přílohy II části II bodu 1, k zařazení naroubovaných rév mezi certifikovaný množitelský materiál, pokud se jedná o kombinaci certifikovaného množitelského materiálu naštěpovaného na standardní množitelský materiál; toto zmocnění může být vydáno pouze na přechodnou dobu, nejdéle do doby, kdy bude nová výsadba v daných členských státech dostatečně zásobena základním a certifikovaným množitelským materiálem;
b) stanovit, že množitelský materiál určitých odrůd může být od určitého dne uváděn na trh pouze tehdy, je-li úředně uznán jako základní nebo certifikovaný množitelský materiál.
Článek 4
Členské státy mohou pro uznávání tuzemské produkce a pro kontrolu standardního množitelského materiálu tuzemské produkce stanovit dodatečné nebo přísnější požadavky, než které jsou stanoveny v příloze I a II.
Článek 5
1. Každý členský stát sestaví seznam odrůd révy, které jsou na jeho území úředně povoleny pro uznávání nebo kontrolu množitelského materiálu.
Seznam udává podstatné morfologické a fyziologické znaky, jimiž se jednotlivé odrůdy od sebe liší.
2. Odrůda se povolí teprve tehdy, pokud bylo úředními zkouškami nebo zkouškami pod úředním dohledem, zejména pěstitelskými zkouškami, ověřeno, že je dostatečně uniformní a stálá.
Je-li známo, že určitá odrůda je v jiné zemi uváděna na trh pod jiným názvem, zapíše se i tento název.
3. Povolené odrůdy se pravidelně úředně kontrolují.
Není-li již některá z podmínek pro povolení pro uznávání nebo kontrolu množitelského materiálu splněna, povolení se zruší a odrůda se ze seznamu vymaže.
4. Znění seznamu a veškeré jeho změny se neprodleně oznámí Komisi, která je sdělí ostatním členským státům.
Článek 6
Členské státy stanoví, že v průběhu kontroly odrůd musí být vzorky odebírány úředně pomocí vhodných metod.
Článek 7
Členské státy stanoví, že množitelský materiál bude uložen a označen při sklizni, úpravě obalem, skladování, přepravě a pěstování odděleně podle odrůd, a v případě základního a certifikovaného množitelského materiálu též podle klonů.
Článek 8
1. Členské státy stanoví, že množitelský materiál smí být uváděn na trh pouze v dostatečně homogenních partiích a v uzavřených baleních nebo svazcích, které musí být opatřeny uzávěrem a označeny podle článků 9 a 10.
Obalová úprava se provádí podle přílohy III.
2. Členské státy mohou pro uvádění na trh malých množství konečnému spotřebiteli a pro uvádění hrnkových, bednových a krabicových sazenic na trh stanovit odchylky od odstavce 1 týkající se obalové úpravy, balení, uzavírání a označování.
Článek 9
Členské státy stanoví, že balení a svazky množitelského materiálu musí být uzavřeny odpovědnou osobou tak, aby byl uzávěr při otevření balení nebo svazku znehodnocen a nemohl být znovu použit.
Článek 10
1. Členské státy stanoví, že balení a svazky množitelského materiálu opatří osoba odpovědná za uzavření na vnější straně návěskou podle přílohy IV v některém z úředních jazyků Společenství; návěska je připevněna uzávěrem.
Barva návěsky je pro základní množitelský materiál bílá, pro certifikovaný množitelský materiál modrá a pro standardní množitelský materiál tmavě žlutá.
2. Členské státy mohou stanovit, že každá partie bude mimoto doprovázena písemným osvědčením, které obsahuje údaje z návěsky.
Článek 11
Členské státy dbají na to, aby pravost množitelského materiálu byla od sklizně až do předání konečnému spotřebiteli zaručena úředním dohledem prostřednictvím jimi předepsaného nebo uznaného systému.
Přijmou veškerá opatření nezbytná k tomu, aby byl při uvádění množitelského materiálu na trh vykonáván úřední dohled nad dodržováním podmínek stanovených touto směrnicí, přinejmenším namátkovou kontrolou.
Článek 12
1. Členské státy zajistí, aby uvádění na trh základního a certifikovaného množitelského materiálu, který byl úředně uznán a jehož balení byla uzavřena a označena v souladu s touto směrnicí, a standardního množitelského materiálu, jehož balení byla uzavřena a označena v souladu s touto směrnicí, podléhalo pouze těm omezením na základě jeho vlastností, opatření o zkouškách, označování a uzavírání, která stanoví tato směrnice.
2. Členské státy mohou:
a) stanovit, dokud nevstoupí v platnost opatření Komise podle čl. 3 odst. 2 písm. b), že množitelský materiál určitých odrůd révy může být po určitém dni uváděn na trh pouze tehdy, je-li úředně uznán jako základní nebo certifikovaný množitelský materiál;
b) do doby, než bude moci být zaveden společný katalog odrůd, omezit uvádění množitelských materiálů na trh na množitelské materiály odrůd, které jsou zapsány ve vnitrostátním seznamu vycházejícím z krajinné hodnoty pro jejich území; podmínky pro zápis do tohoto seznamu jsou pro odrůdy pocházející z ostatních členských států stejné jako pro domácí odrůdy.
Článek 13
Členské státy stanoví, že množitelský materiál, který pochází bezprostředně ze základního množitelského materiálu uznaného v některém členském státě a který byl sklizen v jiném členském státě, může být uznán ve státě, který vyprodukoval základní množitelský materiál, pokud byl na jeho množitelském porostu podroben inspekci vyhovující požadavkům stanoveným v příloze I a pokud bylo úředními zkouškami ověřeno, že jsou splněny požadavky stanovené v příloze II.
Článek 14
1. K překonání přechodných obtíží ve všeobecném zásobování základním, certifikovaným či standardním množitelským materiálem, které se vyskytnou alespoň v jednom členském státě a které nelze odstranit v rámci Společenství, zmocní Komise postupem podle článku 17 jeden nebo více členských států, aby povolily na určité období stanovené Komisí uvádění na trh množitelského materiálu kategorie vyhovující méně přísným požadavkům.
2. Pokud jde o kategorii množitelského materiálu určité odrůdy, má návěska barvu stejnou jako ta, která je stanovena pro odpovídající kategorii, a v ostatních případech je hnědá.
V každém případě musí být na návěsce uvedeno, že se jedná o množitelský materiál kategorie vyhovující méně přísným požadavkům.
Článek 15
1. Tato směrnice se nevztahuje na množitelský materiál, který je prokazatelně určen k vývozu do třetích zemí.
2. Rada vydá kvalifikovanou většinou na návrh Komise nejpozději 31. prosince 1969 předpisy pro množitelský materiál, který je vyprodukován ve třetích zemích a uváděn na trh uvnitř Společenství.
Článek 16
1. Ve Společenství se provádějí na úrovni Společenství testy k hodnocení kvality množitelského materiálu; podléhají kontrole prováděné výborem uvedeným v článku 17.
2. V první etapě slouží testy k harmonizaci metod uznávání certifikovaného množitelského materiálu a metod kontroly standardního množitelského materiálu, aby bylo dosaženo srovnatelnosti výsledků.
Jakmile bude tohoto cíle dosaženo, bude o testech každoročně podávána zpráva o činnosti, která se důvěrně sdělí členským státům a Komisi.
Komise stanoví postupem podle článku 17 datum, ke kterému bude zpráva podána poprvé.
3. Komise vydá postupem podle článku 17 opatření nezbytná k provádění testů.
Do testů lze zahrnout množitelský materiál sklizený ve třetích zemích.
Článek 17
1. Má-li být zahájen postup podle tohoto článku, přednese věc Stálému výboru pro osivo a sadbu v zemědělství, zahradnictví a lesnictví, zřízenému rozhodnutím Rady ze dne 14. června 1966 [2], (dále jen "výbor") jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu, nebo na žádost zástupce členského státu.
2. Hlasům členských států ve výboru je přidělena váha podle čl. 148 odst. 2 Smlouvy. Předseda nehlasuje.
3. Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k opatřením ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci.
Stanovisko se přijímá většinou dvanácti hlasů.
4. Komise přijme opatření, která jsou okamžitě použitelná.
Pokud však tato opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru, sdělí je Komise neprodleně Radě.
V tomto případě může Komise nejvýše o jeden měsíc ode dne tohoto sdělení odložit použitelnost opatření, o kterých rozhodla.
Rada může kvalifikovanou většinou ve lhůtě jednoho měsíce přijmout jiné rozhodnutí.
Článek 18
Touto směrnicí nejsou dotčeny vnitrostátní právní předpisy odůvodněné ochranou zdraví a života lidí, zvířat nebo rostlin nebo ochranou průmyslového a obchodního vlastnictví.
Článek 19
Členské státy uvedou v účinnost opatření nezbytná pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději 1. července 1969 a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 20
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 30. dubna 1968 o společné metodě výpočtu průměrných sazeb stanovených v článku 97 Smlouvy (68/221/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 99 a 100 této smlouvy,
s ohledem na rozhodnutí zástupců vlád členských států, zasedajících v Radě, ze dne 21. června 1960,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Shromáždění [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že od vstupu Smlouvy v platnost přináší určování průměrných sazeb stanovených v článku 97 Smlouvy k vyrovnání zatížení daněmi z obratu, které jsou ukládány v souladu se systémem kumulativních vícefázových daní, neustálé obtíže zabraňující řádnému fungování společného trhu; že se tyto nepříznivé účinky zvýší odstraněním cel v rámci Společenství;
vzhledem k tomu, že jediným cílem jakéhokoliv budoucího sladění vyrovnávacích plateb a vracení daně by mělo být zajištění toho, aby stávající systémy kumulativních vícefázových daní z obratu byly neutrálnější ve svém dopadu na mezinárodní obchod a byl umožněn přechod na společný systém daně z přidané hodnoty za nejlepších možných podmínek; že taková sladění jsou tudíž v souladu s kritérii stanovenými rozhodnutím zástupců vlád členských států, kteří se sešli v Radě, ze dne 21. června 1960;
vzhledem k tomu, že výše zmíněné obtíže vyplývají zejména z rozdílů mezi metodami, které jsou používány členskými státy pro výpočet těchto sazeb;
vzhledem k tomu, že je tedy v zájmu společného trhu, aby do doby zavedení systému daně z přidané hodnoty ve všech členských státech byly tyto různé metody výpočtu harmonizovány přijetím společných a přiměřených pravidel, která zajistí dodržování mezí stanovených v článku 97 Smlouvy a umožní přezkoumání takto získaných průměrných sazeb;
vzhledem k tomu, že za účelem co největšího zohlednění skutečných podmínek, za kterých jsou výrobek nebo skupina výrobků vyráběny, musí taková pravidla stanovit vážení daňových zatížení;
vzhledem k tomu, že taková pravidla musejí ponechat členským státům možnost uchýlit se k určitým paušálním odhadům;
vzhledem k tomu, že by Komise měla být oprávněna určit, prostřednictvím směrnic přijatých po konzultaci členských států, postupy pro použití společné metody výpočtu;
vzhledem k tomu, že by mělo být stanoveno, aby bylo Komisi usnadněno zajistit dodržování mezí pro průměrné sazby, že členské státy musejí před jakýmkoliv zavedením nebo změnou průměrných sazeb samy Komisi předložit výpočty založené na společné metodě,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Pokud členský stát podle článku 97 Smlouvy zavede nebo změní průměrnou sazbu, aby u vývozu či dovozu vyrovnal daň z obratu, která je přímo nebo nepřímo uvalena na výrobu výrobku nebo skupiny výrobků, vypočítá se sazba v souladu s touto směrnicí s ohledem na skutečné výrobní podmínky.
2. Tato směrnice se nevztahuje na:
- průměrné sazby, které existovaly již v době vstupu této směrnice v platnost, a to i v případě, že byly užívány pro výpočet předchozích daňových zatížení v souladu s článkem 6;
- úpravy průměrných sazeb vyplývající výhradně z obecné změny sazby daně z obratu.
Článek 2
1. Průměrné daňové zatížení výrobku je rovno váženému průměru daňových zatížení daného výrobku v různých reprezentativních stupních výroby stanovených pro každý stupeň v souladu s články 3 až 6.
Vážený průměr je založen na významu každého stupně s ohledem na celkovou výrobu výrobku.
2. Průměrné daňové zatížení skupiny výrobků je rovno váženému průměru průměrných daňových zatížení reprezentativních výrobků této skupiny.
Velikost skupiny výrobků určuje počet reprezentativních výrobků, které jsou brány v úvahu.
Pro každý reprezentativní výrobek se průměrné daňové zatížení vypočítá v souladu s odstavcem 1.
Vážený průměr je založen na významu reprezentativních výrobků s ohledem na celkovou výrobu skupiny výrobků.
Článek 3
Pro účely výpočtu daňového zatížení výrobku v posledním stupni výroby může být vzato v úvahu daňové zatížení všech nákladových prvků v tomto stupni.
Článek 4
1. Pro účely výpočtu daňového zatížení výrobku v předposledním stupni mohou být vzata v úvahu zatížení uvalená na tomto stupni na suroviny, polotovary a konečné výrobky, které jsou použity v surovinách, polotovarech a hotových výrobcích v posledním stupni, nebo jakékoliv jiné prvky či složky brané v úvahu v posledním stupni, jejichž podíl představuje v daném stupni nejméně 3 % prodejní ceny konečného výrobku před zdaněním.
2. Pro účely výpočtu daňového zatížení výrobku v jiných stupních mohou být vzata v úvahu zatížení uvalená v každém z těchto stupňů na suroviny, polotovary a hotové výrobky, které jsou použity v surovinách, polotovarech a hotových výrobcích v posledním stupni.
Článek 5
1. Pokud pro prvky či složky brané v úvahu v jakémkoliv stupni nebylo daňové zatížení vypočítáno v souladu s článkem 4, může být zatížení takového prvku nebo složky zvýšeno o paušální navýšení 50 %.
Pokud však částka daňového zatížení daného prvku nebo složky podléhá použití zvláštní sazby, musí být tato částka před použitím paušálního navýšení přepočítána na základě základní sazby daně z obratu.
Pokud zvláštní sazba zahrnuje jeden nebo více předchozích stupňů, zatížení vyplývající z použití této sazby se o paušální navýšení nezvýší.
2. Takto vypočtené zatížení předchozích stupňů nesmí překročit zatížení, které by vyplynulo z použití článků 4 až 6 na daný prvek nebo složku.
Článek 6
Pokud pro prvky či složky brané v úvahu v jakémkoli stupni existuje průměrná sazba, může být použita pro výpočet předchozího daňového zatížení daného prvku nebo složky v případě, že je to v souladu s článkem 97.
Tato sazba se použije, je-li podložena výpočty předloženými Komisi v souladu s článkem 10.
Článek 7
1. Pokud v případě výrobku nebo skupiny výrobků členský stát nevypočítává průměrné daňové zatížení v souladu s články 2 až 6, může být zatížení odhadnuto paušální sazbou odpovídající 100 %, 75 %, 50 % nebo 30 % základní sazby daně z obratu podle toho, zda prvky a složky výrobku nebo skupiny výrobků, které mohou být vzaty v úvahu v posledním stupni a podléhají základní nebo zvýšené sazbě daně z obratu, představují 65 %, 50 %, 35 % nebo méně než 35 % prodejní ceny výrobku nebo skupiny výrobků před zdaněním.
2. Takto odhadnuté zatížení nesmí překročit průměrné daňové zatížení, které by vyplynulo z použití článků 2, 3, 4 a 6.
Článek 8
Průměrné sazby se zaokrouhlují nahoru nebo dolů na nejbližší polovinu procentního bodu podle toho, zda desetinná část získané sazby dosáhne nebo nedosáhne 75 nebo 25 desetin.
Článek 9
Je-li to nezbytné, stanoví Komise po konzultaci členských států směrnicí prováděcí pravidla pro články 1 až 8.
Článek 10
1. Pokud členský stát hodlá zavést nebo změnit průměrnou sazbu, předloží Komisi výpočet, na základě kterého bylo stanoveno průměrné daňové zatížení v souladu s články 1 až 8.
2. Pokud Komise shledá, že daňové zatížení stanovené paušální sazbou v souladu s články 5 nebo 7 překračuje meze stanovené v odstavci 2 těchto článků, předloží členský stát Komisi na její žádost výpočet, na základě kterého bylo dané zatížení stanoveno podle článků 2, 3, 4 a 6.
Článek 11
Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 19. července 1968 o sjednocení předpisů o osvobození dovozu pohonných hmot v palivových nádržích užitkových motorových vozidel od cla, daní a poplatků
(68/297/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 75 a 99 této smlouvy,
s ohledem na rozhodnutí Rady ze dne 13. května 1965 o harmonizaci některých ustanovení o hospodářské soutěži v dopravě po železnici, silnici a vnitrozemských vodních cestách [1], a zejména na čl. 1 písm. b) uvedeného rozhodnutí,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že zavedení společné dopravní politiky vyžaduje stanovení společných pravidel pro mezinárodní dopravu z území členského státu, na území členského státu nebo procházející územím jednoho nebo více členských států;
vzhledem k tomu, že stanovení těchto společných pravidel by mělo zahrnout také sjednocení předpisů o osvobození dovozu pohonných hmot v palivových nádržích užitkových motorových vozidel od cla, daní a poplatků;
vzhledem k tomu, že k harmonizaci podmínek hospodářské soutěže mezi dopravci v různých členských státech je třeba
- stanovit minimální množství pohonných hmot pro dovoz osvobozená od cla, daní a poplatků a podmínky pro dovoz dalších množství osvobozený od cla, daní a poplatků,
- aby každý členský stát uplatňoval jednotná pravidla dovozu pohonných hmot osvobozený od cla, daní a poplatků bez ohledu na to, ve kterém členském státě je vozidlo registrováno;
vzhledem k tomu, že k zabránění zneužití dovozu pohonných hmot osvobozeného od cla, daní a poplatků by měly být přijaty zvláštní předpisy pro příhraniční oblasti,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Členské státy sjednotí podle této směrnice předpisy o osvobození dovozu pohonných hmot obsažených v palivových nádržích užitkových motorových vozidel registrovaných v členském státě, které překračují společné hranice mezi členskými státy, od cla, daní a poplatků.
Článek 2
Pro účely této směrnice se "užitkovým motorovým vozidlem" rozumí jakékoli motorové silniční vozidlo, které je na základě své stavby a vybavení určené a vhodné k přepravě za úplatu či bezúplatné přepravě
a) více než devíti osob včetně řidiče;
b) zboží.
Článek 3
1. S účinkem nejpozději ode dne 1. ledna 1969 povolí členské státy dovoz 50 litrů pohonných hmot osvobozený od cla, daní a poplatků.
2. Při každém opatření k zásadnímu sblížení vnitrostátních daní z motorové nafty stanoví Rada jednomyslně na návrh Komise množství, o něž členské státy zvýší množství pohonných hmot uvedené v odstavci 1.
Stejným postupem Rada rozhodne o osvobození dovozu veškerých pohonných hmot obsažených ve standardních palivových nádržích užitkových motorových vozidel od cla, daní a poplatků, jakmile budou rozdíly mezi těmito daněmi dostatečně sníženy.
3. Každý členský stát může osvobodit dovoz pohonných hmot nad množství podle odstavců 1 a 2 od cla, daní a poplatků.
4. Množství pohonných hmot, která určí členské státy podle předchozích odstavců, musí být stejné bez ohledu na to, ve kterém členském státě je dotyčné užitkové motorové vozidlo registrováno.
Článek 4
Předpisy přijaté určitým členským státem podle této směrnice nesmějí být méně výhodné než předpisy tohoto členského státu pro užitková motorová vozidla, která jsou registrována ve třetích zemích a která překračují společné hranice mezi členskými státy.
Článek 5
1. Každý členský stát může po konzultaci s Komisí omezit množství, jež lze dovézt s osvobozením od cla, daní a poplatků podle čl. 3 odst. 2, jedná-li se o užitková motorová vozidla uskutečňující mezinárodní přepravu do jeho příhraniční oblasti do hloubky nepřesahující 25 km vzdušnou čarou.
2. Množství pohonných hmot, které určí členský stát podle odstavce 1, nesmí být závislé na tom, ve kterém členském státě je dotyčné užitkové motorové vozidlo registrováno.
Článek 6
Členské státy sdělí Komisi opatření přijatá k provedení této směrnice.
Článek 7
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 15. října 1968 o odstranění omezení pohybu a pobytu pracovníků členských států a jejich rodinných příslušníků uvnitř Společenství
(68/360/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 49 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že nařízení Rady (EHS) č.
1612/68 ze dne 15. října 1968 [3] stanovilo pravidla pro svobodu pohybu pracovníků uvnitř Společenství; že v důsledku toho je vhodné přijmout opatření k odstranění dosud existujících omezení pohybu a pobytu uvnitř Společenství, aby se dosáhlo souladu s právy a možnostmi přiznanými zmíněným nařízením státním příslušníkům všech členských států, kteří se stěhují za účelem výkonu zaměstnání, a jejich rodinným příslušníkům;
vzhledem k tomu, že právní úprava pobytu musí v mezích možností přiblížit postavení pracovníků z ostatních členských států a jejich rodinných příslušníků postavení vlastních státních příslušníků;
vzhledem k tomu, že koordinace zvláštních opatření týkajících se pohybu a pobytu cizích státních příslušníků, která byla přijata z důvodů veřejného pořádku, veřejné bezpečnosti a veřejného zdraví, je předmětem směrnice Rady ze dne 25. února 1964 [4], přijaté k provedení čl. 56 odst. 2 Smlouvy,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Členské státy odstraní za podmínek stanovených v této směrnici omezení pohybu a pobytu státních příslušníků členských států a jejich rodinných příslušníků, na které se vztahuje nařízení (EHS) č. 1612/68.
Článek 2
1. Členské státy přiznávají státním příslušníkům uvedeným v článku 1 právo vycestovat z jejich území za účelem přístupu k zaměstnání a jeho výkonu na území jiného členského státu.
Toto právo se uplatňuje pouhým předložením platného průkazu totožnosti nebo cestovního pasu.
Rodinní příslušníci požívají téhož práva jako státní příslušník, na němž jsou závislí.
2. Členské státy v souladu se svými právními předpisy těmto státním příslušníkům vydávají průkaz totožnosti nebo cestovní pas, který obsahuje zejména údaj o státním občanství jeho držitele, nebo prodlužují dobu jejich platnosti.
3. Cestovní pas musí být platný alespoň pro všechny členské státy a pro země, přes které musí držitel jet při cestě do členských států.
Jestliže je cestovní pas jediným platným dokladem pro vycestování ze země, musí být doba jeho platnosti nejméně pět let.
4. Členské státy nesmějí vyžadovat od státních příslušníků uvedených v článku 1 výjezdní víza ani jiné rovnocenné doklady.
Článek 3
1. Členské státy přijímají na své území osoby uvedené v článku 1 na základě pouhého předložení platného průkazu totožnosti nebo cestovního pasu.
2. Nesmějí vyžadovat žádná vstupní víza ani rovnocenné doklady, s výjimkou od rodinných příslušníků, kteří nemají státní občanství žádného členského státu.
Členské státy těmto osobám umožňují, aby potřebná víza získaly.
Článek 4
1. Členské státy přiznávají právo pobytu na svém území osobám uvedeným v článku 1, které mohou předložit doklady uvedené v odstavci 3.
2. Právo pobytu se osvědčuje vydáním dokladu označovaného jako "povolení k pobytu pro státního příslušníka členského státu EHS".
Tento doklad musí obsahovat poznámku, že byl vydán na základě nařízení (EHS) č. 1612/68 a na základě předpisů přijatých členskými státy k provedení této směrnice.
Znění poznámky je uvedeno v příloze k této směrnici.
3. Pro vydání povolení k pobytu pro státního příslušníka členského státu EHS smějí členské státy požadovat předložení pouze těchto dokladů:
- od pracovníka: a) dokladu, na základě kterého vstoupil na jejich území;
b) prohlášení zaměstnavatele o přijetí do zaměstnání nebo potvrzení o výkonu zaměstnání,
- od rodinných příslušníků pracovníka: c) dokladu, na základě kterého vstoupili na jejich území;
d) potvrzení vydaného příslušným orgánem státu původu nebo státu posledního pobytu prokazujícího jejich rodinný vztah;
e) v případech uvedených v čl. 10 odst. 1 a 2 nařízení (EHS) č. 1612/68 dokladu vydaného příslušným orgánem státu původu nebo státu posledního pobytu osvědčujícího, že jsou na pracovníkovi závislí nebo že s ním v této zemi žijí ve společné domácnosti.
4. Rodinnému příslušníku, který není státním příslušníkem žádného členského státu, se vydává doklad o pobytu, jenž má stejnou platnost jako doklad vydaný pracovníkovi, na němž je závislý.
Článek 5
Vyřizování formalit pro získání povolení k pobytu nesmí bránit okamžitému zahájení zaměstnání na základě pracovní smlouvy uzavřené žadateli.
Článek 6
1. Povolení k pobytu
a) musí být platné na celém území členského státu, který je vydal;
b) musí mít dobu platnosti nejméně pět let ode dne vydání, která se automaticky prodlužuje.
2. Přerušení pobytu nepřesahující dobu šesti po sobě následujících měsíců a nepřítomnost z důvodu vojenské služby nemají vliv na platnost povolení k pobytu.
3. Je-li pracovník zaměstnán u zaměstnavatele hostitelského státu nebo u osoby poskytující služby na dobu delší než tři měsíce, ale kratší než jeden rok, vydá mu hostitelský členský stát povolení k přechodnému pobytu, jehož doba platnosti může být omezena na předpokládanou dobu zaměstnání.
S výhradou čl. 8 odst. 1 písm. c) se povolení k přechodnému pobytu vydává také sezónnímu pracovníkovi zaměstnanému na dobu delší než tři měsíce. Doba zaměstnání musí být uvedena v dokladech podle čl. 4 odst. 3 písm. b).
Článek 7
1. Platné povolení k pobytu nelze pracovníkovi odejmout pouze důvodu, že již není zaměstnán, neboť je buď dočasně neschopen práce v důsledku nemoci nebo úrazu, nebo je nedobrovolně nezaměstnaný, což musí být řádně potvrzeno příslušným úřadem práce.
2. Při prvním prodloužení může být doba platnosti povolení k pobytu omezena, pokud je pracovník již více než dvanáct po sobě následujících měsíců v hostitelském členském státě nedobrovolně nezaměstnaný, ne však na méně než dvanáct měsíců.
Článek 8
Bez vydání povolení k pobytu přiznají členské státy právo pobytu na svém území: a) pracovníkovi vykonávajícímu zaměstnání po dobu, která nemá přesáhnout tři měsíce.
Doklad, na základě kterého dotyčná osoba vstoupila na území, a prohlášení zaměstnavatele o předpokládané délce zaměstnání jsou dostatečným oprávněním k pobytu; prohlášení zaměstnavatele se však nevyžaduje v případě pracovníků, na které se vztahuje směrnice Rady ze dne 25. února 1964 o dosažení svobody usazování a volného pohybu služeb pro činnosti zprostředkovatelů v obchodě, průmyslu a řemeslech [5];
b) pracovníkovi, který má bydliště na území členského státu, kam se zpravidla vrací každý den nebo alespoň jednou za týden, je však zaměstnán na území jiného členského státu.
Příslušný orgán státu, ve kterém je zaměstnán, může vydat tomuto pracovníkovi zvláštní povolení platné po dobu pěti let, kterou je možné automaticky prodloužit;
c) sezónnímu pracovníkovi, který uzavřel pracovní smlouvu potvrzenou příslušným orgánem členského státu, na jehož území přicestoval vykonávat svou činnost.
2. Ve všech případech uvedených v odstavci 1 mohou příslušné orgány členského státu vyžadovat, aby pracovník ohlásil svou přítomnost na jeho území.
Článek 9
1. Státním příslušníkům členského státu EHS uvedeným v této směrnici se doklady o pobytu vydávají a jejich platnost se prodlužuje bezplatně nebo za částku nepřevyšující poplatky požadované pro vydání průkazů totožnosti státním příslušníkům dotyčného členského státu.
2. Vízum uvedené v čl. 3 odst. 2 a potvrzení uvedené v čl. 8 odst. 1 písm. c) se udělují bezplatně.
3. Členské státy přijmou opatření nezbytná k tomu, aby byly formality a řízení o vydání dokladů vyjmenovaných v odstavci 1 co nejvíce zjednodušeny.
Článek 10
Členské státy se mohou odchýlit od této směrnice pouze z důvodů veřejného pořádku, veřejné bezpečnosti nebo veřejného zdraví.
Článek 11
1. Touto směrnicí nejsou dotčena ustanovení Smlouvy o založení Evropského společenství uhlí a oceli, která se vztahují na pracovníky s uznanou kvalifikací v uhelných a ocelářských oborech, ani ustanovení Smlouvy o založení Evropského společenství pro atomovou energii, která se vztahují na přístup ke kvalifikovaným zaměstnáním v oblasti jaderné energie, ani předpisy přijaté k provedení těchto smluv.
2. Tato směrnice se však vztahuje na kategorie pracovníků uvedených v odstavci 1 a jejich rodinné příslušníky, pokud jejich právní postavení není zmíněnými smlouvami nebo opatřeními upraveno.
Článek 12
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí ve lhůtě devíti měsíců od jejího oznámení a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Oznámí Komisi změny právních a správních předpisů provedené za účelem zjednodušení formalit a řízení o vydávání dokladů, které jsou nezbytné pro vycestování, vstup a pobyt pracovníků a jejich rodinných příslušníků.
Článek 13
1. Směrnice Rady ze dne 25. března 1964 o odstranění omezení pohybu a pobytu pracovníků a jejich rodinných příslušníků uvnitř Společenství [6] zůstává použitelná, dokud členské státy neprovedou tuto směrnici.
2. Povolení k pobytu vydaná na základě směrnice uvedené v odstavci 1, platná v okamžiku provádění této směrnice, zůstávají v platnosti až do jejího uplynutí.
Článek 14
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 20. prosince 1968, kterou se členským státům EHS ukládá povinnost udržovat minimální zásoby ropy a/nebo ropných produktů (68/414/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 103 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
vzhledem k tomu, že dovážená ropa a ropné produkty nabývají stále většího významu v zásobování Společenství energií; že jakékoli potíže, byť dočasné, jejichž důsledkem je snížení dodávek takových produktů dovážených ze třetích zemí, by mohly způsobit vážné narušení hospodářské činnosti ve Společenství; že Společenství tedy musí být v takovém případě schopno odstranit nebo alespoň zmírnit všechny škodlivé následky;
vzhledem k tomu, že krize v zásobování může nastat neočekávaně, a že je tedy nevyhnutelné přijmout již nyní nezbytná opatření k nápravě případných nedostatků;
vzhledem k tomu, že je tedy nutné zvýšit zabezpečení zásobování ropou a ropnými produkty v členských státech vytvořením a udržováním minimálních zásob nejdůležitějších ropných produktů;
vzhledem k tomu, že domácí výroba sama o sobě přispívá k zabezpečení zásobování; že výrobní podmínky ve Společenství a s nimi související vyšší zabezpečení zásobování odůvodňují skutečnost, že členským státům byla poskytnuta možnost přenést břemeno udržovaných zásob na dovoz,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Členské státy přijmou vhodné právní a správní předpisy za účelem udržování stálých zásob ropných produktů, s výhradou článků 2 a 7, na úrovni, která v každé kategorii ropných produktů uvedených v článku 3 odpovídá alespoň průměrné denní domácí spotřebě vypočtené za 65 dnů předchozího kalendářního roku.
Část domácí spotřeby, která je kryta ropnými deriváty pocházejícími z domácí těžby daného členského státu, lze odečíst až do maximální výše 15 % uvedené domácí spotřeby.
Zásoby v zásobnících námořních plavidel se do výpočtu domácí spotřeby nezahrnují.
Článek 2
Aniž je dotčen článek 1, mohou členské státy osvobodit podniky od povinnosti udržovat povinný objem zásob, který nepřekročí množství produktů, které tyto podniky vyrobí z domácí těžby ropy.
Článek 3
Při výpočtu domácí spotřeby se berou v úvahu následující kategorie ropných produktů: - motorový benzin a letecké palivo (letecký benzin a palivo pro tryskové motory benzinového typu),
- plynový olej, motorová nafta, petrolej a palivo pro tryskové motory kerosinového typu,
- topné oleje.
Článek 4
Členské státy předloží Komisi statistický přehled o stavu existujících zásob ke konci každého čtvrtletí vypracovaný v souladu s články 5 a 6 a uvedou v něm, kolik dnů průměrné spotřeby v předchozím kalendářním roce tyto zásoby představují.
Tento přehled musí být předložen do devadesáti dnů po uplynutí čtvrtletí.
Článek 5
Ve statistickém přehledu o stavu zásob uvedeném v článku 4 se konečné produkty uvádějí podle jejich skutečné hmotnosti; ropa a meziprodukty budou započítány: - jako poměrné množství jednotlivých kategorií produktů vyrobených v předchozím roce v rafinériích daného státu nebo
- na základě výrobních programů rafinérií daného státu pro běžný rok nebo
- na základě poměru mezi celkovým množstvím produktů, na něž se vztahuje povinnost udržovat zásoby, vyrobených v předchozím kalendářním roce v daném státě a celkovým množstvím ropy spotřebované v tomtéž roce; výše uvedené však u první a druhé kategorie (motorový benzin a plynový olej) platí nejvýše do 40 % celkové povinnosti udržovat zásoby a u třetí kategorie (topné oleje) nejvýše do 50 % této povinnosti.
Složky směsí, pokud jsou určeny pro zapracování do konečných produktů uvedených v článku 3, mohou nahradit produkty, pro něž jsou určeny.
Článek 6
1. Při výpočtu úrovně minimálních zásob stanovených podle článku 1 se do statistického přehledu zahrnují pouze ta množství, která by měl mít členský stát plně k dispozici pro případ, že by vznikly potíže v zásobování ropou.
S výhradou odstavce 2 musí být tyto zásoby umístěny na území daného státu.
2. Pro účely provádění této směrnice mohou být na základě zvláštních mezivládních dohod vytvářeny zásoby na území jednoho členského státu na účet podniků usazených v jiném členském státě.
V takových případech nesmí členský stát, na jehož území jsou zásoby drženy, bránit jejich převodu do jiných členských států; tento stát nejvyšší možnou měrou takové zásoby kontroluje, avšak nesmí je zahrnovat do svého statistického přehledu.
Do svého statistického přehledu je smí zahrnout členský stát, v jehož prospěch jsou zásoby drženy.
Návrhy dohod uvedených v prvním pododstavci se zašlou Komisi, která může zúčastněným vládám sdělit své připomínky.
Jakmile jsou dohody uzavřeny, oznámí se Komisi, která o nich uvědomí ostatní členské státy.
Dohody musí splňovat tyto podmínky: - jejich předmětem musí být ropa a všechny ropné produkty, na něž se vztahuje tato směrnice,
- musí stanovit postupy k zajištění kontroly a identifikace zásob,
- musí být obecně uzavírány na dobu neurčitou,
- musí v nich být uvedeno, že obsahují-li ustanovení o jednostranné výpovědi, nebude tato výpověď účinná v případě vzniku krize v zásobování a že Komise bude v každém případě předem informována o každé výpovědi dohody.
3. S výhradou odstavce 1 mohou být do zásob zahrnuty: - zásoby na palubě ropných tankerů kotvících v přístavu za účelem vykládky, a to po splnění odpovídajících přístavních formalit,
- zásoby skladované ve vykládacích přístavech,
- zásoby v nádržích na výstupu ropovodů,
- zásoby v nádržích rafinérií, s výjimkou zásob nacházejících se v potrubních systémech a rafinérském zařízení,
- zásoby ve skladech držené rafinériemi nebo dovozními, skladovacími nebo velkoobchodními distribučními podniky,
- zásoby skladované velkoodběrateli v souladu s vnitrostátními právními předpisy týkajícími se povinnosti udržovat stálé zásoby,
- zásoby nacházející se na nákladních člunech a pobřežních plavidlech provozujících dopravu v mezích státních hranic za předpokladu, že je příslušné orgány mohou kontrolovat a že tyto zásoby mohou být neprodleně v případě potřeby dány k dispozici.
V důsledku toho jsou ze statistického přehledu vyloučeny tyto položky: dosud nevytěžená domácí ropa; zásoby určené jako palivo pro námořní plavidla; zásoby v průběhu přepravy, s výjimkou zásob uvedených v odstavci 2; zásoby nacházející se v ropovodech, silničních a železničních cisternových vozech, v zásobnících čerpacích stanic pohonných hmot a distribuce paliv a zásoby držené drobnými spotřebiteli.
Ze statistického přehledu jsou vyloučeny rovněž zásoby, které jsou v držení ozbrojených sil, a zásoby, které pro ně drží ropné společnosti.
Článek 7
V případě, že ve Společenství vzniknou potíže v zásobování ropou, zprostředkuje Komise na žádost kteréhokoli členského státu nebo z vlastního podnětu konzultace mezi členskými státy.
S výjimkou případů zvláštní naléhavosti nebo v případě pokrytí nepatrné místní spotřeby upustí členské státy před výše uvedenými konzultacemi od čerpání svých zásob v rozsahu, jaký by snížil úroveň těchto zásob pod povinné minimum.
Členské státy informují Komisi o každém budoucím odběru z rezervních zásob a co nejdříve uvedou - datum, kdy zásoby klesly pod povinné minimum,
- důvody takového čerpání,
- opatření k doplnění zásob, byla-li přijata,
- popřípadě odhad předpokládaného budoucího vývoje zásob, jestliže úroveň zásob zůstane pod limitem povinného minima.
Článek 8
Tvorba zásob vyžadovaných touto směrnicí bude dokončena co nejdříve po oznámení této směrnice, nejpozději do 1. ledna 1971.
Členské státy uvědomí Komisi o opatřeních přijatých za tímto účelem.
Článek 9
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 20. prosince 1968,
kterou se potřetí mění směrnice Rady o sbližování právních předpisů členských států týkajících se barviv povolených pro použití v potravinách určených k lidské spotřebě
(68/419/EHS)
RADA EVROPSKÉHO HOSPODÁŘSKÉHO SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že podle článku 2 a čl.
12 odst.
2 směrnice Rady ze dne 23. října 1962 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se barviv povolených pro použití v potravinách určených k lidské spotřebě [1], naposledy pozměněné směrnicí Rady ze dne 24. října 1967 [2], musí členské státy nejpozději do 31. prosince 1967 zakázat používání určitých barviv, zejména sulfonovaného orceinu; že tento zákaz musí nabýt účinku do konce roku 1968;
vzhledem k tomu, že dosud nebylo možné dokončit vědecký výzkum sulfonovaného orceinu a k jeho dokončení je nezbytná ještě určitá doba;
vzhledem k tomu, že je proto třeba povolit dotyčným členským státům pozastavit účinnost zákazu používání uvedeného barviva, aby mohly být mezitím získány informace pro konečné posouzení,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
V čl. 12 odst.
2 směrnice ze dne 23. října 1962, ve znění čl. 1 odst.
4 směrnice Rady ze dne 25. října 1965 [3], se doplňuje tato věta:
"V případě sulfonovaného orceinu však může být účinnost pozměněných předpisů odložena do 1. ledna 1972."
Článek 2
Tato směrnice je určena členským státům.
Nařízení Rady (EHS) č. 234/68 ze dne 27. února 1968 o zřízení společné organizace trhu s živými rostlinami a květinářskými produkty
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 42 a 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
vzhledem k tomu, že fungování a rozvoj společného trhu se zemědělskými produkty musí být doprovázeno vytvořením společné zemědělské politiky, která by zejména zahrnovala společnou organizaci zemědělských trhů, které mohou nabýt různých forem v závislosti na daném produktu;
vzhledem k tomu, že produkce živých rostlin a květinářských produktů má zvláštní význam pro zemědělské hospodářství určitých oblastí Společenství; že výnosy z této produkce představují pro pěstitele v těchto oblastech hlavní součást jejich příjmu; že by proto měla být pomocí příslušných opatření vyvinuta snaha podporovat rozumný odbyt těchto produktů a zajištění stability trhu;
vzhledem k tomu, že jedním z opatření, které se má přijmout s ohledem na zřízení společné organizace trhu, je použití společných norem jakosti pro příslušné produkty; že by měly být v důsledku použití těchto norem odstraněny z trhu produkty neuspokojivé jakosti a měly by se podporovat vztahy na základě řádné hospodářské soutěže, čímž by se přispělo ke zlepšení výnosnosti produkce;
vzhledem k tomu, že při použití těchto norem je nezbytná některá z forem kontroly jakosti produktů, které podléhají standardizaci; že by proto mělo být provedeno opatření k zajištění takové kontroly;
vzhledem k tomu, že vývoz květinových cibulí do třetích zemí má pro Společenství zvláštní hospodářský význam; že pokračování a rozvoj tohoto vývozu může být zajištěn stabilizací cen v tomto obchodě; že by proto mělo být pro příslušné produkty přijato ustanovení týkající se minimálních vývozních cen;
vzhledem k tomu, že společná organizace trhu s živými rostlinami a květinářskými produkty odůvodňuje použití společného celního sazebníku; že by navíc měly být neprodleně zkoordinovány a sjednoceny předpisy vztahující se na dovoz ze třetích zemí;
vzhledem k tomu, že by Společenství mělo mít oprávnění přijmout urychleně veškerá opatření, nezbytná k tomu, aby nebyl trh Společenství ponechán bez ochrany proti výjimečným poruchám, ke kterým by mohlo dojít v důsledku dovozu a vývozu;
vzhledem k tomu, že společná organizace trhu zahrnuje na vnitřních hranicích Společenství odstranění všech překážek volného pohybu příslušného zboží;
vzhledem k tomu, že ustanovení Smlouvy, která umožňují hodnocení podpor poskytnutých členskými státy, a zákaz těch podpor, které nejsou slučitelné se společným trhem, by měla být použitelná pro živé rostliny a květinářské produkty;
vzhledem k tomu, že za účelem usnadnění provádění navrhovaných opatření by měl být v rámci řídícího výboru stanoven postup pro nastolení úzké spolupráce mezi členskými státy a Komisí;
vzhledem k tomu, že společná organizace trhu s živými rostlinami a květinářskými produkty musí odpovídajícím způsobem současně přihlédnout k cílům uvedeným v článcích 39 a 110 Smlouvy,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Zřizuje se společná organizace trhu s živými rostlinami a květinářskými produkty pro produkty spadající pod kapitolu 6 společného celního sazebníku; obsahuje společné normy jakosti a obchodní režim.
Článek 2
S cílem podpořit činnost profesních a mezioborových skupin mohou být ve vztahu k produktům uvedeným v článku 1 přijata následující opatření Společenství: - opatření na zlepšení jakosti a podporu poptávky,
- opatření na podporu lepší organizace produkce a odbytu,
- opatření na usnadnění zaznamenávání vývoje tržních cen.
Obecná pravidla, která se týkají opatření, se stanoví postupem podle čl. 43 odst. 2 Smlouvy.
Článek 3
Pro produkty uvedené v článku 1 nebo pro skupiny těchto produktů mohou být stanoveny normy jakosti, velikostní normy a normy pro úpravu obalem, jakož i rozsah působnosti těchto norem; normy se mohou týkat zejména třídění podle jakosti, balení, obchodní úpravy a označování.
Po přijetí norem mohou být produkty, na které se normy vztahují, vystaveny k prodeji, nabízeny k prodeji, prodávány, dodávány nebo jinak uváděny na trh pouze v souladu s uvedenými normami.
Normy a obecná pravidla pro jejich použití přijme Rada na návrh Komise postupem podle čl. 43 odst. 2 Smlouvy.
Článek 4
O úpravách norem jakosti, zaměřených na přihlédnutí k požadavkům výrobních postupů a postupů uvádění na trh, se rozhoduje v souladu s postupem podle článku 14.
Článek 5
1. U produktů, pro které byly stanoveny normy jakosti, kontrolují členské státy jejich dodržování.
Ostatním členským státům a Komisi nejpozději do jednoho měsíce po vstupu v platnost každé normy jakosti oznámí název a adresu orgánů pověřených kontrolou jednotlivých produktů nebo skupin produktů, pro které je norma stanovena.
2. Prováděcí pravidla k odstavci 1 se podle potřeby stanoví postupem podle článku 14, zejména s přihlédnutím k potřebě zajištění koordinace práce kontrolních orgánů a jednotnosti výkladu a použití norem jakosti.
Článek 6
Po stanovení norem musí všechny nabídky předložené veřejnosti ve formě inzerátů, katalogů nebo ceníků obsahovat, pokud je uvedena cena, zmínku o povaze produktu a jeho velikosti.
Článek 7
1. Každý rok, počínaje rokem 1968, může být v souladu s postupem podle článku 14 pro každý z produktů položky 06.01 A společného celního sazebníku včas před začátkem obchodního období stanovena jedna nebo více minimálních cen pro vývoz do třetích zemí.
Vývoz těchto produktů je povolen pouze za cenu, která se rovná stanovené minimální ceně pro příslušný produkt nebo která ji převyšuje.
2. Prováděcí pravidla k odstavci 1 se stanoví postupem podle článku 14.
Článek 8
1. Pro produkty uvedené v článku 1 platí od 1. července 1968 společný celní sazebník; od tohoto data nesmí být ukládána žádná jiná cla.
2. Rada přijme na návrh Komise do 1. července 1968 postupem podle čl. 43 odst. 2 Smlouvy opatření nezbytná ke koordinaci a sjednocení dovozních režimů uplatňovaných jednotlivými členskými státy vůči třetím zemím. Tato opatření se použijí nejpozději dne 1. ledna 1969.
Článek 9
1. Pokud je v důsledku dovozu nebo vývozu trh Společenství s jedním nebo více produkty uvedenými v článku 1 vážně narušen nebo hrozí-li, že bude vážně narušen, a tím budou ohroženy cíle stanovené v článku 39 Smlouvy, mohou být pro obchod se třetími zeměmi přijímána vhodná opatření po dobu, po kterou toto narušení nebo jeho hrozba trvá.
Rada na návrh Komise postupem podle čl. 43 odst. 2 Smlouvy stanoví prováděcí pravidla k tomuto odstavci a určí, v jakých případech a v rámci jakých mezí mohou členské státy přijmout ochranná opatření.
2. Pokud nastane situace uvedená v odstavci 1, rozhodne Komise na žádost členského státu nebo z vlastního podnětu o nezbytných opatřeních; opatření jsou sdělena členským státům a jsou okamžitě použitelná.
Pokud členský stát předloží Komisi žádost, Komise o ní rozhodne do 24 hodin od jejího obdržení.
3. Opatření, o kterém rozhodne Komise, může kterýkoli členský stát do tří pracovních dnů ode dne jeho sdělení předložit Radě k přezkoumání.
Rada se sejde neprodleně. Postupem podle čl.
43 odst. 2 Smlouvy může dotyčné opatření změnit nebo zrušit.
Článek 10
1. Ve vnitřním obchodě Společenství je zakázáno: - ukládání jakýchkoli cel nebo poplatků s rovnocenným účinkem,
- jakékoli množstevní omezení nebo opatření s rovnocenným účinkem,
- použití článku 44 Smlouvy.
2. Odchylně od ustanovení odst. 1 druhé a třetí odrážky se zachovává povolení množstevních omezení nebo opatření s rovnocenným účinkem a použití článku 44 Smlouvy: - pro nekořenovité řízky a rouby révy vinné (položka společného celního sazebníku 06.02 A I) a rostliny révy vinné roubované nebo kořenovité (položka společného celního sazebníku 06.02 B), do data stanoveného ve všech členských státech pro použití ustanovení o obchodování s vegetativním množitelským materiálem révy vinné, která mají být přijata Radou,
- pro hrnkové rostliny a mladé ovocné stromy a keře (položka společného celního sazebníku 06.02 C II) do 31. prosince 1968.
Pokud jde o hrnkové rostliny a mladé ovocné stromy a keře (položka společného celního sazebníku 06.02 C II), přijme Rada v rámci článků 3, 12 nebo 18 tohoto nařízení případná nezbytná opatření.
Článek 11
Pokud toto nařízení nestanoví jinak, vztahují se na produkci produktů uvedených v článku 1 a obchod s nimi články 92 až 94 Smlouvy.
Článek 12
Rada v souladu s postupem podle čl. 43 odst. 2 Smlouvy doplní k tomuto nařízení taková další ustanovení, která se mohou na základě získaných zkušeností ukázat jako nezbytná.
Článek 13
1. Zřizuje se Řídící výbor pro živé rostliny a květinářské produkty (dále jen "výbor") složený ze zástupců členských států, kterému předsedá zástupce Komise.
2. Hlasům členských států ve výboru je přidělena váha stanovená podle čl. 148 odst. 2 Smlouvy. Předseda nehlasuje.
Článek 14
1. Má-li být zahájen postup podle tohoto článku, přednese věc výboru jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu, nebo na žádost zástupce některého členského státu.
2. Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k tomuto návrhu ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci.
Stanovisko se přijímá většinou dvanácti hlasů.
3. Komise přijme opatření, která jsou okamžitě použitelná.
Pokud však tato opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru, sdělí je Komise neprodleně Radě. V tomto případě může Komise nejvýše o jeden měsíc ode dne tohoto sdělení odložit použitelnost opatření, o kterých rozhodla.
Rada může v souladu postupem podle čl. 43 odst. 2 Smlouvy ve lhůtě jednoho měsíce přijmout odlišné rozhodnutí.
Článek 15
Výbor se může zabývat jakoukoli jinou otázkou, kterou mu k posouzení předloží jeho předseda buď z vlastního podnětu, nebo na žádost zástupce některého členského státu.
Článek 16
Na konci přechodného období postupem stanoveným v čl. 43 odst. 2 Smlouvy Rada na základě zkušeností rozhodne na návrh Komise o zachování nebo změně ustanovení článku 14.
Článek 17
Toto nařízení musí být používáno tak, aby byly současně a vhodným způsobem zohledněny cíle stanovené v článcích 39 a 110 Smlouvy.
Článek 18
Použitím tohoto nařízení nejsou dotčena ustanovení, která byla přijata nebo mají být přijata s ohledem na sbližování právních a správních předpisů v členských státech a jejichž cílem je udržení nebo zlepšení technické nebo genetické úrovně produkce některých produktů uvedených v článku 1 a určených výhradně k rozmnožování.
Článek 19
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (EHS, Euratom, ESUO) č.
260/68
ze dne 29. února 1968,
kterým se stanoví podmínky a postup pro uplatňování daně ve prospěch Evropských společenství
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o vytvoření jednotné Rady a jednotné Komise Evropských společenství,
s ohledem na Protokol o výsadách a imunitách Evropských společenství, a zejména na článek 13 tohoto protokolu,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že je třeba stanovit podmínky a postup, kterým se budou na základě článku 13 protokolu o výsadách a imunitách zdaňovat platy, mzdy a služební požitky poskytované úředníkům, ostatním zaměstnancům Společenství a osobám, na které se rovněž vztahuje článek 13 zmíněného protokolu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Daň z platů, mezd a služebních požitků, které poskytují Společenství svým úředníkům a ostatním zaměstnancům, jež byla zavedena čl. 13 prvním pododstavcem Protokolu o výsadách a imunitách Evropských společenství, se vyměřuje za podmínek stanovených tímto nařízením a vybírá postupem stanoveným v tomto nařízení.
Článek 2
Poplatníky daně jsou:
- osoby, na které se vztahuje služební řád úředníků nebo pracovní řád ostatních zaměstnanců Společenství včetně příjemců požitků stanovených pro případ skončení zaměstnání ze služebních důvodů, s výjimkou místních zaměstnanců,
- příjemci invalidních, starobních nebo pozůstalostních důchodů vyplácených Společenstvími,
- příjemci odškodnění stanoveného pro případ skončení služebního poměru v článku 5 nařízení Rady (EHS, Euratom, ESUO) č. 259/68 [1].
Článek 3
1. Daň je splatná měsíčně z platů, mezd a služebních požitků všeho druhu vyplácených Společenstvími každému poplatníku.
2. Ze základu daně jsou však vyloučeny paušální i nepaušální částky a náhrady, které nahrazují výdaje vynaložené při výkonu funkce.
3. Základ daně se snižuje o následující rodinné příspěvky a sociální platby:
a) rodinné příspěvky:
- příspěvek pro hlavu rodiny,
- příspěvek na nezaopatřené dítě,
- příspěvek na vzdělání a výchovu,
- porodné;
b) dávky sociální podpory;
c) dávky placené v případě nemoci z povolání nebo úrazu;
d) podíl na platbách všeho druhu, který představuje rodinný příspěvek.
Nezdanitelné částky se vypočtou případně s přihlédnutím k článku 5.
4. Aniž je dotčen článek 5, odpočte se z částky vypočtené podle předchozích ustanovení 10 % určených na reprezentaci a osobní vydání.
Kromě toho se na každé nezaopatřené dítě v péči poplatníka a za každou osobu, která se ve smyslu čl. 2 odst. 4 přílohy VII služebního řádu Evropských společenství nachází v postavení nezaopatřeného dítěte, odpočte dodatečně částka odpovídající dvojnásobku příspěvku na nezaopatřené dítě.
5. Ze základu daně se odpočítávají srážky provedené z odměny poplatníka pro účely důchodového nebo sociálního zabezpečení.
Článek 4
Daň se vypočte tak, že se na zdanitelnou částku získanou podle článku 3 uplatní s výhradou článku 5 následující sazby, přičemž se nepřihlíží k částce nepřesahující 803 belgických franků:
8 % _BAR_ pro částku mezi _BAR_ 803 a 14178 belgickými franky _BAR_
10 % _BAR_ pro částku mezi _BAR_ 14179 a 19528 belgickými franky _BAR_
12,50 % _BAR_ pro částku mezi _BAR_ 19529 a 22380 belgickými franky _BAR_
15 % _BAR_ pro částku mezi _BAR_ 22381 a 25413 belgickými franky _BAR_
17,50 % _BAR_ pro částku mezi _BAR_ 25414 a 28265 belgickými franky _BAR_
20 % _BAR_ pro částku mezi _BAR_ 28266 a 31030 belgickými franky _BAR_
22,50 % _BAR_ pro částku mezi _BAR_ 31031 a 33883 belgickými franky _BAR_
25 % _BAR_ pro částku mezi _BAR_ 33884 a 36648 belgickými franky _BAR_
27,50 % _BAR_ pro částku mezi _BAR_ 36649 a 39500 belgickými franky _BAR_
30 % _BAR_ pro částku mezi _BAR_ 39501 a 42265 belgickými franky _BAR_
32,50 % _BAR_ pro částku mezi _BAR_ 42266 a 45118 belgickými franky _BAR_ 35 % _BAR_ pro částku mezi _BAR_ 45119 a 47883 belgickými franky _BAR_
40 % _BAR_ pro částku mezi _BAR_ 47884 a 50735 belgickými franky _BAR_
45 % _BAR_ pro částku přesahující 50735 belgických franků. _BAR_
Článek 5
Při uplatňování opravného koeficientu na platy, mzdy a služební požitky
- se výše každé složky příjmu, k níž se přihlíží při výpočtu daně, s výjimkou srážek provedených z odměny poplatníka pro účely důchodového nebo sociálního zabezpečení, pro účely tohoto nařízení získá tak, že se výše této složky příjmu, vypočtená před uplatněním jakéhokoli opravného koeficientu pro odměny, násobí stanoveným opravným koeficientem,
- se výše odpočtů uvedených v čl. 3 odst. 4 získá tak, že se výše těchto odpočtů, vypočtená před uplatněním jakéhokoli opravného koeficientu pro odměny, násobí stanoveným opravným koeficientem,
- se výše částek příjmu uvedených v článku 4 násobí stanoveným opravným koeficientem.
Článek 6
1. Odchylně od článků 3 a 4 a) se částky vyplacené
- jako příplatek za práci přesčas,
- za zvlášť náročné práce,
- za mimořádné služby,
- za patentované vynálezy
zdaňují za použití sazby, která byla v měsíci předcházejícím platbě uplatňována na nejvyšší zdanitelnou částku odměny úředníka;
b) se částky vyplácené na základě skončení služebního poměru po odpočtech podle čl. 3 odst. 4 zdaňují za použití sazby ve výši dvou třetin poměru mezi
- částkou splatné daně a
- základem daně, jak je vymezen v článku 3, při posledním vyplaceném platu.
2. Uplatňováním tohoto nařízení nesmějí být platy, mzdy a služební požitky všeho druhu vyplácené Společenstvími sníženy na částku menší než existenční minimum vymezené v článku 6 přílohy VIII služebního řádu Společenství.
Článek 7
Vztahuje-li se zdanitelná platba na dobu delší jednoho měsíce, vypočte se daň tak, jako by platba byla rovnoměrně rozpočtena na měsíce, ke kterým se vztahuje.
Opravné platby, které se nevztahují k měsíci, v němž jsou vyplaceny, podléhají dani, která by se na ně vztahovala, kdyby byly uskutečněny v řádném termínu.
Článek 8
Daň se vybírá srážkou u zdroje.
Daň se zaokrouhluje dolů na celé jednotky.
Článek 9
Výnos daně je příjmem rozpočtů Společenství.
Článek 10
Správní odbory orgánů Společenství spolupracují, aby zajistily jednotné uplatňování tohoto nařízení.
Rada přijímá na návrh Komise veškeré předpisy potřebné k provedení tohoto nařízení.
Článek 11
Toto nařízení se vztahuje rovněž na
- členy Komise,
- soudce, generální advokáty, tajemníka a asistenty zpravodajů Soudního dvora,
- členy kontrolní komise.
Článek 12
Toto nařízení se vztahuje rovněž na členy orgánů Evropské investiční banky, její zaměstnance a příjemce důchodů jí vyplácených, kteří spadají do kategorií určených Radou na základě čl. 16 prvního pododstavce protokolu o výsadách a imunitách, pokud se jedná o platy, mzdy, služební požitky a invalidní, starobní a pozůstalostní důchody vyplácené bankou.
Článek 13
Od daně se osvobozují náhrady a platby uvedené v článku 13 nařízení č.
32 (EHS), č.
12 (ESAE) [2].
Článek 14
Zrušuje se nařízení č.
32 (EHS), č.
12 (ESAE).
Článek 15
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
ze dne 29. února 1968, kterým se mění nařízení Rady č. 423/67/EHS, č. 6/67/Euratom ze dne 25. července 1967 o platových poměrech členů Komise EHS a Komise ESAE a Vysokého úřadu, kteří nebyli jmenováni členy jednotné Komise Evropských společenství
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o vytvoření jednotné Rady a jednotné Komise Evropských společenství [1], a zejména na článek 34 této smlouvy,
vzhledem k tomu, že Rada je příslušná stanovit odměny bývalých členů Vysokého úřadu a Komisí Evropského hospodářského společenství a Evropského společenství pro atomovou energii, kteří po odchodu ze svých funkcí nebyli jmenováni členy Komise,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Od 1. ledna 1968 se v článku 2 nařízení Rady č. 423/67/EHS, č. 6/67/Euratom ze dne 25. července 1967 o platových poměrech členů Komise EHS a Komise ESAE a Vysokého úřadu, kteří nebyli jmenováni členy jednotné Komise Evropských společenství [2], doplňuje nový pododstavec, který zní:
"Odchylně od článku 9 nařízení č. 422/67/EHS, č. 5/67/Euratom nesmějí být důchody bývalých členů Vysokého úřadu a Komisí Evropského hospodářského společenství a Evropského společenství pro atomovou energii uvedených v článku 1, kteří zastávali funkci alespoň dva roky, nižší než 15 % naposledy pobíraného základního platu."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 315/68 ze dne 12. března 1968, kterým se stanoví normy jakosti pro květinové cibule a hlízy
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 234/68 ze dne 27. února 1968 o zřízení společné organizace trhu s živými rostlinami a květinářskými produkty [1], a zejména na článek 3 uvedeného nařízení,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že květinové cibule a hlízy jsou předmětem rozsáhlého obchodu uvnitř Společenství, jakož i mezi členskými státy a třetími zeměmi; že udržování a rozvoj těchto obchodních toků vyžaduje stanovení společných norem jakosti,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Pro cibule, hlízy, kořenové hlízy, stonkové hlízy, výběžkaté oddenky a oddenky ve vegetačním klidu položky 06.01 A společného celního sazebníku se stanoví normy jakosti.
Tyto normy jakosti jsou definovány v příloze.
Článek 2
1. Od 1. července 1968 nesmí být produkty uvedené v článku 1, pokud neodpovídají normám jakosti:
- uvnitř Společenství vystaveny na prodej, nabízeny k prodeji, prodávány nebo dodávány obchodníkem nebo přímo producentem spotřebiteli pro jeho osobní potřebu,
- vyváženy do třetích zemí.
2. Členské státy mohou být oprávněny k přijetí opatření ohledně určitých kritérií norem jakosti, odchylných od odstavce 1 druhé odrážky, která mají umožnit vývozcům splnění obchodních požadavků určitých třetích zemí.
Takové zmocnění je udělováno v souladu s postupem podle článku 14 nařízení (EHS) č. 234/68, podle něhož se také stanoví případné podmínky zmocnění.
3. Pokud by použití tohoto nařízení způsobilo produktům ze sklizně roku 1968 potíže, které by si vyžádaly odchylky od některých kritérií norem jakosti, odchylky se na návrh členského státu přijmou pro příslušné produkty a na určenou dobu v souladu s postupem podle článku 14 nařízení (EHS) č. 234/68.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č.
316/68
ze dne 12. března 1968
o stanovení norem jakosti pro čerstvé řezané květiny a čerstvou okrasnou zeleň
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č.
234/68 ze dne 27. února 1968 o zřízení společné organizace trhu s živými rostlinami a květinářskými produkty [1], a zejména na článek 3 uvedeného nařízení,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že s čerstvými řezanými květinami a čerstvou okrasnou zelení se uvnitř Společenství i na druhé straně mezi členskými státy a třetími zeměmi rozsáhle obchoduje; že je žádoucí zlepšit a sjednotit úroveň jakosti produktů uváděných na trh; že je proto nezbytné stanovit společné normy jakosti,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Normy jakosti se stanoví pro:
- řezané květiny a poupata na kytice nebo k okrasným účelům, čerstvé, položky 06.03 A společného celního sazebníku, - listoví, listy, větve a ostatní části rostlin, čerstvé, položky 06.04 A II společného celního sazebníku.
2. Tyto normy jakosti jsou stanoveny v přílohách.
Článek 2
1.
Produkty uvedené v článku 1, které nevyhovují normám jakosti, nesmějí být od 1. července 1968:
- uvnitř Společenství uváděny do prodeje nebo prodávány v etapě velkoobchodu obchodníky ani přímo producenty,
- dováženy ze třetích zemí,
- vyváženy do třetích zemí.
2. Členské státy mohou být oprávněny přijmout s ohledem na určitá kritéria norem jakosti opatření odchylná od odst. 1 třetí odrážky, aby umožnily vývozcům splnit obchodní požadavky určitých třetích zemí.
Toto oprávnění se uděluje postupem podle článku 14 nařízení (EHS) č.
234/68, kterým byly rovněž stanoveny podmínky, na nichž může vydání oprávnění záviset.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 391/68 ze dne 1. dubna 1968, kterým se stanoví prováděcí pravidla k intervenčním nákupům v odvětví vepřového masa
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady č. 121/67/EHS ze dne 13. června 1967 o společné organizaci trhu s vepřovým masem [1], a zejména na čl. 4 odst. 6, čl. 5 odst. 3 a čl. 22 odst. 2 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že podle článků 4 a 5 nařízení č. 121/67/EHS mají být stanovena prováděcí pravidla k intervenčním nákupům;
vzhledem k tomu, že aby bylo možno organizovat výkupy prováděné intervenčními subjekty efektivním způsobem, je nutné stanovit kritéria pro výběr intervenčních center, kde se výkupy budou provádět; že se pro zajištění bezvadného uchování masa doporučuje, aby se tato centra určovala podle určitých technických požadavků;
vzhledem k tomu, že pro zajištění přiměřené efektivnosti výkupů je třeba stanovit u každého jednotlivého produktu určité minimální množství k výkupu;
vzhledem k tomu, že pro zajištění jednotného zacházení se všemi, kdo nabízejí produkty, je třeba definovat pojem kupní ceny a místa, kde dojde k převzetí produktu intervenčním centrem; že tímto místem v zásadě může být intervenční centrum, kam má prodávající v úmyslu své produkty dodat; že intervenční centrum ovšem musí mít možnost určit jiné místo, pokud převzetí není možné v intervenčním centru, které určil prodávající;
vzhledem k tomu, že intervenční politika Společenství se musí provádět za rozumných podmínek; že se tudíž doporučuje zajistit, aby vykoupené a později prodávané produkty odpovídaly požadavkům veterinárních směrnic; že navíc musí odpovídat určitým technickým požadavkům a pokud se jedná o jatečně upravená těla prasat, musí být tříděna podle nařízení č.
211/67/EHS Rady ze dne 27. června 1967, kterým se určuje klasifikační stupnice Společenství pro jatečně upravená těla prasat [2];
vzhledem k tomu, že aby se Komisi umožnil celkový přehled o uplatňování intervenčních opatření, je třeba stanovit, že jí členské státy mají sdělovat související údaje;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro vepřové maso,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Intervenční centra vybírají členské státy tak, aby byla zajištěna efektivita intervenčních opatření a aby převzetí a mrazení probíhalo za uspokojivých technických podmínek.
2. Členské státy činí veškerá opatření pro zajištění dobrého uchování skladovaných produktů.
Článek 2
Minimální množství dodávky činí:
a) 1 tunu, pokud jde o jatečně upravená těla a půlky;
b) 0,5 tuny, pokud jde o bůček (prorostlý);
c) 0,5 tuny, pokud jde o nevyškvařená vepřová sádla.
Článek 3
Kupní cenou se rozumí cena s dodáním do chladírny intervenčního centra, přičemž náklady za vyložení nese prodávající.
Článek 4
1. Nabídky prodeje je nutno směřovat na intervenční subjekty s uvedením intervenčního centra, kam má prodávající v úmyslu produkt dodat, a s uvedením místa, kde se produkt v okamžiku nabídky nachází.
2. Intervenční subjekt stanoví den převzetí.
3. Jestliže k převzetí nemůže dojít v intervenčním centru uvedeném v odstavci 1, pak intervenční subjekt určí pro převzetí produktu jedno ze tří intervenčních center, která jsou nejblíže místu, na němž se produkt v době nabídky nachází.
Článek 5
1. Smějí se vykupovat pouze produkty, a) které odpovídají směrnici Rady ze dne 26. června 1964 o hygienických otázkách obchodu s čerstvým masem uvnitř Společenství [3], pozměněné směrnicí Rady ze dne 25. října 1966 [4], a zejména článkům 3 a 4 uvedené směrnice;
b) které odpovídají požadavkům uvedeným v příloze a
c) které jsou, pokud se jedná o jatečně upravená těla prasat nebo o jatečně upravené půle, tříděny podle nařízení č. 211/67/EHS.
2. Nesmí se nakupovat produkty, které
a) vykazují znaky, jež je činí nevhodnými pro skladování nebo pozdější použití;
b) pocházejí z porážky prasnic nebo kanců;
c) nepocházejí z prasat původem ve Společenství.
3. Členské státy sdělí Komisi předpisy, které přijaly k použití tohoto článku.
Článek 6
Členské státy sdělí Komisi nejpozději na začátku výkupů produktů intervenční centra a jejich mrazírenské a skladovací kapacity.
Neprodleně sdělí každé pozdější změny.
Článek 7
1. Členské státy sdělí Komisi dálnopisem každý druhý pracovní den týdne nákupy uskutečněné v předcházejícím týdnu: a) vykoupené produkty, jejich jakost a množství;
b) ceny zaplacené za jednotlivé produkty a jakosti.
2. Členské státy neprodleně sdělí Komisi produkty a množství skladované na konci druhého a čtvrtého týdne s uvedením uskladněných produktů a množství a adresou místa jejich skladování.
3. Fungování intervenčního režimu se pravidelně prověřuje postupem podle článku 25 nařízení č. 121/67/EHS.
Článek 8
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
ze dne 5. dubna 1968, kterým se mění nařízení Rady č. 423/67/EHS, č. 6/67/Euratom ze dne 25. července 1967 o platových poměrech členů Komise EHS a Komise ESAE a Vysokého úřadu, kteří nebyli jmenováni členy jednotné Komise Evropských společenství
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o vytvoření jednotné Rady a jednotné Komise Evropských společenství [1], a zejména na článek 34 této smlouvy,
vzhledem k tomu, že Rada je příslušná stanovit odměny bývalých členů Vysokého úřadu a Komisí Evropského hospodářského společenství a Evropského společenství pro atomovou energii, kteří po odchodu ze svých funkcí nebyli jmenováni členy Komise,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Od 1. ledna 1968 se v článku 2 nařízení č. 423/67/EHS, č. 6/67/Euratom ze dne 25. července 1967 o platových poměrech členů Komise EHS a Komise ESAE a Vysokého úřadu, kteří nebyli jmenováni členy jednotné Komise Evropských společenství [2], první pododstavec nahrazuje tímto:
"Články 5, 11, 12, 13, 15, 17, 18, 19 a 21 nařízení č. 422/67/EHS, č. 5/67/Euratom se použijí na bývalé členy Vysokého úřadu a Komisí Evropského hospodářského společenství a Evropského společenství pro atomovou energii uvedené v článku 1; články 7, 8, 9 a 10 uvedeného nařízení se na ně použijí od 1. ledna 1968 a článek 14 uvedeného nařízení se na ně použije obdobně od 6. července 1967 do 31. prosince 1967; pokud jsou současně splněny podmínky článků 7 až 10 výše uvedeného nařízení, použije se článek 13 uvedeného nařízení."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č.
784/68
ze dne 26. června 1968,
kterým se stanoví prováděcí pravidla pro výpočet cen CIF pro bílý cukr a surový cukr
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady č.
1009/67/EHS ze dne 18. prosince 1967 o společné organizaci trhů v odvětví cukru [1], a zejména na čl. 13 odst.
vzhledem k tomu, že podle čl.
13 odst.
4 nařízení 1009/67/EHS je nutné stanovit prováděcí pravidla pro výpočet cen CIF a pro jejich úpravu v důsledku případných odchylek od standardní jakosti;
vzhledem k tomu, že podle odstavců 1 a 2 uvedeného článku je nezbytné pravidelně stanovovat pro určený hraniční přechod nejvýhodnější možnosti nákupu bílého cukru a surového cukru na světovém trhu;
vzhledem k tomu, že Komise musí za tímto účelem vzít v úvahu veškeré údaje, které získala přímo nebo prostřednictvím členských států; že kvůli zajištění objektivity a reprezentativnosti vypočítávaných cen CIF se některé údaje při výpočtu cen CIF neberou v úvahu, zejména jde-li o zanedbatelná množství nebo není-li zboží řádné a uspokojivé obchodní jakosti;
vzhledem k tomu, že nabídkové ceny bílého cukru a surového cukru často nejsou cenami CIF Rotterdam pro volně ložené zboží, a je tudíž nezbytné stanovit způsob jejich úpravy; že pro předepsanou úpravu nabídkových cen na základě standardní jakosti je třeba použít pro bílý cukr stejné koeficienty, které byly stanoveny pro intervenci uvedenou v čl. 9 odst.
8 nařízení č. 1009/67/EHS; že by se pro surový cukr mělo stanovit vynásobení opravným faktorem, který zohledňuje výtěžnost;
vzhledem k tomu, že při posuzování nabídek surového řepného cukru nejsou obvykle k dispozici výsledky analýz, které je nutné vzít v úvahu při výpočtu výtěžnosti podle čl. 1 odst.
2 nařízení Rady (EHS) č.
431/68 ze dne 9. dubna 1968, kterým se stanoví standardní jakost surového cukru a hraniční přechod Společenství pro výpočet cen CIF v odvětví cukru [2];
vzhledem k tomu, že údaje potřebné k výpočtu výtěžnosti surového třtinového cukru podle odstavce 3 téhož článku jsou obvykle dostupné pro všechny nabídky surového cukru; že není nutné přihlížet k rozdílům, které při výpočtu ceny CIF vznikají v souvislosti s výpočtem výtěžnosti surového řepného cukru podle prováděcích pravidel stanovených v odstavci 3 uvedeného článku, a že by se proto výtěžnost obou druhů surového cukru měla počítat podle odstavce 3 uvedeného článku;
vzhledem k tomu, že je třeba zabránit narušení trhu Společenství v důsledku náhlých a značných změn dávek, které neodrážejí skutečný pohyb cen na světovém trhu, a je proto nezbytné stanovit, aby za určitých podmínek mohla Komise výjimečně a na omezenou dobu ponechat cenu CIF beze změny;
vzhledem k tomu, že je nezbytné zabránit narušení trhu Společenství v důsledku dovozů cukru, který byl zvláštním způsobem zpracován nebo zabalen, a je proto třeba pro takové dovozy vypočítat za určitých podmínek zvláštní cenu CIF;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro cukr,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Komise stanoví ceny CIF pro bílý cukr a surový cukr na základě nejvýhodnějších možností nákupu na světovém trhu.
Tyto ceny se vypočítají podle článků 2 až 5.
Článek 2
Při zjišťování nejvýhodnějších možností nákupu na světovém trhu se vezmou v úvahu všechny údaje, které se týkají:
1. nabídek na světovém trhu;
2. kotací na burzách, které jsou významné pro mezinárodní obchod s cukrem;
3. cen zjištěných na významných trzích ve třetích zemích;
4. prodeje cukru uskutečněného v rámci mezinárodního obchodu;
o němž se Komise dozvěděla buď prostřednictvím členských států nebo přímo.
Článek 3
Při zjišťování nejvýhodnějších možností nákupu se uvedené údaje nevezmou v úvahu,
1. jestliže zboží není řádné a uspokojivé obchodní jakosti nebo
2. jestliže se možnost získat zboží za cenu uvedenou v nabídce vztahuje pouze na malé množství, které není pro daný trh reprezentativní, nebo
3. jestliže na základě všeobecného vývoje cen nebo na základě dostupných údajů se Komise domnívá, že cena uvedená v nabídce není pro skutečné tržní trendy reprezentativní.
Článek 4
1. Ceny, které nejsou cenami CIF Rotterdam pro volně ložené zboží, musí být upraveny.
2. Při provádění úpravy se vezmou v úvahu zejména rozdíly v nákladech na přepravu zboží mezi přístavem odeslání a přístavem určení na jedné straně a mezi přístavem odeslání a Rotterdamem na straně druhé.
3. Jestliže se cena vztahuje na zboží balené v pytlích, sníží se o 0,60 zúčtovací jednotky na 100 kilogramů.
Článek 5
1. Při úpravě cen, které se nevztahují na standardní jakost,
a) se u bílého cukru provede zvýšení nebo snížení stanovené podle článku 9 nařízení č. 1009/67/EHS;
b) se u surového cukru použijí opravné faktory vypočítané tak, že se číslo 92 vydělí procentem výtěžnosti cukru, k němuž se cena vztahuje.
2. Výtěžnost se vypočítá postupem podle čl. 1 odst. 3 nařízení (EHS) č. 431/68.
Článek 6
Cenu CIF lze výjimečně ponechat beze změny po omezenou dobu, pokud nabídková cena za určitou jakost nebo určitý původ, na jejímž základě byla stanovena předchozí cena CIF, není Komisi k dispozici v okamžiku, kdy má být stanovena další cena CIF, a pokud by nabídkové ceny, které jsou známy a které Komise nepovažuje za dostatečně reprezentativní pro skutečné tržní trendy, měly za následek náhlou a značnou změnu ceny CIF.
Článek 7
Pokud nabídková cena cukru, který byl zpracován nebo zabalen zvláštním způsobem, je po odečtení nákladů na toto zvláštní zpracování nebo balení a po úpravě na cenu CIF Rotterdam menší než cena CIF stanovená podle článků 2 až 6, pak se pro uvedený cukr vypočítá zvláštní cena CIF založená na jeho nabídkové ceně.
Článek 8
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č.
785/68
ze dne 26. června 1968,
kterým se stanoví standardní jakost a pravidla pro výpočet ceny CIF pro melasu
KOMISE EVROPSKYĆH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady č.
1009/67/EHS ze dne 18. prosince 1967 o společné organizaci trhů v odvětví cukru [1], a zejména na čl. 12 odst.
vzhledem k tomu, že v souladu s čl.
12 odst. 6 nařízení č.
1009/67/EHS, je třeba určit standardní jakost melasy; že mimo jiné je třeba na základě čl.
13 odst. 4 výše uvedeného nařízení určit způsoby výpočtu cen CIF a úpravu na základě případných rozdílů jakosti v poměru k jakosti standardní;
vzhledem k tomu, že u většiny melasy vyrobené ve Společenství je možné za reprezentativní považovat 48 % celkový obsah cukru; že je vhodné zvolit u melasy za standardní jakost stanovit řádnou a uspokojivou obchodní jakost o celkovém obsahu cukru 48 % a ceny odpovídající standardní jakosti se přepočítávají tak, že každé procento celkového obsahu cukru se upraví o jednu osmačtyřicetinu, přičemž takto získaná melasa se odchyluje od celkového obsahu cukru standardní jakosti;
vzhledem k tomu, že v souladu s čl. 13 odst.
1 a 2 nařízení č. 1009/67/EHS je třeba stanovit nejvýhodnější podmínky pro nákup melasy na světovém trhu, a to pro stanovený hraniční přechod;
vzhledem k tomu, že s přihlédnutím k povaze trhu melasy a k usnadnění hospodářské orientace zpracovatelského průmyslu a obchodu je vhodné stanovit na každý týden cenu CIF melasy; že je k tomu nutné, aby Komise vzala v úvahu veškeré informace, se kterými byla seznámena, buď přímo, nebo prostřednictvím členských států; že v zájmu objektivnosti a reprezentativnosti cen CIF se při jejich výpočtu nepřihlíží k některým informacím, zvláště v případě malých množství nebo zboží, které nemá řádnou a uspokojivou obchodní jakost; že nabídkové ceny melasy často zahrnují dodavatelské podmínky, které se liší od podmínek CIF Rotterdam, a je tedy třeba ceny upravit;
vzhledem k tomu, že je vhodné, aby Komise vycházela z průměru vypočítaného na základě několika cen, aby bylo možné řídit se reprezentativními cenami stanovenými na základě skutečného vývoje trhu při vymezování nejvýhodnějších možností nákupu na světovém trhu, zvláště pokud je k dispozici pouze málo informací;
vzhledem k tomu, že je nutné zajistit, aby nebyl trh Společenství narušen náhlými a významnými změnami odvodů z cukru, které neodrážejí skutečný pohyb cen na světovém trhu, je vhodné vycházet z toho, že za určitých podmínek může Komise během omezeného období výjimečně ponechat cenu CIF beze změny;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro cukr,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Melasa standardní jakosti má následující vlastnosti:
a) je řádné a uspokojivé obchodní jakosti;
b) má celkový obsah cukru 48 %.
Článek 2
Komise stanoví na každý týden cenu CIF melasy na základě nejvýhodnějších možností nákupu na světovém trhu.
Tyto možnosti se vyhodnocují v souladu s články 3 a 7.
Článek 3
Při zjišťování nejvýhodnějších podmínek nákupu na světovém trhu se přihlíží ke všem informacím týkajícím se:
1. nabídek na světovém trhu;
2. cen na významných trzích třetích zemí;
3. prodejů uskutečněným v rámci mezinárodních obchodních výměn, o kterých je Komise informována bud prostřednictvím členských států, nebo vlastními prostředky.
Článek 4
Při zjišťování nejvýhodnějších podmínek nákupu na světovém trhu se nepřihlíží k uvedeným informacím, jestliže:
1. zboží není řádné a uspokojivé obchodní jakosti, nebo
2. možnost nákupu za ceny uvedené v nabídce platí pouze pro malé nereprezentativní množství na trhu, nebo
3.
Komise na základě všeobecného vývoje cen nebo informací, které má k dispozici, předpokládá, že příslušná nabídková cena nepředstavuje skutečný vývoj trhu.
Článek 5
1. Ceny, které nejsou vyjádřeny jako ceny CIF Rotterdam, jsou upravovány.
2. Při úpravě se přihlíží zvláště k rozdílům nákladů na dopravu mezi přístavem nakládky a přístavem vykládky na jedné straně a mezi přístavem nakládky a Rotterdamem na straně druhé.
Článek 6
Ceny, které jsou zjišťovány během vyhodnocování nejvýhodnějších možností nákupu na světovém trhu, které neodpovídají standardní jakosti, jsou:
1. zvýšeny o jednu osmačtyřicetinu na každé 1 % z celkového obsahu cukru, o které je tento obsah u dané melasy nižší než 48 %;
2. sníženy o jednu osmačtyřicetinu na každé 1 % z celkového obsahu cukru, o které je tento obsah u dané melasy vyšší než 48 %.
Článek 7
Při zjišťování nejvýhodnějších možností nákupu na světovém trhu je možné vycházet z průměru několika cen v případě, že tento průměr může být považován za reprezentativní ukazatel skutečného vývoje trhu.
Článek 8
Cena CIF může být výjimečně během omezeného období ponechána beze změny, jestliže nabídková cena pro určitou jakost a přesně vymezený původ, která sloužila jako základ pro předchozí stanovení ceny CIF, nebyla sdělena Komisi při stanovování následné ceny CIF, a jestliže nabídkové ceny, o kterých se Komise domnívá, že dostatečně nepředstavují skutečný vývoj trhu, by mohly způsobit náhlé a značné změny ceny CIF.
Článek 9
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po jeho vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 821/68 ze dne 28. června 1968 o definici loupaných a perlovitých zrn obilovin, která se použije při poskytování vývozních náhrad
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady č. 120/67/EHS ze dne 13. června 1967 o společné organizaci trhu s obilovinami [1], a zejména na čl. 16 odst. 6 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že vývozní náhrada by měla zohledňovat jakost výrobku zpracovaného z obilovin, pro nějž se náhrada poskytuje, aby se zabránilo tomu, že se z veřejných prostředků přispívá na vývoz výrobků nižší jakosti; že je tedy nutné stanovit přesnou a v každém členském státě použitelnou definici zrn obilovin, pro něž lze poskytovat vývozní náhradu určenou pro "loupaná zrna obilovin" a "perlovitá zrna obilovin";
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro obiloviny,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Pro poskytování vývozních náhrad se za "perlovitá zrna obilovin" a "loupaná zrna obilovin" považují zrna, která odpovídají charakteristikám uvedeným v příloze.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. července 1968.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
ze dne 28. června 1968 o společné organizaci trhu s některými produkty uvedenými v příloze II Smlouvy
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 42 a 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Shromáždění,
vzhledem k tomu, že pro mnoho produktů uvedených v příloze II Smlouvy byla nebo brzy bude zřízena společná organizace trhu, zahrnující zvláštní mechanismy; že je rovněž třeba přijmout v rámci společné organizace trhů vhodné předpisy, jež by umožnily zřídit jednotný trh pro všechny ostatní produkty v uvedené příloze;
vzhledem k tomu, že vytvoření tohoto jednotného trhu vyžaduje, aby byl na vnějších hranicích Společenství uplatňován jednotný obchodní režim; že jeho podstatu lze v zásadě vyjádřit jako integrální používání společného celního sazebníku a liberalizaci obchodu;
vzhledem k tomu, že za výjimečných okolností může být ochrana vyplývající z používání společného celního sazebníku nedostačující; že by v takových případech neměl být trh Společenství ponechán bez ochrany před narušením, ke kterému by mohlo dojít po zrušení dříve existujících překážek dovozu, a proto by Společenství mělo mít možnost neprodleně učinit veškerá nezbytná opatření;
vzhledem k tomu, že k vytvoření jednotného trhu se všemi danými produkty je nutné odstranit na vnitřních hranicích Společenství všechny překážky, které brání volnému pohybu tohoto zboží;
vzhledem k tomu, že vytvoření jednotného trhu by mohlo být ohroženo poskytováním některých podpor; že by se proto ustanovení Smlouvy, která umožňují posoudit podpory poskytované členskými státy a zakazují podpory, které jsou neslučitelné se společným trhem, měla vztahovat rovněž na produkty upravené tímto nařízením;
vzhledem k tomu, že s cílem usnadnit provádění navrhovaných opatření by měl být stanoven postup pro zajištění úzké spolupráce mezi členskými státy a Komisí v rámci řídícího výboru;
vzhledem k tomu, že by se přechod od stávající úpravy platné v členských státech k úpravě stanovené tímto nařízením měl uskutečnit v příznivých podmínkách; že se proto může ukázat nezbytné přijmout některá přechodná opatření;
vzhledem k tomu, že společná organizace trhu s produkty, na které se vztahuje toto nařízení, musí zároveň dostatečně přihlížet k cílům stanoveným v článcích 39 a 110 Smlouvy,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Společná organizace trhu zřízená tímto nařízením se vztahuje na produkty uvedené v příloze.
Článek 2
1. Společný celní sazebník se uplatňuje od 1. července 1968, aniž jsou dotčena ustanovení dohod o přidružení.
2. Nestanoví-li toto nařízení jinak, nerozhodne-li Rada odchylně na návrh Komise hlasovacím postupem podle čl. 43 odst. 2 Smlouvy a není-li to v rozporu se závazky vyplývajícími z mezinárodních dohod týkajících se produktů uvedených v příloze, zakazuje se při obchodování s třetími zeměmi - vybírání jakýchkoli poplatků s účinkem rovnocenným clu,
- uplatňování jakýchkoli množstevních omezení nebo opatření s rovnocenným účinkem, s výhradou ustanovení Protokolu o Lucemburském velkovévodství.
Článek 3
1. Pokud je v důsledku dovozu nebo vývozu trh Společenství s jedním nebo více produkty uvedenými v příloze vážně narušen nebo hrozí-li, že bude vážně narušen, a tím budou ohroženy cíle stanovené v článku 39 Smlouvy, mohou být pro obchod se třetími zeměmi přijímána vhodná opatření po dobu, po kterou toto narušení nebo jeho hrozba trvá.
Rada stanoví na návrh Komise hlasovacím postupem podle čl. 43 odst. 2 Smlouvy prováděcí pravidla k tomuto odstavci a určí, v jakých případech a v rámci jakých mezí mohou členské státy přijmout ochranná opatření.
2. Pokud nastane situace uvedená v odstavci 1, rozhodne Komise na žádost členského státu nebo z vlastního podnětu o nezbytných opatřeních, která jsou sdělena členským státům a jsou okamžitě použitelná.
Pokud členský stát předloží Komisi žádost, Komise přijme rozhodnutí do 24 hodin od jejího obdržení.
3. Opatření, o kterém rozhodne Komise, může kterýkoli členský stát do tří pracovních dnů ode dne jeho sdělení předložit Radě k přezkoumání.
Rada se sejde neprodleně. Hlasovacím postupem podle čl.
43 odst. 2 Smlouvy může dotyčné opatření změnit nebo zrušit.
Článek 4
1. V obchodě uvnitř Společenství se zakazuje: - ukládání jakýchkoli cel nebo poplatků s rovnocenným účinkem,
- uplatňování jakýchkoli množstevních omezení nebo opatření s rovnocenným účinkem, s výhradou ustanovení Protokolu o Lucemburském velkovévodství,
- odvolání na článek 44 Smlouvy.
2. Zboží uvedené v příloze a vyrobené nebo získané z produktů, které nejsou v situaci uvedené v čl. 9 odst. 2 a čl. 10 odst. 1 Smlouvy, se nepropouští do volného oběhu ve Společenství.
Článek 5
Články 92, 93 a 94 Smlouvy se použijí na produkci a obchod s produkty uvedenými v příloze.
Článek 6
Pokud se odkazuje na tento článek, použije se postup podle článku 26 nařízení Rady č. 120/67/EHS ze dne 13. června 1967 o společné organizaci trhu s obilovinami [1], nebo jakýkoliv jiný obdobný postup stanovený v ostatních nařízeních o společné organizaci zemědělských trhů.
Rada na návrh Komise hlasovacím postupem podle čl.
43 odst. 2 Smlouvy určí pro jednotlivé produkty příslušné řídicí výbory.
Článek 7
Toto nařízení musí být prováděno tak, aby se současně a vhodným způsobem zohlednily cíle stanovené v článcích 39 a 110 Smlouvy.
Článek 8
Tímto nařízením nejsou dotčeny předpisy Společenství, které jsou nebo budou přijaty ke sbližování právních a správních předpisů členských států, jejichž účelem je zachovat nebo zlepšit technickou nebo genetickou úroveň produkce některých produktů uvedených v příloze, které jsou zejména určeny k rozmnožování.
Článek 9
Pokud je k usnadnění přechodu od stávajícího režimu v členských státech k režimu upravenému tímto nařízením nezbytné přijmout přechodná opatření, a zejména pokud by zavedení tohoto režimu ke stanovenému dni způsobilo u některých produktů značné obtíže, zmíněná opatření se přijmou postupem podle článku 6.
Použijí se nejdéle do dne 30. června 1969.
Článek 10
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. července 1968.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Rady (EHS) č. 1017/68 ze dne 19. července 1968 o uplatňování pravidel hospodářské soutěže v dopravě po železnici, silnici a vnitrozemských vodních cestách
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 75 a 87 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že na základě nařízení Rady č. 141, kterým se z působnosti nařízení Rady č.
17 vyjímá doprava [3], se nařízení č. 17 [4] nepoužije na dohody, rozhodnutí a jednání ve vzájemné shodě v dopravě, jejichž cílem je stanovení přepravních sazeb a podmínek, omezení nebo kontrola nabídky dopravy nebo rozdělení dopravních trhů, ani na dominantní postavení ve smyslu článku 86 Smlouvy na dopravním trhu;
vzhledem k tomu, že pro dopravu po železnici, silnici a vnitrozemských vodních cestách nařízení 1002/67/EHS [5] stanoví, že tato výjimka nepotrvá déle než do 31. června 1968;
vzhledem k tomu, že stanovení pravidel hospodářské soutěže pro přepravu po železnici, silnici a vnitrozemských vodních cestách je součástí společné dopravní politiky a obecné hospodářské politiky;
vzhledem k tomu, že pravidla hospodářské soutěže pro tato odvětví musí brát v úvahu zvláštní rysy dopravy;
vzhledem k tomu, že se pravidla hospodářské soutěže v dopravě odchylují od obecných pravidel hospodářské soutěže, a proto musí být podnikům umožněno, aby věděly, která právní úprava se na každý jednotlivý případ vztahuje;
vzhledem k tomu, že zavedením právní úpravy hospodářské soutěže v dopravě se stává žádoucím, aby bylo do této úpravy zahrnuto společné financování nebo pořizování dopravního zařízení pro společné používání určitými seskupeními podniků, jakož i některé činnosti poskytovatelů pomocných dopravních služeb spojené s dopravou po železnici, silnici a vnitrozemských vodních cestách;
vzhledem k tomu, že nemá-li být dotčen obchod mezi členskými státy ani narušována soutěž na společném trhu, je pro tři výše uvedené druhy dopravy žádoucí v zásadě zakázat dohody mezi podniky, rozhodnutí sdružení podniků a jednání podniků ve vzájemné shodě a všechny případy zneužití dominantního postavení na společném trhu, které by mohly mít takový účinek;
vzhledem k tomu, že ze zákazu restriktivních dohod lze v dopravě vyjmout určité typy dohod, rozhodnutí a jednání ve vzájemné shodě, jejichž účelem a účinkem je výlučně dosazení technických zlepšení nebo technická spolupráce, pokud přispívají ke zvýšení produktivity; že na základě zkušeností vyplývajících z uplatňování tohoto nařízení může Rada na návrh Komise doplnit seznam dohod tohoto typu;
vzhledem k tomu, že by za účelem zlepšení někdy příliš rozptýlené struktury oborů silniční a vnitrozemské vodní dopravy měly být ze zákazu restriktivních dohod vyňaty dohody, rozhodnutí a jednání ve vzájemné shodě zaměřené na vytvoření nebo fungování seskupení podniků v těchto dvou oborech dopravy, jejichž cílem je provádění dopravních činností, včetně společného financování nebo pořizování dopravních zařízení pro společné používání; že takovou obecnou výjimku lze stanovit jen za podmínky, že celková přepravní kapacita seskupení nepřekročí stanovené maximum a že jednotlivé kapacity podniků, jež patří do seskupení, nepřesáhnou určitý limit stanovený tak, aby žádný podnik nemohl získat dominantní postavení v rámci seskupení; že však Komise musí mít možnost zasáhnout, jestliže by v určitém případě mohly mít tyto dohody účinky neslučitelné s podmínkami, za nichž se restriktivní opatření považují a přípustná, a byly by zneužitím výjimky; že nicméně skutečnost, že přepravní kapacita seskupení je celkově větší než stanovené maximum nebo že pro seskupení kvůli kapacitě jednotlivých zapojených dopravců nepřichází obecná výjimka v úvahu, nevylučuje, že se v jejich případě může jednat o přípustnou dohodu, přípustné rozhodnutí či přípustné jednání ve vzájemné shodě, pokud splňuje podmínky vymezené tímto nařízením;
vzhledem k tomu, že přispívá-li dohoda, rozhodnutí nebo jednání ve vzájemné shodě ke zlepšení kvality dopravních služeb, větší kontinuitě a stabilitě na trhu se silnými výkyvy poptávky a nabídky v čase, zvýšení produktivity podniků nebo dalšímu technickému či hospodářskému pokroku, musí být umožněno prohlásit zákaz za nepoužitelný, avšak za podmínky, že tyto dohody, rozhodnutí nebo jednání ve vzájemné shodě náležitě zohledňují zájmy uživatelů dopravy, ukládají dotyčným podnikům pouze omezení bezpodmínečně nutná k dosažení uvedených cílů a neumožňují žádnému z těchto podniků vyloučit na podstatné části trhu dopravy ostatní soutěžitele, a to rovněž s přihlédnutím k soutěži s jinými druhy dopravy;
vzhledem k tomu, že je žádoucí, aby do doby, než Rada v rámci společné dopravní politiky zavede vhodná opatření k zajištění stability dopravního trhu a za předpokladu, že zjistí krizový stav, povolila na daném trhu dohody, které jsou potřebné ke snížení narušení trhu plynoucích ze struktury dopravního trhu;
vzhledem k tomu, že je v dopravě po železnici, silnici a vnitrozemských vodních cestách žádoucí, aby členské státy neponechaly v platnosti ani nezaváděly opatření neslučitelná s tímto nařízením, týkající se veřejných podniků nebo podniků, jimž přiznávají zvláštní nebo výlučná práva; že je rovněž žádoucí, aby se na podniky, jež byly pověřeny poskytováním služeb obecného hospodářského zájmu, vztahovalo toto nařízení v míře, ve které jeho uplatnění nebrání právně nebo fakticky plnění zvláštních úkolů, které jim byly svěřeny, přičemž rozvoj obchodu nesmí být dotčen v míře, která by byla v rozporu se zájmem Společenství; že Komise musí být oprávněna sledovat, zda jsou tyto zásady uplatněny, a vydávat pro členské státy vhodné směrnice nebo rozhodnutí;
vzhledem k tomu, že prováděcí pravidla k základním ustanovením tohoto nařízení musí být stanovena tak, aby nejen zajistila účinný dohled při maximálním zjednodušení správní kontroly, ale rovněž odpovídala potřebě právní jistoty podniků;
vzhledem k tomu, že především podniku přísluší posoudit, zda v případě jeho dohod, rozhodnutí nebo jednání ve vzájemné shodě převažují účinky omezující hospodářskou soutěž nebo ekonomický prospěch, jímž lze tato omezení odůvodnit, a tak na vlastní odpovědnost stanovit, zda jsou tyto dohody, rozhodnutí a jednání ve vzájemné shodě přípustné či nikoli;
vzhledem k tomu, že by proto podnikům mělo být povoleno uzavírat nebo plnit dohody, aniž by je musely oznamovat; že tím však vzniká riziko jejich neplatnosti se zpětnou platností v případě, že by byly přezkoumány na základě stížnosti nebo z podnětu Komise, aniž je však dotčena možnost je při takovém následném přezkoumání prohlásit se zpětnou platností za platné;
vzhledem k tomu, že si však v určitých případech mohou podniky přát pomoc příslušných orgánů, aby se ujistily, že jejich dohody, rozhodnutí nebo jednání ve vzájemné shodě jsou v souladu s platnými předpisy; že by pro tyto účely měl být zaveden postup pro podávání žádostí podniků Komisi a zveřejňování souhrnného obsahu žádosti v Úředním věstníku Evropských společenství, aby mohly dotčené třetí osobě sdělit k takové dohodě své připomínky; že nepodají-li členské státy ani dotčené třetí osoby žádnou stížnost a nesdělí-li Komise ve stanovené lhůtě žadatelům, že existují podstatné pochybnosti o přípustnosti takové dohody, nevztahuje se na dohodu zákaz po dobu její dosavadní platnosti a následujících tří let;
vzhledem k tomu, že kvůli výjimečné povaze dohod, které jsou v případě krizového stavu zjištěného Komisí potřebné ke snížení narušení plynoucích ze struktury dopravního trhu, musí podniky oznámit Komisi takové dohody, jejichž povolení chtějí získat; že povolení Komise se použije teprve od jeho udělení; že platnost takového povolení nesmí přesáhnout tři roky od zjištění krizového stavu Radou a pro obnovení povolení musí Rada znovu zjistit krizový stav; že by povolení v každém případě mělo pozbýt platnosti nejpozději 6 měsíců poté, kdy Rada zavede vhodná opatření k zajištění stability dopravního trhu, na který se dohoda vztahuje;
vzhledem k tomu, že pro zajištění jednotného uplatňování pravidel hospodářské soutěže v dopravě na společném trhu je nezbytné stanovit pravidla, podle nichž může Komise, v úzké a stálé součinnosti s příslušnými orgány členských států, přijímat opatření potřebná pro uplatnění těchto pravidel hospodářské soutěže;
vzhledem k tomu, že pro tyto účely musí Komise spolupracovat s příslušnými orgány členských států a být oprávněna na celém společném trhu vyžadovat informace a provádět šetření, která jsou potřebná ke zjištění dohod, rozhodnutí nebo jednání ve vzájemné shodě zakázaných tímto nařízením, a tímto nařízením zakázaného neužití dominantního postavení;
vzhledem k tomu, že dospěje-li při uplatňování tohoto nařízení na zvláštní případ členský stát k názoru, že se otázky týkají zásad společné dopravní politiky, měla by mít Rada možnost tyto otázky přezkoumat; že je žádoucí, aby Radě mohly být předloženy všechny otázky obecné povahy související s používáním politiky hospodářské soutěže v dopravě; že musí být odpovídajícím postupem zajištěno, aby rozhodnutí o používání tohoto nařízení v určitém případě bylo Komisí vydáno teprve po přezkoumání zásadních otázek Radou a s přihlédnutím k hlavním směrům vypracovaným při tomto přezkoumání;
vzhledem k tomu, že k plnění své úlohy dohlížet na uplatňování tohoto nařízení musí být Komise oprávněna vydávat pro podniky nebo sdružení podniků doporučení a rozhodnutí k zastavení porušování ustanovení tohoto nařízení, která zakazují určité dohody, rozhodnutí nebo jednání;
vzhledem k tomu, že musí být možné zajistit dodržování zákazů stanovených tímto nařízením a plnění závazků jím uložených podnikům nebo sdružením podniků pomocí pokut a penále;
vzhledem k tomu, že je žádoucí zajistit dotyčným podnikům právo slyšení Komisí, dát třetím osobám, jejichž zájmy mohou být rozhodnutím dotčeny, příležitost předložit předem své připomínky a zajistit rozsáhlé zveřejnění přijatých rozhodnutí;
vzhledem k tomu, že je žádoucí v souladu s článkem 172 Smlouvy přenést na Soudní dvůr neomezenou soudní pravomoc v případech rozhodnutí, jimiž jsou ukládány pokuty nebo penále;
vzhledem k tomu, že je účelné odložit o šest měsíců zákaz stanovený tímto nařízením pro dohody, rozhodnutí a jednání ve vzájemné shodě platné v době vyhlášení tohoto nařízení v Úředním věstníku Evropských společenství, aby bylo podnikům usnadněno přizpůsobení jejich činnosti těmto ustanovením;
vzhledem k tomu, že je v přiměřené době po ukončení rozhovorů s třetími státy, které podepsaly Revidovanou úmluvu pro plavbu na Rýně, žádoucí celkově pozměnit toto nařízení, jak se ukáže potřebné s přihlédnutím k závazkům vyplývajícím z Revidované úmluvy pro plavbu na Rýně;
vzhledem k tomu, že by toto nařízení mělo být pozměněno, nakolik to bude nezbytné na základě zkušeností získaných během tříletého období; že bude zejména žádoucí zvážit, zda by se s přihlédnutím k vývoji společné dopravní politiky měla působnost tohoto nařízení rozšířit na dohody, rozhodnutí a jednání ve vzájemné shodě a na zneužívání dominantního postavení, které se nedotýkají obchodu mezi členskými státy,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Základní ustanovení
Toto nařízení se v dopravě po železnici, silnici a vnitrozemských vodních cestách vztahuje na dohody, rozhodnutí a jednání ve vzájemné shodě, jejichž cílem je stanovení přepravních sazeb a podmínek, omezení nebo kontrola nabídky dopravy, rozdělení dopravního trhu, uplatnění technických zlepšení nebo technické spolupráce, společné financování nebo pořizování dopravních zařízení či příslušenství, které jsou bezprostředně svázány s provozováním dopravy, pokud jsou nezbytné pro společné poskytování služeb seskupením provozovatelů silniční nebo vnitrozemské vodní dopravy ve smyslu článku 4, a vztahuje se rovněž na dominantní postavení na dopravním trhu.
Tato ustanovení se vztahují rovněž na činnost pomocných dopravců, která má některý z výše uvedených cílů nebo účinků.
Článek 2
Zákaz dohod
Nestanoví-li články 3 až 6 jinak, jsou i bez předchozího rozhodnutí v tomto smyslu považovány za neslučitelné se společným trhem a zakázány všechny dohody mezi podniky, rozhodnutí přijatá sdruženími podniků a jednání ve vzájemné shodě, které mohou ovlivnit obchod mezi členskými státy a jejichž cílem nebo účinkem je zabránění, omezení nebo narušení hospodářské soutěže na společném trhu, a zejména ty, které
a) přímo nebo nepřímo stanoví přepravní sazby a podmínky nebo jiné podmínky;
b) omezují nebo kontrolují nabídku přepravy, odbyt, technický rozvoj nebo investice;
c) vedou k rozdělení dopravních trhů;
d) uplatňují nerovné podmínky pro stejné výkony vůči obchodním partnerům, což může vést k jejich znevýhodnění v hospodářské soutěži;
e) podmiňují uzavírání smluv tím, že druhá smluvní strana přijme dodatečné dodávky, které svou povahou ani věcně, ani svým obchodním užitím nesouvisí s provozováním dopravy.
Článek 3
Povolená výjimka u technických dohod
1. Zákaz stanovený v článku 2 se nevztahuje na dohody, rozhodnutí nebo jednání ve vzájemné shodě, jejichž cílem a účinkem je výlučně dosažení technických zlepšení nebo technická spolupráce prostřednictvím
a) jednotného používání norem nebo typů pro materiál, provozní prostředky v dopravě, dopravní prostředky a zabudovaná zařízení;
b) výměny nebo společného využití zaměstnanců, materiálu, dopravních prostředků nebo zabudovaných zařízení; c) zavedení a provozování návazné, doplňkové, náhradní nebo kombinované dopravy a stanovení nebo uplatňování celkových sazeb a podmínek pro tyto operace, včetně zvláštních konkurenčních sazeb;
d) použití jediného druhu dopravy na trasách, které jsou z provozního hlediska nejvýhodnější;
e) koordinace jízdních řádů návazných tras;
f) sdružování jednotlivých zásilek;
g) vytvoření jednotných pravidel pro strukturu přepravních sazeb a podmínek pro jejich uplatňování, pokud tato pravidla nestanoví přepravní sazby a podmínky.
2. V případě potřeby předloží Komise Radě návrh na rozšíření nebo zúžení seznamu uvedeného v odstavci 1.
Článek 4
Povolená výjimka pro skupiny malých a středních podniků
1. Dohody, rozhodnutí a jednání ve vzájemné shodě uvedené v článku 2 jsou vyňaty ze zákazu podle uvedeného článku, pokud se týkají - vytvoření a činnosti seskupení podniků silniční a vnitrozemské vodní dopravy pro společné provozování dopravy,
- společného financování nebo pořizování dopravního zařízení nebo příslušenství, které jsou bezprostředně spojeny s provozováním dopravy, pokud jsou nezbytné pro společné využívání uvedenými seskupeními,
a pokud celková přepravní kapacita seskupení nepřesahuje - 10000 tun v případě silniční dopravy,
- 500000 tun v případě dopravy po vnitrozemských vodních cestách.
Kapacita jednotlivých podniků zapojených do seskupení nesmí přesahovat 1000 tun v případě dopravy po silnici nebo 50000 tun v případě dopravy po vnitrozemských vodních cestách.
2. Jestliže by uplatňování jakékoli dohody, rozhodnutí nebo jednání ve vzájemné shodě podle odstavce 1 mělo v některém případě účinky neslučitelné s podmínkami uvedenými v článku 5 a představovalo by zneužití výjimky z článku 2, může být od podniků nebo sdružení podniků vyžadováno odstranění těchto účinků.
Článek 5
Nepoužití zákazu
Zákaz podle článku 2 může být se zpětnou platností prohlášen za nepoužitelný pro
- dohody nebo kategorie dohod mezi podniky,
- rozhodnutí nebo kategorie rozhodnutí sdružení podniků,
- jednání ve vzájemné shodě nebo kategorie takového jednání, které přispívají
- ke zlepšení kvality dopravních služeb nebo
- k podpoře větší plynulosti a stability při uspokojování přepravních potřeb na trzích, kde nabídka a poptávka podléhají významným výkyvům v čase, nebo
- ke zvyšování produktivity podniků nebo
- k podpoře technického a hospodářského pokroku,
s náležitým přihlédnutím k zájmům uživatelů dopravy, a aniž
a) jsou zapojeným dopravcům uložena omezení zásadní povahy ve vztahu k výše uvedeným cílům nebo
b) je umožněno vyloučit hospodářskou soutěž na podstatné části daného dopravního trhu.
Článek 6
Dohody ke snížení narušení plynoucích ze struktury dopravního trhu
1. Dokud Rada v rámci společné dopravní politiky nezavede vhodná opatření k zajištění stability dopravního trhu, lze zákaz podle článku 2 prohlásit za nepoužitelný na dohody, rozhodnutí nebo jednání ve vzájemné shodě, které směřují ke snížení narušení na daném trhu.
2. Rozhodnutí o nepoužitelnosti zákazu stanoveného v článku 2 přijaté postupem podle článku 14 lze přijmout až poté, co Rada na základě zprávy Komise kvalifikovanou většinou nebo, jestliže se některý členský stát domnívá, že jsou splněny podmínky podle čl. 75 odst. 3 Smlouvy, jednomyslně nerozhodne, že na celém nebo podstatné části dopravního trhu nastal krizový stav.
3. Aniž je dotčen odstavec 2, může být zákaz podle článku 2 prohlášen za nepoužitelný, jen když
a) dohody, rozhodnutí nebo jednání ve vzájemné shodě neukládají zúčastněným podnikům žádná omezení neslučitelná se snižováním narušení, ani
b) neumožňují těmto podnikům vyloučit soutěž na podstatné části daného dopravního trhu.
Článek 7
Neplatnost dohod a rozhodnutí
Dohody nebo rozhodnutí zakázané podle předchozích článků jsou neplatné.
Článek 8
Zákaz zneužití dominantního postavení
Se společným trhem je neslučitelné a zakázané jakékoli zneužití dominantního postavení na společném trhu nebo jeho podstatné části jedním nebo více podniky, pokud by tím mohl být narušen obchod mezi členskými státy.
Toto zneužití může spočívat zejména a) v přímém nebo nepřímém vnucování nepřiměřených přepravních sazeb a podmínek;
b) v omezení nabídky dopravy, odbytu nebo technického rozvoje v neprospěch spotřebitele;
c) v uplatňování nerovných podmínek pro stejné výkony vůči obchodním partnerům, což může vést k jejich znevýhodnění v hospodářské soutěži;
d) v podmínění uzavírání smluv tím, že druhá smluvní strana přijme dodatečné dodávky, které svou povahou ani věcně ani svým obchodním užitím nesouvisí s provozováním dopravy.
Článek 9
Veřejné podniky
1. Členské státy v případě veřejných podniků a podniků, jimž členské státy poskytují zvláštní nebo výlučná práva, nepřijmou ani nezachovají v platnosti žádná opatření neslučitelná s předchozími články.
2. Podniky pověřené poskytováním služeb obecného hospodářského zájmu se řídí ustanoveními předchozích článků, pokud jejich uplatnění nebrání právně ani fakticky plnění zvláštních úkolů, které jim byly svěřeny.
Rozvoj obchodu nesmí být dotčen v míře, která by byla v rozporu se zájmem Společenství.
3. Komise sleduje uplatňování tohoto článku a v případě potřeby vydává pro členské státy vhodné směrnice nebo rozhodnutí.
Článek 10
Řízení na základě stížnosti nebo z vlastního podnětu Komise
Komise zahájí řízení k ukončení porušování článku 2 nebo článku 8 nebo řízení k použití čl. 4 odst. 2 na základě stížnosti nebo z vlastního podnětu.
Stížnost mohou podat
a) členské státy;
b) fyzické nebo právnické osoby, které prokáží oprávněný zájem.
Článek 11
Výsledky řízení na základě stížnosti nebo z vlastního podnětu Komise
1. Zjistí-li Komise, že byl porušen článek 2 nebo článek 8, může rozhodnutím dotyčným podnikům nebo sdružení podniků uložit, aby toto protiprávní jednání ukončily.
Aniž jsou dotčena ostatní ustanovení tohoto nařízení, může Komise před přijetím rozhodnutí podle předchozího pododstavce podat daným podnikům a sdružením podniků doporučení k ukončení protiprávního jednání.
2. Odstavec 1 se použije rovněž v případě uvedeném v čl. 4 odst. 2.
3. Bylo-li řízení zahájeno na základě stížnosti a Komise dospěje na základě jí známých skutečností k závěru, že není potřeba v případě určité dohody, rozhodnutí nebo jednání ve vzájemné shodě zasáhnout podle článku 2, čl. 4 odst. 2 ani článku 8, přijme rozhodnutí zamítající stížnost jako neopodstatněnou.
4. Bylo-li řízení zahájeno na základě stížnosti nebo z vlastního podnětu a Komise dospěje k závěru, že určitá dohoda, rozhodnutí nebo jednání ve vzájemné shodě splňují podmínky článků 2 a 5, rozhodne o použití článku 5.
Rozhodnutí musí uvádět den nabytí účinku. Tento den může předcházet dni přijetí rozhodnutí.
Článek 12
Použití článku 5 — Řízení o námitce
1. Podniky a sdružení podniků, které přejí uplatnit článek 5 na dohody, rozhodnutí a jednání ve vzájemné shodě, kterých se účastní a na které se vztahuje článek 2, podají žádost Komisi.
2. Shledá-li Komise žádost přípustnou, má-li k dispozici všechny důkazy a proti dotyčné dohodě, rozhodnutí nebo jednání ve vzájemné shodě nebylo zahájeno žádné řízení podle článku 10, zveřejní co nejdříve v Úředním věstníku Evropských společenství shrnutí žádosti a vyzve všechny dotčené třetí osoby a členské státy, aby jí do 30 dnů sdělily své připomínky.
Zveřejnění musí brát ohled na oprávněný zájem podniků na ochraně jejich obchodního tajemství.
3. Pokud Komise do 90 dnů ode dne zveřejnění žádosti v Úředním věstníku Evropských společenství neoznámí žadatelům, že existují vážné pochybnosti o použitelnosti článku 5, považuje se dohoda, rozhodnutí nebo jednání ve vzájemné shodě, jak jsou popsány v žádosti, za vyňaté ze zákazu za dobu, která již uplynula, a nejvýše na tři roky ode dne zveřejnění v Úředním věstníku Evropských společenství.
Pokud Komise zjistí po uplynutí lhůty 90 dnů, ale před uplynutím tříletého období, že nejsou splněny podmínky pro použití článku 5, přijme rozhodnutí prohlašující, že platí zákaz podle článku 2.
Toto rozhodnutí může mít zpětnou působnost, pokud dotyčné strany dodaly nesprávné informace nebo pokud zneužily výjimku z článku 2.
4. Jestliže Komise zašle žadateli ve lhůtě 90 dní sdělení uvedené v odst. 3 prvním pododstavci, přezkoumá, zda jsou splněny podmínky stanovené v článcích 2 a 5.
Shledá-li, že jsou splněny podmínky stanovené v článcích 2 a 5 dodrženy, přijme rozhodnutí o použití článku 5. Rozhodnutí musí uvádět den nabytí účinku.
Tento den může předcházet dni podání žádosti.
Článek 13
Platnost a zrušení rozhodnutí o použití článku 5
1. Každé rozhodnutí o použití článku 5 přijaté podle čl. 11 odst. 4 nebo čl. 12 odst. 4 druhého pododstavce stanoví dobu platnosti; zpravidla činí nejméně šest let. K rozhodnutí mohou být připojeny podmínky a povinnosti.
2. Rozhodnutí může být obnoveno, jsou-li podmínky pro použití článku 5 nadále splněny.
3. Komise může zrušit nebo změnit své rozhodnutí nebo zakázat stranám určitá jednání, pokud a) dojde ke změně některé zásadní skutečnosti, která byla základem pro přijaté rozhodnutí, nebo
b) strany poruší jakoukoli povinnost vyplývající z rozhodnutí, nebo
c) se rozhodnutí zakládá na nesprávných informacím nebo bylo získáno podvodem, nebo
d) strany zneužijí výjimku z článku 2, která jim byla rozhodnutím udělena.
V případech uvedených v písmenech b), c) a d) může být rozhodnutí zrušeno se zpětnou působností.
Článek 14
Rozhodnutí o použití článku 6
1. Dohody, rozhodnutí nebo jednání ve vzájemné shodě ve smyslu článku 2, pro které chtějí zúčastněné osoby uplatnit článek 6, musí být oznámeny Komisi.
2. Rozhodnutí Komise o použití článku 6 se použije teprve ode dne jeho přijetí.
Je v něm stanovena doba platnosti.
Doba platnosti nesmí přesahovat 3 roky od doby, kdy Rada zjistí krizový stav, jak je uvedeno v čl. 6 odst.
3. Komise může dobu platnosti rozhodnutí prodloužit, zjistí-li Rada znovu podle čl. 6 odst. 2 krizový stav a jsou-li splněny ostatní podmínky stanovené v článku 6.
4. K rozhodnutí mohou být připojeny podmínky a povinnosti.
5. Rozhodnutí Komise pozbývá platnosti nejpozději šest měsíců po uplatnění opatření uvedených v čl. 6 odst. 1.
6. Použije se čl. 13 odst. 3.
Článek 15
Pravomoci
S výhradou přezkoumání rozhodnutí Soudním dvorem má Komise výlučnou pravomoc
- stanovit povinnosti podle čl. 4 odst. 2,
- přijímat rozhodnutí podle článků 5 a 6.
Orgány členských států mají i nadále pravomoc rozhodnout, zda jsou splněny podmínky stanovené v článcích 2 nebo 8, dokud Komise nezahájí řízení k přijetí rozhodnutí v dotyčné věci nebo nezašle oznámení podle čl. 12 odst. 3 prvního pododstavce.
Článek 16
Součinnost s orgány členských států
1. Komise vede řízení podle tohoto nařízení v úzké a stálé součinnosti s příslušnými orgány členských států, které jsou oprávněny se k těmto řízením vyjadřovat.
2. Komise neprodleně předá příslušným orgánům členských států kopie stížností a žádostí a nejdůležitějších dokumentů, které obdrží nebo odesílá v průběhu těchto postupů.
3. Komise před přijetím každého rozhodnutí na základě řízení podle článku 10 nebo rozhodnutí podle čl. 12 odst. 3 druhého pododstavce nebo odst. 4 druhého pododstavce nebo čl. 14 odst. 2 nebo 3 konzultuje Poradní výbor pro restriktivní praktiky a dominantní postavení v odvětví dopravy. Tento poradní výbor je rovněž konzultován před přijetím prováděcích pravidel podle článku 29.
4. Poradní výbor je složen z úředníků příslušných v oblasti restriktivních praktik a dominantního postavení v dopravě.
Každý členský stát jmenuje dva úředníky, kteří jej zastupují a kteří mohou být nahrazeni jiným úředníkem, nemohou-li se jednání účastnit.
5. Konzultace se uskutečňují na společné schůzi svolané Komisí; schůze se koná nejdříve 14 dnů po odeslání oznámení o jejím svolání.
Toto oznámení obsahuje shrnutí každé projednávané věci spolu s uvedením nejdůležitějších dokumentů a předběžným návrhem rozhodnutí.
6. Poradní výbor může zaujmout stanovisko, i když někteří jeho členové nebo jejich náhradníci nejsou přítomni.
Zpráva o výsledcích konzultací se připojuje k návrhu rozhodnutí.
Nezveřejňuje se.
Článek 17
Přezkoumávání zásadních otázek společné dopravní politiky, které vyvstanou v souvislosti s konkrétními případy, Radou
1. Komise přijme rozhodnutí, pro které je stanovena povinná konzultace podle článku 16, až po uplynutí lhůty 20 dnů ode dne vydání stanoviska poradním výborem.
2. Před uplynutím lhůty stanovené v odstavci 1 může každý členský stát požádat o svolání Rady, aby byly přezkoumány zásadní otázky společné dopravní politiky, které jsou podle jeho názoru spojeny s konkrétním případem, o němž má být rozhodnuto.
Rada se sejde do 30 dnů po podání žádosti dotyčným členským státem, aby projednala výlučně tyto zásadní otázky.
Komise vydá své rozhodnutí až po zasedání Rady.
3. Rada může rovněž kdykoli na žádost členského státu nebo Komise posoudit obecné otázky související s prováděním politiky hospodářské soutěže v dopravě.
4. Ve všech případech, v nichž je svolávána Rada podle odstavce 2 k přezkoumání zásadních otázek nebo podle odstavce 3 k přezkoumání obecných otázek, bere Komise pro účely tohoto nařízení v úvahu hlavní směry vypracované Radou.
Článek 18
Šetření dopravních odvětví
1. Jestliže vývoj v dopravě, výkyvy, nepružnost přepravních sazeb nebo jiné okolnosti naznačují, že je na společném trhu omezena nebo narušena hospodářská soutěž v dopravě v určité zeměpisné oblasti nebo na jednom či více dopravních spojích nebo v jedné či více určitých kategoriích přepravy cestujících či zboží, může Komise rozhodnout o provedení všeobecného šetření v daném odvětví, a v jeho rámci vyžadovat od podniků dotyčného odvětví informace a podklady potřebné k uplatňování zásad stanovených v článcích 2 až 8.
2. Provádí-li Komise šetření podle odstavce 1, vyžaduje rovněž od podniků a seskupení podniků, jejichž velikost nasvědčuje, že zaujímají dominantní postavení na společném trhu nebo jeho podstatné části, aby sdělily informace o struktuře podniků a jejich chování, které jsou nezbytné k posouzení jejich postavení se zřetelem k článku 8.
3. Použijí se čl. 16 odst. 2 až 6 a články 17, 19, 20 a 21.
Článek 19
Žádost o informace
1. Komise může při plnění úkolů, které jí ukládá toto nařízení, získávat od vlád a příslušných orgánů členských států a od podniků a sdružení podniků veškeré nezbytné informace.
2. Při zasílání žádosti o informace podniku nebo sdružení podniků zašle Komise současně kopii žádosti příslušnému orgánu členského státu, na jehož území má podnik nebo sdružení podniků sídlo.
3. Ve své žádosti Komise uvede právní základ a účel žádosti a sankce za poskytnutí nesprávných informací podle čl. 22 odst. 1 písm. b).
4. K poskytnutí požadovaných informací jsou povinni majitelé podniků nebo jejich zástupci, a v případě právnických osob, společností nebo sdružení bez právní subjektivity osoba oprávněná je zastupovat podle právních předpisů nebo jejich stanov.
5. Neposkytne-li podnik nebo sdružení podniků požadované informace ve lhůtě stanovené Komisí nebo poskytne-li neúplné informace, vyžádá si je Komise rozhodnutím. Rozhodnutí upřesní požadované informace, stanoví přiměřenou lhůtu k jejich poskytnutí a uvede sankce podle čl. 22 odst. 1 písm. b) a čl. 23 odst. 1 písm. c) a právo požádat Soudní dvůr o přezkoumání rozhodnutí.
6. Současně zašle Komise kopii rozhodnutí příslušnému orgánu členského státu, na jehož území má podnik nebo sdružení podniků sídlo.
Článek 20
Šetření prováděná orgány členských států
1. Na žádost Komise provedou příslušné orgány členských států šetření, která Komise považuje na základě čl. 21 odst. 1 za nezbytná nebo která nařídí rozhodnutím podle čl. 21 odst. 3. Pracovníci příslušných orgánů členských států pověření šetřením se při výkonu těchto pravomocí prokazují písemným pověřením vydaným příslušným orgánem členského státu, na jehož území se má šetření provést. Pověření uvádí předmět a účel šetření.
2. Pracovníkům tohoto orgánu mohou být při plnění jejich úkolů na žádost Komise nebo příslušného orgánu členského státu, na jehož území se má šetření provést, nápomocni pracovníci Komise.
Článek 21
Vyšetřovací pravomoc Komise
1. Komise může při plnění úkolů. které jí ukládá toto nařízení, provádět v podnicích a sdruženích podniků veškerá nezbytná šetření.
K tomuto účelu jsou pracovníci pověření Komisí zmocněni a) přezkoumávat účetní knihy a jiné obchodní záznamy;
b) pořizovat na místě kopie nebo výpisy z účetních knih a obchodních záznamů;
c) na místě žádat o ústní vysvětlení;
d) vstupovat do všech objektů, na pozemky a do dopravních prostředků podniků.
2. Při výkonu těchto pravomocí se pověření pracovníci Komise prokazují písemným pověřením uvádějícím předmět a účel šetření a sankce stanovené v čl. 22 odst. 1 písm. c) pro případ, že by požadované účetní knihy a obchodní záznamy nebyly předloženy úplné. Komise v přiměřené době před šetřením uvědomí příslušný orgán členského státu, na jehož území se má šetření provést, o účelu šetření a o totožnosti pověřených pracovníků.
3. Podniky a sdružení podniků jsou povinny se šetření nařízenému rozhodnutí Komise podrobit. Rozhodnutí vymezí předmět a účel šetření, stanoví datum jeho zahájení a uvede sankce podle čl. 22 odst. 1 písm. c) a čl. 23 odst. 1 písm. d) a právo požádat Soudní dvůr o přezkoumání rozhodnutí.
4. Komise přijímá rozhodnutí podle odstavce 3 po konzultaci s příslušným orgánem členského státu, na jehož území se má šetření provést.
5. Pracovníkům Komise mohou být při plnění jejich úkolů na žádost příslušného orgánu členského státu, na jehož území se má šetření provést, nebo Komise nápomocni pracovníci uvedeného orgánu.
6. Nepodrobí-li se podnik šetření nařízenému na základě tohoto článku, poskytne příslušný členský stát pověřeným pracovníkům Komise nezbytnou podporu k provedení jejich šetření.
Členské státy přijmou po konzultaci s Komisí opatření k tomu nezbytná nejpozději do 1. ledna 1970.
Článek 22
Pokuty
1. Komise může rozhodnutím uložit podnikům nebo sdružením podniků pokuty ve výši od 100 do 5000 zúčtovacích jednotek, pokud úmyslně nebo z nedbalosti
a) uvedou v žádosti podle článku 12 nebo v oznámení podle článku 14 nesprávné nebo zavádějící informace, nebo
b) uvedou nesprávné informace požadované podle článku 18 nebo čl. 19 odst. 3 nebo čl. 19 odst. 5 nebo je neposkytnou ve lhůtě stanovené rozhodnutím podle čl. 19 odst. 5, nebo
c) během šetření podle článku 20 nebo 21 nepředloží požadované účetní knihy nebo jiné obchodní záznamy nebo se odmítají podrobit šetření nařízenému rozhodnutím podle čl. 21 odst. 3.
2. Komise může rozhodnutím uložit podnikům nebo sdružením podniků pokuty ve výši od 1000 do 1000000 zúčtovacích jednotek nebo vyšší až do 10 % obratu za předchozí hospodářský rok každého podniku, který úmyslně nebo z nedbalosti
a) poruší článek 2 nebo 8 nebo nesplní povinnost podle čl. 4 odst. 2 nebo
b) poruší jakoukoli povinnost podle čl. 13 odst. 1 nebo čl. 14 odst. 4.
Při stanovení výše pokuty se přihlíží k závažnosti a k době trvání protiprávního jednání.
3. Použijí se čl. 16 odst. 3 až 6 a článek 17.
4. Rozhodnutí podle odstavců 1 a 2 nemají trestněprávní povahu.
Článek 23
Penále
1. Komise může rozhodnutím uložit podnikům nebo sdružením podniků penále ve výši od 50 do 1000 zúčtovacích jednotek za každý den ode dne uvedeného v rozhodnutí, aby je přiměla
a) ukončit porušování článků 2 nebo 8, jak bylo nařízeno podle článku 11, nebo splnit povinnost podle čl. 4 odst. 2;
b) ukončit jakékoli jednání zakázané podle čl. 13 odst. 3;
c) poskytnout úplné a správné informace vyžadované rozhodnutím podle čl. 19 odst. 5;
d) podrobit se šetření nařízenému rozhodnutím přijatým podle čl. 21 odst. 3.
2. Jestliže podnik nebo sdružení podniků splní povinnost, za jejíž porušení bylo penále uloženo, může Komise stanovit konečnou částku penále nižší, než která by vyplynula z původního rozhodnutí.
3. Použijí se čl. 16 odst. 3 až 6 a článek 17.
Článek 24
Přezkoumání Soudním dvorem
Soudní dvůr má plnou soudní pravomoc ve smyslu článku 172 Smlouvy rozhodovat o žalobách proti rozhodnutím, kterými Komise uložila pokutu nebo penále, a může je zrušit, snížit nebo zvýšit.
Článek 25
Zúčtovací jednotka
Pro účely článků 23 a 24 se použije stejná zúčtovací jednotka jako pro sestavování rozpočtu Společenství podle článků 207 a 209 Smlouvy.
Článek 26
Zúčtovací jednotka
1. Před přijetím rozhodnutí podle článku 11, čl. 12 odst. 3 druhého pododstavce a odst. 4, čl. 13 odst. 3, čl. 14 odst. 2 a 3 a podle článků 22 a 23 poskytne Komise dotyčným podnikům nebo sdružením podniků příležitost vyjádřit se k výhradám Komise.
2. Jestliže to Komise nebo příslušné orgány členských států pokládají za nezbytné, mohou vyslechnout rovněž jiné fyzické nebo právnické osoby.
Žádostem těchto osob o slyšení musí být vyhověno, pokud prokážou oprávněný zájem.
3. Zamýšlí-li Komise vydat negativní atest podle článků 5 nebo 6, zveřejní shrnutí daných dohod, rozhodnutí nebo jednání ve vzájemné shodě a vyzve všechny dotčené třetí osoby, aby předložily své připomínky ve lhůtě, kterou stanoví, ne však kratší než jeden měsíc.
Zveřejnění musí brát ohled na oprávněný zájem podniků na ochraně jejich obchodního tajemství.
Článek 27
Služební tajemství
1. Informace získané na základě článků 18, 19, 20 a 21 smějí být použity pouze pro účely, pro něž byly vyžádány.
2. Aniž jsou dotčeny články 26 a 28, jsou Komise a příslušné orgány členských států, jejich úředníci a ostatní zaměstnanci povinni nešířit informace, které byly získány při použití tohoto nařízení a na které se vztahuje služební tajemství.
3. Odstavce 1 a 2 nebrání zveřejnění obecných informací nebo přehledů, které neobsahují informace vztahující se k jednotlivým podnikům nebo sdružením podniků.
Článek 28
Zveřejnění rozhodnutí
1. Komise zveřejňuje rozhodnutí přijatá podle článku 11, čl. 12 odst. 3 druhého pododstavce a odst. 4, čl. 13 odst. 3 a čl. 14 odst. 2 a 3.
2. Zveřejní se jména stran a hlavní obsah rozhodnutí; bere se ohled na oprávněný zájem podniků na ochraně jejich obchodního tajemství.
Článek 29
Prováděcí pravidla
Komise je oprávněna přijmout prováděcí pravidla upravující formu, obsah a ostatní náležitosti stížností podle článku 10, žádostí podle článku 12, oznámení podle čl. 14 odst. 1 a slyšení podle čl. 26 odst. 1 a 2.
Článek 30
Vstup v platnost, stávající dohody
1. Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. července 1968.
2. Odchylně od odstavce 1 vstupuje článek 8 v platnost dnem vyhlášení tohoto nařízení v Úředním věstníku Evropských společenství.
3. Pro dohody, rozhodnutí a jednání ve vzájemné shodě ve smyslu článku 2, které existovaly přede dnem vstupu tohoto nařízení v platnost nebo mezi tímto dnem a dnem vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství, platí zákaz podle článku 2 ode dne 1. ledna 1969.
4. Odstavec 3 se nepoužije proti podnikům nebo sdružením podniků, které ustoupily od dohod, rozhodnutí nebo jednání ve vzájemné shodě přede dnem vyhlášení tohoto nařízení
Nařízení Komise (EHS) č. 1397/68 ze dne 6. září 1968, kterým se mění nařízení č. 474/67/EHS o stanovení vývozní náhrady pro rýži a zlomkovou rýži předem
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady č. 359/67/EHS ze dne 28. července 1967 o společné organizaci trhu s rýží [1], a zejména na čl. 17 odst. 6 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že podle čl. 17 odst.
4 nařízení č. 359/67/EHS lze náhradu použitelnou v den podání žádosti o vývozní licenci použít pro vývoz, který se má uskutečnit v době platnosti této licence, a že se v takovém případě pro náhradu použije opravná částka; že podle článku 1 nařízení Komise č.
474/67/EHS ze dne 21. srpna 1967 o stanovení vývozní náhrady pro rýži a zlomkovou rýži předem [2] odpovídá tato opravná částka rozdílu mezi cenou cif a cenou cif pro termínovaný nákup;
vzhledem k tomu, že zatímco vývozní licence pro rýži a zlomkovou rýži je platná až do konce pátého měsíce následujícího po měsíci vydání licence, existuje pro tyto produkty skutečně reprezentativní termínovaný trh pouze zřídka, zejména tehdy, jde-li o termín nebo termíny nejbližší; že by proto mělo být umožněno určit opravné částky, které jsou nižší než uvedený rozdíl;
vzhledem k tomu, že nařízení č. 474/67/EHS by proto mělo být změněno;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro obiloviny,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
První dva pododstavce článku 1 nařízení č. 474/67/EHS se nahrazují tímto:
"Pokud je vývozní náhrada pro rýži a zlomkovou rýži uvedená v prvním pododstavci čl. 17 odst. 4 nařízení č. 359/67/EHS stanovena předem, náhrada stanovená v den podání žádosti o licenci je náhrada, která je použitelná pro vývoz v tentýž den,
- snížená o částku odpovídající nejvýše rozdílu mezi cenou cif pro termínovaný nákup a cenou cif, pokud první z cen převyšuje o více než 0,025 zúčtovací jednotky na 100 kilogramů cenu druhou,
- zvýšená o částku odpovídající nejvýše rozdílu mezi cenou cif a cenou cif pro termínovaný nákup, pokud první z cen převyšuje o více než 0,025 zúčtovací jednotky na 100 kilogramů cenu druhou.
V období mezi týdenními stanoveními se částka použitelné náhrady při stanovení předem upraví pouze tehdy, pokud by použití výše uvedeného ustanovení způsobilo, že se částka náhrady změní o více než 0,025 zúčtovací jednotky na 100 kilogramů."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
ze dne 13. září 1968, kterým se doplňuje nařízení (EHS) č. 1043/67/EHS o definici výrazu "podnik vyrábějící cukr"
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady č. 1009/67/EHS ze dne 18. prosince 1967 o společné organizaci trhů v odvětví cukru [1], a zejména na čl. 23 odst. 4 uvedeného nařízení;
vzhledem k tomu, že zejména článek 23 nařízení č.
1009/67/EHS a nařízení přijatá pro jeho používání obsahují ustanovení týkající se podniků vyrábějících cukr; že nařízení Komise č.
1043/67/EHS ze dne 22. prosince 1967 o prováděcích pravidlech pro stanovení základních kvót v odvětví cukru [2] je třeba doplnit o definici výrazu "podnik vyrábějící cukr", aby zmíněná ustanovení byla jednotně používána ve všech členských státech;
vzhledem k tomu, že účelem přechodných ustanovení nařízení č. 1009/67/EHS je omezit výrobu Společenství a podpořit regionální specializaci; že je proto nezbytné definovat výraz "podnik vyrábějící cukr" a omezit přidělování základních kvót těm organizacím, které tvoří hospodářskou jednotku a které jako nezávislé právnické osoby provozují na vlastní riziko jeden nebo více cukrovarů;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro cukr;
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Do nařízení č. 1043/67/EHS se vkládá nový článek 4a, který zní:
"Článek 4a
Pro účely nařízení č. 1009/67/EHS se "podnikem vyrábějícím cukr" rozumí samostatná hospodářská organizace existující jako nezávislá právnická osoba a provozující na vlastní zodpovědnost jeden nebo více cukrovarů."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 1612/68 ze dne 15. října 1968 o volném pohybu pracovníků uvnitř Společenství
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 49 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že volný pohyb pracovníků ve Společenství musí být zajištěn nejpozději na konci přechodného období; že dosažení tohoto cíle předpokládá odstranění jakékoli diskriminace mezi pracovníky členských států na základě státní příslušnosti, pokud jde o zaměstnávání, odměnu za práci a jiné pracovní podmínky, jakož i právo těchto pracovníků volně se pohybovat uvnitř Společenství za účelem výkonu zaměstnání, s výhradou omezení odůvodněných veřejným pořádkem, veřejnou bezpečností nebo veřejným zdravím;
vzhledem k tomu, že zejména z toho důvodu, aby se urychlilo vytvoření celní unie a aby bylo zajištěno současné provedení hlavních zásad Společenství, je třeba přijmout předpisy umožňující dosažení cílů v oblasti volného pohybu, stanovených v článcích 48 a 49 Smlouvy, a doplnit opatření postupně přijatá na základě nařízení č. 15 o prvních opatřeních k dosažení volného pohybu pracovníků uvnitř Společenství [3] a nařízení Rady č. 38/54/EHS ze dne 25. března 1964 o volném pohybu pracovníků uvnitř Společenství [4];
vzhledem k tomu, že volný pohyb představuje základní právo pracovníků a jejich rodin; že mobilita pracovníků uvnitř Společenství musí být jedním z prostředků, které pracovníkům zajišťují možnost zlepšení pracovních a životních podmínek a usnadnění jejich společenského postavení, a současně přispívat k uspokojování potřeb hospodářství členských států; že je třeba potvrdit právo všech pracovníků v členských státech vykonávat uvnitř Společenství činnost podle vlastní volby;
vzhledem k tomu, že toto právo musí být shodně přiznáno stálým, sezonním a příhraničním pracovníkům nebo těm, kteří vykonávají svou činnost za účelem poskytování služeb;
vzhledem k tomu, že za tím účelem, aby právo volného pohybu mohlo být vykonáváno za objektivních podmínek svobody a důstojnosti, musí být fakticky i právně zajištěna rovnost zacházení ve všech věcech, které se týkají vlastního výkonu zaměstnání a přístupu k bydlení, a rovněž odstraněny překážky mobility pracovníků, zejména pokud jde o právo pracovníka, aby jej doprovázela jeho rodina, a podmínky začlenění této rodiny do prostředí hostitelské země;
vzhledem k tomu, že zásada nediskriminace pracovníků ve Společenství znamená, že pro všechny státní příslušníky členských států se uznává stejná přednost pro přístup k zaměstnání, jakou mají pracovníci daného státu;
vzhledem k tomu, že je nezbytné posílit postupy zprostředkování zaměstnání a dosahování rovnováhy mezi nabídkou a poptávkou, zejména rozvojem přímé spolupráce mezi ústředními službami zaměstnanosti a rovněž mezi regionálními službami zaměstnanosti, jakož i posílením a koordinací výměny informací, aby bylo obecně dosaženo větší průhlednosti trhu práce; že pracovníci, kteří se chtějí přestěhovat, musí být pravidelně informováni o životních a pracovních podmínkách; že je mimo jiné vhodné přijmout opatření pro případ, kdy v členském státě nastanou nebo hrozí nastat poruchy na trhu práce, které by mohly vážně ohrozit životní úroveň a zaměstnanost v některém regionu nebo v některém odvětví; že pro tento účel výměna informací s cílem odradit pracovníky od odchodu do těchto regionů nebo odvětví představuje prostředek, který má být použit nejdříve, ale že by výsledky této výměny informací by měly být popřípadě podpořeny dočasným pozastavením zmíněných postupů, o kterém se rozhodne na úrovni Společenství;
vzhledem k tomu, že mezi volným pohybem pracovníků, zaměstnaností a odborným vzděláváním existují úzké vztahy, zejména směřuje-li toto vzdělávání k vytvoření možnosti pro pracovníky vyhovět nabídkám na zaměstnání z jiných regionů ve Společenství; že tyto vztahy vyžadují, aby související obtíže již nebyly zkoumány odděleně, ale ve vzájemných vazbách, a rovněž s ohledem na obtíže na regionální úrovni, a že je proto nezbytné směrovat úsilí členských států k vytvoření koordinace jejich politik zaměstnanosti na úrovni Společenství;
vzhledem k tomu, že Rada rozhodnutím ze dne 15. října 1968 [5] rozšířila působnost článků 48 a 49 Smlouvy a působnost předpisů přijatých k jejich provedení na francouzské zámořské departementy,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
ČÁST PRVNÍ ZAMĚSTNÁVÁNÍ A RODINY PRACOVNÍKŮ
HLAVA I Přístup k zaměstnání
Článek 1
1. Každý státní příslušník členského státu má právo, bez ohledu na místo svého bydliště, na přístup k zaměstnání a na jeho výkon na území jiného členského státu v souladu s právními a správními předpisy, které upravují zaměstnávání státních příslušníků tohoto státu.
2. Na území jiného členského státu požívá zejména stejné přednosti pro přístup k volnému zaměstnání, jakou mají státní příslušníci tohoto státu.
Článek 2
Každý státní příslušník členského státu a každý zaměstnavatel vykonávající činnost na území členského státu si mohou vyměňovat žádosti o zaměstnání a jeho nabídky a uzavírat a provádět pracovní smlouvy v souladu s platnými právními a správními předpisy, aniž by to mohlo vést k jakékoli diskriminaci.
Článek 3
1. V souladu s tímto nařízením se nepoužijí právní a správní předpisy ani správní postupy členského státu:
- které omezují poptávku po zaměstnání nebo jeho nabídky, přístup k zaměstnání a jeho výkon cizími státními příslušníky nebo je podmiňují požadavky, které neplatí pro vlastní státní příslušníky, nebo
- které, ačkoli se používají bez ohledu na státní příslušnost, mají za výlučný nebo hlavní cíl nebo účel znemožnit státním příslušníkům jiných členských států přístup k nabízenému zaměstnání.
Toto ustanovení se nevztahuje na podmínky týkající se jazykových znalostí požadovaných z důvodu povahy pracovního místa, které má být obsazeno.
2. Mezi předpisy nebo postupy členského státu zmíněné v odst. 1 prvním pododstavci patří zejména ty, které v členském státě: a) požadují pro cizí státní příslušníky zvláštní postup při zaměstnávání;
b) omezují nabídku zaměstnání nebo ji podmiňují požadavky na zveřejnění v tisku nebo jiným způsobem a které neplatí pro zaměstnavatele vykonávající činnost na území tohoto členského státu;
c) podmiňují přístup k zaměstnání zařazením pracovníků do evidence u orgánu práce nebo brání zaměstnávání jednotlivých pracovníků, pokud jde o osoby, které nemají bydliště na území tohoto státu.
Článek 4
1. Právní a správní předpisy členských států, které omezují početně nebo procentuálně zaměstnávání cizích státních příslušníků v podnicích, oborech nebo regionech nebo na úrovni státu, se nevztahují na státní příslušníky ostatních členských států.
2. Je-li v některém členském státu poskytnutí jakékoli výhody podnikům podmíněno zaměstnáním minimálního procenta tuzemských pracovníků, považují se státní příslušníci ostatních členských států za vlastní pracovníky, s výhradou ustanovení směrnice Rady ze dne 15. října 1963 [6]
Článek 5
Státnímu příslušníkovi jednoho členského státu, který se uchází o zaměstnání na území jiného členského státu, se v tomto státě poskytuje stejná pomoc, jakou poskytují služby zaměstnanosti tohoto státu vlastním státním příslušníkům při vyhledávání zaměstnání.
Článek 6
1. Zaměstnání a získávání státního příslušníka členského státu na pracovní místo v jiném členském státě nesmí být závislé na kritériích souvisejících se zdravotním stavem, povoláním nebo jiných kritériích, která jsou diskriminační na základě státní příslušnosti ve srovnání s kritérii používanými pro státní příslušníky jiného členského státu, kteří chtějí vykonávat stejnou činnost.
2. Státní příslušník, který má jmenovitou nabídku od zaměstnavatele z jiného členského státu než je stát, jehož je příslušníkem, však může podléhat podmínce složení odborné zkoušky, pokud to zaměstnavatel výslovně požaduje při předložení nabídky.
HLAVA II Výkon zaměstnání a rovnost zacházení
Článek 7
1. S pracovníkem, který je státním příslušníkem členského státu, nesmí být na území jiného členského státu z důvodu jeho státní příslušnosti zacházeno jinak než s tuzemskými pracovníky, jde-li o podmínky zaměstnávání a pracovní podmínky, zejména z oblasti odměňování, propouštění a návratu k povolání nebo opětného zaměstnání, pokud se stal nezaměstnaným.
2. Požívá stejné sociální a daňové výhody jako tuzemští pracovníci.
3. Využívá rovněž na stejném základě a za stejných podmínek jako tuzemští pracovníci vzdělávání na odborných školách a ve střediscích pro rekvalifikaci.
4. Jakékoli ustanovení v kolektivní nebo individuální smlouvě nebo v jiném kolektivním ujednání, týkající se přístupu k zaměstnání, zaměstnání, odměňování a jiných pracovních podmínek nebo podmínek skončení pracovního poměru, je od počátku neplatné, pokud stanoví nebo povoluje diskriminační podmínky vůči pracovníkům, kteří jsou státními příslušníky jiných členských států.
Článek 8
Pracovník, který je státním příslušníkem jednoho členského státu a je zaměstnán na území jiného členského státu, požívá rovného zacházení v oblasti členství v odborových organizacích a výkonu práv spojených s odborovou činností, včetně hlasovacího práva; může být vyloučen z účasti ve vedení subjektů veřejného práva a z výkonu veřejnoprávních funkcí. Rovněž požívá práva být volen do orgánů zastupujících pracovníky v podnicích.
Těmito ustanoveními nejsou dotčeny právní předpisy, které v některých členských státech přiznávají pracovníkům z ostatních členských států širší práva.
2. Rada tento článek přezkoumá na návrh Komise, který bude předložen ve lhůtě nejvýše dvou let.
Článek 9
1. Pracovník, který je státním příslušníkem jednoho členského státu a je zaměstnán na území jiného členského státu, požívá všech práv a výhod udělovaných vlastním státním příslušníkům v oblasti ubytování, včetně vlastnictví ubytování, které potřebuje.
2. Tento pracovník se může na základě stejného práva jako vlastní státní příslušník zapsat v regionu, ve kterém je zaměstnán, na seznam žadatelů o ubytování v místě, kde jsou seznamy vedeny, a požívá z toho plynoucí výhody a přednosti.
Na jeho rodinu, která zůstala v zemi posledního pobytu, se pro tento účel hledí, jako kdyby bydlela ve zmíněném regionu, pokud stejná domněnka platí pro tuzemské pracovníky.
HLAVA III
Rodiny pracovníků
Článek 10
1. Právo usadit se společně s pracovníkem, který je státním příslušníkem jednoho členského státu a je zaměstnán na území jiného členského státu, mají bez ohledu na své státní občanství tyto osoby: a) jeho manžel nebo manželka a jejich potomci mladší 21 let nebo na něm závislí;
b) příbuzní ve vzestupné linii pracovníka a jeho manžela nebo manželky, kteří jsou na nich závislí.
2. Členské státy umožní přijetí všech rodinných příslušníků, na které se nevztahuje ustanovení odstavce 1 a kteří jsou závislí na výše uvedeném pracovníkovi nebo s ním žijí v zemi posledního pobytu ve společné domácnosti.
3. Pro použití odstavců 1 a 2 musí mít pracovník pro svou rodinu ubytování, které se považuje za obvyklé pro tuzemské pracovníky v regionu, kde je zaměstnán, aniž by toto ustanovení mohlo vést k diskriminaci mezi vlastními pracovníky a pracovníky z jiných členských států.
Článek 11
Manžel nebo manželka a děti mladší 21 let nebo závislí na státním příslušníkovi členského státu, který vykonává na území jiného členského státu zaměstnání nebo samostatně výdělečnou činnost, jsou oprávněni k přístupu k jakémukoli zaměstnání na celém území stejného státu, a to i pokud nejsou státními občany žádného členského státu.
Článek 12
Děti státního příslušníka členského státu, který je nebo byl zaměstnán na území jiného členského státu, mají přístup k obecnému, učňovskému a odbornému vzdělání za stejných podmínek jako státní příslušníci tohoto státu, pokud tyto děti mají bydliště na jeho území.
Členské státy budou podporovat podněty umožňující těmto dětem získávat uvedené vzdělání za co nejlepších podmínek.
ČÁST DRUHÁ ZPROSTŘEDKOVÁNÍ ZAMĚSTNÁNÍ A DOSAŽENÍ ROVNOVÁHY MEZI NABÍDKOU A POPTÁVKOU
HLAVA I Spolupráce mezi členskými státy a s Komisí
Článek 13
1. Členské státy nebo Komise podnítí nebo společně vypracují studii v oblasti zaměstnanosti a nezaměstnanosti, kterou považují za nezbytnou k zajištění volného pohybu pracovníků uvnitř Společenství.
Ústřední služby zaměstnanosti členských států úzce spolupracují v oblasti vyrovnávání nabídky a poptávky po zaměstnání ve Společenství a souvisejícího umisťování pracovníků.
2. K tomuto účelu určí členské státy zvláštní služby, které jsou pověřeny organizováním činnosti ve výše uvedených oblastech a které spolupracují mezi sebou navzájem a s útvary Komise.
Členské státy oznámí Komisi všechny změny v pověření těchto služeb; Komise tato sdělení pro informaci zveřejní v Úředním věstníku Evropských společenství.
Článek 14
1. Členské státy předají Komisi informace o obtížích týkající se volného pohybu a zaměstnávání pracovníků a související údaje, jakož i informace o stavu a vývoji zaměstnanosti podle regionů a oborů.
2. Komise určí ve spolupráci s technickým výborem způsob, kterým se připravují informace uvedené v odstavci 1, jakož i pravidelnost jejich předávání.
Ke zhodnocení situace na svých trzích práce používají členské státy jednotná kritéria, která na základě výsledků práce technického výboru, provedené na základě čl. 33 písm. d), stanoví Komise po konzultaci poradního výboru.
3. V souladu s postupem stanoveným Komisí a ve shodě s technickým výborem zašle zvláštní služba každého členského státu zvláštním službám ostatních členských států a Evropskému koordinačnímu úřadu informace o životních a pracovních podmínkách a o stavu trhu práce, které mohou pracovníkům z jiných členských států poskytovat přehled.
Tyto informace jsou pravidelně aktualizovány.
Zvláštní služby ostatních členských států zajistí těmto informacím širokou publicitu, zejména jejich rozšířením v příslušných orgánech práce a pomocí všech vhodných sdělovacích prostředků sloužících k informování dotyčných pracovníků.
HLAVA II Mechanismus pro dosažení rovnováhy mezi nabídkou a poptávkou
Článek 15
1. Zvláštní služba každého členského státu předá alespoň jednou měsíčně zvláštním službám ostatních členských států a Evropskému koordinačnímu úřadu výkaz, vypracovaný podle povolání a podle regionu: a) nabídek volných poracovních míst, kterým nemohou vyhovět nebo kterým by nemohli vyhovět pracovníci na vnitrostátním trhu práce;
b) uchazečů o zaměstnání, kteří prohlásili, že jsou schopni vykonávat zaměstnání v jiné zemi.
Zvláštní služba každého členského státu předá tyto informace příslušným službám a subjektům zaměstnanosti.
2. Výkazy uvedené v odstavci 1 jsou rozšiřovány podle jednotného systému, který vypracuje Evropský koordinační úřad ve spolupráci s technickým výborem do osmnácti měsíců od vstupu tohoto nařízení v platnost.
Článek 16
1. Všechny nabídky volných pracovních míst předložené službám zaměstnanosti členského státu, které nemohou být uspokojeny na vnitrostátním trhu práce a mohou se stát předmětem vyrovnání nabídky a poptávky na úrovni Společenství na základě výkazů podle článku 15, se oznamují příslušným službám zaměstnanosti členského státu, který upozornil na volné pracovníky ve shodném povolání.
2. Tyto služby předloží službám prvního členského státu vhodné a přesné žádosti o zaměstnání.
Ve lhůtě 18 dnů od obdržení sdělení o volném pracovním místě službami druhého státu jsou tyto žádosti předloženy zaměstnavatelům se stejnou předností, jaká je udělována vlastním pracovníkům vůči státním příslušníkům třetích států.
V této lhůtě jsou nabídky předloženy třetím státům pouze tehdy, pokud je množství volných pracovníků státních příslušníků členských států v povolání, které odpovídá těmto volným pracovním místům, považováno členským státem, který nabídku poskytl, za nedostatečné.
3. Odstavec 1 se nevztahuje na nabídky volných pracovních míst předložené pracovníkům, kteří jsou státními příslušníky třetích států, pokud: a) jsou tyto nabídky jmenovité a mají zvláštní povahu založenou na: i) požadavku odborného vzdělání týkajícího se specializace, důvěrné povahy nabízeného zaměstnání nebo předchozích profesních vztahů;
ii) rodinných vztazích mezi zaměstnavatelem a požadovaným pracovníkem nebo mezi ním a pracovníkem, který v podniku pravidelně pracuje již alespoň jeden rok.
Body i) a ii) se použijí v souladu s ustanoveními přílohy;
b) se tyto nabídky týkají získávání jednotných skupin sezonních pracovníků, z nichž alespoň jeden člen dostal jmenovitou nabídku;
c) tato volná pracovní místa nabízejí zaměstnavatelé a týkají se pracovníků, kteří mají bydliště v pohraničních regionech na společných hranicích členského státu a třetího státu;
d) zaměstnavatel nabízí volná pracovní místa pracovníkům z třetích zemí z důvodů souvisejících s řádným fungováním podniku a pokud služby zaměstnanosti, které zasáhnou z důvodu zajištění zaměstnání pro vlastní pracovníky nebo pro pracovníky ostatních členských států Společenství, shledají, že důvody předložené zaměstnavatelem jsou odůvodněné.
Článek 17
1. Činnosti vymezené v článku 16 vykonávají zvláštní služby. Avšak v případech, kdy jsou zmocněny ústředními službami a kdy to uspořádání orgánů práce členského státu a používaný způsob zprostředkování umožňují: a) regionální služby zaměstnanosti členských států: i) na základě výkazů uvedených v článku 15, po kterých následují příslušná opatření, přímo přistoupí ke zprostředkování a k vyrovnání nabídky a poptávky;
ii) vytvoří přímé vztahy pro dosažení rovnováhy: - v případě jmenovité nabídky,
- v případě individuální žádosti o zaměstnání předložené buď určené službě zaměstnanosti, nebo zaměstnavateli vykonávajícímu svou činnost v oblasti, pro kterou je místně příslušná tato služba,
- v případě, kdy se vyrovnání týká sezonních pracovníků, kteří musí být zaměstnáni co nejdříve;
b) služby místně příslušné pro pohraniční oblasti dvou nebo více členských států si pravidelně vyměňují údaje týkající se volných pracovních míst a žádostí o zaměstnání, které na jejich úrovni nebyly uspokojeny, a provedou přímo mezi sebou a v souladu se svými vztahy s ostatními službami zaměstnanosti svých zemí zprostředkování a vyrovnání nabídky a poptávky po zaměstnání;
c) úřady práce specializované pro některá povolání nebo určité kategorie osob mezi sebou naváží přímou spolupráci.
2. Zúčastněné členské státy zašlou Komisi seznam služeb uvedených v odstavci 1, který sestaví po vzájemné dohodě; Komise tento seznam a jeho změny pro informaci zveřejní v Úředním věstníku Evropských společenství.
Článek 18
Využití postupů pro získávání pracovníků, které používají subjekty pro provádění ustavené v dohodách uzavřených mezi dvěma nebo více členskými státy, není povinné.
HLAVA III Opatření pro kontrolu rovnováhy na trhu práce
Článek 19
1. Dvakrát za rok na základě zprávy Komise vypracované v souladu s informacemi poskytnutými členskými státy analyzují tyto státy spolu s Komisí: - výsledky zprostředkování a vyrovnávání nabídky a poptávky po zaměstnání na úrovni Společenství,
- počet umístění státních příslušníků členských států,
- předpokládaný vývoj situace na trhu práce a, je-li to možné, pohybu pracovníků uvnitř Společenství.
2. Členské státy spolu s Komisí prozkoumají všechny možnosti pro poskytnutí přednosti státním příslušníkům členských států při obsazování volných pracovních míst s cílem dosáhnout rovnováhy mezi nabídkou a poptávkou po zaměstnání uvnitř Společenství.
K tomuto účelu přijmou nezbytná opatření.
Článek 20
1. Pokud v členském státě došlo k poruchám nebo pokud členský stát očekává poruchy na trhu práce, které mohou vyvolat vážné ohrožení životní úrovně a úrovně zaměstnanosti v regionu nebo v oboru, upozorní na to Komisi a ostatní členské státy a podá jim všechny nezbytné údaje.
2. Členské státy a Komise přijmou veškerá opatření k zajištění informovanosti, aby se pracovníci Společenství neucházeli o zaměstnání v dotyčném regionu nebo oboru.
3. Aniž je tím dotčeno použití ustanovení Smlouvy a připojených protokolů, může členský stát uvedený v odstavci 1 požádat Komisi, aby prohlásila, že k zajištění nápravy situace v dotyčném regionu nebo oboru musí být postupy pro vyrovnání nabídky a poptávky podle článků 15, 16 a 17 částečně nebo úplně zastaveny.
Komise rozhodne o zastavení jako takovém a jeho délce do dvou týdnů po podání žádosti.
V prekluzní lhůtě dvou týdnů může každý členský stát požádat Radu o zrušení nebo změnu tohoto rozhodnutí.
Rada o této žádosti rozhodne ve lhůtě dvou týdnů.
4. Rozhodne-li se o zastavení, nevyhoví služby zaměstnanosti ostatních členských států, které nabídly volné pracovníky, nabídkám zaměstnání, které jim přímo předloží zaměstnanci členského státu uvedeného v odstavci 1.
HLAVA IV Evropský koordinační úřad
Článek 21
Obecným úkolem Evropského úřadu pro koordinaci vyrovnávání nabídky a poptávky po zaměstnání, zřízeného v rámci Komise(a v tomto nařízení nazývaného "Evropský koordinační úřad"), je podporovat zprostředkování a vyrovnávání nabídky a poptávky po zaměstnání na úrovni Společenství.
Zejména je pověřen všemi technickými úkoly, které jsou v této oblasti na základě tohoto nařízení svěřeny Komisi, a zvláště poskytováním pomoci vnitrostátním službám zaměstnanosti.
Provádí syntézu informací uvedených v článcích 14 a 15 a údajů vyplývajících ze studií a výzkumů prováděných na základě článku 13 za účelem zveřejnění užitečných poznatků o pravděpodobném vývoji trhu práce ve Společenství; tyto poznatky se předkládají zvláštním službám členských států, poradnímu výboru a technickému výboru.
Článek 22
1. Evropský koordinační úřad je zejména pověřen, aby: a) koordinoval praktická opatření nezbytná ke zprostředkovávání a vyrovnávání nabídky a poptávky po zaměstnání na úrovni Společenství a analyzoval z toho vyplývající pohyb pracovníků;
b) přispíval ve spolupráci s technickým výborem k zavedení společných prostředků činnosti na administrativní a technické úrovni k dosažení těchto cílů;
c) prováděl, objeví-li se zvláštní potřeba, v dohodě se zvláštními službami zprostředkování nabídek a poptávky po zaměstnání, jejichž vyrovnání provádějí tyto služby.
2. Předává zvláštním službám nabídky volných pracovních míst a žádosti o zaměstnání, které byly přímo zaslány Komisi, a je informován o jejich vyřizování.
Článek 23
Komise může v dohodě s příslušným orgánem každého členského státu a v souladu s podmínkami a podrobnostmi, které určí na základě stanoviska technického výboru, organizovat návštěvy a přidělení úředníků ostatních členských států a doškolovací programy pro specializované zaměstnance.
ČÁST TŘETÍ SUBJEKTY PRO ZAJIŠŤOVÁNÍ ÚZKÉ SPOLUPRÁCE MEZI ČLENSKÝMI STÁTY V OBLASTI VOLNÉHO POHYBU PRACOVNÍKŮ A JEJICH ZAMĚSTNÁVÁNÍ
HLAVA I Poradní výbor
Článek 24
Poradní výbor má za úkol být nápomocen Komisi při zkoumání všech otázek, které vyplývají z provádění Smlouvy a opatření přijatých k jejímu provedení v oblasti volného pohybu pracovníků a jejich zaměstnávání.
Článek 25
Poradní výbor je pověřen, aby zejména: a) zkoumal obtíže volného pohybu a zaměstnávání v rámci vnitrostátních politik zaměstnanosti s cílem koordinovat politiky zaměstnanosti členských států na úrovni Společenství a přispívat tak k rozvoji hospodářství a ke zlepšení rovnováhy na trhu práce;
b) obecně studoval důsledky používání tohoto nařízení a případných doplňujících opatření;
c) případně předkládal Komisi odůvodněné návrhy na přezkum tohoto nařízení;
d) zaujímal, na žádost Komise nebo z vlastního podnětu, odůvodněná stanoviska k obecným nebo zásadním otázkám, zejména v oblasti výměny informací o vývoji trhu práce, pohybu pracovníků mezi členskými státy, programů nebo opatření k rozvoji poradenství pro volbu povolání a odborného vzdělávání, které mohou vést ke zlepšení možností volného pohybu a zaměstnávání, jakož i všech forem pomoci pracovníkům a jejich rodinám, včetně sociální pomoci a ubytování pracovníků.
Článek 26
1. Poradní výbor se skládá ze šesti členů za každý členský stát, z nichž dva zastupují vládu, dva odborové organizace a dva organizace zaměstnavatelů.
2. Každý členský stát jmenuje pro každou z kategorií uvedených v odstavci 1 jednoho náhradníka.
3. Funkční období členů a jejich náhradníků je dva roky.
Mohou být jmenováni opakovaně.
Po uplynutí funkčního období zůstávají členové a jejich náhradníci ve funkci, dokud nejsou nahrazeni nebo dokud nejsou znovu jmenováni.
Článek 27
Členy a náhradníky poradního výboru jmenuje Rada, která při výběru zástupců odborů a organizací zaměstnavatelů usiluje o to, aby bylo ve výboru dosaženo rovnoměrného zastoupení různých dotyčných hospodářských odvětví.
Seznam členů a náhradníků Rada pro informaci zveřejní v Úředním věstníku Evropských společenství.
Článek 28
Poradnímu výboru předsedá člen Komise nebo jeho zástupce.
Předseda nehlasuje.
Výbor se schází nejméně dvakrát ročně.
Svolává ho předseda z vlastního podnětu nebo na žádost nejméně jedné třetiny členů. Funkce sekretariátu zajišťují útvary Komise.
Článek 29
Předseda může k účasti na zasedání pozvat jako pozorovatele nebo odborníky osoby nebo zástupce subjektů, kteří mají velkou zkušenost v oblasti zaměstnávání a pohybu pracovníků.
Předsedovi mohou být nápomocni techničtí poradci.
Článek 30
1. Poradní výbor se platně usnáší, pokud jsou přítomny dvě třetiny členů.
2. Stanoviska musí být odůvodněna; přijímají se nadpoloviční většinou platně odevzdaných hlasů; připojí se k nim poznámka, která uvádí názory vyjádřené menšinou, pokud o to požádá.
Článek 31
Poradní výbor určí své postupy práce v jednacím řádu, který vstupuje v platnost po schválení Radou na základě stanoviska Komise. Vstup v platnost případných změn, které se výbor rozhodne provést, podléhá stejnému postupu.
HLAVA II Technický výbor
Článek 32
Technický výbor má být nápomocen Komisi při přípravě, prosazování a sledování výsledků všech technických prací a opatření k provedení tohoto nařízení a případných doplňujících předpisů.
Článek 33
Technický výbor je pověřen, aby zejména: a) podporoval a zdokonaloval spolupráci mezi dotčenými správními orgány členských států ve všech technických otázkách vztahujících se k volnému pohybu pracovníků a jejich zaměstnávání;
b) vypracovával postupy pro organizaci společných činností dotčených správních orgánů;
c) usnadňoval shromažďování informací pro využití Komisí nebo vypracovávání studií a výzkumů stanovených v tomto nařízení a podporoval výměnu informací a zkušeností mezi dotyčnými správními orgány;
d) studoval z technického hlediska harmonizaci kritérií, podle nichž členské státy hodnotí situaci na svém trhu práce.
Článek 34
1. Technický výbor se skládá ze zástupců vlád členských států.
Každá vláda jmenuje členem technického výboru jednoho z členů, který ji zastupuje v poradním výboru.
2. Každá vláda jmenuje ze svých dalších zástupců v poradním výboru, členů nebo náhradníků, jednoho náhradníka.
Článek 35
Technickému výboru předsedá člen Komise nebo jeho zástupce. Předseda nehlasuje.
Předsedovi a členům výboru mohou být nápomocni techničtí poradci.
Funkce sekretariátu zajišťují útvary Komise.
Článek 36
Návrhy podané a stanoviska zaujatá technickým výborem jsou předkládány Komisi a oznamovány poradnímu výboru.
K těmto návrhům a stanoviskům se připojí poznámka, která uvádí názory vyjádřené různými členy technického výboru, pokud o to požádají.
Článek 37
Technický výbor určí své postupy práce v jednacím řádu, který vstupuje v platnost po schválení Radou na základě stanoviska Komise. Vstup v platnost případných změn, které se výbor rozhodne provést, podléhá stejnému postupu.
ČÁST ČTVRTÁ PŘECHODNÁ A ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
HLAVA I Přechodná ustanovení
Článek 38
Dokud Komise nepřijme jednotný systém uvedený v čl. 15 odst. 2, navrhuje Evropský koordinační úřad veškerá opatření potřebná pro zpracování a rozšiřování výkazů uvedených v čl. 15 odst. 1.
Článek 39
Jednací řády poradního výboru a technického výboru, které jsou použitelné v okamžiku vstupu tohoto nařízení v platnost, zůstávají použitelné i nadále.
Článek 40
Do vstupu v platnost opatření, která mají přijmout členské státy k provedení směrnice Rady ze dne 15. října 1968 [7], a pokud je na základě opatření přijatých členskými státy k provedení směrnice Rady ze dne 25. března 1964 [8] k určení doby platnosti a prodloužení povolení pobytu nezbytné pracovní povolení podle článku 22 nařízení č.
38/64/EHS, může být toto pracovní povolení nahrazeno prohlášením zaměstnavatele o zaměstnání nebo osvědčením o zaměstnání s uvedením doby zaměstnání.
Jakékoli prohlášení zaměstnavatele nebo osvědčení o zaměstnání dokládající, že pracovní poměr byl sjednán na dobu neurčitou, má stejný účinek jako trvalé pracovní povolení.
Článek 41
Jestliže z důvodů zrušení pracovních povolení nemá členský stát již možnost pokračovat v sestavování určitých statistik o zaměstnávání cizích pracovníků, může pro statistické účely zachovat pracovní povolení pro státní příslušníky ostatních členských států, dokud nezavede nové statistické metody a nejpozději do 31. prosince 1969.
Pracovní povolení musí být vydáno automaticky a musí být platné až do skutečného zrušení pracovních povolení v tomto členském státě.
HLAVA II Závěrečná ustanovení
Článek 42
1. Tímto nařízením nejsou dotčena ustanovení Smlouvy o založení Evropského společenství uhlí a oceli, která se vztahují na pracovníky s uznanou kvalifikací v uhelných a ocelářských oborech, ani ustanovení Smlouvy o založení Evropského společenství pro atomovou energii, která se vztahují na přístup ke kvalifikovaným zaměstnáním v oblasti jaderné energie, ani předpisy přijaté k provedení těchto smluv.
Toto nařízení se však vztahuje na kategorie pracovníků uvedených v prvním pododstavci a jejich rodinné příslušníky, pokud jejich právní postavení není zmíněnými smlouvami nebo předpisy upraveno.
2. Tímto nařízením nejsou dotčena opatření přijatá v souladu s článkem 51 Smlouvy.
3. Toto nařízení se nedotýká povinností členských států: - vyplývajících ze zvláštních vztahů nebo budoucích dohod s některými neevropskými zeměmi nebo územími, které jsou založeny na institucionálních vazbách existujících v době vstupu tohoto nařízení v platnost, nebo
- vyplývajících z dohod s některými neevropskými zeměmi nebo územími existujících v době vstupu tohoto nařízení v platnost, které jsou založeny na institucionálních vazbách mezi nimi.
Pracovníci z těchto zemí nebo území, kteří v souladu s tímto ustanovením vykonávají zaměstnání na území některého z těchto členských států, se nemohou dovolávat práv z tohoto nařízení na území ostatních členských států.
Článek 43
Členské státy sdělí Komisi pro informaci znění smluv, úmluv nebo ujednání, které mezi sebou uzavřou v oblasti zaměstnanosti, mezi dnem jejich podpisu a dnem jejich vstupu v platnost.
Článek 44
Komise přijme prováděcí opatření nezbytná k uvedení tohoto nařízení v účinek.
Za tímto účelem úzce spolupracuje s ústředními orgány členských států.
Článek 45
Komise předloží Radě návrhy na odstranění, za podmínek stanovených Smlouvou, omezení přístupu k zaměstnání pracovníků, kteří jsou státními příslušníky členských států, pokud neexistence vzájemného uznávání diplomů, osvědčení a jiných dokladů o dosažené kvalifikaci může být překážkou volného pohybu pracovníků.
Článek 46
Náklady na fungování výborů uvedených v části třetí jsou zahrnuty do rozpočtu Evropských společenství do oddílu, který se týká Komise.
Článek 47
Toto nařízení se vztahuje na území členských států a jejich státní příslušníky, aniž jsou dotčeny články 2, 3, 10 a 11.
Článek 48
Nařízení č. 38/64/EHS se použije do dne vstupu tohoto nařízení v platnost.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (EHS) č. 1767/68 ze dne 6. listopadu 1968 o režimu minimálních cen pro vývoz květinových cibulí a hlíz do třetích zemí
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 234/68 ze dne 27. února 1968 o zřízení společné organizace trhu s živými rostlinami a květinářskými produkty [1], a zejména na čl. 7 odst. 2 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že je nutné včas stanovit vývozní ceny, aby profesionální pěstitelé mohli učinit vhodná opatření; že při stanovení těchto cen by mělo být přihlédnuto k opatřením přijatým členskými státy v předchozích letech na podporu vývozu; že by kromě toho mělo být přihlédnuto k cenám na mezinárodních trzích;
vzhledem k tomu, že za účelem stanovení minimálních cen pro vývoz do třetích zemí musí členské státy dodat nezbytné podrobnosti o druzích, odrůdách a velikostech; že je vhodné podle vyvezených množství prověřit, zda tyto informace odpovídají skutečnosti;
vzhledem k tomu, že k zajištění řádného chodu režimu minimálních cen je třeba stanovit pravidla pro jeho provádění a dohled;
vzhledem k tomu, že toto nařízení má pokusný charakter, mělo by být použitelné pouze do 31. května 1971, aby bylo možno využít nabytých zkušeností při přípravě nového nařízení;
vzhledem k tomu, že opatření stanovená tímto nařízením jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro živé rostliny a květinářské produkty,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Minimální vývozní ceny podle článku 7 nařízení (EHS) č. 234/68 se stanoví každý rok nejpozději do 31. října, kromě cen begónií, sinningií, mečíků, jiřin a lilií, které musí být stanoveny nejpozději do 31. prosince.
Tyto ceny platí pro produkty sklizené v roce následujícím po stanovení cen.
Mohou se lišit pro jednotlivé produkty podle země určení a podmínek produkce a uvádění na trh na jedné straně a podle velikostí a ostatních vlastností na straně druhé, a jsou stanoveny se zvláštním ohledem na:
- minimální vývozní ceny, které mohly členské státy uplatnit během tří let před rokem, v němž byly stanoveny minimální ceny,
- cenové trendy na mezinárodních trzích během tří let před rokem, v němž byly stanoveny minimální ceny,
- potřebu udržet stabilní výši vývozních cen a zamezit poruchám na světovém trhu.
2. Minimální ceny se stanoví na úrovni cen ze skladu/od vývozce.
Nezahrnují náklady na balení a pojištění, ani jakékoli dodatečné náklady.
3. Každý členský stát sdělí Komisi a ostatním členským státům, každý rok do 1. prosince pro begónie, sinningnie, mečíky, jiřiny a lilie a každý rok do 15. října pro ostatní produkty, které podléhají režimu minimálních vývozních cen, následující údaje: - veškeré informace nezbytné pro zhodnocení vývoje cen na mezinárodních trzích a pro stanovení minimálních cen,
- množství vyvezená do třetích zemí.
Článek 2
1. Nabízet k prodeji, prodávat nebo dodávat za účelem vývozu do třetích zemí jakýkoli produkt zahrnutý v režimu minimálních vývozních cen za cenu nižší, než je minimální cena platná pro daný produkt, je s výhradou ustanovení odstavce 4 zakázáno.
2. Pokud nebyla pro určitou velikost daného produktu stanovena minimální cena, platí pro tuto velikost nejnižší minimální vývozní cena stanovená pro daný produkt.
3. Pokud se prodej uskuteční za cenu stanovenou později než je cena ze skladu/od vývozce, stanoví se tato cena v takové výši, aby částka. kterou prodávající utrží po odečtení nákladů na balení, pojištění a dopravu a veškerých dodatečných nákladů nebyla nižší než minimální cena.
4. Minimální cena stanovená pro jednotlivé produkty může být v případě platby v hotovosti snížena o nejvýše 2 %.
5. Průvodní faktury vyvážených produktů musí uvádět zejména: - cenu a velikost produktů,
- náklady na balení a pojištění a veškeré dodatečné náklady.
Článek 3
Dohled nad prováděním režimu minimálních vývozních cen spadá do působnosti orgánů určených jednotlivými členskými státy.
Každý členský stát oznámí ostatním členským státům a Komisi, nejpozději do jednoho měsíce po vstupu tohoto nařízení v platnost, název a adresu orgánu odpovědného za tento dohled.
Článek 4
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
ze dne 20. prosince 1968, kterým se mění nařízení č. 136/66/EHS o zřízení společné organizace trhu s oleji a tuky
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
vzhledem k tomu, že postup stanovení jednotných cen olejů a tuků ve Společenství musí odpovídat postupům v odvětvích, na která se vztahuje režim společných cen;
vzhledem k tomu, že pokud u olivového oleje neexistuje žádný režim pro stanovení dávek předem, nemohou dovozci a vývozci ve Společenství při uzavírání smluv zohlednit výrobní cenu tohoto produktu; že taková situace by mohla způsobovat potíže při zabezpečování běžného zásobování Společenství olejem; že je tedy nezbytné přijmout vhodná opatření umožňující stanovení dávky pro olivový olej předem;
vzhledem k tomu, že by mělo být výslovně umožněno stanovit vývozní náhrady pro olivový olej a olejnatá semena předem;
vzhledem k tomu, že článek 35 nařízení č. 136/66/EHS [2] stanoví, že označení a definice olivového oleje uvedené v příloze platí pro účely obchodu uvnitř Společenství a obchodu s třetími zeměmi, kromě vývozů do třetích zemí; že se rozšíření těchto označení a definic na vývozy do třetích zemí ukázalo jako užitečné,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V článku 4 nařízení č. 136/66/EHS se první odstavec nahrazuje tímto:
"Před 1. srpnem každého roku se postupem podle čl. 43 odst. 2 Smlouvy stanoví produkční směrná cena, tržní směrná cena a intervenční cena olivového oleje ve Společenství.
Před 1. říjnem každého roku stanoví Rada na návrh Komise postupem podle čl. 43 odst. 2 Smlouvy prahovou cenu olivového oleje ve Společenství."
Článek 2
Článek 16 nařízení č. 136/66/EHS se nahrazuje tímto:
"1. Výše dávky vztahující se na dovoz odpovídá výši dávky platné v den dovozu.
Při dovozu produktů uvedených v čl. 1 odst. 2 písm. c) však může být na žádost dotyčné strany dávka stanovena předem podle pravidel stanovených Radou na návrh Komise postupem podle čl. 43 odst. 2 Smlouvy.
2.
Prováděcí pravidla k tomuto článku se stanoví postupem podle článku 38."
Článek 3
V článku 18 nařízení č. 136/66/EHS se odstavec 2 nahrazuje tímto: "2. Rada stanoví na návrh Komise postupem podle čl. 43 odst. 2 Smlouvy obecná pravidla týkající se opatření, na která odkazuje tento článek, zejména pravidla pro poskytování náhrad, vybírání dávek, stanovení výše náhrad a dávek, a případně i pravidla pro stanovení náhrad předem.
3. Prováděcí pravidla k tomuto článku se stanoví postupem podle článku 38."
Článek 4
V článku 22 nařízení č. 136/66/EHS se odstavec 1 nahrazuje tímto:
"1. Před 1. srpnem každého roku se stanoví směrná cena pro Společenství a základní intervenční cena pro každý druh olejnatých semen.
S výhradou článku 25 platí tyto ceny po celý následující hospodářský rok, který začíná v následujícím kalendářním roce.
Tyto ceny platí pro standardní jakost a stanoví se na úrovni velkoobchodního prodeje bez daně.
Ceny podle odstavce 1, intervenční centrum, pro které se stanoví základní intervenční cena, a standardní jakost stanoví Rada postupem podle čl. 43 odst. 2 Smlouvy.
Začátek a konec každého hospodářského roku stanoví Rada na návrh Komise postupem podle čl. 43 odst. 2 Smlouvy."
Článek 5
V článku 28 nařízení č. 136/66/EHS se odstavec 2 nahrazuje tímto:
"2. Rada na návrh Komise postupem podle čl. 43 odst. 2 Smlouvy stanoví obecná pravidla pro poskytování náhrady, pro stanovení výše náhrady, případně pro stanovení náhrady předem.
3. Prováděcí pravidla k tomuto článku se stanoví postupem podle článku 38."
Článek 6
Článek 35 nařízení č. 136/66/EHS se nahrazuje tímto:
"Aniž je dotčena harmonizace právních předpisů o olivovém oleji určeném k lidské spotřebě, členské státy stanoví pro účely obchodu uvnitř Společenství a obchodu s třetími zeměmi označení a definice olivového oleje uvedené v příloze tohoto nařízení."
Článek 7
V nařízení č. 136/66/EHS se vkládá nový článek 42a, který zní:
"Článek 42a
Obecná pravidla pro výklad kombinované nomenklatury a zvláštní pravidla pro její používání se použijí pro klasifikaci produktů v rámci tohoto nařízení; celní nomenklatura vyplývající z provádění tohoto nařízení se zahrne do společného celního sazebníku."
Článek 8
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
ze dne 18. února 1969, kterou se mění směrnice Rady ze dne 14. června 1966 o uvádění osiva obilovin na trh (69/60/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 a 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru,
vzhledem k tomu, že některá ustanovení směrnice Rady ze dne 14. června 1966 o uvádění osiva obilovin na trh [2] by měla být změněna;
vzhledem k tomu, že je vhodné doplnit přechodná ustanovení a umožnit používání osiva generací předcházejících základnímu osivu;
vzhledem k tomu, že je nutné zahrnout do směrnice jeden nový druh obilovin a stanovit pro něj minimální požadavky;
vzhledem k tomu, že pokud na území některého členského státu obvykle neprobíhá rozmnožování osiva určitých druhů a jeho uvádění na trh, je žádoucí stanovit možnost, aby byl tento členský stát postupem projednávání ve Stálém výboru pro osivo a sadbu v zemědělství, zahradnictví a lesnictví osvobozen od povinnosti uplatňovat na zmíněné druhy tuto směrnici;
vzhledem k tomu, že je třeba zavést některá zjednodušení v označování a změnu barvy návěsky pro osivo vyhovující méně přísným požadavkům,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice Rady ze dne 14. června 1966 o uvádění osiva obilovin na trh se mění v souladu s následujícími články.
Článek 2
1. V čl. 2 odst. 1 části A se pod slova "Oryza sativa L. rýže" vkládají slova: "Phalaris canariensis L. lesknice kanárská".
2. V čl.
2 odst.
1 části C se za slova "pšenice špalda, žito" a v části E za slova "žito, kukuřice" vkládá čárka a slova "lesknice kanárská".
3. V čl. 2 odst. 1 části E se písmeno a) nahrazuje tímto:
"a) které pochází bezprostředně ze základního osiva nebo, na žádost pěstitele, z osiva některé generace předcházející základnímu osivu, a u kterého bylo úřední zkouškou ověřeno splnění požadavků na základní osivo stanovených v přílohách I a II;" .
4. V čl. 2 odst. 1 části F se písmeno a) nahrazuje tímto:
"a) které pochází bezprostředně ze základního osiva nebo, na žádost pěstitele, z osiva některé generace předcházející základnímu osivu, a u kterého bylo úřední zkouškou ověřeno splnění požadavků na základní osivo stanovených v přílohách I a II;" .
5. V čl. 2 odst. 1 části G se písmeno a) nahrazuje tímto:
"a) které pochází bezprostředně ze základního osiva, z certifikovaného osiva první generace nebo, na žádost pěstitele, z osiva některé generace předcházející základnímu osivu, u kterého bylo úřední zkouškou ověřeno splnění uvedených v přílohách I a II na základní osivo;" .
6. V čl. 2 odst. 2 se doplňuje nové písmeno, které zní:
"c) během přechodného období nejvýše tří let po vstupu v platnost právních a správních předpisů nezbytných pro dosažení souladu s touto směrnicí uznat odchylně od odst. 1 částí E, F a G jako certifikované osivo osivo, které pochází bezprostředně z osiva, které bylo v některém členském státě úředně uznáno podle stávajícího systému a které poskytuje stejné záruky jako základní osivo uznané podle zásad této směrnice; toto ustanovení se použije přiměřeně na certifikované osivo první generace uvedené v odst. 1 části G."
Článek 3
V čl. 4 odst. 1 písm. b) se zrušuje slovo "kukuřice".
Článek 4
V čl. 8 odst. 1 se slovo "dodávkách" nahrazuje slovem "partiích".
Článek 5
V článku 9 se odstavec 2 nahrazuje tímto:
"2. Balení mohou být jednou či vícekrát znovu uzavřena pouze úředně. V tomto případě se na návěsce podle čl. 10 odst. 1 uvede, že se jedná o opětovné uzavření, dále datum posledního opětovného uzavření a orgán, který je provedl."
Článek 6
V čl. 10 odst. 1 se písmeno b) nahrazuje tímto:
"b) musí uvnitř obsahovat úřední doložku v barvě návěsky obsahující údaje stanovené pro návěsku v příloze IV oddíle A písm. a) bodech 3, 4 a 5; tato doložka není požadována, pokud jsou údaje na balení vytištěny nesmazatelnou barvou."
Článek 7
Článek 15 se nahrazuje tímto:
"Článek 15
1. Členské státy stanoví, že osivo obilovin, které pochází bezprostředně ze základního osiva nebo z certifikovaného osiva první generace uznaného v některém členském státě a které bylo sklizeno v jiném členském státě nebo v některé třetí zemi, může být uznáno ve státě, který vyprodukoval základní osivo nebo certifikované osivo první generace, pokud bylo na jeho množitelském porostu podrobeno inspekci v terénu vyhovující požadavkům stanoveným v příloze I a pokud bylo úředními zkouškami ověřeno, že splňuje požadavky na certifikované osivo stanovené v příloze II.
2. Odstavec 1 se použije stejným způsobem na uznávání certifikovaného osiva, které pochází bezprostředně z osiva některé generace předcházející základnímu osivu, které může splňovat požadavky stanovené v přílohách I a II pro základní osivo a u kterého bylo úřední zkouškou ověřeno, že tyto požadavky splněny jsou."
Článek 8
Datum v čl. 16 odst. 2 druhé větě se nahrazuje datem "1. července 1970".
Článek 9
V čl. 17 odst. 2 se slova "tmavě žlutá" nahrazují slovem "hnědá".
Článek 10
Vkládá se nový článek, který zní:
"Článek 23a
Členský stát může být na svou žádost postupem podle článku 21 zcela nebo částečně osvobozen od povinnosti uplatňovat tuto směrnici na určité druhy, pokud na jeho území obvykle neprobíhá rozmnožování osiva těchto druhů ani jeho uvádění na trh."
Článek 11
V příloze I bodě 2 oddíle A a bodě 4 se za slovo "žita" vkládá čárka a slova "lesknice kanárské".
Článek 12
1. V příloze II bodě 2 se druhá věta nahrazuje tímto:
"U základního osiva je v 500 g tolerován jeden úlomek a u certifikovaného osiva tři sklerocia Claviceps purpurea nebo jejich úlomky."
2. V příloze II bodě 3 oddíle A písm. a) podpísmenech bb) a cc) a v písm. c) podpísmenu bb) se v sedmém sloupci tabulky číslo "5" nahrazuje číslem "7".
3. V příloze II bodě 3 oddíle A písm. b) se 7. sloupec mění takto: a) v podpísmenu aa) se slova "1 červené zrno" nahrazují slovy "2 červená zrna";
b) v podpísmenu bb) se slova "2 červená zrna" nahrazují slovy "5 červených zrn";
c) v podpísmenu cc) se slova "3 červená zrna" nahrazují slovy "5 červených zrn".
4. V příloze II bodě 3 oddíle A písm. d) podpísmenu aa) se v 6. sloupci za číslo "0" doplňují slova "(v 250 g)".
5. V příloze II bodě 3 oddíle A se v tabulce doplňuje nové písmeno, které zní: "(e)lesknice kanárská _BAR_ (aa)základní osivo _BAR_ _BAR_ 75 _BAR_ 98 _BAR_ 4 _BAR_ 1 _BAR_ 0 _BAR_ Avena fatua, Avena sterilis _BAR_
6. V příloze II bodě 3 se doplňuje nový oddíl, který zní:
"C. Kritérium pro nejvyšší povolený výskyt semen Avena fatua, Avena sterilis, Avena ludoviciana a Lolium temulentum:
Jedno semeno Avena fatua, Avena sterilis, Avena ludoviciana nebo Lolium temulentum v jednom vzorku o hmotnosti 500 g se nepovažuje za nečistotu, pokud druhý vzorek o hmotnosti 500 g neobsahuje Avena fatua, Avena sterilis, Avena ludoviciana ani Lolium temulentum."
Článek 13
1. V příloze IV oddíle A písm. a) se body 1 a 2 nahrazují tímto: "1. "
Pravidla a normy EHS
"
2. Uznávající orgán a členský stát nebo jejich značky."
2.
Návěsky s údaji stanovenými v příloze IV oddíle A písm. a) bodě 1 směrnice Rady ze dne 14. června 1966 o uvádění osiva obilovin na trh však mohou být používány nejdéle do 30. června 1970.
Článek 14
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději 1. července 1969.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 15
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 18. února 1969, kterou se mění směrnice Rady ze dne 14. června 1966 o uvádění osiva pícnin na trh (69/63/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 43 a 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru,
vzhledem k tomu, že některá ustanovení směrnice Rady ze dne 14. června 1966 o uvádění osiva pícnin na trh [2] by měla být změněna;
vzhledem k tomu, že je vhodné doplnit přechodná ustanovení a umožnit používání osiva generací předcházejících základnímu osivu;
vzhledem k tomu, že je nutné zahrnout do směrnice nové druhy pícnin a stanovit pro ně minimální požadavky;
vzhledem k tomu, že pokud na území některého členského státu obvykle neprobíhá rozmnožování osiva určitých druhů a jeho uvádění na trh, je žádoucí stanovit možnost, aby byl tento členský stát postupem projednávání ve Stálém výboru pro osivo a sadbu v zemědělství, zahradnictví a lesnictví osvobozen od povinnosti uplatňovat na zmíněné druhy tuto směrnici;
vzhledem k tomu, že je třeba zavést některá zjednodušení v označování a změnu barvy návěsky pro obchodní osivo,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice Rady ze dne 14. června 1966 o uvádění osiva pícnin na trh se mění v souladu s následujícími články.
Článek 2
(Netýká se českého znění).
Článek 3
1. Dosavadní článek 2 se označuje jako článek 2 odstavec 1.
2. V čl. 2 odst. 1 části A se písmeno b) nahrazuje tímto: Leguminosae _BAR_ luskoviny _BAR_ Hedysarum coronarium L. _BAR_ kopyšník _BAR_ Lotus corniculatus L. _BAR_ štírovník růžkatý _BAR_
Vicia spp.,mimo Vicia faba major L. _BAR_ vikev, mimo bob obecný" _BAR_ 3. V čl. 2 odst. 1 části A se vkládá nové písmeno, které zní: Ostatní druhy _BAR_ Tuřín _BAR_
Raphanus sativus L. ssp. oleifera (DC) Metzg. _BAR_ ředkev olejná" _BAR_ 4. V čl. 2 odst. 1 části C se písmeno a) nahrazuje tímto:
"a) které pochází bezprostředně ze základního nebo certifikovaného osiva nebo, na žádost šlechtitele, z osiva generace předcházející základnímu osivu, u kterého bylo úřední zkouškou ověřeno splnění požadavků na základní osivo stanovených v přílohách I a II;"
5. V článku 2 se vkládají nové odstavce, které znějí:
"2. Členské státy mohou během přechodného období nejvýše čtyř let od nabytí účinnosti právních a správních předpisů nezbytných pro dosažení shody s touto směrnicí uznat odchylně od odst. 1 části C jako certifikované osivo osivo, které pochází bezprostředně z osiva, které bylo v některém členském státě úředně uznáno podle stávajícího systému a které poskytuje stejné záruky jako základní nebo certifikované osivo uznané podle zásad této směrnice.
3. Není dotčeno právo členských států stanovit, že se ustanovení této směrnice vztahují na osivo druhu Brassica rapa var. rapa (L.)
Thell."
Článek 4
V článku 3 se odstavec 1 nahrazuje tímto:
"1. Členské státy stanoví, že na trh lze uvádět pouze to osivo:
Brassica napus L. var. napobrassica (L.)
Peterm.
Brassica oleracea L. convar. acephala (DC)
Dactylis glomerata L.
Festuca arundinacea Schreb.
Festuca pratensis Huds.
Festuca rubra L.
Lolium spp.
Phleum pratense L.
Medicago sativa L.
Medicago varia Martyn
Pisum arvense L.
Raphanus sativus L. ssp. oleifera (DC) Metzg.
Trifolium repens L.
a od 1. července 1971 osivo Trifolium pratense L., které bylo úředně uznáno jako základní osivo nebo certifikované osivo a které vyhovuje požadavkům stanoveným v příloze II."
Článek 5
V článku 8 se slovo "dodávkách" nahrazuje slovem "partiích".
Článek 6
V článku 9 se odstavec 2 nahrazuje tímto:
"2. Balení mohou být jednou či vícekrát znovu uzavřena pouze úředně. V tomto případě se na návěsce podle čl. 10 odst. 1 uvede, že se jedná o opětovné uzavření, dále datum posledního opětovného uzavření a orgán, který je provedl."
Článek 7
1. V čl. 10 odst. 1 písm. a) se slovo "tmavě žlutá" nahrazuje slovem "hnědá".
2. V čl. 10 odst. 1 se písmeno b) nahrazuje tímto:
"b) musí uvnitř obsahovat úřední doložku v barvě návěsky obsahující údaje stanovené pro návěsku v příloze IV oddíle A písm. a) bodech 3, 4 a 5 a u obchodního osiva v písm. b) bodech 2, 4 a 5.
Tato doložka není požadována, pokud jsou údaje na balení vytištěny nesmazatelnou barvou."
Článek 8
Článek 15 se nahrazuje tímto:
"Článek 15
1. Členské státy stanoví, že osivo pícnin, které pochází bezprostředně ze základního osiva uznaného v některém členském státě a které bylo sklizeno v jiném členském státě nebo v některé třetí zemi, může být uznáno ve státě, který vyprodukoval základní osivo, pokud bylo na jeho množitelském porostu podrobeno přehlídce vyhovující požadavkům stanoveným v příloze I a pokud bylo úředními zkouškami ověřeno, že splňuje požadavky na certifikované osivo stanovené v příloze II.
2. Odstavec 1 se použije stejným způsobem na uznávání certifikovaného osiva, které pochází bezprostředně z osiva některé generace předcházející základnímu osivu, které může splňovat požadavky stanovené v přílohách I a II pro základní osivo a u kterého bylo úřední zkouškou ověřeno, že tyto požadavky splňuje."
Článek 9
Datum v čl. 16 odst. 2 poslední větě se nahrazuje datem 1. července 1970.
Článek 10
V čl. 20 odst. 1 se za slova "následná kontrola odebraných vzorků" vkládají slova "základního a".
Článek 11
Vkládá se nový článek, který zní:
"Článek 23a
Členský stát může být na svou žádost postupem podle článku 21 zcela nebo částečně osvobozen od povinnosti uplatňovat tuto směrnici na určité druhy, pokud na jeho území obvykle neprobíhá rozmnožování osiva těchto druhů ani jeho uvádění na trh."
Článek 12
1. V příloze I se vkládá nový bod, který zní:
"4a V případě rodu Brassicaje nejmenší vzdálenost od sousedních porostů jiných odrůd nebo poddruhů téhož druhu tato:
základní osivo 400 m, certifikované osivo 200 m
Tyto vzdálenosti nemusí být dodrženy, pokud existuje dostatečná ochrana proti nežádoucímu cizosprášení."
2. V příloze I bodě 5 se slova "U cizosprašných druhů" nahrazují slovy "U ostatních cizosprašných druhů".
Článek 13
1. V příloze II části I bodě 3 oddíle A se písmeno b) nahrazuje tímto: "Druh _BAR_ Technická čistota nejméně (v % hmotnostních) _BAR_ Nejvyšší povolený výskyt semen plevele (v % hmotnostních) _BAR_ Klíčivost nejméně (v % čistého osiva) _BAR_ Nejvyšší povolený výskyt tvrdých semen (v % čistého osiva) _BAR_ b)Leguminosae _BAR_ _BAR_ _BAR_ _BAR_ _BAR_ Hedysarum coronarium L. _BAR_ 95 _BAR_ 0,1 _BAR_ 75 _BAR_ 25 _BAR_ Lotus corniculatus L. _BAR_ 95 _BAR_ 0,8 _BAR_ 75 _BAR_ 40 _BAR_ Lupinus spp. _BAR_ 97 _BAR_ 0,2 _BAR_ 80 _BAR_ 20 _BAR_ Medicago lupulina L. _BAR_ 97 _BAR_ 0,8 _BAR_ 80 _BAR_ 20 _BAR_ Medicago sativa L. _BAR_ 97 _BAR_ 0,5 _BAR_ 80 _BAR_ 40 _BAR_ Medicago varia Martyn _BAR_ 97 _BAR_ 0,5 _BAR_ 80 _BAR_ 40 _BAR_ Onobrychis sativa L. _BAR_ 95 _BAR_ 1,5 _BAR_ 75 _BAR_ 20 _BAR_ Pisum arvense L. _BAR_ 97 _BAR_ 0,1 _BAR_ 80 _BAR_ – _BAR_ Trifolium alexandrinum L. _BAR_ 97 _BAR_ 0,5 _BAR_ 80 _BAR_ 20 _BAR_ Trifolium hybridum L. _BAR_ 97 _BAR_ 0,5 _BAR_ 80 _BAR_ 20 _BAR_ Trifolium incarnatum L. _BAR_ 97 _BAR_ 0,5 _BAR_ 80 _BAR_ 20 _BAR_ Trifolium pratense L. _BAR_ 97 _BAR_ 0,5 _BAR_ 80 _BAR_ 20 _BAR_ Trifolium repens var. giganteum _BAR_ 97 _BAR_ 0,5 _BAR_ 80 _BAR_ 40 _BAR_ Trifolium repens L. _BAR_ 97 _BAR_ 0,8 _BAR_ 80 _BAR_ 20 _BAR_ Trifolium resupinatum L. _BAR_ 97 _BAR_ 0,5 _BAR_ 80 _BAR_ 20 _BAR_ Trigonella foenumgraecum L. _BAR_ 95 _BAR_ 0,1 _BAR_ 80 _BAR_ – _BAR_ Vicia faba _BAR_ 97 _BAR_ 0,1 _BAR_ 85 _BAR_ 20 _BAR_
Vicia al. spp. _BAR_ 97 _BAR_ 0,5 _BAR_ 85 _BAR_ 20" _BAR_ 2. V příloze II části I bodě 3 oddíle A vkládá nové písmeno, které zní:
Raphanus sativus L. ssp. oleifera (DC) Metzg. _BAR_ 95 _BAR_ 0,5 _BAR_ 80 _BAR_ –" _BAR_ 3. V příloze II části III se bod 2 nahrazuje tímto:
"2. V případě Poa annua L. se 10 % a v případě jiných druhů rodu Poa 3 % semen jiných druhů rodu Poa nepovažuje za nečistotu."
Článek 14
1. V příloze IV oddíle A písm. a) se body 1 a 2 nahrazují tímto:
"1. "Pravidla a normy EHS"
2. Uznávající orgán a členský stát nebo jejich značky."
2.
V příloze IV oddíle A se písmeno b) nahrazuje tímto:
"b) Pro obchodní osivo: 1.
"Pravidla a normy EHS"
2.
"Obchodní osivo (odrůdově neuznané)"
3. Uznávající orgán a členský stát nebo jejich značky
4. Číslo partie
5. Druh [3]
6. Pěstitelská oblast
7. Deklarovaná čistá nebo hrubá hmotnost."
3. Avšak návěsky uvádějící údaje povinné podle přílohy IV oddílu A písm. a) bodu 1 a písm. b) směrnice Rady ze dne 14. června 1966 o uvádění osiva pícnin na trh mohou být používány nejdéle do 30. června 1970.
Článek 15
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. července 1969.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 16
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 28. května 1969 o harmonizaci právních a správních předpisů týkajících se osvobození od daní z obratu a spotřebních daní při dovozu v rámci mezinárodního cestovního ruchu
(69/169/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 99 této smlouvy;
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že bez ohledu na dosažení celní unie, jež zahrnuje odstranění cel a většiny poplatků s rovnocenným účinkem v obchodě mezi členskými státy, je nezbytné v tomto obchodě zachovat zdaňování při dovozu a vracení daně při vývozu, až do dosažení podrobné harmonizace nepřímých daní;
vzhledem k tomu, že je žádoucí, aby si ještě před harmonizací obyvatelstvo členských států silněji uvědomilo skutečnost společného trhu, a že by proto měla být přijata opatření pro větší liberalizaci zdaňování při dovozu v rámci cestovního ruchu mezi členskými státy; že potřebu takovýchto opatření opakovaně zdůrazňovali členové Shromáždění;
vzhledem k tomu, že takové úlevy v cestovním ruchu představují další krok směrem ke vzájemnému otevírání trhů členských států a vytváření podmínek obdobných podmínkám vnitřního trhu;
vzhledem k tomu, že se tyto úlevy musí omezit na neobchodní dovoz zboží cestujícími; že toto zboží je v zásadě možné nabýt pouze již zdaněné v zemi, ze které je dovážejí (země vývozu), takže pokud se země dovozu vzdá ve stanovených mezích vybírání daní z obratu a spotřebních daní při dovozu, zabrání se tím dvojímu zdanění, aniž by to vyústilo v nezdanění;
vzhledem k tomu, že se systém daňových úlev při dovozu ve Společenství ukázal být stejně nezbytným i pro cestovní ruch mezi třetími zeměmi a Společenstvím,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Zboží dovážené v osobních zavazadlech cestujících je osvobozeno od daní z obratu a spotřebních daní při dovozu v rámci cestovního ruchu mezi třetími zeměmi a Společenstvím, pokud se jedná o dovoz neobchodní povahy a úhrnná hodnota zboží nepřesahuje 25 zúčtovacích jednotek na osobu.
2. Členské státy mohou tuto částku snížit až na 10 zúčtovacích jednotek u cestujících mladších patnácti let.
3. Pokud úhrnná hodnota více kusů zboží na osobu přesáhne 25 zúčtovacích jednotek nebo částku stanovenou podle odstavce 2, je od daní do výše této částky osvobozeno zboží, na které by se osvobození od daní vztahovalo, pokud by bylo dováženo odděleně, přičemž hodnotu jednoho kusu zboží nelze dělit.
Článek 2
1. Zboží dovážené v osobních zavazadlech cestujících, které splňuje podmínky stanovené v článcích 9 a 10 Smlouvy, je osvobozeno od daní z obratu a spotřebních daní při dovozu v rámci cestovního ruchu mezi členskými státy, pokud se jedná o dovoz neobchodní povahy a úhrnná hodnota zboží nepřesahuje 75 zúčtovacích jednotek na osobu.
Toto osvobození se poskytne též tehdy, pokud cesta zahrnuje tranzit přes území mimo některý členský stát.
2. Členské státy mohou tuto částku snížit až na 20 zúčtovacích jednotek u cestujících mladších patnácti let.
3. Pokud úhrnná hodnota více kusů zboží na osobu přesáhne 75 zúčtovacích jednotek nebo částku stanovenou podle odstavce 2, je od daní do výše této částky osvobozeno zboží, na které by se osvobození od daní vztahovalo, pokud by bylo dováženo odděleně, přičemž hodnotu jednoho kusu zboží nelze dělit.
Článek 3
Pro účely této směrnice: 1. Při výpočtu částky osvobození od daní podle článků 1 a 2 se nepřihlíží k hodnotě osobního majetku, který je dočasně dovážen nebo zpětně dovážen po předchozím dočasném vývozu.
2. Za dovoz neobchodní povahy se považuje dovoz zboží, který
a) má jednorázovou povahu a
b) je tvořen výhradně zbožím určeným k osobnímu užívání cestujícími nebo členy jejich rodiny nebo jako dar, přičemž toto zboží nesmí povahou ani množstvím svědčit o obchodním záměru.
Článek 4
1. Aniž jsou dotčeny vnitrostátní předpisy vztahující se v tomto ohledu na cestující s bydlištěm mimo Evropu, stanoví každý členský stát následující množstevní omezení pro osvobození níže uvedeného zboží od daní z obratu a spotřebních daní při dovozu: a) tabákové výrobky: 200 kusů cigaret nebo 100 kusů doutníčků (doutníky o maximální hmotnosti 3 g na kus) nebo 50 kusů doutníků nebo 250 gramů tabáku ke kouření; b) alkoholické nápoje:
toaletní vody: 1/4 litru d) káva: 500 gramů
nebo čajové extrakty a esence: 40 gramů 2. Osvobození od daní pro zboží uvedené odst. 1 písm. a), b) a d) se nevztahuje na cestující mladší patnácti let.
3. V rámci množstevních omezení uvedených odstavci 1 a s ohledem na omezení v odstavci 2 se k hodnotě zboží vyjmenovaného v odstavci 1 nepřihlíží při stanovení osvobození od daní podle článků 1 a 2.
Článek 5
1. Členské státy mohou snížit hodnotu a/nebo množství zboží osvobozeného od daní, pokud je dováženo
- v rámci příhraničního styku, - posádkou dopravního prostředku používaného pro mezinárodní cesty,
- příslušníky ozbrojených sil členských států včetně civilních zaměstnanců, jejich manželů, manželek a dětí, kteří se nacházejí v jiném členském státě.
2. Členské státy mohou vyloučit z osvobození zboží čísel 71.07 a 71.08 společného celního sazebníku.
3. Členské státy mohou snížit množství zboží uvedeného v čl. 4 odst. 1 písm. a) a d) pro cestující přijíždějící z třetí země, kteří vstupují do členského státu.
Článek 6
Členské státy přijmou vhodná opatření, aby zabránily vracení daně u dodávek cestujícím, jejichž trvalé bydliště, místo obvyklého pobytu nebo ústředí profesní činnosti je v některém členském státě a kteří využívají systému uvedeného v této směrnici.
Článek 7
Členské státy mohou zaokrouhlit částky v národních měnách vyplývající z přepočtu částek ve zúčtovacích jednotkách stanovených v článcích 1 a 2.
Článek 8
1. Členské státy uvedou v účinnost opatření nezbytná pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. ledna 1970.
2. Každý členský stát uvědomí Komisi o opatřeních, která přijal pro použití této směrnice.
Komise předá tyto informace ostatním členským státům.
Článek 9
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 17. července 1969 o nepřímých daních z kapitálových vkladů (69/335/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 99 a 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že cílem Smlouvy je vytvořit hospodářskou unii, jejíž vlastnosti jsou obdobné vlastnostem vnitřního trhu, a že jednou ze základních podmínek dosažení tohoto cíle je podpora volného pohybu kapitálu;
vzhledem k tomu, že nepřímé daně z kapitálových vkladů, jež jsou nyní platné v členských státech, tj. poplatky z vkladů tvořících základní kapitál společností a podniků a kolkovné z cenných papírů, vedou k diskriminaci, dvojímu zdanění a nerovnostem, které narušují volný pohyb kapitálu a které proto musí být postupnou harmonizací zrušeny;
vzhledem k tomu, že harmonizace těchto daní z kapitálových vkladů musí být vedena tak, aby nepříznivé rozpočtové dopady na členské státy byly co nejmenší;
vzhledem k tomu, že ukládání kolkovného členským státem na cenné papíry uvedené na jeho území nebo vydané na jeho území odporuje zásadám společného trhu, jehož vlastnosti jsou obdobné vlastnostem vnitřního trhu; že se navíc ukázalo zřejmým, že uložení kolkovného na vydání cenných papírů představujících dlužnický závazek a na uvedení nebo vydání zahraničních cenných papírů na trh členského státu je jak nežádoucí z hospodářského hlediska, tak neslučitelné se současným vývojem daňových předpisů členských států v této oblasti;
vzhledem k tomu, že je za těchto okolností žádoucí zrušit kolkovné z cenných papírů bez ohledu na jejich původ a bez ohledu na to, zda představují vlastní či vypůjčený kapitál společnosti;
vzhledem k tomu, že pojem společného trhu, jehož vlastnosti jsou obdobné vlastnostem vnitřního trhu, předpokládá, že daň ze zvýšení základního kapitálu společnosti má být v rámci společného trhu uložena na kapitál vložený do jedné společnosti pouze jednou a že jeho výše má být shodná ve všech členských státech, aby nenarušoval volný pohyb kapitálu;
vzhledem k tomu, že by tato daň měla být harmonizována co do struktury a sazeb;
vzhledem k tomu, že ponechání jiných nepřímých daní s vlastnostmi stejnými jako daň z kapitálových vkladů nebo kolkovné z cenných papírů může ohrozit účel opatření obsažených v této směrnici, a proto by takové daně měly být zrušeny,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Členské státy ukládají na kapitálové vklady do kapitálových společností daň harmonizovanou v souladu s články 2 až 9 (dále jen "daň z kapitálu").
Článek 2
1. Operace, jež jsou předmětem daně z kapitálu, jsou zdanitelné výlučně v členském státě, v němž se nachází sídlo skutečného vedení kapitálové společnosti v době, kdy jsou operace uskutečňovány.
2. Nalézá-li se sídlo skutečného vedení kapitálové společnosti ve třetí zemí a její statutární sídlo v některém členském státě, jsou operace, jež jsou předmětem daně z kapitálu, zdanitelné v členském státě, v němž se nachází statutární sídlo.
3. Nachází-li se statutární sídlo a sídlo skutečného vedení kapitálové společnosti ve třetí zemí, může být poskytnutí investičního nebo provozního kapitálu její stálé provozovně, která se nachází v některém členském státě, zdaněno členským státem, na jehož území se stálá provozovna nachází.
Článek 3
1. Kapitálovou společností se pro účely této směrnice rozumějí: a) společnosti podle belgického, německého, francouzského, italského, lucemburského a nizozemského práva nazvané takto: - société anonymenaamloze vennootschap, Aktiengesellschaft, société anonyme, società per azioni, société anonyme, naamloze vennootschap;
- société en commandite par actionscommanditaire vennootschap op aandelen, Kommanditgesellschaft auf Aktien, société en commandite par actions, società in accomandita per azioni, société en commandite par actions, commanditaire vennootschap op aandelen;
- société de personnes à responsabilité limitéepersonenvennootschap met beperkte aansprakelijkheid, Gesellschaft mit beschränkter Haftung, société à responsabilité limitée, società a responsabilità limitata, société à responsabilité limitée,
b) jakákoli společnost, sdružení nebo právnická osoba, jsou-li podíly na jejím základním kapitálu obchodovatelné na burze,
c) jakákoli společnost, sdružení nebo právnická osoba založená za účelem zisku, jejíž společníci mají právo převést své podíly bez předchozího schválení na třetí osoby a odpovídají za závazky společnosti, sdružení nebo právnické osoby jen do výše svého členského podílu.
2. Pro účely této směrnice se za kapitálovou společnost považuje každá další společnost, sdružení nebo právnická osoba založená za účelem zisku.
Členské státy ji však pro účely ukládání daně z kapitálu nemusí za kapitálovou společnost považovat.
Článek 4
1. Předmětem daně z kapitálu jsou tyto operace:
a) založení kapitálové společnosti; b) přeměna společnosti, sdružení nebo právnické osoby, která není kapitálovou společností, na kapitálovou společnost;
c) zvýšení základního kapitálu kapitálové společnosti vkladem majetku jakéhokoli druhu;
d) zvýšení obchodního majetku kapitálové společnosti vkladem majetku jakéhokoli druhu, jehož protihodnotou není poskytnutí podílu na základním kapitálu nebo aktivech společnosti, ale práva obdobná právům společníků, jako je právo hlasovat, podíl na zisku nebo podíl na likvidačním zůstatku;
e) přenesení sídla skutečného vedení společnosti, sdružení nebo právnické osoby, jejíž statutární sídlo se nachází ve třetí zemi a která je v některém členském státě pro účely ukládání daně z kapitálu za kapitálovou společnost, ze třetí země do tohoto členského státu;
f) přenesení statutárního sídla společnosti, sdružení nebo právnické osoby, jejíž sídlo skutečného vedení se nachází ve třetí zemi a která je v některém členském státě pro účely ukládání daně z kapitálu za kapitálovou společnost, ze třetí země do tohoto členského státu;
g) přenesení sídla skutečného vedení společnosti, sdružení nebo právnické osoby, která je v některém členském státě pro účely ukládání daně z kapitálu za kapitálovou společnost, do tohoto členského státu z členského státu, ve kterém není za kapitálovou společnost považována;
h) přenesení statutárního sídla společnosti, sdružení nebo právnické osoby, jejíž sídlo skutečného vedení se nachází ve třetí zemi a která je v některém členském státě pro účely ukládání daně z kapitálu za kapitálovou společnost, do tohoto členského státu z členského státu, ve kterém není za kapitálovou společnost považována.
2. Předmětem daně z kapitálu mohu být tyto operace: a) zvýšení základního kapitálu kapitálové společnosti o zisky nebo stálé či dočasné rezervy,
b) zvýšení obchodního majetku kapitálové společnosti prostřednictvím služeb poskytnutých některým společníkem, které nemají za následek zvýšení základního kapitálu společnosti, avšak jejich protihodnotou je změna v právech společníků nebo mohou zvýšit hodnotu podílů na společnosti,
c) poskytnutí půjčky kapitálové společnosti, má-li věřitel právo na podíl na zisku společnosti,
d) poskytnutí půjčky kapitálové společnosti společníkem, jeho manželem či manželkou, jeho dítětem nebo třetí osobou, ručí-li společník, má-li daná půjčka tutéž funkci jako zvýšení základního kapitálu společnosti.
3. Založením ve smyslu odst. 1 písm. a) se nerozumí žádná změna zakládací listiny či stanov společnosti, zejména
a) přeměna kapitálové společnosti na kapitálovou společnost jiného typu; b) přenesení sídla skutečného vedení nebo statutárního sídla společnosti, sdružení nebo právnické osoby z jednoho členského státu do druhého, je-li v obou považována za kapitálovou společnost pro účely ukládání daně z kapitálu,
c) změna předmětu činnosti kapitálové společnosti,
d) prodloužení existence kapitálové společnosti.
Článek 5
1. Daň se vyměří a) v případě založení kapitálové společnosti, zvýšení jejího základního kapitálu nebo obchodního majetku podle čl. 4 odst. 1 písm. a), c) a d): ze skutečné hodnoty vkladů jakéhokoliv druhu splacených i nesplacených společníky po odečtení závazků a nákladů, které pro společnost vyplývají z daného vkladu; členské státy mohou stanovit, že daň z kapitálu se uloží jen tehdy, byly-li vklady skutečně splaceny;
b) v případě přeměny na kapitálovou společnost, přenesení sídla skutečného vedení nebo statutárního sídla společnosti podle čl. 4 odst. 1 písm. b), e), f), g) a h): ze skutečné hodnoty jmění všeho druhu, které náleží společnosti v době přeměny nebo přenesení, po odečtení závazků a nákladů, které má společnost k tomuto okamžiku;
c) v případě zvýšení základního kapitálu o zisky a rezervy podle čl. 4 odst. 2 písm. a): ze jmenovité hodnoty zvýšení;
d) v případě zvýšení obchodního majetku poskytnutím služeb podle čl. 4 odst. 2 písm. b): ze skutečné hodnoty poskytnutých služeb, po odečtení předpokládaných závazků a nákladů společnosti, které jsou výsledkem poskytnutí těchto služeb;
e) v případě poskytnutí půjčky podle čl. 4 odst. 2 písm. c) a d): ze jmenovité hodnoty půjček.
2. V případech uvedených v odst. 1 písm. a), b) a c) nesmí být zdanitelná částka menší než skutečná hodnota podílů na společnosti, které obdrží nebo vlastní jednotliví společníci, nebo než jmenovitá hodnota těchto podílů, je-li vyšší.
3. Částka, z níž se vyměří daň z kapitálu, nezahrnuje - vlastní aktiva kapitálové společnosti použitá ke zvýšení základního kapitálu, jestliže již byla zdaněna daní z kapitálu,
- půjčky poskytnuté kapitálové společnosti přeměněné na podíly na společnosti, jestliže již byly zdaněny daní z kapitálu.
Článek 6
1. Členský stát může vyloučit z vyměřovacího základu podle článku 5 vklad společníka kapitálové společnosti s neomezeným ručením za závazky společnosti a podíl takového společníka na obchodním majetku společnosti.
2. Uplatňuje-li členský stát úpravu podle odstavce 1, jsou předmětem daně z kapitálu tyto operace:
- přenesení sídla skutečného vedení kapitálové společnosti do členského státu, který tuto úpravu neuplatňuje, - přenesení statutárního sídla kapitálové společnosti, jejíž sídlo skutečného vedení se nachází ve třetí zemi, do členského státu, který tuto úpravu neuplatňuje,
- každá operace, kterou se ručení společníka omezuje na jeho podíl na základním kapitálu společnosti, zejména je-li omezení ručení důsledkem přeměny kapitálové společnosti na kapitálovou společnost jiného typu.
Daň z kapitálu se v každém případě vyměří z hodnoty podílu na obchodním majetku společnosti, který náleží společníkům s neomezeným ručením za závazky kapitálové společnosti.
Článek 7
1. Do vstupu v platnost předpisů, která přijme Rada na základě odstavce 2,
a) nesmí sazba daně z kapitálu přesáhnout 2 % nebo být nižší než 1 %,
b) bude tato sazba snížena o nejméně 50 %, jestliže jedna nebo více kapitálových společností vloží všechen svůj obchodní majetek nebo jednu nebo více oblastí své činnosti do jedné nebo více kapitálových společnosti, které jsou zakládány nebo již existují.
Toto snížení se provede jen tehdy, jestliže
- je protihodnotou vkladu výlučně předání podílů na společnosti, přičemž členské státy mohou snížení rozšířit též na případy, kdy je protihodnotou vkladu předání podílů na společnosti spolu s výplatou v hotovosti o výše nejvýše 10 % jejich jmenovité hodnoty,
- společnosti, jež se účastní operace, mají svá sídla skutečného vedení nebo svá statutární sídla na území některého členského státu,
c) sazba daně z kapitálu může být do 1. ledna 1973 snížena na 0,5 % a na 1 % od tohoto dne v případech upsání nebo zvýšení základního kapitálu holdingových nebo investičních společností, jehož jediným cílem je převzetí podílu na jiných podnicích, jejich správa a využití tohoto podílu, pokud tyto společnosti nevykonávají žádnou vlastní průmyslovou nebo obchodní činnost a pokud neprovozují veřejně přístupné obchodní zařízení.
2. Aby mohla Rada stanovit společné sazby daně z kapitálu do konce přechodného období, předloží jí Komise dotyčný návrh do 1. ledna 1971.
3. Následuje-li zvýšení základního kapitálu podle čl. 4 odst. 1 písm. c) po snížení základního kapitálu provedeném v důsledku utrpěných ztrát, může být sazba daně snížena pro část zvýšení odpovídající předchozímu snížení základního kapitálu, pokud toto zvýšení nastane do čtyř let po snížení základního kapitálu.
4. Využije-li některý členský stát možnosti, kterou mu dává čl. 4 odst. 2, může být daň z kapitálu uložena ve snížené sazbě.
Článek 8
Členský stát může částečně nebo plně osvobodit od daně z kapitálu operace uvedené v čl. 4 odst. 1 a 2, které se týkají - kapitálových společností, které poskytují veřejné služby, například veřejnou dopravu, letiště a přístavy, zásobování vodou, plynem a elektřinou, jestliže stát nebo jiné územní samosprávy vlastní alespoň polovinu základního kapitálu společnosti,
- kapitálové společnosti, které v souladu se svými stanovami a svou skutečnou činností sledují výlučně a přímo kulturní, dobročinné, podpůrné a vzdělávací cíle.
Článek 9
Určité typy operací nebo kapitálových společností mohou být osvobozeny od daně nebo pro ně může být sazba daně snížena nebo zvýšena z důvodů daňové rovnosti nebo ze sociálních důvodů anebo proto, aby bylo státu umožněno řešit mimořádné situací.
Členský stát, který zamýšlí přijmout taková opatření, o tom včas uvědomí Komisi s ohledem na použití článku 102 Smlouvy.
Článek 10
Vedle daně z kapitálu neukládají členské státy ukládat společnostem, sdružením nebo právnickým osobám žádné jiné daně nebo poplatky a) z operací uvedených v článku 4;
b) z vkladů, půjček a služeb, které jsou součástí operací uvedených v článku 4;
c) z registrace nebo jakékoli jiné formality požadované od společnosti, sdružení nebo právnické osoby založené za účelem zisku na základě její právní formy.
Článek 11
Členské státy neuloží žádnou daň jakékoli formy na a) vytvoření, vydání, přijetí akcií na burzu nebo uvedení do oběhu akcií, podílů na společnosti jiných obdobných cenných papírů anebo osvědčení nahrazujících tyto cenné papíry, jakož i obchodování s nimi, bez ohledu na osobu emitenta;
b) půjčky, včetně úroků, uskutečněné formou vydání dluhopisů nebo jiných obchodovatelných cenných papírů, bez ohledu na osobu emitenta, a na formality s tím spojené, jakož i na vytvoření, vydání, přijetí na burzu nebo do oběhu těchto dluhopisů nebo obchodovatelných cenných papírů anebo obchodování s nimi.
Článek 12
1. Odchylně od článků 10 a 11 mohou členské státy ukládat a) daně z převodů cenných papírů, paušální či nikoli;
b) daně z převodu nemovitostí a podniků, které se nacházejí na jejich území, při jejich vkladu do společnosti, sdružení nebo právnické osoby založené za účelem zisku;
c) daně z převodu jakéhokoli majetku při jeho vkladu do společnosti, sdružení nebo právnické osoby založené za účelem zisku, jsou-li protihodnotou tohoto vkladu jiné hodnoty než podíly na společnosti,
d) poplatky z vytvoření, zapsání a zrušení hypoték a přednostních věřitelských práv;
e) poplatky uhrazovacího charakteru;
f) daň z přidané hodnoty.
Daně a poplatky uvedené v odst. 1 písm. b), c), d) a e) jsou totožné bez ohledu na to, zda se sídlo skutečného vedení nebo statutární sídlo společnosti, sdružení nebo právnické osoby založené na účelem zisku nachází na území členského státu, který daň nebo poplatek vybírá.
Jejich výše nesmí být vyšší než výše daní a poplatků ukládaných na obdobné operace ve státě, který daň nebo poplatek vybírá.
Článek 13
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 1. ledna 1972 a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 14
Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 15
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 9. prosince 1969 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu - Zavedení daně z přidané hodnoty v členských státech
(69/463/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 99 a 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Shromáždění[1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru[2],
vzhledem k tomu, že Italská republika a Belgické království sdělily Komisi dne 14. července 1969 a 12. září 1969, že nejsou schopny dodržet termín 1. ledna 1970 stanovený v čl.
1 odst. 2 první směrnice Rady ze dne 11. dubna 1967 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daně z obratu[3]; že tyto členské státy proto žádají o prodloužení lhůty pro zavedení této daně o dva roky a o jeden rok;
vzhledem k tomu, že Belgické království se domnívá, že není schopno uplatnit daň z přidané hodnoty ke stanovenému dni zejména z konjunkturálních a rozpočtových důvodů specifických pro Belgii;
vzhledem k tomu, že Italská republika uvedla, že je nyní předložen návrh všeobecné daňové reformy k projednání a schválení parlamentem, jenž se touto otázkou dosud nezabýval; že podle uvedeného návrhu musí být potřebné právní předpisy přijaty do 31. října 1970; že tento členský stát není tudíž schopen uplatňovat daň z přidané hodnoty ke stanovenému dni;
vzhledem k tomu, že prodloužení lhůty je možné jen tehdy, je-li omezeno na co nejkratší dobu;
vzhledem k tomu, že proto zavedení daně z přidané hodnoty nelze odložit na dobu pozdější než 1. leden 1972;
vzhledem k tomu, že jedním z hlavních cílů zmíněné první směrnice je vytvořit zavedením systému daně z přidané hodnoty ke dni 1. ledna 1970 podmínky zamezující tomu, aby byla hospodářská soutěž narušena daněmi z obratu;
vzhledem k tomu, že tohoto cíle nelze zvláště v obchodním styku dosáhnout před 1. lednem 1970, protože tyto členské státy nadále uplatňují průměrné sazby pro vyrovnání domácího daňového zatížení;
vzhledem k tomu, že by členské státy, které nejsou schopny zavést daň z přidané hodnoty k 1. lednu 1970, neměly zvyšovat průměrné vyrovnávací sazby platné k 1. říjnu 1969,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Datum 1. ledna 1970 stanovené v článku 1 první směrnice ze dne 11. dubna 1967 se nahrazuje datem 1. ledna 1972.
Článek 2
Pro účely této směrnice se "průměrnými sazbami" rozumí sazby vyrovnávacích poplatků při dovozu a vracení daně, které byly zavedeny, aby se u domácích výrobků vyrovnalo daňové zatížení vznikající vícefázovou kumulativní daní z obratu na různých stupních výroby, s výjimkou daně z prodeje konečným výrobcem.
Článek 3
Průměrné sazby platné k 1. říjnu 1969 nesmějí být zvyšovány.
Průměrné sazby platné k tomuto dni se však přizpůsobí případným pozdějším změnám sazeb daně z obratu.
Článek 4
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 8. prosince 1969 o ochraně proti rakovině bramboru 69/464/EHS
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 43 a 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Shromáždění [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru,
vzhledem k tomu, že produkce brambor zaujímá významné místo v zemědělství Společenství;
vzhledem k tomu, že výnos z této produkce je soustavně ohrožován škodlivými organismy;
vzhledem k tomu, že ochranou pěstování brambor proti těmto škodlivým organismům by měla nejen být zachována jejich produkční kapacita, ale také zvýšena zemědělská produktivita;
vzhledem k tomu, že ochranná opatření proti zavlékání škodlivých organismů do jednotlivých členských států, by měla pouze omezený účinek, pokud by proti těmto organismům neexistovala souběžná a metodicky řízená ochrana v celém Společenství a nezamezovalo se jejich rozšiřování;
vzhledem k tomu, že jedním z nejnebezpečnějších škodlivých organismů pro brambory je Synchytrium endobioticum (Schilb.)
Perc., původce houbové choroby "rakovina bramboru";
vzhledem k tomu, že se tento škodlivý organismus vyskytl v několika členských státech a že ve Společenství stále existuje několik zamořených území;
vzhledem k tomu, že dokud nebudou přijata účinná opatření k ochraně proti tomuto škodlivému organismu a k zamezení jeho šíření, je pěstování brambor v celém Společenství trvale ohroženo;
vzhledem k tomu, že k vyhubení tohoto škodlivého organismu je nezbytné, aby Společenství přijalo minimální opatření; že by členským státům mělo být umožněno přijmout v případě potřeby doplňující nebo přísnější ustanovení;
vzhledem k tomu, že důležitou roli hrají odrůdy brambor, které jsou rezistentní vůči určitým patotypům tohoto škodlivého organismu; že jejich použití zejména v bezpečnostních zónách kolem zamořených pozemků má zásadní význam; že je proto v obecném zájmu pravidelně zveřejňovat seznam těchto odrůd;
vzhledem k tomu, že je pro zjištění napadení a rezistence odrůd brambor nutno použít vhodné metody, proti nimž nevznášejí členské státy žádné námitky,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Tato směrnice se týká minimálních opatření, která mají být učiněna v členských státech na ochranu proti rakovině bramboru a k zamezení jejího šíření.
Článek 2
1. Je-li zaznamenán výskyt Synchytrium endobioticum (Schilb.)
Perc., původce rakoviny bramboru, vymezí členské státy zamořený pozemek a vyznačí dostatečně velkou bezpečnostní zónu k zabezpečení ochrany okolních oblastí.
2. Pozemek se považuje za zamořený, pokud příznaky rakoviny bramboru byly zjištěny alespoň na jedné rostlině na tomto pozemku.
Článek 3
Členské státy stanoví, že hlízy a nať brambor, které pocházejí ze zamořených pozemků, musejí být ošetřeny takovým způsobem, aby byl škodlivý organismus zničen.
Pokud již není možné zjistit místo, z něhož napadené hlízy a nať pocházely, je nutno ošetřit celou partii, v níž se nacházely tyto hlízy nebo tato nať.
Článek 4
Členské státy stanoví, že na zamořených pozemcích: a) nesmějí být pěstovány žádné brambory;
b) nesmějí být pěstovány a skladovány v půdě nebo jinak žádné rostliny, které jsou určeny k dalšímu pěstování.
Článek 5
1. Členské státy stanoví, že v bezpečnostní zóně smějí být pěstovány pouze brambory, které jsou rezistentní vůči patotypům Synchytrium endobioticum, zjištěným na zamořeném pozemku.
2. Odrůda brambor se považuje za rezistentní vůči některému patotypu Synchytrium endobioticum, pokud po napadení tímto patotypem se není nutno obávat druhotných infekcí.
Článek 6
Členské státy zruší opatření k ochraně proti rakovině bramboru nebo k zabránění jejímu šíření až poté, co nebude zjištěn další výskyt Synchytrium endobioticum.
Článek 7
Členské státy zakážou držení populací Synchytrium endobioticum.
Článek 8
Členské státy jsou oprávněny povolit výjimky z opatření uvedených v článcích 3, 4, 5 a 7 k vědeckým účelům, testování a šlechtitelské práci, pokud tyto výjimky nejsou na újmu ochrany proti rakovině bramboru a nevyvolávají nebezpečí jejího rozšíření.
Článek 9
Členské státy mohou přijmout doplňující nebo přísnější pravidla k ochraně proti rakovině bramboru nebo k zabránění jejího rozšíření, je-li to nezbytné.
Článek 10
1. Členské státy sdělí Komisi do 1. ledna každého roku seznam všech odrůd brambor, u nichž povolily uvedení na trh a u nichž byla prostřednictvím úředního zkoumání zjištěna rezistence vůči Synchytrium endobioticum.
Uvedou rovněž patotypy, proti nimž jsou tyto odrůdy rezistentní.
2. Komise zajistí, aby každý rok, pokud možno do 1. února, byl na základě sdělení členských států zveřejněn seznam těchto rezistentních odrůd.
Článek 11
Členské státy zajistí, aby ke zjišťování zamoření Synchytrium endobioticum a ke zjišťování rezistence odrůd brambor proti tomuto škodlivému organismu byly použity vhodné metody, proti nimž nevznášejí členské státy žádné námitky.
Článek 12
Členské státy uvedou v účinnost opatření nezbytná pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do dvou let od jejího oznámení. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 13
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 8. prosince 1969 o ochraně proti háďátku bramborovému (69/465/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 43 a 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru,
vzhledem k tomu, že produkce brambor zaujímá významné místo v zemědělství Společenství;
vzhledem k tomu, že výnos z této produkce je soustavně ohrožován škodlivými organismy;
vzhledem k tomu, že ochranou pěstování brambor proti těmto škodlivým organismům by měla být nejen zachována jejich produkční kapacita, ale také zvýšena zemědělská produktivita;
vzhledem k tomu, že ochranná opatření proti zavlékání škodlivých organismů do jednotlivých členských států, by měla pouze omezený účinek, pokud by proti těmto organismům neexistovala souběžná a metodicky řízená ochrana v celém Společenství a nezamezovalo se jejich rozšiřování;
vzhledem k tomu, že jedním z nejnebezpečnějších škodlivých organismů pro brambory je háďátko bramborové (Heterodera rostochiensis Woll.);
vzhledem k tomu, že se tento škodlivý organismus vyskytl v několika členských státech a že ve Společenství stále existuje několik zamořených území;
vzhledem k tomu, že dokud nebudou přijata účinná opatření k ochraně proti tomuto škodlivému organismu a k zamezení jeho šíření, je pěstování brambor v celém Společenství trvale ohroženo;
vzhledem k tomu, že k vyhubení tohoto škodlivého organismu je nezbytné, aby Společenství přijalo minimální opatření; že členským státům by mělo být umožněno přijmout v případě potřeby doplňující nebo přísnější ustanovení;
vzhledem k tomu, že důležitou roli hrají odrůdy brambor, které jsou rezistentní vůči určitým patotypům tohoto škodlivého organizmu; že jejich použití na zamořených pozemcích může přinést jistý užitek; že je proto v obecném zájmu zveřejňovat pravidelně seznam těchto odrůd;
vzhledem k tomu, že je pro zjištění napadení a rezistence odrůd brambor nutno použít vhodné metody, proti nimž nevznášejí členské státy žádné námitky,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Tato směrnice se týká minimálních opatření, která mají být učiněna v členských státech na ochranu proti proti háďátku bramborovému (Heterodera rostochiensis Woll.) a k zamezení jeho šíření.
Článek 2
Členské státy stanoví, že sadbové brambory určené k uvedení na trh smějí být vyprodukovány pouze na pozemcích, u nichž se při úředním zkoumání zjistilo, že nejsou zamořeny háďátkem bramborovým.
Článek 3
Je-li zaznamenán výskyt háďátka bramborového, vymezí členské státy zamořený pozemek.
Článek 4
Členské státy stanoví, že na zamořených pozemcích: a) nesmějí být pěstovány žádné brambory;
b) nesmějí být pěstovány a skladovány v půdě nebo jinak žádné rostliny, které jsou určeny k dalšímu pěstování.
Článek 5
Členské státy stanoví, že napadené sadbové brambory nebo sadbové brambory, které jsou podezřelé z napadení, musí být ošetřeny takovým způsobem, aby v případě, že jsou na trh uváděny jako sadbové brambory, již napadeny nebyly.
Článek 6
Členské státy zruší opatření k ochraně proti háďátku bramborovému nebo k zabránění jeho šíření až poté, co nebude zjištěn jeho další výskyt.
Článek 7
Členské státy zakážou držení háďátka bramborového.
Článek 8
1. Členské státy jsou oprávněny povolit: a) výjimky z opatření uvedených v článcích 4, 5 a 7 k vědeckým účelům, testování a šlechtitelské práci;
b) výjimku z čl. 4 písm. a) pro pěstování brambor na zamořených pozemcích, pokud jde o odrůdy brambor, které jsou rezistentní vůči patotypům háďátka bramborového, jež byly zjištěny na těchto pozemcích;
c) výjimku z čl. 4 písm. a) pro pěstování brambor, kromě brambor sadbových, na zamořených pozemcích, pokud je zajištěno, že tyto brambory budou sklizeny před dosažením zralosti cyst háďátka;
d) výjimku z čl. 4 písm. a) pro pěstování brambor, kromě brambor sadbových, na zamořených pozemcích, pokud byla půda pomocí vhodných přípravků dezinfikována.
2. Členské státy zajistí, aby výjimky uvedené v odstavci 1 byly uděleny pouze tehdy, bude-li kontrolami dostatečně zaručeno, že tyto výjimky nejsou na újmu ochrany proti háďátku bramborovému a nevyvolávají nebezpečí jeho rozšíření.
3. Odrůda brambor se považuje za rezistentní vůči některému patotypu háďátka bramborového, pokud se při jejím pěstování zjistí, že populace daného patotypu háďátka bramborového se každoročně přirozenou cestou snižuje.
Článek 9
Členské státy mohou přijmout doplňující nebo přísnější pravidla k ochraně proti háďátku bramborovému nebo k zabránění jeho rozšíření, je-li to nezbytné.
Článek 10
1. Členské státy sdělí Komisi do 1. ledna každého roku seznam všech odrůd brambor, u nichž povolily uvedení na trh a u nichž byla prostřednictvím úředního zkoumání zjištěna rezistence vůči háďátku bramborovému.
Uvedou rovněž patotypy, proti nimž jsou tyto odrůdy rezistentní.
2. Komise zajistí, aby každý rok, pokud možno do 1. února, byl na základě sdělení členských států zveřejněn seznam těchto rezistentních odrůd.
Článek 11
Členské státy zajistí, aby ke zjišťování zamoření háďátkem bramborovým a ke zjišťování rezistence odrůd brambor proti tomuto škodlivému organismu byly použity vhodné metody, proti nimž nevznášejí členské státy žádné námitky.
Článek 12
Členské státy uvedou v účinnost opatření nezbytná pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do dvou let od jejího oznámení. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 13
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 8. prosince 1969 o ochraně proti štítence zhoubné (69/466/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 43 a 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru,
vzhledem k tomu, že produkce dvouděložných dřevin a jejich plodů zaujímá významné místo v zemědělství Společenství;
vzhledem k tomu, že výnos z této produkce je soustavně ohrožován škodlivými organismy;
vzhledem k tomu, že ochranou těchto rostlin proti těmto škodlivým organismům by měla nejen být zachována jejich produkční kapacita, ale také zvýšena zemědělská produktivita;
vzhledem k tomu, že ochranná opatření proti zavlékání škodlivých organismů do jednotlivých členských států by měla pouze omezený účinek, pokud by proti těmto organismům neexistovala souběžná a metodicky řízená ochrana v celém Společenství a nezamezovalo se jejich rozšiřování;
vzhledem k tomu, že jedním z nejnebezpečnějších škodlivých organismů pro dvouděložné dřeviny je štítenka zhoubná (Quadraspidiotus perniciosus Comst.);
vzhledem k tomu, že tento škodlivý organismus se doposud vyskytuje v několika členských státech a že ve Společenství existují zamořené oblasti;
vzhledem k tomu, že dokud nebudou přijata účinná opatření k ochraně proti tomuto škodlivému organismu a k zamezení jeho šíření, je pěstování dvouděložných dřevin v celém Společenství trvale ohroženo;
vzhledem k tomu, že k vyhubení tohoto škůdce je nezbytné, aby Společenství přijalo minimální opatření; že členské státy musí být schopny přijmout doplňkové nebo přísnější předpisy, je-li to nezbytné,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Tato směrnice obsahuje minimální opatření, která mají být učiněna v členských státech na ochranu proti štítence zhoubné (Quadraspidiotus perniciosus Comst.) a k zamezení jejího šíření.
Článek 2
Pro účely této směrnice se rozumí:
a) "rostlinami" živé rostliny a živé části rostlin s výjimkou plodů a semen;
b) "napadenými rostlinami nebo plody" rostliny nebo plody, na kterých se nachází jedna nebo více štítenek zhoubných, pokud se neprokáže, že jsou mrtvé;
c) "hostitelskými rostlinami štítenky zhoubné" rostliny rodu Acer L., Cotoneaster Ehrh., Crataegus L., Cydonia Mill., Evonymus L., Fagus L., Juglans L., Ligustrum L., Malus Mill., Populus L., Prunus L., Pyrus L., Ribes L., Rosa L., Salix L., Sorbus L., Syringa L., Tilia L., Ulmus L., Vitis L.;
d) "školkami" výsadby, ve kterých jsou pěstovány rostliny určené k přesazení, k rozmnožování nebo k distribuci jako jednotlivě zakořeněné rostliny.
Článek 3
Je-li zjištěn výskyt štítenky zhoubné, musí členské státy vymezit zamořenou oblast a dostatečně velkou bezpečnostní zónu k zabezpečení ochrany okolních oblastí.
Článek 4
Členské státy musí zajistit, aby v zamořených oblastech a bezpečnostních zónách byly hostitelské rostliny štítenky zhoubné vhodným způsobem ošetřeny proti tomuto škůdci a proti jeho šíření.
Článek 5
Členské státy musí zajistit, aby: a) všechny napadené rostliny ve školkách byly zničeny;
b) všechny další napadené rostliny nebo rostliny, u nichž je podezření na napadení, které jsou pěstovány v zamořených oblastech, byly před uvedením do oběhu ošetřeny takovým způsobem, aby již nedošlo k jejich napadení ani k napadení čerstvých plodů těchto rostlin;
c) všechny zakořeněné hostitelské rostliny štítenky zhoubné pěstované v zamořené oblasti a části těchto rostlin určené k rozmnožování a vypěstované v této oblasti mohou být přesazeny v rámci zamořené oblasti nebo přepraveny mimo ni pouze tehdy, jestliže u nich nebylo shledáno napadení a byly ošetřeny takovým způsobem, že všichni případní jedinci štítenky zhoubné byli zničeni.
Článek 6
Členské státy zajistí, aby hostitelské rostliny štítenky zhoubné v bezpečnostních zónách byly podrobeny úřednímu dohledu a byly kontrolovány nejméně jednou ročně, aby se odhalil jakýkoli výskyt štítenky zhoubné.
Článek 7
Členské státy zajistí, aby v každé partii rostlin (jiných než zakořeněných v půdě) a čerstvých plodů, u které bylo zjištěno napadení, musely být napadené rostliny a plody zničeny a ostatní rostliny a plody této partie ošetřeny nebo zpracovány tak, aby případní živí jedinci štítenky zhoubné byli zničeni.
Článek 8
Členské státy mohou zrušit opatření přijatá na ochranu proti štítence zhoubné a k zamezení jejího rozšíření pouze v případě, nebude-li dále zjištěn její výskyt.
Článek 9
Členské státy zakážou držení štítenky zhoubné.
Článek 10
1. Členské státy jsou oprávněny povolit: a) výjimky z opatření uvedených v článcích 4, 5, 7 a 9 k vědeckým a rostlinolékařským účelům, k testování a šlechtitelské práci;
b) odchylně od čl. 5 písm. b a článku 7 okamžité zpracování napadených čerstvých plodů;
c) odchylně od čl. 5 písm. b a článku 7 uvedení napadených čerstvých plodů do oběhu v zamořené oblasti.
2. Členské státy zajistí, aby povolení podle odstavce 1 mohla být udělena pouze tehdy, bude-li kontrolami dostatečně zajištěno, že tato povolení nejsou na újmu ochrany proti štítence zhoubné a nevyvolávají nebezpečí jejího rozšíření.
Článek 11
Členské státy mohou přijmout dodatečná nebo přísnější pravidla k ochraně proti štítence zhoubné nebo k zamezení jejího rozšíření, je-li to nezbytné.
Článek 12
Členské státy uvedou v účinnost opatření nezbytná pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do dvou let po jejím oznámení a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 13
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 15. prosince 1969 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se křišťálového skla (69/493/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru,
vzhledem k tomu, že v některých členských státech je použití zvláštních označení výrobků z křišťálového skla a z toho vyplývající povinnost týkající se složení těchto výrobků předmětem různých pravidel; že tyto rozdíly brání obchodu s těmito výrobky a mohou vést k narušení hospodářské soutěže ve Společenství;
vzhledem k tomu, že tyto překážky vytvoření a fungování společného trhu lze překonat přijetím stejných požadavků všemi členskými státy;
vzhledem k tomu, že pokud jde o označení stanovená pro různé kategorie křišťálového skla a vlastnosti těchto kategorií, je účelem předpisů Společenství, které mají být přijaty, chránit jak kupujícího proti podvodům, tak výrobce, který tyto předpisy dodržuje;
vzhledem k tomu, že provedení systému pravidel Společenství vyžaduje stanovení jednotných metod pro určování chemických a fyzikálních vlastností výrobků z křišťálového skla opatřených označeními uvedenými v této směrnici,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Tato směrnice se vztahuje na výrobky čísla 70.13 společného celního sazebníku.
Článek 2
Členské státy přijmou veškerá opatření nezbytná k zajištění toho, aby složení, vlastnosti výroby, označování a veškerá forma reklamy výrobků uvedených v článku 1 vyhovovaly definicím a pravidlům uvedeným v této směrnici a v jejích přílohách.
Článek 3
Členské státy přijmou veškerá nezbytná opatření, aby označení ve sloupci b) přílohy I nesměla být obchodně užívána pro výrobky, které nemají odpovídající vlastnosti stanovené ve sloupcích d) až g) přílohy I.
Článek 4
1. Pokud je výrobek, na který se vztahuje tato směrnice, opatřen jedním z označení uvedených ve sloupci b) přílohy I, může být rovněž opatřen odpovídajícím identifikačním symbolem, který je uveden a popsán ve sloupcích h) a I) uvedené přílohy.
Je-li hlavní částí, ať již přídavným jménem, nebo základem výrobní značky, obchodní firmy podniku nebo jakékoliv jiného nápisu označení objevující se ve sloupcích b) a c) přílohy I nebo označení, které by s ním mohlo být zaměněno, přijmou členské státy veškerá opatření nezbytná k zajištění toho, aby se bezprostředně před touto značkou, firmou nebo nápisem uvedlo velmi nápadným písmem a) označení výrobku, pokud má tento výrobek vlastnosti stanovené ve sloupcích d) až g) přílohy I;
b) přesná povaha výrobku, pokud tento výrobek nemá vlastnosti stanovené ve sloupcích d) až g) přílohy I.
Článek 5
Označení a identifikační symboly uvedené v příloze I lze použít na tomtéž štítku.
Článek 6
K ověření toho, zda výrobky opatřené označeními a identifikačními symboly mají vlastnosti odpovídající těm, které jsou stanoveny ve sloupcích d) až g) přílohy I, lze použít pouze metody uvedené v příloze II.
Článek 7
Na výrobky určené pro vývoz ze Společenství se tato směrnice nevztahuje.
Článek 8
Členské státy uvedou v účinnost opatření nezbytná pro dosažení souladu s touto směrnicí do 18 měsíců od jejího oznámení a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Po oznámení této směrnice uvědomí členské státy v dostatečném časovém předstihu Komisi také o všech návrzích právních a správních předpisů, které hodlají přijmout v oblasti působnosti této směrnice, a to tak, aby se k nim Komise mohla vyjádřit.
Článek 9
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 11. března 1969, kterým se mění nařízení (EHS) č. 315/68, kterým se stanoví normy jakosti pro květinové cibule a hlízy
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 234/68 ze dne 27. února 1968 o zřízení společné organizace trhu s živými rostlinami a květinářskými produkty [1], a zejména na článek 3 uvedeného nařízení,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č. 315/68 [2] stanoví v příloze ustanovení týkající se velikostních tříd; že tato ustanovení se nevztahují na produkty rodu Hippeastrum, Muscari a Scilla; že tyto produkty by měly být zahrnuty v příloze, aby bylo dosaženo účelu norem jakosti,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V příloze nařízení (EHS) č. 315/68 části III (třídění podle velikosti) se zrušuje první sloupec tabulky.
Článek 2
V příloze nařízení (EHS) č. 315/68 se do tabulky v části III v abecedním pořadí doplňují produkty uvedené v příloze tohoto nařízení spolu s jednotlivými ustanoveními, která se jich týkají.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
ze dne 25. března 1969, kterým se stanoví kategorie úředníků a ostatních zaměstnanců Evropských společenství, na které se vztahují ustanovení článku 12, čl. 13 druhého pododstavce a článku 14 Protokolu o výsadách a imunitách Společenství
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o vytvoření jednotné Rady a jednotné Komise Evropských společenství, a zejména na čl. 28 první pododstavec této smlouvy,
s ohledem na Protokol o výsadách a imunitách Evropských společenství, a zejména na články 16 a 22 tohoto protokolu,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Soudního dvora Evropských společenství,
vzhledem k tomu, že výsady, imunity a úlevy stanovené Protokolem o výsadách a imunitách ve prospěch úředníků a ostatních zaměstnanců Společenství jsou přiznány pouze v zájmu Společenství;
vzhledem k tomu, že je proto důležité zajistit, aby úředníci a ostatní zaměstnanci s ohledem na své povinnosti a svoji odpovědnost a s ohledem na jejich zvláštní postavení, požívali takových výsad, imunit a úlev, které jsou nezbytné pro správné fungování Společenství,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Ustanovení článku 12 Protokolu o výsadách a imunitách Společenství se vztahují na tyto kategorie: a) úředníci podléhající služebnímu řádu úředníků Společenství, s výjimkou úředníků dočasně přeložených mimo činnou službu, na které se vztahuje pouze čl. 12 písm. a) a v případě příspěvků vyplácených Společenstvím, pouze čl. 12 písm. c);
b) zaměstnanci podléhající pracovnímu řádu ostatních zaměstnanců Společenství, s výjimkou
1. místních zaměstnanců, na které se vztahuje pouze čl. 12 písm. a);
2. pomocných zaměstnanců na částečný pracovní úvazek, na které se vztahuje pouze čl. 12 písm. a) a b) a v případě odměn vyplácených Společenstvím pouze čl. 12 písm. c).
Článek 2
Ustanovení čl. 13 druhého pododstavce Protokolu o výsadách a imunitách Evropských společenství se vztahují na tyto kategorie: a) osoby podléhající služebnímu řádu úředníků nebo pracovnímu řádu ostatních zaměstnanců Společenství, včetně osob, které pobírají náhradu stanovenou pro případ odchodu ze zaměstnání ze služebních důvodů, s výjimkou místních zaměstnanců;
b) osoby pobírající invalidní, starobní nebo pozůstalostní důchody vyplácené Společenstvími;
c) osoby pobírající náhradu stanovenou pro případ skončení služebního poměru v článku 5 nařízení (EHS, Euratom, ESUO) č.
259/68 [2].
Článek 3
Ustanovení článku 14 Protokolu o výsadách a imunitách Společenství se vztahuje na tyto kategorie: a) úředníci podléhající služebnímu řádu úředníků Společenství;
b) zaměstnanci podléhající pracovnímu řádu ostatních zaměstnanců Společenství, s výjimkou místních zaměstnanců.
Článek 4
Aniž je dotčen čl. 22 prvního pododstavce Protokolu o výsadách a imunitách Evropských společenství týkající se členů orgánů Evropské investiční banky, vztahují se výsady a imunity uvedené v článku 12, čl. 13 druhém pododstavci a v článku 14 protokolu za stejných podmínek a ve stejném rozsahu, jak je uvedeno v článcích 1, 2 a 3 tohoto nařízení, na
- zaměstnance Evropské investiční banky, - osoby pobírající invalidní, starobní nebo pozůstalostní důchody vyplácené Evropskou investiční bankou.
Článek 5
Zrušuje se nařízení č. 8/63/Euratom, č. 127/63/EHS [3].
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Rady (EHS) č. 1191/69 ze dne 26. června 1969 o postupu členských států ohledně závazků vyplývajících z pojmu veřejné služby v dopravě po železnici, silnici a vnitrozemských vodních cestách
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 75 a 94 této smlouvy,
s ohledem na rozhodnutí Komise ze dne 13. května 1965 [1] o harmonizaci některých ustanovení o hospodářské soutěži v dopravě po železnici, silnici a vnitrozemských vodních cestách,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že jedním z cílů společné dopravní politiky je odstranění rozdílů, které jsou důsledkem toho, že členské státy ukládají dopravním podnikům závazky vyplývající z pojmu veřejné služby, a které vedou k podstatnému narušení podmínek hospodářské soutěže;
vzhledem k tomu, že je proto nutné zrušit závazky veřejných služeb definované v tomto nařízení; že je však nevyhnutelné v určitých případech zachovat tyto závazky, aby se zajistilo poskytování přiměřených dopravních služeb; že přiměřenost dopravních služeb je třeba posuzovat z hlediska stavu nabídky a poptávky v odvětví dopravy a z hlediska potřeb společnosti;
vzhledem k tomu, že se tato zrušující opatření nevztahují na přepravní sazby a podmínky ukládané podnikům v oblasti přepravy cestujících v zájmu jedné nebo více sociálních kategorií cestujících;
vzhledem k tomu, že pro účely uplatňování těchto opatření je nutné definovat různé závazky veřejných služeb, na které se vztahuje toto nařízení; že tyto závazky zahrnují závazek provozu, přepravy a tarifů;
vzhledem k tomu, že přijetí opatření ke zrušení nebo zachování závazků veřejných služeb by mělo být ponecháno na vlastním podnětu členských států; že se však jedná o závazky znamenající pro dopravní podniky finanční břemena, a proto musí mít tyto podniky možnost požádat příslušné orgány členských států o zrušení závazků;
vzhledem k tomu, že je vhodné stanovit, že dopravní podniky mohou požádat o zrušení závazků veřejné služby, pouze pokud jim tyto závazky přinášejí hospodářské nevýhody zjištěné společnými postupy vymezenými v tomto nařízení;
vzhledem k tomu, že za účelem zvyšování úrovně provozu by dopravní podniky měly při podávání svých žádostí mít možnost navrhnout použití jiných forem přepravy vhodnějších pro danou situaci;
vzhledem k tomu, že při rozhodování o zachování závazků veřejné služby musí být příslušné orgány členských států schopny připojit ke svému rozhodnutí podmínky, které mohou zlepšit poskytování dané služby; že při rozhodování o zrušení závazků veřejné služby musí být nicméně příslušné orgány, za účelem zajištění poskytování přiměřených dopravních služeb, schopny zajistit alternativní služby;
vzhledem k tomu, že ke zvážení zájmů všech členských států by měl být zaveden postup Společenství pro případ, kdy by zrušení závazku provozu nebo přepravy mohlo narušovat zájmy jiného členského státu;
vzhledem k tomu, že s cílem umožnit vhodnou organizaci posuzování žádostí podniků o zrušení závazků veřejných služeb by měly být stanoveny lhůty pro podání těchto žádostí a pro jejich posouzení členskými státy;
vzhledem k tomu, že podle článku 5 rozhodnutí Rady ze dne 13. května 1965 o harmonizaci některých ustanovení o hospodářské soutěži v dopravě po železnici, silnici a vnitrozemských vodních cestách zahrnuje každé rozhodnutí příslušných orgánů o zachování veřejné služby stanovené tímto nařízením závazek vyrovnání veškerých finančních břemen, která tím mohou dopravním podnikům vzniknout;
vzhledem k tomu, že právo dopravního podniku na vyrovnání vzniká rozhodnutím členského státu zachovat daný závazek veřejné služby; že se však rozpočty sestavují ročně, a proto nemůže toto právo vzniknout během počátečního období použitelnosti tohoto nařízení před 1. lednem 1971 a toto datum může být odloženo ve spojitosti s případným prodloužením lhůt pro posuzování žádostí podaných dopravními podniky;
vzhledem k tomu, že dále článek 6 rozhodnutí Rady ze dne 13. května 1965 o harmonizaci některých ustanovení o hospodářské soutěži v dopravě po železnici, silnici a vnitrozemských vodních cestách stanoví, že členské státy musí vyrovnat finanční břemena uvalená na přepravu cestujících z důvodu uplatnění sazeb a podmínek stanovených v zájmu jedné nebo více sociálních kategorií cestujících; že tato vyrovnání mají být poskytována od 1. ledna 1971; že datum vyrovnání lze odložit o jeden rok v souladu s postupem Společenství v případě, že některý členský stát narazí na zvláštní obtíže;
vzhledem k tomu, že vyrovnání finančních břemen vyplývajících pro dopravní podniky ze zachování závazků veřejné služby musí být provedeno společnými postupy; že pro stanovení výše takového vyrovnání je třeba vzít v úvahu důsledky, které by mělo zrušení každého takového závazku na činnost podniku;
vzhledem k tomu, že ustanovení tohoto nařízení by měla být uplatněna na každý nový závazek veřejné služby ve smyslu tohoto nařízení uložený dopravnímu podniku;
vzhledem k tomu, že vyrovnání mají podle tohoto nařízení členské státy poskytovat společnými postupy stanovenými tímto nařízením, a proto by měla být vyloučena z postupu informování předem podle čl. 93 odst. 3 Smlouvy o založení Evropského hospodářského společenství;
vzhledem k tomu, že Komise musí mít možnost obdržet od členských států veškeré užitečné informace o uplatňování tohoto nařízení;
vzhledem k tomu, že k tomu, aby Rada mohla posoudit situaci v každém členském státě s ohledem na uplatňování tohoto nařízení, by měla Komise předložit Radě odpovídající zprávu do 31. prosince 1972;
vzhledem k tomu, že je žádoucí zajistit, aby členské státy poskytly dopravním podnikům přiměřené prostředky, aby mohly uplatnit své zájmy s ohledem na individuální rozhodnutí přijatá členskými státy na základě tohoto nařízení;
vzhledem k tomu, že se toto nařízení v současné době uplatňuje na dopravní operace šesti vnitrostátních železničních podniků členských států, a pokud jde o ostatní dopravní podniky, na podniky neprovozující výhradně místní nebo regionální dopravu, a že by proto Rada měla do tří let od vstupu tohoto nařízení v platnost rozhodnout, jaká by měla být přijata opatření s ohledem na závazky veřejných služeb, pokud jde o dopravní služby, na něž se toto nařízení nevztahuje,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
ODDÍL I Obecná ustanovení
Článek 1
1. Členské státy zruší všechny závazky v dopravě po železnici, silnici a vnitrozemských vodních cestách, které vyplývají z pojmu veřejné služby, vymezené tímto nařízením.
2. Tyto závazky však lze zachovat, pokud jsou nevyhnutelné pro zabezpečení poskytování přiměřených dopravních služeb.
3. Odstavec 1 se neuplatňuje v přepravě cestujících na přepravní sazby a podmínky stanovené kterýmkoli členským státem v zájmu jedné nebo více sociálních kategorií cestujících.
4. Finanční břemena uložená dopravním podnikům vyplývající ze zachování závazků podle odstavce 2 nebo uplatňování přepravních sazeb a podmínek podle odstavce 3 jsou vyrovnávána společnými postupy stanovenými v tomto nařízení.
Článek 2
1. "Závazky veřejné služby" se rozumí závazky, které by daný dopravní podnik na základě svých vlastních obchodních zájmů nepřevzal vůbec nebo nepřevzal ve stejném rozsahu nebo za stejných podmínek.
2. Závazky veřejné služby ve smyslu odstavce 1 zahrnují závazky provozu, přepravy a tarifu.
3. Pro účely tohoto nařízení se "závazkem provozu" rozumí jakýkoli závazek dopravního podniku provádět s ohledem na jakoukoli trasu nebo zařízení, na nichž je oprávněn k provozu na základě licence nebo rovnocenného oprávnění, veškerá nutná opatření zabezpečující stanovené normy plynulosti, pravidelnosti a výkonnosti.
Zahrnuje také jakýkoli závazek provozovat doplňkové služby a jakýkoli závazek udržovat v dobrém stavu tratě, vybavení, pokud je doplňkem k síti jako celku, a zařízení po přerušení služeb.
4. Pro účely tohoto nařízení se "závazkem přepravy" rozumí jakýkoli závazek dopravního podniku přijímat a přepravovat cestující nebo zboží za stanovené sazby a za stanovených podmínek.
5. Pro účely tohoto nařízení se "tarifním závazkem" rozumí jakýkoli závazek dopravního podniku uplatňovat, zejména pro určité kategorie cestujících, kategorie zboží nebo dopravní trasy, úředně stanovené nebo schválené sazby odporující obchodním zájmům podniku, které plynou z uložení nebo odmítnutí úpravy zvláštních tarifních opatření.
Předchozí pododstavec se nevztahuje na závazky vyplývající z obecných opatření cenové politiky uplatňované na veškeré hospodářské činnosti nebo opatření přijatá pro přepravní sazby a podmínky obecně s ohledem na organizaci dopravního trhu nebo jeho části.
ODDÍL II Společné zásady zrušení nebo zachování závazků veřejné služby
Článek 3
1. Pokud příslušné orgány členských států rozhodnou zachovat zcela nebo zčásti závazek veřejné služby a pokud to lze provést více než jedním způsobem, z nichž každým lze zajistit za obdobných podmínek poskytování přiměřených dopravních služeb, vyberou příslušné orgány způsob nejméně nákladný pro Společenství.
2. Přiměřenost dopravních služeb se posuzuje s ohledem na
a) veřejné zájmy, b) možnost využití jiných forem dopravy a schopnost těchto forem uspokojit uvažované přepravní potřeby,
c) přepravní sazby a podmínky, které lze nabídnout uživatelům.
Článek 4
1. Je na dopravních podnicích, aby požádaly příslušné orgány členských států o úplné nebo částečné zrušení závazku veřejné služby, pokud tento závazek zahrnuje hospodářské nevýhody.
2. Ve svých žádostech mohou dopravní podniky navrhnout náhradu některými jinými formami dopravy.
Podniky použijí článek 5 pro výpočet možných úspor, jimiž by mohly vylepšit svou finanční situaci.
Článek 5
1. Každý závazek provozu nebo přepravy se považuje za hospodářsky nevýhodný, pokud snížení finančního břemene, které by vyplynulo z jeho úplného nebo částečného zrušení, se zřetelem na službu nebo skupinu služeb dotčených tímto závazkem, přesahuje snížení příjmů plynoucích z tohoto zrušení.
Hospodářské nevýhody se stanoví na základě rozvahy, případně aktualizované podle potřeby, která se týká ročních hospodářských nevýhod vyjádřených jako rozdíl mezi snížením ročního finančního břemene a ročních příjmů, které by vyplynuly ze zrušení závazku.
Pokud se však závazek provozu nebo přepravy týká jedné nebo více kategorií přepravy cestujících a zboží na celé síti nebo její podstatné části, je nutno odhadnout dosah zrušení závazku přiřazením celkových přepravních nákladů podniku různým kategoriím dopravy.
Hospodářská nevýhoda bude v tomto případě rovna rozdílu mezi náklady přiřaditelnými části činnosti podniku, které se týká závazek veřejné služby, a odpovídajícími příjmy.
Hospodářské nevýhody se stanoví se zřetelem na důsledky závazku pro činnost podniku jako celku.
2. Tarifní závazek je považován za hospodářsky nevýhodný, pokud je rozdíl mezi příjmy z přepravy, na něž platí závazek, a finančním břemenem z této přepravy nižší než příjmy z přepravy na obchodním základě a jejím finančním břemenem, přičemž se bere ohled na náklady těchto služeb, které jsou předmětem závazku, jakož i na stav trhu.
Článek 6
1. Do jednoho roku od vstupu tohoto nařízení v platnost podají dopravní podniky příslušným orgánům členských států žádosti podle článku 4.
Dopravní podniky mohou podat žádosti po uplynutí uvedené lhůty, pokud shledají, že jsou splněny podmínky stanovené v čl. 4 odst. 1.
2. Rozhodnutí zachovat závazek veřejné služby nebo jej zcela nebo zčásti zrušit koncem stanoveného období stanoví vyrovnání poskytované s ohledem na finanční břemena plynoucí z těchto závazků, jehož výše se stanoví společnými postupy podle článků 10 až 13.
3. Příslušné orgány členských států rozhodnou do jednoho roku od podání žádosti, pokud jde o závazky provozu nebo přepravy, a do šesti měsíců, pokud jde o tarifní závazky.
Právo na vyrovnání vzniká dnem rozhodnutí příslušného orgánu, v žádném případě však před 1. lednem 1971.
4. Pokud to však příslušné orgány členských států pokládají za nezbytné z důvodů počtu a závažnosti žádostí podaných jednotlivými podniky, mohou prodloužit období uvedená v odst.
3 prvním pododstavci nejdéle do 1. ledna 1972. V tom případě vzniká právo na vyrovnání k tomuto dni.
Pokud příslušné orgány členských států zamýšlejí využít tohoto zmocnění, uvědomí o tom dané podniky ve lhůtě šesti měsíců od podání žádosti.
Pokud kterýkoli členský stát narazí na zvláštní obtíže, může Rada na jeho žádost a na návrh Komise zmocnit daný stát k prodloužení lhůty uvedené v prvním pododstavci tohoto odstavce do 1. ledna 1973.
5. Pokud příslušné orgány nerozhodnou ve stanovených lhůtách, považuje se závazek, jehož se žádost o zrušení podle čl. 4 odst. 1 týká, za zrušený.
6. Rada na základě zprávy předložené do 31. prosince 1972 Komisí posoudí situaci v každém členském státě, pokud jde o provádění tohoto nařízení.
Článek 7
1. K jakémukoli rozhodnutí zachovat závazek mohou být připojeny podmínky za účelem zlepšení služeb, na něž se vztahují dotyčné závazky.
2. Každé rozhodnutí zrušit závazek může obsahovat návrh na zavedení alternativní služby.
V tom případě nedojde k zrušení, dokud není alternativní služba zprovozněna.
Článek 8
1. Členský stát oznámí Komisi ještě před jeho provedením každé opatření k zrušení závazku provozu nebo přepravy, jež zamýšlí přijmout pro každou trasu nebo dopravní službu, které mohou ovlivnit obchod nebo dopravu mezi členskými státy.
Informuje o tom ostatní členské státy.
2. Pokud to Komise pokládá za nezbytné nebo pokud to požaduje jiný členský stát, projedná Komise navržená opatření s členskými státy.
3. Komise vydá do dvou měsíců od obdržení sdělení podle odstavce 1 stanovisko nebo doporučení všem příslušným členským státům.
ODDÍL III Uplatňování přepravních sazeb a podmínek v přepravě cestujících v zájmu jedné nebo více sociálních kategorií cestujících
Článek 9
1. Výše vyrovnání finančních břemen vyplývajících pro podnik z uplatňování přepravních sazeb a podmínek na přepravu cestujících pro jednu nebo více sociálních kategorií cestujících se určuje společnými postupy stanovenými v článcích 11 až 13.
2. Vyrovnání je splatné od 1. ledna 1971.
Pokud kterýkoli členský stát narazí na zvláštní obtíže, může Rada na jeho žádost a na návrh Komise zmocnit daný stát ke změně tohoto data na 1. leden 1972.
3. Žádosti o vyrovnání se podávají příslušným orgánům členských států.
ODDÍL IV Společné postupy vyrovnání
Článek 10
1. Výše vyrovnání podle článku 6 se v případě závazku provozu nebo přepravy rovná rozdílu mezi snížením finančního břemene a snížením příjmů podniku, které by nastalo, pokud by byly veškeré dotyčné závazky nebo jejich část za dané období zrušeny.
Nicméně pokud byl proveden výpočet hospodářské nevýhody rozdělením celkového finančního břemene podniku z veškerých dopravních činností mezi různé části těchto dopravních činností, rovná se výše vyrovnání rozdílu mezi finančním břemenem přiřaditelným části podnikové činnosti, které se týká závazek veřejné služby, a odpovídajícím příjmem.
2. Pro účely stanovení finančních břemen a příjmů podle odstavce 1 se berou v úvahu důsledky zrušení daného závazku na činnost podniku jako celku.
Článek 11
1. Výše vyrovnání podle článku 6 a čl. 9 odst. 1 se v případě tarifního závazku rovná rozdílu mezi těmito částkami: a) první částka se rovná rozdílu mezi součinem předpokládaného počtu jednotek dopravy a
- buď nejpříznivější současnou sazbou, kterou by mohl uživatel žádat, pokud by daný závazek neexistoval,
- nebo pokud taková sazba není, sazbou, kterou by podnik fungující na obchodním základě použil na danou dopravní operaci s ohledem na náklady,
a mezi součinem skutečného počtu jednotek dopravy a sazbou stanovenou pro dané období;
b) druhá částka se rovná rozdílu mezi náklady, které by vznikly při použití buď nejpříznivější možné sazby, nebo sazby, kterou by podnik použil, kdyby fungoval na obchodním základě, a náklady skutečně vzniklými podle závazných sazeb.
2. Pokud vzhledem k situaci na trhu nestačí vyrovnání vypočítané podle odstavce 1 k úhradě celkových nákladů dopravy, které se týká daný tarifní závazek, rovná se výše vyrovnání podle čl. 9 odst. 1 rozdílu mezi těmito náklady a výnosy z této dopravy. Při těchto výpočtech se berou v úvahu jakákoli již poskytnutá vyrovnání podle článku 10.
3. Při výpočtu finančních břemen a příjmů podle odstavce 1 se berou v úvahu důsledky, které by mělo zrušení daného závazku na činnost podniku jako celku.
Článek 12
Náklady plynoucí ze zachování závazků se vypočítají na základě účinného řízení podniku a poskytování dopravních služeb v přiměřené kvalitě.
Od účetního úroku lze odečíst úrok z vlastního kapitálu.
Článek 13
1. Rozhodnutí přijatá podle článků 6 a 9 stanoví předem částku vyrovnání nejméně na období jednoho roku.
Zároveň stanoví faktory, které mohou vést k opravě této výše.
2. Oprava částky podle odstavce 1 se provádí každý rok po uzavření roční účetní závěrky daného podniku.
3. Předem stanovená vyrovnání se vyplácejí ve splátkách.
Jakékoli částky vyplývající z opravy podle odstavce 2 se vyplatí bezprostředně po stanovení rozsahu opravy.
ODDÍL V Uložení nových závazků veřejných služeb
Článek 14
1. Kromě případů uvedených v čl. 1 odst. 3 mohou členské státy po vstupu tohoto nařízení v platnost uložit závazky veřejné služby pouze tehdy, pokud jsou nezbytně nutné k zabezpečení poskytování přiměřených dopravních služeb.
2. Pokud takto uložené závazky přinesou dopravním podnikům hospodářské nevýhody ve smyslu čl. 5 odst. 1 a 2 nebo finanční břemena ve smyslu článku 9, stanoví příslušné orgány členských států při rozhodování o uložení těchto závazků vyrovnání finančních břemen, která z nich plynou. Použijí se články 10 až 13.
ODDÍL VI Závěrečná ustanovení
Článek 15
Rozhodnutí příslušných orgánů členských států přijatá v souladu s tímto nařízením obsahují odůvodnění a jsou vhodným způsobem zveřejněna.
Článek 16
Členské státy zajistí, aby dopravní podniky jako takové dostaly příležitost uplatnit vhodným způsobem své zájmy ve vztahu k rozhodnutím přijatým na základě tohoto nařízení.
Článek 17
1. Komise může požádat členské státy o poskytnutí veškerých užitečných informací o uplatňování tohoto nařízení.
Pokud to pokládá za nutné, jedná Komise se zúčastněnými členskými státy.
2. Vyrovnání vyplacená podle tohoto nařízení jsou vyňata z postupu informování předem podle čl. 93 odst. 3 Smlouvy o založení Evropského hospodářského společenství.
Členské státy neprodleně sdělí Komisi podrobnosti o vyrovnáních, členěné podle kategorií závazků, souvisejících s finančními břemeny, která pro dopravní podniky vyplývají ze zachování závazků veřejných služeb podle článku 2 nebo z použití přepravních sazeb a podmínek v přepravě cestujících pro jednu nebo více sociálních kategorií cestujících.
Článek 18
1. Členské státy přijmou v dostatečném předstihu po konzultaci s Komisí právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s tímto nařízením, zejména článkem 4 tohoto nařízení.
2. Pokud o to členský stát požádá nebo pokud to Komise pokládá za účelné, projedná Komise se zúčastněnými členskými státy opatření navrhovaná podle odstavce 1.
Článek 19
1. Pokud jde o železniční podniky, vztahuje se toto nařízení na následující podniky s ohledem na jejich operace železniční dopravy:
- Société nationale des chemins de fer belges (SNCB)Nationale Maatschappij der Belgische Spoorwegen (NMBS),
- Deutsche Bundesbahn (DB),
- Société nationale des chemins de fer français (SNCF),
- Azienda autonoma delle Ferrovie dello Stato (FS),
- Société nationale des chemins de fer luxembourgeois (CFL),
- Naamloze Vennootschap Nederlandse Spoorwegen (NS).
2. Pokud jde o ostatní dopravní podniky, nevztahuje se toto nařízení na podniky provozující převážně místní nebo regionální dopravu.
3. Do tří let od vstupu tohoto nařízení v platnost rozhodne Rada na základě zásad a cílů stanovených v oddílu II svého rozhodnutí ze dne 13. května 1965, jaká opatření by měla být přijata s ohledem na závazky veřejné služby týkající se dopravních služeb, na které se nevztahuje toto nařízení.
Článek 20
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. července 1969.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Rady (EHS) č. 1192/69 ze dne 26. června 1969 o společných pravidlech normalizace účtů železničních podniků
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 75 a 94 této smlouvy,
s ohledem na rozhodnutí Rady ze dne 13. května 1965 [1] o harmonizaci některých ustanovení o hospodářské soutěži v dopravě po železnici, silnici a vnitrozemských vodních cestách,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že jedním z cílů společné dopravní politiky je odstranění rozdílů vznikajících tím, že orgány veřejné moci ukládají železničním podnikům finanční břemena nebo jim poskytují výhody, což způsobuje podstatné narušení podmínek hospodářské soutěže;
vzhledem k tomu, že je proto vhodné učinit kroky, které zajistí odstranění důsledků takových finančních břemen nebo výhod, s cílem dosáhnout rovného zacházení se všemi druhy dopravy; že pro některé skupiny finančních břemen nebo výhod mohou tyto kroky spočívat v jejich brzkém odstranění; že s ohledem na ostatní skupiny finančních břemen nebo výhod musí být tyto kroky prováděny jako součást postupu normalizace účtů železničních podniků, přičemž charakteristickým znakem této normalizace je finanční vyrovnání důsledků těchto finančních břemen nebo výhod;
vzhledem k tomu, že konečné řešení, pokud jde o některé skupiny finančních břemen nebo výhod, které mají být zahrnuty do normalizace, bude muset být provedeno společně s postupnou harmonizací pravidel upravujících finanční vztahy mezi železničními podniky a státy, jak je stanoveno v článku 8 rozhodnutí Rady ze dne 13. května 1965 o harmonizaci některých ustanovení o hospodářské soutěži v dopravě po železnici, silnici a vnitrozemských vodních cestách; že je proto vhodné pro tyto skupiny finančních břemen nebo výhod ponechat až do konečného řešení každému státu právo rozhodnout v každém jednotlivém případě, zda se má normalizace uskutečnit; že kladného v případě rozhodnutí by normalizace měla být provedena v souladu se společnými pravidly stanovenými v tomto nařízení, zejména pokud jde o způsoby výpočtu výše finančního vyrovnání;
vzhledem k tomu, že dříve než lze v rámci normalizace účtů provést finanční vyrovnání plynoucí z normalizace, je nutné určit finanční břemena nesená nebo výhody požívané železničními podniky porovnáním jejich postavení s postavením v situaci, kdy by byly provozovány za stejných podmínek jako podniky provozující ostatní druhy dopravy;
vzhledem k tomu, že pro toto určení musí být definovány případy, na které by měla být uplatněna normalizace; že by měly být zahrnuty všechny skutečnosti v členských státech kromě jednak závazků veřejných služeb ve smyslu nařízení Rady (EHS) č. 1191/69 ze dne 26. června 1969 o postupu členských států ohledně závazků vyplývajících z pojmu veřejné služby v dopravě po železnici, silnici a vnitrozemských vodních cestách [4] a jednak rozdílů v oblasti nákladů infrastruktury a daňového zatížení podle pravidel upravujících tyto tři druhy dopravy — rozdílů, které budou v patřičné době zrušeny na základě opatření navržených s ohledem na zpoplatnění infrastruktury a v souvislosti s úpravou obecných a specifických daňových systémů v dopravě;
vzhledem k tomu, že každý případ normalizace je jedinečný, a je proto vhodné stanovit oblast působnosti každého případu a stanovit zásady výpočtu pro použití k určení finančního břemene uloženého nebo výhod poskytnutých železničním podnikům;
vzhledem k tomu, že za účelem určení výše takových břemen nebo výhod je nezbytné porovnat systém použitelný pro železniční podniky se systémem použitelným pro soukromé podniky provozující ostatní druhy dopravy;
vzhledem k tomu, že finanční břemena nesená železničními podniky jsou obvykle větší než výhody, které požívají, a navíc tyto podniky mohou snadno poskytovat účetní údaje nutné k určení výše těchto břemen nebo výhod; že je proto vhodné ponechat podnikům v této záležitosti právo iniciativy, přičemž je na příslušných orgánech členských států, aby v souladu s podmínkami stanovenými v tomto nařízení a před stanovením výše vyrovnání prošetřily údaje, na kterých podniky zakládají své žádosti; že je žádoucí stanovit lhůtu, v níž tyto orgány musí rozhodnout;
vzhledem k tomu, že vyplacení vyrovnání je vázáno na přípravu rozpočtu státu nebo příslušných orgánů i rozpočtů železničních podniků, a je proto vhodné stanovit zvláštní opatření zajišťující vyplacení vyrovnání na základě odhadů a následné vyrovnání nedoplatků nebo přeplatků;
vzhledem k tomu, že kvůli jasnosti a v zájmu vhodného zveřejnění normalizace účtů je žádoucí stanovit, aby se výše vyrovnání poskytnutých na základě normalizace účtů uváděly v tabulce přiložené k roční účetní závěrce železničních podniků;
vzhledem k tomu, že je žádoucí zajistit, aby členské státy poskytly dopravním podnikům vhodné prostředky, které by jim umožnily uplatnit své zájmy ve vztahu k jednotlivým rozhodnutím učiněným členskými státy při provádění tohoto nařízení;
vzhledem k tomu, že Komise musí být schopna získat od členských států všechny užitečné informace o uplatňování tohoto nařízení;
vzhledem k tomu, že vyrovnání podle tohoto nařízení mají členské státy poskytovat se společnými postupy stanovenými tímto nařízením, a měla by proto být vyloučena z postupu informování předem podle čl. 93 odst. 3 Smlouvy o založení Evropského hospodářského společenství;
vzhledem k tomu, že pro provádění společné dopravní politiky je nutné okamžité uplatňování tohoto nařízení na šest vnitrostátních železničních podniků; že z důvodů povahy ostatních železničních podniků, zejména pokud jde o podmínky hospodářské soutěže v dopravě a z důvodů potřeby provádět uvedenou společnou dopravní politiku po etapách, může být zkoumání podmínek pro rozšiřování působnosti tohoto nařízení na ostatní železniční podniky odloženo o několik let;
vzhledem k tomu, že postup normalizace neosvobozuje členské státy od vlastní odpovědnosti v co největší míře odstraňovat příčiny narušování hospodářské soutěže; že však takovými kroky nesmějí právně nebo ve skutečnosti vyvolat zhoršování situace zaměstnanců železničních podniků nebo brzdit či zpomalit zlepšování jejich životních a pracovních podmínek,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
ODDÍL I Definice a oblast působnosti
Článek 1
1. Účty železničních podniků jsou normalizovány v souladu se společnými pravidly stanovenými v tomto nařízení.
2. Finanční vyrovnání vyplývající z normalizace účtů stanovené v odstavci 1 se provádějí se společnými postupy stanovenými v tomto nařízení od 1. ledna 1971.
Článek 2
1. Normalizace účtů železničních podniků ve smyslu tohoto nařízení spočívá:
a) v určení finančních břemen nesených nebo výhod požívaných železničními podniky v důsledku právních nebo správních předpisů porovnáním jejich postavení s postavením v situaci, kdy by byly provozovány za stejných podmínek jako podniky provozující ostatní druhy dopravy;
b) ve finančních vyrovnáních břemen nebo výhod prokázaných na základě určení podle písmene a).
2. Za finanční břemeno se pro účely tohoto nařízení nepovažuje finanční břemeno plynoucí z právních nebo správních předpisů, které vyjadřuje výsledky jednání sociálních partnerů.
3. Normalizace účtů ve smyslu tohoto nařízení se nevztahuje na závazky veřejných služeb uložené členskými státy a zahrnuté do nařízení (EHS) č. 1191/69.
Článek 3
1. Toto nařízení se vztahuje na tyto železniční podniky: - Société nationale des chemins de fer belges (SNCB.(National Maatschappij der Belgische Spoorwegen (NMBS),
- Deutsche Bundesbahn (DB),
- Société nationale des chemins de fer français (SNCF),
- Azienda autonoma delle Ferrovie dello Stato (FS),
- Société nationale des chemins de fer luxembourgeois (CFL),
- Naamloze Vennootschap Nederlandse Spoorwegen (NS).
2. Komise předloží nejpozději do 1. ledna 1973 Radě opatření, která považuje za nezbytná pro rozšíření působnosti tohoto nařízení na ostatní podniky provozující dopravu po železnici.
Článek 4
1. Normalizace účtů ve smyslu tohoto nařízení se použije na tyto skupiny finančních břemen nebo výhod: a) platby, které jsou pro železniční podniky povinné, ale které jsou v ostatním hospodářství, včetně ostatních druhů dopravy, neseny státem (skupina I);
b) výdaje sociální povahy vynaložené železničními podniky na rodinné přídavky jiné než výdaje, které by nesly, pokud by platily příspěvky za stejných podmínek jako podniky provozující ostatní druhy dopravy (skupina II);
c) platby na starobní důchody a ostatní důchody nesené železničními podniky za podmínek odlišných od podmínek použitelných pro podniky provozující ostatní druhy dopravy (skupina III);
d) náklady na zařízení železničních přejezdů nesené železničními podniky (skupina IV).
2. Nejpozději do 1. ledna 1971 se odstraní tyto skupiny finančních břemen nebo výhod existující v době vstupu tohoto nařízení v platnost:
a) povinnost přijímat více zaměstnanců, než je pro podnik potřebné (skupina V); b) nárůsty mezd a platů uložené vládou členského státu se zpětnou působností kromě případů, kdy jsou tyto nárůsty uskutečňovány za výlučným účelem uvést mzdy a platy placené železničními podniky do souladu se mzdami a platy placenými u jiných druhů dopravy (skupina VI);
c) přesunutí obnovy a údržby na pozdější dobu uložené příslušnými orgány (skupina VII).
3. Nejpozději do 1. ledna 1973 se zruší tato skupina finančních břemen nebo výhod existující v době vstupu tohoto nařízení v platnost:
finanční břemena vztahující se na rekonstrukci nebo náhradu v důsledku válečných škod, která nese železniční podnik, ale která by měl převzít stát (skupina VIII);
kapitálové a úrokové zatížení z půjček poskytnutých v rámci této skupiny podléhá normalizaci účtů ve smyslu tohoto nařízení do skončení finančního závazku.
4. Tyto skupiny finančních břemen nebo výhod existující v době vstupu tohoto nařízení v platnost mohou být předmětem normalizace účtů ve smyslu tohoto nařízení: a) povinnost zaměstnávat více zaměstnanců, než je pro podnik potřebné (skupina IX);
b) opatření ve prospěch zaměstnanců jako uznání určitých služeb jejich zemi uložená železničním podnikům státem za podmínek odlišných od podmínek použitelných pro podniky provozující ostatní druhy dopravy (skupina X);
c) platby zaměstnancům uložené železničním podnikům, a nikoliv podnikům provozujícím ostatní druhy dopravy (skupina XI);
d) výdaje sociální povahy vynakládané železničními podniky zejména na lékařskou péči a odlišné od výdajů,které by nesly, kdyby měly stejné podmínky jako podniky provozující ostatní druhy dopravy (skupina XII);
e) finanční břemena připadající na železniční podniky v důsledku toho, že po nich stát požaduje, aby udržovaly dílny nebo jiná zařízení v provozu za okolností neslučitelných s provozem podniku na obchodním základě (skupina XIII);
f) podmínky uložené s ohledem na zadávání veřejných zakázek na stavební práce a dodávky (skupina XIV).
Tato skupina finančních břemen nebo výhod může být rovněž předmětem normalizace účtů ve smyslu tohoto nařízení:
finanční břemena nesená v důsledku chybějící normalizace v minulosti (skupina XV).
Konečné řešení, pokud jde o skupiny IX až XV, přijme Rada nejpozději do přijetí opatření k provedení článku 8 rozhodnutí Rady ze dne 13. května 1965 o harmonizaci některých ustanovení o hospodářské soutěži v dopravě po železnici, silnici a vnitrozemských vodních cestách.
Mezitím se členské státy pokusí odstranit příčiny těchto finančních břemen nebo výhod.
ODDÍL II Společná pravidla pro normalizaci a vyrovnání
Článek 5
1. Finanční břemena nebo výhody železničních podniků, které jsou nebo mohou být předmětem normalizace účtů, se určují v souladu s přílohami, které jsou nedílnou součástí tohoto nařízení.
2. Pokud se pro jakoukoliv skupinu, která má být normalizována, podmínky použitelné pro železniční podniky mají porovnat s podmínkami použitelnými u jiných druhů dopravy, provádí se porovnání pouze se soukromými podniky.
Článek 6
1. Hrubá výše vyrovnání se určí pro jednotlivé skupiny normalizace použitím zásad pro výpočet uvedených v příloze pro danou skupinu.
Čistá výše vyrovnání se získá pouze jediným započtením každé položky objevující se vícekrát ve výpočtu hrubé výše vyrovnání pro různé skupiny.
2. Pokud výpočet provedený v souladu s přílohami pro jednotlivé skupiny normalizace prokáže finanční břemeno nesené železničním podnikem, má tento podnik nárok na finanční vyrovnání od orgánů veřejné moci ve výši tohoto finančního břemene.
Pokud tento výpočet prokáže výhodu požívanou železničním podnikem, musí tento železniční podnik zaplatit orgánům veřejné moci finanční vyrovnání ve výši této výhody.
Článek 7
1. Železniční podniky podávají každý rok příslušným orgánům žádost o normalizaci na základě tohoto nařízení.
2. Žádost obsahuje
a) údaje o následujícím rozpočtovém roce vypočtené na základě právních nebo správních předpisů platných v době podání žádosti a
b) údaje potřebné pro úpravu částek vyplacených předběžně za rozpočtový rok, pro který jsou známy konečné výsledky.
3. Tato žádost musí být podána včas, aby orgány veřejné moci mohly učinit nezbytná rozpočtová opatření, a musí obsahovat veškerá odůvodnění, zejména o: a) finančních břemenech nebo výhodách jednotlivých skupin normalizace;
b) metodách výpočtu použitých pro některé zohledněné skupiny;
c) hrubých a čistých výších podle čl. 6 odst. 1 pro jednotlivé skupiny. Odhady podle odst. 2 písm. a) se vypočítají na základě údajů za poslední rozpočtový rok, pro který jsou známy konečné výsledky, přičemž se bere ohled na všechny změny, které případně nastaly v rámci jednotlivých skupin normalizace do doby podání žádosti.
Článek 8
1. Příslušné orgány členských států prošetří údaje, na kterých je žádost daného železničního podniku založena.
2. Příslušné orgány členských států poté, co danému podniku poskytnou příležitost podat připomínky, mohou
- upravit výši vyrovnání a změnit ostatní položky v žádosti, pokud nebyla dodržena ustanovení tohoto nařízení,
- zahrnout do žádosti jiná finanční břemena nebo výhody plynoucí z některé skupiny uvedené v článku 4.
3. Příslušné orgány určí v souladu s tímto nařízením odhadovanou výši vyrovnání pro následující rozpočtový rok a konečnou výši vyrovnání za poslední předcházející rozpočtový rok, pro který jsou známy konečné výsledky.
Jejich rozhodnutí obsahuje podrobnosti o výpočtu těchto částek.
4. Příslušné orgány oznámí železničnímu podniku své rozhodnutí nejpozději do šesti měsíců od obdržení žádosti.
Pokud příslušné orgány v této lhůtě nepřijmou rozhodnutí, považuje se žádost podniku za předběžně přijatou.
Článek 9
Členské státy zaplatí odhadovanou výši vyrovnání určenou na základě článku 8 v průběhu rozpočtového roku, pro který byl odhad proveden.
V průběhu tohoto rozpočtového roku členské státy zaplatí nebo vyberou zůstatek vyrovnání vzniklý na základě rozdílu mezi konečnou výší vyrovnání za poslední předcházející rozpočtový rok, pro který jsou známy konečné výsledky, a již zaplacenými odhadovanými částkami.
Článek 10
1. Výše vyrovnání vyplacených ve vztahu k jednotlivým skupinám normalizace se uvádí v tabulce připojené k roční účetní závěrce železničního podniku.
V tabulce se odděleně uvádějí výše vyrovnání obdržených na základě odhadu a výše vyrovnání obdržených nebo vyplacených jako vyrovnání nedoplatku nebo přeplatku podle článku 9.
V tabulce se rovněž uvádí výše vyrovnání poskytnutých podle nařízení (EHS) č. 1191/69 s ohledem na jednotlivé závazky veřejné služby.
2. Celková výše vyrovnání obdržených na základě normalizace účtů a vyrovnávaní obdržených na základě závazků veřejných služeb se podle platných pravidel daného členského státu zaznamenává buď do obchodní bilance, nebo do výkazu ztrát a zisků daného železničního podniku.
Článek 11
Rozhodnutí příslušných orgánů členských států přijatá na základě tohoto nařízení uvádějí odůvodnění a úředně se zveřejňují.
Článek 12
Členské státy zajistí, aby železničním podnikům jako takovým byla dána příležitost vhodnými způsobem uplatnit své zájmy, pokud jde o rozhodnutí přijatá na základě tohoto nařízení.
ODDÍL III Závěrečná ustanovení
Článek 13
1. Komise může členské státy požádat o poskytnutí všech užitečných informací týkajících se uplatňování tohoto nařízení.
Komise může konzultovat zúčastněné členské státy, kdykoliv to pokládá za nezbytné.
2. Vyrovnání vyplacená na základě tohoto nařízení jsou vyloučena z postupu informování předem stanoveného v čl. 93 odst. 3 Smlouvy o založení Evropského hospodářského společenství.
Členské státy neprodleně sdělí Komisi podrobnosti o částkách skutečně vyplacených jako vyrovnání za každou skupinu finančních břemen nebo výhod zmíněnou v tomto nařízení.
Článek 14
1. Členské státy přijmou v dostatečném předstihu po konzultaci s Komisí právní a správní předpisy nezbytné pro provedení tohoto nařízení.
2. Pokud o to členský stát požádá nebo pokud to Komise pokládá za účelné, projedná Komise se zúčastněnými členskými státy opatření navrhovaná podle odstavce 1.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
NAŘÍZENÍ KOMISE (EHS) č. 1265/69 ze dne 1. července 1969 o metodách pro stanovení jakosti cukru, který nakupují intervenční agentury
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady č. 1009/67/EHS ze dne 18. prosince 1967 o společné organizaci trhů s cukrem1, ve znění nařízení (EHS) č. 2100/682, a zejména na čl. 9 odst. 8 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č.
782/68 ze dne 26. června 1968, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro nákup cukru intervenčními agenturami3, stanoví různé jakostní znaky pro bílý cukr a pro surový cukr; že je nezbytné stanovit v rámci Společenství jednotnou právní úpravu, která členským státům zabrání, aby při určování těchto jakostních znaků používaly rozdílné metody;
vzhledem k tomu, že pro tuto právní úpravu by měly být použity všeobecně uznávané metody analýzy;
vzhledem k tomu, že by dotyčné metody měly být použitelné u nákupu prováděného intervenčními agenturami počínaje dnem vstupu nařízení č.
1009/67/EHS v platnost, neboť při neexistenci takových metod se smlouvy uzavíraly podmíněně;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídicího výboru pro cukr,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Metody pro stanovení jakostních znaků cukru uvedených v nařízení (EHS) č. 782/68 jsou stanoveny v příloze tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 2264/69 ze dne 13. listopadu 1969 o žádostech o úhradu podpory poskytované členskými státy organizacím producentů ovoce a zeleniny
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady č. 159/66/EHS ze dne 25. října 1966, kterým se stanoví doplňující ustanovení pro společnou organizaci trhu s ovocem a zeleninou [1],
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 449/69 ze dne 11. března 1969 o úhradě podpory poskytované členskými státy organizacím producentů ovoce a zeleniny [2], a zejména na čl. 7 odst. 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že žádosti o úhradu podpory poskytované organizacím producentů ovoce a zeleniny členskými státy, z níž může být až 50 % uhrazeno z orientační sekce Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu, musí obsahovat určité údaje, které by měly být členskými státy předkládány v jednotné formě, aby bylo snazší ověřit, zda jsou tyto žádosti v souladu s ustanoveními nařízení č. 159/66/EHS a nařízení (EHS) č.
vzhledem k tomu, že jestliže Komise považuje doklady, které jí pravidelně předávají členské státy, za nedostatečné nebo za nedostatečně úplné k tomu, aby bylo možné ověřit, zda byly splněny podmínky stanovené pro poskytnutí podpory organizacím producentů, může Komise požádat příslušné členské státy o podpůrné nebo dodatečné doklady;
vzhledem k tomu, že opatření stanovená v tomto nařízení jsou v souladu se stanoviskem výboru fondu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Žádosti členských států o úhradu podle článku 7 nařízení (EHS) č. 449/69 musí být předkládány v souladu s tabulkami uvedenými v příloze I tohoto nařízení.
2. Pro každou organizaci producentů musí být předloženy údaje požadované v příloze II tohoto nařízení, aby Komise mohla rozhodnout o první úhradě podpory poskytnuté těmto organizacím.
Článek 2
1. Členský stát předá Komisi na její žádost do jednoho měsíce podpůrné doklady, které má k dispozici – nebo jejich ověřené kopie – na jejichž základě byla vypočtena podpora podle čl. 2 odst. 1 nařízení č. 159/66/EHS.
2. K provedení účinné kontroly žádosti o úhradu podpory stanovené v čl. 2 odst. 1 nařízení č. 159/66/EHS předá členský stát Komisi na její žádost a ve stanovené lhůtě veškeré podpůrné nebo jiné doklady, než jsou doklady uvedené v odstavci 1 tohoto článku, které mohou být důležité pro výpočet výše uvedené podpory.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Rady (EHS) č. 2602/69 ze dne 18. prosince 1969 o zachování postupu projednávání v řídících výborech
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení č. 23 o postupném zřízení společné organizace trhu s ovocem a zeleninou [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 2512/69 [2], a zejména na článek 15 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení č. 24 o postupném zřízení společné organizace trhu s vínem [3], ve znění nařízení (EHS) č. 92/63/EHS [4], a zejména na článek 9 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady č. 136/66/EHS ze dne 22. září 1966 o zřízení společné organizace trhu s oleji a tuky [5], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 2146/68 [6], a zejména na článek 40 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 120/67/EHS ze dne 13. června 1967 o společné organizaci trhu s obilovinami [7], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 2463/69 [8], a zejména na článek 28 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady č. 121/67/EHS ze dne 13. června 1967 o společné organizaci trhu s vepřovým masem [9], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 2463/69, a zejména na článek 26 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady č. 122/67/EHS ze dne 13. června 1967 o společné organizaci trhu s vejci [10], ve znění nařízení (EHS) č. 830/68 [11], a zejména na článek 19 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady č.
123/67/EHS ze dne 13. června 1967 o společné organizaci trhu s drůbežím masem [12], a zejména na článek 19 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady č. 359/67/EHS ze dne 25. července 1967 o společné organizaci trhu s rýží [13], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 2463/69, a zejména na článek 28 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady č. 1009/67/EHS ze dne 18. prosince 1967 o společné organizaci trhů v odvětví cukru [14], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 2485/69 [15], a zejména na článek 42 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 234/68 ze dne 27. února 1968 o zřízení společné organizace trhu s živými rostlinami a květinářskými produkty [16], a zejména na článek 16 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 804/68 ze dne 27. června 1968 o společné organizaci trhu s mlékem a mléčnými výrobky [17], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 2463/69, a zejména na článek 32 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 805/68 ze dne 27. června 1968 o společné organizaci trhu s hovězím a telecím masem [18], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 2463/69, a zejména na článek 29 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 865/68 ze dne 2 8. června 1968 o společné organizaci trhu s výrobky zpracovanými z ovoce a zeleniny [19], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 2463/69, a zejména na článek 17 uvedeného nařízení,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu,
vzhledem k tomu, že uvedené články stanoví, že na konci přechodného období Rada ve složení pro hospodářství a finance (ECOFIN) hlasovacím postupem podle čl.
43 odst. 2 Smlouvy rozhodne na návrh Komise s ohledem na získané zkušenosti, zda zachovat či změnit ustanovení o projednávání v řídících výborech;
vzhledem k tomu, že zkušenost ukázala, že je žádoucí zachovat tento postup i po skončení přechodného období,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Ustanovení upravující postup projednávání v řídících výborech zavedený v různých odvětvích společné organizace zemědělských trhů se ponechávají v platnosti i po uplynutí přechodného období stanoveného v článku 8 Smlouvy.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. ledna 1970.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Rady (EHS) č. 2603/69 ze dne 20. prosince 1969, kterým se stanoví společná pravidla pro vývoz
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 111 a 113 této smlouvy,
s ohledem na právní předpisy o společné organizaci zemědělských trhů a na předpisy přijaté podle článku 235 Smlouvy, které jsou použitelné na zboží vyrobené ze zemědělských produktů, a zejména na ustanovení těchto předpisů připouštějící výjimku z obecné zásady, podle níž mohou být množstevní omezení nebo opatření s rovnocenným účinkem nahrazena pouze opatřeními upravenými v těchto předpisech,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že po uplynutí přechodného období musí být společná obchodní politika založena na jednotných principech, mimo jiné i pokud jde o vývoz, a že předpokladem provádění této politiky je její postupná uniformizace během přechodného období;
vzhledem k tomu, že je tudíž třeba zavést společná pravidla pro vývozy z Evropského hospodářského společenství;
vzhledem k tomu, že ve všech členských státech jsou vývozy téměř úplně liberalizované; že za těchto podmínek je tudíž možné přijmout za princip Společenství, že vývozy do třetích zemí nepodléhají žádným množstevním omezením, s výhradou výjimek stanovených tímto nařízením a aniž jsou dotčena opatření, jež mohou členské státy přijmout v souladu se Smlouvou;
vzhledem k tomu, že Komise musí být informována v případě, kdy se členský stát v důsledku neobvyklého vývoje trhu domnívá, že by ochranná opatření mohla být nezbytná;
vzhledem k tomu, že je nezbytné, aby se na úrovni Společenství a v rámci poradního výboru přezkoumaly na základě těchto informací podmínky vývozů, vývozní trendy, různá hlediska ekonomické a obchodní situace a nutnost přijetí případných opatření;
vzhledem k tomu, že z tohoto zkoumání může vyplynout, že Společenství by mělo uplatnit dohled nad určitými vývozy, nebo zavést prozatímní ochranná opatření jako ochranu proti nepředvídaným praktikám; že zmocnění Komise k přijetí takových opatření je odůvodněno potřebou rychlého a efektivního postupu, aniž je dotčen pozdější postoj Rady, která vytyčuje politiku v souladu se zájmy Společenství;
vzhledem k tomu, že ochranná opatření vynucená zájmy Společenství musí být přijata v souladu se stávajícími mezinárodními závazky;
vzhledem k tomu, že se jeví jako účelné, aby členské státy mohly za určitých okolností přijímat prozatímní ochranná opatření;
vzhledem k tomu, že je žádoucí, aby během uplatňování ochranných opatření mohly probíhat konzultace zaměřené na prozkoumání účinků opatření a ověření toho, zda jsou dodržovány podmínky pro jejich uplatňování;
vzhledem k tomu, že je třeba některé produkty dočasně vyloučit z liberalizace v rámci Společenství do doby, než Rada rozhodne o zavedení společných pravidel pro tyto produkty;
vzhledem k tomu, že se toto nařízení vztahuje na všechny produkty, jak průmyslové, tak zemědělské; že se doplňuje s právními předpisy o společné organizaci zemědělských trhů a zvláštními předpisy vydanými na základě článku 235 Smlouvy, které jsou použitelné na zboží vyrobené ze zemědělských produktů; že však je třeba zabránit tomu, aby ustanovení tohoto nařízení tvořila s ustanoveními výše uvedených právních předpisů a zejména s jejich ochrannými doložkami dvojí úpravu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
HLAVA I Základní princip
Článek 1
Vývozy produktů z Evropského hospodářského společenství do třetích zemí jsou volné, tj. nepodléhají žádným množstevním omezením, s výjimkou omezení uplatňovaných v souladu s ustanoveními tohoto nařízení.
HLAVA II Postup pro konzultace a poskytování informací ve Společenství
Článek 2
Pokud se členský stát v důsledku neobvyklého vývoje trhu domnívá, že by mohla být nezbytná ochranná opatření ve smyslu hlavy III, oznámí to Komisi, která uvědomí ostatní členské státy.
Článek 3
1. Konzultace lze zahájit kdykoli, buď na žádost členského státu, nebo z podnětu Komise.
2. Konzultace se uskuteční do čtyř pracovních dnů poté, co Komise obdrží oznámení uvedené v článku 2, a v každém případě před zavedením jakéhokoli opatření na základě článků 5 až 7.
Článek 4
1. Konzultace se koná v rámci poradního výboru (dále jen "výbor") složeného ze zástupců členských států, kterému předsedá zástupce Komise.
2. Výbor svolává předseda.
Ten poskytne členským státům v co nejkratší době veškeré důležité informace.
3. Konzultace se týkají zejména: a) podmínek vývozu, vývozních trendů a různých hledisek ekonomické a obchodní situace předmětného produktu;
b) opatření, která by bylo vhodné přijmout.
Článek 5
Za účelem posouzení ekonomické a obchodní situace určitého produktu může Komise požadovat po členských státech, aby jí poskytly statistické údaje o vývoji trhu určitého produktu a za tím účelem vykonávaly v souladu se svými právními předpisy a s postupem, jenž určí Komise, dohled nad jeho vývozem.
Členské státy přijmou opatření, jež jsou nezbytná pro uskutečnění požadavků Komise a předají Komisi požadované údaje.
Komise informuje ostatní členské státy.
HLAVA III Ochranná opatření
Článek 6
1. Za účelem zabránění kritické situaci, která by nastala v důsledku nedostatku základních produktů nebo za účelem nápravy takové situace, a pokud zájmy Společenství vyžadují okamžitý zásah, může Komise na žádost členského státu nebo z vlastního podnětu a s přihlédnutím k povaze produktů a dalším zvláštnostem dotyčných transakcí vývoz produktu podmínit předložením vývozního povolení, které je udělováno podle pravidel a v mezích stanovených Komisí až do okamžiku, než Rada na základě článku 7 vydá rozhodnutí.
2. Přijatá opatření jsou oznámena Radě a členským státům. Tato opatření jsou okamžitě použitelná.
3. Tato opatření mohou být omezena na vývozy do určitých zemí nebo na vývozy z určitých oblastí Společenství.
Nedotýkají se produktů, které jsou již na cestě k hranici Společenství.
4. Pokud o zásah Komise požádal členský stát, Komise rozhodne ve lhůtě pěti pracovních dnů od obdržení takové žádosti.
Jestliže Komise žádost zamítne, neprodleně sdělí své rozhodnutí Radě, jež může kvalifikovanou většinou přijmout jiné rozhodnutí.
5. Kterýkoli členský stát může Radě předložit k posouzení přijatá opatření ve lhůtě dvanácti pracovních dnů od jejich oznámení členským státům.
Rada může kvalifikovanou většinou přijmout jiné rozhodnutí.
6. Pokud Komise uplatní odstavec 1, předloží Radě návrh vhodných opatření uvedených v článku 7 ve lhůtě dvanácti pracovních dnů od nabytí účinku opatření, které přijala. Pokud Rada do šesti týdnů od nabytí účinku opatření přijatého Komisí nepřijme žádné rozhodnutí k tomuto návrhu, považuje se takové opatření za zrušené.
Článek 7
1. Pokud to vyžadují zájmy Společenství, Rada může kvalifikovanou většinou na návrh Komise přijmout vhodná opatření: - aby zabránila kritické situaci, jež by nastala v důsledku nedostatku základních produktů, nebo k nápravě takové situace;
- aby umožnila plnění mezinárodních závazků, zejména v oblasti obchodu se základními produkty, k nimž Společenství nebo všechny členské státy přistoupily.
2. Tato opatření mohou být omezena na vývozy do určitých zemí nebo na vývozy z určitých oblastí Společenství.
Nedotýkají se produktů, které jsou již na cestě k hranici Společenství.
3. Při zavádění množstevních omezení vývozu se přihlíží zejména k: - objemu zboží vyváženého na základě smluv uzavřených za normálních podmínek před vstupem v platnost ochranného opatření ve smyslu této hlavy a oznámených Komisi dotyčným členským státem podle jeho vnitrostátních právních předpisů; a
- tomu, aby nebylo ohroženo dosažení cíle sledovaného zavedením množstevních omezení.
Článek 8
1. Pokud se členský stát domnívá, že na jeho území nastala situace popsaná pro Společenství v čl. 6 odst. 1, může jako prozatímní ochranné opatření podmínit vývoz produktu předložením vývozního povolení, které je udělováno podle pravidel a v mezích, které stanoví.
2. Členský stát přijme takové opatření po vyslechnutí názorů v Komisi nebo poté, co o tom informuje Komisi, pokud je pro naléhavost takový postup vyloučen. Komise upozorní ostatní členské státy.
3. Jakmile je o opatřeních rozhodnuto, jsou dálnopisem oznámeny Komisi; toto oznámení je rovnocenné žádosti ve smyslu čl. 6 odst. 4. Opatření jsou použitelná pouze do okamžiku, než se použije rozhodnutí přijaté Komisí.
Rozhodne-li však Komise, že nezavede opatření podle článku 6, použije se její rozhodnutí šestý den po jeho vstupu v platnost za předpokladu, že členský stát, který přijal opatření podle odstavce 1, je nepředloží Radě; v takovém případě se vnitrostátní opatření uplatňují do doby, než vstoupí v platnost rozhodnutí Rady, nejdéle však po dobu jednoho měsíce od svolání Rady.
Rada rozhodne před skončením této lhůty. 4.
Ustanovení tohoto článku se použijí do dne 31. prosince 1972.
Do tohoto data Rada kvalifikovanou většinou na návrh Komise rozhodne o jejich případných změnách.
Článek 9
1. Po dobu, kdy jsou uplatňována opatření uvedená v článcích 6 až 8, se konají v rámci výboru na žádost členského státu nebo z podnětu Komise konzultace. Účelem těchto konzultací je: a) prozkoumat účinky opatření,
b) ověřit, zda jsou stále splněny podmínky pro jejich uplatňování.
2. Má-li Komise za to, že je třeba zrušit nebo pozměnit některé opatření uvedené v článcích 6 a 7, postupuje takto: a) pokud Rada k opatřením Komise nepřijala žádné rozhodnutí, Komise je neprodleně změní nebo zruší a ihned předá zprávu Radě,
b) v ostatních případech Komise navrhne Radě, aby opatření přijatá Radou byla zrušena nebo pozměněna.
Rada se usnese kvalifikovanou většinou.
HLAVA IV Přechodná a závěrečná ustanovení
Článek 10
Do doby, než Rada kvalifikovanou většinou na návrh Komise rozhodne o zavedení společných pravidel pro produkty uvedené v příloze tohoto nařízení, se princip volného vývozu ze Společenství, vyjádřený v článku 1, na tyto produkty nevztahuje.
Článek 11
Aniž jsou dotčena ostatní ustanovení Společenství, toto nařízení nevylučuje přijetí nebo uplatňování množstevních omezení vývozů členským státem z důvodu veřejné morálky, veřejného pořádku nebo bezpečnosti; ochrany života a zdraví lidí, zvířat nebo rostlin, ochrany národního bohatství umělecké, historické nebo archeologické hodnoty nebo ochrany průmyslového a obchodního vlastnictví.
Článek 12
1. Toto nařízení nebrání uplatňování právních předpisů o společné organizaci zemědělských trhů ani speciálních předpisů přijatých podle článku 235 Smlouvy, vztahujících se na zboží vyrobené ze zemědělských produktů; uplatňuje se jako doplněk k těmto nástrojům.
2. Ustanovení článků 6 a 8 se však nepoužijí na produkty upravené těmito předpisy, pro které pravidla Společenství o obchodu se třetími zeměmi stanoví možnost uplatnění množstevních omezení vývozu.
Ustanovení článku 5 se nepoužije na produkty upravené těmito předpisy, u kterých pravidla Společenství o obchodu se třetími zeměmi vyžadují vystavení licence nebo jiného vývozního dokladu.
Článek 13
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 31. prosince 1969.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Rady (EHS) č. 2604/69 ze dne 20. prosince 1969 o použití nařízení (EHS) č. 2603/69, kterým se stanoví společná pravidla pro vývoz, ve francouzských zámořských departementech
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 227 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že ustanovení Společenství týkající se stanovení společných pravidel pro vývoz by měla být používána rovněž ve francouzských zámořských departementech,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Ustanovení nařízení Rady (EHS) č. 2603/69 ze dne 20. prosince 1969, kterým se stanoví společná pravidla pro vývoz [1], se použijí ve francouzských zámořských departementech.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
ze dne 21. dubna 1970 o víceletých finančních prognózách (70/244/ESUO, EHS, Euratom)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Za účelem zařazení rozpočtu Společenství do rámce víceletých výhledů vypracovává Komise každoročně po obdržení stanoviska Výboru pro rozpočtovou politiku finanční prognózu na tři následující rozpočtové roky s uvedením finančních důsledků, které Společenství vznikají z platných nařízení a rozhodnutí a z návrhů předložených Komisí Radě.
Tyto prognózy se člení podle kategorií výdajů.
Po obdržení stanoviska Evropského parlamentu Rada prognózu posoudí a zhodnotí.
Článek 2
Na základě zprávy Komise Rada v každém roce posoudí míru shody mezi prognózou a zjištěnými výsledky.
Článek 3
Jakmile se ukáže, že výdaje vzniklé v určité kategorii značně převyšují prognózu, podá o tom Komise zprávu Radě a předloží návrhy na vhodná opatření Společenství.
ze dne 22. prosince 1969 založená na čl. 33 odst. 7 o zrušení opatření s účinkem rovnocenným množstevním omezením dovozu, na která se nevztahují jiné předpisy přijaté na základě Smlouvy o EHS
(70/50/EHS) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na čl. 33 odst. 7 této smlouvy,
vzhledem k tomu, že opatřeními ve smyslu článku 30 a následujících se rozumějí právní a správní předpisy, správní praxe a veškeré akty orgánů veřejné moci, včetně doporučení;
vzhledem k tomu, že správní praxí se pro účely této směrnice rozumí jakékoli jednotné a soustavné chování orgánu veřejné moci; že doporučením se rozumí jakýkoli akt orgánu veřejné moci, který nezavazuje osoby, jimž je určen, avšak stanoví pro ně určité chování;
vzhledem k tomu, že formality, jejichž splněním je dovoz podmíněn, nemají zpravidla účinek rovnocenný množstevním omezením, a proto se na ně tato směrnice nevztahuje;
vzhledem k tomu, že některá opatření členských států jiná než ta, jež jsou uplatňována bez rozdílu na domácí a dovážené produkty, která platila ke dni vstupu Smlouvy v platnost a na která se nevztahují jiné předpisy přijaté na základě Smlouvy, dovoz buď vylučují, nebo jej činí obtížnějším nebo nákladnějším než odbyt domácí produkce;
vzhledem k tomu, že mezi tato opatření je nutno zahrnout opatření, která vážou uvedení dovážených produktů na domácí trh ve kterémkoli stádiu uvádění na trh na splnění podmínky, která není vyžadována pro domácí produkty, nebo podmínky, která je odlišná a obtížněji splnitelná než podmínka platná pro domácí produkty, takže břemeno je uvaleno pouze na dovážené produkty;
vzhledem k tomu, že mezi tato opatření je nutno zahrnout opatření, která ve kterémkoli stádiu uvádění na trh poskytují domácím produktům výhodu, jinou než podporu, případně spojenou s podmínkami, pokud tato opatření částečně nebo úplně vylučují odbyt dovážených produktů;
vzhledem k tomu, že tato opatření jsou překážkou dovozu, který by se jinak uskutečnil, a mají proto účinek rovnocenný množstevním omezením dovozu;
vzhledem k tomu, že účinek opatření, která se týkají uvádění produktů na trh a která se uplatňují bez rozdílu na domácí a dovážené produkty, na volný pohyb zboží není zpravidla rovnocenný množstevním omezením, protože tento účinek obvykle souvisí s rozdíly mezi právní úpravou používanou v dané oblasti členskými státy;
vzhledem k tomu, že tato opatření nicméně mohou mít omezující účinek na volný pohyb zboží, který přesahuje rámec zamýšlených účinků této právní úpravy;
vzhledem k tomu, že tomu tak je, pokud je dovoz buď vyloučen, nebo učiněn obtížnější či nákladnější než odbyt domácí produkce a pokud tento účinek není nezbytný pro dosažení určitého cíle v rámci pravomocí, které členským státům ponechává Smlouva v oblasti právní úpravy obchodu; že tomu tak je zejména tehdy, když zmíněného cíle lze dosáhnout se stejnou účinností jinými prostředky, které jsou menší překážkou obchodu; že tomu tak je rovněž tehdy, když omezující účinek na volný pohyb zboží vyplývající z takové právní úpravy není přiměřený sledovanému účelu; vzhledem k tomu, že za uvedených podmínek mají tato opatření účinek rovnocenný množstevním omezením dovozu;
vzhledem k tomu, že celní unie nemůže být uskutečněna, aniž by tato opatření s účinkem rovnocenným množstevním omezením dovozu byla zrušena;
vzhledem k tomu, že členské státy musí zrušit veškerá opatření s rovnocenným účinkem nejpozději koncem přechodného období, i pokud je k tomu žádná směrnice Komise výslovně nezavazuje;
vzhledem k tomu, že ustanovení o zrušení množstevních omezení a opatření s rovnocenným účinkem mezi členskými státy se vztahují jak na produkty pocházející ze členských států a dovážené ze členských států, tak na produkty pocházející ze třetích zemí, které byly propuštěny do volného oběhu v jiných členských státech;
vzhledem k tomu, že čl. 33 odst. 7 se nevztahuje na opatření výše uvedeného druhu, na která se vztahují jiná ustanovení Smlouvy, a zvláště na opatření, na která se vztahují čl. 37 odst. 1 a článek 44 Smlouvy nebo která tvoří nedílnou součást vnitrostátní organizace zemědělského trhu;
vzhledem k tomu, že čl. 33 odst. 7 se nevztahuje na daně a poplatky podle článku 12 a následujících a článku 95 a následujících ani na podporu uvedenou v článku 92;
vzhledem k tomu, že čl. 33 odst. 7 není překážkou použití zejména článků 36 a 223,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Účelem této směrnice je zrušit opatření uvedená v článcích 2 a 3, která platila ke dni vstupu Smlouvy o EHS v platnost.
Článek 2
1. Tato směrnice se vztahuje na opatření jiná než ta, jež se vztahují bez rozdílu na domácí nebo dovážené produkty, která omezují dovoz, jež by se jinak mohl uskutečnit, včetně opatření, která činí dovoz obtížnějším nebo nákladnějším než odbyt domácí produkce.
2. Vztahuje se zejména na opatření, která vážou dovoz nebo odbyt dovážených produktů ve kterémkoli stádiu jejich uvádění na trh na splnění podmínky, jiné než formální, která je vyžadována pouze pro dovážené produkty, nebo na splnění podmínky, která je odlišná a obtížněji splnitelná než podmínky platné pro domácí produkty.
Rovněž se vztahuje zvláště na opatření, která upřednostňují domácí produkty nebo jim poskytují výhodu, jinou než podporu, případně spojenou s podmínkami.
3. Mezi uvedená opatření se řadí, mimo jiné, opatření, která: a) stanoví pouze pro dovážené produkty minimální nebo maximální ceny, pod nebo nad nimiž je dovoz zakázán, omezen nebo vázán na splnění podmínek, jež jsou způsobilé být překážkou dovozu;
b) stanoví pro dovážené produkty méně výhodné ceny než pro domácí produkty;
c) stanoví ziskové rozpětí nebo jiné cenové složky pouze pro dovážené produkty nebo je stanoví rozdílně pro domácí a pro dovážené produkty na újmu dovážených produktů;
d) znemožňují případné zvýšení ceny dováženého produktu odpovídající dodatečným nákladům a výdajům souvisejícím s dovozem;
e) stanoví ceny produktů výhradně na základě výrobní ceny nebo jakosti domácích produktů na takové úrovni, že tvoří překážku dovozu;
f) snižují cenu dováženého produktu, zejména tím, že vyvolávají snížení jeho skutečné hodnoty nebo zvýšení souvisejících nákladů;
g) vážou přístup dovážených produktů na vnitrostátní trh na splnění podmínky mít na území dovážejícího členského státu odpovědnou osobu nebo zástupce;
h) stanoví platební podmínky pouze pro dovážené produkty nebo pro ně stanoví podmínky rozdílné od podmínek stanovených pro domácí produkty a obtížněji splnitelné;
i) vyžadují pouze pro dovoz složení peněžní záruky nebo zálohy;
j) stanoví podmínky, zejména pokud jde o tvar, rozměry, hmotnost, složení, obchodní úpravu, označení nebo obalovou úpravu, pouze pro dovážené produkty nebo pro ně stanoví podmínky rozdílné od podmínek platných pro domácí produkty a obtížněji splnitelné;
k) kladou překážky nákupu dováženého zboží soukromými osobami nebo doporučují, ukládají nebo zvýhodňují nákup domácích produktů;
l) úplně nebo částečně vylučují použití vnitrostátních zařízení nebo vybavení pouze dováženými produkty nebo úplně či částečně vyhrazují použití těchto zařízení nebo vybavení pouze pro domácí produkty;
m) zakazují nebo omezují použití reklamy pouze pro dovážené produkty nebo úplně či částečně vyhrazují reklamu pouze pro domácí produkty;
n) zakazují, omezují nebo vyžadují skladování pouze u dovážených produktů; úplně či částečně vyhrazují používání skladových zařízení pouze pro domácí produkty nebo vážou skladování dovážených produktů na splnění podmínek rozdílných od podmínek platných pro domácí produkty a obtížněji splnitelných;
o) vážou dovoz na splnění podmínky, že bude jedním nebo více členskými státy přiznána vzájemnost;
p) stanoví, že dovážené produkty musí být úplně nebo částečně v souladu s jinou právní úpravou, než je právní úprava země dovozu;
q) stanoví pro dovážené produkty lhůty nedostatečné nebo nadměrné ve vztahu k obvyklému průběhu různých operací, na které se tyto lhůty uplatňují;
r) podřizují dovážené produkty jiným kontrolám, než jsou kontroly související s celním odbavením, kterým nejsou podrobovány domácí produkty, nebo které jsou přísnější než kontroly prováděné u domácích produktů, aniž je to nutné k zabezpečení rovnocenné ochrany;
s) vyhrazují pro vnitrostátní produkty názvy, které nejsou zeměpisnými označeními ani označeními původu.
Článek 3
Tato směrnice se vztahuje rovněž na opatření upravující uvádění produktů na trh, která se týkají zejména tvaru, rozměrů, hmotnosti, složení, obchodní úpravy, označení nebo obalové úpravy a která platí bez rozdílu pro domácí i dovážené produkty, pokud omezující účinek těchto opatření na volný pohyb zboží překračuje vlastní účinky právní úpravy obchodu.
Tak tomu je zejména v případě, - kdy omezující účinek na volný pohyb zboží je nepřiměřený sledovanému účelu,
- kdy lze téhož cíle dosáhnout jiným způsobem, který brání obchodu co nejméně.
Článek 4
1. Členské státy přijmou veškerá opatření, aby zrušily opatření s účinkem rovnocenným množstevním omezením dovozu uvedená v této směrnici, pokud jde o produkty, které musí být propuštěny do volného oběhu na základě článků 9 a 10 Smlouvy.
2. Členské státy uvědomí Komisi o opatřeních přijatých k provedení této směrnice.
Článek 5
1. Tato směrnice se nevztahuje na opatření, a) na která se vztahuje čl. 37 odst. 1 Smlouvy o EHS,
b) která jsou uvedena v článku 44 Smlouvy o EHS nebo která tvoří nedílnou součást vnitrostátní organizace zemědělského trhu, která ještě nebyla nahrazena společnou organizací.
2. Touto směrnicí není dotčeno zejména použití článků 36 a 223 Smlouvy o EHS.
Článek 6
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 6. února 1970
o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu motorových vozidel a jejich přípojných vozidel
(70/156/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
S ohledem na smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že motorová vozidla určená pro dopravu nákladů nebo osob musí v každém členském státě splňovat určité povinné technické požadavky; že se tyto požadavky v jednotlivých členských státech liší; že tyto odlišnosti jsou překážkou obchodu uvnitř Evropského hospodářského společenství;
vzhledem k tomu, že tyto překážky ve vytváření a fungování společného trhu lze omezit a dokonce i vyloučit, pokud všechny členské státy zavedou stejné požadavky vedle nebo namísto svých stávajících právních předpisů;
vzhledem k tomu, že členské státy tradičně kontrolují, zda vozidla před uvedením na trh vyhovují odpovídajícím technickým požadavkům; že se tato kontrola provádí podle typů vozidel;
vzhledem k tomu, že harmonizované technické požadavky platné pro jednotlivé konstrukční části a vlastnosti vozidel by měly být vymezeny zvláštními směrnicemi;
vzhledem k tomu, že na úrovni Společenství je třeba zavést postup schvalování každého typu vozidla tak, aby se mohla kontrolovat shoda s výše uvedenými požadavky a aby členské státy mohly uznávat kontroly provedené jinými členskými státy;
vzhledem k tomu, že tento postup musí umožnit každému členskému státu zjistit, zda určitý typ vozidla byl podroben kontrolám stanoveným zvláštními směrnicemi, zaznamenaným na certifikátu schválení typu; že tento postup musí zároveň umožnit výrobcům vyplnit prohlášení o shodě pro všechna vozidla, která jsou shodná se schváleným typem; že vozidlo provázené takovým prohlášením musí být považováno všemi členskými státy za vyhovující jejich vlastním právním předpisům; že by každý členský stát měl informovat ostatní členské státy o svých zjištěních zasláním kopie certifikátu schválení typu každého typu vozidla, který byl schválen;
vzhledem k tomu, že přechodně bude muset být možné udělovat schválení typu podle požadavků Společenství tak, jak budou vstupovat v platnost zvláštní směrnice vztahující se na různé konstrukční části nebo na různé vlastnosti vozidla, přičemž vnitrostátní požadavky zůstanou v platnosti pro zbývající konstrukční části a vlastnosti;
vzhledem k tomu, že aniž jsou dotčeny články 169 a 170 Smlouvy, je účelné stanovit v rámci spolupráce mezi příslušnými orgány členských států předpisy, které usnadní řešení sporů technické povahy týkajících se shodnosti vyráběných typů se schválenými typy;
vzhledem k tomu, že vozidlo, třebaže je shodné se schváleným typem, může mít nedostatky, které mohou ohrozit bezpečnost silničního provozu; že je z tohoto hlediska účelné stanovit vhodný postup vylučující takové nebezpečí;
vzhledem k tomu, že technický pokrok vyžaduje, aby se mu rychle přizpůsobovaly technické předpisy uvedené ve zvláštních směrnicích; že k usnadnění zavedení opatření nezbytných pro tento účel je třeba stanovit postup úzké spolupráce mezi členskými státy a Komisí v rámci Výboru pro přizpůsobování směrnic o odstraňování technických překážek obchodu v oblasti motorových vozidel technickému pokroku,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
KAPITOLA I
Definice
Článek 1
Pro účely této směrnice se "vozidlem" rozumí každé motorové vozidlo určené k provozu na pozemních komunikacích, s karoserií nebo bez karoserie, které má nejméně čtyři kola a maximální konstrukční rychlost vyšší než 25 km/h, a jeho přípojná vozidla, s výjimkou kolejových vozidel a zemědělských traktorů a strojů.
Článek 2
Pro účely této směrnice se:
a) "vnitrostátním schválením typu" rozumí správní postup, který se nazývá
- "agréation par type" a "aanneming" v belgických právních předpisech,
- "allgemeine Betriebserlaubnis" v německých právních předpisech,
- "réception par type" ve francouzských právních předpisech,
- "omologazione" nebo "approvazione del tipo" v italských právních předpisech,
- "agréation" v lucemburských právních předpisech,
- "typegoedkeuring" v nizozemských právních předpisech;
b) "EHS schválením typu" rozumí správní postup, jímž členský stát osvědčuje, že typ vozidla splňuje technické požadavky zvláštních směrnic a vyhovuje kontrolám stanoveným v EHS certifikátu schválení typu, jehož vzor je uveden v příloze II.
KAPITOLA II
Ehs Schválení Typu Vpzidla
Článek 3
Žádost o EHS schválení typu podává výrobce nebo jím pověřený zástupce členskému státu.
K žádosti připojí informační dokument podle vzoru uvedeného v příloze I a dále doklady uvedené v tomto informačním dokumentu.
Pro týž typ vozidla může být tato žádost předložena vždy pouze v jednom členském státě.
Článek 4
1. Každý členský stát udělí schválení typu pro každý typ vozidla, který splňuje tyto podmínky:
a) je v souladu s údaji uvedenými v informačním dokumentu;
b) vyhovovuje kontrolám stanoveným ve vzoru certifikátu schválení typu podle čl. 2 písm. b).
2. Členský stát, který uděluje schválení typu, přijme podle potřeby a popřípadě ve spolupráci s příslušnými orgány ostatních členských států nezbytná opatření k ověření, že vyráběné typy jsou shodné se schváleným typem.
Toto ověření se omezí na namátkovou kontrolu.
Každý členský stát vyplní všechny oddíly certifikátu schválení typu pro každý typ vozidla, který schvaluje.
Článek 5
1. Příslušný orgán každého členského státu zašle do jednoho měsíce příslušným orgánům ostatních členských států kopie informačního dokumentu a certifikátu schválení pro každý typ vozidla, pro který schválení typu udělil nebo udělit odmítl.
2. Pro každé vozidlo, které bylo vyrobeno jako shodné se schváleným prototypem, vystaví výrobce nebo jeho pověřený zástupce ve státě, v němž je vozidlo registrováno, prohlášení o shodě podle vzoru v příloze III.
3. Členské státy však mohou pro účely zdanění vozidla nebo pro vystavení registračních dokladů pro toto vozidlo požadovat, aby v prohlášení o shodě byly obsaženy jiné údaje, než jsou uvedeny v příloze III, za podmínky, že tyto údaje jsou výslovně uvedeny v informačním dokumentu nebo že se dají z těchto údajů odvodit přímým výpočtem.
Článek 6
1. Členský stát, který udělil EHS schválení typu, musí přijmout nezbytná opatření, aby byl informován o případném zastavení výroby nebo o každé změně údajů uvedených v informačním dokumentu.
2. Pokud dotyčný stát usoudí, že taková změna není důvodem pro změnu stávajícího certifikátu schválení typu nebo pro vystavení nového certifikátu schválení typu, informují o tom příslušné orgány tohoto státu výrobce a souborně nebo pravidelně zasílají příslušným orgánům ostatních členských států kopie změn provedených v dříve rozeslaných informačních dokumentech.
3. Pokud dotyčný stát zjistí, že změna v informačním dokumentu odůvodňuje nové zkoušky nebo nová ověření, a vyžaduje proto změnu stávajícího certifikátu schválení typu nebo vystavení nového certifikátu schválení typu, informují o tom příslušné orgány tohoto státu výrobce a do jednoho měsíce ode dne vystavení předají tyto nové dokumenty příslušným orgánům ostatních členských států.
4. Pokud se certifikát schválení typu změní nebo se nahradí jiným nebo se vzhledem k ukončení výroby schváleného typu stane neúčinným, sdělí příslušné orgány členského státu, který schválení typu udělil, do jednoho měsíce příslušným orgánům ostatních členských států výrobní čísla posledního vozidla, které bylo vyrobeno jako shodné podle starého certifikátu, a popřípadě výrobní čísla prvního vozidla, které bylo vyrobeno jako shodné podle nového nebo podle změněného certifikátu.
Článek 7
1. Členské státy nesmějí odmítnout registraci nebo zakázat prodej, uvedení do provozu nebo užívání nového vozidla, které je doprovozeno prohlášením o shodě, z důvodů týkajících se konstrukce nebo funkce vozidla.
2. Toto ustanovení však nebrání členskému státu, aby taková opatření přijal proti vozidlům, která nejsou shodná se schváleným prototypem.
Vozidlo není shodné se schváleným prototypem, pokud jsou zjištěny odchylky od údajů v informačním dokumentu a pokud tyto odchylky nejsou schváleny podle čl. 6 odst. 2 nebo odst. 3 členským státem, který udělil schválení typu. Vozidlo se nepovažuje za odlišné od schváleného typu, pokud zvláštní směrnice povolují odchylky a pokud jsou tyto povolené odchylky dodrženy.
Článek 8
1. Pokud členský stát, který udělil EHS schválení typu, zjistí, že se více vozidel vybavených prohlášením o shodě neshoduje schváleným typem, přijme nezbytná opatření, aby byla znovu zajištěna shodnost vyráběných vozidel se schváleným typem.
O přijatých opatřeních, která mohou vést až k odejmutí EHS schválení typu, uvědomí příslušný orgán dotyčného státu příslušné orgány ostatních členských států.
Stejná opatření tento orgán přijme, jestliže je o takové neshodnosti informovány příslušnými orgány jiného členského státu.
2. Příslušné orgány členských států se do jednoho měsíce vzájemně informují o každém odejmutí EHS schválení typu s uvedením důvodů.
3. Pokud členský stát, který udělil EHS schválení typu, popírá závadu ve shodnosti, o které jej uvědomil jiný členský stát, usilují dotyčné členské státy o urovnání sporu.
Komise je o tom informována.
V případě potřeby uskuteční vhodná jednání s cílem dosáhnout urovnání sporu.
Článek 9
Pokud členský stát zjistí, že vozidla určitého typu, ačkoliv jsou vybavena řádně vystaveným prohlášením o shodě, ohrožují bezpečnost silničního provozu, může po období nejvýše šesti měsíců odmítnout jejich registraci nebo zakázat na svém území jejich prodej, uvádění do provozu nebo používání.
Uvědomí o tom neprodleně ostatní členské státy a Komisi a uvedene důvody svého rozhodnutí.
KAPITOLA III
Přechodná opatření
Článek 10
1. Jakmile tato směrnice vstoupí v platnost a při postupném uplatňování zvláštních směrnic potřebných pro EHS schválení typu
- je vnitrostátní schválení typu založeno na harmonizovaných technických požadavcích namísto odpovídajících vnitrostátních požadavků, pokud to bude žadatel požadovat,
- na žádost výrobce nebo jeho pověřeného zástupce a po předložení informačního dokumentu uvedeného v článku 3 vyplní příslušný členský stát oddíly certifikátu schválení typu zmíněného v čl.
2 písm. b). Kopii tohoto certifikátu vydá žadateli.
Ostatní členské státy, ve kterých je žádáno o vnitrostátní schválení téhož typu vozidla, přijímají tento dokument jako doklad, že stanovené kontroly již byly provedeny.
2. Odstavec 1 tohoto článku se zruší, jakmile budou použitelné všechny požadavky potřebné pro udělení EHS schválení typu.
KAPITOLA IV
Obecná a záv ěrečná ustanovení
Článek 11
Veškeré změny potřebné k přizpůsobení
- příloh I, II, a III této směrnice nebo
- ustanovení zvláštních směrnic zmíněných v příloze II, jež budou blíže určena v každé z těchto směrnic,
technickému pokroku se přijímají postupem podle článku 13.
Článek 12
1. Zřizuje se Výbor pro přizpůsobování směrnic o odstraňování technických překážek obchodu v oblasti motorových vozidel technickému pokroku (dále jen "výbor") složený ze zástupců členských států, kterému předsedá zástupce Komise.
2. Výbor přijme svůj jednací řád.
Článek 13
1. Má-li být zahájen postup podle tohoto článku, přednese věc výboru jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu, nebo na žádost zástupce členského státu.
2. Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata. Výbor zaujme stanovisko k opatřením ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci. Stanovisko se přijímá většinou dvanácti hlasů, přičemž hlasům členských států je přidělena váha podle čl. 148 odst. 2 Smlouvy. Předseda nehlasuje.
3. a) Komise přijme zamýšlená opatření, jsou-li v souladu se stanoviskem výboru.
b) Pokud zamýšlená opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, předloží Komise Radě neprodleně návrh opatření, která mají být přijata.
Rada se usnese kvalifikovanou většinou.
c) Pokud se Rada neusnese do tří měsíců ode dne, kdy jí byl návrh předán, přijme navrhovaná opatření Komise.
Článek 14
Veškerá rozhodnutí o odmítnutí nebo odejmutí schválení typu, odmítnutí registrace nebo zákazu prodeje nebo užívání, učiněná na základě předpisů přijatých k provedení této směrnice, musí být podrobně odůvodněna.
Rozhodnutí se oznamuje dotčené osobě s uvedením možnosti podat opravné prostředky, které jsou jí podle platných právních předpisů členských států k dispozici, a o lhůtách pro jejich podání.
Článek 15
1. Členské státy uvedou v účinnost předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 18 měsíců od jejího oznámení a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy zajistí, aby bylo Komisi sděleno znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 16
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 6. února 1970
o sbližování právních předpisů členských států týkajících se přípustné hladiny akustického tlaku a výfukového systému motorových vozidel
(70/157/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že technické požadavky, které musí motorová vozidla podle vnitrostátních právních předpisů splňovat, se mimo jiné vztahují na přípustné hladiny akustického tlaku a na výfukový systém;
vzhledem k tomu, že se tyto požadavky v jednotlivých členských státech liší; že je proto nutné, aby všechny členské státy zavedly stejné požadavky vedle nebo namísto svých stávajících právních předpisů, zejména aby bylo možné použít u všech typů vozidel postup EHS schvalování typu, který je předmětem směrnice Rady 70/156/EHS ze dne 6. února 1970 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu motorových vozidel a jejich přípojných vozidel [3],
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Pro účely této směrnice se "vozidlem" rozumí každé motorové vozidlo určené k provozu na pozemních komunikacích, s karoserií nebo bez karoserie, které má nejméně čtyři kola a maximální konstrukční rychlost vyšší než 25 km/h, s výjimkou kolejových vozidel, zemědělských traktorů a strojů a strojů pro veřejné práce.
Článek 2
Členské státy nesmějí odmítnout udělit EHS schválení typu nebo vnitrostátní schválení typu pro určitý typ vozidla z důvodu přípustné hladiny akustického tlaku nebo výfukového systému, pokud jeho hladina akustického tlaku a výfukový systém splňují požadavky stanovené v příloze.
Článek 3
Změny nezbytné pro přizpůsobení požadavků přílohy technickému pokroku, s výjimkou požadavků stanovených v bodech I.1 a I.4.1.4, se přijímají postupem stanoveným v článku 13 směrnice Rady o schvalování typu motorových vozidel a jejich přípojných vozidel.
Článek 4
1. Členské státy uvedou v účinnost předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 18 měsíců od jejího oznámení a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 5
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 20. března 1970
o sbližování právních předpisů členských států týkajících se opatření proti znečišťování ovzduší plyny zážehových motorů motorových vozidel
(70/220/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
S ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že v Německu bylo vyhlášeno v Bundesgesetzblatt části I ze dne 18. října 1968 nařízení ze dne 14. října 1968, kterým se mění Straßenverkehrs-Zulassungs-Ordnung; že toto nařízení obsahuje ustanovení o opatřeních proti znečišťování ovzduší zážehovými motory motorových vozidel; že tato ustanovení vstupují v platnost dnem 1. října 1970;
vzhledem k tomu, že ve Francii bylo vyhlášeno v Journalofficiel ze dne 17. května 1969 nařízení ze dne 31. března 1969 o "Složení výfukových plynů emitovaných z benzinových motorů motorových vozidel"; že toto nařízení je použitelné
- od 1. září 1971 u schvalovaných typů vozidel s novým typem motoru, tj. s typem motoru, který předtím nikdy nebyl instalován ve schváleném typu vozidla;
- od 1. září 1972 u vozidel uváděných poprvé do provozu;
vzhledem k tomu, že tato ustanovení mohou vytvořit překážky pro zavedení a řádné fungování společného trhu; že je proto nutné, aby všechny členské státy zavedly stejné požadavky vedle nebo namísto svých stávajících právních předpisů, zejména aby bylo možné použít u všech typů vozidel postup EHS schvalování typu, který je předmětem směrnice Rady ze dne 6. února 1970 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu motorových vozidel a jejich přípojných vozidel [3];
vzhledem k tomu, že však tato směrnice bude uplatňována přede dnem stanoveným pro použitelnost směrnice ze dne 6. února 1970; že v této době tudíž postupy této posledně jmenované směrnice nebudou ještě použitelné; že proto musí být stanoven postup ad-hoc ve formě sdělení, které osvědčuje, že typ vozidla byl zkoušen a že splňuje požadavky této směrnice;
vzhledem k tomu, že toto sdělení musí umožnit každému členskému státu, který byl požádán o udělení vnitrostátního schválení typu vozidla, zjistit, zda tento typ byl podroben zkouškám uvedeným v této směrnici; že k tomuto účelu je třeba, aby každý členský stát informoval ostatní členské státy o svých zjištěních tím, že jim zašle kopii sdělení vypracovaného pro každý typ motorového vozidla, který byl zkoušen;
vzhledem k tomu, že období stanovené pro průmysl na přizpůsobení, pokud jde o požadavky týkající se zkoušení průměrných emisí plynných znečišťujících látek po studeném startu v hustě zastavěné městské oblasti, by mělo být delší než pro jiné technické požadavky této směrnice;
vzhledem k tomu, že je žádoucí převzít technické požadavky přijaté Evropskou hospodářskou komisí Organizace spojených národů v jejím předpisu č.
15 (Jednotná ustanovení pro schvalování typu vozidel se zážehovým motorem z hlediska plynných znečišťujících látek z motoru) [4], který je přílohou Dohody ze dne 20. března 1958 o přijetí jednotných podmínek pro schvalování typu a vzájemné uznávání schválení typu výstroje a dílů motorových vozidel;
vzhledem k tomu, že technické požadavky se musí rychle přizpůsobovat technickému pokroku; že je proto třeba upravit použití postupu uvedeného v článku 13 směrnice Rady ze dne 6. února 1970 o schvalování typu motorových vozidel a jejich přípojných vozidel,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Pro účely této směrnice se "vozidlem" rozumí každé vozidlo se zážehovým motorem určené k provozu na pozemních komunikacích, s karoserií nebo bez karoserie, které má nejméně čtyři kola, maximální přípustnou hmotnost nejméně 400 kg a maximální konstrukční rychlost vyšší než 50 km/h, s výjimkou zemědělských traktorů a strojů a strojů pro veřejné práce.
Článek 2
Členské státy nesmějí odmítnout udělit EHS schválení typu nebo vnitrostátní schválení typu pro určitý typ vozidla z důvodů týkajících se znečišťování ovzduší plyny ze zážehových motorů motorových vozidel
- od 1. října 1970, jestliže dané vozidlo splňuje jak požadavky obsažené v příloze I, s výjimkou požadavků v bodech 3.2.1.1 a 3.2.2.1, tak požadavky obsažené v přílohách II, IV, V a VI;
- od 1. října 1971, jestliže dané vozidlo splňuje navíc požadavky obsažené v bodech 3.2.1.1 a 3.2.2.1 přílohy I a v příloze III.
Článek 3
1. Na žádost výrobce nebo jeho pověřeného zástupce vyplní příslušný orgán daného členského státu sdělení uvedené v příloze VII.
Kopii tohoto sdělení zašle ostatním členským státům a žadateli.
Ostatní členské státy, které jsou žádány o udělení vnitrostátního schválení typu pro tentýž typ vozidla, přijmou tento dokument jako důkaz vykonání předepsané zkoušky.
2. Odstavec 1 se zrušuje vstupem v platnost směrnice Rady ze dne 6. února 1970.
Článek 4
Členský stát, který udělí schválení typu, přijme nezbytná opatření, aby byl informován o každé úpravě konstrukční části nebo vlastností uvedených v bodě 1.1 přílohy I. Příslušné orgány dotyčného členského státu posoudí, zda je nutné provést na změněném typu vozidla nové zkoušky a vystavit nový protokol.
Změna se nepovolí, jestliže se při těchto zkouškách prokáže nesplnění požadavků této směrnice.
Článek 5
Změny nezbytné pro přizpůsobení požadavků příloh I až VII technickému pokroku se přijímají postupem stanoveným v článku 13 směrnice Rady ze dne 6. února 1970 o schvalování typu motorových vozidel a jejich přípojných vozidel.
Článek 6
1. Členské státy přijmou předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 30. června 1970 a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy zajistí, aby bylo Komisi sděleno znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 7
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 20. března 1970
o sbližování právních předpisů členských států týkajících se nádrží na kapalná paliva a ochrany proti podjetí zezadu u motorových vozidel a jejich přípojných vozidel
(70/221/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že technické požadavky, které musí motorová vozidla podle vnitrostátních právních předpisů splňovat, se mimo jiné vztahují na nádrže na kapalná paliva a na ochranu proti podjetí zezadu;
vzhledem k tomu, že se tyto požadavky v jednotlivých členských státech liší; že je proto nutné, aby všechny členské státy zavedly stejné požadavky vedle nebo namísto svých stávajících právních předpisů, zejména aby bylo možno použít u všech typů vozidel postup EHS schvalování typu, který je předmětem směrnice Rady 70/156/EHS ze dne 6. února 1970 o sbližování právních předpisů členských států týkající se schvalování typu motorových vozidel a jejich přípojných vozidel [3],
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Pro účely této směrnice se "vozidlem" rozumí každé motorové vozidlo určené k provozu na pozemních komunikacích, s karoserií nebo bez karoserie, které má nejméně čtyři kola a maximální konstrukční rychlost vyšší než 25 km/h, a jeho přípojná vozidla, s výjimkou kolejových vozidel, zemědělských traktorů a strojů a strojů pro veřejné práce.
Článek 2
Členské státy nesmějí odmítnout udělit EHS schválení typu nebo vnitrostátní schválení pro určitý typ vozidla z důvodů týkajících se nádrží na kapalná paliva nebo ochrany proti podjetí zezadu, pokud tato zařízení splňují požadavky stanovené v příloze.
Článek 3
Změny nezbytné pro přizpůsobení požadavků přílohy technickému pokroku, s výjimkou požadavků stanovených v části I, se přijímají postupem stanoveným v článku 13 směrnice Rady ze dne 6. února 1970 o schvalování typu motorových vozidel a jejich přípojných vozidel.
Článek 4
1. Členské státy uvedou v účinnost předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 18 měsíců od jejího oznámení a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy zajistí, aby bylo Komisi sděleno znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 5
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 20. března 1970
o sbližování právních předpisů členských států týkajících se umístění a připevnění zadních registračních tabulek na motorových vozidlech a jejich přípojných vozidlech
(70/222/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že technické požadavky, které musí motorová vozidla podle vnitrostátních právních předpisů splňovat, se mimo jiné vztahují na místo pro umístění a připevnění zadních registračních tabulek;
vzhledem k tomu, že se tyto požadavky v jednotlivých členských státech liší; že je proto nutné, aby všechny členské státy zavedly stejné požadavky vedle nebo namísto svých stávajících právních předpisů, zejména aby bylo možné použít u všech typů vozidel postup EHS schvalování typu, který je předmětem směrnice Rady ze dne 6. února 1970 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu motorových vozidel a jejich přípojných vozidel [1],
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Pro účely této směrnice se "vozidlem" rozumí každé motorové vozidlo určené k provozu na pozemních komunikacích, s karoserií nebo bez karoserie, které má nejméně čtyři kola a maximální konstrukční rychlost vyšší než 25 km/h, a jeho přípojná vozidla, s výjimkou kolejových vozidel, zemědělských traktorů a strojů a strojů pro veřejné práce.
Článek 2
Členské státy nesmějí odmítnout udělit EHS schválení typu nebo vnitrostátního schválení typu pro určitý typ vozidla z důvodů týkajících se umístění a připevnění zadních registračních tabulek, pokud umístění a připevnění těchto tabulek splňuje požadavky stanovené v příloze k této směrnici.
Článek 3
Změny nezbytné pro přizpůsobení požadavků přílohy technickému pokroku se přijímají postupem stanoveným v článku 13 směrnice Rady ze dne 6. února 1970 o schvalování typu motorových vozidel a jejich přípojných vozidel.
Článek 4
1. Členské státy uvedou v účinnost předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 18 měsíců od jejího oznámení a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 5
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 8. června 1970
o sbližování právních předpisů členských států týkajících se mechanismu řízení motorových vozidel a jejich přípojných vozidel
(70/311/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že technické požadavky, které musí motorová vozidla podle vnitrostátních právních předpisů splňovat, se mimo jiné vztahují na mechanismus řízení;
vzhledem k tomu, že se tyto požadavky v jednotlivých členských státech liší; že je proto nutné, aby všechny členské státy zavedly stejné požadavky vedle nebo namísto svých stávajících právních předpisů, zejména aby bylo možné použít u všech typů vozidel postup EHS schvalování typu, který je předmětem směrnice Rady ze dne 6. února 1970 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu motorových vozidel a jejich přípojných vozidel [3],
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Pro účely této směrnice se "vozidlem" rozumí každé motorové vozidlo určené k provozu na pozemních komunikacích, s karoserií nebo bez karoserie, které má nejméně čtyři kola a maximální konstrukční rychlost vyšší než 25 km/h, a jeho přípojná vozidla, s výjimkou kolejových vozidel, zemědělských traktorů a strojů a strojů pro veřejné práce.
Článek 2
Členské státy nesmějí odmítnout udělit EHS schválení typu nebo vnitrostátní schválení typu vozidla z důvodů týkajících se jeho mechanismu řízení, pokud tento mechanismus splňuje požadavky stanovené v příloze.
Článek 3
Změny nezbytné pro přizpůsobení požadavků přílohy technickému pokroku se přijímají postupem stanoveným v článku 13 směrnice Rady ze dne 6. února 1970 o schvalování typu motorových vozidel a jejich přípojných vozidel.
Článek 4
1. Členské státy uvedou v účinnost předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 18 měsíců od jejího oznámení a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy zajistí, aby bylo Komisi sděleno znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 5
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 13. července 1970,
kterou se počtvrté mění směrnice Rady ze dne 23. října 1962 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se barviv povolených pro použití v potravinách určených k lidské spotřebě
(70/358/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že podle čl.
11 odst.
2 směrnice Rady ze dne 23. října 1962 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se barviv povolených pro použití v potravinách určených k lidské spotřebě [1], naposledy pozměněné směrnicí Rady ze dne 20. prosince 1968 [2], byla Komise pověřena, aby po konzultaci s členskými státy stanovila metody analýzy nezbytné pro kontrolu dodržování kritérií pro čistotu, která musí barviva splňovat;
vzhledem k tomu, že by měl být Komisi svěřen úkol stanovit postupy odběru vzorků a metody kvalitativní a kvantitativní analýzy barviv v potravinách a na jejich povrchu;
vzhledem k tomu, že pro všechny případy, kdy Rada zmocňuje Komisi k zavedení pravidel týkajících se potravin, by měl být stanoven postup zajišťující úzkou spolupráci mezi členskými státy a Komisí v rámci Stálého výboru pro potraviny zřízeného rozhodnutím Rady ze dne 13. listopadu 1969 [3],
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice Rady ze dne 23. října 1962 se mění v souladu s články 2 a 3.
Článek 2
V článku 11 se odstavec 2 nahrazuje tímto:
"2. Postup stanovený v článku 11a se použije pro stanovení
- metod analýzy nezbytných pro kontrolu dodržování kritérií pro čistotu uvedených v příloze III této směrnice,
- postupu odběru vzorků a metod kvalitativní a kvantitativní analýzy barviv v potravinách a na jejich povrchu."
Článek 3
Vkládají se nové články, které znějí:
"Článek 11a
1. Má-li být zahájen postup podle tohoto článku, přednese věc Stálému výboru pro potraviny (dále jen "výbor") zřízenému rozhodnutím Rady ze dne 13. listopadu 1969 jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu, nebo na žádost zástupce členského státu.
2. Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata. Výbor zaujme stanovisko k návrhu ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci. Stanovisko se přijímá většinou dvanácti hlasů, přičemž hlasům členských států je přidělena váha stanovená v čl. 148 odst. 2 Smlouvy. Předseda nehlasuje.
3. a) Komise přijme zamýšlená opatření, jsou-li v souladu se stanoviskem výboru.
b) Pokud zamýšlená opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, předloží Komise Radě neprodleně návrh opatření, která mají být přijata.
Rada se usnese kvalifikovanou většinou.
c) Pokud se Rada neusnese do tří měsíců ode dne, kdy jí byl návrh předán, přijme navrhovaná opatření Komise.
Článek 11b
Článek 11a se použije po dobu osmnácti měsíců ode dne, kdy byla záležitost poprvé předložena výboru buď na základě čl. 11a odst. 1, nebo na základě jiného obdobného ustanovení."
Článek 4
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 20. července 1970 o zavedení metod odběru vzorků a analytických metod Společenství pro úřední kontrolu krmiv (70/373/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 43 a 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu,
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru,
vzhledem k tomu, že výroba krmiv, jejich uvádění na trh a použití mají v Evropském hospodářském společenství mimořádný význam;
vzhledem k tomu, že živočišná výroba v zemědělství do značné míry závisí na používání vhodných a jakostních krmiv;
vzhledem k tomu, že právní úprava krmiv představuje zásadní faktor růstu produktivity v zemědělství;
vzhledem k tomu, že při přijetí právních předpisů Společenství týkajících se jakosti a složení krmiv používaných v Evropském hospodářském společenství je nezbytné stanovit jednotné metody odběru vzorků a jednotné analytické metody pro účely úřední kontroly prováděné úřady členských států;
vzhledem k tomu, že i kontrola nad dodržováním dosud platných vnitrostátních norem musí být prováděna v celém Společenství podle stejných metod odběru vzorků a analytických metod;
vzhledem k tomu, že některé členské státy již používají úřední metody odběru vzorků a analytické metody, které se od sebe částečně odchylují, pokud jde o hlavní zásady; že tyto metody mají bezprostřední vliv na vytvoření a fungování společného trhu a musí být proto harmonizovány;
vzhledem k tomu, že stanovení těchto metod je výlučně prováděcím opatřením technické a vědecké povahy; že pro jejich vývoj, zlepšování a rozšiřování je zapotřebí rychlého postupu; že pro snadnější přijímání těchto opatření by měl být upraven postup zavádějící úzkou spolupráci mezi členskými státy a Komisí v rámci Stálého výboru pro krmiva,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Členské státy přijmou veškerá opatření nezbytná pro zajištění toho, aby úřední kontroly krmiv, zaměřené na dodržování podmínek stanovených na základě právních a správních předpisů o jakosti a složení krmiv, byly prováděny podle metod odběru vzorků a analytických metod Společenství stanovených ve směrnicích podle článku 2.
Článek 2
Metody uvedené v článku 1 se stanoví prostřednictvím směrnice postupem podle článku 3 s ohledem na současný stav vědeckotechnických znalostí a osvědčené metody.
Tyto směrnice stanoví přiměřenou lhůtu pro vtělení těchto metod do vnitrostátních právních předpisů.
Článek 3
1. Má-li být zahájen postup podle tohoto článku, přednese věc Stálému výboru pro krmiva, zřízenému rozhodnutím Rady ze dne 20. července 1970 [1] (dále jen "výbor") jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu, nebo na žádost zástupce některého členského státu.
2. Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k návrhu ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci.
Stanovisko se přijímá většinou dvanácti hlasů, přičemž hlasům členských států je přidělena váha podle čl. 148 odst.
3. a) Komise přijme zamýšlená opatření, jsou-li v souladu se stanoviskem výboru.
b) Pokud zamýšlená opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, předloží Komise Radě neprodleně návrh opatření, která mají být přijata.
Rada se usnese kvalifikovanou většinou.
c) Pokud se Rada neusnese do tří měsíců ode dne, kdy jí byl návrh předán, přijme navrhovaná opatření Komise.
Článek 4
Ustanovení článku 3 se použijí po dobu 18 měsíců ode dne, kdy je věc poprvé přednesena výboru buď na základě čl. 3 odst. 1 nebo na základě jiného podobného ustanovení.
Článek 5
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do jednoho roku od oznámení této směrnice.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 6
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 27. července 1970
o sbližování právních předpisů členských států týkajících se dveří motorových vozidel a jejich přípojných vozidel
(70/387/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu,
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru,
vzhledem k tomu, že technické požadavky, které musí motorová vozidla podle vnitrostátních právních předpisů splňovat, se vztahují mimo jiné na dveře těchto vozidel;
vzhledem k tomu, že se tyto požadavky v jednotlivých členských státech liší; že je proto nutné, aby všechny členské státy zavedly stejné požadavky vedle nebo namísto svých stávajících právních předpisů, zejména aby bylo možné použít u všech typů vozidel postup EHS schvalování typu, který je předmětem směrnice Rady ze dne 6. února 1970 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu motorových vozidel a jejich přípojných vozidel [1],
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Po účely této směrnice se „vozidlem“ rozumí každé motorové vozidlo určené k provozu na pozemních komunikacích, které má nejméně čtyři kola a maximální konstrukční rychlost vyšší než 25 km/h, a jeho přípojná vozidla, s výjimkou vozidel veřejné dopravy, kolejových vozidel, zemědělských traktorů a strojů a strojů pro veřejné práce.
Článek 2
Členské státy nesmějí odmítnout udělit EHS schválení typu nebo vnitrostátní schválení typu pro určité vozidlo z důvodů týkajících se jeho dveří, pokud tyto dveře splňují požadavky stanovené v přílohách.
Článek 3
Změny nezbytné pro přizpůsobení požadavků příloh technickému pokroku se přijímají postupem sstanoveným v článku 13 směrnice Rady ze dne 6. února 1970 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu motorových vozidel a jejich přípojných vozidel.
Článek 4
1. Členské státy uvedou v účinnost předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 18 měsíců od jejího oznámení a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy zajistí, aby bylo Komisi sděleno znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 5
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 27. července 1970
o sbližování právních předpisů členských států týkajících se zvukových výstražných zařízení motorových vozidel
(70/388/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu,
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru,
vzhledem k tomu, že technické požadavky, které musí motorová vozidla podle vnitrostátních právních předpisů splňovat, se mimo jiné vztahují na jejich zvuková výstražná zařízení;
vzhledem k tomu, že se tyto požadavky v jednotlivých členských státech liší; že je proto nutné, aby všechny členské státy zavedly stejné požadavky vedle nebo namísto svých stávajících právních předpisů, zejména aby bylo možné použít u všech typů vozidel postup EHS schvalování typu, který je předmětem směrnice Rady ze dne 6. února 1970 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu motorových vozidel a jejich přípojných vozidel [1];
vzhledem k tomu, že pravidla pro zvuková výstražná zařízení by měla zahrnovat požadavky týkající se nejen montáže těchto zařízení na vozidlo, ale i konstrukce těchto zařízení;
vzhledem k tomu, že harmonizovaný postup schvalování typu zvukových výstražných zařízení umožní každému členskému státu ověřovat plnění společných požadavků na konstrukci a zkoušení a informovat o výsledku ostatní členské státy zasláním kopie certifikátu schválení typu konstrukční části vystaveného pro každý typ zvukového výstražného zařízení; že umístění značky EHS schválení typu na všechna zařízení, která byla vyrobena ve shodě se schváleným typem, vyloučí nutnost technického ověření těchto zařízení v ostatních členských státech,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Každý členský stát udělí schválení typu pro každý typ zvukového výstražného zařízení, který splňuje požadavky na konstrukci a zkoušení stanovené v bodě 1 přílohy I.
2. Členský stát, který uděluje schválení typu, přijme podle potřeby a popřípadě ve spolupráci s příslušnými orgány ostatních členských států nezbytná opatření k ověření, že vyráběná zařízení jsou shodná se schváleným typem.
Toto ověření se omezí na namátkovou kontrolu.
Článek 2
Pro každý typ zvukového výstražného zařízení, který schválí podle článku 1, přidělí členské státy výrobci nebo jeho pověřenému zástupci značku EHS schválení typu podle vzoru uvedeného v bodě 1.4 přílohy I.
Členské státy přijmou veškerá vhodná opatření, aby zabránily užívání značek, které by mohly vést k záměně zvukových výstražných zařízení, jejichž typ byl schválen podle článku 1, s jinými zařízeními.
Článek 3
1. Členské státy nesmějí zakázat uvedení zvukových výstražných zařízení na trh z důvodů týkajících se jejich konstrukce nebo funkčního principu, pokud jsou opatřena značkou EHS schválení typu.
2. Toto ustanovení však nebrání členskému státu, aby taková opatření přijal proti zvukovým výstražným zařízením, která jsou opatřena značkou EHS schválení typu, jestliže soustavně nevykazují shodu se schváleným typem.
O přijatých opatřeních dotyčný členský stát neprodleně uvědomí ostatní členské státy a Komisi a uvede důvody svého rozhodnutí.
Rovněž se použije článek 5.
Neshodnost se schváleným typem ve smyslu prvního pododstavce nastane, pokud nejsou dodrženy horní nebo dolní mezní hladiny stanovené v bodě 1.2.1.6 přílohy I.
Článek 4
Příslušný orgán každého členského státu zašle do jednoho měsíce příslušným orgánům ostatních členských států kopie certifikátu schválení typu pro každý typ zvukového výstražného zařízení, pro který schválení typu udělil nebo udělit odmítl.
Článek 5
1. Pokud členský stát, který udělil EHS schválení typu, zjistí, že se více zvukových výstražných zařízení opatřených touž značkou schválení typu neshoduje s typem, který byl schválen, přijme nezbytná opatření, aby byla znovu zajištěna shodnost vyráběných zařízení se schváleným typem.
O přijatých opatřeních, která mohou vést až k odejmutí EHS schválení typu, uvědomí příslušný orgán dotyčného státu příslušné orgány ostatních členských států.
Stejná opatření tento orgán přijme, jestliže je o takové neshodnosti informován příslušnými orgány jiného členského státu.
2. Příslušné orgány členských států se do jednoho měsíce vzájemně informují o každém odejmutí EHS schválení typu s uvedením důvodů.
3. Pokud členský stát, který udělil EHS schválení typu, popírá závadu ve shodnosti, o které byl uvědoměn, usilují dotyčné členské státy o urovnání sporu.
Průběžně o tom informují Komisi.
V případě potřeby uskuteční Komise vhodná jednání s cílem dosáhnout urovnání sporu.
Článek 6
Veškerá rozhodnutí o odmítnutí nebo odejmutí schválení typu pro typ zvukového výstražného zařízení nebo o zákazu jeho uvedení na trh nebo jeho užívání, učiněná na základě předpisů přijatých k provedení této směrnice, musí být podrobně odůvodněna.
Rozhodnutí se oznamuje dotčené osobě s uvedením možnosti podat opravné prostředky, která jsou jí podle platných právních předpisů členských států k dispozici, a o lhůtách pro jejich podání.
Článek 7
Členské státy nesmějí odmítnout udělit EHS schválení typu vozidla nebo vnitrostátní schválení typu vozidla z důvodů týkajících se jeho zvukového výstražného zařízení, jestliže je toto zařízení opatřeno značkou EHS schválení typu a jestliže je namontováno v souladu s požadavky bodu 2 přílohy I.
Článek 8
Pro účely této směrnice se "vozidlem" rozumí každé motorové vozidlo určené k provozu na pozemních komunikacích, s karoserií nebo bez karoserie, které má nejméně čtyři kola a maximální konstrukční rychlost vyšší než 25 km/h, s výjimkou kolejových vozidel, zemědělských traktorů a strojů a strojů pro veřejné práce.
Článek 9
Změny nutné pro přizpůsobení požadavků příloh I a II technickému pokroku se přijímají postupem stanoveným v článku 13 směrnice Rady ze dne 6. února 1970 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu motorových vozidel a jejich přípojných vozidel.
Článek 10
1. Členské státy uvedou v účinnost předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 18 měsíců od jejího oznámení a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy zajistí, aby bylo Komisi sděleno znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 11
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 23. listopadu 1970 o doplňkových látkách v krmivech (70/524/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 43 a 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Shromáždění [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru,
vzhledem k tomu, že živočišná výroba zaujímá velice významné místo v zemědělství Evropského hospodářského společenství a že uspokojivé výsledky závisejí do značné míry na používání vhodných a jakostních krmiv;
vzhledem k tomu, že právní úprava krmiv představuje zásadní faktor růstu produktivity v zemědělství;
vzhledem k tomu, že výživa zvířat je čím dál tím větší měrou vázána na používání doplňkových látek;
vzhledem k tomu, že přestože členské státy již přijaly právní a správní předpisy o doplňkových látkách v krmivech, liší se v základních zásadách; že z toho důvodu mají přímý vliv na zavedení a fungování společného trhu a že je proto vhodné přistoupit k jejich harmonizaci;
vzhledem k tomu, že za doplňkové látky se všeobecně vzato považují látky, které mají příznivý účinek na krmiva, do nichž jsou přidávány, jakož i na živočišnou výrobu; že je vhodné v tomto ohledu připustit jako doplňkové látky antibiotika, která, pokud jsou použita v malých dávkách, mají výživářsko-fyziologické účinky, zatímco ve velkých dávkách působí jako léčivé přípravky;
vzhledem k tomu, že je třeba vyloučit používání těchto látek v krmivech, pokud hlavním cílem jejich použití je stanovení diagnózy, léčení nebo prevence chorob; že je přesto vhodné povolit tyto látky, pokud mají pouze zlepšit krmiva tím, že zabrání nedostatkům ve výživě;
vzhledem k tomu, že na druhé straně určité čistě léčebné látky, jako jsou kokcidiostatika, musejí být na prvém místě považovány z hlediska krmiv za doplňkové látky s tím, že většina členských států je doposud užívala v rámci hromadné profylaxe zejména v chovu drůbeže; že budou však předmětem nového přezkoumání, bude-li vypracována směrnice pro medikovaná krmiva;
vzhledem k tomu, že hlavní zásadou tohoto předpisu musí být, že pouze doplňkové látky vyjmenované v této směrnici a pouze za podmínek, které jsou v ní stanoveny, mohou být obsaženy v krmivech a s výhradou předpokládaných výjimek nemohou být v rámci krmiv používány jiným způsobem;
vzhledem k tomu, že je vhodné se při schválení doplňkových látek ujistit, zda mají příznivý vliv na vlastnosti krmiv, do nichž jsou přidány a na živočišnou výrobu; že nesmějí mít nepříznivý dopad na zdraví zvířat a lidí a škodit spotřebiteli živočišných produktů; že je vhodné prověřit, zda nemají být v současnosti určeny s výhradou stanovených výjimek k léčbě nebo prevenci chorob anebo ještě vyhrazeny ze závažných důvodů k lékařskému nebo veterinárnímu použití;
vzhledem k tomu, že je nutné z důvodu zvláštní situace v některých členských státech, a především z důvodů jejich odlišných systémů výživy, umožnit v některých případech odchýlení se od výše zmíněných zásad, ovšem měrou, která bude přijatelná pro zdraví zvířat a lidí;
vzhledem k tomu, že je rovněž vhodné ponechat členským státům možnost pozastavit používání některých doplňkových látek nebo snížit maximální limity použití, pokud je zdraví zvířat nebo lidí ohroženo, aniž by ovšem členské státy mohly této možnosti zneužívat k bránění volnému pohybu různých produktů;
vzhledem k tomu, že je potřebné stanovit speciální označení krmiv obsahujících doplňkové látky, aby byl uživatel informován o druhu doplňkových látek a chráněn před podvody; že toto ustanovení má na mysli obzvláště doplňková krmiva obsahující koncentráty určitých doplňkových látek;
vzhledem k tomu, že předpisy Společenství by se neměly vztahovat na krmiva určená na vývoz do třetích zemí, protože tyto země většinou mají odlišné právní předpisy;
vzhledem k tomu, že s cílem zajistit dodržování podmínek při uvádění doplňkových látek na trh musejí členské státy počítat s prováděním náležitých kontrol;
vzhledem k tomu, že krmiva, která odpovídají těmto podmínkám, nesmějí při uvádění na trh podléhat jiným omezením než těm, která jsou uvedena v této směrnici;
vzhledem k tomu, že je vhodné zvolit postup zavádějící úzkou spolupráci mezi členskými státy a Komisí v rámci Stálého výboru pro krmiva, aby se usnadnilo provádění této směrnice,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Tato směrnice se vztahuje na doplňkové látky v krmivech.
Článek 2
Pro účely této směrnice se: a) "doplňkovými látkami" rozumějí látky, které jsou přidávány do krmiv, a které jsou schopné ovlivnit jejich vlastnosti nebo živočišnou produkci;
b) "krmivy" rozumějí organické nebo anorganické látky používané samostatně nebo ve směsích, obsahující doplňkové látky nebo bez nich, určené ke krmení a podávané orální cestou;
c) "denní krmnou dávkou" rozumí celkové množství krmiv přepočtené na vlhkost 12 %, nutné v průměru denně pro zvíře určitého druhu, stáří a užitkovosti k uspokojení všech jeho potřeb;
d) "kompletními krmivy" rozumějí směsi krmiv, které svým složením pokrývají denní krmnou dávku;
e) "doplňkovými krmivy" rozumějí směsi krmiv s vysokým obsahem určitých živin, které z důvodů svého složení zajišťují denní krmnou dávku pouze pokud jsou použita s jinými krmivy;
f) "premixy" rozumí koncentráty doplňkových látek určené k průmyslové výrobě krmných směsí.
Článek 3
1. Členské státy stanoví, že pokud jde o krmiva, smějí v nich být obsaženy pouze doplňkové látky vyjmenované v příloze I, a to pouze za podmínek v ní vymezených.
Tyto doplňkové látky nesmějí být v rámci zajištění výživy zvířat používány jiným způsobem.
2. Maximální a minimální obsahy uvedené v příloze I se vztahují na kompletní krmiva.
3. Smíchávání doplňkových látek uvedených v této směrnici je přípustné v krmivech pouze v případě, existuje-li fyzikálněchemická snášenlivost mezi složkami směsi s ohledem na předpokládané účinky.
4. Antibiotikum (příloha I část A a příloha II část A) smí být smícháno pouze s jedním jiným antibiotikem, s výjimkou případů, kdy se jedná o směs již uvedenou v těchto přílohách.
Složky nesmějí patřit do stejné chemické skupiny.
Maximální povolený obsah každé složky musí být stanoven podle této směrnice a snížen na poměrnou část podle svého procentního vyjádření ve směsi.
5. Kokcidiostatika a ostatní léčivé látky (příloha 1 část D a příloha II část B) nesmí být vzájemně smíchány, pokud se nejedná o směsi již uvedené v těchto přílohách.
6. Členské státy mohou stanovit pro výzkumné a vědecké účely odchylky od ustanovení odstavců 1, 3, 4 a 5 za podmínky, že bude prováděna dostatečná úřední kontrola.
7. Odchylně od odstavce 1 mohou členské státy po dobu pěti let ode dne oznámení této směrnice zvýšit na svém území povolený maximální obsah antibiotik (příloha I část A), s výjimkou látek E 709, E 711 a E 712, a to následně: A. Oleandomycin až do 25 ppm v kompletním krmivu: a) u drůbeže s výjimkou kachen a hus od vylíhnutí až do konce čtvrtého týdne;
b) u prasat od narození až do konce osmého týdne;
B. Všechna ostatní antibiotika až do 50 ppm v kompletním krmivu:
a) u drůbeže s výjimkou kachen a hus od vylíhnutí až do konce čtvrtého týdne;
c) u prasat od narození až do konce osmého týdne;
d) u kožešinových zvířat.
Článek 4
1. Odchylně od čl. 3 odst. 1 mohou členské státy povolit na svém území: a) po dobu pěti let ode dne oznámení této směrnice používání látek patřících do jiných skupin než těch, které jsou uvedeny v příloze I za podmínky, že pokusy prokázaly, že splňují požadavky uvedené v čl. 6 odst. 2 pod bodem A. Tato výjimka se nevztahuje na látky s hormonálním nebo antihormonálním účinkem;
b) po dobu pěti let ode dne oznámení této směrnice používání látek vyjmenovaných v příloze II za podmínky, že pokusy prokázaly, že splňují požadavky uvedené v čl. 6 odst. 2 pod bodem A;
c) používání močoviny u dospělých přežvýkavců za podmínky, že pokusy prokázaly, že jsou splněny požadavky uvedené v čl. 6 odst. 2 pod bodem A;
d) používání molybdenu až do dávky 2,5 ppm v kompletním krmivu;
e) používání selenu až do dávky 0,5 ppm v kompletním krmivu;
f) používání sacharinu.
2. Členské státy uvědomí ve lhůtě dvou měsíců ostatní členské státy a Komisi o všech opatřeních přijatých podle odstavce 1 a poskytnou důkazy, podle kterých se jim povolení jeví jako oprávněné.
Článek 5
4 odst. 1 písm. a) Komise prověří s ohledem na článek 6, zda doplňková látka může být zapsána do přílohy I nebo zda povolení musí být odloženo.
Komise vypracuje vhodné návrhy Radě, která rozhodne podle článku 6.
Článek 6
1. Rada na návrh Komise a s ohledem na vědeckotechnické poznatky - stanoví kritéria čistoty pro doplňkové látky uvedené v této směrnici,
- rozhodne o změnách, které mají být provedeny v příloze I.
2. Při změně přílohy I Rada uplatní následující zásady: A. Látka bude zapsána do přílohy I jen tehdy, pokud:
a) po přidání do krmiv má příznivý vliv na vlastnosti krmiva nebo na živočišnou produkci; b) v povoleném obsahu v krmivech neohrožuje zdraví zvířat a lidí a neškodí spotřebiteli tím, že mění vlastnosti živočišných produktů;
c) je její druh a obsah v krmivech kontrolovatelný;
d) je vzhledem k povolenému obsahu v krmivech vyloučena léčba nebo prevence chorob zvířat; tato podmínka se nevztahuje na druh látek uvedený v příloze I části D;
e) ze závažných důvodů týkajících se zdraví zvířat a lidí nemusí být její použití vyhrazeno pro lékařské nebo veterinární účely.
B. Látka bude vyškrtnuta z přílohy I, pokud již nesplňuje některou z podmínek uvedených v bodě A.
Článek 7
1. V případě, že by používání některé z doplňkových látek, které jsou uvedeny v příloze I, v krmivech nebo její maximální stanovený obsah mohly ohrozit zdraví zvířat nebo lidí, může členský stát po dobu maximálně čtyř měsíců pozastavit povolení užívat tuto doplňkovou látku nebo snížit její maximální stanovený obsah.
Uvědomí o tom neprodleně Komisi, která konzultuje členské státy v rámci Stálého výboru pro krmiva zřízeného na základě rozhodnutí Rady ze dne 20. července 1970 [2].
2. Rada na návrh Komise neprodleně jednomyslně rozhodne, zda má být příloha I změněna, a případně přijme formou směrnice nezbytné změny.
V případě potřeby může Rada na návrh Komise kvalifikovanou většinou prodloužit maximálně o rok dobu stanovenou v odstavci 1.
Článek 8
Členské státy stanoví, že v doplňkových krmivech nesmějí být po jejich předepsaném zředění vyšší obsahy doplňkových látek, uvedených v této směrnici, než jsou limity stanovené pro kompletní krmiva.
Článek 9
1. Členské státy stanoví, že obsahy antibiotik (příloha I část A), antioxidantů (příloha I část B), kokcidiostatik a ostatních léčebných látek (příloha I část D), vitaminů D (příloha I část H č.1) a stopových prvků (příloha I část 1) v doplňkových krmivech a premixech smějí přesáhnout maximální limity stanovené pro kompletní krmiva pouze v těchto případech: a) u produktů dodávaných výrobcům krmných směsí nebo jejich dodavatelům;
b) u doplňkových krmiv, která byla členským státem povolena pro všechny uživatele za podmínky, že obsah antibiotik, vitaminů D anebo stopových prvků v nich nepřekročí pětinásobek maximálního stanoveného limitu;
c) u doplňkových krmiv určených pro určité druhy zvířat, která mohou být povolena členským státem pro všechny uživatele z důvodu zvláštního krmného systému za podmínky, že jejich obsah nepřekračuje: - u antibiotik 1000 ppm,
- u antioxidantů, kokcidiostatik a jiných léčebných látek pětinásobek maximálního stanoveného obsahu,
- u vitaminů D 200000 U.I./kg.
Toto ustanovení se nepoužije, jde-li o povolení ve smyslu písm. b).
Povolení podle odst. 1 písm. b) a c) může být vydáno pouze tehdy, pokud krmivo má jednu nebo několik vlastností charakteristických pro složení (například obsah proteinu nebo minerálních látek), které zaručují, že překročení obsahů doplňkových látek stanovených pro kompletní krmiva anebo podávání krmiva jinému druhu zvířat, než pro které je určeno, je prakticky vyloučeno.
Povolení těchto krmiv je předmětem předchozí porady členských států a Komise v rámci Stálého výboru pro krmiva.
Článek 10
1. Členské státy stanoví, že krmiva, do nichž byla přidána některá z látek jmenovaných dále, mohou být uvedena na trh, pouze pokud jsou tyto látky vyznačeny na obalech, buď přímo, nebo na etiketě s uvedením následujících podrobných údajů: a) antibiotika: druh, obsah a poslední den záruky obsahu;
b) látky, které působí jako antioxidanty: druh;
c) kokcidiostatika a další léčebné látky (příloha I část D): druh, obsah a podmínky pro použití, jak jsou předepsány v příloze;
d) barviva včetně pigmentů uvedená v příloze I část F č. 2: druh;
e) vitaminy A, D a E: druh, obsah a poslední den záruky obsahu;
f) měď: obsah vyjádřený jako Cu, pokud přesahuje 50 ppm;
g) doplňkové látky povolené podle čl. 4 odst. 1 písm. a): druh a obsah.
Označení těchto látek se vyjadřuje běžnou terminologií.
2. V případě volně loženého zboží mohou být podrobné údaje uvedené v odstavci 1 obsaženy v dokumentu přiloženém ke zboží.
3. Výskyt stopových prvků a jiných vitaminů než vitaminu A, D a E, provitaminů a obdobných aktivních látek může být uveden, pokud se dá obsah těchto látek stanovit na základě úředních metod analýzy.
V takovém případě musejí být uvedeny následující údaje: a) u stopových prvků: druh a obsah;
b) u ostatních látek: druh, obsah a poslední den záruky tohoto obsahu.
4. Každé jiné označení doplňkových látek než to, které je uvedeno v této směrnici, je zakázáno.
Článek 11
1. Členské státy stanoví, že doplňková krmiva, která obsahují doplňkové látky, přesahující maximální obsahy stanovené pro kompletní krmiva mohou být uvedena na trh, pouze pokud je na obale:
a) označení: "doplňková krmiva" s uvedením druhu krmiva;
b) uveden návod k používání a dále následující upozornění:
"Toto krmivo může být použito pouze pro …. (druh a věková kategorie zvířete) ….. nanejvýše však v množství …. gramů na kilogram denní krmné dávky."
Tyto údaje musejí být v souladu s ustanoveními přílohy I. Toto ustanovení se nevztahuje na produkty dodávané výrobcům krmných směsí nebo jejich dodavatelům.
2. Deklarace uvedená v odstavci 1 pod písmenem b) musí být formulována tak, aby při předepsaném používání dávka doplňkových látek nepřekročila maximální obsahy stanovené pro kompletní krmiva.
Článek 12
Pro uvedení na trh v rámci členských států musí být údaje stanovené v článcích 10 a 11 uváděny alespoň v jednom úředním jazyce země určení.
Článek 13
Členské státy zajistí, aby krmiva, která jsou v souladu s ustanoveními této směrnice, podléhala, pokud jde o to, zda obsahují nebo neobsahují doplňkové látky, a pokud jde o jejich označení, pouze těm omezením při jejich uvádění na trh, která jsou stanovena v této směrnici.
Článek 14
Členské státy zajistí, aby živočišné produkty nepodléhaly při uvádění na trh žádnému omezení, které by bylo vyvoláno použitím této směrnice.
Článek 15
Členské státy přijmou veškerá nezbytná opatření, která zajistí, aby během uvádění na trh byla prováděna úřední kontrola krmiv alespoň odběrem vzorků k ověření dodržování podmínek stanovených touto směrnicí.
Článek 16
Tato směrnice se nevztahuje na krmiva, u nichž přinejmenším jeden z údajů svědčí o tom, že jsou určena na vývoz do třetích zemí.
Článek 17
Ve lhůtě dvou let ode dne oznámení této směrnice uvedou členské státy v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 18
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 23. března 1970, kterým se členské státy opravňují k přijetí opatření odchylujících se od určitých požadavků norem jakosti týkajících se vývozu květinových cibulí a hlíz do třetích zemí
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 234/68 ze dne 27. února 1968 o zřízení společné organizace trhu s živými rostlinami a květinářskými produkty [1],
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 315/68 ze dne 12. března 1968, kterým se stanoví normy jakosti pro květinové cibule a hlízy [2], pozměněné nařízením (EHS) č. 448/69 [3], a zejména na čl. 2 odst. 2 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že podle čl. 2 odst.
2 nařízení (EHS) č. 315/68 mohou být členské státy oprávněny k přijetí opatření odchylných od určitých kritérií norem jakosti, která mají umožnit vývozcům splnění obchodních požadavků určitých třetích zemí;
vzhledem k tomu, že normy jakosti stanovené nařízením (EHS) č. 315/68 neumožňují v některých případech vyhovět obchodním požadavkům třetích zemí; že v případech, kdy jsou tyto obchodní požadavky pevné a neměnné, by členské státy měly být oprávněny vyhovět těmto požadavkům bez časového omezení;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro živé rostliny a květinářské produkty,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Členské státy jsou oprávněny k přijetí opatření odchylných od norem jakosti platných pro vývoz následujících cibulí a hlíz do třetích zemí:
Freesia Ragioneri,
Freesia Refracta Alba,
Freesia Buttercup,
Gladioli, velkokvěté,
Gladioli primulinus,
Gladioli Heraut,
Gladioli Papillon,
Iris "Wedgwood",
Iris reticulata,
Tulipa,
Tulipa "Cordell Hull",
Tulipa "American Flag",
Tulipa "Montgomery".
2. Odchylná opatření uvedená v odstavci 1 mohou být přijata pouze pro velikostní třídy a v souladu s podmínkami a v rámci omezení stanovených v příloze.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. června 1970.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
ze dne 23. března 1970, kterým se mění nařízení (EHS) č. 315/68, pokud jde o velikost anemone coronaria
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 234/68 ze dne 27. února 1968 o zřízení společné organizace trhu s živými rostlinami a květinářskými produkty [1], a zejména na článek 4 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že pokusy výzkumné stanice ukázaly, že současné pěstitelské postupy umožňují získat anemone coronaria dobré jakosti z hlíz menší velikosti, než je společnými normami jakosti stanovená velikost; že by tyto normy měly být proto přizpůsobeny;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro živé rostliny a květinářské produkty,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V příloze nařízení (EHS) č. 315/68 naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 448/69 [2] se v tabulce uvedené v části III text o "anemone coronaria" nahrazuje textem v příloze tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 1107/70 ze dne 4. června 1970 o poskytování podpor dopravě po železnici, silnici a vnitrozemských vodních cestách
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 75, 77 a 94 této smlouvy,
s ohledem na rozhodnutí Rady ze dne 13. května 1965 o harmonizaci některých ustanovení o hospodářské soutěži v dopravě po železnici, silnici a vnitrozemských vodních cestách [1], a zejména na článek 9 uvedeného rozhodnutí,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že odstranění rozdílů, které mohou narušovat podmínky hospodářské soutěže na dopravním trhu, je základním cílem společné dopravní politiky;
vzhledem k tomu, že je proto vhodné stanovit určitá pravidla poskytování podpor dopravě po železnici, silnici a vnitrozemských vodních cestách, pokud se tyto podpory vztahují výhradně na činnosti v tomto odvětví;
vzhledem k tomu, že článek 77 stanoví, že podpory jsou slučitelné se Smlouvou, jestliže odpovídají potřebě koordinovat dopravu nebo představují náhradu za určitá plnění související s pojmem veřejné služby;
vzhledem k tomu, že nařízení Rady (EHS) č.
1192/69 a (EHS) č. 1191/69 ze dne 26. června 1969 [4] stanoví společná pravidla a postupy pro vyrovnávací platby plynoucí z normalizace účtů železničních podniků a pro vyrovnání nákladů vyplývajících ze závazků veřejné služby v dopravě po železnici, silnici a vnitrozemských vodních cestách;
vzhledem k tomu, že je proto nutné upřesnit případy a okolnosti, za nichž mohou členské státy přijmout koordinační opatření nebo uložit plnění související s pojmem veřejné služby, což zahrnuje poskytování podpor podle článku 77 Smlouvy, na které se nevztahuje uvedené nařízení;
vzhledem k tomu, že podle článku 8 rozhodnutí Rady ze dne 13. května 1965 mají platby států a veřejnoprávních subjektů železničním podnikům podléhat právní úpravě Společenství; že platby, které byly učiněny z toho důvodu, že dosud nebyla provedena harmonizace podle článku 8, by měly být vyňaty z oblasti působnosti tohoto nařízení stanoví možnost členských států přijmout koordinační opatření nebo uložit plnění související s pojmem veřejné služby, která zahrnují poskytování podpor podle článku 77 Smlouvy;
vzhledem k tomu, že s ohledem na zvláštní povahu těchto plateb se na základě článku 94 Smlouvy zdá přiměřené stanovit pro ně zvláštní postup informování Komise;
vzhledem k tomu, že je žádoucí, aby se určitá ustanovení tohoto nařízení nevztahovala na opatření přijatá kterýmkoli členským státem při provádění režimu podpor, ke kterému se již Komise na základě článků 77, 92 a 93 Smlouvy vyslovila;
vzhledem k tomu, že z toho důvodu, aby se Komisi usnadnilo zkoumání podpor poskytovaných dopravě, je žádoucí zřídit při ní poradní výbor složený z odborníků jmenovaných členskými státy,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Toto nařízení se vztahuje na podpory poskytované dopravě po železnici, silnici a vnitrozemských vodních cestách, pokud se vztahují výhradně na činnosti v tomto odvětví.
Článek 2
Na podpory dopravě po železnici, silnici a vnitrozemských vodních cestách se použijí články 92 až 94 Smlouvy.
Článek 3
Aniž je dotčeno nařízení Rady (EHS) č. 1192/69 ze dne 26. června 1969 o společných pravidlech pro normalizaci účtů železničních podniků a nařízení Rady (EHS) č. 1191/69 ze dne 26. června 1969 o postupu členských států ohledně závazků vyplývajících z pojmu veřejné služby v dopravě po železnici, silnici a vnitrozemských vodních cestách, členské státy ani nepřijmou koordinační opatření, ani neuloží plnění související s pojmem veřejné služby zahrnující poskytnutí podpor podle článku 77 Smlouvy, kromě těchto případů a okolností: 1. Pokud jde o koordinaci dopravy: a) nevztahují-li se na podpory poskytnuté železničním podnikům nařízení (EHS) č. 1192/69, jsou zamýšleny jako vyrovnání dodatečných nákladů nesených oproti ostatním dopravním podnikům, a spadají-li do některé kategorie normalizace podle uvedeného nařízení;
b) do vstupu v platnost společné právní úpravy o rozdělení nákladů infrastruktury, jsou-li podpory poskytovány podnikům, které musí nést náklady infrastruktury, kterou využívají, zatímco jiné podniky tyto náklady nenesou; při stanovení výše těchto podpor se berou v úvahu náklady infrastruktury, které konkurenční druhy dopravy nemusí nést;
c) kde je účelem podpora - výzkumu dopravních systémů a technologií, které jsou pro společnost všeobecně hospodárnější, nebo
- rozvoje dopravních systémů a technologií, které jsou pro společnost všeobecně hospodárnější.
Tyto podpory jsou omezeny na etapu výzkumu a vývoje a nesmějí pokrývat obchodní využití těchto dopravních systémů a technologií;
d) do vstupu v platnost právní úpravy Společenství o přístupu k dopravnímu trhu, jsou-li podpory poskytovány jako výjimečné a dočasné opatření, které je součástí plánu reorganizace za účelem odstranění přebytku kapacity způsobujícího vážné strukturální obtíže, a tím přispívá k účelnějšímu uspokojení potřeb dopravního trhu.
2. Pokud jde o náhrady za plnění související s pojmem veřejné služby:
do vstupu v platnost odpovídající právní úpravy Společenství, jsou-li platby podnikům železniční, silniční nebo vnitrozemské vodní dopravy uskutečňovány jako vyrovnávací platby za závazky veřejné služby uložené státem nebo veřejnoprávními subjekty a zahrnují-li: - tarifní závazky neuvedené v čl. 2 odst. 5 nařízení (EHS) 1191/69 nebo
- dopravní podniky nebo činnosti, na které se toto nařízení nevztahuje.
3. Aniž je dotčen čl. 75 odst. 3 Smlouvy, může Rada na návrh Komise kvalifikovanou většinou změnit seznam v odstavcích 1 a 2 tohoto článku.
Článek 4
Do vstupu v platnost právní úpravy Společenství přijaté na základě článku 8 rozhodnutí Rady ze dne 13. května 1965 a aniž jsou dotčena nařízení (EHS) č. 1191/69 a nařízení (EHS) č. 1192/69, se článek 3 nepoužije na platby států a veřejnoprávních subjektů železničním podnikům uskutečněné z důvodu nedosažení harmonizace pravidel upravujících finanční vztahy mezi železničními podniky a státem, jak je stanoveno v uvedeném článku 8, jejichž cílem je zajistit finanční samostatnost těchto podniků.
Článek 5
1. Při informování Komise v souladu s čl. 93 odst. 3 Smlouvy o všech plánech poskytnout nebo změnit podpory sdělí členské státy předem Komisi veškeré informace potřebné ke zjištění souladu těchto podpor s požadavky tohoto nařízení.
2. Na podpory podle článku 4 se nepoužije postup stanovený v čl. 93 odst. 3 Smlouvy; musí být sděleny Komisi ve formě odhadu na začátku každého roku a následně ve formě zprávy po ukončení rozpočtového roku.
Článek 6
Při Komisi se zřizuje poradní výbor, jehož úkolem je být Komisi nápomocen při posuzování podpor poskytovaných dopravě po železnici, silnici a vnitrozemských vodních cestách.
Skládá se ze zástupců členských států a předsedá mu zástupce Komise.
Svolává se spolu s uvedením programu jednání nejpozději 10 dní před schůzí; v naléhavých případech lze tuto lhůtu zkrátit.
Na činnost výboru se vztahuje článek 83 Smlouvy.
Výbor může zkoumat veškeré otázky týkající se uplatňování tohoto nařízení a jiných přepisů o režimu poskytování podpor v odvětví dopravy a vydávat k nim stanoviska.
Výboru je informován o druhu a výši podpor poskytovaných dopravním podnikům a obecně o všech užitečných údajích o nich, jakmile je o daných podporách uvědomena Komise v souladu s tímto nařízením.
Článek 7
Článek 3 se nevztahuje na opatření přijatá členskými státy při provádění režimu podpory, k němuž se již Komise podle článků 77, 92 a 93 Smlouvy vyslovila.
Článek 8
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. ledna 1971.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Rady (EHS) č. 1108/70 ze dne 4. června 1970 o zavedení účetního systému pro výdaje na infrastrukturu železniční, silniční a vnitrozemské vodní dopravy
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 75 této smlouvy,
s ohledem na rozhodnutí Rady ze dne 22. června 1964 o provedení zjišťování o nákladech na infrastrukturu železniční, silniční a vnitrozemské vodní dopravy [1], a zejména na článek 7 uvedeného rozhodnutí,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že pro zavedení systému poplatků za využívání dopravní infrastruktury v rámci společné dopravní politiky je mimo jiné důležité znát výdaje na infrastrukturu; že tuto znalost lze nejlépe získat zavedením stálého účetního systému, který pro každý obor dopravy zahrnuje jednotné způsoby účtování ve všech členských státech;
vzhledem k tomu, že by účetní systém pro výdaje na infrastrukturu měl pokrývat veškerou veřejnou infrastrukturu železniční, silniční a vnitrozemské vodní dopravy; že však určité infrastruktury druhořadého významu a určité vnitrozemské vodní cesty námořního charakteru lze bez obtíží vyloučit;
vzhledem k tomu, že je žádoucí umožnit členským státům, aby stanovily podrobné postupy pro vedení účtů nákladů na infrastrukturu tak, aby mohlo být přihlédnuto ke zvláštnostem jednotlivých případů a praktickým možnostem;
vzhledem k tomu, že pro zavedení systému poplatků za využívání infrastruktury je rovněž nezbytné znát údaje o využívání infrastruktury a že je žádoucí stanovit seznam těchto údajů;
vzhledem k tomu, že členské státy by měly pravidelně sdělovat Komisi účetní výsledky výdajů na infrastrukturu a Komise by je měla předkládat Radě v roční souhrnné zprávě;
vzhledem k tomu, že pro zajištění co nejjednotnějšího uplatňování tohoto nařízení je žádoucí, aby Komise za pomoci výboru vládních expertů koordinovala všechny činnosti související s tímto nařízením;
vzhledem k tomu, že je žádoucí stanovit postup, aby bylo možné způsoby účtování, seznam infrastruktury i seznam údajů o využívání infrastruktury průběžně přizpůsobovat získaným zkušenostem a rozvoji společné dopravní politiky;
vzhledem k tomu, že by měly být stanoveny určité odchylky od obecných pravidel, aby mohly být zohledněny potíže, s nimiž se setkají některé členské státy v prvních letech uplatňování tohoto nařízení,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Od 1. ledna 1971 se za podmínek uvedených v tomto nařízení zavádí jednotný a stálý účetní systém pro výdaje na infrastrukturu železniční, silniční a vnitrozemské vodní dopravy.
Článek 2
1. Do účetního systému se zanášejí jednak specifické výdaje vztahující se na dopravní funkci infrastruktury, jednak část společných výdajů s touto funkcí a ostatními funkcemi, které souvisejí s dopravní funkcí.
2. Bez ohledu na účetní pravidla platná v členských státech se za jeden rok zaznamenávají výdaje, které byly v průběhu tohoto roku učiněny v souvislosti s výstavbou, provozem a správou infrastruktury.
Tyto výdaje nezahrnují jistinu ani úroky z úvěrů sjednaných za účelem financování výdajů na infrastrukturu.
Článek 3
Výdaje na infrastrukturu se účtují pro všechny veřejné železniční tratě, silnice a vnitrozemské vodní cesty, s výjimkou: a) železničních tratí, které nejsou napojeny na hlavní síť jednotlivých členských států;
b) silnic, které nejsou určeny pro motorovou dopravu, tj. pro vozidla se zdvihovým objemem válců nejméně 50 cm3;
c) silnic využívaných výlučně zemědělskými nebo lesnickými vozidly nebo sloužících výlučně k zajištění přístupu k zemědělským nebo lesnickým hospodářstvím;
d) vnitrozemských vodních cest s dopravou omezenou na plavidla s nosností do 250 tun;
e) vodních cest námořního charakteru, jejichž seznam stanoví Komise podle článku 9.
Při sestavování tohoto seznamu přihlíží k podílu přepravy po vnitrozemských vodních cestách na přepravě po vnitrozemských vodních cestách námořního charakteru nebo k významu, který může mít zavedení účetního systému pro výdajů na infrastrukturu pro tyto vodní cesty z hlediska zavedení systému poplatků za využívání infrastruktury.
Článek 4
Výdaje na infrastrukturu se účtují podle osnovy v příloze I.
Podrobné postupy, podle nichž budou tyto výdaje účtovány, stanoví každý členský stát.
Článek 5
1. Členské státy sdělí Komisi nejpozději do 31. prosince každého roku účetní výsledky výdajů na infrastrukturu za předchozí rok.
Tyto výsledky jsou předkládány podle účtové osnovy v příloze 1.
2. Předloží se oddělené výsledky a) pro železnici: i) za každou ze sítí uvedených v příloze II A,
ii) za všechny ostatní sítě dohromady;
b) v případě silnic pro každou kategorii uvedenou v příloze II B, přičemž úseky silnic uvnitř zastavěných oblastí a mimo ně jsou uvedeny odděleně;
c) pro vnitrozemské vodní cesty podle přílohy II C.
Článek 6
Členské státy předloží Komisi současně s účetními výsledky podle článku 5 následující údaje za stejné období se souhrnem výdajů na infrastrukturu každého oboru dopravy: - úvěry, které byly smluvně sjednány v průběhu roku za účelem financování výdajů infrastruktury,
- jistiny a úroky za dříve sjednané úvěry.
V těchto souhrnech vezmou členské státy v úvahu jen ty úvěry, které jsou výslovně určeny pro financování výdajů infrastruktury.
Článek 7
Členské státy sdělí Komisi současně s výsledky účetnictví podle článku 5 údaje za stejné období o využívání infrastruktury uvedené na seznamu v příloze III.
Údaje podle tabulky B bodu 2 uvedené přílohy se však předkládají pouze jednou za pět let, poprvé v roce 1970.
Článek 8
1. Dokud Komise nestanoví podle čl. 9 odst. 1 společná pravidla pro určení přičitatelného podílu společných výdajů s dopravní funkcí a ostatními funkcemi infrastruktury a členské státy nezačnou tato pravidla používat, zaznamenávají se v účetnictví specifické výdaje spojené s dopravní funkcí podle položek účtové osnovy odděleně od všech společných výdajů.
2. Dokud nedojde ke sblížení pravidel pro rozlišení silnic uvnitř zastavěných oblastí a mimo ně podle čl. 9 odst. 1, použijí členské státy pro sestavování údajů uvedených v čl. 5 odst. 2 písm. b) a v příloze III B vlastní pravidla a uvědomí o nich Komisi ve sděleních zasílaných na základě článků 5 a 7.
3. Pro Spolkovou republiku Německo je sdělení údajů uvedených v příloze II C Komisi povinné až od roku 1972.
4. Sdělení údajů za léta 1972 až 1974 o využívání infrastruktury podle přílohy III tabulky B bodu 1 Komisi je povinné pro kategorie vozidel označené jednomístným kódem a volitelné pro ostatní kategorie.
5. Nizozemsko musí Komisi údaje podle přílohy III tabulek B o využívání infrastruktury sdělovat, pokud jde o kategorie silnic této země uvedených v příloze II B, až od sestavování výkazu za rok 1975.
6. Itálie sdělí Komisi údaje podle tabulek v příloze III písm. B bodu 2 o využívání infrastruktury až za rok 1971. Následná sdělení související s touto tabulkou se předkládají za roky uvedené v čl. 7 odst. 2.
7. Sdělování údajů podle tabulky C přílohy III o využívání infrastruktury Komisi je povinné od těchto termínů: - pro Belgii v případě plavidel kategorií uvedených pod písmeny e) a f) a na přepravu v ústí řeky Šeldy - až od sestavování výkazu za rok 1973,
- pro Spolkovou republiku Německo - až od sestavování výkazu za rok 1973,
- pro Francii v případě plavidel kategorií uvedených pod písmeny c) a f) a počtu plavidel projíždějících plavebními komorami - až od sestavování výkazu za rok 1974,
- pro Nizozemsko v případě regulovaných řek - až od sestavování výkazu za rok 1972.
Článek 9
1. Komise zajišťuje koordinaci všech činností souvisejících s tímto nařízením a jeho jednotné uplatňování.
Komise zejména stanoví obsah jednotlivých položek účtové osnovy uvedené v příloze I a stanoví společná pravidla pro určení podílu společných výdajů s dopravní funkcí a ostatními funkcemi infrastruktury.
Komise rovněž usiluje o postupné vzájemné přizpůsobování účetních postupů v členských státech, o sbližování pravidel pro rozlišení silnic uvnitř a vně zastavěných oblastí, o zlepšení a vzájemné přizpůsobování postupů pro sestavování údajů o využívání infrastruktury.
2. Komisi je při všech těchto úkolech a při sestavování seznamu vodních cest podle čl. 3 písm. e) nápomocen výbor vládních odborníků uvedený v článku 5 rozhodnutí Rady ze dne 13. kvétna 1965, kterým se provádí článek 4 rozhodnutí Rady 64/389/EHS ze dne 22. června 1964 o provedení zjišťování o nákladech na infrastrukturu železniční, silniční a vnitrozemské vodní dopravy [4].
3. Komise předloží jednou ročně Radě vždy 6 měsíců po obdržení sdělení podle článků 5, 6 a 7 souhrnnou zprávu s nejdůležitějšími výsledky účetnictví výdajů na infrastrukturu.
Článek 10
Rada může kvalifikovanou většinou na návrh Komise změnit přílohy tohoto nařízení s přihlédnutím k nabytým zkušenostem a požadavkům vyplývajícím z opatření souvisejících s poplatky za využívání infrastruktury.
Článek 11
Členské státy přijmou v přiměřené době a po konzultaci s Komisí právní a správní předpisy nezbytné pro provedení tohoto nařízení.
Komise na žádost členského státu, nebo shledá-li to účelným, konzultuje s příslušnými členskými státy návrhy předpisů uvedených v předchozím pododstavci.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (EHS) č. 1251/70 ze dne 29. června 1970 o právu pracovníků zůstat na území členského státu po skončení zaměstnání v tomto státě
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na čl. 48 odst. 3 písm. d) této smlouvy a článek 2 Protokolu o Lucemburském velkovévodství,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
vzhledem k tomu, že nařízení Rady (EHS) č.
1612/68 ze dne 15. října 1968 [2] a směrnice Rady 68/360/EHS ze dne 15. října 1968 [3] umožnily, po řadě postupných opatření, zajistit volný pohyb pracovníků; že z práva pobytu získaného výdělečně činnými pracovníky vyplývá nezbytně právo přiznané těmto pracovníkům Smlouvou zůstat na území členského státu poté, co zde byli zaměstnáni; že je důležité stanovit podmínky pro výkon tohoto práva;
vzhledem k tomu, že zmíněné nařízení Rady a směrnice Rady obsahují příslušná ustanovení o právu pracovníků pobývat na území členského státu za účelem zaměstnání; že právo zůstat, uvedené v čl.
48 odst. 3 písm. d) Smlouvy, se proto vykládá jako právo pracovníka zachovat si bydliště na území členského státu, když tam přestane být zaměstnán;
vzhledem k tomu, že mobilita pracovních sil ve Společenství vyžaduje, aby pracovníci mohli být postupně zaměstnáni ve více členských státech, aniž by tím byli znevýhodněni;
vzhledem k tomu, že v první řadě je důležité zaručit pracovníkovi s bydlištěm na území členského státu právo zůstat na tomto území, když v tomto státě přestane být zaměstnán, protože dosáhl důchodového věku nebo z důvodu trvalé pracovní neschopnosti; že je však stejně důležité zajistit toto právo pracovníkovi, který poté, co byl po jistou dobu zaměstnán a měl bydliště na území některého členského státu, pracuje jako zaměstnaná osoba na území jiného členského státu a přitom si podrží své bydliště na území prvního státu;
vzhledem k tomu, že při stanovení podmínek, za kterých vzniká právo zůstat, je třeba přihlédnout k důvodům, které vedly ke skončení zaměstnání na území dotyčného členského státu, a zejména k rozdílu mezi odchodem do důchodu, běžným a předvídatelným ukončením produktivního věku, a pracovní neschopností vedoucí k předčasnému a nepředvídatelnému ukončení činnosti; že musí být stanoveny zvláštní podmínky pro případy, kdy dojde ke skončení činnosti následkem pracovního úrazu nebo nemoci z povolání nebo kdy manžel(ka) pracovníka je nebo byl(a) státním příslušníkem dotyčného členského státu;
vzhledem k tomu, že pracovník, který dosáhl konce svého produktivního věku, by měl mít dostatek času na rozhodnutí, kde chce mít konečné bydliště;
vzhledem k tomu, že z výkonu práva pracovníka zůstat vyplývá, že toto právo se vztahuje i na jeho rodinné příslušníky; že v případě úmrtí pracovníka v produktivním věku musí být rovněž uznáno, že si jeho rodinní příslušníci zachovávají právo na pobyt, a musí pro ně být stanoveny zvláštní podmínky;
vzhledem k tomu, že pro osoby, na které se vztahuje právo zůstat, musí platit rovnost zacházení ve srovnání s tuzemskými pracovníky, kteří ukončili svou výdělečnou činnost,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Toto nařízení se vztahuje na státní příslušníky členského státu, kteří pracovali jako zaměstnané osoby na území jiného členského státu a na jejich rodinné příslušníky vymezené článkem 10 nařízení Rady (EHS) č. 1612/68 o volném pohybu pracovníků uvnitř Společenství.
Článek 2
1. Právo trvale zůstat na území členského státu má:
a) pracovník, který v době skončení své činnosti dosáhl věku stanoveného právním předpisem tohoto státu pro vznik nároku na starobní důchod a který byl v tomto státě zaměstnán alespoň dvanáct měsíců a bydlel zde nepřetržitě více než tři roky;
b) pracovník, který poté co nepřetržitě bydlel v tomto státě po více než dva roky, tam přestal pracovat jako zaměstnaná osoba následkem trvalé pracovní neschopnosti.
Je-li tato pracovní neschopnost důsledkem pracovního úrazu nebo nemoci z povolání zakládající nárok na důchod, za který plně nebo částečně odpovídá některá instituce tohoto státu, není vyžadována žádná podmínka vztahující se na délku bydlení;
c) pracovník, který po třech letech nepřetržitého zaměstnání a bydlení na území tohoto státu pracuje jako zaměstnaná osoba na území jiného členského státu a přitom si zachová své bydliště na území prvního státu, do kterého se zpravidla vrací každý den nebo nejméně jednou týdně.
Doby zaměstnání takto splněné na území jiného členského státu se pro účely získání práv uvedených v písmenech a) a b) považují za doby splněné na území státu, kde má pracovník své bydliště.
2. Podmínky týkající se délky bydlení a zaměstnání stanovené v odst. 1 písm. a) a podmínky týkající se délky bydlení stanovené v odst. 1 písm. b) se nepoužijí v případě, že manžel nebo manželka pracovníka je státním příslušníkem dotyčného členského státu nebo ztratil(a) státní příslušnost tohoto státu sňatkem s tímto pracovníkem.
Článek 3
1. Rodinní příslušníci pracovníka uvedení v článku 1, kteří s ním bydlí na území členského státu, jsou oprávněni tam trvale zůstat, jestliže pracovník získal právo zůstat na území tohoto státu v souladu s článkem 2, a toto právo jim zůstává i po smrti pracovníka.
2. Jestliže však pracovník zemře v produktivním věku dříve, než získá právo zůstat na území dotyčného státu, jeho rodinní příslušníci jsou oprávněni tam trvale zůstat za podmínky, že - pracovník v den svého úmrtí nepřetržitě bydlel na území tohoto členského státu po dobu alespoň dvou let, nebo
- k jeho úmrtí došlo v důsledku pracovního úrazu nebo nemoci z povolání, nebo
- pozůstalý manžel nebo manželka je státním příslušníkem tohoto členského státu nebo ztratil(a) státní příslušnost tohoto státu sňatkem s tímto pracovníkem.
Článek 4
1. Nepřetržité bydlení ve smyslu čl. 2 odst. 1 a čl. 3 odst. 2 může být doloženo prostředky, které jsou obvyklé v zemi bydliště. Není ovlivněno dočasnou nepřítomností nepřesahující dohromady tři měsíce za rok, ani delšími dobami nepřítomnosti v souvislosti s výkonem vojenské služby.
2. Doby nedobrovolné nezaměstnanosti řádně zapsané příslušným úřadem práce a doby nepřítomnosti v práci v důsledku nemoci nebo úrazu jsou považovány za doby zaměstnání ve smyslu čl. 2 odst. 1.
Článek 5
1. Oprávněná osoba může uplatnit právo zůstat ve lhůtě dvou let od vzniku tohoto práva v souladu s čl. 2 odst. 1 písm. a) a b) a článkem 3. Během tohoto období může vycestovat z území členského státu, aniž tím je toto právo dotčeno. 2. Pro výkon práva zůstat není předepsána žádná formalita ze strany osoby oprávněné.
Článek 6
1. Povolení k pobytu pro osoby, na které se vztahuje toto nařízení, musí být a) udělováno a prodlužováno bezplatně nebo po zaplacení částky nepřevyšující poplatky a dávky, které platí vlastní státní příslušníci za vydání nebo prodloužení platnosti průkazů totožnosti;
b) platné na celém území členského státu, který je udělil;
c) platné nejméně pět let a automaticky prodloužitelné.
2. Doby přerušení pobytu nepřesahující šest po sobě jdoucích měsíců nemají vliv na platnost povolení pobytu.
Článek 7
Právo na rovné zacházení stanovené nařízením Rady (EHS) č. 1612/68 se vztahuje také na osoby, na které se vztahuje toto nařízení.
Článek 8
1. Tímto nařízením nejsou dotčena žádná ustanovení právních a správních předpisů členského státu, která jsou pro státní příslušníky ostatních členských států příznivější.
2. Členské státy usnadní opětovný pobyt na svém území pracovníkům, kteří vycestovali z tohoto území poté, co zde delší dobu trvale bydleli a byli zde zaměstnáni a kteří se tam chtějí vrátit, když dosáhli důchodového věku nebo jsou trvale neschopní práce.
Článek 9
1. Komise může s přihlédnutím k vývoji demografické situace Lucemburského velkovévodství na žádost tohoto státu stanovit podmínky odlišné od podmínek stanovených v tomto nařízení, pokud jde o výkon práva zůstat na lucemburském území.
2. Komise rozhodne s uvedením důvodů do dvou měsíců poté, co jí bude předložena žádost doložená odpovídajícími údaji.
Komise oznámí své rozhodnutí Lucemburskému velkovévodství a uvědomí o něm ostatní členské státy.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Rady (EHS) č. 1467/70 ze dne 20. července 1970, kterým se stanoví některá obecná pravidla pro intervenci v odvětví surového tabáku
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 727/70 ze dne 21. dubna 1970 o společné organizaci trhu se surovým tabákem [1], a zejména na čl. 5 odst. 5, čl. 6 odst. 9 a čl. 6 odst. 3 uvedeného nařízení,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že vytvoření jednotného trhu se surovým tabákem vyžaduje používání intervenčních opatření Společenství, aby se producentům ve Společenství mohl zaručit odbyt jejich produkce za podmínek rovnocenných s podmínkami, které existují pro většinu produkce v rámci vnitrostátních organizací trhu;
vzhledem k tomu, že intervenční agentury musí nechat nakoupené tabákové listy zpracovat a upravit pro trh, rozlišují se intervenční centra určená k prvnímu zpracování, úpravě pro trh a skladování a intervenční centra určená ke sběru a dočasnému uskladnění tabákových listů, aby se usnadnila dodávka produktu nabídnutého k intervenci; že je nutné vypracovat seznam těchto intervenčních center, aby se zaručilo, že intervence poskytne všem zúčastněným ve všech pěstitelských oblastech Společenství stejné záruky;
vzhledem k tomu, že provádění intervenčních opatření Společenství vyžaduje, aby intervenční agentury převzaly tabák za podmínek zohledňujících krajové rozdíly ve způsobech pěstování a sušení různých odrůd tabáku; že je proto nutné omezit výběr intervenčních center na ta, která leží nejblíže místa pěstování nebo prvního zpracování tabáku, protože ta obecně splňují výše uvedené podmínky;
vzhledem k tomu, že je nutné zajistit, aby byl tabák dopraven do intervenčního centra, které má dostatečnou příjmovou a skladovací kapacitu a které je s ohledem na danou odrůdu a jakost nejvhodnější; že je proto vhodné umožnit intervenční agentuře, aby v závislosti na předpokládaných nákladech všech operací příslušejících této intervenční agentuře rozhodla o místě převzetí tabáku;
vzhledem k tomu, že v určitých případech může být vhodnější vybrat jiné centrum než to, které leží nejblíže místu pěstování nebo prvního zpracování tabáku; že intervenční agentura ponese dodatečné náklady na dopravu, které jsou důsledkem takového rozhodnutí;
vzhledem k tomu, že z důvodu výše uvedeného rozlišování mezi místem převzetí tabákových listů a místem jejich prvního zpracování a úpravy pro trh musí být posledně uvedené místo stanoveno s ohledem na předpokládané náklady všech operací příslušejících intervenční agentuře;
vzhledem k tomu, že je nutné omezit intervence na tabák takové jakosti, který poskytuje dostatečnou záruku využití; že je z tohoto důvodu vhodné vyloučit z intervence každý tabák takové jakosti, který nesplňuje minimální požadavky na jakost, jež je nutné definovat v prováděcích pravidlech,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Postupem podle článku 17 nařízení (EHS) č. 727/70 se stanoví: a) intervenční centra (dále jen "sběrná centra") ležící v oblastech, které jsou významné svou produkcí tabákových listů a které poskytují tomuto tabáku dočasnou uskladňovací kapacitu;
b) intervenční centra (dále jen "zpracovatelská a skladovací centra"), která pro tabákové listy poskytují dočasnou uskladňovací kapacitu a zařízení pro první zpracování tabákových listů a jejich úpravu pro trh, jakož i skladovací a konzervační kapacitami pro tabák, který již prošel prvním zpracováním a úpravou pro trh.
Článek 2
1. Každá nabídka tabákových listů k intervenci musí být předložena intervenční agentuře pro sběrné nebo zpracovatelské a skladovací centrum, které bylo vybráno ze tří center ležících nejblíže místa sklizně tabáku.
2. Každá nabídka baleného tabáku pro intervenci musí být předložena intervenční agentuře pro zpracovatelské a skladovací centrum, které bylo vybráno ze tří center ležících nejblíže místa prvního zpracování a úpravy pro trh.
3. Za nejblíže ležící centra se považují ta centra, do kterých může být tabák dopraven za nejnižší náklady.
Článek 3
1. Intervenční agentury stanoví místo převzetí tabáku.
2. Intervenční agentura stanoví jiné místo převzetí tabáku než centrum udané majitelem tabáku, pokud toto centrum v okamžiku převzetí nemůže poskytnout:
a) pro tabákové listy: dostatečnou kapacitu pro dočasné uskladnění; b) pro balený surový tabák: dostatečnou skladovací kapacitu nebo dostatečné záruky pro řádné uchování tabáku nabízené odrůdy a jakosti.
3. Místo převzetí stanovené intervenční agenturou je takové místo, jehož poloha zaručuje nejvýhodnější celkové výdaje, které zahrnují: a) u tabákových listů: náklady na dopravu, dočasné uskladnění, první zpracování a úpravu pro trh, jakož i náklady na uchování a skladování zpracovaného produktu;
b) u baleného tabáku: náklady na dopravu, uchování a skladování.
4. Pokud místo převzetí stanovené intervenční agenturou není jedním ze tří center uvedených v článku 2, případné dodatečné náklady na dopravu stanoví a hradí dotyčná intervenční agentura.
Článek 4
Intervenční agentura stanoví pro první zpracování a úpravu tabákových listů pro trh, jež převzalo centrum vybrané prodejcem, takové místo, jehož poloha zaručuje, že celkové náklady na první zpracování, úpravu pro trh a skladování, jakož i náklady na dopravu z místa převzetí tabáku budou co nejnižší.
Článek 5
Intervenční agentury nakupují pouze tabák, který odpovídá minimálním požadavkům na jakost, které je nutné definovat na základě třídění podle odrůd a jakostí.
Článek 6
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 1471/70 ze dne 20. července 1970, kterým se stanoví společný postup pro autonomní zvyšování dovozů do Společenství u výrobků, které jsou v zemích vývozu předmětem opatření dobrovolného omezení
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 113 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že některé třetí země se vůči Společenství zavazují, že použijí dobrovolné omezení vývozu určitých produktů;
vzhledem k tomu, že se však může ukázat jako nezbytné autonomně zvyšovat dovoz takových produktů do Společenství;
vzhledem k tomu, že by měl být za tímto účelem stanoven společný postup,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Jestliže dohoda uzavřená mezi Společenstvím a třetí zemí stanoví použití opatření dobrovolného omezení na vývoz z této země do Společenství a jestliže se Společenství rozhodne navrhnout, že dotčená třetí země zvýší vývoz dotčeného produktu do Společenství, nebo se s tím rozhodne souhlasit, přijme se toto rozhodnutí Společenství podle postupu stanoveného v článku 11 nařízení Rady (EHS) č. 1023/70 [1] ze dne 25. května 1970, kterým se stanoví společný postup pro správu množstevních kvót, přičemž se berou v úvahu: a) požadavky autonomní i smluvní hospodářské a obchodní politiky;
b) tržní situace ve Společenství u dotčeného produktu;
c) zájem neohrozit dosažení cíle, který byl sledován při uzavření dohody s třetí zemí.
2. Komise je pověřena oznámit dotčené třetí zemi přijaté rozhodnutí.
3. Aniž jsou dotčena zvláštní ustanovení některých režimů dobrovolného omezení, přiměřeně se použije čl. 2 odst. 6 a článek 6 nařízení Rady (EHS) č. 1023/70.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
ze dne 27. října 1970, kterým se mění nařízení č. 422/67/EHS, č. 5/67/Euratom o platových poměrech předsedy a členů Komise a předsedy, soudců, generálních advokátů a tajemníka Soudního dvora
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o vytvoření jednotné Rady a jednotné Komise Evropských společenství, a zejména na článek 6 této smlouvy,
vzhledem k tomu, že Rada je příslušná stanovit platy, náhrady a důchody předsedy a členů Komise a předsedy, soudců, generálních advokátů a tajemníka Soudního dvora, jakož i veškeré náhrady poskytované místo odměny,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Tabulka v čl. 8 odst. 2 nařízení Rady č. 422/67/EHS, č. 5/67/Euratom [1] ze dne 25. července 1967 se nahrazuje tímto: 60 let _BAR_ 0,70, _BAR_ 61 let _BAR_ 0,75, _BAR_ 62 let _BAR_ 0,80, _BAR_ 63 let _BAR_ 0,87, _BAR_ 64 let _BAR_ 0,95. _BAR_
Článek 2
V čl. 5 prvního pododstavce nařízení č. 422/67/EHS, č. 5/67/Euratom se písmeno b) nahrazuje tímto:
"b) náhradu cestovních výdajů vzniklých členovi Komise nebo Soudního dvora a jeho rodinným příslušníkům a náhradu výdajů spojených s přepravou osobního majetku a nábytku, včetně nákladů na pojištění pro případ běžných rizik (krádež, loupež, oheň)."
Článek 3
1. V článku 9 nařízení č. 422/67/EHS, č. 5/67/Euratom se sazba "50 %" nahrazuje sazbou "60 %".
2. V článku 9 uvedeného nařízení se doplňuje nový pododstavec, který zní:
"Pokud dotyčná osoba vykonávala různé funkce v Komisi nebo Soudním dvoře, závisí plat, který se bere v úvahu pro vyměření důchodu, na poměru času, po který dotyčná osoba vykonávala každou z těchto různých funkcí.
Tento odstavec se nevztahuje na členy Komise nebo Soudního dvora, kteří jsou ve funkci ke dni vstupu tohoto nařízení v platnost nebo kteří odešli z funkce před uvedeným dnem, pokud o to požádají."
Článek 4
V čl. 10 písm. a) nařízení č. 422/67/EHS, č. 5/67/Euratom se sazba 25 % nahrazuje sazbou 30 %. V čl. 10 písm. b) se sazby 50 % a 25 % nahrazují v tomto pořadí sazbami 60 % a 30 %.
Článek 5
V článku 11 nařízení č. 422/67/EHS, č. 5/67/Euratom se doplňuje nový pododstavec, který zní:
"Tento článek se také vztahuje na bývalé členy Komise nebo Soudního dvora, kteří pobírají dávky v rámci důchodového systému stanoveného v článku 8 nebo přechodný příspěvek stanovený v článku 7.
Tento pododstavec se však nevztahuje na krytí rizik, která jsou již kryta jiným systémem sociálního zabezpečení, v rámci kterého mohou být bývalému členovi dávky poskytovány."
Článek 6
V čl. 15 odst. 1 druhém pododstavci první odrážce nařízení č. 422/67/EHS, č. 5/67/Euratom se sazba 50 % nahrazuje sazbou 60 %.
Článek 7
Toto nařízení vstupuje v platnost dne 1. listopadu 1970.
Je použitelné od 1. července 1970.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
ze dne 18. prosince 1970, kterým se stanoví obsah jednotlivých položek účtové osnovy uvedené v příloze I nařízení Rady (EHS) č. 1108/70 ze dne 4. června 1970
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1108/70 ze dne 4. června 1970 o zavedení účetního systému pro výdaje na infrastrukturu železniční, silniční a vnitrozemské vodní dopravy [1], a zejména na čl. 9 odst. 1 uvedeného nařízení,
s ohledem na stanoviska vyjádřená členy výboru vládních odborníků,
vzhledem k tomu, že Komise zajišťuje koordinaci všech činností souvisejících s uvedeným nařízením; že Komise má zejména stanovit obsah jednotlivých položek účtové osnovy uvedené v příloze I uvedeného nařízení; že jednotný a stálý účetní systém pro výdaje na infrastrukturu musí být účinně zaveden k 1. lednu 1971; že musí být včas přijata vhodná opatření, aby bylo od počátku zajištěno jednotné používání účtové osnovy jak v různých členských státech, tak pro různé obory dopravy;
vzhledem k tomu, že je přitom žádoucí vymezit pojem "infrastruktura" tím, že se pro každý obor dopravy upřesní zařízení, objekty a vybavení zahrnuté pod uvedený pojem a že se upřesní druh výdajů, jež mají být zahrnuty do jednotlivých položek účtové osnovy,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Jediný článek
Obsah jednotlivých položek účtové osnovy uvedené v příloze I nařízení Komise (EHS) č. 1108/70 ze dne 4. června 1970 se stanoví v souladu s přílohami I a II, které jsou nedílnou součástí tohoto nařízení.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení komise (EHS) č. 2665/70 ze dne 29. prosince 1970, kterým se mění nařízení (EHS) č. 391/68, kterým se stanoví prováděcí pravidla k intervenčním nákupům v odvětví vepřového masa
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení č. 121/67/EHS Rady ze dne 13. června 1967 o společné organizaci trhu s vepřovým masem [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1253/70 ze dne 29. června 1970 [2], a zejména na čl. 4 odst.6, čl. 5 odst. 3 a čl. 22 druhý odst.2 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízením (EHS) č. 391/68 Komise ze dne 1. dubna 1968 [3] byla stanovena prováděcí pravidla k intervenčním nákupům v odvětví vepřového masa;
vzhledem k tomu, že pro zabezpečení co nejefektivnějšího provádění intervenčních opatření je nutno zajistit, aby si produkty nakoupené intervenčními subjekty i při delším skladování podržely pokud možno stejnou jakost;
vzhledem k tomu, že je tudíž nutné vydat předpisy Společenství o teplotách pro zmrazení a skladování a o balení;
vzhledem k tomu, že používání nařízení (EHS) č. 391/68 ukázalo, že lhůty stanovené v článku 7 nařízení o sdělovací povinnosti členských států nejsou ve všech případech shodné s praktickými potřebami; že je tudíž třeba tyto lhůty pozměnit;
vzhledem k tomu, že pro přizpůsobení technických požadavků stanovených v příloze nařízení obchodním zvyklostem je třeba vykupovat bůček a nevyškvařené plstní sádlo bez kůže;
vzhledem k tomu, že je dále třeba současnému právnímu stavu přizpůsobit požadavky uvedené v článku 5 nařízení (EHS) č. 391/68;
vzhledem k tomu, že opatření stanovená tímto nařízením jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro vepřové maso,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V článku 1 nařízení (EHS) č. 391/68 se odstavec 2 nahrazuje tímto:
"Členské státy učiní veškerá opatření pro zajištění dobrého uchování uskladněných produktů.
Zvláště teplota při zamražení musí být nižší než minus 30 °C, aby se docílilo teploty v jádru nižší než minus 15 °C; skladovací teplota musí být nižší než minus 20 °C.
Jatečně upravená těla nebo půlky prasat se po zamrazení balí do 0,05 mm silného pro balení potravin vhodného polyetylénu a do bavlněných pytlů.
Bůček (prorostlý) a nevyškvařené plstní sádlo se po zmrazení balí do 0,05 mm silného pro balení potravin vhodného polyetylénu."
Článek 2
V článku. 5 nařízení (EHS) č. 391/68 se odstavec 1 nahrazuje tímto:
"Smějí se vykupovat pouze produkty, které: a) odpovídají směrnici Rady ze dne 26. června 1964 o hygienických otázkách obchodu s čerstvým masem uvnitř Společenství [4], naposledy pozměněné směrnicí Rady ze dne 6. října 1969 [5], a zejména článkům 3 a 4 uvedené směrnice;
b) odpovídají požadavkům uvedeným v příloze;
c) jsou, pokud se jedná o jatečně upravená těla nebo půlky prasat, klasifikovány podle nařízení Rady (EHS) č. 2108/70 ze dne 30. října 1970, kterým se určuje klasifikační stupnice Společenství pro jatečně upravená těla prasat [6]."
Článek 3
V článku 7 nařízení (EHS) č. 391/68 se odstavce 1 a 2 nahrazují tímto:
"1. Členské státy sdělí dálnopisem Komisi tyto informace o nákupech uskutečněných v předcházejícím týdnu: a) vykoupené produkty, jejich jakost a množství;
b) ceny zaplacené za jednotlivé produkty a jakosti.
2. Členské státy neodkladně sdělí Komisi produkty a množství skladované ke konci měsíce a adresu místa jejich skladování."
Článek 4
V příloze nařízení (EHS) č. 391/68 se u produktů "bůček (prorostlý)" a "plstní sádlo" v pododstavcích d) popř. c) slova "bez kůže" nahrazují slovy "s kůží nebo bez kůže".
Článek 5
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem vyhlášení
ze dne 13. ledna 1971 o reorganizaci Společného výzkumného střediska pro jaderný výzkum (SVS)
(71/57/Euratom) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství pro atomovou energii (Euratom), a zejména na článek 8 této smlouvy,
s ohledem na Smlouvu o vytvoření jednotné Rady a jednotné Komise Evropských společenství, a zejména na článek 16 této smlouvy,
s ohledem na jednací řád Komise, a zejména na článek 27 uvedeného řádu,
s ohledem na stanovisko Výboru pro vědu a techniku,
vzhledem k tomu, že je nutné vybavit Společné výzkumné středisko organizací a samostatným řízením přiměřenými jeho úkolům,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Společné výzkumné středisko (SVS) sestává z výzkumných zařízení zřízených Komisí za účelem provádění výzkumných programů Společenství, programů odborného vzdělávání Společenství a nezbytných pomocných služeb.
Článek 2
Orgány Společného výzkumného střediska jsou: - generální ředitel,
- generální poradní výbor,
- vědecký výbor.
Článek 3
Společné výzkumné středisko podléhá vedení generálního ředitele jmenovaného Komisí na základě smlouvy na nejvýše čtyři roky, kterou lze prodloužit.
Pracoviště generálního ředitele a útvarů v jeho přímé pravomoci je umístěno v zařízení Ispra.
Generální ředitel přijme veškerá opatření nezbytná pro účinné fungování SVS v souladu s platnými předpisy a s pravomocí, která mu byla svěřena.
V souladu s dále popsanými postupy: - vypracovává a předkládá Komisi návrh programů SVS, přičemž uvede finanční aspekty tohoto návrhu,
- v rámci celkových finančních prostředků poskytovaných Radou pro daný účel sjednává a uzavírá smlouvy o výzkumu, přičemž dodrží tarifní předpisy stanovené na návrh Komise Radou,
- odpovídá za provádění programů a za finanční řízení,
- určuje vnitřní organizaci SVS, přičemž bere ohled především na požadavky provozního rozpočtu,
- bude vykonávat pravomoci přenesené na orgán oprávněný ke jmenování služebním řádem pro vedoucí pracovníky a pracovními podmínkami pro ostatní pracovníky.
Článek 4
1. Zřizuje se generální poradní výbor SVS, který se skládá ze zástupců jmenovaných vládami členských států, aby byl nápomocen generálnímu řediteli; vykonává úkoly stanovené v tomto rozhodnutí.
Účast členských států se řídí usnesením Rady ze dne 17. prosince 1970.
Výbor zvolí jednoho ze svých členů za předsedu na dobu dvou let.
Generální ředitel SVS se účastní jednání výboru, ale nehlasuje.
2. Generální poradní výbor svolává jeho předseda; musí být svolán rovněž na žádost generálního ředitele SVS nebo tří členů výboru.
Výbor je schopný se usnášet pouze tehdy, jsou-li přítomny nejméně dvě třetiny jeho členů.
Stanoviska se přijímají většinou hlasů přítomných členů.
3. Předseda odpovídá za vyhotovení souhrnného zápisu z každé schůze; zápis obsahuje přijatá stanoviska a vyjádřené názory, je-li výbor konzultován.
Tento zápis se předává Komisi a Radě.
Článek 5
Zřizuje vědecký výbor SVS, který je nápomocen generálnímu řediteli.
Vědecký výbor se skládá ze dvou třetin z hlavních vedoucích pracovníků oddělení a projektů a z jedné třetiny z vědeckých a technických pracovníků zvolených řadovými pracovníky jako jejich zástupci.
Vědecký výbor je pravidelně konzultován generálním ředitelem ve všech záležitostech vědecké nebo technické povahy týkajících se činností SVS.
V této souvislosti se podílí na vypracování návrhů programů.
Článek 6
1. Komise poskytne generálnímu řediteli obecné pokyny pro vypracování programů SVS z hlediska případných obecných politik přijatých Radou.
2. Na tomto základě vypracuje generální ředitel na vlastní odpovědnost a po konzultaci s generálním poradním výborem návrhy programů pro různé oblasti činnosti SVS a výbor k nim zaujme stanovisko.
3. Komise posoudí návrhy programů a odpovídající stanoviska generálního poradního výboru, která jsou jí předložena, z hlediska obecné politiky a rozpočtové situace Společenství.
Přijme návrhy za podmínek stanovených ve Smlouvě a předloží je Radě společně se stanovisky generálního poradního výboru a původními návrhy programů vypracovanými generálním ředitelem SVS, pokud Komise tyto návrhy pozměnila.
Článek 7
1. Generální ředitel odpovídá za řádné provádění programů stanovených pro SVS.
Řídí činnosti oddělení a útvarů a zejména rozhoduje mezi alternativními metodami provádění programů.
2. Generální ředitel poskytne Komisi veškeré informace, které Komise potřebuje pro vypracování zpráv požadovaných článkem 11 Smlouvy o založení Evropského společenství pro atomovou energii (Euratom).
3. Generální ředitel v případě potřeby zajistí, aby navazující programy byly během provádění a přípravy správně koordinovány a propojeny se zvláštním ohledem na vědeckou a průmyslovou infrastrukturu SVS.
Každé dva roky pořádá generální ředitel přezkoumání programů.
Článek 8
Generální ředitel řádně informuje generální poradní výbor o činnostech Společného výzkumného střediska, zejména o hlavních uzavřených smlouvách nebo zakázkách, personální politice, podrobném vypracování programu střediska a všech významných změnách již schválených programů.
Na základě těchto informací může generální poradní výbor podávat stanoviska generálnímu řediteli.
Článek 9
1. Generální ředitel provede každoročně odhad finančních prostředků požadovaných na provádění programů pro začlenění do odpovídající položky předběžného návrhu rozpočtu Společenství.
Tento odhad zahrnuje odhad výnosů a výdajů pro práce vykonávané SVS pro třetí osoby.
Článek 6 se použije obdobně pro vypracování předběžného návrhu rozpočtů pro výzkumné činnosti.
2. Výdaje SVS schvaluje generální ředitel; podepisuje platební příkazy a stvrzenky; uzavírá smlouvy a zakázky a povoluje převody finančních prostředků.
3. Generální ředitel vypracovává čtvrtletní finanční zprávu pro Komisi.
Na konci rozpočtového roku předá Komisi výkaz příjmů a výdajů za daný rozpočtový rok.
4. Komise jmenuje pracovníka odpovědného za kontrolu vynakládání výdajů a jejich schvalování a za dohled nad výnosy.
5. Komise jmenuje účetního pověřeného platbou výdajů a výběrem výnosů, vedením účetních záznamů a bezpečnou úschovou finančních prostředků a cenných papírů.
Článek 10
1. Generální ředitel vykonává vůči zaměstnancům pravomoci svěřené orgánu oprávněnému ke jmenování, s výjimkou pravomocí stanovených v článcích 90 a 91 služebního řádu, které jsou vyhrazeny Komisi.
2. Pro úředníky a ostatní zaměstnance tříd A1 a A2 však vykonává pravomoci stanovené články 29, 49, 50 a 51 a hlavou VI služebního řádu na návrh generálního ředitele Komise.
3. Generální ředitel přijímá jménem Komise veškerá opatření nezbytná pro zajištění bezpečnosti osob a zařízení, za která je odpovědný.
Článek 11
1. Generální ředitel zajistí provádění výměny informací mezi útvary Komise a útvary SVS; za tímto účelem pravidelně zve: - generální ředitele nebo ředitele útvarů Komise, kterých se týkají činnosti SVS,
- zástupce oddělení SVS,
- zástupce zaměstnanců SVS.
2. Generální ředitel stanoví po konzultacích se zaměstnanci SVS a po obdržení stanoviska generálního poradního výboru předpisy vnitřní organizace SVS.
3. Aniž jsou dotčena ustanovení služebního řádu, upravují předpisy zejména zakládání organizací zastupujících zaměstnance na úrovni SVS a v případě potřeby i v jednotlivých zařízeních a určují podmínky, za kterých se uvedené organizace podílejí na vypracování a provádění obecné personální politiky SVS.
Článek 12
Toto rozhodnutí bude zveřejněno
ze dne 22. března 1971 o posílení spolupráce mezi centrálními bankami členských států Evropského hospodářského společenství (71/142/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na čl. 105 odst. 1 této smlouvy,
s ohledem na závěrečné komuniké z konference hlav států a předsedů vlád konané ve dnech 1. a 2. prosince 1969 v Haagu, a zejména na bod 8 uvedeného komuniké,
s ohledem na usnesení Rady a zástupců vlád členských států ze dne 22. března 1971 o postupném vytvoření hospodářské a měnové unie ve Společenství [1], a zejména na bod III odst. 5 uvedeného usnesení,
s ohledem na doporučení Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu,
vzhledem k tomu, že uvedené usnesení předpokládá posílení spolupráce mezi centrálními bankami,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Členské státy koordinují svou měnovou a úvěrovou politiku s ohledem na směry obecné hospodářské politiky vymezené Radou.
Článek 2
V tomto rámci se centrální banky vyzývají, aby v mezích svých pravomocí a příslušnosti: a) koordinovaly v rámci Výboru guvernérů centrálních bank svou měnovou a úvěrovou politiku;
b) stanovily obecná pravidla chování, která má každá z nich dodržovat, zejména pokud se jedná o vývoj bankovní likvidity, podmínky poskytování úvěru a výše úrokových sazeb;
c) stanovily praktické způsoby uplatnění tohoto postupu.
Článek 3
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
ze dne 14. června 1971 o použití článku 51 Smlouvy na francouzské zámořské departementy (71/238/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na čl. 227 odst. 2 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru,
vzhledem k tomu, že podle čl. 227 odst.
2 druhý pododstavec má Rada určit podmínky, za kterých se na francouzské zámořské departementy použijí ustanovení Smlouvy, které nejsou vyjmenovány v odst. 2 prvním pododstavci uvedeného článku, a zejména článek 51 Smlouvy;
vzhledem k tomu, že v souladu s článkem 1 a přílohou A nařízení č. 3 o sociálním zabezpečení migrujících pracovníků [3] se uvedené nařízení vztahovalo i na francouzské zámořské departementy a Alžírsko; že však zmínka o Alžírsku v příloze A uvedeného nařízení byla zrušena nařízením č. 109/65/EHS ze dne 30. června 1965 [4];
vzhledem k tomu, že rozhodnutím Rady ze dne 15. října 1968 [5] se staly články 48 a 49 Smlouvy a předpisy přijaté na jejich základě použitelnými na francouzské zámořské departementy;
vzhledem k tomu, že je rovněž třeba učinit použitelným na tyto departementy článek 51 Smlouvy,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Článek 51 Smlouvy o založení Evropského hospodářského společenství a předpisy přijaté na jeho základě se použijí na francouzské zámořské departementy.
Článek 2
Toto rozhodnutí bude zveřejněno
ze dne 26. července 1971 o zřízení Poradního výboru pro veřejné zakázky na stavební práce (71/306/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že uplatňování opatření přijatých Radou v oblasti veřejných zakázek na stavební práce může působit obtíže, které je třeba řešit společně;
vzhledem k tomu, že je vhodné zřídit k tomuto účelu výbor, kterému bude předsedat Komise a který bude složen ze zástupců členských států, kteří náleží ke správním orgánům těchto států,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
V rámci Komise se zřizuje Poradní výbor pro veřejné zakázky na stavební práce.
Článek 2
Aniž jsou dotčeny články 169 a 170 Smlouvy, přezkoumává výbor pravidelně z podnětu Komise nebo na žádost některého členského státu obtíže vyplývající z uplatňování opatření přijatých Radou v oblasti veřejných zakázek na stavební práce, včetně konkrétních případů zjištěných v této oblasti.
Výbor přezkoumá zejména důvody, pro které podniky, které splňují kritéria stanovená Radou, nebyly konzultovány nebo nezískaly zakázku, ačkoliv podaly nejvýhodnější nabídku.
Článek 3
Výbor se skládá ze zástupců členských států, kteří náleží ke správním orgánům těchto států.
Každý členský stát jmenuje jednoho člena výboru a jednoho náhradníka.
Výboru předsedá úředník Komise.
Předsedovi mohou být nápomocni úředníci Komise.
Sekretariát zajišťuje Komise.
Článek 4
Výbor svolává předseda z vlastního podnětu nebo na žádost některého člena.
Článek 5
Jednání výboru se protokolují.
Článek 6
Výbor přijme svůj jednací řád.
ze dne 8. listopadu 1971 o uplatňování článků 123 až 127 Smlouvy na francouzské zámořské departementy (71/364/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na čl. 227 odst. 2 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že podle čl. 227 odst.
2 druhého pododstavce má Rada určit podmínky, za kterých se na francouzské zámořské departementy použijí ustanovení Smlouvy, která nejsou vyjmenována v odst. 2 prvním pododstavci uvedeného článku, a zejména články 123 až 127 Smlouvy;
vzhledem k tomu, že zásahy Evropského sociálního fondu mohou podpořit hospodářský a sociální rozvoj těchto departementů,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Články 123 až 127 včetně Smlouvy o založení Evropského hospodářského společenství, jakož i opatření přijatá k provedení těchto článků se použijí na francouzské zámořské departementy.
Článek 2
Toto rozhodnutí bude zveřejněno
ze dne 1. února 1971 o harmonizaci základních ustanovení týkajících se záruk pro krátkodobé obchody (politická rizika) s veřejnoprávními odběrateli nebo se soukromými odběrateli
(71/86/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 113 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že v mezinárodním obchodě má vývozní úvěr prvořadou důležitost a je důležitým nástrojem obchodní politiky;
vzhledem k tomu, že různé systémy pojištění vývozních úvěrů platné v členských státech mohou způsobit na trzích ve třetích zemích narušení hospodářské soutěže mezi podniky Společenství;
vzhledem k tomu, že by harmonizace různých systémů pojištění vývozních úvěrů mohla usnadnit spolupráci mezi podniky v různých členských státech;
vzhledem k tomu, že s ohledem na jednotlivé druhy obchodů může být harmonizace dosaženo buď pomocí společných pojistek nebo pomocí společných ustanovení týkajících se těch prvků, které jsou základní z hlediska soutěže;
vzhledem k tomu, že obchody pokryté zárukou v současné době představují z celkového hlediska nižší procento vývozů v oblasti krátkodobých obchodů než v oblasti střednědobých obchodů;
vzhledem k tomu, že se navíc jedná o odvětví, ve kterém působí soukromé úvěrové pojišťovny, a že se tedy jeví jako vhodné omezit harmonizaci výhradně na pokrytí politických rizik;
vzhledem k tomu, že se proto zdá vhodné odmítnout myšlenku na sestavení společné pojistky a omezit harmonizaci na ty prvky, které jsou z hlediska soutěže základní,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
S výhradou ustanovení přílohy D směrnic Rady č.
70/509/EHS a 70/510/EHS ze dne 27. října 1970 [1] přijmou členské státy právní a správní předpisy nezbytné pro vstup v platnost harmonizovaných ustanovení o krátkodobých obchodech, která jsou uvedena v příloze této směrnice.
Článek 2
Členské státy zajistí, aby pojistitelé úvěru, kteří poskytují záruky na účet státu nebo s jeho podporou, pojišťovali obchody spadající do oblasti působnosti harmonizovaných ustanovení v souladu s podmínkami stanovenými v těchto ustanoveních a se zvláštními pravidly přijatými Radou.
Článek 3
1. Bez ohledu na použitý typ pojistky se harmonizovaná ustanovení použijí pro obchody, které: - obsahují úvěrové riziko, jehož doba trvání je kratší než dvacet čtyři měsíce, nebo úvěrové riziko a kryté výrobní riziko, pokud souhrnná doba trvání je kratší než dvacet čtyři měsíce; doba trvání výrobního rizika však nesmí překročit dvanáct měsíců;
- jsou uzavřeny s veřejnoprávním odběratelem nebo se soukromým odběratelem;
- uskutečňují se na základě dodavatelského úvěru.
2. Ustanovení harmonizovaná touto směrnicí se vztahují pouze na krytí politických rizik.
3. Použijí se definice "veřejnoprávního odběratele" a "soukromého odběratele" obsažené v článku 3 směrnice č. 70/509/EHS a v článku 4 směrnice č. 70/510/EHS.
Článek 4
Komise může konzultovat Poradní výbor pro pojištění vývozních úvěrů zřízený článkem 4 směrnice č. 70/509/EHS o jakémkoli problému týkajícím se jednotného používání této směrnice.
Článek 5
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 15. února 1971 o hygienických otázkách obchodu s čerstvým drůbežím masem (71/118/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 43 a 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru,
vzhledem k tomu, že nařízením Rady č.
123/67/EHS ze dne 13. června 1967 o společné organizaci trhu s drůbežím masem [2] byl pro uvedené odvětví vytvořen společný trh;
vzhledem k tomu, že použití tohoto nařízení nebude mít předpokládaný účinek, dokud bude obchod s drůbežím masem omezován rozdíly v hygienických předpisech členských států týkajících se drůbežího masa;
vzhledem k tomu, že k odstranění těchto rozdílů je nezbytné sblížit hygienické předpisy členských států;
vzhledem k tomu, že by měly být přijaty předpisy Společenství, které se budou týkat po přechodnou dobu pouze obchodu uvnitř Společenství, a poté se budou vztahovat také na drůbeží maso, které je uváděno na trh v členských státech; že je však vhodné s výhradou určitých podmínek vyloučit z oblasti působnosti této směrnice drůbeží maso dodávané producentem přímo spotřebiteli;
vzhledem k tomu, že cílem zamýšleného sbližování má být zejména sjednocení hygienických požadavků na drůbeží maso na jatkách, při skladování a při přepravě; že příslušné orgány členských států by nadále měly být odpovědné za schvalování jatek, které splňují hygienické požadavky této směrnice, a za zajištění toho, že budou dodržovány podmínky upravující toto schvalování; že by také chladírenské sklady měly být schvalovány členskými státy;
vzhledem k tomu, že k zajištění vyhovující kontroly zdravotní nezávadnosti s přihlédnutím ke zvláštním podmínkám, za kterých se vykonává, je třeba svěřit některé úkoly kvalifikovaným pomocným veterinárním pracovníkům pod dohledem úředního veterinárního lékaře a na jeho odpovědnost;
vzhledem k tomu, že je vhodné stanovit pro všechny členské státy minimální jednotné požadavky na úroveň teoretické a praktické výuky těchto pomocných veterinárních pracovníků a stanovit další podmínky nezbytné pro zajištění jejich pravomocí, váženosti a nestrannosti, které by nevylučovaly další postupné sjednocování pravidel a programů jejich odborné přípravy;
vzhledem k tomu, že označení zdravotní nezávadnosti vystavené úředním veterinárním lékařem země odesílatele se v obchodu uvnitř Společenství považuje za nejvhodnější prostředek, který poskytuje příslušným orgánům země příjemce záruku, že zásilka drůbežího masa odpovídá požadavkům této směrnice; že toto označení musí doprovázet zásilku drůbežího masa až na místo určení;
vzhledem k tomu, že členské státy musí mít možnost zakázat dodání drůbežího masa pocházejícího z jiného členského státu na své území, zjistí-li se, že toto maso není vhodné pro lidskou spotřebu, nebo neodpovídá hygienickým požadavkům Společenství;
vzhledem k tomu, že v takovém případě je možno na žádost odesílatele nebo jeho zástupce povolit vrácení masa, pokud to neodporuje hygienickým předpisům;
vzhledem k tomu, že v případě zákazu nebo omezení by měly být tyto důvody sděleny odesílateli nebo jeho zástupci, a v některých případech také příslušným orgánům země vývozu;
vzhledem k tomu, že v případě, kdy dojde ke sporu o oprávněnosti zákazu nebo omezení mezi odesílatelem a orgány členského státu určení, je nutno umožnit odesílateli, aby si vyžádal stanovisko veterinárního znalce vybraného ze seznamu vypracovaného Komisí;
vzhledem k tomu, že je třeba, aby případné spory mezi členskými státy o oprávněnosti schválení jatek byly vyřízeny podle postupu pro řešení naléhavých případů ve Stálém veterinárním výboru zřízeném Radou dne 15. října 1968;
vzhledem k tomu, že v některých oborech, ve kterých se vyskytují zvláštní problémy, může být sblížení předpisů členských států provedeno až po důkladném prostudování;
vzhledem k tomu, že veterinární ustanovení, která se vztahují na obchod s živou drůbeží a s drůbežím masem, budou předmětem jiných směrnic Společenství; že se v současné době ukazuje, že je nezbytné uskutečnit první sblížení vnitrostátních předpisů v tomto odvětví a upřesnit některé podmínky, za kterých mohou členské státy zakázat nebo omezit přijetí drůbežího masa na své území z veterinárních důvodů. Dále je nutné stanovit jednotný postup Společenství pro řešení naléhavých případů v rámci výše uvedeného Stálého veterinárního výboru, podle kterého by bylo možné přezkoumat opatření členských států, a případně je v úzké spolupráci mezi členskými státy a Komisí změnit nebo zrušit,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
HLAVA I Obecná ustanovení
Článek 1
1. Tato směrnice se vztahuje na obchod s čerstvým masem domácích zvířat níže uvedených druhů: slepic, krocanů, perliček, kachen a hus.
2. Všechny části těchto zvířat, které jsou vhodné pro lidskou spotřebu, se považují za drůbeží maso.
3. Veškeré drůbeží maso, které neprošlo procesem konzervace se považuje za čerstvé maso; avšak pro účely této směrnice se chlazené a zmrazené drůbeží maso považuje za čerstvé maso.
Článek 2
Pro účely této se směrnice se rozumí: a) "jatečně upraveným tělem" celé tělo drůbeže po vykrvení, škubání a vykolení; avšak nemusí dojít k odstranění ledvin, nohou ve výši hleznového kloubu nebo hlavy;
b) "částí jatečně upraveného těla" část jatečně upraveného těla ve smyslu písmene a);
c) "droby" čerstvé maso jiné než jatečně upravené tělo ve smyslu písmene a), i když je s ním přirozeně spojené;
d) "vnitřnostmi" droby z hrudní, břišní a pánevní dutiny, včetně průdušnice a jícnu, a popřípadě volete;
e) "veterinární prohlídkou před porážkou" prohlídka živé drůbeže v souladu s požadavky kapitoly III přílohy I;
f) "veterinární prohlídkou po porážce" prohlídka poražené drůbeže na jatkách okamžitě po porážce v souladu s požadavky kapitoly V přílohy I;
g) "úředním veterinárním lékařem" veterinární lékař určený příslušným ústředním orgánem členského státu;
h) "pomocným veterinárním pracovníkem" vyškolená osoba určená příslušným ústředním orgánem členského státu k tomu, aby byla nápomocna úřednímu veterinárnímu lékaři;
i) "odesílající zemí" členský stát, ze kterého je čerstvé drůbeží maso odesláno do jiného členského státu;
j) "zemí určení" členský stát, do kterého je čerstvé drůbeží maso odesláno z jiného členského státu.
HLAVA II Ustanovení týkající se obchodu uvnitř Společenství a obchodu uvnitř členských států
Článek 3
1. Každý členský stát zajistí, aby byl dovolen obchod pouze s čerstvým drůbežím masem, které, aniž je dotčen článek 11, splňuje tyto požadavky: a) bylo získáno na jatkách, která byla schválena a jsou kontrolována podle čl. 5 odst. 1;
b) pochází ze zvířete, u kterého úřední veterinární lékař nebo pomocní veterinární pracovníci provedli veterinární prohlídku před porážkou podle článku 4 a na základě této prohlídky je považováno za vhodné pro porážku pro obchod s čerstvým drůbežím masem;
c) bylo s ním nakládáno za vyhovujících hygienických podmínek v souladu s kapitolou IV přílohy I;
d) úřední veterinární lékař nebo pomocní veterinární pracovníci ho prohlédli po porážce podle článku 4 a bylo shledáno za vhodné pro lidskou spotřebu v souladu s kapitolou VI přílohy I;
e) nese označení zdravotní nezávadnosti odpovídající požadavkům kapitoly VII přílohy I;
f) v souladu s kapitolou IX přílohy I bylo po prohlídce po porážce skladováno za vyhovujících hygienických podmínek na jatkách, která byla schválena a jsou kontrolována podle čl. 5 odst. 1, nebo v chladírenských skladech, které byly schváleny a jsou kontrolovány podle čl. 5 odst. 4;
g) bylo vhodně zabaleno a přepravováno za vyhovujících hygienických podmínek odpovídajících požadavkům kapitol X a XI přílohy I.
2. Z obchodu je vyloučeno:
a) čerstvé drůbeží maso ošetřené peroxidem vodíku nebo jinými bělicími látkami nebo přírodními nebo umělými barvivy;
b) čerstvé drůbeží maso ošetřené antibiotiky nebo přípravky k tenderizaci masa; c) čerstvé drůbeží maso ošetřené příchutěmi.
3. Pokud to však země určení povolí, nemusejí být splněny podmínky uvedené v odstavci 1, pokud jde o maso určené pro jiné účely než k lidské spotřebě; v tomto případě přijme země určení všechna nezbytná opatření, aby zabránila tomu, že maso bude použito pro jiné účely než ty, pro které je určeno.
4. Podmínky odstavce 1 se nevztahují na čerstvé drůbeží maso, které je ve výjimečných případech dodáváno jeho producentem přímo konečnému spotřebiteli pro vlastní spotřebu jinak než formou podomního prodeje, prodeje poštou nebo prodeje na tržišti.
Článek 4
1. Při provádění prohlídky před porážkou a po porážce a při kontrole hygienických podmínek stanovených v kapitolách II a IV přílohy I, které musí jatka splňovat, mohou být úřednímu veterinárnímu lékaři nápomocni pomocní veterinární pracovníci, kteří pracují pod jeho dohledem a na jeho odpovědnost.
2. Pouze ty osoby, které splňují požadavky přílohy II mohou pracovat jako pomocní veterinární pracovníci.
Rada stanoví na návrh Komise prováděcí pravidla týkající se úrovně vzdělání vyžadovaného podle přílohy II bodu 1 písm. b) a d) a bodu 4 od pomocných veterinárních pracovníků.
3. Pomocní veterinární pracovníci jsou nápomocni úředním veterinárním lékařům při níže uvedených úkolech: - kontrole používání hygienických předpisů stanovených v kapitolách II a IV přílohy I,
- kontrole, že v době veterinární prohlídky před porážkou se neobjevil žádný z příznaků uvedených v kapitole III bodu 12 přílohy I,
- kontrole, že v době veterinární prohlídky po porážce nejsou splněny podmínky uvedené v kapitole VI bodu 28 přílohy I.
Článek 5
1. Příslušný ústřední orgán členského státu, na jehož území se nacházejí jatka, zajistí, že schválení podle čl. 3 odst. 1 písm. a) bude vydáno pouze tehdy, pokud jsou dodržena ustanovení kapitol I a II přílohy I, a pokud jsou jatka schopna splnit i jiné podmínky uvedené přílohy; také zajistí, že dodržování těchto ustanovení zkontroluje úřední veterinární lékař a že schválení bude odejmuto, pokud jedno nebo více těchto ustanovení již nebudou dodržována.
2. Všechna schválená jatka jsou zapsána na seznamu a je jim přiděleno číslo veterinárního schválení.
Každý členský stát sdělí seznam schválených jatek a jejich čísla veterinárního schválení ostatním členským státům a Komisi spolu s odnětím tohoto schválení.
3. Pokud má členský stát za to, že podmínky pro schválení jatek v jiném členském státě nejsou, nebo již nejsou splněny, sdělí to příslušnému ústřednímu orgánu uvedeného státu.
Uvedený členský stát přijme všechna nezbytná opatření a sdělí příslušnému ústřednímu orgánu druhého státu přijatá rozhodnutí spolu s jejich důvody.
Pokud se druhý členský stát obává, že nezbytná opatření nebyla přijata nebo jsou nedostatečná, může postoupit věc Komisi, která si vyžádá posudek jednoho nebo více veterinárních znalců.
Členské státy mohou být na základě tohoto stanoviska postupem podle článku 12 zmocněny po přechodnou dobu zakázat dovoz čerstvého drůbežího masa z uvedených jatek na své území.
Schválení může být postupem podle článku 12 na základě pozdějšího posudku vydaného jedním nebo více veterinárními znalci odňato.
Veterinární znalci musí být státními příslušníky jiných členských států než těch, kterých se spor týká.
Po konzultaci členských států stanoví Komise obecná prováděcí pravidla k tomuto odstavci, zejména týkající se jmenování veterinárních znalců a postupu pro vydávání posudků.
4. I tehdy, pokud se chladírenské sklady nacházejí mimo jatka, jsou, pokud jde o skladování čerstvého drůbežího masa, kontrolovány úředním veterinárním lékařem.
Příslušný ústřední orgán členského státu, na jehož území se nachází chladírenský sklad, je odpovědný, pokud jde o skladování čerstvého drůbežího masa, za schválení skladu a odnětí tohoto schválení.
Článek 6
Aniž je dotčen čl. 3 odst. 2 a do vstupu předpisů Společenství v platnost, nejsou touto směrnicí dotčeny předpisy členských států týkající se: a) podmínek pro schvalování chladírenských skladů uvedených v čl. 5 odst. 4 a pro odnětí tohoto schválení;
b) ošetření drůbeže látkami, které mohou učinit požívání čerstvého drůbežího masa nebezpečným nebo škodlivým pro lidské zdraví, a absorpce drůbeží látek, jakými jsou antibiotika, estrogeny, thyrostatika, přípravky k tenderizaci masa, pesticidy, herbicidy, nebo látky obsahující arzen nebo antimon;
c) přidání cizích látek k čerstvému drůbežímu masu a jeho ošetření ionizujícím nebo ultrafialovým zářením.
Článek 7
Touto směrnicí nejsou dotčeny opravné prostředky podle stávajících právních předpisů členských států a v této směrnici, které mohou být podány proti rozhodnutím příslušných orgánů.
HLAVA III Ustanovení vztahující se pouze na obchod uvnitř Společenství
Článek 8
Každý členský stát zajistí, že čerstvé drůbeží maso odeslané do jiného členského státu bude během přepravy do země určení opatřeno zdravotním osvědčením odpovídajícím požadavkům kapitoly VIII přílohy I.
Článek 9
1. Aniž jsou dotčeny pravomoci podle čl. 5 odst. 3 druhého pododstavce druhé věty, může členský stát zakázat uvádění čerstvého drůbežího masa pocházejícího z jiného členského státu na trh, pokud se při veterinární prohlídce provedené v zemi určení prokáže, že: a) toto maso je nevhodné pro lidskou spotřebu, nebo
b) nebyly dodrženy články 3, 8 nebo 14.
2. Rozhodnutí učiněná podle odstavce 1 musí na žádost odesílatele nebo jeho zástupce povolovat vrácení čerstvého drůbežího masa, pokud to neodporuje zdravotním hlediskům.
V každém případě musí být přijata ochranná opatření, aby se zabránilo zneužití tohoto masa.
3. Tato rozhodnutí musí být oznámena odesílateli nebo jeho zástupci spolu s důvody pro toto rozhodnutí.
Tato odůvodněná rozhodnutí mu musí být na žádost oznámena neprodleně písemně spolu s poučením, jaké opravné prostředky lze proti nim podle stávajících právních předpisů podat, v jaké formě a v jaké lhůtě.
4. Pokud jsou tato rozhodnutí založena na zjištění nakažlivé nebo infekční choroby, zhoršení nebezpečnému pro lidské zdraví nebo závažném porušení této směrnice, oznámí se rozhodnutí a jeho důvody neprodleně také příslušnému ústřednímu orgánu odesílající země.
Článek 10
Každý členský stát poskytne odesílatelům, jejichž čerstvé drůbeží maso nemůže být podle čl. 9 odst. 1 uvedeno na jeho území na trh, právo vyžádat si posudek veterinárního znalce. Každý členský stát zajistí, že předtím, než příslušné orgány přijmou jakákoliv jiná opatření například zničení masa, budou mít veterinární znalci možnost stanovit, zda jsou splněny podmínky čl. 9 odst. 1.
Veterinární znalec musí být státním příslušníkem jiného členského státu, než je země odesílající nebo země určení.
Komise vypracuje na návrh členských států seznam veterinárních znalců, kteří mohou být pověření vypracováváním těchto posudků.
Po konzultaci členských států stanoví obecná prováděcí pravidla vztahující se zejména na postup pro vypracovávání těchto posudků.
Článek 11
1. Aniž jsou dotčeny odstavce 2 až 4, do vstupu předpisů Společenství v platnost se nadále budou používat předpisy členských států upravující obchod s živou drůbeží a drůbežím masem.
2. Členský stát může, pokud je nebezpečí, že by dovozem čerstvého drůbežího masa z jiného členského státu na jeho území mohly být rozšířeny choroby zvířat, přijmout tato opatření: a) v případě vypuknutí nákazy zvířat v jiném členském státě zakázat nebo omezit po přechodnou dobu dovoz čerstvého drůbežího masa z postižených oblastí uvedeného členského státu;
b) pokud se nákaza zvířat velmi rozšíří nebo dojde k vypuknutí jiné závažné a nakažlivé choroby, zakázat nebo omezit po přechodnou dobu dovoz čerstvého drůbežího masa z celého území dotyčného členského státu.
3. Každý členský stát musí neprodleně informovat ostatní členské státy a Komisi o vypuknutí choroby uvedené v odstavci 2 na jeho území a o opatřeních přijatých k její kontrole.
Musí také neprodleně informovat o tom, že choroba pominula.
4. Opatření přijatá členskými státy podle odstavce 2 a jejich zrušení musí být neprodleně sděleno ostatním členským státům a Komisi spolu s jejich důvody.
Postupem podle článku 12 může být přijato rozhodnutí o zrušení nebo změně uvedených opatření, zejména proto, aby byla koordinována s opatřeními přijatými ostatními členskými státy.
5. Pokud nastane situace uvedená v odstavci 2 a pokud se ukáže nezbytným, aby ostatní členské státy také použily opatření přijatá podle uvedeného odstavce, popřípadě pozměněná podle odstavce 4, odpovídající opatření se přijmou postupem podle článku 12.
Článek 12
1. Má-li být zahájen postup podle tohoto článku, přednese věc Stálému veterinárnímu výboru zřízenému rozhodnutím Rady ze dne 15. října 1968 (dále jen "výbor") jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu nebo na žádost zástupce některého členského státu.
2. Hlasům členských států ve výboru je přidělena váha stanovená v čl. 148 odst. 2 Smlouvy. Předseda nehlasuje.
3. Zástupce Komise předloží návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k opatřením do dvou dnů.
Stanovisko se přijímá většinou 12 hlasů.
4. Komise přijme opatření a ihned je provede, jsou-li v souladu se stanoviskem výboru.
Pokud navrhovaná opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, Komise neprodleně předloží Radě návrh opatření, která mají být přijata.
Rada se usnese kvalifikovanou většinou.
Pokud se Rada neusnese do 15 dnů ode dne, kdy jí byl návrh předán, přijme navrhovaná opatření Komise a ihned je provede s výjimkou případů, kdy se Rada proti opatřením vysloví prostou většinou.
Článek 13
Článek 12 se použije osmnáct měsíců ode dne, kdy byla věc poprvé postoupena výboru podle článku 12 nebo jiných odpovídajících ustanovení.
Článek 14
1. Členské státy zakážou u drůbeže chlazení "Spinchiller", který se v současné době používá.
Tento zákaz je účinný až ode dne 1. ledna 1976.
2. Po konzultaci členských států ve Stálém veterinárním výboru předloží Komise Radě do 1. ledna 1972 zprávu, zda existuje jeden nebo více postupů alternativního chlazení.
3. Den uvedený v odstavci 1 se změní na 1. ledna 1977, ledaže Rada na návrh Komise zjistí do 1. ledna 1972, že byl objeven jeden nebo více nových průmyslově využitelných postupů.
HLAVA I
Směrnice Rady
ze dne 1. března 1971
o sbližování právních předpisů členských států týkajících se zpětných zrcátek motorových vozidel
(71/127/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že technické požadavky, které musí motorová vozidla podle vnitrostátních právních předpisů splňovat, se mimo jiné vztahují na zpětná zrcátka;
vzhledem k tomu, že se tyto požadavky v jednotlivých členských státech liší; že je proto nutné, aby všechny členské státy zavedly stejné požadavky vedle nebo namísto svých stávajících právních předpisů, zejména aby bylo možné použít u všech typů vozidel postup EHS schvalování typu, který je předmětem směrnice Rady 70/156/EHS ze dne 6. února 1970 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu motorových vozidel a jejich přípojných vozidel [3];
vzhledem k tomu, že předpisy o zpětných zrcátkách by měly stanovit požadavky nejen na montáž zrcátek na vozidlo, ale také na jejich konstrukci;
vzhledem k tomu, že harmonizovaný postup schvalování typu zpětných zrcátek umožní každému členskému státu ověřovat plnění společných požadavků na konstrukci a zkoušení a informovat o výsledku ostatní členské státy zasláním kopie certifikátu schválení typu konstrukční části vystaveného pro každý typ zpětného zrcátka; že umístění značky EHS schválení typu konstrukční části na všechna zrcátka, která byla vyrobena ve shodě se schváleným typem, vyloučí nutnost technického ověření těchto zrcátek v ostatních členských státech,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Každý členský stát udělí schválení typu pro každý typ zpětného zrcátka, který splňuje požadavky na konstrukci a zkoušení stanovené v bodu 2 přílohy I.
2. Členský stát, který uděluje schválení typu, přijme podle potřeby a popřípadě ve spolupráci s příslušnými orgány ostatních členských států nezbytná opatření k ověření, že vyráběné typy jsou shodné se schváleným typem.
Toto ověření se omezí na namátkovou kontrolu.
Článek 2
Pro každý typ zpětného zrcátka, který schválí podle článku 1, přidělí členské státy výrobci nebo jeho pověřenému zástupci značku EHS schválení typu konstrukční části podle vzoru uvedeného v bodu 2.6 přílohy I.
Členské státy přijmou veškerá vhodná opatření, aby zabránily užívání značek, které by mohly vést k záměně zpětných zrcátek, jejichž typ byl schválen podle článku 1, s jinými zrcátky.
Článek 3
1. Členské státy nesmějí zakázat uvedení zpětných zrcátek na trh z důvodů týkajících se jejich konstrukce nebo funkčního principu, pokud jsou opatřena značkou EHS schválení typu konstrukční části.
2. Toto ustanovení však nebrání členskému státu, aby taková opatření přijal proti zpětným zrcátkům, která jsou opatřena značkou EHS schválení typu konstrukční části, jestliže soustavně nevykazují shodu se schváleným typem.
O přijatých opatřeních dotyčný členský stát neprodleně uvědomí ostatní členské státy a Komisi a uvede důvody svého rozhodnutí.
Rovněž se použije článek 5.
Neshodnost se schváleným typem ve smyslu prvního pododstavce nastane, pokud nejsou splněny požadavky bodů 2.1, 2.2 nebo 2.4 přílohy 1.
Článek 4
Příslušný orgán každého členského státu zašle do jednoho měsíce příslušným orgánům ostatních členských států kopie certifikátu schválení typu konstrukční části pro každý typ zpětného zrcátka, pro který schválení typu udělil nebo udělit odmítl.
Článek 5
1. Pokud členský stát, který udělil EHS schválení typu konstrukční části, zjistí, že se více zpětných zrcátek opatřených touž značkou schválení typu konstrukční části neshoduje s typem, který byl schválen, přijme nezbytná opatření, aby byla znovu zajištěna shodnost vyráběných zařízení se schváleným typem.
O přijatých opatřeních, která mohou vést až k odejmutí EHS schválení typu konstrukční části, uvědomí příslušný orgán dotyčného státu příslušné orgány ostatních členských států.
Stejná opatření tento orgán přijme, jestliže je o takové neshodnosti informován příslušnými orgány jiného členského státu.
2. Příslušné orgány členských států se do jednoho měsíce vzájemně informují o každém odejmutí EHS schválení typu s uvedením důvodů.
3. Pokud členský stát, který udělil EHS schválení typu, popírá závadu ve shodnosti, o které byl uvědoměn, usilují dotyčné členské státy o urovnání sporu.
Průběžně o tom informují Komisi.
V případě potřeby uskuteční Komise vhodná jednání s cílem dosáhnout urovnání sporu.
Článek 6
Veškerá rozhodnutí o odmítnutí nebo odejmutí schválení typu konstrukční části pro typ zpětného zrcátka nebo o zákazu jeho užívání, učiněná na základě předpisů přijatých k provedení této směrnice, musí být podrobně odůvodněna.
Rozhodnutí se oznamuje dotčené osobě s uvedením možnosti podat opravné prostředky, která jsou jí podle platných právních předpisů členských států k dispozici, a o lhůtách pro jejich podání.
Článek 7
Členské státy nesmějí odmítnout udělit EHS schválení typu nebo vnitrostátní schválení typu pro určitý typ vozidla z důvodů týkajících se zpětných zrcátek, jestliže jsou tato zrcátka opatřena značkou EHS schválení typu konstrukční části a jestliže jsou namontována v souladu s požadavky bodu 3 přílohy I.
Článek 8
Pro účely této směrnice se "vozidlem" rozumí každé motorové vozidlo určené k provozu na pozemních komunikacích, s karoserií nebo bez karoserie, které má nejméně čtyři kola a maximální konstrukční rychlost vyšší než 25 km/h, s výjimkou kolejových vozidel, zemědělských traktorů a strojů a strojů pro veřejné práce.
Článek 9
Změny nezbytné pro přizpůsobení požadavků příloh I, II a III technickému pokroku se přijímají postupem stanoveným v článku 13 směrnice Rady ze dne 6. února 1970 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu motorových vozidel a jejich přípojných vozidel.
Článek 10
1. Členské státy uvedou v účinnost předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 18 měsíců od jejího oznámení a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy zajistí, aby Komisi bylo sděleno znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 11
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 22. března 1971, kterou se mění směrnice ze dne 9. dubna 1968 o uvádění révového vegetativního množitelského materiálu na trh (71/140/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu,
po konzultaci Hospodářského a sociálního výboru,
vzhledem k tomu, že je třeba změnit některá ustanovení směrnice Rady ze dne 9. dubna 1968 o uvádění révového vegetativního množitelského materiálu na trh [1];
vzhledem k tomu, že nařízení Rady (EHS) č. 1388/70 ze dne 13. července 1970 o obecných pravidlech pro klasifikaci odrůd vinné révy [2] obsahuje ustanovení týkající se pěstování odrůd révy v určitých regionech;
vzhledem k tomu, že je proto třeba pouze povolit v každém členském státě volný oběh množitelského materiálu odrůd, jejichž pěstování je na jeho území povoleno;
vzhledem k tomu, že proto již není nezbytné sestavit společný seznam odrůd obsahující všechny odrůdy, jejichž množitelský materiál může být uváděn na trh ve Společenství;
vzhledem k tomu, že je i nadále nezbytné, aby každý členský stát sestavil katalog odrůd povolených pro uznávání nebo kontrolu standardního množitelského materiálu na jeho území;
vzhledem k tomu, že tyto katalogy by měly být sestaveny podle jednotných pravidel, aby povolené odrůdy byly odlišné, stálé a dostatečně uniformní;
vzhledem k tomu, že zkoušky za účelem povolení některé odrůdy vyžadují, aby byl stanoven značný počet minimálních kritérií a podmínek pro jejich provádění;
vzhledem k tomu, že je dále nezbytné zabezpečit, že se tato zkouška uskuteční pokud možno v téže době jako zkoušky hodnotící způsobilost k pěstování za účelem klasifikace;
vzhledem k tomu, že není-li na území některého členského státu rozšířeno množení vinné révy a uvádění jejího množitelského materiálu na trh, je nezbytné stanovit možnost osvobodit tento členský stát od uplatňování této směrnice;
vzhledem k tomu, že by v zásadě technické změny příloh měly být usnadněny zrychleným postupem;
vzhledem k tomu, že je proto třeba změnit již nyní jedno z technických ustanovení přílohy I zmíněné směrnice,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice Rady ze dne 9. dubna 1968 o uvádění révového vegetativního množitelského materiálu na trh se mění v souladu s následujícími články.
Článek 2
"2. Členské státy mohou po nabytí účinnosti nezbytných právních nebo správních předpisů k provedení této směrnice dočasně stanovit, že množitelský materiál použitý k vybudování podnožového vinohradu nebo révové školky je rovnocenný s množitelským materiálem, který je uznán nebo kontrolován podle této směrnice, pokud tento množitelský materiál před svým použitím poskytuje stejné záruky jako množitelský materiál uznaný a kontrolovaný podle této směrnice."
Článek 3
"Každý členský stát sestaví katalog odrůd révy, které jsou na jeho území úředně povoleny pro uznávání nebo kontrolu množitelského materiálu.
Do katalogu může kdokoliv nahlédnout.
Uvádí podstatné morfologické a fyziologické znaky, jimiž se jednotlivé odrůdy od sebe liší.
U odrůd, které již byly povoleny k 31. prosinci 1971, může být učiněn odkaz na popis v úředních ampelografických publikacích."
Článek 4
"Článek 5a
Členské státy zajistí, aby byly povoleny pouze odrůdy, které jsou odlišné, stálé a dostatečně uniformní.
Článek 5b
1. Odrůda je odlišná, pokud se v době podání žádosti o povolení zřetelně liší v jednom nebo více významných morfologických či fyziologických znacích od všech odrůd povolených, nebo u kterých je žádáno o povolení, v daném členském státě.
2. Odrůda je stálá, pokud po opakovaném množení nadále odpovídá vymezení svých podstatných odrůdových znaků.
3. Odrůda je dostatečně uniformní, jsou-li si rostliny, které ji tvoří, bez ohledu na řídké odchylky, podobné ve všech za tímto účelem stanovených znacích.
Článek 5c
Členské státy zajistí, aby se na odrůdy pocházející z ostatních členských států vztahovaly tytéž požadavky jako na domácí odrůdy, zejména v povolovacím řízení.
Článek 5d
1. Členské státy stanoví, že se povolení odrůd zakládá na výsledku úředních zkoušek, zejména pěstitelských zkoušek, které se týkají dostatečného počtu znaků umožňujících popsat odrůdu.
K určení těchto znaků se užijí přesné a spolehlivé metody.
2. Postupem podle článku 17 se s ohledem na stav vědeckých a technických poznatků stanoví a) minimum znaků, na které se vztahují zkoušky;
b) minimální podmínky provedení zkoušek.
3. Je-li známo, že množitelský materiál určité odrůdy je v jiné zemi uváděn na trh pod jiným názvem, zapíše se do katalogu i tento název.
Článek 5e
1. Povolené odrůdy se pravidelně úředně kontrolují.
Není-li již některá z podmínek pro povolení, pro uznávání nebo kontrolu množitelského materiálu splněna, povolení se zruší a odrůda se z katalogu vymaže.
2. Znění katalogu odrůd a veškeré jeho změny se neprodleně oznámí ostatním členským státům a Komisi."
Článek 5
Článek 6 se zrušuje.
Článek 6
"2. Dokud nevstoupí v platnost opatření Komise podle čl.
3 odst. 4 písm. b), mohou členské státy stanovit, že u určitých odrůd révy může být po určitém dni uváděn na trh pouze množitelský materiál úředně uznaný jako základní nebo certifikovaný množitelský materiál."
Článek 7
"Článek 12a
Členské státy dbají na to, aby uvádění na trh množitelského materiálu odrůd, které jsou pro jejich území nebo části jejich území povoleny k pěstování podle nařízení (EHS) č. 1388/70, nepodléhalo na jejich území žádným omezením na základě odrůdy."
Článek 8
"Článek 17a
Rada na návrh Komise a s ohledem na stav vědeckých a technických poznatků přijímá změny příloh."
Článek 9
"Článek 18a
Členský stát může být na vlastní žádost postupem podle článku 17 zcela nebo zčásti osvobozen od povinnosti uplatňovat tuto směrnici, pokud na jeho území zpravidla nedochází k množení révy a k uvádění množitelského materiálu na trh.
Článek 18b
Touto směrnicí není dotčeno nařízení Rady (EHS) č. 234/68 ze dne 27. února 1968 o zřízení společné organizace trhu s živými rostlinami a květinářskými produkty [3]."
Článek 10
"5. V porostech určených k produkci základního množitelského materiálu se nevyskytují škodlivé virózy, především roncet révy vinné a svinutka révy vinné.
V porostech určených k produkci množitelského materiálu ostatních kategorií se nevyskytují rostliny, které vykazují symptomy škodlivých viróz."
Článek 11
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději 1. července 1972.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 12
Tato směrnice je určena členským státům.
SMĚRNICE RADY
ze dne 22. března 1971,
kterou se prodlužuje lhůta stanovená v článku 10 směrnice Rady ze dne 27. června 1967 o sbližování právních a správních předpisů týkajících se klasifikace, balení a označování nebezpečných látek
(71/144/EHS)
RADA EVROPSKÉHO HOSPODÁŘSKÉHO SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že se ve směrnici Rady ze dne 27. června 1967[1] o sbližování právních a správních předpisů týkajících se klasifikace, balení a označování nebezpečných látek, naposledy pozměněné směrnicí Rady ze dne 6. března 1970[2], stanoví, že členské státy přijmou opatření nezbytná pro dosažení souladu s touto směrnicí a budou je uplatňovat nejpozději do 1. ledna 1971;
vzhledem k tomu, že se tato lhůta ukázala být nedostatečnou; že je tedy vhodné ji prodloužit,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Lhůta stanovená v prvním odstavci článku 10 směrnice Rady ze dne 27. června 1967 se prodlužuje do 1. ledna 1972.
Článek 2
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 30. března 1971, kterou se mění směrnice ze dne 14. června 1966 o uvádění osiva řepy, osiva pícnin, osiva obilovin a sadby brambor na trh, směrnice ze dne 30. června 1969 o uvádění osiva olejnin a přadných rostlin na trh a směrnice ze dne 29. září 1970 o uvádění osiva zeleniny na trh
(71/162/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 43 a 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru,
vzhledem k tomu, že z důvodů uvedených v následujících bodech odůvodnění je vhodné změnit některá ustanovení směrnic Rady ze dne 14. června 1966 o uvádění osiva řepy na trh [2], ve znění směrnice ze dne 18. února 1969 [3], o uvádění osiva pícnin na trh [4], ve znění směrnice ze dne 18. února 1969, o uvádění osiva obilovin na trh [5], ve znění směrnice ze dne 18. února 1969 [6], a o uvádění sadby brambor na trh [7], ve znění směrnice ze dne 18. února 1969 [8], směrnice ze dne 30. června 1969 o uvádění osiva olejnin a přadných rostlin na trh [9] a směrnice ze dne 29. září 1970 o uvádění na trh osiv zeleniny na trh [10];
vzhledem k tomu, že směrnice Rady ze dne 29. září 1970 [11] upravila Společný katalog odrůd druhů zemědělských rostlin;
vzhledem k tomu, že by v zásadě technické změny příloh měly být usnadněny zrychleným postupem;
vzhledem k tomu, že je nezbytné schválit pro budoucnost používání nálepek;
vzhledem k tomu, že ustanovení o srovnávacích zkouškách by měla být rozšířena;
vzhledem k tomu, že je vhodné dále rozdělit některé rody pícnin do několika druhů, které mají největší význam pro zemědělství, a změnit některá technická ustanovení;
vzhledem k tomu, že v případě osiva olejnin a přadných rostlin nemusí být druhy skočec obecný a sezam zachovány v oblasti působnosti směrnice; že je na druhé straně vhodné přijmout některá zvláštní ustanovení pro jednodomé konopí,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice ze dne 14. června 1966 o uvádění osiva řepy na trh se mění takto:
1. článek 6 se nahrazuje tímto:
"Členské státy stanoví, že případně vyžadovaný popis genetických komponent se na žádost šlechtitele považuje za důvěrný.";
2. v čl. 11 odst. 1 písm. a) se za slova "pro certifikované osivo modrá"
vkládá středník a slova: "lze používat i nálepky; nálepku lze použít jako úřední uzávěr;"
3. datum v čl.
16 odst.
2 se nahrazuje datem 1. července 1972;
4. v článku 20 se odstavec 1 nahrazuje tímto:
"1. Ve Společenství se provádějí srovnávací zkoušky Společenství pro následnou kontrolu odebraných vzorků certifikovaného osiva řepy.
Součástí následné kontroly může být zkouška plnění požadavků na tohoto osivo.
Organizace zkoušek a jejich výsledky se předloží k posouzení výboru uvedenému v článku 21.";
5. vkládá se nový článek, který zní:
"Článek 21a
Rada na návrh Komise a s ohledem na stav vědeckých a technických poznatků přijímá změny příloh."
Článek 2
Směrnice ze dne 14. června 1966 o uvádění osiva pícnin na trh se mění takto: 1. v čl. 2 odst. 1 části A písm. a) se slova: "Agrostis spec. _BAR_ psineček" _BAR_ nahrazují slovy
Agrostis tenuis Sibth. _BAR_ psineček tenký"; _BAR_
2. v čl. 2 odst. 1 části A písm. a) se slova:
"Lolium spec. _BAR_ jílek" _BAR_ nahrazují slovy:
Lolium x hybridum Hausskn. _BAR_ jílek hybridní"; _BAR_ 3. v čl. 2 odst. 1 části A písm. a) se slova:
"Poa spec. _BAR_ lipnice" _BAR_
nahrazují slovy: "Poa annua L. _BAR_ lipnice roční _BAR_
Poa trivialis L. _BAR_ lipnice obecná"; _BAR_
4. v čl. 2 odst. 1 části A písm. b) se slova: "Lupinus spec., mimo Lupinus perennis L. _BAR_ lupina, mimo lupinu vytrvalou" _BAR_ nahrazují slovy: "Lupinus albus L. _BAR_ lupina bílá _BAR_
Lupinus angustifolius L. _BAR_ lupina úzkolistá _BAR_
Lupinus luteus L. _BAR_ lupina žlutá"; _BAR_ 5. v čl. 2 odst. 1 části písm b) se slova:
Vicia pannonica Crantz _BAR_ vikev panonská _BAR_
Vicia villosa Roth _BAR_ vikev huňatá"; _BAR_ 6. v čl. 3 odst. 1 se slova:
"Lolium spec." _BAR_ nahrazují slovy:
"Lolium multiflorum Lam. _BAR_ Lolium perenne L. _BAR_
7. článek 6 se nahrazuje tímto:
"Členské státy stanoví, že případně vyžadovaný popis genetických komponent se na žádost šlechtitele považuje za důvěrný.";
8. v čl. 10 odst. 1 písm. a) se za slova "pro obchodní osivo hnědá"
vkládá středník a slova: "lze používat i nálepky; nálepku lze použít jako úřední uzávěr"
9. datum v čl. 16 odst. 2 se nahrazuje datem 1. července 1972;
10. v článku 20 se odstavec 1 nahrazuje tímto:
"1. Ve Společenství se provádějí srovnávací zkoušky Společenství pro následnou kontrolu odebraných vzorků základního osiva, s výjimkou osiva hybridních nebo umělých odrůd, a certifikovaného osiva pícnin.
Součástí následné kontroly může být zkouška plnění požadavků na toto osivo.
Organizace zkoušek a jejich výsledky se předloží k posouzení výboru uvedenému v článku 21.";
11. vkládá se nový článek, který zní:
"Článek 21a
Rada na návrh Komise a s ohledem na stav vědeckých a technických poznatků přijímá změny příloh.";
12. v příloze II části I bodě 3 oddíle A písm. a) přílohy II se slova "Agrostis alba" nahrazují slovy "Agrostis gigantea Roth" a slova Lolium multiflorum spec. slovy "Lolium multiflorum Lam.";
13. v příloze II části I bodě 3 oddíle A písm. b) se číslo "0,1", označující nejvyšší povolený výskyt semen plevele u Hedysarum coronarium L., nahrazuje číslem "1,5";
14. v příloze II části I bodě 3 oddíle B se vkládá nové písmeno, které zní:
"f) Počet semen Rumex obstusifolius a Rumex crispus nepřekračuje 2 ve vzorku o hmotnosti 5 g.";
15. v příloze II části I bodě 3 oddíle C se písmeno a) nahrazuje tímto:
"a) Početní podíl semen jiné barvy nepřekračuje 2 % u hořké lupiny a 1 % u ostatních druhů lupiny.";
16. v příloze II části III bodě 4 se písmeno a) nahrazuje tímto:
"Početní podíl semen jiné barvy nepřekračuje 4 % u hořké lupiny a 2 u ostatních druhů lupiny.";
17. v příloze IV oddíle A písm. a) se doplňuje nový bod, který zní:
"10. Pro osivo travních odrůd, u kterého neproběhla žádná zkouška krajinné a užitné hodnoty podle čl. 4 odst. 2 písm. a) směrnice Rady ze dne 29. září 1970 o Společném katalogu odrůd druhů zemědělských rostlin [12]: "není určeno k využití jako pícnina"."
Článek 3
Směrnice ze dne 14. června 1966 o uvádění osiva obilovin na trh se mění takto: 1. v čl. 2 odst. 1 části se A slova:
"Zea mays L. _BAR_ kukuřice" _BAR_ nahrazují slovy
2. článek 6 se nahrazuje tímto:
"Členské státy stanoví, že případně vyžadovaný popis genetických komponent se na žádost šlechtitele považuje za důvěrný.";
3. v čl. 10 odst. 1 písm. a) se za slova "druhé generace červená"
vkládá středník a slova: "lze používat i nálepky; nálepku lze použít jako úřední uzávěr";
4. datum v čl. 16 odst. 2 se nahrazuje datem 1. července 1972;
5. v článku 20 se odstavec 1 nahrazuje tímto:
"Ve Společenství se provádějí srovnávací zkoušky Společenství pro následnou kontrolu odebraných vzorků základního osiva, s výjimkou osiva hybridních nebo umělých odrůd, a certifikovaného osiva obilovin všech kategorií.
Součástí následné kontroly může být zkouška plnění požadavků na toto osivo.
Organizace zkoušek a jejich výsledky se předloží k posouzení výboru uvedenému v článku 21.";
6. vkládá se nový článek, který zní:
"Článek 21a
Rada na návrh Komise a s ohledem na stav vědeckých a technických poznatků přijímá změny příloh."
Článek 4
Směrnice ze dne 14. června 1966 o uvádění sadby brambor na trh se mění takto: 1. článek 5 se zrušuje;
2. v čl. 14 odst. 1 se doplňuje nová věta, která zní:
"Při srovnávacích zkouškách lze rovněž kontrolovat splnění ostatních minimálních požadavků stanovených v příloze I.";
3. datum v čl. 15 odst. 2 se nahrazuje datem 1. července 1972;
4. vkládá se nový článek, který zní:
"Článek 19a
Rada na návrh Komise a s ohledem na stav vědeckých a technických poznatků přijímá změny příloh."
Článek 5
Směrnice ze dne 30. června 1969 o uvádění osiva olejnin a přadných rostlin na trh se mění takto: 1. v článku 2 se zrušují slova "Ricinus communis L. – skočec obecný" a "Sesamum orientale L. – sezam indický" a všechny odkazy na skočec obecný a sezam indický;
2. v článku 2 se odstavec 1 mění takto:
a) v části B písm. b) se doplňují slova:
"nebo případně "certifikované osivo třetí generace";";
b) v části C se před slova "konopí seté" vkládá slovo "dvoudomé";
c) v části D se za slova "podzemnice olejná" vkládají slova "jednodomé konopí seté";
d) v části D písm. b) se za slova
"certifikované osivo druhé generace" vkládají slova
"nebo případně "certifikované osivo třetí generace";";
e) v části E písm. b) se doplňují slova
"nebo případně které je určeno k produkci osiva kategorie "certifikované osivo třetí generace";";
f) vkládá se nová část, která zní:
"E a Certifikované osivo druhé generace (jednodomé konopí seté): osivo, a) které pochází bezprostředně z certifikovaného osiva první generace, které bylo založeno a úředně kontrolováno se zvláštním zřetelem na produkci certifikovaného osiva druhé generace,
b) které je určeno k produkci konopí sklízeného v květu,
c) které splňuje požadavky na certifikované osivo stanovené v přílohách I a II a
d) u kterého bylo úřední zkouškou ověřeno splnění výše uvedených požadavků.";
3. článek 6 se nahrazuje tímto:
"Členské státy stanoví, že případně vyžadovaný popis genetických komponent se na žádost šlechtitele považuje za důvěrný.";
4. v čl. 10 odst. 1 se za slova "pro obchodní osivo hnědá" vkládá středník a slova:
"lze používat i nálepky; nálepku lze použít jako úřední uzávěr";
5. datum v čl. 15 odst. 2 se nahrazuje datem 1. července 1973;
6. v článku 19 se odstavec 1 nahrazuje tímto:
"1. Ve Společenství se provádějí srovnávací zkoušky Společenství pro následnou kontrolu odebraných vzorků základního osiva, s výjimkou osiva hybridních nebo umělých odrůd, a certifikovaného osiva olejnin a přadných rostlin všech kategorií.
Součástí následné kontroly může být zkouška plnění požadavků na toto osivo.
Organizace zkoušek a jejich výsledky se předloží k posouzení výboru uvedenému v článku 20.";
7. vkládá se nový článek, který zní:
"Článek 20a
Rada na návrh Komise a s ohledem na stav vědeckých a technických poznatků přijímá změny příloh.";
8. v příloze I bodě 5 a v příloze II části I bodě 2 oddíle A se zrušují slova "skočec obecný" a "Ricinus communis", "Sesamum orientale L." a veškeré údaje, které s nimi souvisejí;
9. v příloze II části I bodě 2 oddíle B písm. e) se slova "Linum usitatissimum" nahrazují slovy "Cannabis sativa".
Článek 6
Směrnice ze dne 29. září 1970 o uvádění osiva zeleniny na trh se mění takto: 1. v článku 39 se odstavec 1 nahrazuje tímto:
"1. Ve Společenství se provádějí srovnávací zkoušky Společenství pro následnou kontrolu odebraných vzorků základního osiva, s výjimkou osiva hybridních a syntetických odrůd, certifikovaného osiva a standardního osiva zeleniny.
Součástí následné kontroly může být zkouška plnění požadavků na toto osivo.
Organizace zkoušek a jejich výsledky se předloží k posouzení výboru uvedenému v článku 40.";
2. vkládá se nový článek, který zní:
"Článek 40a
Rada na návrh Komise a s ohledem na stav vědeckých a technických poznatků přijímá změny příloh."
Článek 7
Členské státy přijmou právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu: a) s čl. 1 odst. 3, čl. 2 odst. 9, čl. 3 odst. 4, čl. 4 odst. 3 a čl. 5 odst. 1, 2 a 7 od 1. července 1970;
b) s čl. 1 odst. 1, čl. 2 odst. 7 a 17, čl. 3 odst. 2, čl. 4 odst. 1, čl. 5 odst. 3 a s článkem 6 nejpozději 1. července 1972;
c) s ostatními ustanoveními této směrnice nejpozději 1. července 1971.
Článek 8
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 15. června 1971, kterou se stanoví analytické metody Společenství pro úřední kontrolu krmiv
(71/250/EHS) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady ze dne 20. července 1970 o zavedení metod pro odběr vzorků a analytických metod Společenství pro úřední kontrolu krmiv [1], a zejména na článek 2 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že směrnice stanoví, aby při úřední kontrole krmiv byly používány pro odběry vzorků a pro analýzy prováděné při kontrole dodržování podmínek předepsaných právními a správními předpisy o jakosti a složení krmiv metody Společenství;
vzhledem k tomu, že je nutné, aby všechny nezbytné analytické metody byly zavedeny co nejdříve; že zavedení metod pro stanovení kyanovodíku, vápníku, uhličitanů, popelovin, popela nerozpustného v HCl, chloru v chloridech, hořčičné silice, laktózy, draslíku, sodíku, cukrů, theobrominu a močoviny, jakož i stanovení alkaloidů v lupině a aktivity ureázy v produktech odvozených ze sóji, znamená první stupeň tohoto procesu;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro krmiva,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Členské státy stanoví, že analýzy pro úřední kontrolu krmiv týkající se obsahu kyanovodíku, vápníku, uhličitanů, popelovin, popela nerozpustného v HCL, chloru v chloridech, hořčičné silice, laktózy, draslíku, sodíku, cukrů, theobrominu a močoviny, jakož i stanovení alkaloidů v lupině a aktivity ureázy v produktech odvozených ze sóje, musí být prováděny metodami uvedenými v příloze k této směrnici.
Článek 2
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. července 1972.
Uvědomí o nich Komisi.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 26. července 1971 o odstranění omezení volného pohybu služeb v souvislosti s veřejnými zakázkami na stavební práce a se zadáváním veřejných zakázek na stavební práce zhotovitelům jednajícím prostřednictvím zastoupení nebo poboček
(71/304/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na čl. 54 odst. 2 a čl. 63 odst. 2 této smlouvy,
s ohledem na Obecný program pro odstranění omezení svobody usazování [1], a zejména na hlavu IV B uvedeného programu,
s ohledem na Obecný program pro odstranění omezení volného pohybu služeb [2], a zejména na hlavu V C písm. e) bod 1 uvedeného programu,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [3],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [4],
vzhledem k tomu, že pravidla pro dosažení svobody usazování a volného pohybu služeb a pravidla týkající se přechodných opatření již byla stanovena, pokud jde o činnosti osob samostatně výdělečně činných oddílu 40 ISIC, ve směrnicích Rady 64/427/EHS a 64/429/EHS ze dne 7. července 1964 [5]; že podle těchto směrnic nesmějí zadavatelé diskriminovat fyzické ani právnické osoby, kterým je zakázka zadána, na základě státní příslušnosti subdodavatelů; že omezení jsou prozatímně povolena pouze pro účast na veřejných zakázkách na stavební práce formou poskytování služeb nebo prostřednictvím zastoupení nebo poboček; že proto mají ustanovení výše uvedených směrnic obecnou působnost a bylo by nadbytečné je v této směrnici opakovat;
vzhledem k tomu, že veřejné zakázky oddílu 40 ISIC mohou být zadány subjektům nebo prováděny subjekty, jež jsou držiteli koncesí, které jim byly uděleny státem, regiony, obcemi nebo jinými veřejnoprávními právnickými osobami; že tato směrnice musí tedy do své oblasti působnosti zahrnout tyto zakázky, jež představují značný objem práce; že jinak by byla její působnost značně omezena;
vzhledem k tomu, že Smlouva o založení Evropského společenství pro atomovou energii obsahuje v článku 97 zvláštní ustanovení týkající se výstavby jaderného zařízení vědecké či průmyslové povahy; že podle článku 232 Smlouvy o založení Evropského hospodářského společenství musí být tyto případy vyloučeny z oblasti působnosti této směrnice;
vzhledem k tomu, že od přijetí obecných programů vypracovalo Evropské hospodářské společenství vlastní klasifikaci průmyslových činností, které se nazývá "klasifikace odvětví v Evropských společenstvích" (NICE); že tato klasifikace, která obsahuje odkazy na vnitrostátní klasifikace, je tedy lépe přizpůsobena potřebám členských států než klasifikace ISIC (Mezinárodní standardní klasifikace ekonomických činností); že klasifikace NICE by proto měla být použita za předpokladu, že to nebude mít vliv na změnu časového plánu stanoveného v obecných programech, jenž obsahuje odkazy na klasifikaci ISIC; že použití klasifikace NICE v této směrnici nemůže mít takový účinek;
vzhledem k tomu, že u veřejných zakázek na stavební práce je často činěn odkaz na technickou specifikaci; že Rada ve svém stanovisku zaujatém při přijetí obecných programů stanovila, že technické specifikace by neměly obsahovat žádná diskriminační ustanovení; že je tedy nezbytné do této směrnice zahrnout určitá upřesnění v této věci;
vzhledem k tomu, že ustanovení pro všechny činnosti osob samostatně výdělečně činných související s pohybem a bydlištěm osob, které požívají svobody usazování a volného pohybu služeb, jsou nebo budou předmětem samostatných směrnic a že systém pro zaměstnance, kteří jsou spojeni s poskytovatelem služeb nebo kteří jednají na jeho účet, se řídí předpisy přijatými na základě článků 48 a 49 Smlouvy,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Pokud jde o fyzické osoby a společnosti uvedené v hlavě 1 obecných programů, které poskytují služby nebo jednají prostřednictvím zastoupení nebo poboček (dále pouze "příjemci"), zruší členské státy omezení uvedenáv hlavě III obecných programů, která se týkají práva uzavírat, udělovat, provádět nebo se účastnit provádění veřejných zakázek na stavební práce na účet státu, regionů nebo obcí nebo veřejnoprávních právnických osob.
Článek 2
1. Tato směrnice se vztahuje na činnosti osob samostatně výdělečně činných oddílu 40 uvedené v příloze I obecného programu pro odstranění omezení svobody usazování.
Tyto činnosti odpovídají činnostem, které patří do oddílu 40 "klasifikace odvětví v Evropských společenstvích" (NICE); jsou uvedeny v příloze k této směrnici.
2. Tato směrnice se nevztahuje na: a) průmyslová zařízení mechanická, elektrická nebo vyrábějící energii, s výjimkou jakékoli části těchto zařízení, která patří do oblasti pozemního a inženýrského stavitelství;
b) stavbu jaderných zařízení vědecké nebo průmyslové povahy;
c) výkopové práce, hloubení šachet, bagrovací práce a likvidace odpadů, které se provádějí v souvislosti s těžbou hornin (těžební průmysl a lomy).
Článek 3
1. Členské státy odstraní zejména ta omezení, která a) zabraňují příjemcům poskytovat služby za stejných podmínek jako státním příslušníkům daného státu a se stejnými právy; omezení, která budou zrušena, zahrnují zejména právní a správní předpisy a správní postupy, které způsobují nebo dovolují diskriminační zacházení vůči fyzickým nebo právnickým osobám, kterým byla zadána zakázka k výkonu nebo řízení stavebních prací nebo k řízení veřejných služeb prostřednictvím udělení zvláštních nebo výlučných práv týkajících se zakázek, které tyto osoby mohou k výkonu prací samy udělit;
b) vyplývají z užívání správních postupů, které vedou k zacházení s příjemci, které je diskriminační ve srovnání s těmi postupy, které jsou uplatňovány při jednání s vlastními státními příslušníky;
c) vyplývají z uplatňování předpisů nebo praktik, které, ačkoliv jsou použitelné bez ohledu na státní příslušnost, v zásadě nebo výlučně brání státním příslušníkům jiných členských států v provozování odborné nebo obchodní činnosti; mezi omezeními, která budou zrušena, jsou zejména diskriminační technické specifikace; nebudou považovány za diskriminační, jsou-li odůvodněny předmětem zakázky.
2. Členské státy zejména zajistí to,
a) aby mohli příjemci získat k provádění stavebních prací na jejich území různé druhy úvěrů, podpor a dotací, které k tomu účelu poskytují orgány veřejné moci, a to za stejných podmínek, jako vlastní státní příslušníci;
Článek 4
Členské státy přijmou opatření nezbytná pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do dvanácti měsíců od jejího oznámení a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 5
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 26. července 1971
o sbližování právních předpisů členských států týkajících se společných ustanovení pro měřicí přístroje a pro metody metrologické kontroly
(71/316/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že v každém členském státě existují závazná ustanovení, která stanovují technické charakteristiky měřicích přístrojů a metody metrologické kontroly; že se tyto požadavky v jednotlivých členských státech liší; že tyto rozdíly brání obchodu a mohou vytvořit nerovné podmínky konkurence v rámci Společenství;
vzhledem k tomu, že jedním z účelů kontrol v každém členském státě je dát zákazníkům jistotu, že poskytovaná množství odpovídají zaplacené ceně; že cílem této směrnice není proto tyto kontroly zrušit, ale odstranit rozdíly mezi předpisy, pokud vytvářejí překážky obchodu;
vzhledem k tomu, že tyto překážky při zavádění a fungování společného trhu lze omezit a odstranit, jestliže se v členských státech budou používat stejné požadavky, které nejprve doplní platné vnitrostátní předpisy a pak, když budou vytvořeny potřebné podmínky, tyto předpisy nahradí;
vzhledem k tomu, že i v období, kdy tyto předpisy budou existovat společně s vnitrostátními předpisy, umožní požadavky Společenství, aby firmy vyráběly výrobky, které mají stejné technické charakteristiky, a lze je tedy poté, co byly podrobeny EHS kontrolám, uvádět na trh v rámci Společenství a používat;
vzhledem k tomu, že technické požadavky Společenství na konstrukci a činnost přístrojů by měly zajistit, že tyto přístroje budou souvisle poskytovat měření, která jsou dostatečně přesná pro jejich určený účel;
vzhledem k tomu, že shodu s technickými požadavky většinou potvrzují členské státy před tím, než jsou měřicí přístroje uvedeny na trhnebo před jejich prvním použitím, a v případě potřeby když jsou v provozu, přičemž toto potvrzení se provádí zejména prostřednictvím postupů pro schválení typu a pro ověření; aby se dosáhlo volného pohybu těchto přístrojů v rámci Společenství, je rovněž nutné zajistit vzájemné uznávání kontrol mezi členskými státy a zavést pro tyto účely vhodné postupy pro EHS schvalování typu a pro EHS prvotní ověřování a také EHS metody metrologické kontroly, které budou v souladu s touto směrnicí a s příslušnými samostatnými směrnicemi;
vzhledem k tomu, že přítomnost znaků nebo značek na měřicím přístroji nebo výrobku, které udávají, že tento přístroj nebo výrobek byl podroben příslušným kontrolám, znamená, že tento přístroj nebo výrobek splňuje příslušné technické požadavky Společenství, a tedy to, že když se přístroj nebo výrobek dováží nebo se uvádí do provozu, není nutné tyto kontroly, které již byly provedeny, opakovat;
vzhledem k tomu, že vnitrostátní metrologické předpisy zahrnují množství kategorií měřicích přístrojů a výrobků; že tato směrnice by měla stanovit obecná ustanovení, která se zabývají zejména postupy pro EHS schvalování typu a pro EHS prvotní ověřování a také EHS metodami metrologické kontroly; že prováděcí směrnice, které se vztahují na různé kategorie přístrojů a výrobků, stanovují technické požadavky na konstrukci, činnost a přesnost, kontrolní postupy a v případě potřeby podmínky, za nichž budou platné vnitrostátní předpisy nahrazeny technickými požadavky Společenství,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
KAPITOLA I
Základní zásady
Článek 1
1. Žádný členský stát nesmí bránit, zakazovat nebo omezovat uvedení na trh nebo do provozu měřicího přístroje (dále jen "přístroje"), nebo pomocného zařízení, jestliže je tento přístroj nebo zařízení opatřeno značkou potvrzující EHS prvotní ověření nebo značkou potvrzující EHS schválení typu, jak je stanoveno v článcích 10 a 11.
2. Členské státy musí EHS schválení typu a EHS prvotnímu ověření přikládat stejnou váhu jako odpovídajícím vnitrostátním opatřením.
3. Členské státy mohou požadovat EHS schválení typu nebo EHS prvotní ověření pro kategorii přístrojů pouze tehdy, pokud jsou pro přístroje stejné kategorie stanoveny odpovídající kontroly splňující vnitrostátní požadavky, které nebyly na úrovni Společenství harmonizovány.
4. Samostatné směrnice stanoví metrologické vlastnosti měření a technické požadavky na konstrukci a činnost pro kategorie přístrojů, jichž se budou týkat.
Rovněž mohou stanovit:
- zda tyto přístroje musí být ve všech členských státech podrobeny EHS schválení typu a EHS prvotnímu ověření nebo pouze jednomu z nich;
- datum, kdy vnitrostátní předpisy, které se dříve používaly pro nové přístroje stejné kategorie, budou zcela nahrazeny vnitrostátními předpisy odpovídajícími příslušné samostatné směrnici.
KAPITOLA II
EHS schválení typu
Článek 2
1. EHS schválení typu znamená přijetí přístrojů od určitého výrobce k EHS prvotnímu ověření, a kde se toto ověření nevyžaduje, povolení uvádět je na trh a do provozu.
Jestliže samostatné směrnice vztahující se na kategorii přístrojů tuto kategorii z EHS schválení typu vyjímá, pak se přístroje v této kategorii připustí přímo k EHS prvotnímu ověření.
2. Pokud to jejich kontrolní zařízení dovoluje, pak členské státy na žádost výrobce nebo jeho zplnomocněného zástupce udělí EHS schválení typu pro každý typ přístroje a pro všechna pomocná zařízení, která mají metrologické vlastnosti a splňují požadavky na technické provedení a činnost stanovené v samostatné směrnici týkající se dané kategorie přístroje.
3. Žádost o EHS schválení typu pro určitý typ přístroje může být podána pouze v jednom členském státě.
4. Členský stát, který udělil EHS schválení typu, přijme nezbytná opatření k zajištění toho, aby byl informován o jakékoliv změně schváleného typu nebo doplňku ke schválenému typu.
O těchto změnách uvědomí ostatní členské státy.
Pro změny nebo doplňky ke schválenému typu musí být v případě, že tyto změny ovlivňují nebo by mohly ovlivnit výsledky měření nebo předepsané podmínky pro použití daného přístroje, získáno dodatečné EHS schválení typu od členského státu, který EHS schválení typu udělil.
5. Členské státy udělí EHS schválení typu v souladu s ustanoveními této kapitoly, bodů 1 a 2 přílohy I a příslušných samostatných směrnic.
Článek 3
Pokud je EHS schválení typu uděleno pro pomocné zařízení, pak toto schválení specifikuje:
- typy přístrojů, k nimž je možné toto zařízení připojit nebo do něhož je možné toto zařízení zabudovat;
- obecné podmínky pro činnost všech přístrojů, pro něž je toto zařízení schváleno.
Článek 4
1. Jestliže výsledky přezkoušení popsaného v bodu 2 přílohy I jsou vyhovující, pak členský stát, který toto přezkoušení provedl, vydá certifikát EHS schválení typu a předá ho žadateli.
V případech uvedených v článku 11 nebo v samostatné směrnici musí žadatel na každý přístroj nebo přídavné zařízení, které odpovídají schválenému typu, připojit značku schválení zobrazenou v tomto certifikátu; ve všech ostatních případech má právo připojit příslušnou značku schválení.
2. Ustanovení týkající se certifikátu, značky schválení, uložení vzorku přístroje, pokud existuje, a oznámení o EHS schválení jsou uvedena v bodech 3, 4, 5 a 6 přílohy I.
Článek 5
1. EHS schválení typu platí deset let.
Schválení může být prodlouženo na další období deseti let; počet přístrojů, které lze podle schváleného typu vyrobit, není omezen.
Pokud EHS schválení typu není prodlouženo, pak se přístroje, které jsou již v provozu a které splňují ustanovení této směrnice, považují za schválené.
2. Jestliže není možné pro určité přístroje udělit běžné schválení nebo prodloužení, pak lze poté, co byly ostatní členské státy informovány, a v případě potřeby konzultovány, udělit schválení s omezenou účinností nebo prodloužení.
V případě uvedeném ve třetí odrážce je povinná předběžná konzultace, pokud se místo instalace nachází v jiném státě než v tom, který vydal certifikát EHS schválení typu.
EHS schválení typu může podléhat těmto omezením:
- omezení doby platnosti na dobu kratší než deset let;
- omezení počtu přístrojů, které lze schválit;
- povinnost oznámit příslušným orgánům místa instalace;
- omezení použití.
3. Pokud se používají nové metody, které nejsou uvedeny v samostatné směrnici, pak lze po předběžné konzultaci s ostatními členskými státy udělit EHS schválení typu s omezenou účinností.
Toto schválení s omezenou účinností může podléhat omezením uvedeným v odstavci 2 a zvláštním podmínkám, které souvisejí s použitou metodou.
Toto schválení s omezenou účinností však může být uděleno pouze tehdy, pokud:
- již vstoupila v platnost samostatná směrnice pro příslušnou kategorii přístrojů;
- nejsou překročeny maximální dovolené chyby uvedené v samostatných směrnicích.
Takové schválení s omezenou účinností neplatí déle než dva roky.
Je možné ho prodloužit na další tři roky.
4. Pokud má členský stát, který udělil EHS schválení typu s omezenou účinností uvedené v odstavci 3 za to, že se nová metoda prokázala jako vhodná, pak požádá o přizpůsobení příslušné směrnice technickému pokroku podle ustanovení článků 18 a 19.
Článek 6
Jestliže se pro kategorii přístrojů, které splňují požadavky samostatné směrnice, nevyžaduje EHS schválení typu, pak může výrobce na svou vlastní odpovědnost opatřit přístroje v této kategorii zvláštní značkou popsanou v bodu 3.3 přílohy I.
Článek 7
1. Členský stát, který udělil EHS schválení typu, ho může odejmout:
a) jestliže přístroje, pro které bylo toto schválení uděleno, neodpovídají schválenému typu nebo ustanovením příslušné samostatné směrnice;
b) jestliže nejsou splněny metrologické požadavky uvedené v certifikátu schválení nebo ustanovení čl. 5 odst. 2 a 3.
2. Členský stát, který EHS schválení typu udělil, ho musí odejmout, pokud přístroje konstruované podle schváleného typu vykazují v provozu závadu obecné povahy, která způsobuje, že tyto přístroje jsou pro určené použití nevhodné.
3. Jestliže je tento členský stát informován jiným členským státem o výskytu jednoho nebo více případů uvedených v odstavcích 1 a 2, pak po konzultaci s tímto státem rovněž přijme opatření uvedená ve zmíněných odstavcích.
4. Členský stát, který prohlašuje, že se vyskytl případ uvedený v odstavci 2, může zakázat uvedení příslušných přístrojů na trh a do provozu až do dalšího oznámení.
O této skutečnosti neprodleně uvědomí ostatní členské státy a Komisi a uvede důvody, na nichž je toto rozhodnutí založeno.
Stejný postup se použije v případech uvedených v odstavci 1 pro přístroje, které byly vyňaty z EHS prvotního ověření, jestliže výrobce po patřičné výstraze neuvede dané přístroje do souladu se schváleným typem nebo s požadavky příslušné samostatné směrnice.
5. Jestliže členský stát, který udělil schválení, nesouhlasí s tím, že nastal případ uvedený v odstavci 2, o němž byl informován, nebo namítá, že opatření přijatá podle odstavce 4 nejsou oprávněná, pak se příslušné členské státy pokusí tento spor urovnat.
Komise bude průběžně informována a, je-li to nezbytné, povede příslušná jednání za účelem nalezení řešení.
KAPITOLA III
EHS Prvotní ověření
Článek 8
1. EHS prvotní ověření představuje přezkoušení nového nebo upraveného přístroje za účelem potvrzení, že tento přístroj odpovídá schválenému typu a/nebo vyhovuje požadavkům příslušné samostatné směrnice; toto ověření se potvrzuje značkou EHS prvotního ověření.
2. Pokud mají členské státy požadované vybavení, pak provedou EHS prvotní ověření těch předložených přístrojů, které mají podle údajů výrobce odpovídající metrologické vlastnosti a splňují požadavky na technickou konstrukci a činnost uvedené v samostatné směrnici pro tuto kategorii přístrojů.
3. V případě přístrojů, které jsou opatřeny značku EHS prvotního ověření, trvá povinnost uložená členským státům v čl. 1 odst. 1 do konce roku následujícího po připojení značky EHS prvotního ověření, pokud samostatné směrnice nestanovují delší období.
Článek 9
Jestliže je přístroj předložen k EHS prvotnímu ověření, pak členský stát, který toto přezkoušení provádí, určí:
a) zda daný přístroj patří do kategorie vyňaté z EHS schválení typu, a pokud tomu tak je, zda splňuje požadavky na technické provedení a činnost stanovené samostatnou směrnicí pro tuto kategorii přístrojů;
b) zda daný přístroj obdržel EHS schválení typu, a pokud tomu tak je, zda odpovídá schválenému typu.
Kontrola provedená při EHS prvotním ověření se v souladu s příslušnou samostatnou směrnicí týká zejména:
- metrologických vlastností;
- maximálních dovolených chyb;
- konstrukce, pokud zaručuje, že metrologické vlastnosti nejsou za běžných podmínek použití ve větší míře zhoršeny;
- přítomnosti předepsaných nápisů a správného umístění štítků se jmenovitými údaji.
Článek 10
1. Jestliže byl přístroj úspěšně podroben EHS prvotnímu ověření podle článku 9 a bodů 1 a 2 přílohy II, pak členské státy na tento přístroj připojí značku EHS dílčího ověření nebo EHS konečného ověření podle bodu 3 přílohy II.
2. Ustanovení týkající se provedení a charakteristik značek EHS ověření jsou uvedena v bodu 3 přílohy II.
Článek 11
Jestliže se pro kategorii přístrojů, které splňují požadavky samostatné směrnice, nevyžaduje EHS prvotní ověření, pak výrobce na svou vlastní odpovědnost opatří přístroje v této kategorii zvláštní značkou popsanou v bodu 3.4 přílohy I.
KAPITOLA IV
Společná ustanovení pro EHS schválení typu a pro EHS prvotní ověření
Článek 12
Členské státy přijmou všechna nezbytná opatření, aby zabránily tomu, že na přístrojích budou použity značky a nápisy, které by mohly být zaměněny se znaky nebo značkami EHS.
Článek 13
Každý členský stát uvědomí ostatní členské státy a Komisi o službách, agenturách a institucích, které jsou pověřeny připojit značky uvedené v článku 10.
Článek 14
Členské státy mohou požadovat, aby předepsané nápisy byly uvedeny v jejich úředním jazyku nebo jazycích.
KAPITOLA V
Kontrola přístrojů v provozu
Článek 15
1. Jestliže členské státy kontrolují přístroje, které jsou v provozu a které jsou opatřeny značkami nebo znaky EHS, a jestliže samostatné směrnice nespecifikují způsob, kterým se kontroly mají provádět, a maximální dovolené chyby za provozu, pak kontrolní požadavky a zejména maximální dovolené chyby za provozu musí mít stejný poměr vzhledem k těm, které byly použity před uvedením přístroje do provozu, jako poměr použitý pro přístroj splňující vnitrostátní technické požadavky, které nebyly na úrovni Společenství harmonizovány.
2. Bez ohledu na ustanovení čl. 1 odst. 1 může být přístroj zařazený v provozu a opatřený značkami nebo znaky EHS, ale nesplňující požadavky příslušné samostatné směrnice, zejména ve vztahu k maximálním dovoleným chybám, z provozu vyřazen stejným způsobem jako přístroj opatřený národními značkami.
KAPITOLA VI
EHS Metody metrologické kontroly
Článek 16
1. Harmonizace metod měření a metrologické kontroly, a popřípadě prostředků nutných pro jejich aplikaci, může být upravena samostatnými směrnicemi.
2. Harmonizace požadavků na prodej určitých výrobků, zejména pokud jde o stanovení, měření a označení množství výrobků v hotovém balení, může být rovněž zajištěna samostatnými směrnicemi.
KAPITOLA VII
Přizpůsobení směrnic technickému pokroku
Článek 17
Změny, které jsou nutné k tomu, aby
- přílohy I a II této směrnici a
- technické přílohy samostatných směrnic, které se zabývají různými kategoriemi přístrojů, zákonnými jednotkami měření a EHS metodami metrologické kontroly, byly v souladu s technickým pokrokem, se přijímají postupem podle článku 19.
Článek 18
1. Zřizuje se Výbor pro přizpůsobování technickému pokroku směrnic, které se týkají odstranění technických překážek obchodu s měřicími přístroji (dále jen "výbor"), složený ze zástupců členských států, kterému předsedá zástupce Komise.
2. Výbor přijme svůj jednací řád.
Článek 19
1. Má-li být zahájen postup podle tohoto článku, přednese věc výboru jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu, nebo na žádost zástupce členského státu.
2. Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k návrhu ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci.
Stanovisko se přijímá většinou dvanácti hlasů; přičemž hlasům členských států je přidělena váha podle čl. 148 odst.
2 Smlouvy. Předseda nehlasuje.
3. a) Komise přijme zamýšlená opatření, jsou-li v souladu se stanoviskem výboru.
b) Pokud zamýšlená opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, předloží Komise Radě neprodleně návrh opatření, která mají být přijata.
Rada se usnese kvalifikovanou většinou.
c) Pokud se Rada neusnese do tří měsíců ode dne, kdy jí byl návrh předán, přijme navrhovaná opatření Komise.
KAPITOLA VIII
Závěrečná ustanovení
Článek 20
Všechna rozhodnutí přijatá podle předpisů přijatých při provádění této směrnice a podle samostatných směrnic pro dané přístroje a všechna zamítnutí týkajících se udělení nebo rozšíření EHS schválení typu, odejmutí takového schválení, zamítnutí týkající se provedení EHS prvotního ověření nebo zákazu prodeje nebo použití uvedou důvody, na nichž jsou založena.
Takové zamítnutí, odejmutí nebo zákaz se oznámí příslušné straně, která musí být současně informována o opravných prostředcích dostupných podle právních předpisů platných v členských státech, a o časových lhůtách pro jejich uplatnění.
Článek 21
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do osmnácti měsíců od jejího oznámení a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 22
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 26. července 1971
o sbližování právních předpisů členských států týkajících se pravoúhlých závaží střední přesnosti od 5 kg do 50 kg a válcových závaží střední přesnosti od 1 kg do 10 kg
(71/317/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že v členských státech jsou konstrukce a metody kontroly pravoúhlých a válcových závaží střední přesnosti předmětem závazných předpisů, které se v jednotlivých členských státech liší a v důsledku toho brání obchodu s těmito závažími; že je tedy nezbytné tyto předpisy sblížit;
vzhledem k tomu, že směrnice Rady ze dne 26. července 1971 [3] o sbližování právních předpisů členských států týkajících se společných ustanovení pro měřicí přístroje a pro metody provádění metrologické kontroly stanovila postupy pro EHS schválení typu a pro EHS prvotní ověření; že podle uvedené směrnice je nezbytné stanovit technické požadavky na konstrukci pravoúhlých a válcových závaží střední přesnosti,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Tato směrnice se vztahuje na závaží střední přesnosti následujících jmenovitých hodnot:
- pravoúhlá závaží 5, 10, 20 a 50 kg,
- válcová závaží 1, 2, 5, 10, 20, 50, 100, 200 a 500 g a 1, 2, 5 a 10 kg.
Článek 2
Závaží, která mohou být opatřena značkami a symboly EHS, jsou uvedena a znázorněna v přílohách I až IV.
Tato závaží nepodléhají EHS schválení typu; budou předložena k EHS prvotnímu ověření.
Článek 3
Žádný členský stát nesmí odmítat, zakazovat nebo omezovat uvedení na trh nebo do provozu pravoúhlých nebo válcových závaží střední přesnosti, která jsou opatřena značkou EHS prvotního ověření.
Článek 4
1. Členské státy uvedou v platnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do osmnácti měsíců od jejího zveřejnění a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 5
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 26. července 1971
o sbližování právních předpisů členských států týkajících se plynoměrů
(71/318/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že v členských státech jsou konstrukce a metody kontroly plynoměrů předmětem závazných předpisů, které se v jednotlivých členských státech liší a v důsledku toho brání obchodu s těmito přístroji; že je tedy nezbytné tyto předpisy sblížit;
vzhledem k tomu, že směrnice Rady ze dne 26. července 1971 [3] o sbližování právních předpisů členských států týkajících se společných ustanovení pro měřicí přístroje a metody provádění metrologické kontroly stanovila postupy pro EHS schválení typu a EHS prvotní ověření; že v souladu s touto směrnicí je nezbytné stanovit technické požadavky na konstrukci a činnost plynoměrů,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Tato směrnice se vztahuje na tyto plynoměry:
1.
Objemové plynoměry:
- membránové,
- rotační (s otáčivými písty).
2.
Neobjemové plynoměry:
- turbínové.
Článek 2
Plynoměry, které mohou být opatřeny značkami a znaky EHS, jsou popsány v příloze této směrnice.
Tyto plynoměry podléhají EHS schválení typu a budou předloženy k EHS prvotnímu ověření.
Článek 3
Žádný členský stát nesmí odmítat, zakazovat nebo omezovat uvedení na trh nebo do provozu plynoměrů, které jsou opatřeny značkou EHS schválení typu nebo značkou EHS prvotního ověření.
Článek 4
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do osmnácti měsíců od jejího zveřejnění a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy zajistí, aby Komisi byla sdělena znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 5
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 26. července 1971
o sbližování právních předpisů členských států týkajících se průtokoměrů pro kapaliny jiné než voda
(71/319/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že v členských státech jsou konstrukce a metody kontroly průtokoměrů předmětem závazných předpisů, které se v jednotlivých členských státech liší a v důsledku toho brání obchodu s těmito přístroji; že je tedy nezbytné tyto předpisy sblížit;
vzhledem k tomu, že směrnice Rady ze dne 26. července 1971 [3] o sbližování právních předpisů členských států týkajících se společných ustanovení pro měřicí přístroje a pro metody provádění metrologické kontroly stanovila postupy pro EHS schválení typu a pro EHS prvotní ověření; že v souladu s uvedenou směrnicí je nezbytné stanovit technické požadavky na konstrukci a činnost objemových průtokoměrů pro kapaliny jiné než voda;
vzhledem k tomu, že za účelem zajištění toho, aby tyto přístroje bylo možné používat přímo v měřicích systémech pro kapaliny, mělo by se ihned zahájit sbližování vnitrostátních právních předpisů týkajících se maximálních dovolených chyb pro tato zařízení,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Tato směrnice se vztahuje na objemové průtokoměry pro kapaliny jiné než voda, v nichž kapalina způsobuje pohyb pohyblivých stěn měřicích komor a které umožňují měření jakýchkoli objemů.
Článek 2
1. "Objemovým průtokoměrem pro kapaliny" se rozumí přístroj složený pouze z měřicího zařízení a indikačního zařízení.
Tento přístroj obecně tvoří součást měřicího systému.
2. "Měřicím systémem pro kapaliny" se rozumí měřicí přístroj zahrnující vlastní měřidlo a doplňková zařízení, která s ním mohou být spojena, všechna zařízení potřebná k zajištění přesného měření a libovolná zařízení, která byla přidána zejména proto, aby se usnadnil provoz.
Měřicí systémy budou předmětem samostatné směrnice.
Článek 3
Objemové průtokoměry, které mohou být opatřeny značkami a znaky EHS, jsou popsány v kapitole I přílohy.
Tyto průtokoměry podléhají EHS schválení typu a budou předloženy k EHS prvotnímu ověření za podmínek stanovených v bodech 1 a 2 přílohy II směrnice o sbližování právních předpisů členských států týkajících se ustanovení pro měřicí přístroje a pro metody metrologické kontroly a za podmínek, které budou stanoveny samostatnou směrnicí o měřicích systémech.
Článek 4
Žádný členský stát nesmí odmítat, zakazovat nebo omezovat uvedení na trh nebo do provozu objemových průtokoměrů pro kapaliny jiné než voda, které jsou opatřeny značkou EHS schválení typu nebo značkou EHS prvotního ověření.
Článek 5
Podléhají-li měřicí sestavy pro kapaliny, které zahrnují objemové průtokoměry pro kapaliny opatřené značkami a symboly EHS, prvotnímu ověření, pak maximální dovolené chyby budou takové, jak je stanoveno v kapitole II přílohy.
Článek 6
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do osmnácti měsíců od jejího zveřejnění a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy zajistí, aby bylo Komisi sděleno znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 7
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 26. července 1971 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se brzdových zařízení určitých kategorií motorových vozidel a jejich přípojných vozidel
(71/320/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že technické požadavky, které musí motorová vozidla podle vnitrostátních právních předpisů splňovat, se mimo jiné vztahují na brzdová zařízení určitých kategorií motorových vozidel a jejich přípojných vozidel;
vzhledem k tomu, že se tyto požadavky v jednotlivých členských státech liší; že je proto nutné, aby všechny členské státy zavedly stejné požadavky vedle nebo namísto svých stávajících právních předpisů, zejména aby bylo možné použít u všech typů vozidel postup EHS schvalování typu, který je předmětem směrnice Rady ze dne 6. února 1970 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu motorových vozidel a jejich přípojných vozidel [3];
vzhledem k tomu, že harmonizované požadavky musí zajišťovat bezpečnost silničního provozu v celém Společenství,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Pro účely této směrnice se "vozidlem" rozumí každé motorové vozidlo, které patří do jedné z dále uvedených mezinárodních kategorií a je určeno k provozu na pozemních komunikacích, s karoserií nebo bez karoserie, které má nejméně čtyři kola a maximální konstrukční rychlost vyšší než 25 km/h, a jeho přípojná vozidla, s výjimkou kolejových vozidel, zemědělských traktorů a strojů a strojů pro veřejné práce: a) Kategorie M: Motorová vozidla pro dopravu osob, která mají nejméně čtyři kola nebo která mají nejméně tři kola a maximální hmotnost větší než 1 tunu: —kategorie M1: _BAR_ vozidla pro dopravu osob, která mají nejvýše osm sedadel kromě sedadla řidiče, _BAR_
—kategorie M2: _BAR_ vozidla pro dopravu osob, která mají více než osm sedadel kromě sedadla řidiče a maximální hmotnost nejvýše 5 t, _BAR_
—kategorie M3: _BAR_ vozidla pro dopravu osob, která mají více než osm sedadel kromě sedadla řidiče a maximální hmotnost větší než 5 t; _BAR_ b) Kategorie N:
Motorová vozidla pro dopravu nákladů, která mají nejméně čtyři kola nebo která mají nejméně tři kola a maximální hmotnost větší než 1 tunu: —kategorie N1: _BAR_ vozidla pro dopravu nákladů, která mají maximální hmotnost nejvýše 3,5 t, _BAR_
—kategorie N2: _BAR_ vozidla pro dopravu nákladů, která mají maximální hmotnost větší než 3,5 t, ale nejvýše 12 t, _BAR_
—kategorie N3: _BAR_ vozidla pro dopravu nákladů, která mají maximální hmotnost větší než 12 t; _BAR_ c) Kategorie O:
Přípojná vozidla (včetně návěsů): —kategorie O1: _BAR_ přípojná vozidla, která mají maximální hmotnost nejvýše 0,75 t, _BAR_
—kategorie O2: _BAR_ přípojná vozidla, která mají maximální hmotnost větší než 0,75 t, ale nejvýše 3,5 t, _BAR_
—kategorie O3: _BAR_ přípojná vozidla, která mají maximální hmotnost větší než 3,5 t, ale nejvýše 10 t, _BAR_
—kategorie O4: _BAR_ přípojná vozidla, která mají maximální hmotnost větší než 10 t. _BAR_
2. Kloubová vozidla kategorie M, která se skládají ze dvou nerozpojitelných, avšak kloubově spolu spojených částí, se pokládají za jediné vozidlo.
3. U tažného vozidla kategorie M nebo N, které je konstruováno pro spojení s návěsem, se pro klasifikaci vozidla uvažuje hmotnost tažného vozidla v provozním stavu, zvětšená o maximální hmotnost přenášenou na tažné vozidlo návěsem, a případně o největší hmotnost vlastního nákladu tažného vozidla.
4. U vozidel kategorie N se zařízení a vybavení, která jsou na určitých speciálních vozidlech, jež nejsou určena pro dopravu cestujících (jako jsou jeřábová vozidla, dílenská vozidla, reklamní vozidla), pokládají za zboží.
5. U návěsu kategorie O se jako maximální hmotnost pro klasifikaci vozidla uvažuje hmotnost, která se přenáší na vozovku nápravou nebo nápravami návěsu připojeného k tažnému vozidlu a naloženého na jeho maximální hmotnost.
Článek 2
Členské státy nesmějí odmítnout udělit EHS schválení typu nebo vnitrostátní schválení typu pro určitý typ vozidla z důvodů týkajících se jeho brzdového zařízení, pokud je toto vozidlo vybaveno zařízeními uvedenými v přílohách I až VIII a pokud tato zařízení splňují požadavky stanovené v těchto přílohách.
Článek 3
Členský stát, který udělí schválení typu, přijme nezbytná opatření, aby byl informován o každé úpravě konstrukční části nebo vlastností uvedených v bodě 1.1 přílohy I. Příslušné orgány dotyčného členského státu posoudí, zda je nutné provést na změněném typu vozidla nové zkoušky a vystavit nový protokol.
Změna se nepovolí, jestliže se při těchto zkouškách prokáže nesplnění požadavků této směrnice.
Článek 4
Do doby, než vstoupí v platnost samostatná směrnice, v níž bude vymezen pojem "městský autobus", se bude u takových vozidel nadále provádět zkouška typu II A popsaná v příloze II, jestliže jejich hmotnost přesahuje 10 tun.
Článek 5
Změny nezbytné pro přizpůsobení požadavků příloh technickému pokroku se přijímají postupem stanoveným v článku 13 směrnice Rady ze dne 6. února 1970 o schvalování typu motorových vozidel a jejich přípojných vozidel.
Článek 6
1. Členské státy uvedou v účinnost předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 18 měsíců od jejího oznámení a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Od 1. října 1974 se bod 2.2.1.4 přílohy I použije také na vozidla jiná než vozidla kategorií M3 a N3.
3. Členské státy zajistí, aby bylo Komisi sděleno znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 7
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 12. října 1971
o sbližování právních předpisů členských států týkajících se měření objemové hmotnosti obilí
(71/347/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že se přístroje a metody používané v členských státech pro měření objemové hmotnosti obilí liší a přímo ovlivňují fungování společného trhu; že sbližování právních předpisů v této oblasti usnadní obchod nejen s obilím, ale také s měřicími přístroji;
vzhledem k tomu, že se pro tyto účely doporučuje definovat speciální pojem „etalon EHS objemové hmotnosti obilí“ a stanovit technické požadavky, které musí etalonové přístroje používané pro určení této referenční hodnoty splňovat;
vzhledem k tomu, že měřicí přístroje, jejichž přesnost je definována ve vztahu k přesnosti standardních přístrojů a které byly podrobeny kontrolám stanoveným ve směrnici Rady ze dne 26. července 1971 [3] o sbližování právních předpisů členských zemí týkajících společných ustanovení pro měřicí přístroje a metody metrologické kontroly, poskytují dostatečné záruky pro jejich zákonné používání ve všech členských státech; že tyto měřicí přístroje lze v důsledku toho uvádět na trh v rámci Společenství;
vzhledem k tomu, že s ohledem na obchod mezi členskými státy je nutné zakázat měření objemové hmotnosti obilí podle různých ustanovení a praktik používaných v současné době ve Společenství; že výhradní a povinné užití etalonu EHS objemové hmotnosti obilí ve všech členských státech zamezí sporům o této metodě měření při obchodování v rámci Společenství,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Tato směrnice se vztahuje na:
a) definici vlastnosti obilí označované jako „EEC standard mass per storage volume“, „masse a l′hectolitre CEE“, „EEG natuurgewicht“, „EWG-Schüttdichte“, „peso ettolitrico CEE“, (objemová hmotnost obilí v EHS);
b) požadavky na technickou konstrukci a využití referenčních přístrojů pro určování objemové hmotnosti obilí v EHS,
c) podmínky, které musí splňovat přístroje používané k měření objemové hmotnosti obilí v EHS.
Článek 2
1. Objemová hmotnost obilí v EHS je poměr hmotnosti vyjádřený v kilogramech k objemu vyjádřenému v hektolitrech stanovený pro každý druh obilí měřením s použitím přístroje a metody, které jsou v souladu s ustanoveními této směrnice.
2. „Referenční“ etalon EHS objemové hmotnosti obilí je etalon EHS stanovený měřením s použitím standardního přístroje objemové hmotnosti uznaného ve Společenství nebo vnitrostátního standardu objemové hmotnosti konstruovaného a používaného v souladu s oddílem I a oddílem II přílohy I.
3. Referenční etalon EHS objemové hmotnosti obilí je vyjádřen v kilogramech na hektolitr s přesností na dvě desetinná místa.
Článek 3
1. Etalon objemové hmotnosti obilí uznaný ve Společenství musí být uložen u metrologické služby Spolkové republiky Německo.
Minimálně každých deset let musí být vnitrostátní etalon objemové hmotnosti obilí v souladu s přílohou 1 porovnán s etalonem uznaným ve Společenství a příslušně seřízen pomocí přenosného etalonu stejného typu.
2. Přenosný etalon objemové hmotnosti obilí je přístroj bez vážicího zařízení, ale s jinak přesně stejnými charakteristikami, jaké mají etalony objemové hmotnosti obilí uznané ve Společenství a etalony vnitrostátní.
Článek 4
1. Pro obchodní účely se pojem objemová hmotnost obilí v EHS může používat jen pro označení vlastnosti obilí, která byla měřena přístroji, které splňují požadavky této směrnice.
2. Pro účely obchodování s obilím mezi členskými státy může být vlastnost typicky označovaná jako objemová hmotnost obilí pouze objemová hmotnost obilí v EHS, která je definována výše.
Článek 5
Měřicí přístroje používané v obchodním styku k určení objemové hmotnosti obilí v EHS musí splňovat požadavky přílohy II.
Tyto přístroje podléhají EHS schválení typu a budou podrobeny EHS prvotnímu ověření.
Tyto přístroje musí být konstruovány a používány v souladu s podmínkami stanovenými v certifikátu EHS schválení typu.
Budou opatřeny značkami a znaky EHS.
Článek 6
Žádný členský stát nesmí odmítat, zakazovat nebo omezovat uvedení na trh nebo do provozu měřicích přístrojů používaných k určení objemové hmotnosti obilí v EHS, jestliže jsou tyto přístroje opatřeny značkou EHS schválení typu a značkou EHS prvotního ověření.
Článek 7
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do osmnácti měsíců od jejího zveřejnění a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy zajistí, aby Komisi bylo sděleno znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 8
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 12. října 1971 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se přídavných zařízení k průtokoměrům pro kapaliny jiné než voda
(71/348/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že v členských státech jsou konstrukce a metody kontroly přídavného zařízení k průtokoměrům jsou předmětem závazných předpisů, které se v jednotlivých členských státech liší a v důsledku toho brání obchodu s těmito přístroji; že je tedy nezbytné tyto předpisy sblížit;
vzhledem k tomu, že směrnice Rady ze dne 26. července 1971 [3] o sbližování právních předpisů členských států týkajících se společných ustanovení pro měřicí přístroje a metody metrologické kontroly stanovila postupy pro EHS schválení typu a pro EHS prvotní ověření; že v souladu s uvedenou směrnicí je nezbytné stanovit technické požadavky na konstrukci a činnost objemových průtokoměrů pro kapaliny jiné než voda;
vzhledem k tomu, že směrnice Rady ze dne 26. července 1971 [4] o sbližování právních předpisů členských států týkajících se průtokoměrů pro kapaliny jiné než voda již stanovila technické požadavky na konstrukci a činnost, které musí tyto měřicí přístroje splňovat; že přídavné zařízení buď může, nebo musí tvořit nedílnou součást určitých průtokoměrů pro kapaliny jiné než voda,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Tato směrnice se vztahuje na přídavná zařízení k objemovým průtokoměrům pro kapaliny jiné než voda, která jsou uvedena v příloze.
Článek 2
Přídavná zařízení k objemovým průtokoměrům, která mohou být opatřena značkami a znaky EHS, jsou popsána v příloze.
Tato zařízení podléhají EHS schválení typu. Budou podrobena EHS prvotnímu ověření současně s měřidly, s nimiž jsou spojena.
Článek 3
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do osmnácti měsíců od jejího zveřejnění a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy zajistí, aby Komisi byla sdělena znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 4
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 12. října 1971 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se kalibrace nádrží na plavidlech (71/349/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že v několika členských státech stanoví závazné předpisy metody, podle kterých lze kalibrovat nádrže, včetně zásobníků na pohonné hmoty, na plavidlech vnitrozemské plavby a na plavidlech národní a mezinárodní pobřežní plavby a používat je jako měrné nádrže k měření objemu; že se tyto pořadavky v jednotlivých členských státech liší a v důsledku toho brání uznávání měření, která byla provedena pomocí nádrže ověřené jedním z těchto států, ve všech členských státech;
vzhledem k tomu, že lze tyto překážky vytvoření a správného fungování společného trhu omezit a dokonce vyloučit, pokud všechny členské státy přijmou stejné požadavky buď jako doplněk, nebo jako náhradu již existujících právních předpisů;
vzhledem k tomu, že požadavky Společenství týkající se metod kalibrace popsaných v této směrnici zajišťují, že množství kapaliny v nádržích kalibrovaných podle této metody je možné měřit kdykoli a s dostatečnou přesností;
vzhledem k tomu, že kalibrace nádrží na plavidlech je srovnatelná s postupem při prvotním ověření měřicích přístrojů; že určitá ustanovení směrnice Rady ze dne 26. července 1971 [3] o sbližování právních předpisů členských států týkajících se společných ustanovení pro měřicí přístroje a metody metrologické kontroly tedy lze pro tento případ vhodně použít,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Tato směrnice se vztahuje na "EHS kalibraci" nádrží na plavidlech vnitrozemské a pobřežní plavby.
"EHS kalibrací" se rozumí kalibrace provedená členským státem v souladu s touto směrnicí.
Článek 2
Výsledky kalibrací se zaznamenají do certifikátu EHS kalibrace v souladu s přílohami.
Členské státy uvedou v certifikátu EHS kalibrace stejný objem jako v odpovídajících národních dokumentech.
Článek 3
Měřicí přístroje používané pro stanovení úrovně hladiny kapaliny v nádrži kalibrované podle této směrnice musí být pro tento účel speciálně upraveny.
Musí splňovat požadavky příslušné samostatné směrnice.
Dočasně se však povoluje používat přístroje, jestliže byly uznány příslušným orgánem v členském státě, v němž se úroveň hladiny kapaliny stanovuje.
Platnost dočasné úpravy skončí jeden rok po dni stanoveném pro uvedení samostatných směrnic pro tyto přístroje v platnost.
Článek 4
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do osmnácti měsíců od jejího zveřejnění a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy zajistí, aby bylo Komisi sděleno znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 5
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 18. listopadu 1971, kterou se stanoví analytické metody Společenství pro úřední kontrolu krmiv
(71/393/EHS) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady ze dne 20. července 1970 o zavedení společného systému odběru vzorků a analytických metod pro úřední kontrolu krmiv [1], a zejména na článek 2 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že výše uvedená směrnice stanoví, že úřední kontroly krmiv ke zjištění, zda jsou splněny požadavky stanovené právními a správními předpisy ohledně jakosti a složení krmiv, se provádějí podle společného systému odběru vzorků a analytických metod;
vzhledem k tomu, že směrnice Komise č. 71/250/EHS ze dne 15. června 1971 [2] již stanovila řadu analytických metod; že podle stavu doposud provedených prací je však nutno stanovit druhou sérii analytických metod;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro krmiva,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Členské státy stanoví, že analýzy pro úřední kontrolu krmiv ohledně obsahu vlhkosti, dusíkatých sloučenin, celkového fosforu a tuku budou prováděny podle metod, které jsou uvedeny v příloze této směrnice.
Všeobecné podmínky části 1 (úvod) přílohy k první směrnici Komise č. 71/250/EHS ze dne 15. července 1971, kterou se stanoví analytické metody Společenství pro úřední kontrolu krmiv se použijí pro metody uvedené v příloze této směrnice.
Článek 2
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do dne 1. ledna 1973.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 30. března 1971, kterým se mění nařízení č. 422/67/EHS, č. 5/67/Euratom o platových poměrech předsedy a členů Komise a předsedy, soudců, generálních advokátů a tajemníka Soudního dvora
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o vytvoření jednotné Rady a jednotné Komise Evropských společenství [1], a zejména na článek 6 této smlouvy,
vzhledem k tomu, že Rada je příslušná stanovit platy, náhrady a důchody předsedy a členů Komise a předsedy, soudců, generálních advokátů a tajemníka Soudního dvora, jakož i veškeré náhrady poskytované místo odměny,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení Rady č. 422/67/EHS, č. 5/67/Euratom ze dne 25. července 1967 o platových poměrech předsedy a členů Komise a předsedy, soudců, generálních advokátů a tajemníka Soudního dvora [2], naposledy pozměněné nařízením (ESUO, EHS, Euratom) č. 2163/70 [3], se mění takto:
a) Článek 2 se nahrazuje tímto:
"Článek 2 1. Základní měsíční plat členů Komise se stanoví takto: _BAR_ od 1. 7. 1970 do 30. 9. 1970 _BAR_ od 1. 10. 1970 _BAR_ předseda _BAR_ 150500 BEF _BAR_ 156550 BEF _BAR_
tajemník _BAR_ 110150 BEF _BAR_ 114600 BEF" _BAR_ b) V čl. 3 odst. 1 se písmeno b) nahrazuje tímto:
"b) příspěvek na vyživované dítě ve výši: - 1536 BEF od 1. července 1970 do 30. září 1970,
- 1597 BEF od 1. října 1970
měsíčně na každé dítě,".
c) Nejvyšší částka příspěvku na vzdělávání uvedeného v čl. 3 odst. 4 prvním pododstavci se zvyšuje na: - 1371 BEF od 1. července 1970 do 30. září 1970,
- 1426 BEF od 1. října 1970.
d) V článku 4 se odstavce 2 a 3 od 1. července 1970 nahrazují tímto:
"2. Členové Komise pobírají měsíční příspěvek na reprezentaci ve výši:
předseda _BAR_ 25865 BEF _BAR_
místopředseda _BAR_ 16625 BEF _BAR_
ostatní členové _BAR_ 11085 BEF _BAR_ 3. Členové Soudního dvora pobírají měsíční příspěvek na reprezentaci ve výši: předseda _BAR_ 25865 BEF _BAR_ soudce nebo generální advokát _BAR_ 11085 BEF _BAR_
tajemník _BAR_ 10105 BEF _BAR_ Předsedové senátů Soudního dvora navíc pobírají během svého funkčního období zvláštní příspěvek za funkci ve výši 14780 BEF měsíčně."
Článek 2
Nároky na důchody a příspěvky získané buď na základě článků 7, 8, 9, 10, 15 a 20 nařízení č. 422/67/EHS, č. 5/67/Euratom, nebo rozhodnutí Rady ze dne 14. října 1958 o platových poměrech členů Soudního dvora Evropského společenství uhlí a oceli, ve znění rozhodnutí Rady ze dne 29. října 1969, se přezkoumávají v souladu s článkem 1 ode dnů stanovených v těchto ustanoveních.
Článek 3
V čl. 15 odst. 1 druhém pododstavci nařízení č. 422/67/EHS, č. 5/67/Euratom se poslední dvě věty nahrazují tímto:
"Pokud člen Komise nebo Soudního dvora zemře v průběhu svého funkčního období, činí pozůstalostní důchod vdovy od 1. července 1970 36 % základního platu pobíraného v okamžiku smrti."
Článek 4
Toto nařízení vstupuje v platnost dne 1. dubna 1971.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (EHS) č. 801/71 ze dne 19. dubna 1971, kterým se členské státy opravňují k přijetí opatření odchylných od určitých požadavků norem jakosti, pokud jde o vývoz čerstvých řezaných květin do třetích zemích
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 234/68 ze dne 27. února 1968 o zřízení společné organizace trhu s živými rostlinami a květinářskými produkty [1],
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 316/68 ze dne 12. března 1968 o stanovení norem jakosti pro čerstvé řezané květiny a čerstvou okrasnou zeleň [2], a zejména na čl. 2 odst. 2 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že podle čl. 2 odst.
2 nařízení (EHS) č. 316/68 mohou být členské státy oprávněny k přijetí opatření odchylných od určitých požadavků norem jakosti, která mají umožnit vývozcům splnění obchodních požadavků určitých třetí zemí;
vzhledem k tomu, že ustanovení norem jakosti týkající se obchodní úpravy řezaných květin neumožňují splnit obchodní požadavky určitých třetích zemí ve všech případech; že uvedené obchodní požadavky jsou pevné a neměnné; že by proto členské státy měly být oprávněny vyhovět těmto požadavkům bez časového omezení;
vzhledem k tomu, že opatření uvedená v tomto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro živé rostliny a květinářské produkty,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Členské státy jsou oprávněny, pokud jde o vývoz čerstvých řezaných květin do Spojených států amerických a do Kanady, k přijetí opatření odchylných od ustanovení kapitoly VI písm. A přílohy I nařízení (EHS) č. 316/68.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
ze dne 19. dubna 1971, kterým se mění nařízení (EHS) č. 316/68 o stanovení norem jakosti pro čerstvé řezané květiny a čerstvou okrasnou zeleň
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 234/68 ze dne 27. února 1968 o zřízení společné organizace trhu s živými rostlinami a květinářskými produkty [1], a zejména na článek 4 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že část VI "Balení a obchodní úprava" přílohy I nařízení (EHS) č. 316/68 [2] stanoví, že jednotka obchodní úpravy musí obsahovat 5, 10 nebo násobek 10 kusů, přičemž těmto požadavkům však nemusí odpovídat květiny, které se zpravidla prodávají jednotlivě nebo které se zpravidla prodávají podle hmotnosti;
vzhledem k tomu, že použití těchto ustanovení neumožňuje prodejcům těchto produktů, aby plně a zcela uspokojili požadavky určitých odběratelů, kteří chtějí disponovat jednotkami obchodní úpravy za pevné ceny; že se proto doporučuje změnit odpovídajícím způsobem normy jakosti, aby se vyhovělo novým požadavkům trhu;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro živé rostliny a květinářské produkty,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. V příloze I nařízení (EHS) č. 316/68 se část VI A nahrazuje tímto:
"Jedna jednotka obchodní úpravy (svazek, kytice, krabice nebo podobně) musí obsahovat 5, 10 nebo násobek 10 kusů.
Těmto požadavkům však nemusí odpovídat květiny, a) které se zpravidla prodávají jednotlivě,
b) které se zpravidla prodávají podle hmotnosti,
c) o nichž se prodejce a kupující výslovně dohodli, že se odchýlí od ustanovení, která určují počet květin v jedné jednotce obchodní úpravy.
Tato odchylka je přípustná pouze pro transakce mimo velkoobchodní trhy za předpokladu, že: - zboží je předmětem přímého prodeje za pevnou prodejní cenu za jednu jednotku obchodní úpravy na velkoobchodní úrovni maloobchodníkovi nebo osobě jednající jménem maloobchodníka,
- ke zboží je přiložena faktura, dodací list nebo jiný doklad, na němž je výše zmíněná prodejní cena uvedena,
- jednotka obchodní úpravy je nabízena v balení, které si kupující vyžádal a které je určeno konečnému spotřebiteli.
Toto balení musí umožňovat identifikaci zboží."
2. V příloze I nařízení (EHS) č. 316/68 se v části VII doplňuje nový bod, který zní: "F Obchodní úprava
Jestliže počet květin v jednotce obchodní úpravy neodpovídá ustanovením části VI A, musí označení jednotlivých balení uvádět přesné složení jednotek obchodní úpravy, které obsahuje."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
NAŘÍZENÍ RADY (EHS, EURATOM) č. 1182/71 ze dne 3. června 1971, kterým se určují pravidla pro lhůty, data a termíny
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 235 této smlouvy,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství pro atomovou energii, a zejména na článek 203 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu[1],
vzhledem k tomu, že mnohé akty Rady a Komise stanoví lhůty, data nebo termíny a používají pojmy jako pracovní dny nebo svátky;
vzhledem k tomu, že je třeba stanovit v této věci jednotná obecná pravidla;
vzhledem k tomu, že ve výjimečných případech se může ukázat nezbytné, aby se některé akty Rady nebo Komise od těchto obecných pravidel odchýlily;
vzhledem k tomu, že pro dosažení cílů Společenství je nezbytné zajistit jednotné uplatňování práva Společenství, a tedy stanovit obecná pravidla pro lhůty, data a termíny;
vzhledem k tomu, že Smlouvy nestanoví žádné pravomoci k určení těchto pravidel,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Není-li stanoveno jinak, použije se toto nařízení pro akty Rady nebo Komise, které jsou nebo budou přijaty na základě Smlouvy o založení Evropského hospodářského společenství nebo Smlouvy o založení Evropského společenství pro atomovou energii.
KAPITOLA I
Lhůty
Článek 2
1. Pro účely tohoto nařízení se svátky rozumí všechny dny označené jako takové členským státem nebo orgánem Společenství, v němž má být úkon proveden.
Za tímto účelem předá každý členský stát Komisi seznam dnů označených jako svátky podle jeho právních předpisů.
Komise tyto seznamy předané členskými státy a doplněné o dny označené jako svátky v orgánech Společenství zveřejní v Úředním věstníku Evropských společenství.
2. Pro účely tohoto nařízení se pracovními dny rozumějí všechny dny jiné než svátky, neděle a soboty.
Článek 3
1. Je-li pro lhůtu vyjádřenou v hodinách rozhodující okamžik, kdy událost nastala nebo kdy byl úkon proveden, pak se hodina, během níž tato událost nastala nebo tento úkon byl proveden, do dotyčné doby nezapočítává.
Je-li pro lhůtu vyjádřenou ve dnech, týdnech, měsících nebo letech rozhodující okamžik, kdy událost nastala nebo kdy byl úkon proveden, pak se den, během nějž tato událost nastala nebo tento úkon byl proveden, do dotyčné doby nezapočítá.
2. S výhradou odstavců 1 a 4 platí, že a) lhůta určená podle hodin počíná na začátku první hodiny a končí uplynutím poslední hodiny lhůty;
b) lhůta určená podle dnů počíná na začátku první hodiny prvního dne a končí uplynutím poslední hodiny posledního dne lhůty;
c) lhůta určená podle týdnů, měsíců nebo let počíná na začátku první hodiny prvního dne a končí uplynutím poslední hodiny dne, který se v posledním týdnu, měsíci nebo roku pojmenováním nebo číslem shoduje se dnem, v němž lhůta počíná.
Není-li ve lhůtě určené podle měsíců nebo let v posledním měsíci den rozhodný pro její uplynutí, skončí tato lhůta uplynutím poslední hodiny posledního dne tohoto měsíce;
d) zahrnuje-li lhůta části měsíce, použije se pro výpočet těchto částí měsíc dlouhý třicet dnů.
3. Lhůty zahrnují svátky, neděle a soboty, pokud nejsou výslovně vyňaty nebo pokud nejsou vyjádřeny v pracovních dnech.
4. Připadne-li poslední den lhůty určené jinak než podle hodin na svátek, neděli nebo sobotu, skončí tato lhůta uplynutím poslední hodiny následujícího pracovního dne.
Toto ustanovení se nevztahuje na lhůty počítané zpětně od určitého data nebo události.
5. Každá lhůta dlouhá dva nebo více dnů obsahuje alespoň dva pracovní dny.
KAPITOLA II
Data a termíny
Článek 4
1. S výhradou tohoto článku se článek 3, s výjimkou odstavců 4 a 5, vztahuje na vstup v platnost, nabytí účinku, začátek použitelnosti, pozbytí platnosti, pozbytí účinku a konec použitelnosti aktů Rady nebo Komise nebo ustanovení těchto aktů.
2. Ke vstupu v platnost, nabytí účinku nebo začátku použitelnosti aktů Rady nebo Komise nebo ustanovení těchto aktů stanoveným k určitému datu dochází na začátku první hodiny dne odpovídajícího tomuto datu.
Toto ustanovení se rovněž použije, pokud ke vstupu v platnost, nabytí účinku nebo začátku použitelnosti zmíněných aktů nebo ustanovení dochází po uplynutí určitého počtu dní od okamžiku, kdy událost nastala nebo úkon byl proveden.
3. K pozbytí platnosti, pozbytí účinku nebo konci použitelnosti aktů Rady nebo Komise nebo ustanovení těchto aktů stanovenému k určitému datu dochází uplynutím poslední hodiny dne odpovídajícího tomuto datu.
Toto ustanovení se rovněž použije, pokud k pozbytí platnosti, pozbytí účinku nebo konci použitelnosti zmíněných aktů nebo ustanovení dochází po uplynutí určitého počtu dní od okamžiku, kdy událost nastala nebo úkon byl proveden.
Článek 5
1. S výhradou tohoto článku se článek 3, s výjimkou odstavců 4 a 5, použije, pokud úkon má nebo musí být na základě aktu Rady nebo Komise proveden v určitém okamžiku.
2. Pokud úkon může nebo musí být na základě aktu Rady nebo Komise proveden k určitému datu, může nebo musí se tak stát mezi začátkem první hodiny a uplynutím poslední hodiny dne odpovídajícího tomuto datu.
Toto ustanovení se rovněž použije, pokud úkon může nebo musí být na základě aktu Rady nebo Komise proveden po uplynutí určitého počtu dní od okamžiku, kdy nastala určitá událost nebo kdy byl proveden jiný úkon.
Článek 6
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. června 1971.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Rady (ES) č. 1408/71 ze dne 14. června 1971 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby a jejich rodiny pohybující se v rámci Společenství OBSAH: HLAVA I: HLAVA II: HLAVA III: Kapitola 1: Kapitola 2: Kapitola 3: Kapitola 4: Kapitola 5: Kapitola 6: Kapitola 7: Kapitola 8: HLAVA IV: HLAVA V: HLAVA VI:
HLAVA VII: RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 2, 7 a 51 této smlouvy, s ohledem na návrhy Komise vypracované po konzultaci se Správní komisí pro sociální zabezpečení migrujících pracovníků [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že potřeba celkového přezkoumání nařízení Rady č.
3 o sociálním zabezpečení migrujících pracovníků [4] se postupně projevila, jak z hlediska praktické zkušenosti s jejím uplatňováním od 1959, tak v důsledku změn ve vnitrostátních právních předpisech;
vzhledem k tomu, že stávající pravidla pro koordinaci mohou být jako celek rozvíjena, zlepšována a do určité míry zároveň zjednodušována s přihlédnutím k přetrvávajícím značným rozdílům mezi vnitrostátními právními předpisy v oblasti sociálního zabezpečení;
vzhledem k tomu, že je při této příležitosti vhodné sloučit do jednoho právního předpisu všechna základní ustanovení pro provedení článku 51 Smlouvy ve prospěch pracovníků, včetně příhraničních pracovníků, sezónních pracovníků a námořníků;
vzhledem k tomu, že z důvodu značných rozdílů mezi vnitrostátními právními předpisy, pokud jde o jejich osobní působnost, je výhodnější stanovit zásadu, podle které se toto nařízení vztahuje na všechny státní příslušníky členských států podléhající systémům sociálního zabezpečení pro zaměstnané osoby;
vzhledem k tomu, že pravidla pro koordinaci vnitrostátních právních předpisů v oblasti sociálního zabezpečení spadají do rámce volného pohybu pracovníků, kteří jsou státními příslušníky členských států, a měla by proto přispívat ke zlepšení jejich životní úrovně a pracovních podmínek zajištěním uvnitř Společenství zaprvé rovného zacházení pro všechny státní příslušníky členských států se zřetelem na různé vnitrostátní právní předpisy a za druhé nároku na dávky sociálního zabezpečení pro pracovníky a osoby jimi vyživované bez ohledu na místo zaměstnání nebo bydliště;
vzhledem k tomu, že těchto cílů musí být dosaženo zejména součtem všech dob, ke kterým přihlíží různé vnitrostátní právní předpisy za účelem získání nebo zachování nároku na dávky a výpočtu výše dávky, a poskytnutím dávek pro různé kategorie osob, na které se vztahuje toto nařízení, bez ohledu na jejich místo bydliště uvnitř Společenství;
vzhledem k tomu, že pravidla pro koordinaci přijatá k provedení článku 51 Smlouvy musí zaručovat pracovníkům, kteří se pohybují v rámci Společenství, nabytá práva a výhody, avšak nesmí mít za následek neoprávněný souběh nároků na dávky;
vzhledem k tomu, že za tímto účelem musí mít osoby mající nárok na dávky z důvodu invalidity, stáří a smrti (důchody) možnost požívat všech dávek, které nabyly v různých členských státech; že nemá-li docházet k neoprávněnému souběhu nároků na dávky, k němuž by mohlo dojít v důsledku zdvojení dob pojištění nebo jiných podobných dob, je nezbytné omezit dávky nejvyšší částkou, která by náležela pracovníkovi od jednoho z těchto členských států, jestliže by v něm byl celý život zaměstnán;
vzhledem k tomu, že ve snaze umožnit mobilitu pracovních sil za zlepšených podmínek je napříště nezbytné zajistit užší koordinaci mezi systémy pojištění v nezaměstnanosti a systémy pomoci v nezaměstnanosti všech členských států; že je proto zvlášť vhodné pro usnadnění hledání zaměstnání v různých členských státech přiznat nezaměstnanému pracovníkovi na omezenou dobu dávky v nezaměstnanosti podle právních předpisů členského státu, které se na něj naposledy vztahovaly;
vzhledem k tomu, že se ukazuje žádoucím zlepšit systém podle nařízení č. 3 upravující rodinné dávky v případě odloučených rodin, jak s ohledem na kategorie osob, které mají na tyto dávky nárok, tak s ohledem na mechanismus jejich přiznávání;
vzhledem k tomu, že s přihlédnutím k obtížím týkajícím se nezaměstnanosti je vhodné rozšířit nárok na rodinné dávky na rodinné příslušníky nezaměstnaných pracovníků, kteří mají bydliště v jiném členském státě než v tom, který je příslušný pro vyplácení dávek v nezaměstnanosti;
vzhledem k tomu, že by dosavadní omezení poskytování rodinných dávek měla být zrušena a že pro zabezpečení vyplácení dávek pro odloučené rodiny určených na výživu rodinných příslušníků, bez přihlédnutí k dávkám většinou zaměřeným na podporu zvýšení počtu obyvatel, by bylo vhodnější vytvořit společná pravidla pro všechny členské státy a v těchto snahách je třeba dále pokračovat , ale s ohledem na velké rozdíly mezi vnitrostátními právními předpisy by měla být přijata řešení přihlížející k této situaci: vyplácení rodinných dávek zemí zaměstnání s ohledem na pět zemí a vyplácení rodinných přídavků zemí místa bydliště rodinných příslušníků, pokud je zemí zaměstnání Francie;
vzhledem k tomu, že obdobně jako u řešení obsažených v nařízení Rady (EHS) č. 1612/68 ze dne 15. října 1968 o volném pohybu pracovníků uvnitř Společenství [5] je žádoucí přidružit v poradním výboru zástupce pracovníků a zaměstnavatelů k posuzování otázek, kterými se zabývá správní komise;
vzhledem k tomu, že dosavadní nařízení může nahradit úpravy stanovené čl.
69 odst.
4 Smlouvy o založení Evropského společenství uhlí a oceli,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
HLAVA I
OBECNÁ USTANOVENÍ
Článek 1
Definice
Pro účely tohoto nařízení:
a) se "pracovníkem" rozumí každá osoba, která
i) je pojištěna na základě povinného nebo volitelného pokračujícího pojištění pro případ jedné nebo více pojistných událostí odpovídajících odvětvím systému sociálního zabezpečení pro zaměstnané osoby, s výhradou omezení stanovených v příloze V;
ii) je povinně pojištěna pro případ jedné nebo více pojistných událostí odpovídajících odvětvím sociálního zabezpečení, na které se vztahuje toto nařízení, v rámci systému sociálního zabezpečení pro všechny obyvatele nebo veškeré výdělečně činné obyvatelstvo,
- může-li být označena za zaměstnanou osobu na základě způsobu, jakým je tento systém spravován nebo financován, nebo
- nesplňuje-li tato kritéria, je pojištěna na základě povinného nebo volitelného pokračujícího pojištění pro případ některé jiné pojistné události uvedené v příloze V v rámci systému pro zaměstnané osoby;
iii) je dobrovolně pojištěna pro případ jedné nebo více pojistných událostí odpovídajících odvětvím, na které se vztahuje toto nařízení, v rámci systému sociálního zabezpečení členského státu pro zaměstnané osoby nebo pro všechny obyvatele nebo určité kategorie obyvatel, pokud taková osoba byla dříve povinně pojištěna pro případ stejné pojistné události v rámci systému pro zaměstnané osoby stejného členského státu;
b) se "příhraničním pracovníkem" rozumí každý pracovník, který je zaměstnán na území jednoho členského státu a má bydliště na území jiného členského státu, do kterého se vrací zpravidla každý den nebo alespoň jednou za týden; avšak příhraniční pracovník, kterého podnik, pro nějž obvykle pracuje, vyšle jinam na území stejného nebo jiného členského státu, si zachová postavení příhraničního pracovníka po dobu nepřesahující čtyři měsíce, i když nemá možnost vracet se během tohoto období denně nebo alespoň jednou za týden do místa svého bydliště;
c) se "sezónním pracovníkem" rozumí každý pracovník, který odchází na území jiného členského státu, než je stát, ve kterém má bydliště, za prací sezónní povahy pro podnik nebo zaměstnavatele uvedeného státu na období, jež v žádném případě nesmí přesáhnout osm měsíců, a který zůstává na území uvedeného státu po dobu své práce; za práci sezónní povahy se považuje práce, která je závislá na střídání ročních období a automaticky se každým rokem opakuje;
d) má "uprchlík" význam, jaký mu přiděluje článek 1 Úmluvy o postavení uprchlíků, podepsané 28. července 1951 v Ženevě;
e) má "osoba bez státní příslušnosti" význam, jaký jí přiděluje článek 1 Úmluvy o postavení osob bez státní příslušnosti, podepsané 28. září 1954 v New Yorku;
f) se "rodinným příslušníkem" rozumí každá osoba definovaná nebo uznaná za rodinného příslušníka nebo označená za člena domácnosti právními předpisy, na základě kterých jsou dávky poskytovány, nebo v případech uvedených v čl. 22 odst. 1 písm. a) a článku 31 právními předpisy členského státu, na jehož území má tato osoba bydliště; pokud však uvedené právní předpisy považují za rodinného příslušníka nebo člena domácnosti pouze osobu žijící s pracovníkem ve společné domácnosti, považuje se tato podmínka za splněnou, je-li dotyčná osoba výživou převážně odkázána na uvedeného pracovníka;
g) se "pozůstalým" rozumí každá osoba definovaná nebo za takovou uznaná právními předpisy, na základě kterých se dané dávky poskytují; pokud však uvedené právní předpisy za pozůstalého považují jen osobu, která se zemřelým žila ve společné domácnosti, považuje se tato podmínka za splněnou, byla-li tato osoba výživou převážně odkázána na zemřelého;
h) se "bydlištěm" rozumí obvyklé bydliště;
i) se "pobytem" rozumí dočasné bydliště;
j) se "právními předpisy" rozumějí pro každý členský stát právní a správní předpisy a jiná ustanovení a všechna ostatní prováděcí opatření, současná i budoucí, týkající se odvětví a systémů sociálního zabezpečení uvedených v čl. 4 odst. 1 a 2.
Tento výraz nezahrnuje ustanovení stávajících nebo budoucích smluv, ať již se jich týkalo či netýkalo rozhodnutí orgánů veřejné moci, které je učinilo závaznými nebo rozšířilo jejich oblast působnosti.
Pokud však tyto smlouvy slouží k provedení povinného pojištění stanoveného právními nebo správními předpisy uvedenými v předchozím pododstavci, může dotyčný členský stát toto omezení kdykoli zrušit prohlášením, ve kterém uvede povahu systémů, na které se toto nařízení vztahuje.
Prohlášení se oznamuje a zveřejňuje podle článku 96.
Předchozí pododstavec nesmí mít za následek vyloučení systémů, na které se vztahovalo nařízení č. 3, z oblasti působnosti tohoto nařízení;
k) se "úmluvou o sociálním zabezpečení" rozumí jakákoli dvoustranná nebo vícestranná dohoda, která je nebo bude závazná výlučně pro dva nebo více členských států, a jakákoli jiná vícestranná dohoda, která je nebo bude závazná pro alespoň dva členské státy a jeden nebo více ostatních států v oblasti sociálního zabezpečení, pro všechny nebo některé odvětví a systémy vyjmenované v čl. 4 odst. 1 a 2, jakož i dohody jakéhokoli druhu uzavřené na základě uvedených dohod;
l) se "příslušným úřadem" rozumí, pokud jde o každý členský stát, ministr, ministři nebo jiný rovnocenný úřad, jemuž na celém nebo na části území dotyčného státu podléhají systémy sociálního zabezpečení;
m) se "správní komisí" rozumí komise uvedená v článku 80;
n) se "institucí" rozumí, pokud jde o každý členský stát, subjekt nebo úřad příslušný pro uplatňování všech nebo některých právních předpisů;
o) se "příslušnou institucí" rozumí:
i) instituce, u které je dotyčná osoba pojištěna v době podání žádosti o dávku, nebo
ii) instituce, u které dotyčné osobě vzniká nárok nebo by vznikl nárok, kdyby tato osoba nebo její rodinní příslušníci měli bydliště na území členského státu, kde má instituce sídlo, nebo
iii) instituce určená příslušným úřadem dotyčného členského státu, nebo
iv) v případě systému, který se vztahuje na povinnosti zaměstnavatele ohledně dávek uvedených v čl. 4 odst. 1, buď zaměstnavatel, nebo pojistitel, který nastoupil do jeho práv, nebo pokud žádný takový není, subjekt nebo úřad určený příslušným úřadem dotyčného členského státu;
p) se "institucí místa bydliště" a "institucí místa pobytu" rozumějí v tomto pořadí instituce, která je příslušná k poskytování dávek v místě, kde má dotyčná osoba bydliště, a instituce, která je příslušná k poskytování dávek v místě, kde dotyčná osoba pobývá, podle právních předpisů, které se na tuto instituci vztahují, nebo pokud žádná taková instituce není, instituce určená příslušným úřadem dotyčného členského státu;
q) se "příslušným státem" rozumí členský stát, na jehož území má sídlo příslušná instituce;
r) se "dobami pojištění" rozumějí příspěvkové doby nebo doby zaměstnání, které jsou definované nebo uznané za doby pojištění právními předpisy, podle nichž byly získány nebo se považují za získané, a všechny podobné doby, pokud je uvedené právní předpisy považují za rovnocenné dobám pojištění;
s) se "dobami zaměstnání" rozumějí doby takto definované nebo za takové uznané právními předpisy, podle nichž byly získány, a všechny podobné doby, pokud je uvedené právní předpisy považují za rovnocenné dobám zaměstnání;
t) se "dávkami" a "důchody" rozumějí všechny dávky a důchody, včetně všech jejich součástí placených z veřejných prostředků, zvýšení z důvodů valorizace a doplňkové dávky, nestanoví-li hlava III jinak, a také peněžité dávky, které mohou být vyplaceny místo důchodů, a platby uskutečněné z důvodů náhrady nákladů na příspěvky;
u) i) se "rodinnými dávkami" rozumějí veškeré věcné i peněžité dávky určené k pokrytí rodinných výdajů podle právních předpisů uvedených v čl. 4 odst. 1 písm. h), s výjimkou zvláštních příspěvků při narození uvedených v příloze I;
ii) se "rodinnými přídavky" rozumějí pravidelně se opakující peněžité dávky poskytované výlučně s ohledem na počet a případně věk rodinných příslušníků;
v) se "pohřebným" rozumí jakékoli částky vyplacené jednorázově v případě úmrtí, s výjimkou jednorázových peněžitých dávek uvedených v písmenu t).
Článek 2
Osobní působnost
1. Toto nařízení se vztahuje na pracovníky, kteří podléhají nebo podléhali právním předpisům jednoho nebo více členských států a kteří jsou státními příslušníky jednoho z členských států nebo kteří jsou osobami bez státní příslušnosti nebo uprchlíky s bydlištěm na území jednoho z členských států, jakož i na jejich rodinné příslušníky nebo pozůstalé po nich.
2. Kromě toho se toto nařízení vztahuje na pozůstalé po pracovnících, kteří podléhali právním předpisům jednoho nebo více členských států, bez ohledu na státní příslušnost těchto pracovníků, pokud jsou pozůstalí po nich státními příslušníky jednoho z členských států nebo osobami bez státní příslušnosti nebo uprchlíky s bydlištěm na území jednoho z členských států.
3. Toto nařízení se vztahuje na úředníky a na osoby, které jsou v souladu s použitelnými právními předpisy v podobném postavení, pokud podléhají nebo podléhali právním předpisům členského státu, na které se vztahuje toto nařízení.
Článek 3
Rovnost zacházení
1. S výhradou zvláštních ustanovení tohoto nařízení mají osoby s bydlištěm na území jednoho z členských států, na něž se vztahuje toto nařízení, stejná práva a povinnosti podle právních předpisů kteréhokoli členského státu jako státní příslušníci uvedeného státu.
2. Odstavec 1 se vztahuje na právo volit členy institucí sociálního zabezpečení nebo podílet se na jejich jmenování, ale nedotýkají se ustanovení právních předpisů členských států, která se týkají volitelnosti nebo způsobů jmenování.
3. Není-li v příloze II stanoveno jinak, vztahují se úmluvy o sociálním zabezpečení, které zůstávají v platnosti podle čl. 7 odst. 2 písm. c), a úmluvy uzavřené na základě čl. 8 odst. 1 na všechny osoby, na které se vztahuje toto nařízení.
Článek 4
Věcná působnost
1. Toto nařízení se vztahuje na všechny právní předpisy týkající se těchto odvětví sociálního zabezpečení:
a) dávky v nemoci a mateřství;
b) dávky v invaliditě, včetně těch, jež jsou určeny k udržení nebo zlepšení výdělečné schopnosti;
c) dávky ve stáří;
d) dávky pozůstalým;
e) dávky při pracovních úrazech a nemocích z povolání;
f) pohřebné;
g) dávky v nezaměstnanosti;
h) rodinné dávky.
2. Toto nařízení se vztahuje na všechny obecné a zvláštní systémy sociálního zabezpečení, ať již jsou příspěvkové nebo nepříspěvkové a na systémy týkající se povinností zaměstnavatele nebo vlastníka lodi ohledně dávek uvedených v odstavci 1.
3. Hlava III tohoto nařízení se však nedotýká ustanovení právních předpisů kteréhokoli členského státu týkajících se povinností vlastníka lodi.
4. Toto nařízení se nevztahuje na sociální pomoc a lékařskou péči, na systémy dávek pro oběti války a jejich důsledků, ani na zvláštní systémy pro úředníky a osoby v podobném postavení.
Článek 5
Prohlášení členských států o oblasti působnosti tohoto nařízení
Členské státy upřesní v prohlášeních oznámených a zveřejněných v souladu s článkem 96 právní předpisy a systémy uvedené v čl. 4 odst. 1 a 2, minimální dávky uvedené v článku 50 a dávky uvedené v článcích 77 a 78.
Článek 6
Úmluvy o sociálním zabezpečení nahrazené tímto nařízením
S výhradou článků 7, 8 a čl. 46 odst. 4 nahrazuje toto nařízení v rámci osobní a věcné působnosti ustanovení jakékoli úmluvy o sociálním zabezpečení zavazující buď
a) výhradně dva nebo více členských států, nebo
b) alespoň dva členské státy a jeden nebo více ostatních států, pokud se na urovnání příslušných případů nepodílí žádná instituce některého z ostatních států.
Článek 7
Mezinárodní ustanovení, která nejsou dotčena tímto nařízením
1. Tímto nařízením nejsou dotčeny závazky vyplývající z
a) jakékoli úmluvy přijaté Mezinárodní konferencí práce, která po ratifikaci jedním nebo více členskými státy vstoupí v platnost;
b) evropských prozatímních dohod o sociálním zabezpečení ze dne 11. prosince 1953 uzavřených mezi členskými státy Rady Evropy.
2. Odchylně od článku 6 zůstávají použitelné
a) dohoda ze dne 27. července 1950 o sociálním zabezpečení lodníků na Rýně, revidovaná dne 13. února 1961;
b) evropská úmluva ze dne 9. července 1956 o sociálním zabezpečení pracovníků v mezinárodní dopravě;
c) úmluvy o sociálním zabezpečení uvedené v příloze II.
Článek 8
Uzavírání úmluv mezi členskými státy
1. Dva nebo více členských států mohou podle potřeby mezi sebou uzavřít úmluvy založené na zásadách a v duchu tohoto nařízení.
2. Každý členský stát oznámí v souladu s čl. 96 odst. 1 jakoukoli úmluvu uzavřenou s jiným členským státem podle odstavce 1.
Článek 9
Přístup k dobrovolnému nebo volitelnému pokračujícímu pojištění
1. Ustanovení právních předpisů kteréhokoli členského státu, která podmiňují přístup k dobrovolnému nebo volitelnému pokračujícímu pojištění bydlištěm na území tohoto členského státu, se nepoužijí na pracovníky, na které se vztahuje toto nařízení a kteří mají bydliště na území dalšího členského státu, za předpokladu, že někdy během pracovního života podléhali právním předpisům dříve uvedeného státu.
2. Pokud právní předpisy členského státu podmiňují přístup k dobrovolnému nebo volitelnému pokračujícímu pojištění získáním dob pojištění, doby pojištění získané podle právních předpisů kteréhokoli jiného členského státu jsou brány v úvahu v potřebném rozsahu, jako kdyby byly získány podle předpisů dříve uvedeného státu.
Článek 10
Zrušení ustanovení o bydlišti – Účinek povinného pojištění na náhradu příspěvků
1. Není-li v tomto nařízení stanoveno jinak, invalidní, starobní a pozůstalostní peněžité dávky, důchody z titulu pracovních úrazů a nemocí z povolání a pohřebné získané podle právních předpisů jednoho nebo více členských států nepodléhají žádnému snížení, úpravám, pozastavení, odnětí ani konfiskaci z důvodu skutečnosti, že příjemce má bydliště na území jiného členského státu, než ve kterém má sídlo instituce příslušná pro jejich vyplácení.
Předchozí odstavec se vztahuje také na peněžité dávky přiznané v případech uzavření dalšího sňatku pozůstalým manželem nebo manželkou, kteří měli nárok na pozůstalostní důchod.
2. Pokud právní předpisy členského státu podmiňují náhradu příspěvků tím, že dotyčná osoba přestala podléhat povinnému pojištění, nepovažuje se tato podmínka za splněnou, pokud dotyčná osoba podléhá povinnému pojištění jako pracovník podle právních předpisů jiného členského státu.
Článek 11
Valorizace dávek
Pravidla pro valorizaci stanovená právními předpisy členského státu se vztahují na dávky náležející podle uvedených právních předpisů s přihlédnutím k tomuto nařízení.
Článek 12
Vyloučení souběhu dávek
1. Toto nařízení nemůže ani přiznat, ani zachovávat nárok na pobírání několika dávek stejného druhu za jednu a tutéž dobu povinného pojištění. Toto ustanovení se však nevztahuje na dávky týkající se invalidity, stáří a úmrtí (na důchody) nebo nemoci z povolání, které jsou přiznány institucemi dvou nebo více členských států v souladu s článkem 41, čl. 43 odst. 2 a 3, články 46, 50 a 51 nebo čl. 60 odst. 1 písm. b).
2. Ustanovení právních předpisů členského státu týkající se snížení, pozastavení nebo odnětí dávek v případě souběhu s jinými dávkami sociálního zabezpečení nebo s jiným příjmem se použijí, i když tyto dávky byly získány podle právních předpisů jiného členského státu nebo byl tento příjem získán na území jiného členského státu. Toto ustanovení se však nepoužije, jestliže dotyčná osoba pobírá dávky stejného druhu týkající se invalidity, stáří, úmrtí (důchody) nebo nemoci z povolání, které jsou přiznány institucemi dvou nebo více členských států v souladu s články 46, 50 a 51 nebo čl. 60 odst. 1 písm. b).
3. Ustanovení právních předpisů členského státu týkající se snížení, pozastavení nebo odnětí dávek v případě osob, které pobírají dávky invalidního nebo předčasně poskytovaného starobního důchodu a vykonávají současně výdělečnou činnost, mohou být vůči těmto osobám uplatněna, i když tuto činnost vykonávají na území jiného členského státu.
4. Invalidní důchod náležející podle nizozemských právních předpisů se v případě, že je nizozemská instituce podle čl. 57 odst. 5 nebo čl. 60 odst. 2 písm. b) povinna přispívat také na náklady spojené s dávkami v nemoci z povolání poskytovanými podle předpisů jiného členského státu, snižuje o částku, která je vyplácena instituci jiného členského státu, která je příslušná pro poskytování dávek v případě nemoci z povolání.
HLAVA II
URČENÍ POUŽITELNÝCH PRÁVNÍCH PŘEDPISŮ
Článek 13
Obecná pravidla
1. Pracovník, na kterého se vztahuje toto nařízení, podléhá pouze právním předpisům jediného členského státu.
Tyto právní předpisy se stanoví v souladu s touto hlavou.
2. S výhradou článků 14 až 17
a) pracovník zaměstnaný na území jednoho členského státu podléhá právním předpisům uvedeného státu, i když má bydliště na území jiného členského státu nebo i když podnik nebo zaměstnavatel, který jej zaměstnává, má sídlo nebo místo podnikání na území jiného členského státu;
b) osoba zaměstnaná na palubě lodi plující pod vlajkou členského státu podléhá právním předpisům uvedeného státu;
c) úředníci a osoby v podobném postavení podléhají právním předpisům členského státu, kterému je podřízen úřad, který je zaměstnává;
d) osoba odvedená nebo znovu povolaná do služby v ozbrojených silách členského státu si ponechává statut pracovníka a podléhá právním předpisům uvedeného státu; je-li vznik nároku podle těchto právních předpisů podmíněn získáním dob pojištění před vstupem do této služby nebo po propuštění z ní, vezmou se v úvahu v nezbytné míře doby pojištění získané podle právních předpisů kteréhokoli jiného členského státu, jako by šlo o doby pojištění získané podle právních předpisů dříve uvedeného státu.
Článek 14
Zvláštní pravidla
1. Pravidlo uvedené v čl. 13 odst. 2 písm. a) se použije s výhradou těchto výjimek a zvláštností:
a) i) pracovník zaměstnaný na území členského státu podnikem, pro nějž obvykle pracuje, který je vyslán tímto podnikem na území jiného členského státu, aby tam pro tento podnik vykonal práci, nadále podléhá právním předpisům prvního členského státu, za předpokladu, že očekávané trvání této práce nepřekračuje 12 měsíců a že není vyslán, aby nahradil jinou osobu, které skončila doba jejího vyslání;
ii) jestliže se vzhledem k nepředvídaným okolnostem doba vykonávané práce oproti původně předpokládané době prodlouží a její trvání překročí 12 měsíců, nadále se použijí právní předpisy prvního členského státu až do dokončení této práce za předpokladu, že příslušný úřad státu, na jehož území byl pracovník vyslán, nebo subjekt určený tímto úřadem k tomu dá souhlas; o tento souhlas je nutno požádat před uplynutím původního dvanáctiměsíčního období. Souhlas však nelze udělit pro období překračující 12 měsíců;
b) pracovník zaměstnaný v mezinárodní dopravě na území dvou nebo více členských států patřící mezi zaměstnance, již cestují nebo létají, který je zaměstnancem podniku, jenž na cizí nebo vlastní účet provozuje přepravu cestujících nebo zboží po železnici, silnici, ve vzduchu nebo po vnitrozemských vodních cestách na území členského státu, podléhá právním předpisům posledně uvedeného státu, s těmito výjimkami:
i) pokud má uvedený podnik pobočku nebo stálé zastoupení na území jiného členského státu, než je stát, ve kterém má sídlo, podléhá pracovník zaměstnaný touto pobočkou nebo stálým zastoupením právním předpisům členského státu, na jehož území se pobočka nebo stálé zastoupení nalézá;
ii) pracovník zaměstnaný převážně na území členského státu, ve kterém má bydliště, podléhá právním předpisům uvedeného státu, i když podnik, který jej zaměstnává, nemá na tomto území sídlo ani pobočku ani stálé zastoupení;
c) pracovník jiný než pracovník v mezinárodní dopravě, který obvykle vykonává svou činnost na území dvou nebo více členských států podléhá
i) právním předpisům členského státu, na jehož území má bydliště, vykonává-li svou činnost částečně na uvedeném území, nebo pracuje-li pro několik podniků nebo zaměstnavatelů, kteří mají sídlo nebo místo podnikání na území různých členských států;
ii) právním předpisům členského státu, na jehož území má podnik nebo zaměstnavatel, pro které pracuje, sídlo nebo místo podnikání, nemá-li bydliště na území žádného členského státu, kde vykonává svou činnost;
d) pracovník zaměstnaný na území jednoho členského státu podnikem, jenž má sídlo na území jiného členského státu, který přechází společnou hranici těchto států podléhá právním předpisům členského státu, na jehož území má podnik sídlo.
2. Pravidla uvedená v čl. 13 odst. 2 písm. b) se použijí s výhradou těchto výjimek a zvláštností:
a) pracovník zaměstnaný podnikem, pro nějž obvykle pracuje, buď na území členského státu, nebo na palubě lodi plující pod vlajkou členského státu, který je vyslán tímto podnikem na palubu lodi plující pod vlajkou jiného členského státu, aby tam vykonal práci pro tento podnik, nepřestává podléhat právním předpisům dříve uvedeného členského státu, za pod mínek stanovených v odst. 1 písm. a);
b) pracovník, který obvykle nepracuje na moři a je zaměstnán v pobřežních vodách nebo v přístavu členského státu na lodi plující pod vlajkou jiného členského státu, ale není členem posádky, podléhá právním předpisům dříve uvedeného státu;
c) pracovník zaměstnaný na palubě lodi plující pod vlajkou členského státu a odměňovaný za tuto práci podnikem nebo osobou, jejichž sídlo nebo místo podnikání je na území jiného členského státu, podléhá právním předpisům posledně uvedeného členského státu, má-li své bydliště na území tohoto členského státu; podnik nebo osoba vyplácející odměnu jsou pro účely uvedených právních předpisů považovány za zaměstnavatele.
3. Ustanovení právních předpisů členského státu, podle kterých důchodce, který je výdělečně činný, nepodléhá povinnému pojištění s ohledem na tuto činnost, se vztahují i na důchodce, který získal nárok na důchod podle právních předpisů jiného členského státu.
Článek 15
Pravidla týkající se dobrovolného pojištění nebo volitelného pokračujícího pojištění
1. Články 13 a 14 se nevztahují na dobrovolné pojištění ani na volitelné pokračující pojištění.
2. Pokud použití právních předpisů dvou nebo více členských států má za následek souběh pojištění
- systému povinného pojištění a jednoho nebo více systémů dobrovolného nebo volitelného pokračujícího pojištění, podléhá dotyčná osoba výlučně systému povinného pojištění,
- dvou nebo více systémů dobrovolného nebo volitelného pokračujícího pojištění, může se dotyčná osoba připojit pouze k tomu systému dobrovolného nebo volitelného pokračujícího pojištění, pro který se rozhodne.
3. Avšak jde-li o invalidní, starobní nebo pozůstalostní důchody, může se dotyčná osoba připojit k systému dobrovolného nebo volitelného pokračujícího pojištění členského státu, i když povinně podléhá právním předpisům jiného členského státu, pokud dříve uvedený stát tento souběh výslovně nebo mlčky připouští.
Dotyčná osoba, která žádá o připojení k systému dobrovolného nebo volitelného pokračujícího pojištění v členském státě, jehož právní předpisy stanoví kromě výše uvedených pojištění doplňkové dobrovolné pojištění, se může připojit pouze k posledně uvedenému pojištění.
Článek 16
Zvláštní pravidla týkající se osob zaměstnaných na diplomatických misích a konzulárních úřadech a pomocných zaměstnanců Evropských společenství
1. Ustanovení čl. 13 odst. 2 písm. a) se vztahují na osoby, které zaměstnávají diplomatické mise a konzulární úřady, a na pomocný personál v soukromých domácnostech zaměstnanců těchto misí nebo úřadů.
2. Pracovníci uvedení v odstavci 1, kteří jsou státními příslušníky členského státu, který je pověřil nebo vyslal, si však mohou zvolit, aby podléhali právním předpisům uvedeného státu.
Toto právo volby je možné opakovat na konci každého kalendářního roku a nemá zpětný účinek.
3. Pomocní zaměstnanci Evropských společenství si mohou zvolit, aby podléhali právním předpisům členského státu, na jehož území jsou zaměstnáni, právním předpisům členského státu, kterým naposled podléhali, nebo právním předpisům členského státu, jehož jsou státními příslušníky, pokud jde o všechna ustanovení, s výjimkou ustanovení o rodinných přídavcích, jejichž poskytování se řídí pracovním řádem platným pro tyto zaměstnance.
Toto právo volby, které je možné uplatnit jen jednou, nabývá účinnosti dnem nástupu do zaměstnání.
Článek 17
Výjimky z článků 13 až 16
Dva nebo více členských států nebo příslušné úřady těchto států mohou vzájemnou dohodou stanovit výjimky z článků 13 až 16 v zájmu některých pracovníků nebo některých kategorií pracovníků.
HLAVA III
ZVLÁŠTNÍ USTANOVENÍ TÝKAJÍCÍ SE RŮZNÝCH KATEGORIÍ DÁVEK
KAPITOLA 1
NEMOC A MATEŘSTVÍ
Oddíl 1
Společná ustanovení
Článek 18
Sčítání dob pojištění
1. Příslušná instituce členského státu, jehož právní předpisy podmiňují získání, zachování nebo opětné nabytí nároku na dávky získáním dob pojištění, přihlíží v nezbytné míře k dobám pojištění získaným podle právních předpisů kteréhokoli jiného členského státu, jako by šlo o doby získané podle právních předpisů, které uplatňuje.
2. Odstavec 1 se vztahuje na sezónní pracovníky, a to i s ohledem na doby před jakýmkoli přerušením pojištění přesahujícím trvání povolené právními předpisy příslušného státu, pouze však za předpokladu, že dotyčný pracovník byl pojištěn po dobu přesahující čtyři měsíce.
Oddíl 2
Pracovníci a jejich rodinní příslušníci
Článek 19
Bydliště v jiném členském státu, než je příslušný stát – Obecná pravidla
1. Pracovník s bydlištěm na území jiného členského státu, než je příslušný stát, který splňuje podmínky právních předpisů příslušného státu pro vznik nároku na dávky, případně s přihlédnutím k článku 18, obdrží ve státě, kde má bydliště,
a) věcné dávky poskytované na účet příslušné instituce institucí místa bydliště podle jí uplatňovaných právních předpisů, jako by u ní byl pojištěn;
b) peněžité dávky poskytované příslušnou institucí podle jí uplatňovaných právních předpisů.
Na základě dohody mezi příslušnou institucí a institucí místa bydliště však mohou být tyto dávky poskytovány institucí místa bydliště na účet příslušné instituce podle právních předpisů příslušného státu.
2. Ustanovení odst. 1 písm. a) se použijí obdobně na rodinné příslušníky, kteří mají bydliště na území jiného členského státu, než je příslušný stát, pokud nemají nárok na tyto dávky podle právních předpisů státu, na jehož území mají bydliště.
Článek 20
Příhraniční pracovníci a jejich rodinní příslušníci – Zvláštní pravidla
Příhraniční pracovník může také získat dávky na území příslušného státu.
Tyto dávky poskytuje příslušná instituce v souladu s právními předpisy uvedeného státu, jako by dotyčný pracovník měl bydliště v uvedeném státě.
Jeho rodinní příslušníci mohou obdržet věcné dávky za stejných podmínek; získání těchto dávek je však, s výjimkou naléhavých případů, podmíněno existencí dohody mezi dotyčnými státy nebo mezi příslušnými úřady těchto států, nebo pokud taková dohoda není, předchozím souhlasem příslušné instituce.
Článek 21
Pobyt v příslušném státu nebo přemístění bydliště do příslušného státu
1. Pracovník a jeho rodinní příslušníci uvedení v článku 19, kteří pobývají na území příslušného státu, obdrží dávky v souladu s právními předpisy uvedeného státu, jako by tam měli bydliště, i když již obdrželi dávky pro stejný případ nemoci nebo mateřství před tímto pobytem.
Toto ustanovení se však nepoužije na příhraniční pracovníky a jejich rodinné příslušníky.
2. Pracovník a jeho rodinní příslušníci uvedení v článku 19, kteří přemístí své bydliště na území příslušného státu, obdrží dávky v souladu s právními předpisy uvedeného státu, i když již obdrželi dávky pro stejný případ nemoci nebo mateřství před přemístěním jejich bydliště.
Článek 22
Pobyt mimo příslušný stát – Návrat do místa bydliště v jiném členském státu nebo přemístění bydliště do jiného členského státu během nemoci nebo mateřství – Potřeba odejít do jiného členského státu za účelem vhodného léčení
1. Pracovník, který splňuje podmínky právních předpisů příslušného státu pro vznik nároku na dávky, případně s přihlédnutím k článku 18, a
a) jehož stav vyžaduje okamžité dávky během pobytu na území jiného členského státu nebo
b) který po získání nároku na dávky hrazené příslušnou institucí má povolení uvedené instituce k návratu na území členského státu, kde má bydliště, nebo k přemístění svého bydliště na území jiného členského státu nebo
c) který má povolení příslušné instituce k odjezdu na území jiného členského státu za účelem léčení přiměřeného jeho stavu, má nárok:
i) na věcné dávky poskytované na účet příslušné instituce institucí místa pobytu nebo bydliště podle jí uplatňovaných právních předpisů, jako by u ní byl pojištěn; doba, po kterou jsou dávky poskytovány, se však řídí právními předpisy příslušného státu;
ii) na peněžité dávky poskytované příslušnou institucí podle jí uplatňovaných právních předpisů.
Na základě dohody mezi příslušnou institucí a institucí místa pobytu však může tyto dávky poskytovat instituce místa pobytu na účet příslušného orgánu v souladu s právními předpisy příslušného státu.
2. Povolení požadované podle odst. 1 písm. b) může být odmítnuto, jen je-li prokázáno, že by přesun dotyčné osoby ohrozil její zdravotní stav nebo léčení.
Povolení požadované podle odst. 1 písm. c) nelze odmítnout, pokud příslušné léčení nemůže být poskytnuto dotyčné osobě na území členského státu, kde má bydliště.
3. Odstavce 1 a 2 se použijí obdobně i na rodinné příslušníky pracovníka ohledně věcných dávek.
4. Skutečnost, že se odstavec 1 vztahuje na pracovníka, nemá vliv na nárok na dávky rodinných příslušníků.
Článek 23
Výpočet peněžitých dávek
1. Příslušná instituce členského státu, jehož právní předpisy stanoví, že se peněžité dávky vypočítávají na základě průměrné mzdy nebo platu, stanoví tyto průměrné mzdy nebo platy výhradně ve vztahu ke mzdám a platům zjištěným během dob získaných podle uvedených právních předpisů.
2. Příslušná instituce členského státu, jehož předpisy stanoví, že se peněžité dávky vypočítávají na základě paušální mzdy nebo platu, přihlíží pouze k paušální mzdě nebo platu nebo případně k průměrné paušální mzdě nebo platu za doby získané podle uvedených právních předpisů.
3. Příslušná instituce členského státu, jehož právní předpisy stanoví, že výpočet peněžitých dávek závisí na počtu rodinných příslušníků, vezme v úvahu i rodinné příslušníky dotyčné osoby, kteří mají bydliště na území jiného členského státu, jako by měli bydliště na území příslušného státu.
Článek 24
Důležité věcné dávky
1. Pokud instituce jednoho členského státu uzná nárok pracovníka nebo jeho rodinného příslušníka na protézu, velkou protetickou pomůcku nebo jinou důležitou věcnou dávku dříve, než začne tato osoba být pojištěna u instituce jiného členského státu, uvedený pracovník obdrží tyto dávky na účet první instituce, i když jsou poskytnuty až poté, co byla pojištěna u druhé instituce.
2. Správní komise vypracuje seznam dávek, na které se vztahuje odstavec 1.
Oddíl 3
Nezaměstnané osoby a jejich rodinní příslušníci
Článek 25
1. Nezaměstnaná osoba, na kterou se vztahují čl. 69 odst. 1 nebo čl. 71 odst. 1 písm. b) bod ii) druhá věta a která splňuje podmínky právních předpisů příslušného státu pro vznik nároku na věcné a peněžité dávky, případně s přihlédnutím k článku 18, obdrží po dobu stanovenou podle čl. 69 odst. 1 písm. c)
a) věcné dávky poskytované na účet příslušné instituce institucí členského státu, kde tato osoba hledá zaměstnání v souladu s právními předpisy uplatňovanými touto druhou institucí, jako by u ní byla pojištěna;
b) peněžité dávky poskytované příslušnou instituce podle jí uplatňovaných právních předpisů.
Na základě dohody mezi příslušnou institucí a institucí členského státu, kde nezaměstnaná osoba hledá zaměstnání, však mohou být dávky poskytovány touto druhou institucí na účet první instituce v souladu s právními předpisy příslušného státu. Dávky v nezaměstnanosti podle čl.
69 odst. 1 se po dobu pobírání peněžitých dávek neposkytují.
2. Nezaměstnaná osoba, na kterou se vztahuje čl. 71 odst. 1 písm. a) bod ii) nebo písm. b) bodu ii) první věta, obdrží věcné a peněžité dávky v souladu s právními předpisy členského státu, na jehož území má bydliště, jako by podléhala uvedeným právním předpisům během svého posledního zaměstnání, případně s přihlédnutím k článku 18; náklady na tyto dávky nese instituce země bydliště.
3. Pokud nezaměstnaná osoba splňuje podmínky právních předpisů členského státu, který nese náklady na dávky v nezaměstnanosti, pro vznik nároku na věcné dávky, případně s přihlédnutím k článku 18, obdrží její rodinní příslušníci tyto dávky bez ohledu na to, v kterém členském státě mají bydliště nebo pobývají.
Tyto dávky poskytuje instituce místa bydliště nebo pobytu podle jí uplatňovaných právních předpisů na účet příslušné instituce členského státu, který nese náklady spojené s dávkami v nezaměstnanosti.
4. Aniž jsou dotčena ustanovení právních předpisů členského státu, která povolují prodloužení doby, po kterou mohou být poskytovány dávky v nemoci, může být doba stanovená v odstavci 1 v případech vyšší moci prodloužena příslušnou institucí v rámci mezí určených jí uplatňovanými právními předpisy.
Oddíl 4
Žadatelé o důchod a jejich rodinní příslušníci
Článek 26
Nárok na věcné dávky v případech zániku nároku na dávky od instituce, která byla poslední příslušná
1. Pracovník a jeho rodinní příslušníci nebo pozůstalí po něm, kteří během šetření žádosti o důchod přestanou mít nárok na věcné dávky podle právních předpisů posledního příslušného členského státu, tyto dávky přesto obdrží za těchto podmínek: věcné dávky jsou poskytnuty podle ustanovení právních předpisů členského státu, na jehož území mají dotyčná osoba nebo osoby bydliště, za předpokladu, že mají na tyto dávky nárok podle uvedených právních předpisů nebo by na ně měly nárok podle právních předpisů jiného členského státu, kdyby měly bydliště na jeho území, případně s přihlédnutím k článku 18.
2. Žadatel o důchod, který má nárok na věcné dávky podle právních předpisů členského státu, podle kterých je dotyčná osoba povinna sama platit příspěvky nemocenského pojištění během šetření její žádosti o důchod, ztrácí nárok na věcné dávky po uplynutí druhého měsíce, za který nezaplatí dlužné příspěvky.
3. Věcné dávky poskytované podle odstavce 1 hradí instituce, která vybrala příspěvky podle odstavce 2; pokud příspěvky nejsou placeny podle odstavce 2, nahradí instituce odpovědná za náklady na věcné dávky, po poskytnutí důchodu na základě článku 28, částku za poskytnuté dávky instituci místa bydliště.
Oddíl 5
Důchodci a jejich rodinní příslušníci
Článek 27
Důchody vyplácené podle právních předpisů několika států, pokud je nárok na věcné dávky v zemi bydliště
Důchodce, který má nárok na pobírání důchodu podle právních předpisů dvou nebo více členských států a který má nárok na věcné dávky podle právních předpisů členského státu, na jehož území má bydliště, případně s přihlédnutím k článku 18 a příloze V, obdrží spolu se svými rodinnými příslušníky tyto dávky od instituce místa bydliště a na účet uvedené instituce, jako by dotyčná osoba byla poživatelem důchodu náležejícího pouze podle právních předpisů posledně uvedeného státu.
Článek 28
Důchody vyplácené podle právních předpisů jednoho nebo více členských států, pokud není žádný nárok na věcné dávky v zemi bydliště
1. Důchodce, který má nárok na důchod podle právních předpisů jednoho členského státu nebo na důchody podle právních předpisů dvou nebo více členských států a který nemá nárok na věcné dávky podle právních předpisů státu, na jehož území má bydliště, obdrží přesto tyto dávky pro sebe i pro své rodinné příslušníky, případně s přihlédnutím k článku 18 a příloze V, jestliže by měl na ně nárok podle právních předpisů členského státu nebo alespoň jednoho z členských států příslušného, pokud jde o jeho důchody, kdyby měl bydliště na území takového státu.
Dávky poskytuje na účet instituce uvedené v odstavci 2 orgán místa bydliště, jako by dotyčná osoba byla poživatelem důchodu na základě právních předpisů státu, na jehož území má bydliště, a měla nárok na věcné dávky.
2. V případech, na které se vztahuje odstavec 1, nese náklady na věcné dávky instituce určená podle těchto pravidel:
a) pokud má důchodce nárok na uvedené dávky podle právních předpisů jediného členského státu, nese náklady příslušná instituce uvedeného státu;
b) pokud má důchodce nárok na uvedené dávky podle právních předpisů dvou nebo více členských států, nese náklady na ně příslušná instituce toho členského státu, podle jehož právních předpisům získal důchodce nejdelší dobu pojištění; pokud by použití tohoto pravidla mělo za následek odpovědnost více institucí za náklady na dávky, nese náklady instituce, u kterého byl důchodce pojištěn naposledy.
Článek 29
Bydliště rodinných příslušníků v jiném státě, než je stát, kde má bydliště důchodce – Přemístění bydliště do státu, kde má bydliště důchodce
1. Rodinní příslušníci důchodce majícího nárok na důchod podle právních předpisů jednoho členského státu nebo na důchody podle právních předpisů dvou nebo více členských států, kteří mají bydliště na území jiného členského státu, než je členský stát, kde má bydliště důchodce, obdrží, pokud má důchodce nárok na věcné dávky podle právních předpisů některého členského státu, dávky, jako by důchodce měl bydliště na stejném území jako oni.
Dávky poskytuje instituce místa bydliště rodinných příslušníků v souladu s jí uplatňovanými právními předpisy na účet instituce místa bydliště důchodce.
2. Rodinní příslušníci uvedení v odstavci 1, kteří přemístí své bydliště na území členského státu, kde má bydliště důchodce, obdrží dávky podle právních předpisů uvedeného státu, i když již obdrželi dávky za stejný případ nemoci nebo mateřství před změnou bydliště.
Článek 30
Důležité věcné dávky
Článek 24 se na důchodce použije obdobně.
Článek 31
Pobyt důchodce nebo jeho rodinných příslušníků v jiném státě, než je stát, ve kterém mají bydliště
Důchodce mající nárok na důchod podle právních předpisů jednoho členského státu nebo na důchody podle právních předpisů dvou nebo více členských států, který má také nárok na věcné dávky podle právních předpisů jednoho z těchto členských států, obdrží spolu se svými rodinnými příslušníky tyto dávky během pobytu na území jiného členského státu, než je stát, kde má bydliště.
Tyto dávky poskytuje instituce místa pobytu v souladu s jí uplatňovanými právními předpisy na účet instituce místa bydliště důchodce.
Článek 32
Zvláštní ustanovení o hrazení nákladů na dávky poskytované bývalým příhraničním pracovníkům, jejich rodinným příslušníkům a pozůstalým po nich
Náklady na dávky poskytované důchodci, který je bývalým příhraničním pracovníkem nebo pozůstalým po příhraničním pracovníku, podle článku 27 a náklady na dávky poskytované jeho rodinným příslušníkům podle článků 27 nebo 31 jsou rovnoměrně rozděleny mezi instituci místa bydliště důchodce a instituci, u které byl naposledy pojištěn, pokud pracoval jako příhraniční pracovník po tři měsíce bezprostředně předcházející dni, kdy se důchod stal splatným, nebo dni jeho úmrtí.
Článek 33
Příspěvky placené důchodcem
Instituce členského státu příslušná pro vyplácení důchodu, která uplatňuje právní předpisy stanovící srážky příspěvků placených důchodcem pro krytí věcných dávek, je oprávněna provádět tyto srážky, vypočítané v souladu s uvedenými právními předpisy, z vyplácených důchodů v takovém rozsahu, aby náklady na věcné dávky podle článků 27, 28, 31 a 32 nesla instituce uvedeného členského státu.
Článek 34
Obecné ustanovení
Články 27 a 33 se nevztahují na důchodce ani na jeho rodinné příslušníky, kteří mají nárok na věcné dávky podle právních předpisů členského státu z důvodu výkonu výdělečné činnosti.
V tom případě se dotyčná osoba pro účely této kapitoly považuje za pracovníka nebo rodinného příslušníka pracovníka.
Oddíl 6
Různá ustanovení
Článek 35
Systém uplatňovaný, pokud v zemi bydliště nebo pobytu existuje několik systémů – Dřívější nemoc – Maximální doba poskytování dávek
1. Pokud právní předpisy země pobytu nebo bydliště zahrnují několik systémů pojištění pro případ nemoci nebo mateřství, použijí se na základě článku 19, čl. 21 odst. 1, článků 22, 25, 26, čl. 28 odst. 1, čl. 29 odst. 1 nebo článku 31 ta ustanovení, která se týkají se systému vztahujícího se na dělníky ocelářského průmyslu. Pokud však uvedené právní předpisy zahrnují zvláštní systém pro pracovníky v dolech a podobných provozech, použijí se ustanovení takového systému na uvedenou kategorii pracovníků a jejich rodinných příslušníků za předpokladu, že instituce místa pobytu nebo bydliště, které je podána žádost, je k uplatnění takového systému příslušná.
2. Pokud je podle právních předpisů členského státu poskytování dávek podmíněno původem nemoci, nepoužije se tato podmínka na pracovníky a jejich rodinné příslušníky, na které se vztahuje toto nařízení, bez ohledu na členský stát, na jehož území mají bydliště.
3. Pokud právní předpisy členského státu stanoví maximální dobu pro poskytování dávek, může instituce, která uplatňuje uvedené právní předpisy, případně přihlédnout k době, po kterou již byly tyto dávky poskytovány institucí jiného členského státu pro stejný případ nemoci nebo mateřství.
Oddíl 7
Náhrada mezi institucemi
Článek 36
1. Aniž je dotčen článek 32, jsou věcné dávky poskytované na základě této kapitoly institucí jednoho členského státu na účet instituce jiného členského státu plně nahrazeny.
2. Náhrady uvedené v odstavci 1 se určují a provádějí postupem stanoveným prováděcím nařízením uvedeným v článku 97, buď na základě prokázaných skutečných výdajů, nebo paušální částkou.
Používají-li se paušální částky, musí být takové, aby zajistily, že se náhrada co nejvíce blíží skutečným výdajům.
3. Dva nebo více členských států nebo příslušné instituce těchto členských států mohou stanovit jiné způsoby náhrady nebo se mohou zříci všech náhrad mezi institucemi, které podléhají jejich pravomoci.
KAPITOLA 2
INVALIDITA
Oddíl 1
Pracovníci, na které se vztahují pouze právní předpisy, podle kterých je výše dávek v invaliditě nezávislá na délce dob pojištění
Článek 37
Obecná ustanovení
1. Pracovník, který postupně nebo střídavě podléhal právním předpisům dvou nebo více členských států a který získal doby pojištění výhradně podle právních předpisů, podle nichž je výše dávek v invaliditě nezávislá na délce dob pojištění, obdrží dávky v souladu s článkem 39. Tento článek se nedotýká zvýšení důchodů nebo příplatků k důchodům s ohledem na děti, poskytovaným v souladu s kapitolou 8.
2. Příloha III obsahuje seznam právních předpisů druhu uvedeného v odstavci 1, které jsou platné na území každého z dotyčných členských států.
Článek 38
Sčítání dob pojištění
1. Příslušná instituce členského státu, jehož právní předpisy podmiňují získání, zachování nebo opětné nabytí nároku na dávky získáním dob pojištění, přihlíží v nezbytném rozsahu k dobám pojištění získaným podle právních předpisů kteréhokoli jiného členského státu, jako by byly získány podle jí uplatňovaných právních předpisů.
2. Pokud právní předpisy členského státu podmiňují poskytování některých dávek získáním dob pojištění pouze v povolání podléhajícím zvláštnímu systému nebo případně v určitém zaměstnání, berou se doby získané podle právních předpisů jiných členských států v úvahu pro účely poskytování těchto dávek, pouze pokud byly získány v rámci odpovídajících systémů, nebo není-li takový systém, ve stejném povolání nebo případně ve stejném zaměstnání.
Nesplňuje-li po přihlédnutí k takto získaným dobám dotyčná osoba podmínky pro pobírání těchto dávek, přihlíží se k těmto dobám pro účely poskytování dávek podle obecného systému, nebo není-li takový systém, podle systému uplatňovaného na dělníky nebo ostatní zaměstnance, podle okolností.
Článek 39
Přiznání dávek
1. Instituce členského státu, jehož právní předpisy byly uplatňovány v době, kdy vznikla pracovní neschopnost s následnou invaliditou, určí v souladu s uvedenými právními předpisy, zda dotyčná osoba splňuje podmínky pro vznik nároku na dávky, případně s přihlédnutím k článku 38.
2. Osoba, která splňuje podmínky uvedené v odstavci 1, obdrží dávky výlučně od uvedené instituce v souladu s jí uplatňovanými právními předpisy.
3. Osoba, která nesplňuje podmínky uvedené v odstavci 1, obdrží dávky, na které má ještě nárok podle právních předpisů jiného členského státu, případně s přihlédnutím k článku 38.
4. Stanoví-li právní předpisy použitelné podle odstavců 2 a 3, že výše dávek je určena s přihlédnutím k existenci rodinných příslušníků jiných než dětí, vezme příslušná instituce rovněž v úvahu ty rodinné příslušníky dotyčné osoby, kteří mají bydliště na území jiného členského státu, jako by měli bydliště na území příslušného státu.
Oddíl 2
Pracovníci, na které se vztahují buď pouze právní předpisy, podle kterých závisí výše dávek v invaliditě na délce dob pojištění, nebo právní předpisy tohoto druhu a právní předpisy druhu uvedeného v oddíle 1
Článek 40
Obecná ustanovení
1. Pracovník, který postupně nebo střídavě podléhá právním předpisům dvou nebo více členských států, z nichž nejméně jedny nejsou právní předpisy druhu uvedeného v čl. 37 odst. 1, obdrží dávky podle kapitoly 3, která se použije obdobně, s přihlédnutím k odstavci 3.
2. Avšak pracovník, u nějž dojde k pracovní neschopnosti s následnou invaliditou v době, kdy podléhá právním předpisům uvedeným v příloze III, obdrží dávky v souladu s čl. 37 odst. 1 za dvou podmínek:
- splňuje-li podmínky uvedených právních předpisů nebo jiných právních předpisů stejného druhu, případně s přihlédnutím k článku 38, ale bez použití dob pojištění získaných podle právních předpisů neuvedených v příloze III, a
- nesplňuje-li podmínky požadované pro získání nároku na dávky v invaliditě podle předpisů neuvedených v příloze III.
3. Rozhodnutí přijaté institucí členského státu týkající se stupně invalidity žadatele je závazné pro instituci každého dalšího dotyčného státu, za předpokladu, že v příloze IV je uznána shoda mezi právními předpisy těchto členských států ve věci podmínek týkajících se stupně invalidity.
Oddíl 3
Zhoršení invalidity
Článek 41
1. V případě zhoršení invalidity, za kterou pracovník pobírá dávky podle právních předpisů jediného členského státu, se použijí tato ustanovení:
a) jestliže dotyčná osoba nepodléhala právním předpisům jiného členského státu od té doby, co začala pobírat dávky, příslušná instituce prvního státu přizná dávky s přihlédnutím ke zhoršení invalidity v souladu s jí uplatňovanými právními předpisy;
b) jestliže dotyčná osoba podléhala právním předpisům jednoho nebo více jiných členských států od té doby, co začala pobírat dávky, jsou jí dávky přiznány s přihlédnutím ke zhoršení invalidity podle čl. 37 odst. 1 nebo čl. 40 odst. 1 nebo 2;
c) jestliže celková částka dávky nebo dávek vyplácených podle písmena b) je nižší než částka dávky, kterou dotyčná osoba pobírala od instituce, která byla dříve příslušná pro vyplácení dávky, je tato instituce povinna platit této osobě doplatek rovnající se rozdílu mezi těmito dvěma částkami;
d) je-li v případě uvedeném v písmenu b) institucí příslušnou pro počáteční neschopnost nizozemská instituce a
i) nemoc, která způsobila zhoršení, je stejná jako nemoc, která vedla k poskytnutí dávek podle nizozemských právních předpisů,
ii) tato nemoc je nemocí z povolání ve smyslu právních předpisů členského státu, jimž tato osoba naposled podléhala a podle kterých má nárok na výplatu příplatku uvedeného v čl. 60 odst. 1 písm. b) a
iii) právní předpisy jednoho nebo více států, jimž dotyčná osoba podléhala od doby, kdy začala pobírat dávky, jsou právní předpisy uvedené v příloze III,
poskytuje nizozemská instituce nadále počáteční dávku poté, co dojde ke zhoršení, a dávka náležející podle právních předpisů posledního členského státu, jimž dotyčná osoba podléhala, se snižuje o částku nizozemské dávky;
e) jestliže v případě uvedeném v písmenu b) nemá dotyčná osoba nárok na dávky hrazené institucí jiného členského státu, poskytne příslušná instituce prvního státu dávky podle právních předpisů tohoto státu s přihlédnutím ke zhoršení a případně k článku 38.
2. V případě zhoršení invalidity, za kterou pracovník pobírá dávky podle právních předpisů dvou nebo více členských států, se mu poskytnou dávky s přihlédnutím ke zhoršení v souladu s čl. 40 odst. 1.
Oddíl 4
Opětné poskytování dávek po pozastavení jejich výplaty nebo odnětí – Změna dávek v invaliditě na dávky ve stáří
Článek 42
Určení instituce příslušné pro opětovné poskytování dávek v invaliditě
1. Pokud má po pozastavení výplaty dávek dojít k jejich opětovnému poskytování, zajišťuje je ta instituce nebo ty instituce, které byly příslušné pro poskytování dávek v době pozastavení jejich výplaty, aniž je dotčen článek 43.
2. Pokud po odnětí dávek stav dotyčné osoby odůvodňuje poskytnutí dalších dávek, poskytují se tyto dávky v souladu s čl. 37 odst. 1 nebo čl. 40 odst. 1 nebo 2.
Článek 43
Změna dávek v invaliditě na dávky ve stáří
1. Dávky v invaliditě se v případě potřeby změní na dávky ve stáří za podmínek stanovených v právních předpisech jednoho nebo více států, podle kterých byly poskytovány, a v souladu s kapitolou 3.
2. Pokud osoba pobírající dávky v invaliditě může uplatnit nárok na dávky ve stáří podle právních předpisů dalšího členského státu v souladu s článkem 49, poskytuje kterákoli instituce členského státu příslušná pro poskytování dávek v invaliditě nadále této osobě dávky v invaliditě, na které má nárok podle právních předpisů uplatňovaných uvedenou institucí, dokud se s ohledem na uvedenou instituci nestane použitelný odstavec 1.
3. Avšak pokud v případě uvedeném v odstavci 2 byly dávky v invaliditě poskytnuty podle článku 39, může instituce, která zůstává příslušná pro poskytování těchto dávek, použít čl. 49 odst. 1 písm. a), jako by příjemce uvedené dávky splňoval podmínky právních předpisů dotyčného členského státu pro nárok na dávky ve stáří, přičemž nahradí teoretickou výši uvedenou v čl. 46 odst. 2 písm. a) výší dávek v invaliditě náležejících od uvedené instituce.
KAPITOLA 3
STÁŘÍ A ÚMRTÍ (DŮCHODY)
Článek 44
Obecná ustanovení pro přiznání dávek, pokud pracovník podléhá právním předpisům dvou nebo více členských států
1. Nároky na dávky pracovníka, který podléhá právním předpisům dvou nebo více členských států, nebo pozůstalých po něm se určují v souladu s touto kapitolou.
2. S výhradou článku 49 se při posuzování žádosti o přiznání dávky předložené dotyčnou osobou přihlíží ke všem právním předpisům, kterým pracovník podléhal.
Výjimka z tohoto pravidla se učiní tehdy, když dotyčná osoba výslovně požádá o odklad poskytování dávek ve stáří, na které by měla nárok podle právních předpisů jednoho nebo více členských států, za předpokladu, že se k dobám získaným podle uvedených právních předpisů nepřihlíží za účelem získání nároku na dávku v jiném členském státě.
3. Tato kapitola se nevztahuje na zvýšení důchodů ani na příplatky k důchodům v případě dětí ani na sirotčí důchody poskytované podle kapitoly 8.
Článek 45
Započítávání dob pojištění získaných podle právních předpisů, jimž pracovník podléhal, pro získání, zachování nebo opětné nabytí nároku na dávky
1. Instituce členského státu, jehož právní předpisy podmiňují získání, zachování nebo opětné nabytí nároku na dávky získáním dob pojištění, přihlíží v nezbytné míře k dobám pojištění získaným podle právních předpisů kteréhokoli jiného členského státu, jako by byly získány podle jí uplatňovaných právních předpisů.
2. Pokud právní předpisy členského státu podmiňují poskytování některých dávek získáním dob pojištění v povolání podléhajícím zvláštnímu systému nebo případně v určitém zaměstnání, berou se doby získané podle právních předpisů jiných členských států v úvahu pro účely poskytování těchto dávek jen tehdy, pokud byly získány v rámci odpovídajících systémů, nebo není-li takový systém ve stejném povolání nebo případně ve stejném zaměstnání.
Nesplňuje-li po přihlédnutí k takto získaným dobám dotyčná osoba podmínky pro pobírání těchto dávek, vezmou se tyto doby v úvahu pro poskytování dávek podle obecného systému, nebo není-li takový systém, podle systému uplatňovaného na dělníky nebo ostatní zaměstnance podle okolností.
3. Pokud právní předpisy členského státu, které podmiňují poskytování dávek tím, že pracovník podléhal uvedeným právním předpisům v době vzniku pojistné události, nemají žádné požadavky ohledně délky dob pojištění ani pro přiznání nároku, ani pro výpočet dávky, je každý pracovník, který již nepodléhá uvedeným právním předpisům, pro účely této kapitoly stále považován za podléhajícího jim v době, kdy došlo k pojistné události, pokud v té době podléhal právním předpisům jiného členského státu, nebo pokud tomu tak není, pokud může požádat o dávku podle právních předpisů jiného členského státu. Tato druhá podmínka se však považuje za splněnou v případě uvedeném v čl. 48 odst. 1.
Článek 46
Přiznání dávek
1. Příslušná instituce každého členského státu, jehož právním předpisům pracovník podléhá a plní jimi požadované podmínky pro získání nároku na dávky, aniž je nutno použít článek 45, vypočte podle jí uplatňovaných právních předpisů výši dávky odpovídající celkové délce dob pojištění, ke kterým se přihlíží podle těchto právních předpisů.
Tato instituce rovněž vypočte výši dávky, která by náležela na základě použití pravidel stanovených v odst.
2 písm. a) a b). Přihlédne se pouze k té částce, která je vyšší.
2. Pokud byly podmínky požadované pro přiznání dávek splněny pouze po použití článku 45, použije příslušná instituce každého členského státu, jehož právním předpisům pracovník podléhá, tato pravidla:
a) instituce vypočte teoretickou výši dávky, na kterou by dotyčná osoba mohla uplatnit nárok, pokud by všechny doby pojištění získané podle právních předpisů členských států, které se na ni vztahovaly, byly získány v dotyčném státě a podle právních předpisů uplatňovaných institucí v době přiznání dávky.
Pokud podle těchto právních předpisů výše dávky není závislá na délce dob pojištění, potom se tato částka považuje za teoretickou výši uvedenou v tomto pododstavci;
b) instituce potom určí skutečnou výši dávky na základě teoretické výše uvedené v předchozím pododstavci v poměru délky dob pojištění získaných před vznikem pojistné události podle jí uplatňovaných právních předpisů k celkové délce dob pojištění získaných před vznikem pojistné události podle právních předpisů všech členských států, kterých se to týká.
c) je-li celková délka dob pojištění získaných podle právních předpisů všech členských států, kterých se to týká, před vznikem pojistné události delší než maximální doba požadovaná právními předpisy jednoho z těchto členských států pro pobírání plné dávky, přihlédne příslušná instituce tohoto státu při použití tohoto odstavce k uvedené maximální době namísto k celkové délce získaných dob; tento způsob výpočtu nesmí vést k tomu, aby byly instituci uloženy vyšší náklady na dávku, než je plná dávka stanovená jí uplatňovanými právními předpisy;
d) pro použití pravidel pro výpočet stanovených v tomto odstavci stanoví způsob pro přihlédnutí k dobám, které se překrývají, prováděcí nařízení uvedené v článku 97.
3. Dotyčná osoba má nárok na celkovou částku dávek vypočtenou v souladu s odstavci 1 a 2, omezenou nejvyšší teoretickou výši dávek vypočtených podle odst. 2 písm. a).
Pokud by částka uvedená v předchozím pododstavci měla být překročena, přizpůsobí každá instituce uplatňující odstavec 1 svou dávku částkou odpovídající poměru mezi částkou dotyčné dávky a součtem dávek určených v souladu s odstavcem 1.
4. Je-li v případě invalidních, starobních nebo pozůstalostních důchodů celkový součet dávek, náležejících od dvou nebo více členských států podle ustanovení mnohostranné úmluvy o sociálním zabezpečení uvedené v čl. 6 písm. b), nižší než celková částka, která by náležela od tohoto členského státu podle odstavců 1 až 3, použije se na dotyčnou osobu tato kapitola.
Článek 47
Doplňující ustanovení pro výpočet dávek
1. Pro výpočet teoretické výše uvedené v čl. 46 odst. 2 písm. a) se použijí tato pravidla:
a) pokud se podle právních předpisů členského státu dávky vypočítávají na základě průměrné mzdy nebo platu, průměrného příspěvku, průměrného zvýšení nebo poměru, který byl během dob pojištění mezi hrubou mzdou nebo platem žadatele a průměrnou hrubou mzdou nebo platem všech pojištěných osob, s výjimkou učňů, určí tyto průměrné částky a poměry příslušná instituce uvedeného státu pouze na základě dob pojištění získaných podle právních předpisů uvedeného státu nebo na základě hrubé mzdy nebo platu, který pobírá dotyčná osoba pouze během těchto dob;
b) pokud se podle právních předpisů členského státu dávky vypočítávají na základě částky mezd a platů, příspěvků nebo zvýšení, určí příslušná instituce mzdy a platy, příspěvky nebo zvýšení, které se mají vzít v úvahu s ohledem na doby pojištění získané podle právních předpisů jiných členských států, na základě průměrných mezd a platů, příspěvků nebo zvýšení zaznamenaných s ohledem na doby pojištění získané podle jí uplatňovaných právních předpisů;
c) pokud se podle právních předpisů členského státu dávky vypočítávají na základě paušální mzdy nebo platu nebo paušální částky, považuje příslušná instituce tohoto státu paušální mzdu nebo plat nebo paušální částku, které má vzít v úvahu pro účely dob pojištění získaných podle právních předpisů jiného členského státu, za rovné paušální mzdě nebo platu nebo paušální částce nebo popřípadě průměru paušálních mezd a platů nebo paušálních částek odpovídajícím dobám pojištění získaným podle jí uplatňovaných právních předpisů;
d) pokud se podle právních předpisů členského státu dávky vypočítávají za některé doby na základě částky mezd a platů a za jiné doby na základě paušální mzdy nebo platu nebo paušální částky, vezme příslušná instituce s ohledem na doby pojištění získané podle právních předpisů jiného členského státu v úvahu mzdy a platy nebo paušální částky určené v souladu s písmeny d) a c) nebo popřípadě průměr těchto mezd nebo platů nebo částek; pokud se dávky vypočítávají na základě paušální mzdy nebo platu nebo paušální částky za všechny doby získané podle jí uplatňovaných právních předpisů, považuje příslušná instituce mzdu nebo plat, které se mají vzít v úvahu s ohledem na doby pojištění získané podle právních předpisů jiných členských států, za rovné teoretické mzdě nebo platu odpovídající této paušální mzdě nebo platu nebo paušální částce.
2. Ustanovení právních předpisů členského státu týkající se valorizace faktorů, ke kterým se přihlíží při výpočtu dávek, se použijí, pokud je to vhodné, na faktory, ke kterým přihlíží příslušná instituce uvedeného státu, v souladu s odstavcem 1, pokud jde o doby pojištění získané podle právních předpisů jiných členských států.
3. Jestliže se podle právních předpisů členského státu částka dávek určuje s přihlédnutím k existenci rodinných příslušníků jiných než dětí, bere příslušná instituce uvedeného členského státu též v úvahu ty rodinné příslušníky dotyčné osoby, kteří mají bydliště na území jiného členského státu, jako by měli bydliště na území příslušného státu.
Článek 48
Doby pojištění kratší než jeden rok
1. Aniž je dotčen čl. 46 odst. 2, není instituce členského státu povinna poskytovat dávky na základě dob pojištění získaných podle právních předpisů uvedeného členského státu, jestliže jejich celková délka nedosahuje jednoho roku a jestliže podle uvedených právních předpisů se nárok na dávku nezískává pouze na základě těchto dob.
2. Příslušná instituce každého z ostatních dotčených členských států bere v úvahu doby uvedené v odstavci 1 pro účely uplatňování čl. 46 odst. 2, s výjimkou písmena b).
3. Pokud by použití odstavce 1 mělo za následek, že se všechny instituce dotčených států zbaví povinnosti dávky poskytovat, přiznávají se dávky výhradně podle právních předpisů posledního z těchto států, jehož podmínky jsou splněny, jako by všechny doby pojištění získané a vzaté v úvahu v souladu s čl. 45 odst. 1 a 2 byly získány podle právních předpisů uvedeného státu.
Článek 49
Výpočet dávek, pokud dotyčná osoba současně nesplňuje podmínky stanovené všemi právními předpisy, podle nichž byly získány doby pojištění
1. Jestliže v dané době dotyčná osoba nesplňuje podmínky pro poskytování dávek stanovené všemi právními předpisy členských států, jimž podléhala, případně s přihlédnutím k článku 45, ale splňuje podmínky pouze jednoho nebo více z nich, použijí se tato ustanovení:
a) každá z příslušných instituce uplatňující právní předpisy, jejichž podmínky jsou splněny, vypočítá náležející částku dávky v souladu s článkem 46;
b) avšak
i) jestliže dotyčná osoba splňuje podmínky právních předpisů alespoň dvou členských států, aniž je třeba přihlížet k dobám pojištění získaným podle právních předpisů, jejichž podmínky nejsou splněny, nevezmou se tyto doby v úvahu pro účely čl. 46 odst. 2;
ii) jestliže dotyčná osoba splňuje pouze podmínky právních předpisů jednoho členského státu, aniž je třeba přihlížet k dobám pojištění získaným podle právních předpisů, jejichž podmínky nejsou splněny, vypočítá se částka náležející dávky pouze podle těch právních předpisů, jejichž podmínky jsou splněny, s přihlédnutím pouze k dobám získaným podle uvedených právních předpisů.
2. Dávka nebo dávky poskytované podle právních předpisů jednoho nebo více příslušných členských států , jsou v případě uvedeném v odstavci 1 automaticky znovu vypočteny v souladu s článkem 46, podle toho, jak jsou splněny podmínky požadované právními předpisy jednoho nebo více členských států, kterým podléhala dotyčná osoba, případně s přihlédnutím k článku 45.
3. Nový výpočet se provede automaticky podle odstavce 1, aniž je dotčen čl. 40 odst. 2, pokud podmínky požadované dotyčnými právními předpisy jednoho nebo více členských států přestanou být plněny.
Článek 50
Přiznání doplatku, pokud celková částka dávek náležejících podle právních předpisů různých členských států nedosahuje minima stanoveného právními předpisy státu, na jehož území má příjemce bydliště
Příjemci dávek, na nějž se vztahuje tato kapitola, nesmí být ve státě, na jehož území má bydliště a podle jehož právních předpisů se mu má dávka vyplácet, přiznána dávka nižší, než je minimální dávka stanovená uvedenými právními předpisy za dobu pojištění, která se rovná všem dobám pojištění vzatým v úvahu pro vyplácení podle předchozích článků.
Příslušná instituce uvedeného státu mu případně vyplácí po celou dobu bydlení na jeho území doplatek rovnající se rozdílu mezi celkovou částkou dávek náležejících podle této kapitoly a částkou minimální dávky.
Článek 51
Valorizace a nový výpočet dávek
1. Jestliže se z důvodu zvýšení životních nákladů nebo změn v úrovni mezd nebo platů nebo z jiných důvodů pro přizpůsobení upravují dávky příslušných členských států stanoveným procentem nebo částkou, musí být toto procento nebo částka přímo uplatněny na dávky určené podle článku 46, aniž je nutné provést nový výpočet podle uvedeného článku.
2. Naproti tomu změní-li se způsob stanovení dávek nebo pravidla pro výpočet dávek, provede se nový výpočet podle článku 46.
KAPITOLA 4
PRACOVNÍ ÚRAZY A NEMOCI Z POVOLÁNÍ
Oddíl 1
Nárok na dávky
Článek 52
Bydliště v jiném členském státě, než je příslušný stát – Obecná pravidla
Pracovník, který má bydliště na území jiného členského státu, než je příslušný stát, a který utrpí pracovní úraz nebo u nějž je zjištěna nemoc z povolání, obdrží ve státě, ve kterém má bydliště,
a) věcné dávky poskytované na účet příslušné instituce institucí místa bydliště v souladu s jí uplatňovanými právními předpisy, jako by u ní byl pojištěn;
b) peněžité dávky poskytované příslušnou institucí v souladu s jí uplatňovanými právními předpisy.
Na základě dohody mezi příslušnou institucí a institucí místa bydliště však mohou být tyto dávky poskytovány institucí místa bydliště na účet příslušné instituce v souladu s právními předpisy příslušného státu.
Článek 53
Příhraniční pracovníci – Zvláštní pravidlo
Příhraniční pracovník může získat dávky také na území příslušného státu.
Tyto dávky poskytuje příslušná instituce podle právních předpisů uvedeného státu, jako by tam měl pracovník bydliště.
Článek 54
Pobyt v příslušném státě nebo přemístění bydliště do příslušného státu
1. Pracovník, na kterého se vztahuje článek 52 a který pobývá na území příslušného státu, pobírá dávky v souladu s právními předpisy uvedeného státu, i když pobíral dávky už před tímto pobytem.
Toto ustanovení se však nevztahuje na příhraniční pracovníky.
2. Pracovník, na kterého se vztahuje článek 52 a který přemístí své bydliště na území příslušného státu, pobírá dávky v souladu s právními předpisy uvedeného státu, i když pobíral dávky už před přemístěním svého bydliště.
Článek 55
Pobyt mimo příslušný stát – Návrat nebo přemístění bydliště do jiného členského státu po utrpění pracovního úrazu nebo onemocnění nemocí z povolání – Potřeba odjet do jiného členského státu za účelem vhodného léčení
1. Pracovník, který utrpí pracovní úraz nebo u nějž je zjištěna nemoc z povolání a
a) který pobývá na území jiného členského státu, než je příslušný stát nebo
b) který poté, co získal nárok na dávky na účet příslušné instituce, získá povolení od uvedené instituce vrátit se na území členského státu, kde má bydliště, nebo přemístit své bydliště na území jiného členského státu nebo
c) který získá povolení od této příslušné instituce odjet na území jiného členského státu za účelem léčení vhodného pro jeho zdravotní stav,
má nárok
i) na věcné dávky poskytované na účet příslušné instituce institucí místa pobytu nebo bydliště v souladu s jí uplatňovanými právními předpisy, jako by u ní byl pojištěn, avšak doba, po kterou jsou tyto dávky poskytovány, se řídí právními předpisy příslušného státu;
ii) na peněžité dávky poskytované příslušnou institucí v souladu s jí uplatňovanými právními předpisy.
Na základě dohody mezi příslušnou institucí a institucí místa pobytu nebo bydliště však může tyto dávky poskytovat instituce místa bydliště na účet příslušné instituce v souladu s právními předpisy příslušného státu.
2. Povolení požadované podle odst. 1 písm. b) může být odmítnuto, jen když je zjištěno, že by přesun dotyčné osoby ohrozil její zdravotní stav nebo léčení. Povolení požadované podle odst. 1 písm. c) nelze odmítnout, pokud není možné poskytnout dotyčné osobě vhodné léčení na území členského státu, kde má bydliště.
Článek 56
Úrazy během cesty
Úrazy během cesty, ke kterým dojde na území členského státu jiného než je příslušný stát, se posuzují, jako by k nim došlo na území příslušného státu.
Článek 57
Dávky pro případ nemoci z povolání, pokud byla dotyčná osoba vystavena stejnému riziku v několika členských státech
1. Pokud osoba, u které je zjištěna nemoc z povolání, vykonávala činnost způsobilou vyvolat uvedenou nemoc podle právních předpisů dvou nebo více členských států, jsou dávky, o které může tato osoba nebo pozůstalí po ní žádat, přiznávány výhradně podle právních předpisů posledního z těch států, jejichž podmínky byly splněny, případně s přihlédnutím k odstavcům 2 až 5.
2. Je-li podle právních předpisů členského státu poskytování dávek v případě nemoci z povolání podmíněno tím, že nemoc byla poprvé lékařsky zjištěna na jeho území, považuje se tato podmínka za splněnou, byla-li nemoc poprvé zjištěna na území jiného členského státu.
3. V případě sklerogenické pneumokoniózy se použijí tato ustanovení:
a) je-li podle právních předpisů členského státu poskytování dávek v případě nemoci z povolání podmíněno tím, že dotyčná nemoc byla zjištěna do určité doby po skončení poslední činnosti způsobilé ji vyvolat, vezme příslušná instituce uvedeného státu při kontrole doby, kdy byla tato činnost vykonávána, v nezbytné míře v úvahu podobné činnosti vykonávané podle právních předpisů kteréhokoli jiného členského státu, jako by byly vykonávány podle předpisů dříve uvedeného státu;
b) je-li podle právních předpisů členského státu poskytování dávek v případě nemoci z povolání podmíněno tím, že činnost způsobilá vyvolat nemoc byla vykonávána po určitou dobu, vezme příslušná instituce uvedeného státu v nezbytné míře v úvahu doby, po které byla tato činnost vykonávána podle předpisů jiného členského státu, jako by byla vykonávána podle předpisů dříve uvedeného státu;
c) náklady na peněžité dávky včetně nákladů na důchody se rozdělují mezi příslušné instituce členských států, na jejichž území dotyčná osoba vykonávala činnost způsobilou ji vyvolat.
Toto rozdělení se provede na základě poměru mezi délkou dob důchodového pojištění získaných podle právních předpisů každého ze států k celkové délce dob důchodového pojištění získaných podle právních předpisů všech těchto států v den, kdy bylo zahájeno poskytování dávek.
4. Rada určí jednomyslně na návrh Komise nemoci z povolání, na které se rozšíří oblast působnosti odstavce 3.
Článek 58
Výpočet peněžitých dávek
1. Příslušná instituce členského státu, jehož právní předpisy stanoví, že výpočet peněžitých dávek je založen na průměrné mzdě nebo platu, určí tuto průměrnou mzdu nebo plat výlučně na základě mezd nebo platů zaznamenaných během dob získaných podle uvedených právních předpisů.
2. Příslušná instituce členského státu, jehož právní předpisy stanoví, že výpočet peněžitých dávek je založen na paušální mzdě nebo platu, bere v úvahu výlučně paušální mzdu nebo plat nebo případně průměr paušálních mezd nebo platů odpovídající dobám získaným podle uvedených právních předpisů.
3. Příslušná instituce členského státu, jehož právní předpisy stanoví, že výše peněžitých dávek závisí na počtu rodinných příslušníků, bere v úvahu i ty rodinné příslušníky dotyčné osoby, kteří mají bydliště na území jiného členského státu, jako by měli bydliště na území příslušného státu.
Článek 59
Náklady na převoz osoby, která utrpí pracovní úraz nebo u které je zjištěna nemoc z povolání
1. Příslušná instituce členského státu, jehož právní předpisy stanoví úhradu nákladů na převoz osoby, která utrpí pracovní úraz nebo u které je zjištěna nemoc z povolání, buď do místa jejího bydliště, nebo do nemocnice, uhradí tyto náklady do odpovídajícího místa na území jiného členského státu, kde má osoba bydliště, za předpokladu, že tento převoz předem povolí; přitom náležitě přihlíží k důvodům, které převoz ospravedlňují.
Povolení není vyžadováno v případě příhraničních pracovníků.
2. Příslušná instituce členského státu, jehož právní předpisy stanoví náklady na převoz těla osoby, která utrpí smrtelný pracovní úraz, na místo pohřbu, uhradí tyto náklady v souladu s jí uplatňovanými právními předpisy na odpovídající místo na území jiného členského státu, kde měla osoba bydliště v době úrazu.
Oddíl 2
Zhoršení nemoci z povolání, pro kterou byla dávka přiznána
Článek 60
1. V případě zhoršení nemoci z povolání, pro kterou pracovník pobíral nebo pobírá dávku podle právních předpisů členského státu, se použijí tato pravidla:
a) nevykonával-li pracovník po dobu pobírání dávek zaměstnání podle právních předpisů jiného členského státu, způsobilé vyvolat nebo zhoršit příslušné nemoci, je příslušná instituce prvního státu povinna uhradit náklady na dávky podle jí uplatňovaných právních předpisů, s přihlédnutím ke zhoršení;
b) vykonával-li pracovník po dobu pobírání dávek takové zaměstnání podle právních předpisů jiného členského státu, je příslušná instituce prvního členského státu povinna uhradit náklady na dávky podle jí uplatňovaných právních předpisů bez přihlédnutí ke zhoršení.
Příslušná instituce druhého členského státu přizná pracovníkovi doplatek, jehož částka se rovná rozdílu mezi částkou dávky náležející po zhoršení a částkou, která by byla náležela před zhoršením podle jí uplatňovaných právních předpisů, jako by tato nemoc z povolání nastala podle právních předpisů uvedeného státu;
c) nemá-li v případě uvedeném v písmenu b) pracovník trpící sklerogenickou pneumokoniózou nebo nemocí určenou podle čl. 57 odst.
4 nárok na dávky podle právních předpisů druhého státu, je příslušná instituce prvního státu povinna poskytovat dávky podle jí uplatňovaných právních předpisů s přihlédnutím ke zhoršení. Příslušná instituce druhého státu však uhradí náklady rozdílu mezi částkou peněžitých dávek, včetně důchodů náležejících od příslušné instituce prvního státu s přihlédnutím ke zhoršení a částkou odpovídajících dávek, které náležely před zhoršením.
2. Pokud zhoršení nemoci z povolání vede k uplatnění čl. 57 odst. 3 písm. c), použijí se tato ustanovení:
a) příslušná instituce, která poskytla dávky podle čl. 57 odst. 1, je povinna poskytovat dávky podle jí uplatňovaných právních předpisů, s přihlédnutím ke zhoršení;
b) náklady na peněžité dávky, včetně důchodů, jsou nadále děleny mezi instituce, které se dělily o náklady na původní dávky v souladu s čl. 57 odst.
3 písm. c). Pokud však dotyčná osoba znovu vykonávala činnost způsobilou vyvolat nebo zhoršit tuto nemoc z povolání, buď podle právních předpisů jednoho z členských států, ve kterém již vykonávala činnost stejné povahy, nebo podle právních předpisů jiného členského státu, uhradí příslušný orgán takového státu náklady rozdílu mezi částkou dávek náležejících s přihlédnutím ke zhoršení a dávek, které náležely před zhoršením.
Oddíl 3
Různá ustanovení
Článek 61
Pravidla pro přihlédnutí k zvláštnostem některých právních předpisů
1. Není-li žádné pojištění pro případ pracovních úrazů nebo nemocí z povolání na území členského státu, kde se pracovník právě nalézá, nebo existuje-li takové pojištění, ale není žádná instituce příslušná pro poskytování věcných dávek, poskytne tyto dávky instituce místa pobytu nebo bydliště příslušná pro poskytování věcných dávek v nemoci.
2. Pokud právní předpisy příslušného státu podmiňují poskytování bezplatných věcných dávek použitím lékařské služby organizované zaměstnavatelem, má se za to, že věcné dávky poskytnuté v případech uvedených v článku 52 a čl 55 odst. 1 jsou poskytnuty takovou lékařskou službou.
3. Pokud právní předpisy příslušného státu zahrnují systém týkající se povinností zaměstnavatele, má se za to, že věcné dávky poskytnuté v případech uvedených v článku 52 a čl. 55 odst. 1 jsou poskytnuty na žádost příslušné instituce.
4. Pokud systém příslušného státu týkající se náhrad za pracovní úrazy není svou povahou systémem povinného pojištění, poskytuje věcné dávky přímo zaměstnavatel nebo příslušný pojistitel.
5. Pokud právní předpisy členského státu výslovně nebo mlčky stanoví, že k pracovním úrazům nebo nemocím z povolání, k nimž došlo nebo které byly zjištěny dříve, se přihlíží při zjišťování stupně pracovní neschopnosti, bere příslušná instituce tohoto státu též v úvahu pracovní úrazy nebo nemoci z povolání, k nimž došlo nebo které byly zjištěny dříve podle právních předpisů jiného členského státu, jako by k nim došlo nebo byly zjištěny podle jí uplatňovaných právních předpisů.
Článek 62
Systém uplatňovaný, pokud v zemi pobytu nebo bydliště existuje několik systémů – Maximální délka poskytování dávek
1. Jestliže právní předpisy země pobytu nebo bydliště zahrnují více systémů pojištění, použijí se na pracovníky, na které se vztahuje článek 52 nebo čl. 55 odst. 1, ustanovení systému pro dělníky v ocelářském průmyslu. Zahrnují-li však uvedené právní předpisy zvláštní systém pro pracovníky v dolech nebo v podobných provozech, použijí se na tuto kategorii pracovníků ustanovení uvedeného systému, pokud je instituce místa pobytu nebo bydliště, kterému tito pracovníci předkládají své nároky, příslušná k uplatňování uvedeného systému.
2. Jestliže právní předpisy členského státu stanoví maximální dobu, po kterou mohou být dávky poskytovány, může instituce, která uvedené právní předpisy uplatňuje, vzít v úvahu všechny doby, po které již dávky poskytovala instituce jiného členského státu.
Oddíl 4
Náhrady mezi institucemi
Článek 63
1. Příslušná instituce je povinna nahradit částku za věcné dávky poskytnuté na její účet podle článku 52 a čl. 55 odst. 1.
2. Náhrady uvedené v odstavci 1 se určují a provádějí postupem stanoveným prováděcím nařízením uvedeným v článku 97 po prokázání skutečných výdajů.
3. Dva nebo více členských států nebo příslušné úřady těchto států mohou stanovit jiné způsoby náhrady nebo se zříci náhrad mezi institucemi, které podléhají jejich pravomoci.
KAPITOLA 5
POHŘEBNÉ
Článek 64
Sčítání dob pojištění
Příslušná instituce členského státu, jehož právní předpisy podmiňují získání, zachování nebo opětné nabytí nároku na pohřebné získáním dob pojištění, přihlíží v nezbytné míře k dobám pojištění získaným podle právních předpisů kteréhokoli jiného členského státu, jako by byly získány podle jí uplatňovaných právních předpisů.
Článek 65
Nárok na pohřebné, pokud k úmrtí dojde nebo pokud má osoba oprávněná bydliště v jiném členském státě, než je příslušný stát
1. Jestliže pracovník, důchodce nebo žadatel o důchod anebo rodinný příslušník těchto osob zemře na území jiného členského státu, než je příslušný stát, má se za to, že k úmrtí došlo na území příslušného státu.
2. Příslušná instituce je povinna poskytnout pohřebné náležející podle jí uplatňovaných právních předpisů, i když má oprávněná osoba bydliště na území jiného členského státu, než je příslušný stát.
3. Odstavce 1 a 2 se vztahují i na případy, kdy k úmrtí dojde v důsledku pracovního úrazu nebo nemoci z povolání.
Článek 66
Poskytnutí dávek v případě úmrtí důchodce, který měl bydliště v jiném členském státě, než je stát, jehož instituce byla příslušná pro poskytování věcných dávek
V případě úmrtí důchodce, který měl nárok na důchod náležející podle právních předpisů jednoho členského státu nebo na důchody náležející podle právních předpisů dvou nebo více členských států, jestliže měl tento důchodce bydliště na území jiného členského státu, než je členský stát, jehož instituce byla příslušná poskytovat mu věcné dávky podle článku 28, vyplatí pohřebné náležející podle právních předpisů uplatňovaných uvedenou institucí tato instituce na vlastní účet, jako by měl dotyčný důchodce v době svého úmrtí bydliště na území členského státu uvedené instituce.
Předchozí pododstavec se použije obdobně na rodinné příslušníky důchodce.
KAPITOLA 6
NEZAMĚSTNANOST
Oddíl 1
Společná ustanovení
Článek 67
Sčítání dob pojištění nebo zaměstnání
1. Příslušná instituce členského státu, jehož právní předpisy podmiňují získání, zachování nebo opětné nabytí nároků na dávky získáním dob pojištění, přihlíží v nezbytné míře k dobám pojištění a zaměstnání získaným podle právních předpisů kteréhokoli jiného členského státu, jako by to byly doby pojištění získané podle jí uplatňovaných právních předpisů, avšak za podmínky, že by se doby zaměstnání započítávaly jako doby pojištění, kdyby byly získány podle uvedených právních předpisů.
2. Příslušná instituce členského státu, jehož právní předpisy podmiňují získání, zachování nebo opětné nabytí nároků na dávky získáním dob zaměstnání, přihlíží v nezbytné míře k dobám pojištění nebo zaměstnání získaným podle právních předpisů kteréhokoli jiného členského státu, jako by to byly doby zaměstnání získané podle jí uplatňovaných právních předpisů.
3. S výjimkou případů uvedených v čl. 71 odst. 1 písm. a) bodě ii) a písm. b) bodě ii) se odstavce 1 a 2 použijí pod podmínkou, že dotyčná osoba naposled získala
- v případě odstavce 1 doby pojištění,
v souladu s právními předpisy, na jejichž základě jsou dávky požadovány.
4. Pokud délka dob, po kterou mohou být dávky poskytovány, závisí na délce dob pojištění nebo zaměstnání, použijí se odstavec 1 nebo 2.
Článek 68
Výpočet dávek
1. Příslušná instituce členského státu, jehož právní předpisy stanoví, že se výpočet dávek zakládá na výši dřívější mzdy nebo platu, bere v úvahu výhradně mzdu nebo plat, které dotyčná osoba pobírala v posledním zaměstnání na území uvedeného státu.
Pokud však byla dotyčná osoba ve svém posledním zaměstnání méně než čtyři týdny, vypočítají se dávky na základě obvyklé mzdy nebo platu odpovídajícího v místě, kde má nezaměstnaná osoba bydliště nebo kde pobývá, stejnému nebo podobnému zaměstnání, jako bylo její poslední zaměstnání na území jiného členského státu.
2. Příslušná instituce členského státu, jehož právní předpisy stanoví, že výše dávek závisí na počtu rodinných příslušníků, bere v úvahu též rodinné příslušníky dotyčné osoby, kteří mají bydliště na území jiného členského státu, jako by měli bydliště na území příslušného státu.
Toto ustanovení se nepoužije, jestliže v zemi bydliště rodinných příslušníků má jiná osoba nárok na dávky v nezaměstnanosti, při jejichž výpočtu se přihlíží k rodinným příslušníkům.
Oddíl 2
Nezaměstnané osoby odcházející do jiného členského státu, než je příslušný stát
Článek 69
Podmínky a omezení pro zachování nároku na dávky
1. Pracovník, který je nezaměstnaný, který splňuje podmínky právních předpisů některého členského státu pro vznik nároku na dávky a který odchází do jednoho nebo více jiných členských států s cílem hledat zaměstnání, si zachovává nárok na tyto dávky za těchto podmínek a s těmito omezeními:
a) před odjezdem musí být zapsán do evidence uchazečů o zaměstnání a musí zůstat k dispozici službám zaměstnanosti příslušného státu po dobu nejméně čtyř týdnů poté, co se stane nezaměstnaným.
Příslušné služby nebo instituce však mohou povolit jeho odjezd před uplynutím této doby;
b) musí být zapsán do evidence uchazečů o zaměstnání služeb zaměstnanosti každého členského státu, do kterého přijede, a podřídit se tam kontrole. Tato podmínka se považuje za splněnou, pokud jde o dobu před zapsáním, jestliže se dotyčná osoba zapíše sedm dnů po dni, kdy přestane být k dispozici službám zaměstnanosti ve státu, který opustí.
Ve výjimečných případech mohou příslušné služby nebo instituce tuto lhůtu prodloužit;
c) nárok na dávky je zachován po dobu nejvýše tří měsíců ode dne, kdy dotyčná osoba přestane být k dispozici službám zaměstnanosti státu, který opustí, za předpokladu, že celkové trvání pobírání dávek nepřekročí trvání, po které měla nárok na dávky podle právních předpisů uvedeného státu.
V případě sezónního pracovníka je toto trvání navíc omezeno dobou zbývající do konce sezóny, na kterou byl najat.
Jestliže se dotyčná osoba vrátí do příslušného státu před uplynutím doby, po kterou má nárok na dávky podle odst. 1 písm. c), trvá její nárok na dávky podle právních předpisů uvedeného státu dál; nevrátí-li se tam před uplynutím této doby, ztrácí veškeré nároky na dávky podle právních předpisů příslušného státu.
Ve výjimečných případech mohou příslušné služby nebo instituce tuto lhůtu prodloužit.
3. Odstavce 1 se lze dovolat jen jednou mezi dvěma dobami zaměstnání.
4. Pokud je příslušným státem Belgie, získá nezaměstnaná osoba, která se tam vrátí po uplynutí lhůty tří měsíců stanovené v odst. 1 písm. c), znovu nárok na dávky v této zemi až poté, co tam je zaměstnána po dobu nejméně tří měsíců.
Článek 70
Poskytování dávek a náhrad
1. V případech uvedených v čl. 69 odst. 1 poskytuje dávky instituce každého členského státu, do kterého nezaměstnaná osoba přijede za účelem hledání zaměstnání.
Příslušná instituce členského státu, jehož právním předpisům pracovník podléhal v době svého posledního zaměstnání, je povinna nahradit částku těchto dávek.
2. Náhrady uvedené v odstavci 1 se určují a provádějí postupem stanoveným prováděcím nařízením uvedeným v článku 97, buď na základě prokázaných skutečných výdajů, nebo paušální částkou.
3. Dva nebo více členských států nebo příslušné úřady těchto států mohou stanovit jiné způsoby náhrady nebo vyplácení nebo se mohou zříci všech náhrad mezi institucemi, které podléhají jejich pravomoci.
Oddíl 3
Nezaměstnané osoby, které během svého posledního zaměstnání měly bydliště v jiném členském státě, než je příslušný stát
Článek 71
1. Nezaměstnaná osoba, která měla během svého posledního zaměstnání bydliště na území jiného členského státu, než je příslušný stát, obdrží dávky podle těchto ustanovení:
a) i) příhraniční pracovník, který má zkrácenou pracovní dobu nebo je přechodně nezaměstnaný v podniku, který jej zaměstnává, obdrží dávky podle právních předpisů příslušného státu, jako by měl bydliště na území uvedeného státu; tyto dávky mu poskytuje příslušná instituce;
ii) příhraniční pracovník, který je nezaměstnaný, obdrží dávky podle právních předpisů členského státu, na jehož území má bydliště, jako by podléhal uvedeným právním předpisům v době, kdy byl naposled zaměstnán; tyto dávky poskytuje instituce místa bydliště na vlastní účet;
b) i) pracovník jiný než příhraniční pracovník, který má zkrácenou pracovní dobu, je přechodně nezaměstnaný nebo nezaměstnaný a zůstává k dispozici svému zaměstnavateli nebo službám zaměstnanosti na území příslušného státu, obdrží dávky podle právních předpisů uvedeného státu, jako by měl bydliště na jeho území; tyto dávky poskytuje příslušná instituce;
ii) pracovník jiný než příhraniční pracovník, který je nezaměstnaný a který je k dispozici službám zaměstnanosti na území členského státu, ve kterém má bydliště, nebo který se vrátí na toto území, obdrží dávky podle právních předpisů uvedeného státu, jako by tam byl naposled zaměstnán, instituce místa bydliště poskytuje tyto dávky na vlastní účet.
Získal-li však takový pracovník nárok na dávky na účet příslušné instituce členského státu, jehož právním předpisům naposled podléhal, obdrží dávky podle článku 69.
Výplata dávek podle právních předpisů státu, ve kterém má nezaměstnaná osoba bydliště, je pozastavena pro všechny doby, za které může podle článku 69 uplatnit nárok na dávky podle právních předpisů, kterým naposled podléhala.
2. Nezaměstnaná osoba nemůže uplatňovat nárok na dávky podle právních předpisů členského státu, na jehož území má bydliště, pokud má nárok na dávky na základě odst. 1 písm. a) bodu i) nebo písm. b) bodu i).
KAPITOLA 7
RODINNÉ DÁVKY A PŘÍDAVKY PRO PRACOVNÍKY A NEZAMĚSTNANÉ OSOBY
Oddíl 1
Společná ustanovení
Článek 72
Sčítání dob zaměstnání
Pokud právní předpisy členského státu podmiňují získání nároku na dávky získáním dob zaměstnání, přihlíží příslušná instituce uvedeného státu v nezbytné míře k dobám zaměstnání získaným v kterémkoli jiném členském státě, jako by byly získány podle jí uplatňovaných právních předpisů.
Oddíl 2
Pracovníci a nezaměstnané osoby, jejichž rodinní příslušníci mají bydliště v jiném členském státě, než je příslušný stát
Článek 73
Pracovníci
1. Pracovník podléhající právním předpisům členského státu jiného než Francie má nárok pro rodinné příslušníky, kteří mají bydliště v jiném členském státě, na rodinné dávky stanovené právními předpisy prvního členského státu, jako by měli bydliště na jeho území.
2. Pracovník podléhající francouzským právním předpisům má nárok pro rodinné příslušníky s bydlištěm na území jiného členského státu, než je Francie, na rodinné přídavky stanovené právními předpisy členského státu, na jehož území mají rodinní příslušníci bydliště; pracovník musí splňovat podmínky týkající se zaměstnání, kterými francouzské právními předpisy podmiňují nárok na takové dávky.
3. Pracovník, který podléhá francouzským právním předpisů na základě čl. 14 odst. 1 písm. a), má však nárok na rodinné dávky stanovené francouzskými právními předpisy a určené v příloze V s ohledem na jeho rodinné příslušníky, kteří jej doprovázejí na území členského státu, kam je vyslán.
Článek 74
Nezaměstnané osoby
1. Nezaměstnaná osoba pobírající dávky v nezaměstnanosti podle právních předpisů členského státu jiného než Francie má nárok pro své rodinné příslušníky s bydlištěm na území jiného členského státu, na rodinné dávky stanovené právními předpisy dříve uvedeného členského státu, jako by měli bydliště na jeho území.
2. Nezaměstnaná osoba pobírající dávky v nezaměstnanosti podle francouzských právních předpisů má nárok pro své rodinné příslušníky s bydlištěm na území jiného členského státu, než je Francie, na rodinné přídavky stanovené právními předpisy státu, na jehož území tito rodinní příslušníci mají bydliště.
Článek 75
Poskytování dávek a náhrad
1. a) Rodinné dávky v případech uvedených v čl. 73 odst. 1 a 3 poskytuje příslušná instituce státu, jehož právním předpisům pracovník podléhá, a v případech uvedených v čl. 74 odst. 1 příslušná instituce státu, podle jehož právních předpisů nezaměstnaná osoba pobírá dávky v nezaměstnanosti. Dávky jsou poskytovány v souladu s předpisy uplatňovanými těmito institucemi bez ohledu na to, zda fyzická nebo právnická osoba, jíž se tyto dávky vyplácejí, pobývá či má bydliště nebo sídlo na území příslušného státu nebo na území jiného členského státu;
b) pokud však osoba, které by měly být rodinné dávky vypláceny, nevyužívá tyto dávky na výživu rodinných příslušníků, poskytuje příslušná instituce tyto dávky se zprošťujícími účinky fyzické nebo právnické osobě, která se o rodinné příslušníky skutečně stará, na žádost a prostřednictvím instituce místa jejich bydliště nebo instituce zřízené nebo subjektu určeného k tomuto účelu příslušným úřadem země jejich bydliště;
c) dva nebo více členských států se mohou dohodnout v souladu s článkem 8, aby příslušná instituce poskytovala rodinné dávky náležející podle právních předpisů jednoho nebo více těchto států fyzickým nebo právnickým osobám, které se o rodinné příslušníky skutečně starají, buď přímo, nebo prostřednictvím instituce místa jejich bydliště.
2. a) Rodinné přídavky poskytuje v případech uvedených v čl. 73 odst. 2 a čl. 74 odst. 2 instituce místa bydliště rodinných příslušníků v souladu s jí uplatňovanými právními předpisy;
b) musí-li však být podle uvedených právních předpisů přídavky poskytovány pracovníkovi, vyplácí instituce uvedená v předchozím pododstavci tyto přídavky fyzické nebo právnické osobě, která se o rodinné příslušníky skutečně stará v místě jejich bydliště, nebo v případě potřeby přímo rodinným příslušníkům;
c) příslušná instituce nahradí plnou výši přídavků poskytnutých v souladu s předchozími pododstavci.
Náhrady se určují a provádějí postupy stanovenými prováděcím nařízením uvedeným v článku 97.
Článek 76
Pravidla přednosti v případě souběhu nároku na rodinné dávky nebo rodinné přídavky podle článků 73 a 74 z důvodu výkonu výdělečné činnosti v zemi bydliště rodinných příslušníků
Nárok na rodinné dávky nebo rodinné přídavky podle článků 73 a 74 může být pozastaven, jestliže z důvodu výkonu výdělečné činnosti rodinné dávky nebo rodinné přídavky náležejí také podle právních předpisů členského státu, na jehož území mají rodinní příslušníci bydliště.
KAPITOLA 8
DÁVKY PRO VYŽIVOVANÉ DĚTI DŮCHODCŮ A PRO SIROTKY
Článek 77
Vyživované děti důchodců
1. Pro účely tohoto článku se "dávkami" rozumějí rodinné přídavky pro osoby pobírající důchody v případě stáří, invalidity nebo pracovních úrazů nebo nemocí z povolání, a zvýšení nebo doplatky k takovýmto důchodům stanovené s ohledem na děti těchto důchodců, s výjimkou doplatků přiznaných podle systémů pojištění pracovních úrazů a nemocí z povolání.
2. Dávky se poskytují podle následujících pravidel, bez ohledu na to, na území kterého členského státu mají důchodce nebo děti bydliště:
a) důchodci, který pobírá důchod jen podle právních předpisů jednoho členského státu, v souladu s právními předpisy členského státu příslušného pro důchod;
b) důchodci, který pobírá důchod podle právních předpisů více členských států,
i) v souladu s právními předpisy kteréhokoli z těchto států, ve kterém má bydliště, jestliže byl nárok na některou z dávek uvedených v odstavci 1 získán podle právních předpisů uvedeného státu, případně s přihlédnutím k čl. 79 odst. 1 písm. a), nebo
ii) v ostatních případech v souladu s právními předpisy členského státu, podle kterých získal nejdelší dobu pojištění, jestliže byl nárok na některou z dávek uvedených v odstavci 1 získán podle uvedených právních předpisů, případně s přihlédnutím k čl. 79 odst. 1 písm. a); jestliže podle uvedených právních předpisů nebyl získán žádný nárok na dávku, zkoumají se podmínky pro získání tohoto nároku podle právních předpisů ostatních dotyčných členských států v sestupném pořadí podle délky dob pojištění získaných podle právních předpisů těchto členských států.
Článek 78
Sirotci
1. Pro účely tohoto článku se "dávkami" rozumějí rodinné přídavky a případně doplňující nebo zvláštní přídavky pro sirotky a sirotčí důchody, s výjimkou těch, které byly přiznány podle systémů pojištění pracovních úrazů a nemocí z povolání.
2. Sirotčí dávky se přiznávají podle následujících pravidel, bez ohledu na členský stát, na jehož území má sirotek nebo fyzická nebo právnická osoba, která se o něj skutečně stará, bydliště nebo sídlo:
a) sirotkovi po zemřelém pracovníkovi, který podléhal právním předpisům jen jednoho členského státu, v souladu s právními předpisy uvedeného státu;
b) sirotkovi po zemřelém pracovníkovi, který podléhal právním předpisům více členských států,
i) v souladu s právními předpisy členského státu, na jehož území má sirotek bydliště, jestliže byl nárok na některou z dávek uvedených v odstavci 1 získán podle právních předpisů uvedeného státu, případně s přihlédnutím k čl. 79 odst. 1 písm. a), nebo
ii) v ostatních případech v souladu s právními předpisy členského státu, podle kterých zemřelý pracovník získal nejdelší dobu pojištění, jestliže byl nárok na některou z dávek uvedených v odstavci 1 získán podle právních předpisů uvedeného státu, případně s přihlédnutím k čl. 79 odst. 1 písm. a); jestliže podle uvedených právních předpisů nebyl získán žádný nárok na dávku, zkoumají se podmínky pro získání tohoto nároku podle právních předpisů ostatních dotčených členských států v sestupném pořadí podle délky dob pojištění získaných podle právních předpisů těchto členských států.
Právní předpisy členského státu použitelné na poskytování dávek uvedených v článku 77 ve prospěch dětí důchodce však zůstanou použitelné po úmrtí tohoto důchodce, pokud jde o poskytování dávek sirotkům po něm.
Článek 79
Společná ustanovení pro vyživované děti důchodců a pro sirotky
1. Dávky ve smyslu článků 77 a 78 se poskytují v souladu s právními předpisy určenými na základě uvedených článků institucí příslušnou pro uplatňování uvedených právních předpisů a na jeho účet, jako by důchodce nebo zemřelý pracovník podléhali jen právním předpisům příslušného státu.
Avšak
a) jestliže uvedené právní předpisy stanoví, že získání, zachování nebo opětné nabytí nároku na dávky závisí na délce dob pojištění nebo zaměstnání, určí se tato délka dob případně s přihlédnutím k článku 45 nebo článku 72;
b) jestliže uvedené právní předpisy stanoví, že se výše dávek vypočítá na základě výše důchodu nebo že závisí na délce dob pojištění, vypočítá se výše těchto dávek na základě teoretické výše určené v souladu s čl. 46 odst. 2.
2. V případě, že by se následkem použití pravidla stanoveného v čl. 77 odst. 2 písm. b) bodu ii) a čl. 78 odst. 2 písm. b) bodu ii) stalo příslušnými několik států, protože délka dob pojištění by byla stejná, přiznají se dávky ve smyslu článků 77 nebo 78 v souladu s právními předpisy toho státu, jimž pracovník podléhal naposledy.
3. Nárok na dávky náležející podle odstavce 2 a článků 77 a 78 se zastaví, jestliže děti získají nárok na rodinné dávky nebo na rodinné přídavky podle právních předpisů některého členského státu na základě výkonu výdělečné činnosti.
V tom případě je dotyčná osoba považována za rodinného příslušníka pracovníka.
HLAVA IV
SPRÁVNÍ KOMISE PRO SOCIÁLNÍ ZABEZPEČENÍ MIGRUJÍCÍCH PRACOVNÍKŮ
Článek 80
Složení a postup práce
1. Při Komisi Evropských společenství se zřizuje Správní komise pro sociální zabezpečení migrujících pracovníků (dále jen "správní komise"), jež se skládá ze zástupců vlád všech členských států, kterým jsou podle potřeby nápomocni odborní poradci.
Zasedání správní komise se zúčastňuje s poradním hlasem zástupce Komise Evropských společenství.
2. Správní komisi je v odborných záležitostech nápomocen Mezinárodní úřad práce podle podmínek dohod uzavřených k tomuto účelu mezi Evropským hospodářským společenstvím a Mezinárodní organizací práce.
3. Jednací řád správní komise je vypracován vzájemnou dohodou jejích členů.
O otázkách výkladu uvedených v čl. 81 písm. a) rozhoduje správní komise výlučně jednomyslně.
Rozhodnutí jsou v potřebném rozsahu zveřejňována.
4. Sekretariát správní komise zajišťují útvary Komise Evropských společenství.
Článek 81
Úkoly správní komise
Správní komise je pověřena
a) jednáním ve všech správních otázkách nebo otázkách výkladu vyplývajících z tohoto nařízení a z pozdějších nařízení nebo z jakékoli dohody nebo úpravy provedené v jejich rámci, aniž je dotčeno právo dotyčných úřadů, institucí a osob využívat řízení a obracet se na soudy stanovené právními předpisy členských států, tímto nařízením nebo Smlouvou;
b) vypracováváním na žádost příslušných úřadů, institucí a soudů členských států všech překladů dokumentů vztahujících se k uplatňování tohoto nařízení, a zejména překladů žádostí podávaných osobami žádajícími o dávky podle tohoto nařízení;
c) podporováním a rozvíjením spolupráce mezi členskými státy v záležitostech sociálního zabezpečení, zejména pokud jde o zdravotnická a sociální opatření společného zájmu;
d) podporováním a rozvíjením spolupráce mezi členskými státy s cílem zrychlit, s přihlédnutím k rozvoji správních postupů, vyřizování dávek, zejména dávek náležejících podle tohoto nařízení v případě invalidity, stáří a úmrtí (důchody);
e) shromažďováním faktorů, k nimž je třeba přihlížet při vyhotovování účtů týkajících se nákladů, které mají hradit instituce členských států podle tohoto nařízení, a uzavírat roční vyúčtování mezi těmito institucemi;
f) vykonáváním všech dalších funkcí spadajících do její působnosti podle tohoto a pozdějších nařízení nebo dohod nebo úprav provedených v jejich rámci;
g) předkládáním návrhů na vypracování pozdějších nařízení a na přezkoumání tohoto a pozdějších nařízení Komisi Evropského hospodářského společenství.
HLAVA V
PORADNÍ VÝBOR PRO SOCIÁLNÍ ZABEZPEČENÍ MIGRUJÍCÍCH PRACOVNÍKŮ
Článek 82
Vytvoření, složení a postup práce
1. Zřizuje se Poradní výbor pro sociální zabezpečení migrujících pracovníků dále jen "poradní výbor"), složený z 36 členů zahrnujících z každého členského státu
a) dva zástupce vlády, z nichž alespoň jeden musí být členem správní komise;
b) dva zástupce odborů;
c) dva zástupce organizací zaměstnavatelů.
Pro každou z těchto skupin se jmenuje jeden náhradník za každý členský stát.
2. Členy poradního výboru a jejich náhradníky jmenuje Rada, která při výběru zástupců odborů a organizací zaměstnavatelů usiluje o to, aby bylo ve výboru dosaženo rovnoměrného zastoupení různých dotyčných odvětví.
Seznam členů a jejich náhradníků zveřejňuje Rada v Úředním věstníku Evropských společenství.
3. Funkční období členů a jejich náhradníků je dvouleté.
Mohou být jmenováni opakovaně.
Po uplynutí funkčního období zůstávají členové a jejich náhradníci ve funkci, dokud nejsou nahrazeni nebo dokud nejsou znovu jmenováni.
4. Poradnímu výboru předsedá člen Komise nebo jeho zástupce.
Předseda nehlasuje.
5. Poradní výbor se schází nejméně jednou ročně.
Svolává jej předseda z vlastního podnětu nebo na písemnou žádost nejméně jedné třetiny členů.
Tato žádost musí obsahovat konkrétní návrhy týkající se pořadu jednání.
6. Na základě návrhu předsedy může poradní výbor ve výjimečných případech rozhodnout, že k poradě budou přizvány osoby nebo zástupci organizací s rozsáhlými zkušenostmi v oblasti sociálního zabezpečení.
Výboru je navíc za stejných podmínek-jako správní komisi v odborných záležitostech nápomocen Mezinárodní úřad práce podle dohod uzavřených mezi Evropským hospodářským společenstvím a Mezinárodní organizací práce.
7. Stanoviska a návrhy poradního výboru musí být odůvodněny.
Přijímají se nadpoloviční většinou platně odevzdaných hlasů.
Výbor přijme většinou hlasů svých členů svůj jednací řád, který schválí Rada po obdržení stanoviska Komise.
8. Sekretariát poradního výboru zajišťují útvary Komise Evropských společenství.
Článek 83
Úkoly poradního výboru
Poradní výbor je oprávněn na žádost Komise Evropských společenství nebo správní komise nebo z vlastního podnětu
a) zkoumat obecné nebo zásadní otázky nebo obtíže vyplývající z uplatňování nařízení přijatých v rámci článku 51 Smlouvy;
b) vyjadřovat stanoviska k věci pro správní komisi a návrhy na možnou revizi tohoto nařízení.
HLAVA VI
RŮZNÁ USTANOVENÍ
Článek 84
Spolupráce mezi příslušnými úřady
1. Příslušné úřady členských států si vzájemně sdělují veškeré informace týkající se
a) opatření přijatých k provádění tohoto nařízení;
b) změn jejich právních předpisů, které by mohly mít vliv na uplatňování tohoto nařízení.
2. Pro účely uplatňování tohoto nařízení se úřady a instituce členských států podporují a postupují, jako by šlo o uplatňování jejich vlastních právních předpisů.
Vzájemná správní pomoc zmíněných úřadů a institucí je v zásadě bezplatná.
Příslušné úřady členských států se však mohou dohodnout na náhradě některých nákladů.
3. Úřady a instituce členských států mohou za účelem uplatňování tohoto nařízení komunikovat přímo mezi sebou a s dotyčnými osobami a jejich zástupci.
4. Úřady, instituce a soudy členského státu nesmějí odmítnout jim předložené žádosti nebo jiné dokumenty na základě skutečnosti, že jsou psány v úředním jazyce jiného členského státu.
V případě potřeby postupují podle čl. 81 písm. b).
Článek 85
Osvobození od daně nebo daňové úlevy – Osvobození od ověření
1. Jakékoli osvobození od daní, kolků, cel, notářských nebo registračních poplatků nebo jejich snížení stanovené právními předpisy jednoho členského státu pro listiny nebo doklady, jejichž předložení se požaduje pro účely právních předpisů uvedeného státu, se rozšíří na obdobné doklady, jejichž předložení se požaduje pro účely právních předpisů jiného členského státu nebo tohoto nařízení.
2. Všechny spisy, doklady a listiny jakéhokoli druhu, jejichž předložení se požaduje pro účely tohoto nařízení, jsou osvobozeny od ověřování diplomatickými nebo konzulárními orgány.
Článek 86
Žádosti, prohlášení nebo opravné prostředky předložené úřadu, instituci nebo soudu jiného členského státu, než je příslušný stát
Jakákoli žádost, prohlášení nebo opravný prostředek, které měly být předloženy podle právních předpisů jednoho členského státu do určité doby úřadu, instituci nebo soudu uvedeného státu, jsou přípustné, jestliže byly předloženy do uplynutí stejné doby odpovídajícímu úřadu, instituci nebo soudu jiného členského státu.
V tom případě je úřad, instituce nebo soud, kterému jsou žádost, prohlášení nebo opravný prostředek předloženy, neprodleně zašlou příslušnému úřadu, instituci nebo soudu dříve uvedeného členského státu buď přímo, nebo prostřednictvím příslušných úřadů dotyčného členského státu.
Den, kdy byly žádost, prohlášení nebo opravný prostředek předloženy úřadu, instituci nebo soudu druhého státu, je považován za den jejich předložení příslušnému úřadu, instituci nebo soudu.
Článek 87
Lékařské prohlídky
1. Lékařské prohlídky stanovené právními předpisy jednoho členského státu mohou být prováděny na žádost příslušné instituce na území jiného členského státu institucí místa pobytu nebo místa bydliště osoby mající nárok na dávky, za podmínek stanovených v prováděcím nařízení uvedeném v článku 97, nebo pokud takové podmínky nejsou, za podmínek dohodnutých mezi příslušnými úřady dotyčných členských států.
2. Lékařské prohlídky provedené za podmínek stanovených v odstavci 1 jsou považovány za prohlídky provedené na území příslušného státu.
Článek 88
Převody částek splatných na základě tohoto nařízení z jednoho členského státu do druhého
S výhradou článku 106 Smlouvy se převody částek vyplývající z použití tohoto nařízení uskutečňují v souladu s dohodamiplatnými v této oblasti mezi dotyčnými členskými státy v době převodu.
Pokud mezi dvěma členskými státy nejsou v platnosti žádné takové dohody, určí příslušné úřady uvedených států nebo úřady příslušné pro mezinárodní platby vzájemnou dohodou opatření nezbytná k uskutečnění těchto převodů.
Článek 89
Zvláštní postupy při uplatňování některých právních předpisů
Zvláštní postupy při uplatňování právních předpisů některých členských států jsou uvedeny v příloze V.
Článek 90
Příspěvky na bydlení a rodinné dávky zavedené po vstupu tohoto nařízení v platnost
Příspěvky na bydlení a v případě Lucemburska rodinné dávky zavedené po vstupu tohoto nařízení v platnost z důvodů demografických nejsou přiznávány osobám s bydlištěm na území jiného členského státu, než je příslušný stát.
Článek 91
Příspěvky zaměstnavatelů nebo podniků neusazených v příslušném státě
Zaměstnavateli nevznikne povinnost platit zvýšené příspěvky z toho důvodu, že jeho bydliště nebo sídlo jeho podniku se nachází na území jiného členského státu, než je příslušný stát.
Článek 92
Vybírání příspěvků
1. Příspěvky splatné instituci jednoho členského státu mohou být vybírány na území jiného členského státu v souladu se správním-postupem a se zárukami a výsadami použitelnými na vybírání příspěvků splatných odpovídajícímu orgánu posledně uvedeného státu.
2. Prováděcí pravidla k odstavci 1 budou obsahovat, pokud to bude nezbytné, prováděcí nařízení uvedené v článku 97 nebo dohody mezi členskými státy.
Tato prováděcí pravidla mohou rovněž zahrnovat postup pro vymáhání příspěvků.
Článek 93
Nároky institucí příslušných pro dávky vůči třetím stranám
1. Jestliže osoba obdrží dávky podle právních předpisů jednoho členského státu v souvislosti s úrazem, ke kterému došlo na území jiného členského státu, možné nároky instituce příslušné pro dávky vůči třetí osobě povinné úraz odškodnit se řídí těmito pravidly:
a) pokud na instituci příslušnou pro dávky přecházejí na základě jí uplatňovaných právních předpisů nároky, jež má příjemce vůči třetí osobě, uznávají tento přechod práv všechny členské státy;
b) pokud má uvedená instituce vůči třetí osobě bezprostřední nároky, uznávají tyto nároky všechny členské státy.
2. Jestliže osoba obdrží dávky podle právních předpisů jednoho členského státu v souvislosti s úrazem, ke kterému došlo na území jiného členského státu, použijí se vůči této osobě nebo příslušné instituce ustanovení uvedených právních předpisů, která určují, v kterých případech se vylučuje občanskoprávní odpovědnost zaměstnavatelů nebo osob jimi zaměstnaných.
Odstavec 1 se také vztahuje na všechny nároky instituce příslušné pro dávky vůči zaměstnavateli nebo jeho zaměstnancům v případech, kdy jejich odpovědnost není vyloučena.
HLAVA VII
PŘECHODNÁ A ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 94
Různá ustanovení
1. Toto nařízení nezakládá žádné nároky za období přede dnem svého vstupu v platnost.
2. Všechny doby pojištění a popřípadě všechny doby zaměstnání a bydlení získané podle právních předpisů členského státu přede dnem vstupu tohoto nařízení v platnost se berou v úvahu při stanovení nároků získaných podle tohoto nařízení.
3. S výhradou odstavce 1 se nároku podle tohoto nařízení nabývá, i když se tento nárok týká pojistné události, ke které došlo přede dnem vstupu tohoto nařízení v platnost.
4. Každá dávka, která nebyla přiznána nebo jejíž výplata byla pozastavena z důvodu státní příslušnosti nebo místa bydliště dotyčné osoby, je na její žádost přiznána nebo obnovena ode dne vstupu tohoto nařízení v platnost za předpokladu, že dříve určené nároky nebyly vyřízeny jednorázovým peněžitým vyrovnáním.
5. Nároky osoby, které byl důchod přiznán před vstupem tohoto nařízení v platnost, mohou být na žádost dotyčné osoby přezkoumány s přihlédnutím k tomuto nařízení. Toto ustanovení se vztahuje také na jiné dávky uvedené v článku 78.
6. Je-li žádost uvedená v odstavcích 4 nebo 5 podána do dvou let ode dne vstupu tohoto nařízení v platnost, nabývají nároky získané na základě tohoto nařízení účinnosti uvedeným dnem a proti dotyčné osobě nelze uplatnit ustanovení právních předpisů žádného z členských států týkající se propadnutí nebo omezení nároků.
7. Je-li žádost uvedená v odstavcích 4 nebo 5 podána po uplynutí dvou let po vstupu tohoto nařízení v platnost, nabývají nároky, které nepropadly nebo které nebyly promlčeny, účinnosti dnem podání žádosti, s výjimkou případů, kdy se použijí příznivější ustanovení právních předpisů kteréhokoli členského státu.
8. V případě sklerogenní pneumokoniózy se čl. 57 odst. 3 písm. c) použije na peněžité dávky v nemoci z povolání v případech, kdy nebylo možno rozdělit náklady na jejich vyplácení mezi dotyčné instituce přede dnem vstupu tohoto nařízení v platnost z důvodu neexistence dohody mezi těmito institucemi.
73 odst. 2 nemá za následek omezení nároků existujících přede dnem vstupu tohoto nařízení v platnost.
Co se týče osob, které k uvedenému dni pobíraly výhodnější dávky na základě dvoustranných dohod s Francií, nepřestávají se tyto dohody uplatňovat na tyto osoby, dokud podléhají francouzským právním předpisům.
Nepřihlíží se k přerušením, která trvají méně než jeden měsíc, ani k dobám, kdy jsou pobírány dávky v nezaměstnanosti nebo v nemoci.
Prováděcí pravidla k těmto ustanovením stanoví prováděcí nařízení uvedené v článku 97.
Článek 95
Přílohy tohoto nařízení
Přílohy tohoto na řízení mohou být změněny nařízením přijatým Radou na návrh Komise, na žádost jednoho nebo více dotyčných členských států a po obdržení stanoviska správní komise.
Článek 96
Oznámení týkající se některých ustanovení
1. Oznámení uvedená v čl. 1 písm. j), článku 5 a čl. 8 odst. 2 jsou určena předsedovi Rady Evropských společenství. Uvádějí den vstupu v platnost dotyčných právních předpisů a systémů, nebo v případě oznámení uvedených v čl. 1 písm. j), den, od kterého dne se toto nařízení vztahuje na systémy zmíněné v prohlášeních členských států.
2. Oznámení přijatá v souladu s odstavcem 1 se zveřejňují v Úředním věstníku Evropských společenství.
Článek 97
Prováděcí nařízení
Prováděcí pravidla k tomuto nařízení stanoví další nařízení.
Článek 98
Přezkum otázky vyplácení rodinných dávek
Před 1. lednem 1973 přezkoumá Rada na návrh Komise celou otázku vyplácení rodinných dávek rodinným příslušníkům, kteří nemají bydliště na území příslušného státu, aby dospěla k jednotnému řešení pro všechny členské státy.
Článek 99
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem sedmého měsíce po vyhlášení prováděcího nařízení uvedeného v článku 97 v Úředním věstníku Evropských společenství .
Tato nařízení zrušují následující nařízení:
- nařízení Rady č. 3 o sociálním zabezpečení migrujících pracovníků,
- nařízení Rady č. 4, kterým se provádí a doplňuje nařízení č. 3 [6], a
- nařízení Rady č. 36/63/EHS ze dne 2. dubna 1963 o sociálním zabezpečení příhraničních pracovníků [7].
Avšak články 82 a 83 týkající se vytvoření poradního výboru se použijí ode dne vyhlášení prováděcího nařízení uvedeného v článku 97.
Toto nařízení je závazné v celém svém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (EHS) č. 1592/71 ze dne 23. července 1971 o zařazení zboží do čísla 64.01 společného celního sazebníku
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 97/69 ze dne 16. ledna 1969 o opatřeních k jednotnému uplatňování nomenklatury společného celního sazebníku [1], a zejména na článek 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že společný celní sazebník tvořící přílohu nařízení Rady (EHS) č.
1/71 ze dne 17. prosince 1970 [2] naposledy pozměněného nařízením Rady (EHS) č. 1528/71 ze dne 12. července 1971 [3] zařazuje do čísla 48.07 mimo jiné dehtovaný, bitumenovaný a asfaltovaný papír a lepenku, též zesílený, též potažený pískem nebo podobnými materiály, v kotoučích nebo listech (arších) a do čísla 68.08 výrobky z asfaltu nebo podobných materiálů (např. z ropného asfaltu nebo strusky z černého uhlí);
vzhledem k tomu, že nařízením (EHS) č. 1203/70 ze dne 26. června 1970 [4] Komise přijala prováděcí pravidla k nomenklatuře společného celního sazebníku, jejichž cílem bylo stanovit kritérium pro zařazení dotyčného zboží; že dané kritérium bylo založeno na celkové hmotnosti tohoto zboží a jeho hraniční hodnota byla určena na 3000 g/m2;
vzhledem k tomu, že zkušenosti ukázaly, že výše uvedené kritérium neumožňuje zcela uspokojivým způsobem zohlednit materiál, který dává dotyčnému zboží jeho podstatné charakteristiky; že na základě nového technického vývoje ve výrobě tohoto zboží by se měla hledat jiná klasifikační kritéria, která by přesněji odpovídala ekonomickým skutečnostem a specifické funkci dotyčného zboží;
vzhledem k tomu, že je třeba stanovit, zda tyto výrobky s ohledem na zpracování, kterým prošly, ztratily své podstatné charakteristiky zboží kapitoly 48 či nikoliv; že podle všeobecného pravidla 3 písm. b) pro výklad nomenklatury společného celního sazebníku se za výrobky, které ztratily své podstatné charakteristiky zboží kapitoly 48, považují výrobky, jejichž základní vrstva, která může být též napuštěna asfaltem nebo podobnými materiály, byla potažena z obou stran vrstvou zmíněného materiálu nebo do něj byla namočena;
vzhledem k tomu, že pro uplatnění tohoto kritéria musí být nařízení (EHS) č. 1203/70 zrušeno;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro nomenklaturu společného celního sazebníku,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Krycí materiály (zejména pro střechy) v kotoučích nebo ve formě desek či listů, též upravené zvláštním způsobem do určité velikosti či tvaru (do podoby tašek či desek), sestávající ze základní vrstvy z papíru nebo střešní lepenky, též asfaltem nebo podobným materiálem, potažené z obou stran vrstvou zmíněného materiálu nebo do něj namočené, též pokryté nerostnými materiály (pískem, úlomky břidlice, kamenů atd.) nebo z jedné strany pokryté tenkou vrstvou kovu (zejména mědí nebo hliníkem) se zařazují do čísla společného celního sazebníku:
68.08 _BAR_ Výrobky z asfaltu nebo podobných materiálů (např. z ropného asfaltu nebo strusky z černého uhlí). _BAR_
Článek 2
Zrušuje se nařízení Komise (EHS) č.
1203/70 ze dne 26. června 1970. Toto nařízení vstupuje v platnost osmým dnem po vyhlášení
ze dne 27. července 1971, kterým se mění nařízení Komise (EHS) č. 821/68 ze dne 28. června 1968 o definici loupaných a perlovitých zrn obilovin, která se použije při poskytování vývozních náhrad
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady č. 120/67/EHS ze dne 13. června 1967 o společné organizaci trhu s obilovinami [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1528/71 [2], a zejména na čl. 16 odst. 6 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízením Komise (EHS) č.
821/68 ze dne 28. června 1968 [3] byla přijata definice používaná při poskytování vývozních náhrad pro loupaná a perlovitá zrna obilovin;
vzhledem k tomu, že na trhu se vyskytují perlovitá zrna dobré jakosti, která však neodpovídají požadavkům na pravidelnost zrna uvedeným v nařízení (EHS) č. 821/68, a jelikož nespadají do definice pro tento účel stanovené, nelze pro ně poskytovat vývozní náhradu pro tyto produkty určenou; že za tím účelem, aby pro tuto kategorii produktů mohla být vývozní náhrady poskytována, je nezbytné nařízení (EHS) č.
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro obiloviny,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Část B definice "loupaných a perlovitých zrn obilovin" v příloze nařízení (EHS) č. 821/68 se mění podle přílohy tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. srpna 1971.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Rady (EHS) č. 1696/71 ze dne 26. července 1971 o společné organizaci trhu s chmelem
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 42, 43, 113 a 235 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise;
s ohledem na stanovisko Shromáždění [1];
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru;
vzhledem k tomu, že fungování a rozvoj společného trhu se zemědělskými produkty musí být doprovázeny zavedením společné zemědělské politiky a že tato politika musí zahrnovat zejména společnou organizaci zemědělských trhů, která může v závislosti na produktech nabývat různých forem;
vzhledem k tomu, že produkce chmele ve Společenství má zvláštní hospodářský význam pro některé regiony Společenství; že pro některé zemědělce těchto regionů představuje produkce chmele převážnou část jejich příjmů;
vzhledem k tomu, že rostlinné šťávy a chmelové extrakty nejsou uvedeny v příloze II Smlouvy, nevztahují se na tyto produkty zemědělství se týkající ustanovení Smlouvy, zatímco na chmel se vztahují; že jsou však dotyčné produkty do značné míry vzájemně zaměnitelné, může tato situace ohrozit účinky společné zemědělské politiky v odvětví chmele; že opatření pro obchod se třetími zeměmi podle článku 113 a opatření týkající se uvedení na trh podle článku 235 týkající se chmele je nutné rozšířit na rostlinné šťávy a chmelové extrakty;
vzhledem k tomu, že mezinárodní obchod má tradičně pro producenty a uživatele chmele ve Společenství velký význam; že zhodnocení produkce Společenství bylo doposud dosaženo na základě její konkurenceschopnosti na světovém trhu a přizpůsobování jakosti a množství produkce odbytovým možnostem; že společná organizace trhu by neměla tuto situaci zásadně měnit, nýbrž by měla pomocí vhodných opatření zlepšit jakost produktů a chránit producenty před jakýmkoli zhoršením jejich současné životní úrovně;
vzhledem k tomu, že je nutné v rámci Společenství dodržovat politiku jakosti, a to prostřednictvím ustanovení o ověřování označení původu a prostřednictvím pravidel, která v zásadě zakazují uvádět na trh produkty, kterým nebyla vydána ověřovací listina původu, nebo dovezené produkty, které nesplňují odpovídající minimální znaky jakosti; že je nutné stanovit definici standardní jakosti, která tvoří referenční základ obchodních operací a zajistí uspokojivou transparentnost trhu;
vzhledem k tomu, že je nutné mít dostatečné informace o současné situaci na trhu ve Společenství a jeho budoucím rozvoji; že skutečnost, že podstatná část produkce je prodána na základě smluv uzavřených před sklizní a dokonce i na několik let, může usnadnit předběžnou analýzu rozvoje trhu; že je proto nutné stanovit opatření pro registraci všech smluv o dodávkách chmele vypěstovaného ve Společenství; že je nutné na tyto statistické informace vztáhnout ochranu dat, aby si zúčastněné osoby byly jisté, že informace budou používány pouze pro statistické účely, a aby tak získané informace byly zcela objektivní;
vzhledem k tomu, že za účelem zajistit zemědělcům přiměřenou životní úroveň, stabilizovat trhy a zajistit spotřebitelům přiměřené ceny dodávek je nutné podpořit soustřeďování nabídky a snahu pěstitelů společně přizpůsobit jejich produkci požadavkům trhu;
vzhledem k tomu, že je proto seskupování zemědělců do subjektů, které od svých členů vyžadují dodržování společných pravidel, vhodné pro dosažení cílů článku 39 Smlouvy; že tyto cíle mohou být dosaženy nejen prostřednictvím seskupení zemědělců v rámci seskupení producentů, ale také vytvářením sdružení těchto seskupení;
vzhledem k tomu, že za účelem zabránit diskriminaci mezi producenty a zajistit jednotnou a účinnou činnost podniků je nutné stanovit pro celé Společenství podmínky, které musí seskupení producentů a sdružení seskupení dodržovat, aby byly uznány členskými státy; že za účelem dosažení účinného soustředění nabídky je především nutné, aby seskupení producentů a jejich sdružení prokázala dostatečnou hospodářskou sílu a aby celková produkce producentů nebo seskupení byla uváděna na trh buď přímo nebo producenty podle společných pravidel;
vzhledem k tomu, že je nutné přijmout ustanovení, která usnadní vytváření a činnost těchto seskupení; že je proto nutné umožnit členským státům, aby jim poskytnuly podporu financovanou zčásti Společenstvím; že je však nutné výši této podpory omezit, poskytovat ji pouze dočasně a postupně ji snižovat, aby postupně rostla finanční zodpovědnost producentů;
vzhledem k tomu, že chmelnice Společenství v některých případech vyžadují přizpůsobení týkající se jak pěstovaných odrůd, tak možnosti racionalizovat pěstování a sklizeň; že během určitého počtu let by se měl uskutečnit přechod chmelnic na jiné odrůdy a jejich restrukturalizace, což by měla usnadnit zvláštní podpora poskytovaná seskupením producentů, která tato opatření provádějí;
vzhledem k tomu, že za účelem zajistit přiměřenou životní úroveň producentů je nutné stanovit režim podpor; že za účelem rozhodnutí, zda má být podpora stanovena, Komise musí každoročně po odbytu sklizně předložit zprávu Radě; že podpora může být poskytnuta, pokud posouzení této zprávy ukáže, že průměrný výnos z hektaru byl nedostatečný vzhledem k současné situaci a předvídatelnému vývoji trhu;
vzhledem k tomu, že navrhovaná opatření musí umožnit stanovení režimu dovozu, který obsahuje pouze opatření pro provádění společného celního sazebníku; že tento sazebník se uplatňuje automaticky podle Smlouvy od 1. ledna 1970;
vzhledem k tomu, že navržená opatření umožňují upustit od uplatňování všech množstevních omezení na vnějších hranicích Společenství; že se však tento postup může ve výjimečných případech ukázat jako nedostatečný; že za účelem zajištění ochrany trhu Společenství proti narušením, která mohou vzniknout po zrušení dříve existujících překážek dovozu, musí být Společenství umožněno rychle přijímat veškerá nezbytná opatření;
vzhledem k tomu, že ve vnitřním obchodu Společenství je podle ustanovení Smlouvy od 1. ledna 1970 zakázáno vybírání jakýchkoli cel nebo poplatků s rovnocenným účinkem a uplatňování všech množstevních omezení či jakýchkoli opatření s rovnocenným účinkem; že ke dni 31. prosince 1969 chyběly minimální ceny, je od 1. ledna 1970 automaticky vyloučené uplatňovat článek 44 Smlouvy;
vzhledem k tomu, že účinnost souboru opatření v rámci společné organizace trhu s chmelem by byla poskytnutím určitých podpor ze strany členských států poškozena; že je proto nutné, aby se v odvětví chmele uplatňovala ta ustanovení Smlouvy, která umožňují posoudit podpory poskytované členskými státy a zakázat ty, které jsou neslučitelné se společným trhem; že je však nutné stanovit přechodný režim pro vnitrostátní podpory, které jsou poskytovány pro víceleté smlouvy před vstupem v platnost společné organizace trhu;
vzhledem k tomu, že je nutné stanovit finanční zodpovědnost Společenství za výdaje vzniklé členským státům ze závazků vyplývajících z používání tohoto nařízení v souladu s ustanoveními nařízení o financování společné zemědělské politiky;
vzhledem k tomu, že přechod z režimu platného v členských státech nyní na režim zavedený tímto nařízením se musí uskutečnit za nejlepších možných podmínek; že se z toho důvodu mohou ukázat přechodná opatření jako nezbytná;
vzhledem k tomu, že společná organizace trhu s chmelem musí současně a vhodným způsobem zohlednit cíle stanovené v článcích 39 a 110 Smlouvy;
vzhledem k tomu, že za účelem usnadnit provádění navrhovaných ustanovení je nutné určit postup, kterým se v rámci řídícího výboru nastolí úzká spolupráce mezi členskými státy a Komisí;
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Zřizuje se společná organizace trhu s chmelem, která se vztahuje na tyto produkty: Položka společného celního sazebníku č. _BAR_ Popis zboží _BAR_
12.06 _BAR_ Chmel (chmelová hlávka a lupulin) _BAR_ 2. Pravidla uvedení na trh a pravidla obchodu se třetími zeměmi se také uplatňují na tyto výrobky: Položka společného celního sazebníku č. _BAR_ Popis zboží _BAR_
13.03 A VI _BAR_ Rostlinné šťávy a chmelové extrakty _BAR_ 3. Pro účely tohoto nařízení se rozumí: a) "chmelem" sušená květenství, rovněž nazývaná chmelové hlávky, (samičí) rostliny chmele otáčivého (Humulus lupulus); tato zelenožlutá květenství vejčitého tvaru mají stopku a jejich největší délka se pohybuje od 2 do 5 cm;
b) "chmelovým práškem" výrobek získaný mletím chmele, který obsahuje všechny přirozené části;
c) "chmelovým práškem s vyšším obsahem lupulinu" výrobek získaný mletím chmele, ze kterého byly mechanicky odstraněny listy, lodyhy, listeny a vřeténka;
d) "chmelovým extraktem" koncentrované výrobky získané působením rozpouštědla na chmel;
e) "smíšenými chmelovými výrobky" směs dvou nebo více výše uvedených výrobků.
HLAVA I
Uvedení na trh
Článek 2
1. Produkty uvedené v článku 1 sklizené ve Společenství nebo získané z chmele sklizeného ve Společenství podléhají ověřovacímu řízení k označení původu.
2. Ověřovací listina původu může být vydána pouze pro produkty: - sklizené v uznaných pěstitelských oblastech nebo z takových produktů získané,
- náležející k odrůdám ze seznamu odrůd Společenství nebo z takových produktů získané a
- takových znaků jakosti, které splňují minimální požadavky pro uvádění na trh platné pro určenou fázi uvádění na trh.
3. Rada na návrh Komise hlasovacím postupem podle čl. 43 odst. 2 Smlouvy stanoví pro každý produkt obecná pravidla pro ověřovací řízení k označení původu a stanoví datum jeho provádění.
Článek 3
1. Pokud produkty uvedené v článku 1 podléhají ověřovacímu řízení k označení původu, mohou být uvedeny na trh nebo vyvezeny pouze v případě, pokud jim bylo vydána ověřovací listina původu.
2. O opatřeních odchylujících se od ustanovení uvedeného v odstavci 1 může být rozhodnuto postupem podle článku 20:
a) za účelem splnit obchodní požadavky některých třetích zemí, nebo
b) pro produkty určené pro zvláštní účely.
Opatření stanovená v předcházejícím odstavci: - nesmějí poškozovat odbyt produktů, kterým byla vydána ověřovací listina původu,
- musí zaručit, že nedojde k záměně s uvedenými produkty.
Článek 4
1. Pro chmel sklizený ve Společenství je na základě vnějších charakteristik a objektivních kritérií stanovena standardní jakost.
2. Prováděcí pravidla k tomuto článku se stanoví postupem podle článku 20.
Článek 5
1. Produkty uvedené v článku 1 pocházející z třetích zemí mohou být dovezeny pouze tehdy, pokud jsou jejich znaky jakosti přinejmenším rovnocenné s minimálními požadavky pro uvedení na trh, které byly přijaty pro stejné produkty sklizené ve Společenství nebo z takových produktů získané.
2. Produkty uvedené v článku 1, ke kterým je přiložena ověřovací listina původu vydaná orgány země původu a uznaná za rovnocennou ověřovací listině původu, se považují za odpovídající normám uvedeným v odstavci 1.
Rovnocennost těchto ověřovacích listin původu je stanovena postupem podle článku 20.
3. Prováděcí pravidla k tomuto článku se stanoví postupem podle článku 20.
HLAVA II
Smlouvy o dodávkách
Článek 6
1. Každá smlouva na dodávku chmele vypěstovaného ve Společenství uzavřená mezi producentem nebo seskupením producentů a kupujícím musí být zaregistrována subjekty, které pro tento účel stanovil producentský členský stát.
2. Smlouvy na dodávky určitých množství za dohodnuté ceny během období zahrnujícího jednu nebo více sklizní a uzavřené do 1. srpna roku první sklizně se nazývají "smlouvy uzavřené předem".
Tyto jsou zaregistrovány odděleně.
3. Členské státy pravidelně sdělují Komisi statistické údaje o registraci smluv.
4. Údaje, které jsou předmětem registrace, mohou být využity pouze pro účely používání tohoto nařízení.
5. Prováděcí pravidla k tomuto článku se stanoví postupem podle článku 20.
HLAVA III
Seskupení producentů
Článek 7
1. Pro účely tohoto nařízení se "uznaným seskupením producentů" rozumí seskupení producentů chmele uznané členským státem podle odstavce 3 a vytvořené z podnětu producentů za účelem:
a) společně přizpůsobit produkci požadavkům trhu;
b) zlepšit produkci přechodem chmelnic na jiné odrůdy a jejich reorganizací;
c) podpořit racionalizaci a mechanizaci pěstování a sklizně za účelem zvýšení výnosnosti produkce.
2. Pro účely tohoto nařízení se "uznaným sdružením" rozumí sdružení uznaných seskupení producentů, které sleduje stejné cíle jako seskupení a je uznáno členským státem podle odstavce 3.
3. Na základě žádosti uznají členské státy seskupení producentů a jejich sdružení, pokud splňují tyto obecné podmínky: a) uplatňovat společná pravidla produkce a uvádění na trh (první fáze uvádění na trh);
b) zahrnout do svých stanov povinnost pro producenty, kteří jsou členy seskupení producentů, a pro uznaná seskupení producentů, která jsou členy sdružení: - buď uvádět na trh veškerou produkci, kvůli které jsou členy seskupení nebo sdružení, a to podle pravidel dodávání a uvádění na trh stanovených a kontrolovaných tímto seskupením nebo tímto sdružením,
- nebo uvádět na trh svou veškerou uznanou produkci prostřednictvím seskupení nebo sdružení, a to buď jménem a na účet členů, nebo na účet členů, nebo jménem a na účet seskupení nebo sdružení.
Pokud jde o seskupení producentů, tato povinnost se nevztahuje na produkty: - na které producenti uzavřeli smlouvy o prodeji nebo poskytli předkupní právo ještě předtím, než se stali členy seskupení, pokud toto seskupení bylo předtím, než se producenti stali jeho členy, informováno o rozsahu a trvání takto uzavřených závazků a schválilo je,
- které producenti mohou poté, co se stali členy seskupení, a s výslovným souhlasem seskupení vyloučit z uvedení na trh tímto seskupením;
c) poskytnout důkaz dostatečné hospodářské síly;
d) vyloučit z celé oblasti jejich působnosti jakoukoli diskriminaci mezi producenty nebo seskupeními Společenství, zejména pokud jde o jejich státní příslušnost nebo místo usazení;
e) zahrnout do svých stanov ustanovení, která zajistí, že členové seskupení nebo sdružení, kteří si přejí ukončit své členství, tak mohou učinit pouze: - po tříletém období členství v seskupení nebo sdružení,
- za předpokladu, že o tom uvědomí seskupení nebo sdružení nejméně dvanáct měsíců předem;
f) mít na základě vnitrostátních právních předpisů nezbytnou právní způsobilost pro vykonání úkolů vyplývajících z jejich pravomocí;
g) zahrnout do svých stanov povinnost vést oddělené účetnictví pro činnosti, které jsou předmětem jejich uznání.
4. Členský stát, na jehož území má seskupení producentů nebo sdružení své sídlo, je příslušný pro uznání seskupení producentů nebo sdružení.
5. Prováděcí pravidla k tomuto článku a zejména ta, která se týkají podmínek stanovených v odst. 3 písm. a) a c), se stanoví postupem podle článku 20.
Článek 8
Členské státy mohou poskytnout uznaným seskupením producentů během tří let, počínaje dnem jejich uznání, podpory, aby podpořily jejich zakládání a usnadnily jejich činnost.
Částky těchto podpor nesmí v prvním, druhém a třetím roce překročit 3 %, 2 % a 1 % hodnoty uznaných produktů, které jsou uváděny na trh.
Tyto podpory však nesmí během prvního roku překročit 60 %, během druhého roku 40 % a během třetího roku 20 % administrativních nákladů seskupení producentů.
Hodnota produktů uvedených na trh je stanovena paušálně pro každý rok na základě: - průměru produkce uvedené na trh příslušnými producenty během tří kalendářních let, než se stali členy seskupení,
- průměrných produkčních cen dosažených těmito producenty během stejného období.
Článek 9
Členské státy mohou poskytnout seskupením producentů na činnosti uskutečněné nejpozději do 31. prosince 1975 podpory v maximální výši 1500 účetních jednotek na hektar, které jsou určeny pouze na přechod chmelnic na jiné odrůdy a na jejich reorganizaci podle čl. 7 odst. 1 písm. b).
Článek 10
1. Rada na návrh Komise hlasovacím postupem podle čl. 43 odst. 2 Smlouvy stanoví obecná prováděcí pravidla k článkům 8 a 9.
2. Prováděcí pravidla k článkům 8 a 9 se stanoví postupem podle článku 20.
HLAVA IV
Podpora producentům
Článek 11
Každoročně do 30. dubna předloží Komise Radě zprávu o současné situaci produkce a uvádění chmele na trh.
Tato zpráva vychází zejména z vývoje cen, chmelnic, produkce a potřeby.
Článek 12
1. Pro chmel vypěstovaný ve Společenství se zavádí režim podpor.
2. Producentům může být poskytnuta podpora, aby jim umožnila dosáhnout přiměřeného příjmu.
3. Výše podpory na hektar, která se bude lišit podle odrůdy, se stanoví s ohledem na: a) průměrný výnos v porovnání s průměrnými výnosy z předcházejících sklizní;
b) současnou situaci a předvídatelný vývoj na trhu ve Společenství;
c) vývoj vnějšího trhu a ceny na světových trzích.
4. V případě, že zpráva uvedená v článku 11 poukáže na riziko vzniku strukturálních přebytků nebo narušení struktury zásobování na trhu Společenství s chmelem, může být poskytnutí podpory omezeno na částku, která odpovídá pěstební ploše stanovené na základě průměru ploch obdělávaných během tří let před rokem posuzování.
5. Částka podpory, která je platná pro plochy na základě sklizně v předcházejícím kalendářním roce, se stanoví do 30. června postupem podle čl. 43 odst. 2 Smlouvy.
Článek 13
1. Podpora se poskytuje producentům pro zaregistrované a sklizené plochy.
Členské státy určí subjekty, které jsou příslušné zaregistrovat pro každého producenta plochy určené pro pěstování chmele a které jsou odpovědné za kontrolu a aktuálnost záznamů.
2. Pro účely používání tohoto článku mohou členské státy považovat uznané seskupení producentů za jednoho producenta.
3. Rada na návrh Komise hlasovacím postupem podle čl. 43 odst. 2 Smlouvy stanoví obecná prováděcí pravidla k tomuto článku.
4. Prováděcí pravidla k tomuto článku se stanoví postupem podle článku 20.
HLAVA V
Obchod se třetími zeměmi
Článek 14
Pokud toto nařízení nestanoví jinak nebo pokud odchylku od něj nepřijme Rada na návrh Komise hlasovacím postupem podle čl. 43 odst. 2 Smlouvy, je v obchodu se třetími zeměmi zakázáno: a) vybírání jakýchkoli poplatků s účinkem rovnocenným clu;
b) uplatňování jakýchkoli množstevních omezení nebo opatření s rovnocenným účinkem.
Článek 15
1. Pokud je v důsledku dovozu nebo vývozu trh Společenství s jedním nebo více produkty uvedenými v článku 1 vážně narušen nebo hrozí-li, že bude vážně narušen, a tím budou ohroženy cíle stanovené v článku 39 Smlouvy, mohou být pro obchod se třetími zeměmi přijímána vhodná opatření po dobu, po kterou toto narušení nebo jeho hrozba trvá.
Rada na návrh Komise hlasovacím postupem podle čl. 43 odst. 2 Smlouvy stanoví prováděcí pravidla k tomuto odstavci a určí, v jakých případech a v rámci jakých mezí mohou členské státy přijmout ochranná opatření.
2. Pokud nastane situace uvedená v odstavci 1, rozhodne Komise na žádost členského státu nebo z vlastního podnětu o nezbytných opatřeních, která jsou sdělena členským státům a jsou okamžitě použitelná.
Pokud členský stát předloží Komisi žádost, Komise přijme rozhodnutí do 24 hodin od jejího obdržení.
3. Opatření, o kterém rozhodne Komise, může kterýkoli členský stát do tří pracovních dnů ode dne jeho sdělení předložit Radě k přezkoumání.
Rada se sejde neprodleně. Hlasovacím postupem podle čl.
43 odst. 2 Smlouvy může dotyčné opatření změnit nebo zrušit.
HLAVA VI
Obecná ustanovení
Článek 16
Pokud toto nařízení nestanoví jinak, použijí se na produkci produktů uvedených v čl. 1 odst. 1 a obchod s těmito produkty články 92, 93 a 94 Smlouvy.
Podpora, kterou členské státy poskytují producentům chmele, může být zachována po dobu platnosti smluv uzavřených před vstupem v platnost tohoto nařízení, pokud tato podpora přesahuje částku podpory Společenství stanovenou v článku 12.
Tato podpora nemůže být prodloužena.
Článek 17
1. Ustanovení o financování společné zemědělské politiky se použijí na trh s produkty uvedenými v čl. 1 odst. 1, a to od data zavedení režimu stanoveného tímto nařízením.
2. Opatření stanovená v článcích 8 a 9 představují společné opatření ve smyslu čl.
6 odst.
1 nařízení Rady (EHS) č. 729/70 ze dne 21. dubna 1970 o financování společné zemědělské politiky [2].
3. Orientační sekce EZOZF uhradí členským státům 25 % způsobilých výdajů vzniklých na základě činností členských států uvedených v článku 8 a 50 % způsobilých výdajů vzniklých na základě činností členských států uvedených v článku 9.
4. Žádosti o proplacení se týkají výdajů vzniklých v průběhu jednoho kalendářního roku a předkládají se Komisi do 30. června následujícího roku.
5. Odhadované celkové náklady EZOZF na společné opatření činí 1,6 milionu účetních jednotek.
6. Doba pro uskutečnění činnosti uvedené v článku 8 je omezena na období deseti let ode dne vstupu v platnost tohoto nařízení.
7. Prováděcí pravidla k odstavci 3 se stanoví postupem podle článku 13 nařízení (EHS) č. 729/70.
Článek 18
Členské státy a Komise si navzájem sdělují údaje nezbytné pro používání tohoto nařízení.
Pravidla pro sdělování a šíření těchto údajů se stanoví postupem podle článku 20.
Článek 19
1. Zřizuje se Řídící výbor pro chmel (dále jen "výbor") složený ze zástupců členských států, kterému předsedá zástupce Komise.
2. Hlasům zástupců členských států ve výboru je přidělena váha podle čl. 148 odst. 2 Smlouvy. Předseda nehlasuje.
Článek 20
1. Pokud se odkazuje na postup podle tohoto článku, přednese věc výboru jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu nebo na žádost zástupce některého členského státu.
2. Zástupce Komise předloží návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k opatřením ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci.
Stanovisko se přijímá většinou dvanácti hlasů.
3. Komise přijme opatření, která jsou okamžitě použitelná.
Pokud však tato opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru, sdělí je Komise neprodleně Radě.
V tomto případě může Komise nejvýše o jeden měsíc ode dne tohoto sdělení odložit použitelnost opatření, o kterých rozhodla.
Rada může hlasovacím postupem podle čl. 43 odst. 2 Smlouvy ve lhůtě jednoho měsíce přijmout jiné rozhodnutí.
Článek 21
Výbor se může zabývat jakoukoli jinou otázkou, kterou mu k posouzení předloží jeho předseda buď z vlastního podnětu, nebo na žádost zástupce některého členského státu.
Článek 22
Toto nařízení musí být používáno tak, aby byly současně a vhodným způsobem zohledněny cíle stanovené v článcích 39 a 110 Smlouvy.
Článek 23
Pokud by bylo nutné přijmout přechodná opatření pro usnadnění přechodu z režimu platného v členských státech nyní na režim zavedený tímto nařízením, zejména pokud by zavedení nového režimu ke stanovenému datu působilo značné potíže, přijmou se tato opatření postupem podle článku 20.
Zůstanou použitelná nejdéle do 31. července 1972.
Článek 24
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 2358/71 ze dne 26. října 1971 o společné organizaci trhu s osivem
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 42 a 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Shromáždění [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že fungování a rozvoj společného trhu se zemědělskými produkty vyžadují současně vytvoření společné zemědělské politiky, která musí zahrnovat zejména společnou organizaci zemědělských trhů, jež může v závislosti na produktu nabývat různých forem;
vzhledem k tomu, že zvláštní situace na trhu s některými osivy se vyznačuje nezbytností udržet ceny schopné konkurence se světovými cenami těchto produktů; že by proto měla být přijata vhodná opatření ke stabilizaci trhu a zajištění přiměřeného příjmu pro zúčastněné producenty;
vzhledem k tomu, že by proto měla být stanovena možnost poskytnutí podpory produkce pro některá osiva; že s ohledem na vlastnosti produkce by se měl pro tuto podporu stanovit režim stanovení paušální částky podpory na metrický cent osiva;
vzhledem k tomu, že společná organizace trhu s osivem vyžaduje zavedení jednotného obchodního režimu na vnějších hranicích Společenství; že společný celní sazebník je v souladu se Smlouvou plně použitelný od 1. ledna 1970 a že tato úprava umožňuje vzdát se všech ostatních ochranných opatření; že by však Společenství mělo mít možnost přijmout rychle potřebná opatření, aby trh Společenství nezůstal bez ochrany proti mimořádným narušením způsobeným dovozy a vývozy;
vzhledem k tomu, že příslušné orgány musí být schopny stále sledovat pohyb zboží pro posouzení vývoje trhu a přijímat potřebná opatření; že by se proto měla stanovit možnost udělovat dovozní licence ve spojení se složením jistoty, která má zaručit provedení operací, pro které byla žádost o licenci podána; že dovoz v rámci řádně registrovaných smluv o pěstování by měl být od složení jistoty osvobozen;
vzhledem k tomu, že v případě osiva hybridní kukuřice je třeba zamezit narušení trhu Společenství způsobenému nabídkami na světovém trhu za mimořádně nízké ceny; že je proto třeba stanovit pro tento produkt referenční ceny a zvýšit cla o vyrovnávací dávku, pokud jsou nabídkové ceny s dodáním na hranice zvýšené o cla nižší než referenční ceny;
vzhledem k tomu, že na vnitřním trhu Společenství je na základě Smlouvy od 1. ledna 1970 plně zakázáno vybírat cla nebo poplatky s rovnocenným účinkem a uplatňovat množstevní omezení nebo opatření s rovnocenným účinkem;
vzhledem k tomu, že by mělo být možné použít pro odvětví osiv ustanovení Smlouvy, která umožňují posuzovat podpory poskytované členskými státy a v případě jejich neslučitelnosti se společným trhem je zakázat;
vzhledem k tomu, že k usnadnění provádění navrhovaných opatření je třeba stanovit postup pro úzkou spolupráci mezi členskými státy a Komisí v rámci řídícího výboru;
vzhledem k tomu, že přechod od režimu platného nyní v členských státech k režimu zavedenému tímto nařízením by měl probíhat v co nejpříznivějších podmínkách; že proto mohou být potřebná přechodná opatření,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Zřizuje se společná organizace trhu s osivem, která se vztahuje na tyto produkty: Kód společného celního sazebníku _BAR_ Popis zboží _BAR_ ex 07.05 _BAR_ Luštěniny suché, vyluštěné, k setí _BAR_ 10.05 A _BAR_ Hybridní kukuřice k setí _BAR_ ex 12.01 _BAR_ Olejnatá semena a olejnaté plody, k setí _BAR_ 12.03 _BAR_ Semena, plody, výtrusy k setí _BAR_
Článek 2
Hospodářský rok pro osivo začíná dne 1. července a končí dne 30. června následujícího roku.
Článek 3
1. Pokud situace na trhu Společenství s jedním nebo více produkty uvedenými v příloze a její předpokládaný vývoj nezajišťuje producentům přiměřený příjem, může být poskytnuta podpora produkce těchto produktů, jedná-li se o základní nebo certifikované osivo.
Tato podpora, jejíž výše je pro každý druh nebo skupinu odrůd v celém Společenství jednotná, se stanoví každoročně do 1. srpna pro hospodářský rok začínající v následujícím kalendářním roce.
Výše podpory pro hospodářský rok 1972/73 se však stanoví do 1. července 1972.
2. Výše podpory se stanoví na metrický cent vypěstovaného osiva s přihlédnutím k: a) nutnosti zajistit rovnováhu mezi nezbytným objemem produkce ve Společenství a odbytovými možnostmi pro tuto produkci;
b) cenám těchto produktů na vnějších trzích.
3. Výše podpory se stanoví postupem podle čl. 43 odst. 2 Smlouvy.
4. Rada na návrh Komise postupem podle čl. 43 odst. 2 Smlouvy stanoví obecná pravidla pro poskytování podpory a rozhodne v případě potřeby o změnách přílohy.
5. Prováděcí pravidla k tomuto článku se stanoví postupem podle článku 11.
Článek 4
1. Veškerý dovoz produktů uvedených v článku 1 do Společenství může být podmíněn předložením dovozní licence, kterou vydávají členské státy každému žadateli bez ohledu na místo sídla podniku ve Společenství.
Licence se vztahuje na dovoz do Společenství.
S výjimkou dovozů, které jsou uskutečněny a řádně registrovány na základě smluv o vypěstování osiva v třetí zemi, jsou licence vydávány pouze pod podmínkou složení jistoty zaručující, že se dovoz uskuteční v době platnosti licence; celá jistota nebo její část propadá v případě, že se v této době dovoz neuskuteční nebo se uskuteční pouze částečně.
2. Seznam produktů, pro které jsou potřebné dovozní licence, bude vymezen postupem podle článku 11.
Stejným postupem budou stanoveny doba platnosti licencí a další prováděcí pravidla k tomuto článku.
Článek 5
Pokud toto nařízení nestanoví nebo pokud Rada nepřijme postupem podle čl. 43 odst. 2 Smlouvy na návrh Komise odchylku, je v obchodu se třetími zeměmi zakázáno - vybírání jakýchkoli poplatků s účinkem rovnocenným clu,
- uplatňování jakýchkoli množstevní omezení nebo opatření s rovnocenným účinkem.
Článek 6
1. Pro každý typ osiva hybridní kukuřice se každý rok do 1. července stanoví referenční cena.
Referenční ceny, vyjádřené v zúčtovacích jednotkách na metrický cent, se stanoví na základě cen s dodáním na hranice zaznamenaných v posledních třech hospodářských letech s výjimkou mimořádně nízkých cen.
Referenční ceny platí od 1. července roku, ve kterém jsou stanoveny, do 30. června následujícího roku.
2. Pro každý typ hybridní kukuřice, pro který je stanovena referenční cena, se na základě všech dostupných údajů stanoví pro každou zemi původu nabídková cena s dodáním na hranice.
3. Je-li u některého typu hybridní kukuřice pocházejícího ze třetí země nabídková cena s dodáním na hranice zvýšená o cla nižší než referenční cena, je při dovozu tohoto produktu z dané třetí země vybírána vyrovnávací dávka, přičemž se dodržují závazky vyplývající z konsolidace v rámci GATT.
Vyrovnávací dávka je rovna rozdílu mezi referenční cenou a cenou s dodáním na hranice zvýšenou o cla.
Vyrovnávací dávka se neuplatňuje vůči třetím zemím, které jsou ochotny a schopny zaručit, že dovozní cena osiva hybridní kukuřice pocházejícího a dováženého z jejich území nebude nižší než referenční cena snížená o cla a že nebude docházet k odklonu obchodu.
4. Rada na návrh Komise postupem podle čl. 43 odst. 2 Smlouvy stanoví obecná prováděcí pravidla k tomuto článku.
5. Referenční ceny, vyrovnávací dávky a prováděcí pravidla k tomuto článku budou stanoveny postupem podle článku 11.
Článek 7
1. Pokud je v důsledku dovozu nebo vývozu trh Společenství s jedním nebo více produkty uvedenými v článku 1 vážně narušen nebo hrozí-li, že bude vážně narušen, a tím budou ohroženy cíle stanovené v článku 39 Smlouvy, mohou být pro obchod se třetími zeměmi přijata vhodná opatření po dobu, po kterou toto narušení nebo jeho hrozba trvá.
Rada na návrh Komise postupem podle čl. 43 odst. 2 Smlouvy stanoví prováděcí pravidla k tomuto odstavci a určí, v jakých případech a v rámci jakých mezí mohou členské státy přijmout ochranná opatření.
2. Pokud nastane situace uvedená v odstavci 1, rozhodne Komise na žádost členského státu nebo z vlastního podnětu o nezbytných opatřeních, která jsou sdělena členským státům a která jsou okamžitě použitelná.
Pokud členský stát předloží Komisi žádost, Komise o ní rozhodne do 24 hodin od jejího obdržení.
3. Opatření, o kterém rozhodne Komise, může kterýkoli členský stát do tří pracovních dnů ode dne jeho sdělení předložit Radě k přezkoumání.
Rada se sejde neprodleně. Postupem podle čl.
43 odst. 2 Smlouvy může dotyčné opatření změnit nebo zrušit.
Článek 8
Pokud není v tomto nařízení stanoveno jinak, použijí se na produkci produktů uvedených v článku 1 a obchod s těmito produkty články 92, 93 a 94 Smlouvy.
Článek 9
Členské státy a Komise si navzájem sdělují údaje nezbytné k používání tohoto nařízení.
Pravidla pro sdělování a šíření těchto údajů se stanoví postupem podle článku 11.
Článek 10
1. Zřizuje se Řídící výbor pro osiva (dále jen "výbor") složený ze zástupců členských států, kterému předsedá zástupce Komise.
2. Hlasům členských států ve výboru je přidělena váha podle čl. 148 odst. 2 Smlouvy. Předseda nehlasuje.
Článek 11
1. Má-li být zahájen postup podle tohoto článku, přednese věc výboru předseda, a to buď z vlastního podnětu, nebo na žádost zástupce některého členského státu.
2. Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k opatřením ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci.
Stanovisko se přijímá většinou dvanácti hlasů.
3. Komise přijímá opatření, která jsou okamžitě použitelná.
Pokud však tato opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru, sdělí je Komise neprodleně Radě. V tomto může Komise nejvýše o jeden měsíc ode dne tohoto sdělení odložit použitelnost opatření, o kterých rozhodla.
Rada může postupem podle čl. 43 odst. 2 Smlouvy ve lhůtě jednoho měsíce přijmout odlišné rozhodnutí.
Článek 12
Výbor se může zabývat jakoukoli jinou otázku, kterou mu k posouzení předloží jeho předseda buď z vlastního podnětu, nebo na žádost zástupce některého členského státu.
Článek 13
Toto nařízení musí být používáno tak, aby byly současně a vhodným způsobem zohledněny cíle stanovené v článcích 39 a 110 Smlouvy.
Článek 14
Předpisy o financování společné zemědělské politiky se na trh s produkty uvedenými v článku 1 použijí ode dne vstupu tohoto nařízení v platnost.
Článek 15
V čl. 1 písm. a) nařízení č. 120/67/EHS [3] se položka "10.05: Kukuřice" nahrazuje položkou "10.05 B: Jiná než osivo hybridní kukuřice".
Článek 16
Bude-li nezbytné přijmout přechodná opatření pro usnadnění přechodu od režimu platného v členských státech a v případě osiva hybridní kukuřice od režimu zavedeného nařízením č. 120/67/EHS na režim stanovený v tomto nařízení, zejména pokud bude uplatňování tohoto režimu na některé produkty narážet na značné obtíže, budou tato opatření přijata postupem podle článku 11.
Tato opatření se použijí nejdéle do 30. června 1973.
Článek 17
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. května 1972.
Použije se ode dne 1. července 1972.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (EHS) č. 2622/71 ze dne 9. prosince 1971 o postupech pro dovoz žita z Turecka
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1234/71 ze dne 7. června 1971 o dovozu některých obilovin z Turecka [1], a zejména na článek 4 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že Rada nařízením (EHS) č.
1234/71 přijala prováděcí pravidla ke zvláštnímu režimu dovozu žita z Turecka podle prozatímní dohody mezi Evropským hospodářským společenstvím a Tureckem a podle dodatkového protokolu k dohodě zakládající přidružení mezi Evropským hospodářským společenstvím a Tureckem;
vzhledem k tomu, že tento zvláštní režim stanoví za určitých podmínek snížení dávky, která se vybírá při dovozu žita z Turecka; že za tím účelem musíbýt ověřen původ žita a jeho přímá doprava z Turecka do Společenství a také musí být poskytnut důkaz, že zvláštní vývozní poplatek, který má zaplatit vývozce, byl skutečně zaplacen;
vzhledem k tomu, že metody administrativní spolupráce, zejména důkaz o původu a přímé dopravě žita z Turecka do členského státu, se řídily rozhodnutími č. 4/71 [2] a č.
5/71 [3] Rady přidružení, jejichž ustanovení se stala použitelná nařízením Rady (EHS) č. 1885/71 ze dne 1. září 1971 [4]; že tedy stačí stanovit podle článku 3 nařízení (EHS) č.
1234/71 pravidla, podle nichž bude možné kontrolovat podle průvodního osvědčení A.TR. 1 zaplacení zvláštního vývozního poplatku; že by proto mělo být nařízení Komise (EHS) č. 2019/71 ze dne 20. září 1971 o postupech pro dovoz žita z Turecka [5] zrušeno a nahrazeno tímto nařízením;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro obiloviny,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Důkaz, že byl zaplacen zvláštní vývozní poplatek podle článků 2 a 3 nařízení (EHS) č. 1234/71, se poskytne příslušnému orgánu dovážejícího členského státu předložením průvodního osvědčení A.TR. 1.
V tomto případě uvede příslušný orgán v oddíle "Poznámky" některou z těchto poznámek:
"Taxe spéciale à lexportation selon règlement (CEE) no 1234/71 acquittée pour un montant de.."
"Besondere Ausfuhrabgabe gemäss Verordnung (EWG) Nr. 1234/71 in Höhe von… entrichtet."
"Tassa speciale per lesportazione pagata, secondo regolamento (CEE) n. 1234/71, per un importo di…"
. "Special export tax in accordance with Regulation (EEC) No 1234/71 paid in the amount of…"
Článek 2
Nařízení Komise (EHS) č. 2019/71 ze dne 20. září 1971 se zrušuje.
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 2706/71 ze dne 20. prosince 1971, kterým se stanoví metoda určování peroxidázy v některých výrobcích zpracovaných z obilovin
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady č. 120/67/EHS ze dne 13. června 1967 o společné organizaci trhu s obilovinami [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1550/71 [2], a zejména na čl. 16 odst. 6 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že vývozní náhrada by měla zohledňovat jakost výrobku zpracovaného z obilovin, pro nějž se náhrada poskytuje, aby se zabránilo tomu, že se z veřejných prostředků připívá na vývoz výrobků nižší jakosti; že je proto nutné, aby v některých výrobcích zpracovaných z obilovin byla peroxidáza prakticky deaktivována; že za tím účelem, aby se zaručilo jednotné používání ustanovení, podle nichž se poskytují náhrady pro výrobky, které odpovídají tomuto požadavku, měla by být stanovena metoda Společenství pro určování peroxidázy;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro obiloviny,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Pokud je pro poskytování vývozních náhrad pro některé výrobky zpracované z obilovin předepsáno, aby u nich byla prakticky deaktivována peroxidáza, probíhá ověření podle metody popsané v příloze.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem následujícím po vyhlášení
ze dne 20. prosince 1971 o použití čl. 85 odst. 3 Smlouvy na kategorie dohod, rozhodnutí a jednání ve vzájemné shodě
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 87 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu,
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru,
vzhledem k tomu, že čl. 85 odst. 1 Smlouvy může být podle čl. 85 odst. 3 prohlášen za nepoužitelný na kategorie dohod, rozhodnutí a jednání ve vzájemné shodě, které vyhovují podmínkám uvedeným v těchto ustanoveních;
vzhledem k tomu, že prováděcí ustanovení k čl. 85 odst. 3 musí být přijata podle článku 87 formou nařízení;
vzhledem k tomu, že vytvoření Společného trhu vyžaduje přizpůsobení podniků poměrům tohoto většího trhu; že vhodným prostředkem k přizpůsobení může být spolupráce mezi podniky;
vzhledem k tomu, že dohody, rozhodnutí a jednání ve vzájemné shodě týkající se spolupráce mezi podniky, které umožňují pracovat racionálněji a přizpůsobit jejich výkonnost a konkurenceschopnost většímu trhu mohou být, pokud spadají pod zákaz uvedený v čl. 85 odst. 1, za jistých podmínek z tohoto zákazu vyjmuty; že je to nezbytné zejména u dohod, rozhodnutí a jednání ve vzájemné shodě v oblasti normalizace a typizace, výzkumu a vývoje výrobků nebo postupu až po stádium průmyslového použití včetně využití jejich výsledků, jakož i specializace;
vzhledem k tomu, že je vhodné, aby byla Komise pomocí nařízení oprávněna k prohlásit čl. 85 odst. 1 za nepoužitelný na kategorie takových dohod, rozhodnutí a jednání ve vzájemné shodě, aby se podnikům usnadnila hospodářsky žádoucí spolupráce bez nepříznivých dopadů ze strany soutěžní politiky;
vzhledem k tomu, že je třeba stanovit, za jakých podmínek může Komise toto oprávnění vykonávat v úzkém a stálém spojení s příslušnými orgány členských států;
vzhledem k tomu, že podle článku 6 nařízení č. 17 [1] může Komise stanovit, že prohlášení podle čl. 85 odst. 3 Smlouvy má zpětnou působnost; že je proto vhodné, aby Komise mohla přijmout nařízení obsahující taková ustanovení;
vzhledem k tomu, že podle článku 7 nařízení č. 17 mohou být dohody, rozhodnutí a jednání ve vzájemné shodě vyňaty rozhodnutím Komise ze zákazu zejména tehdy, pokud jsou pozměněny tak, že splňují podmínky pro použití čl. 85 odst. 3; že je vhodné, že Komise může poskytnout těmto dohodám, rozhodnutím a jednáním ve vzájemné shodě prostřednictvím nařízení stejnou výhodu, pokud jsou pozměněny tak, že spadají do některé skupiny stanovené nařízením o blokové výjimce;
vzhledem k tomu, že nelze vyloučit, že v konkrétním případě nejsou podmínky uvedené v čl. 85 odst. 3 splněny, Komise musí mít možnost tento případ upravit rozhodnutím podle nařízení č. 17 s účinkem do budoucna,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Aniž je dotčeno použití nařízení č. 17 Komise může podle čl. 85 odst. 3 Smlouvy formou nařízení prohlásit čl. 85 odst. 1 za nepoužitelný na kategorie dohod uzavřených mezi podniky, rozhodnutí přijatých sdruženími podniků a jednání ve vzájemné shodě, jejichž předmětem je:
a) používání norem a typů;
b) výzkum a vývoj výrobků nebo postupů až po stadium průmyslového použití, jakož i využití výsledků, včetně ustanovení oprávech na ochranu průmyslového vlastnictví a tajné technické znalosti;
c) specializace, včetně dohod nezbytných k jejímu provádění.
2. Nařízení musí obsahovat popis kategorií dohod, rozhodnutí a jednání ve vzájemné shodě, na které se použije, a zejména stanovit: a) omezení nebo ustanovení, která smějí být či nesmějí být obsažena v dohodách, rozhodnutích a jednáních ve vzájemné shodě;
b) ustanovení, která musí být obsažena v dohodách, rozhodnutích a jednání ve vzájemné shodě, nebo jiné podmínky, které musí být splněny.
Článek 2
1. Nařízení podle článku 1 se přijme na dobu určitou.
2. Nařízení může být zrušeno nebo změněno, pokud se změnily okolnosti v bodě, který byl pro přijetí nařízení podstatný; v tomto případě se určí lhůta pro přizpůsobení dohod, rozhodnutí a jednání ve vzájemné shodě, na které se vztahuje původní nařízení.
Článek 3
Nařízení přijaté podle článku 1 může stanovit, že se použije se zpětnou působností na dohody, rozhodnutí a jednání ve vzájemné shodě, pro které ke dni vstupu tohoto nařízení v platnost by bývalo mohlo být podáno prohlášení se zpětnou působností podle článku 6 nařízení č. 17.
Článek 4
1. Nařízení přijaté podle článku 1 může stanovit, že zákaz uvedený v čl. 85 odst. 1 Smlouvy se nevztahuje na období stanovené v nařízení na dohody, rozhodnutí a jednání ve vzájemné shodě, které existovaly dne 13. března 1962 a nesplňují podmínky čl. 85 odst. 3, pokud: - do šesti měsíců po vstupu uvedeného nařízení v platnost jsou pozměněny tak, že splňují tyto podmínky podle ustanovení uvedeného nařízení, a
- změny jsou Komisi sděleny ve lhůtě stanovené uvedeným nařízením.
2. Odstavec 1 se vztahuje na dohody, rozhodnutí a jednání ve vzájemné shodě, které bylo nutno oznámit podle článku 5 nařízení č. 17 před 1. únorem 1963, pouze tehdy, pokud byly oznámeny před tímto dnem.
3. Výhody ustanovení podle odstavce 1 nemohou být uplatňovány v právních sporech, které v době vstupu nařízení přijatého podle článku 1 v platnost; rovněž se jich nelze dovolávat při uplatňování nároků na náhradu škody vůči třetím stranám.
Článek 5
Před přijetím nařízení Komise zveřejní návrh nařízení, aby všem dotčeným osobám a organizacím poskytla příležitost sdělit jí připomínky během lhůty, kterou stanoví na nejméně jeden měsíc.
Článek 6
1. Komise konzultuje Poradní výbor pro restriktivní praktiky a dominantní postavení: a) před zveřejněním návrhu nařízení;
b) před přijetím nařízení.
2. Čl. 10 odst. 5 a 6 nařízení č. 17 týkající se konzultace s Poradním výborem se použijí přiměřeně v souladu s pravidlem, že společná zasedání s Komisí se konají nejdříve jeden měsíc po odeslání pozvánky.
Článek 7
Pokud Komise z moci úřední nebo na žádost členského státu nebo fyzických či právnických osob, které uplatňují oprávněný zájem, zjistí, že v konkrétním případě mají dohody, rozhodnutí nebo jednání ve vzájemné shodě, na které se vztahuje nařízení přijaté podle článku 1, přesto účinky neslučitelné s podmínkami stanovenými v čl. 85 odst. 3 Smlouvy, může výhodu použití tohoto nařízení odejmout a podle článků 6 a 8 nařízení č. 17 přijmout rozhodnutí, aniž by bylo zapotřebí oznámení podle čl. 4 odst. 1 nařízení č. 17.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Rady (EHS) č. 2823/71 ze dne 20. prosince 1971 o dočasném částečném pozastavení cel společného celního sazebníku pro víno pocházející a dovážené z Maroka, Tuniska nebo Turecka
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu,
vzhledem k tomu, že po vstupu nařízení Rady (EHS) č.
816/70 ze dne 28. dubna 1970, kterým se stanoví doplňující ustanovení v oblasti společné organizace trhu s vínem [1], naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 2504/71 [2], je vhodné stanovit pro Maroko, Tunisko a Turecko do doby, než bude přijat konečný režim, prozatímní režim, který by zabránil přerušení vývozu vína z těchto zemí;
vzhledem k tomu, že tento prozatímní režim, který musí být stejný pro celé Společenství, nesmí ohrozit ochranu trhu Společenství stanovenou výše uvedenými nařízeními; že částečné pozastavení cel společného celního sazebníku, které by zahrnovalo dodržení referenčních cen, by umožnilo dosáhnout tohoto cíle;
vzhledem k tomu, že tento prozatímní režim se musí používat po omezenou dobu, která by Turecku umožnila použít článek 11 přílohy 5 Prozatímní dohody mezi Evropským hospodářským společenstvím a Tureckem a ostatním zemím umožnila přijmout konečný režim,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Cla pro dovoz vína z čerstvých vinných hroznů čísla ex 22.05 společného celního sazebníku pocházejícího a dováženého z Maroka, Tuniska nebo Turecka do Společenství činí 60 % cel společného celního sazebníku platných v den dovozu.
2. Odstavec 1 se použije pouze v případě, že budou splněny podmínky stanovené v čl. 9 odst. 3 druhém pododstavci nařízení (EHS) č. 816/70.
Použije-li se však výše uvedený pododstavec, nahradí se cla společného celního sazebníku cly stanovenými podle odstavce 1.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. ledna 1972.
Jeho použitelnost končí dnem 31. srpna 1972.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
ze dne 31. července 1972 o zřízení Stálého výboru pro zemědělskou statistiku (72/279/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na návrh rozhodnutí předložený Komisí,
vzhledem k tomu, že za účelem usnadnění jejich provádění zavádějí právní předpisy přijaté Radou v oblasti zemědělské statistiky postup úzké spolupráce mezi členskými státy a Komisí; že k uskutečňování této spolupráce je třeba zřídit výbor, který by vykonával funkce uložené těmito předpisy;
vzhledem k tomu, že je žádoucí, aby tento výbor mohl projednávat jakékoli otázky v oblasti působnosti uvedených předpisů,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Zřizuje se Stálý výbor pro zemědělskou statistiku (dále jen "výbor") složený ze zástupců členských států, kterému předsedá zástupce Komise.
Článek 2
Výbor vykonává úkoly uložené právními předpisy přijatými Radou v oblasti zemědělské statistiky, v případech a za podmínek v nich stanovených.
Může rovněž projednávat jakékoli otázky v oblasti působnosti těchto předpisů, které mu přednese jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu, nebo na žádost některého členského státu.
Článek 3
Výbor přijme svůj jednací řád.
ze dne 24. dubna 1972 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel a kontroly povinnosti uzavřít pro případ takové odpovědnosti pojištění
(72/166/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu,
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru,
vzhledem k tomu, že cílem Smlouvy je vytvořit společný trh, který má vlastnosti obdobné vnitřnímu trhu, a že jednou z nezbytných podmínek pro dosažení tohoto cíle je umožnit volný pohyb zboží a osob;
vzhledem k tomu, že jediným účelem hraničních kontrol povinného pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel je chránit zájmy osob, které se mohly stát obětmi nehod způsobených těmito vozidly; že existence takových hraničních kontrol vyplývá z rozdílů mezi požadavky jednotlivých států v této oblasti;
vzhledem k tomu, že tyto rozdíly jsou takové, že by mohly bránit volnému pohybu motorových vozidel a osob uvnitř Společenství; že mají tudíž přímý dopad na vytváření a fungování společného trhu;
vzhledem k tomu, že doporučení Komise ze dne 21. června 1968 o podmínkách výkonu celní kontroly cestujících překračujících hranice uvnitř Společenství členské státy vyzývá, aby kontrolovaly cestující a jejich motorová vozidla pouze za výjimečných okolností a aby odstranily fyzické zábrany u stanovišť celní kontroly;
vzhledem k tomu, že je žádoucí, aby si obyvatelé členských států začali více uvědomovat skutečnost společného trhu a aby pro tento účel byla učiněna opatření k další liberalizaci pravidel týkajících se pohybu osob a motorových vozidel mezi členskými státy; že potřebnost takových opatření opakovaně zdůraznili členové Evropského parlamentu;
vzhledem k tomu, že takové uvolnění pravidel týkajících se pohybu cestujících je dalším krokem k tomu, aby si členské státy vzájemně otevřely trhy a aby se vytvořily podmínky obdobné podmínkám vnitřního trhu;
vzhledem k tomu, že kontrolu zelených karet vozidel, která mají obvyklé stanoviště v jednom členském státě, při vstupu na území jiného členského státu lze zrušit dohodou mezi šesti národními kancelářemi pojistitelů, přičemž by každá národní kancelář v souladu s vnitrostátními právními předpisy zaručila uspokojení všech oprávněných nároků vzniklých z věcných škod a škod na zdraví, které byly způsobeny na jeho území některým z těchto vozidel, ať bylo či nebylo pojištěno;
vzhledem k tomu, že taková dohoda o zárukách předpokládá, že všechna motorová vozidla Společenství, která se pohybují na území Společenství, jsou pojištěna; že vnitrostátní právní předpisy každého členského státu by proto měly zajistit povinné pojištění vozidel pro případ občanskoprávní odpovědnosti platné na celém území Společenství; že tyto vnitrostátní právní předpisy mohou nicméně stanovit výjimky pro určité osoby a určité typy vozidel;
vzhledem k tomu, že systém stanovený touto směrnicí by se mohl rozšířit na vozidla mající obvyklé stanoviště na území kterékoli třetí země, s níž národní kanceláře šesti členských států uzavřou podobnou dohodu;
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Pro účely této směrnice se rozumí: 1. "vozidlem" jakékoli motorové vozidlo určené k pohybu po souši, s mechanickým pohonem, nepohybující se však po kolejích, a jakékoli přípojné vozidlo, ať již připojené či nepřipojené;
2. "poškozeným" jakákoli osoba, která má právo na náhradu jakékoli věcné škody nebo škody na zdraví způsobené vozidly;
3. "národní kanceláří pojistitelů" profesní organizace vytvořená v souladu s doporučením č. 5, přijatým 25. ledna 1949 Podvýborem pro silniční dopravu při Výboru pro vnitrozemskou dopravu Evropské hospodářské komise Organizace spojených národů, sdružující pojišťovny, které jsou v určitém státě oprávněny provozovat pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel;
4. "územím, na němž má vozidlo obvyklé stanoviště"
- území státu, v němž je vozidlo evidováno, nebo - pokud se pro určitý typ vozidla evidence nevyžaduje, ale na vozidle je umístěna pojišťovací značka nebo rozlišovací značka, která je obdobou poznávací značky, území státu, v němž pojišťovací značka nebo rozlišovací značka byly vydány, nebo
- pokud se pro určité typy vozidel nevyžaduje ani poznávací značka, ani pojišťovací značka ani rozlišovací značka území státu, v němž má držitel vozidla trvalé bydliště;
5. "zelenou kartou" mezinárodní osvědčení o pojištění vydané jménem národní kanceláře v souladu s doporučením č. 5, přijatým 25. ledna 1949 Podvýborem pro silniční dopravu při Výboru pro vnitrozemskou dopravu Evropské hospodářské komise Organizace spojených národů.
Článek 2
1. Členské státy upustí od vykonávání kontrol pojištění pro případ občanskoprávní odpovědnosti u vozidel, která mají obvyklé stanoviště na území jiného členského státu.
Stejně tak členské státy upustí od vykonávání kontrol pojištění u vozidel, která mají obvyklé stanoviště na území třetí země a vstupují na jejich území z území jiného členského státu.
Členské státy však mohou provádět namátkové kontroly.
2. Pokud jde o vozidla, která mají obvyklé stanoviště na území členského státu, uplatní se ustanovení této směrnice, s výjimkou článku 3 a 4, - poté, co bude mezi šesti národními kancelářemi pojistitelů uzavřena dohoda, podle níž každá národní kancelář v souladu s vlastními vnitrostátními právními předpisy o povinném pojištění zaručí vyřízení nároků souvisejících s nehodami, k nimž došlo na jejím území a které byly způsobeny vozidly s obvyklým stanovištěm na území jiného členského státu, ať už tato vozidla jsou či nejsou pojištěna,
- od data, které Komise stanoví poté, co v úzké spolupráci s členskými státy zjistí, že taková dohoda byla uzavřena,
- po dobu trvání této dohody.
Článek 3
1. Každý členský stát přijme s přihlédnutím k článku 4 veškerá nezbytná opatření, aby zajistil, že občanskoprávní odpovědnost z provozu vozidel, která mají obvyklé stanoviště na jeho území, byla kryta pojištěním.
Rozsah pojištěné odpovědnosti a podmínky pojistného krytí se určí na základě těchto opatření.
2. Každý členský stát je povinen přijmout veškerá nezbytná opatření, aby pojistná smlouva kryla také - podle právních předpisů platných v ostatních členských státech jakoukoli věcnou škodu nebo škodu na zdraví způsobenou na území těchto států,
- jakoukoli věcnou škodu nebo škodu na zdraví, kterou utrpí příslušníci členských států během přímé cesty mezi dvěma územími, na něž se vztahuje Smlouva o založení Evropského hospodářského společenství, neexistuje-li národní kancelář pojistitelů odpovědná za území, kterým projíždějí; v tom případě je věcná škoda nebo škoda na zdraví kryta podle zákonů o povinném pojištění platných v členském státě, na jehož území má vozidlo obvyklé stanoviště.
Článek 4
Členský stát se může odchýlit od článku 3, pokud jde o
a) určité fyzické nebo právnické osoby, veřejnoprávní nebo soukromoprávní; příslušný stát sestaví seznam takových osob a oznámí jej ostatním členským státům a Komisi.
Členský stát, který takto postupuje, přijme potřebná opatření, aby zabezpečil, že bude vyplacena náhrada za jakoukoli věcnou škodu nebo škodu na zdraví způsobenou na území jiných členských států vozidly, která takovým osobám patří. Zejména určí v zemi, kde vznikne věcná škoda nebo škoda na zdraví, orgán nebo subjekt odpovědný za odškodnění poškozených v souladu s právními předpisy uvedeného státu v případech, kdy postup stanovený v čl.
2 první odrážce nelze použít. Přijatá opatření oznámí ostatním členským státům a Komisi,
b) určité typy vozidel nebo určitá vozidla, která mají zvláštní poznávací značku; příslušný stát sestaví seznam takových typů nebo takových vozidel a oznámí jej ostatním členským státům a Komisi.
V tom případě si ostatní členské státy zachovají právo při vstupu takového vozidla na jejich území požadovat, aby držitel takového vozidla měl platnou zelenou kartu nebo aby na hranicích uzavřel pojistnou smlouvu hraničního pojištění splňující požadavky dotyčného členského státu.
Článek 5
Každý členský stát zabezpečí, aby způsobí-li na jeho území nehodu vozidlo, které má obvyklé stanoviště na území jiného členského státu, národní kancelář pojistitelů, aniž by tím byl dotčen závazek, o němž se hovoří v čl. 2 odst. 2 první odrážce, získala informace
- o území, na němž má toto vozidlo obvyklé stanoviště, a o jeho poznávací značce, pokud existuje, - pokud je to možné, o údajích o pojištění vozidla obvykle uváděných v zelené kartě, které má k dispozici držitel vozidla, v rozsahu požadovaném členským státem, na jehož území má vozidlo obvyklé stanoviště.
Každý členský stát také zajistí, aby tato kancelář sdělila tyto informace národní kanceláři pojistitelů státu, na jehož území má vozidlo obvyklé stanoviště.
Článek 6
Každý členský stát přijme veškerá vhodná opatření k zabezpečení toho, aby vozidla, která mají obvyklé stanoviště na území třetí země nebo na mimoevropském území členského státu a vstupují na území, na něž se vztahuje Smlouva o založení Evropského hospodářského společenství, se nebudou na jeho území používat, ledaže jsou všechny případné věcné škody nebo škody na zdraví způsobené těmito vozidly kryty v souladu s požadavky jednotlivých vnitrostátních právních předpisů různých členských států o povinném pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel na celém území, na něž se vztahuje Smlouva o založení Evropského hospodářského společenství.
Článek 7
1. Každé vozidlo, které má obvyklé stanoviště na území třetí země nebo na mimoevropském území členského státu, musí být před vstupem na území, na němž platí Smlouva o založení Evropského hospodářského společenství, opatřeno buď platnou zelenou kartou, nebo potvrzením o hraničním pojištění, které prokazují, že vozidlo je pojištěno v souladu s článkem 6.
2. S vozidly, která mají obvyklé stanoviště ve třetí zemi, se však zachází jako s vozidly, která mají obvyklé stanoviště ve Společenství, jestliže národní kanceláře všech členských států, každá zvlášť a každá podle vlastních vnitrostátních právních předpisů o povinném pojištění zaručí, že vypořádá nároky související s nehodami, ke kterým dojde na jejich území a jsou způsobeny těmito vozidly.
3. Komise poté, co v úzké spolupráci s členskými státy zjistí, že závazky zmíněné v předchozím odstavci byly přijaty, stanoví od kterého data a pro které typy vozidel členské státy nebudou vyžadovat předložení dokladů uvedených v odstavci 1.
Článek 8
Členské státy uvedou nejpozději do 31. prosince 1973 v účinnost opatření nezbytná pro dosažení souladu s touto směrnicí a uvědomí o nich neprodleně Komisi.
Článek 9
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 14. dubna 1972 o stanovení charakteristických znaků a minimálních požadavků pro zkoušení odrůd révy vinné
(72/169/EHS) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady ze dne 9. dubna 1968 o uvádění révového vegetativního množitelského materiálu na trh1, ve znění směrnice ze dne 22. března 19712, a zejména na čl. 5d odst. 2 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že podle uvedené směrnice jsou členské státy vytvořit katalog odrůd révy, které jsou na jejich území úředně povoleny za účelem uznávání a kontroly standardního množitelského materiálu;
vzhledem k tomu, že odrůdy jsou povolovány na základě požadavků Společenství, jejichž splnění je stanoveno na základě úředních zkoušek, zejména pěstitelských zkoušek;
vzhledem k tomu, že se tyto zkoušky musí vztahovat na dostatečné množství charakteristických znaků umožňujících odrůdy popsat;
vzhledem k tomu, že je žádoucí stanovit na úrovni Společenství charakteristické znaky, na něž by se minimálně měly zkoušky vztahovat;
vzhledem k tomu, že mimo to musí být stanoveny minimální požadavky pro postupování při těchto zkouškách;
vzhledem k tomu, že charakteristické znaky a minimální požadavky se stanovují s přihlédnutím k vědeckým a technickým poznatkům;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro zemědělské, zahradnické a lesnické osivo a sadbu,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Členské státy vyžadují, aby se úřední zkoušky při povolování odrůdy révy vinné vztahovaly alespoň na charakteristické znaky uvedené v příloze I.
Dbají o to, aby při provádění zkoušek byly splněny minimální požadavky uvedené v příloze II.
Článek 2
Členské státy uvedou nejpozději do 1. července 1972 v účinnost právní nebo správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 3
Tato směrnice je určena všem členským státům.
ze dne 18. května 1972, kterou se oblast působnosti směrnice ze dne 25. února 1964 o koordinaci zvláštních opatření týkajících se pohybu a pobytu cizích státních příslušníků, která byla přijata z důvodů veřejného pořádku, veřejné bezpečnosti a veřejného zdraví, rozšiřuje na pracovníky využívající práva zůstat na území členského státu poté, co zde byli zaměstnáni
(72/194/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 49 a čl. 56 odst. 2 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu,
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru,
vzhledem k tomu, že směrnice Rady ze dne 25. února 1964 [1] stanovila koordinaci zvláštních opatření týkajících se pohybu a pobytu cizích státních příslušníků, která byla přijata z důvodů veřejného pořádku, veřejné bezpečnosti veřejného zdraví, a že nařízení Komise (EHS) č. 1251/70 ze dne 29. června 1970 o právu pracovníků zůstat na území členského státu poté, co zde byli zaměstnáni [2], stanovilo podmínky pro výkon tohoto práva;
vzhledem k tomu, že směrnice ze dne 25. února 1964 by se nadále měla vztahovat i na osoby, na které se vztahuje zmíněné nařízení,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice Rady ze dne 25. února 1964 o koordinaci zvláštních opatření týkajících se pohybu a pobytu cizích státních příslušníků, která byla přijata z důvodů veřejného pořádku, veřejné bezpečnosti veřejného zdraví, se vztahuje na státní příslušníky členských států a jejich rodinné příslušníky, kteří požívají právo zůstat na území členského státu na základě nařízení (EHS) č. 1251/70.
Článek 2
Členské státy uvedou v účinnost opatření nezbytná pro dosažení souladu s touto směrnicí do šesti měsíců od oznámení směrnice a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 27. dubna 1972, kterou se stanoví analytické metody Společenství pro úřední kontrolu krmiv
(72/199/EHS) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady ze dne 20. července 1970 o zavedení metod odběru vzorků a analytických metod Společenství pro úřední kontrolu krmiv [1], a zejména na článek 2 uvedené směrnice;
vzhledem k tomu, že uvedená směrnice stanoví, že úřední kontroly krmiv, jejichž cílem je ověřit dodržování požadavků stanovených právními a správními předpisy a týkajících se jakosti a složení krmiv, se provádějí podle metod odběru vzorků a analytických metod Společenství;
vzhledem k tomu, že směrnice Komise č. 71/250/EHS ze dne 15. června 1971 [2] a 71/393/EHS ze dne 18. listopadu 1971 [3] již stanovily řadu analytických metod Společenství; že s ohledem na stav doposud provedených prací je však nutné stanovit třetí sérii analytických metod;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro krmiva,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Členské státy stanoví, že analýzy pro úřední kontroly krmiv, pokud jde o obsahy škrobu, hrubých proteinů, hrubých proteinů rozpustných působením pepsinu a kyseliny chlorovodíkové, volného a celkového gossypolu, jakož i o aktivitu pepsinu, se provádějí podle metod popsaných v příloze I této směrnice.
Obecná ustanovení uvedená v části 1 (úvod) přílohy první směrnice Komise č. 71/250/EHS ze dne 15. června 1971, kterou se stanoví analytické metody Společenství pro úřední kontrolu krmiv, se použijí pro metody popsané v příloze I této směrnice.
Článek 2
Členské státy stanoví, že analýzy pro úřední kontroly krmiv, pokud jde o stanovení a identifikaci tetracyklinových antibiotik, jakož i o obsahy chlortetracyklinu, oxytetracyklinu, tetracyklinu, oleandomycinu, tylosinu a virginiamycinu v krmivech, se provádějí podle metod popsaných v příloze II této směrnice.
Obecná ustanovení uvedená v části 1 (úvod) přílohy první směrnice Komise č. 71/250/EHS ze dne 15. června 1971, s výjimkou části týkající se přípravy vzorku k analýze, se použijí pro metody popsané v příloze II této směrnice.
Článek 3
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. července 1973.
Neprodleně o nich informují Komisi.
Článek 4
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 6. června 1972 o koordinovaném ročním statistickém zjišťování o činnosti v průmyslu (72/221/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 213 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že k plnění svých úkolů stanovených Smlouvou musí mít Komise k dispozici aktuální statistiky o struktuře, významu a rozvoji průmyslu a řemesel v členských státech, které jsou porovnatelné mezi členskými státy;
vzhledem k tomu, že v době přípravy sčítání údajů v průmyslu v roce 1963 Komise shledala, že je třeba obrátit pozornost vlád členských států na to, že rozvoj průmyslových odvětví v rámci společného trhu vyžaduje, aby průmyslová statistika poskytovala určité minimální informace; že údaje, které jsou k dispozici v různých členských státech, jsou nedostačující nebo nedostatečně srovnatelné k tomu, aby sloužily jako spolehlivý základ pro práci Komise;
vzhledem k tomu, že Evropské hospodářské společenství mezitím učinilo podstatný pokrok ve směru k integraci; že nové hospodářské postupy a obecné zásady vyzývají k iniciativě a k rozhodnutím založeným na spolehlivé statistice, zatímco statistiky, které jsou k dispozici v průmyslu a v řemeslech, ještě nedosahují úrovně odpovídající této hospodářské situaci;
vzhledem k tomu, že tyto nedostatky neumožňují získávat z průmyslových statistik, které jsou nyní k dispozici v různých členských státech, informace, které by mohly sloužit jako spolehlivý základ pro práci Komise, zejména z hlediska střednědobé hospodářské politiky, průmyslové politiky a z hlediska politiky hospodářské soutěže;
vzhledem k tomu, že od členských států musí být získávány srovnatelné informace o průmyslové činnosti, a že je z tohoto důvodu a za účelem shromažďování jednotných statistických informací nutné provádět statistická zjišťování, která jsou koordinovaná z hlediska obsahu, rozsahu, koncepce, definic, metod a členění podle průmyslových činností a podle velikosti statistických jednotek, čímž by bylo možné analyzovat situaci a hospodářský vývoj různých průmyslových odvětví a možnosti nebo překážky růstu; že tyto statistiky také poskytnou údaje nezbytné pro výpočet příspěvku průmyslu a řemesel národnímu produktu, jakož i pro další práci v oblasti statistické a ekonomické syntézy,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
V technické spolupráci s Komisí přijmou členské státy veškerá užitečná opatření pro sběr ročních statistických údajů za účelem na sestavování srovnatelných statistik o struktuře a výrobní činnosti průmyslu v členských státech.
První sběr údajů bude proveden nejpozději v roce 1974 a bude se vztahovat k předchozímu roku.
Článek 2
Statistické zjišťování se bude týkat všech průmyslových podniků, jakož i případných řemeslných podniků, které zaměstnávají dvacet nebo více osob a jejichž hlavní činnost je uvedena v některé ze skupin klasifikace ekonomických činností v Evropských společenstvích (NACE) pro průmysl včetně energetiky, vodního hospodářství a stavebního průmyslu (NACE 1 až 5).
Statistické zjišťování se nejméně jednou za pět let rozšíří tak, aby zahrnovalo podniky zaměstnávající méně než dvacet osob.
Komise po dohodě s členskými státy určí roky, ve kterých bude zjišťování takto rozšířeno.
Statistické zjišťování může být u podniků zaměstnávajících méně než dvacet osob prováděno prostřednictvím výběrového šetření.
Článek 3
Statistickými jednotkami jsou podnik, činnostní jednotka a v souvislosti s regionální statistikou také místní činnostní jednotka.
Statistické jednotky jsou definovány v části I NACE.
Článek 4
Zjišťování se týká proměnných veličin uvedených v příloze k této směrnici.
Během první fáze, která začne nejpozději v roce 1974, nemusí zjišťování zahrnovat údaje týkající se proměnných veličin uvedených v závorkách.
U zjišťování za rok 1977 pokrývajícího rok 1976 a u následujících zjišťování budou členské státy shromažďovat údaje týkající se všech proměnných veličin uvedených v příloze.
Údaje sbírané u podniků zaměstnávajících od dvaceti do devadesáti devíti osob zahrnou pouze proměnné veličiny týkající se počtu zaměstnaných osob, obratu, vyplacených hrubých mezd a platů a nákupu surovin, polotovarů a průmyslových služeb.
Pro periodické zjišťování v podnicích zaměstnávajících méně než dvacet osob navrhne Komise do konce roku 1975 údaje, které mají být sbírány.
Počínaje prvním zjišťováním a později budou údaje o místních činnostních jednotkách sbírány u následujících proměnných veličin: - celkový počet zaměstnaných osob bez domáckých pracovníků,
- vyplacené hrubé mzdy a platy včetně částky vyplacené domáckým pracovníkům pobírajícím řádnou mzdu,
- celkové investice do dlouhodobého hmotného majetku.
Poslední uvedená informace doplní údaje sbírané podle podniků každoročně ve vztahu k investicím v souladu se směrnicí Rady 64/475/EHS ze dne 30. července 1964 [1].
Článek 5
S výjimkou informací podléhajících ochraně utajovaných statistických informací podle vnitrostátních právních předpisů budou každoročně předávány Komisi výsledky statistických zjišťování provedených v souladu s obecným rozvrhem tabulek a rozdělených podle průmyslových činností odpovídajících třímístným kódům položek NACE.
Se souhlasem členských států stanoví Komise výjimky z obecného pravidla rozdělení podle průmyslových činností, podrobnosti týkající se předkládání výsledků včetně členění podle velikosti statistické jednotky a formu, ve které by měly být výsledky předávány.
Členské státy, ve kterých je sběr a zpracování dat založeno na jiné klasifikaci činností, než je NACE, přijmou veškerá nezbytná opatření pro zajištění dokonalého přenosu výsledků vyjádřených v jejich klasifikaci do klasifikace Společenství.
Článek 6
Členské státy přijmou veškerá nezbytná opatření, aby byl na minimum omezen čas provádění statistických zjišťování a zpracovávání jejich výsledků a aby výsledky byly Komisi k dispozici co nejdříve.
Článek 7
Náklady na provádění těchto statistických zjišťování ve členských státech jsou kryty z vnitrostátních rozpočtů.
Článek 8
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 12. června 1972 o harmonizaci právních a správních předpisů týkajících se pravidel pro daně z obratu a spotřební daně uplatňované v rámci mezinárodního cestovního ruchu
(72/230/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 99 této smlouvy,
s ohledem na směrnici Rady ze dne 28. května 1969 o harmonizaci právních a správních předpisů týkajících se osvobození od daní z obratu a spotřebních daní při dovozu v rámci mezinárodního cestovního ruchu [1],
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu,
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru,
vzhledem k tomu, že usnesení Rady a zástupců vlád členských států ze dne 22. března 1971 o postupném vytvoření hospodářské a měnové unie ve Společenství [2] stanoví mimo jiné postupné rozšiřování osvobození od daní pro jednotlivce při překračování hranic uvnitř Společenství;
vzhledem k tomu, že je vhodné usnadnit cestování mezi členskými státy zvýšením osvobození od daní z obratu a spotřebních daní podle směrnice Rady ze dne 28. května 1969; že by za tímto účelem a za účelem omezení kontrol měla být od napříště zjednodušena prohlášení, která cestující podávají při překračování hranic uvnitř Společenství, pokud hodnota nebo množství zboží, které převážejí, nepřevyšují povolená osvobození od daní;
vzhledem k tomu, že osoby sídlící blízko vnitřních hranic Společenství a posádky dopravních prostředků používaných v mezinárodním cestovním ruchu by měly mít napříště nárok na určitá osvobození od daní;
vzhledem k tomu, že s ohledem na technické problémy, které vznikly při používání článku 6 zmíněné směrnice, je třeba vyřešit určité otázky vztahující se k prominutí daní na maloobchodním stupni;
vzhledem k tomu, že s ohledem na postupné vytváření hospodářského trhu s vlastnostmi obdobnými vnitřnímu trhu, jenž obsáhne celé Společenství, budou členské státy v obchodu uvnitř Společenství povinny zrušit systémy, které nyní platí pro promíjení daní při vývozu a vyměřování daní při dovozu a proto i promíjení daně z obratu a spotřebních daní na maloobchodním stupni;
vzhledem k tomu, že však úplného zrušení těchto prominutí daně lze dosáhnout pouze postupně; že by jako první krok měla být stanovena některá společná pravidla týkající se obecných případů prominutí daně na maloobchodním stupni, která se vztahují na osoby s bydlištěm ve Společenství,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Článek 2 směrnice Rady ze dne 28. května 1969 se mění takto:
a) v odstavci 1 se částka: "75 zúčtovacích jednotek"
nahrazuje částkou: "125 zúčtovacích jednotek";
b) v odstavci 2 se částka: "20 zúčtovacích jednotek"
nahrazuje částkou: "30 zúčtovacích jednotek";
c) v odstavci 3 se částka: "75 zúčtovacích jednotek"
nahrazuje částkou: "125 zúčtovacích jednotek".
Článek 2
V článku 4 směrnice Rady ze dne 28. května 1969 se odstavec 1 nahrazuje tímto:
"1. Aniž jsou dotčeny vnitrostátní předpisy vztahující se v tomto ohledu na cestující s bydlištěm mimo Evropu, stanoví každý členský stát následující množstevní omezení pro osvobození níže uvedeného zboží od daní z obratu a spotřebních daní při dovozu: _BAR_ I Cestovní ruch mezi třetími zeměmi a Společenstvím _BAR_ II Cestovní ruch mezi členskými státy _BAR_ a)tabákové výrobky cigarety _BAR_ 200 kusů _BAR_ 300 kusů _BAR_ nebo _BAR_ _BAR_ _BAR_ doutníčky (doutníky o hmotnosti nejvýše 3 g na kus) _BAR_ 100 kusů _BAR_ 150 kusů _BAR_ nebo _BAR_ _BAR_ _BAR_ doutníky _BAR_ 50 kusů _BAR_ 75 kusů _BAR_ nebo _BAR_ _BAR_ _BAR_ tabák ke kouření _BAR_ 250 gramů _BAR_ 400 gramů _BAR_ b)alkoholické nápoje —destiláty a lihoviny se skutečným obsahem alkoholu vyšším než 22o _BAR_ 1 standardní láhev (o obsahu 0,70 až 1 litr) _BAR_ celkem 1,5 litru _BAR_ nebo _BAR_ _BAR_ _BAR_ destiláty a lihoviny, aperitivy vyrobené z vína nebo alkoholu se skutečným obsahem alkoholu nepřesahujícím 22o; šumivá vína, likérová vína _BAR_ celkem 2 litry _BAR_ celkem 3 litry _BAR_ a _BAR_ _BAR_ _BAR_ —tichá vína _BAR_ celkem 2 litry _BAR_ celkem 3 litry _BAR_ c)parfémy _BAR_ 50 gramů _BAR_ 75 gramů _BAR_ a _BAR_ _BAR_ _BAR_ toaletní vody _BAR_ ¼ litru _BAR_ 3/8 litru _BAR_ d)káva _BAR_ 500 gramů _BAR_ 750 gramů _BAR_ nebo _BAR_ _BAR_ _BAR_ kávové extrakty a esence _BAR_ 200 gramů _BAR_ 300 gramů _BAR_ e)čaj _BAR_ 100 gramů _BAR_ 150 gramů _BAR_ nebo _BAR_ _BAR_ _BAR_ čajové extrakty a esence _BAR_ 40 gramů _BAR_ 60 gramů" _BAR_
Článek 3
V článku 5 směrnice Rady ze dne 28. května 1969 se odstavec 1 nahrazuje následujícími odstavci a dosavadní odstavce 2 a 3 se označují jako odstavce 6 a 7:
"1. Členské státy mohou snížit hodnotu a/nebo množství zboží osvobozeného od daní až na jednu desetinu hodnot a/nebo množství stanovených v článku 2 a čl. 4 odst. 1 sloupci II, pokud toto zboží dovážejí z jiného členského státu osoby s bydlištěm v příhraničním území členského státu dovozu nebo sousedícího členského státu, příhraniční pracovníci nebo posádky dopravních prostředků používaných v mezinárodním cestovním ruchu.
Osvobození od daní u následujícího zboží však může být sníženo na tato množství: a) tabákové výrobky
cigarety _BAR_ 40 kusů _BAR_
nebo _BAR_ _BAR_
doutníčky (doutníky o hmotnosti nejvýše 3 g na kus) _BAR_ 20 kusů _BAR_
nebo _BAR_ _BAR_
doutníky _BAR_ 10 kusů _BAR_
nebo _BAR_ _BAR_
tabák ke kouření _BAR_ 50 gramů _BAR_
b) alkoholické nápoje —destiláty a lihoviny se skutečným obsahem alkoholu vyšším než 22o _BAR_ 0,25 litru _BAR_
nebo _BAR_ _BAR_
—destiláty a lihoviny, aperitivy vyrobené z vína nebo alkoholu se skutečným obsahem alkoholu nepřesahujícím 22o; šumivá vína, likérová vína _BAR_ 0,5 litru _BAR_
a _BAR_ _BAR_
—tichá vína _BAR_ 0,5 litru _BAR_
2. Členské státy mohou snížit hodnotu a/nebo množství zboží osvobozeného od daní, pokud je ze třetí země dovážejí osoby s bydlištěm v příhraničním území, příhraniční pracovníci nebo posádky dopravních prostředků používaných v mezinárodním cestovním ruchu mezi třetími zeměmi a Společenstvím.
3. Členské státy mohou snížit hodnotu a/nebo množství zboží osvobozeného od daní, pokud je dovážejí z jiného členského státu členové ozbrojených složek členského státu, včetně civilních zaměstnanců, a jejich manželky a jimi vyživované děti, umístěných v jiném členském státě.
4. Omezení uvedená v odstavcích 1 a 2 se nepoužijí, pokud osoby jmenované ve zmíněných odstavcích prokáží, že cestují za příhraniční území nebo že se nevracejí z příhraničního území sousedícího členského státu nebo třetí země.
Tato omezení se nicméně použijí na příhraniční pracovníky a na posádky dopravních prostředků používaných v mezinárodním cestovním ruchu, pokud dovážejí zboží při cestování během výkonu svého povolání.
Pro účely odstavců 1, 2 a 4 se - "příhraničním územím" rozumí oblast, jehož hranice prochází ve vzdálenosti nejvýše 15 kilometrů od státní hranice vzdušnou čarou.
Každý členský stát musí nicméně zahrnout do svého příhraničního území obce, jejichž území se částečně nalézá v příhraničním území,
- "příhraničním pracovníkem" rozumí každá osoba, jejíž obvyklá činnost vyžaduje, aby v pracovních dnech přecházela na druhou stranu hranice."
Článek 4
Článek 6 směrnice Rady ze dne 28. května 1969 se mění takto: a) dosavadní znění se označuje jako odstavec 1,
b) doplňují se nové odstavce, které znějí:
"2. Aniž je dotčena úprava prodeje v prodejnách v celním prostoru letišť a na palubách letadel, mohou členské státy, pokud se jedná o prodej na maloobchodním stupni, povolit v případech a za podmínek stanovených v odstavcích 3 a 4 prominutí daní z obratu u zboží vyváženého v osobních zavazadlech cestujících, kteří opouštějí území členského státu.
Prominutí spotřebních daní povolit nelze.
3. Pokud se jedná o cestující s trvalým nebo obvyklým bydlištěm mimo Společenství, může každý členský stát stanovit množstevní omezení a podmínky pro žádost o prominutí daně.
Pokud jde o cestující s trvalým nebo obvyklým bydlištěm nebo hlavním místem výkonu povolání v členském státě, lze daň prominout pouze u položek, jejichž jednotková cena včetně daní překračuje částku stanovenou v čl. 2 odst. 1.
Členské státy mohou tuto částku zvýšit.
Mohou také nepřiznat nárok na prominutí daně svým rezidentům.
4. Prominutí daně je podmíněno a) v případech uvedených v odst. 3 prvním pododstavci předložením jednoho vyhotovení faktury nebo jiného dokladu, který ji nahrazuje, potvrzeného celním orgánem členského státu vývozu k osvědčení vývozu zboží;
b) v případech uvedených v odst. 3 druhém pododstavci předložením jednoho vyhotovení faktury nebo jiného dokladu, který ji nahrazuje, potvrzeného celním orgánem členského státu konečného dovozu nebo jiným orgánem tohoto státu příslušným ve věcech daní z obratu.
5. Pro účely tohoto článku se - "trvalým nebo obvyklým bydlištěm" rozumí místo uvedené jako takové v pase, průkazu totožnosti nebo neexistují-li, v jiných osobních dokladech, jejichž platnost členský stát vývozu uznává;
- "položkou" rozumí věc nebo soubor věcí, které obvykle tvoří celek."
Článek 5
Za článek 7 směrnice Rady ze dne 28. května 1969 se vkládá nový článek, který zní:
"Článek 7a
V rámci cestovního ruchu uvnitř Společenství přijmou členské státy nezbytné předpisy, aby umožnily cestujícím mlčky nebo jednoduchým ústním prohlášením potvrdit, že dodržují množstevní omezení a podmínky pro povolené osvobození od daní."
Článek 6
1. Členské státy přijmou opatření nezbytná pro dosažení souladu: - s články 1, 2, 3 a 5 této směrnice nejpozději do 1. července 1972,
- s článkem 4 této směrnice nejpozději do 1. ledna 1973.
2.
Členské státy sdělí Komisi opatření, která přijmou k provedení této směrnice.
Komise předá tyto informace ostatním členským státům.
Článek 7
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 20. června 1972
o sbližování právních předpisů členských států týkajících se potlačení vysokofrekvenčního rušení způsobovaného zážehovými motory namontovanými do motorových vozidel
(72/245/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
S OHLEDEM NA SMLOUVU O ZALOŽENÍ EVROPSKÉHO SPOLEČENSTVÍ, A ZEJMÉNA NA ČLÁNEK 100 TÉTO SMLOUVY,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu,
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru,
vzhledem k tomu, že technické požadavky, které musí motorová vozidla se zážehovými motory podle vnitrostátních právních předpisů splňovat, se vztahují mimo jiné na potlačení vysokofrekvenčního rušení způsobovaného těmito vozidly;
vzhledem k tomu, že se tyto požadavky v jednotlivých členských státech liší; že je proto nutné, aby všechny členské státy zavedly stejné požadavky vedle nebo namísto svých stávajících právních předpisů, zejména aby bylo možné použít u všech typů vozidel postup EHS schvalování typu, který je předmětem směrnice Rady 70/156/EHS ze dne 6. února 1970 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu motorových vozidel a jejich přípojných vozidel [1];
vzhledem k tomu, že je žádoucí vzít v úvahu technické požadavky přijaté Evropskou hospodářskou komisí Organizace spojených národů v jejím předpisu č.
10 (Jednotná ustanovení pro schvalování typu vozidel z hlediska potlačení vysokofrekvenčního rušení), který je přílohou Dohody ze dne 20. března 1958 o přijetí jednotných podmínek pro schvalování typu a vzájemné uznávání schválení typu výstroje a dílů motorových vozidel [2],
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Pro účely této směrnice se "vozidlem" rozumí každé motorové vozidlo opatřené vysokonapěťovým zapalovacím systémem a určené k provozu na pozemních komunikacích, s karoserií nebo bez karoserie, které má nejméně čtyři kola a maximální konstrukční rychlost vyšší než 25 km/h, s výjimkou kolejových vozidel, zemědělských traktorů a strojů a strojů pro veřejné práce.
Článek 2
Členské státy nesmějí odmítnout udělit EHS schválení typu nebo vnitrostátní schválení typu pro určitý typ vozidla z důvodů týkajících se potlačení vysokofrekvenčního rušení elektrickým zapalovacím systémem jeho hnacího motoru nebo motorů, je-li takové vozidlo vybaveno zařízením potlačujícím rušení a splňujícím požadavky stanovené v přílohách.
Článek 3
Členský stát, který udělí schválení typu, přijme nezbytná opatření, aby byl informován o každé úpravě konstrukční části nebo vlastností uvedených v bodě 2.2 přílohy I. Příslušné orgány dotyčného členského státu posoudí, zda je nutné provést na změněném typu nové zkoušky a vystavit nový protokol.
Změna se nepovolí, jestliže se při těchto zkouškách prokáže nesplnění požadavků této směrnice.
Článek 4
Změny nezbytné pro přizpůsobení požadavků příloh technickému pokroku se přijímají postupem stanoveným v článku 13 směrnice Rady 70/156/EHS ze dne 6. února 1970 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování motorových vozidel a jejich přípojných vozidel.
Článek 5
1. Členské státy uvedou v účinnost předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 18 měsíců od jejího oznámení a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy zajistí, aby bylo Komisi sděleno znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 6
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 20. července 1972, kterou se mění směrnice ze dne 14. června 1966 o uvádění osiva řepy, osiva pícnin, osiva obilovin a sadby brambor na trh, směrnice ze dne 30. června 1969 o uvádění osiva olejnin a přadných rostlin na trh a směrnice ze dne 29. září 1970 o uvádění osiva zeleniny na trh a o Společném katalogu odrůd druhů zemědělských rostlin
(72/274/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 43 a 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu,
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru,
vzhledem k tomu, že je vhodné z důvodů uvedených níže změnit některá ustanovení směrnic Rady ze dne 14. června 1966, naposledy pozměněných směrnicí ze dne 30. března 1971 [1], o uvádění osiva řepy na trh [2], o uvádění osiva pícnin na trh [3], o uvádění osiva obilovin na trh [4] a o uvádění sadby brambor na trh [5], směrnice Rady ze dne 30. června 1969 o uvádění osiva olejnin a přadných rostlin na trh [6], ve znění směrnice ze dne 30. března 1971, směrnice Rady ze dne 29. září 1970 o uvádění osiva zeleniny na trh [7], ve znění směrnice ze dne 30. března 1971, a směrnice Rady ze dne 29. září 1970 o Společném katalogu odrůd druhů zemědělských rostlin [8];
vzhledem k tomu, že některé z výše uvedených směrnic stanoví, že od 1. července 1972 již nemohou členské státy na své úrovni rozhodovat o rovnocennosti osiva a sadby sklizených ve třetích zemích; že však nebylo ve všech případech možné dokončit zkoušky potřebné k rozhodnutí Společenství o rovnocennosti, a proto by měla být uvedená lhůta prodloužena, aby nebyly narušeny stávající obchodní vztahy;
vzhledem k tomu, že směrnice o uvádění osiva a sadby na trh připouštějí pouze produkty pocházející z členských států, které vyhovují požadavkům těchto směrnic, nebo produkty pocházející ze třetích zemí uznané za rovnocenné produktům ze Společenství;
vzhledem k tomu, že musí být také možné uvádět na trh produkty původem ze zemí přistupujících ke Společenství, ve kterých však tyto směrnice nevstupují v platnost ihned při vstupu; že je proto nezbytné učinit příslušná opatření,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Datum 1. července 1972 v čl. 16 odst. 2 druhé větě směrnice ze dne 14. června 1966 o uvádění osiva řepy na trh, v čl. 16 odst. 2 druhé větě směrnice ze dne 14. června 1966 o uvádění osiva pícnin na trh, v čl. 16 odst. 2 druhé větě směrnice ze dne 14. června 1966 o uvádění osiva obilovin na trh a v čl. 15 odst. 2 druhé větě směrnice ze dne 14. června 1966 o uvádění sadby brambor na trh se nahrazuje datem 1. července 1973.
Článek 2
V článku 16 směrnice ze dne 14. června 1966 o uvádění osiva řepy na trh, článku 16 směrnice ze dne 14. června 1966 o uvádění osiva pícnin na trh, článku 16 směrnice ze dne 14. června 1966 o uvádění osiva obilovin na trh, článku 15 směrnice ze dne 14. června 1966 o uvádění sadby brambor na trh, článku 15 směrnice ze dne 30. června 1969 o uvádění osiva olejnin a přadných rostlin na trh, článku 32 směrnice ze dne 29. září 1970 o uvádění osiva zeleniny na trh a článku 21 směrnice ze dne 29. září 1970 o Společném katalogu odrůd druhů zemědělských rostlin se doplňuje nový odstavec, který zní:
"3. Odstavce 1 a 2 se vztahují rovněž na jakýkoli nový členský stát ode dne jeho přistoupení do dne, do kterého má uvést v platnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí."
Článek 3
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu a) s článkem 1 od 1. července 1972;
b) s článkem 2 nejpozději 1. ledna 1973.
Článek 4
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 20. července 1972, kterou se mění směrnice o zavedení metod odběru vzorků a analytických metod Společenství pro úřední kontrolu krmiv
(72/275/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 43 a 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Shromáždění,
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru,
vzhledem k tomu, že podle článku 4 směrnice Rady ze dne 20. července 1970 o zavedení metod odběru vzorků a analytických metod Společenství pro úřední kontrolu krmiv [1] je postup stanovený v článku 3 uvedené směrnice pro toto zavádění použitelný po dobu 18 měsíců ode dne, kdy byla věc poprvé předložena Stálému výboru pro krmiva buď na základě čl. 3 odst.
vzhledem k tomu, že výboru byly na jeho zasedání dne 15. a 16. prosince 1970 poprvé předloženy dva návrhy směrnic Komise; že daný postup by tudíž od 16. června 1972 již nebyl použitelný;
vzhledem k tomu, že tento postup se však v minulosti plně osvědčil a že by proto měl být zachován i po původně stanovené době,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Článek 4 směrnice Rady ze dne 20. července 1970 se s účinkem od 16. června 1972 zrušuje.
Článek 2
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 2. srpna 1972
o sbližování právních předpisů členských států týkajících se opatření proti emisím znečisťujících látek ze vznětových motorů vozidel
(72/306/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu,
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru,
vzhledem k tomu, že technické požadavky, které musí motorová vozidla podle určitých vnitrostátních právních předpisů splňovat, se mimo jiné vztahují na emise znečisťujících látek ze vznětových motorů vozidel;
vzhledem k tomu, že se tyto požadavky v jednotlivých členských státech liší; že je proto nutné, aby všechny členské státy zavedly stejné požadavky vedle nebo namísto svých stávajících právních předpisů, zejména aby bylo možné použít u všechtypů vozidel postup EHS schvalování typu, který je předmětem směrnice Rady ze dne 6. února 1970 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu motorových vozidel a jejich přípojných vozidel [1];
vzhledem k tomu, že je žádoucí vzít v úvahu technické požadavky přijaté Evropskou hospodářskou komisí Organizace spojených národů v jejím předpisu č.
24 (Jednotná ustanovení pro schvalování typu vozidel vybavených vznětovými motory z hlediska emisí znečisťujících látek z motoru), který je přílohou Dohody ze dne 20. března 1958 o přijetí jednotných podmínek pro schvalování typu a vzájemné uznávání schválení typu výstroje a dílů motorových vozidel [2],
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Pro účely této směrnice se „vozidlem“ rozumí každé vozidlo poháněné vznětovým motorem určené k provozu na pozemních komunikacích, s karoserií nebo bez karoserie, které má nejméně čtyři kola a maximální konstrukční rychlost vyšší než 25 km/h, s výjimkou kolejových vozidel, zemědělských traktorů a strojů a strojů pro veřejné práce.
Článek 2
Členské státy nesmějí odmítnout udělit EHS schválení typu nebo vnitrostátní schválení typu vozidla z důvodů emisí vznětového motoru, pokud emise splňují požadavky stanovené v přílohách I, II, III, IV a VI.
Článek 3
Členský stát, který udělí schválení typu, přijme nezbytná opatření, aby byl informován o každé úpravě konstrukční části nebo vlastností uvedených v bodě 2.2 přílohy I. Příslušné orgány dotyčného členského státu posoudí, zda je nutné provést na změněném typu vozidla nové zkoušky a vystavit nový protokol.
Změna se nepovolí, jestliže se při těchto zkouškách prokáže nesplnění požadavků této směrnice.
Článek 4
Změny nezbytné pro přizpůsobení požadavků příloh technickému pokroku se přijímají postupem stanoveným v článku 13 směrnice Rady ze dne 6. února 1970 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu motorových vozidel a jejich přípojných vozidel.
Článek 5
1. Členské státy uvedou v účinnost předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 18 měsíců od jejího oznámení a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Po oznámení této směrnice uvědomí členské státy v dostatečném časovém předstihu Komisi také o všech návrzích právních a správních předpisů, které hodlají přijmout v oblasti působnosti této směrnice, a to tak, aby se k nim Komise mohla vyjádřit.
Článek 6
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 6. prosince 1972, kterou se mění směrnice ze dne 14. června 1966 o uvádění osiva řepy, osiva pícnin, osiva obilovin a sadby brambor na trh, směrnice ze dne 30. června 1969 o uvádění osiva olejnin a přadných rostlin na trh a směrnice ze dne 29. srpna 1970 o uvádění osiva zeleniny na trh a o Společném katalogu odrůd zemědělských rostlin
(72/418/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 43 a 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu,
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru,
vzhledem k tomu, že z níže uvedených důvodů by měla být změněna některá ustanovení směrnic dále vyjmenovaných a naposledy pozměněných směrnicí ze dne 20. července 1972 [1]: směrnice Rady ze dne 14. června 1966 o uvádění osiva řepy [2], osiva pícnin [3], osiva obilovin [4] a sadbových brambor [5] na trh; směrnice Rady ze dne 30. června 1969 o uvádění osiva olejnatých a přadných rostlin na trh [6]; směrnice Rady ze dne 29. září 1970 o uvádění osiva zeleniny na trh [7] a o Společném katalogu odrůd zemědělských rostlin [8];
vzhledem k tomu, že je nezbytné stanovit, že za určitých okolností by uvádění na trh šlechtitelského materiálu generací předcházejících základnímu osivu a sadbě, který byl přijat k uvádění na trh v různých členských státech v souladu s uvedenými směrnicemi, již mezi členskými státy nemělo podléhat omezením;
vzhledem k tomu, že uplatňování postupu stanoveného v uvedených směrnicích k překonání přechodných obtíží v zásobování základním osivem a sadbou nebo certifikovaným osivem a sadbou ukázalo, že by tyto obtíže mohly být snadněji překonány připuštěním nejen osiva a sadby nižší jakosti, ale také osiva a sadby odrůd nezapsaných ve společném katalogu odrůd nebo ve vnitrostátních katalozích odrůd;
vzhledem k tomu, že uplatňování uvedených směrnic způsobilo v různých členských státech obtíže při dovozu osiva a sadby, neboť každý z nich vyžaduje od dovozce odlišné údaje, a že je proto třeba tyto údaje harmonizovat;
vzhledem k tomu, že je třeba změnit údaje, které musí být uvedeny na návěsce některých druhů osiv vyjmenovaných v uvedených směrnicích, zejména údaje o množství; že je třeba pro všechny druhy povolit použití nálepky namísto doložky uvnitř balení;
vzhledem k tomu, že osivo určené k produkci rostlin pro okrasné účely by mělo být vyloučeno z oblasti působnosti směrnice o uvádění osiva obilovin na trh, jako je tomu u ostatních obdobných směrnic;
vzhledem k tomu, že by měla být změněna některá ustanovení směrnice o uvádění sadby brambor na trh, která se týkají balení, třídění a zkoušek, jež je třeba rozšířit na některé škodlivé a nebezpečné organismy;
vzhledem k tomu, že se ukázalo nezbytným povolit na vnitrostátní úrovni během přechodného období, které skončí v roce 1975, standardní osivo zeleniny náležející k odrůdám, které nejsou úředně povoleny ani vnitrostátně, ani v rámci Společenství; že by kromě toho mělo být možné od roku 1977 podmínit povolení jakýchkoli odrůd výsledky úředních zkoušek;
vzhledem k tomu, že osivo některých druhů, na které se vztahuje směrnice o uvádění osiva zeleniny na trh, nemá pro některé členské státy žádný význam, ačkoliv jej v nepatrných množstvích produkují nebo alespoň uvádějí na trh; že by proto některé druhy měly být vyloučeny z oblasti působnosti uvedené směrnice a u jiných druhů by mělo být možné, aby byly členské státy osvobozeny od povinnosti uplatňovat na osivo těchto druhů uvedenou směrnici;
vzhledem k tomu, že je nezbytné pro všechny odrůdy povolené před 1. červencem 1972 v souladu s jinými zásadami, než které jsou obsaženy ve směrnici o Společném katalogu odrůd zemědělských rostlin, povolit dostatečně dlouhou lhůtu, která by umožnila vyprodat osivo a sadbu těchto odrůd,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice ze dne 14. června 1966 o uvádění osiva řepy na trh se mění takto: 1. V čl. 11 odst. 1 písm. b) se druhá věta nahrazuje tímto:
"Tato doložka není požadována, pokud jsou údaje na balení vytištěny nesmazatelnou barvou nebo pokud se použije nálepka v souladu s písmenem a)."
2. V článku 14 se doplňuje nový odstavec, který zní:
"3. Členské státy, které stanovily odchylky na základě čl. 3 odst. 3 písm. a), zajistí, aby uvádění na trh šlechtitelského osiva generací předcházejících základnímu osivu nepodléhalo omezením na základě jeho vlastností, opatření o zkouškách, označování a uzavírání, za podmínky, že a) je orgán příslušný k uznávání úředně zkontroloval v souladu předpisy pro uznávání základního osiva;
b) se nachází v balení v souladu s touto směrnicí a
c) balení jsou opatřena úřední návěskou uvádějící alespoň tyto údaje: - uznávající orgán a členský stát nebo jejich značky,
- číslo partie,
- druh,
- odrůda,
- slova "osivo předcházející základnímu osivu",
- počet předchozích generací osiva kategorie "certifikované osivo".
Návěska je bílá s šikmým fialovým pruhem."
3. V článku 17 se odstavec 1 nahrazuje tímto:
"1. K překonání přechodných obtíží ve všeobecném zásobování základním nebo certifikovaným osivem, které se vyskytnou alespoň v jednom členském státě a které nelze odstranit v rámci Společenství, budou jeden nebo více členských států zmocněny postupem podle článku 21, aby povolily na stanovené období uvádění na trh osiva kategorie vyhovující méně přísným požadavkům nebo osiva odrůd nezapsaných ve Společném katalogu odrůd zemědělských rostlin nebo vnitrostátních katalozích odrůd."
4. Dosavadní článek 19 se označuje jako článek 19 odstavec 1.
5. V článku 19 se doplňuje nový odstavec, který zní:
"2. Členské státy přijmou veškerá nezbytná opatření, aby při uvádění na trh množství přesahujících 2 kg osiva pocházejícího z jiného členského státu nebo ze třetí země byly uváděny tyto údaje: a) druh;
b) odrůda;
c) kategorie;
d) země produkce a orgán úřední kontroly;
e) země odeslání;
f) dovozce;
g) množství osiva.
Způsob, jakým mají být tyto údaje uvedeny, může být stanoven postupem podle článku 21."
6. V příloze III oddíle A se bod 8 nahrazuje tímto:
"8. Deklarovaná čistá nebo hrubá hmotnost nebo deklarovaný počet semen."
Článek 2
Směrnice ze dne 14. června 1966 o uvádění osiva pícnin na trh se mění takto: 1. V článku 2 se zrušuje odstavec 3.
2. V čl. 10 odst. 1 písm. b) se druhá věta nahrazuje tímto:
"Tato doložka není požadována, pokud jsou údaje na balení vytištěny nesmazatelnou barvou nebo pokud se použije nálepka v souladu s písmenem a)."
3. V článku 14 se doplňuje nový odstavec, který zní:
"3. Členské státy, které stanovily odchylky na základě čl. 3 odst. 5 písm. a), zajistí, aby uvádění na trh šlechtitelského osiva generací předcházejících základnímu osivu nepodléhalo omezením na základě jeho vlastností, opatření o zkouškách, označování a uzavírání, za podmínky, že a) je orgán příslušný k uznávání úředně zkontroloval v souladu předpisy pro uznávání základního osiva;
b) se nachází v balení v souladu s touto směrnicí a
c) balení jsou opatřena úřední návěskou uvádějící alespoň tyto údaje: - uznávající orgán a členský stát nebo jejich značky,
- číslo partie,
- druh,
- odrůda,
- slova "osivo předcházející základnímu osivu",
- počet předchozích generací osiva kategorie "certifikované osivo" první generace.
Návěska je bílá s šikmým fialovým pruhem."
4. V článku 17 se odstavec 1 nahrazuje tímto:
"1. K překonání přechodných obtíží ve všeobecném zásobování základním, certifikovaným nebo obchodním osivem, které se vyskytnou alespoň v jednom členském státě a které nelze odstranit v rámci Společenství, budou jeden nebo více členských států zmocněny postupem podle článku 21, aby povolily na stanovené období uvádění na trh osiva kategorie vyhovující méně přísným požadavkům nebo osiva odrůd nezapsaných ve Společném katalogu odrůd zemědělských rostlin nebo vnitrostátních katalozích odrůd."
5. Dosavadní článek 19 se označuje jako článek 19 odstavec 1.
6. V článku 19 se doplňuje nový odstavec, který zní:
"2. Členské státy přijmou veškerá nezbytná opatření, aby při uvádění na trh množství přesahujících 2 kg osiva pocházejícího z jiného členského státu nebo ze třetí země byly uváděny tyto údaje: a) druh;
b) odrůda;
c) kategorie;
d) země produkce a orgán úřední kontroly;
e) země odeslání;
f) dovozce;
g) množství osiva.
Způsob, jakým mají být tyto údaje uvedeny, může být stanoven postupem podle článku 21."
Článek 3
Směrnice ze dne 14. června 1966 o uvádění osiva obilovin na trh se mění takto: 1. V čl. 2 odst. 1 se úvodní věta v části A nahrazuje tímto:
"A."obilovinami" rostliny těchto druhů určené k zemědělské nebo zahradnické produkci, s výjimkou okrasných účelů:"
2. V čl. 10 odst. 1 písm. b) se druhá věta nahrazuje tímto:
"Tato doložka není požadována, pokud jsou údaje na balení vytištěny nesmazatelnou barvou nebo pokud se použije nálepka v souladu s písmenem a)."
3. V článku 14 se doplňuje nový odstavec, který zní:
"3. Členské státy, které stanovily odchylky na základě čl. 3 odst. 4 písm. a), zajistí, aby uvádění na trh šlechtitelského osiva generací předcházejících základnímu osivu nepodléhalo omezením na základě jeho vlastností, opatření o zkouškách, označování a uzavírání, za podmínky, že a) je orgán příslušný k uznávání úředně zkontroloval v souladu předpisy pro uznávání základního osiva;
b) se nachází v balení v souladu s touto směrnicí a
c) balení jsou opatřena úřední návěskou uvádějící alespoň tyto údaje: - uznávající orgán a členský stát nebo jejich značky,
- číslo partie,
- druh,
- odrůda,
- slova "osivo předcházející základnímu osivu",
- počet předchozích generací osiva kategorie "certifikované osivo" nebo "certifikované osivo první generace".
Návěska je bílá s šikmým fialovým pruhem."
4. V článku 17 se odstavec 1 nahrazuje tímto:
"1. K překonání přechodných obtíží ve všeobecném zásobování základním osivem nebo certifikovaným osivem všech kategorií, které se vyskytnou alespoň v jednom členském státě a které nelze odstranit v rámci Společenství, budou jeden nebo více členských států zmocněny postupem podle článku 21, aby povolily na stanovené období uvádění na trh osiva kategorie vyhovující méně přísným požadavkům nebo osiva odrůd nezapsaných ve Společném katalogu odrůd zemědělských rostlin nebo vnitrostátních katalozích odrůd."
5. Dosavadní článek 19 se označuje jako článek 19 odstavec 1.
6. V článku 19 se doplňuje nový odstavec, který zní:
"2. Členské státy přijmou veškerá nezbytná opatření, aby při uvádění na trh množství přesahujících 2 kg osiva pocházejícího z jiného členského státu nebo ze třetí země byly uváděny tyto údaje: a) druh;
b) odrůda;
c) kategorie;
d) země produkce a orgán úřední kontroly;
e) země odeslání;
f) dovozce;
g) množství osiva.
Způsob, jakým mají být tyto údaje uvedeny, může být stanoven postupem podle článku 21."
7. V příloze IV oddíle A písm. a) se bod 8 nahrazuje tímto: "8. Deklarovaná čistá nebo hrubá hmotnost nebo deklarovaný počet semen." 8. V příloze IV oddíle A písm. b) se bod 5 nahrazuje tímto:
"5. Deklarovaná čistá nebo hrubá hmotnost nebo deklarovaný počet semen."
Článek 4
Směrnice ze dne 14. června 1966 o uvádění sadby brambor na trh se mění takto: 1. V čl. 7 odst. 1 se třetí věta nahrazuje tímto:
"V případě hlíz, které jsou příliš velké, aby propadly čtvercovým sítem 35 x 35 mm, jsou horní a spodní rozměrové limity dělitelné pěti."
2. V článku 7 se doplňuje nový odstavec, který zní:
"4. Členské státy mohou a) používat odst. 1 druhou větu na jiné odrůdy, než které jsou zde uvedené;
b) zvýšit maximální povolený rozdíl mezi nejmenší a největší velikostí hlíz v partii."
3. V článku 8 se odstavec 1 nahrazuje tímto:
"1. Členské státy stanoví, že základní a certifikovaná sadba musí být uváděna na trh pouze v dostatečně homogenních partiích a v uzavřených baleních nebo nádobách, které musí být uzavřeny, opatřeny uzávěrem a označeny podle článků 9 a 10.
Balení musí být nová a nádoby musí být čisté."
4. V čl. 9 odst. 1 se za slova "certifikované sadby" vkládají slova "a nádoby s ní" a slovo "uzavřena" se nahrazuje slovem "uzavřeny".
5. V čl. 10 odst. 1 a v článku 11 se za slova "certifikované sadby" vkládají slova "a nádoby s ní" a slovo "opatřena" nahrazuje slovem "opatřeny".
6. V článku 12 se za slova "uvnitř balení" vkládají slova "anebo na nádobě".
7. V čl. 13 odst. 1 se slova "balení bylo úředně označeno a uzavřeno" nahrazují slovy "balení nebo nádoba s ní byla úředně označena a uzavřena".
8. V článku 13 se doplňuje nový odstavec, který zní:
"4. Členské státy, které stanovily odchylky na základě čl. 3 odst. 2 části B písm. a), zajistí, aby uvádění na trh šlechtitelské sadby generací předcházejících základní sadbě nepodléhalo omezením na základě jejích vlastností, opatření o zkouškách, označování a uzavírání, za podmínky, že a) ji orgán příslušný k uznávání úředně zkontroloval v souladu předpisy pro uznávání základní sadby;
b) se nachází v balení nebo nádobě v souladu s touto směrnicí a
c) balení nebo nádoby jsou opatřeny úřední návěskou uvádějící alespoň tyto údaje: - uznávající orgán a členský stát nebo jejich značky,
- identifikační číslo producenta nebo číslo partie,
- druh,
- odrůda,
- slova "sadba předcházející základní sadbě".
Návěska je bílá s šikmým fialovým pruhem."
9. V článku 16 se odstavec 1 nahrazuje tímto:
"1. K překonání přechodných obtíží ve všeobecném zásobování základní nebo certifikovanou sadbou, které se vyskytnou alespoň v jednom členském státě a které nelze odstranit v rámci Společenství, budou jeden nebo více členských států zmocněny postupem podle článku 19, aby povolily na stanovené období uvádění na trh sadby kategorie vyhovující méně přísným požadavkům nebo sadby odrůd nezapsaných ve Společném katalogu odrůd zemědělských rostlin nebo vnitrostátních katalozích odrůd."
10. Dosavadní článek 18 se označuje jako článek 18 odstavec 1.
11. V článku 18 se doplňuje nový odstavec, který zní:
"2. Členské státy přijmou veškerá nezbytná opatření, aby při uvádění na trh sadby brambor pocházející z jiného členského státu nebo ze třetí země byly uváděny tyto údaje: a) druh;
b) odrůda;
c) kategorie;
d) země produkce a kontrolní orgán;
e) země odeslání;
f) dovozce;
g) množství sadby.
Způsob, jakým mají být tyto údaje uvedeny, může být stanoven postupem podle článku 19."
12. V příloze I se doplňují nové body, které znějí:
"5. Množitelský porost není kontaminován Heterodera rostochiensis Woll.
Porost je prostý a) Synchytrium endobioticum (Schilb.)
Perc.,
b) Corynebacterium sepedonicum (Spieck. et Kotth.)
Skapt. et Burkh."
13.
V příloze II se před slovo "Tolerance" vkládá označení oddílu A.
14. V příloze II se doplňuje nový oddíl, který zní:
"B. Sadba brambor je prostá Heterodera rostochiensis, Synchytrium endobioticum, Corynebacterium sepedonicum a Pseudomonas solanacearum."
Článek 5
Směrnice ze dne 30. června 1969 o uvádění osiva olejnin a přadných rostlin na trh se mění takto: 1. V čl. 10 odst. 1 písm. b) se druhá věta nahrazuje tímto:
"Tato doložka není požadována, pokud jsou údaje na balení vytištěny nesmazatelnou barvou nebo pokud se použije nálepka v souladu s písmenem a)."
2. V článku 13 se doplňuje nový odstavec, který zní:
"3. Členské státy, které stanovily odchylky na základě čl. 3 odst. 5 písm. a), zajistí, aby uvádění na trh šlechtitelského osiva generací předcházejících základnímu osivu nepodléhalo omezením na základě jeho vlastností, opatření o zkouškách, označování a uzavírání, za podmínky, že a) je orgán příslušný k uznávání úředně zkontroloval v souladu předpisy pro uznávání základního osiva;
b) se nachází v balení v souladu s touto směrnicí a
c) balení jsou opatřena úřední návěskou uvádějící alespoň tyto údaje: - uznávající orgán a členský stát nebo jejich značky,
- číslo partie,
- druh,
- odrůda,
- slova "osivo předcházející základnímu osivu",
- počet předchozích generací osiva kategorie "certifikované osivo" nebo "certifikované osivo první generace".
Návěska je bílá s šikmým fialovým pruhem."
3. V článku 16 se odstavec 1 nahrazuje tímto:
"1. K překonání přechodných obtíží ve všeobecném zásobování základním osivem, certifikovaným osivem všech kategorií nebo obchodním osivem, které se vyskytnou alespoň v jednom členském státě a které nelze odstranit v rámci Společenství, budou jeden nebo více členských států zmocněny postupem podle článku 20, aby povolily na stanovené období uvádění na trh osiva kategorie vyhovující méně přísným požadavkům nebo osiva odrůd nezapsaných ve Společném katalogu odrůd zemědělských rostlin nebo vnitrostátních katalozích odrůd."
4. Dosavadní článek 18 se označuje jako článek 18 odstavec 1.
5. V článku 18 se doplňuje nový odstavec, který zní:
"2. Členské státy přijmou veškerá nezbytná opatření, aby při uvádění na trh množství přesahujících 2 kg osiva pocházejícího z jiného členského státu nebo ze třetí země byly uváděny tyto údaje: a) druh;
b) odrůda;
c) kategorie;
d) země produkce a orgán úřední kontroly;
e) země odeslání;
f) dovozce;
g) množství osiva.
Způsob, jakým mají být tyto údaje uvedeny, může být stanoven postupem podle článku 20."
Článek 6
Směrnice ze dne 29. září 1970 o uvádění osiva zeleniny na trh se mění takto: 1. V čl. 2 odst. 1 části A se zrušují odkazy na tyto druhy:
"Zea mays convar. microsperma (Koern.) kukuřice setá pukancová"
"Zea mays convar. saccharata (Koern.) kukuřice setá cukrová."
2. V čl. 2 odst. 1 části F písm. a) se zrušují slova "kukuřice pukancové a kukuřice cukrové".
3. V čl. 7 odst. 1 se doplňuje nový pododstavec, který zní:
"Od 1. července 1977 může být postupem podle článku 40 stanoveno, že od určitých dat smějí být odrůdy určitých druhů zeleniny povoleny pouze na základě výsledku úředních zkoušek."
4. Článek 9 se nahrazuje tímto:
"Článek 9
1. Členské státy mohou odrůdy, které byly úředně povoleny na jejich území před 1. červencem 1972, povolit bez povinnosti dalších zkoušek podle ustanovení této směrnice, pokud z dřívějších zkoušek vyplývá, že jde o odrůdy odlišné, stálé a dostatečně uniformní. Zkoušky znaků stanovených v čl. 7 odst. 2 je nutno ukončit nejpozději do 30. června 1975.
2. Členské státy učiní veškerá opatření nezbytná k tomu, aby úřední povolení odrůd uskutečněná před 1. červencem 1972 podle zásad jiných, než které stanoví tato směrnice, pozbyla platnosti nejpozději 30. června 1980, pokud do tohoto dne nebudou dotyčné odrůdy povoleny podle zásad této směrnice.
3. Odchylně od čl. 3 odst. 1 mohou členské státy povolit, aby na jejich území bylo do 30. června 1975 uváděno na trh standardní osivo odrůd, které nebyly úředně povoleny, pokud tam bylo osivo těchto odrůd uváděno na trh před 1. červencem 1972."
5. V čl. 11 odst. 2 se doplňuje nová věta, která zní:
"Na požádání sdělí také znaky, které umožňují odrůdu odlišit od jiných podobných odrůd."
6. V čl. 13 odst. 1 se doplňuje nová věta, která zní:
"Povolení odrůdy uskutečněné v členských státech do 1. července 1972 je platné nejdéle do 30. června 1982."
7. V článku 16 se odstavec 1 nahrazuje tímto:
"1. Členské státy zajistí, aby po uplynutí lhůty dvou měsíců po uveřejnění podle článku 17 nepodléhalo uvádění na trh osiva odrůd, které byly povoleny podle této směrnice nebo podle zásad odpovídajících zásadám této směrnice, žádným omezením na základě odrůdy."
8. V čl. 17 první větě se za slovo "osivo" vkládají slova "po uplynutí lhůty dvou měsíců".
9. V čl. 26 odst. 1 písm. b) se druhá věta nahrazuje tímto:
"Tato doložka není požadována, pokud jsou údaje na balení vytištěny nesmazatelnou barvou nebo pokud se použije nálepka v souladu s písmenem a)."
10. V článku 30 se doplňuje nový odstavec, který zní:
"3. Členské státy, které stanovily odchylky na základě čl. 20 odst. 4 písm. a), zajistí, aby uvádění na trh šlechtitelského osiva generací předcházejících základnímu osivu nepodléhalo omezením na základě jeho vlastností, opatření o zkouškách, označování a uzavírání, za podmínky, že a) je orgán příslušný k uznávání úředně zkontroloval v souladu předpisy pro uznávání základního osiva;
b) se nachází v balení v souladu s touto směrnicí a
c) balení jsou opatřena úřední návěskou uvádějící alespoň tyto údaje: - uznávající orgán a členský stát nebo jejich značky,
- číslo partie,
- druh,
- odrůda,
- slova "osivo předcházející základnímu osivu",
- počet předchozích generací osiva kategorie "certifikované osivo".
Návěska je bílá s šikmým fialovým pruhem."
11. V článku 33 se odstavec 1 nahrazuje tímto:
"1. K překonání přechodných obtíží ve všeobecném zásobování základním, certifikovaným nebo standardním osivem, které se vyskytnou alespoň v jednom členském státě a které nelze odstranit v rámci Společenství, budou jeden nebo více členských států zmocněny postupem podle článku 40, aby povolily na stanovené období uvádění na trh osiva kategorie vyhovující méně přísným požadavkům nebo osiva odrůd nezapsaných ve Společném katalogu odrůd zeleniny nebo vnitrostátních katalozích odrůd."
12. Dosavadní článek 35 se označuje jako článek 35 odstavec 1.
13. V článku 35 se doplňuje nový odstavec, který zní:
"2. Členské státy přijmou veškerá nezbytná opatření, aby při uvádění na trh množství přesahujících 2 kg osiva pocházejícího z jiného členského státu nebo ze třetí země byly uváděny tyto údaje: a) druh;
b) odrůda;
c) kategorie;
d) země produkce a orgán úřední kontroly;
e) země odeslání;
f) dovozce;
g) množství osiva.
Způsob, jakým mají být tyto údaje uvedeny, může být stanoven postupem podle článku 40."
14. V čl. 37 odst. 1 se doplňuje nová věta, která zní:
"Povinnost stanovená v písmenu c) se vztahuje pouze na producenty."
15. Článek 42 se nahrazuje tímto:
"Článek 42
Členský stát může být na vlastní žádost postupem podle článku 40 zcela nebo zčásti osvobozen od povinnosti uplatňovat tuto směrnici, pokud to není v rozporu s čl. 16 odst. 1 a čl. 30 odst. 1,
a) na tyto druhy:
kerblík,
chřest,
mangold,
kadeřávek,
květák,
brokolice, čekanka,
meloun vodní,
fenykl,
černý kořen;
b) na ostatní druhy, které se na jeho území obvykle nerozmnožují ani neuvádějí na trh."
16. V přílohách II a III se zrušují všechny odkazy na druhy Zea mays convar. microsperma a convar. saccharata.
17. V příloze IV oddíle A písm. a) se bod 9 nahrazuje tímto:
"9. Deklarovaná čistá nebo hrubá hmotnost nebo deklarovaný počet semen."
18. V příloze IV oddíle B písm. a) se bod 3 nahrazuje tímto:
"Měsíc a rok uzavření; pro malá balení rok uzavření."
19. V příloze IV oddíle B písm. a) bodě 9 se zrušují slova "do 100 g".
20. V příloze IV oddíle B písm. a) se bod 10 nahrazuje tímto:
"10. Deklarovaná čistá nebo hrubá hmotnost nebo deklarovaný počet semen, s výjimkou malých balení do 500 g."
Článek 7
Směrnice ze dne 29. září 1970 o Společném katalogu odrůd zemědělských rostlin se mění takto: 1. V čl. 3 odst. 3 se datum "1. července 1970" nahrazuje datem "1. července 1972".
2. V čl. 10 odst. 2 se doplňuje nová věta, která zní:
"Na požádání sdělí také znaky, které umožňují odrůdu odlišit od jiných podobných odrůd."
3. V čl. 12 odst. 1 se doplňuje nová věta, která zní:
"Povolení odrůd v členských státech uskutečněné před 1. červencem 1972 je platné do 30. června 1982."
Článek 8
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu a) s článkem 6, s výjimkou bodů 13 a 18, a s článkem 7 nejpozději do 1. července 1972,
b) s ostatními ustanoveními této směrnice nejpozději do 1. července 1973.
Článek 9
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 19. prosince 1972,
kterou se mění směrnice Rady ze dne 26. července 1971 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se společných ustanovení pro měřicí přístroje a pro metody metrologické kontroly
(72/427/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o přistoupení nových členských států k Evropskému hospodářskému společenství a k Evropskému společenství pro atomovou energii, podepsanou dne 22. ledna 1972, a zejména na článek 153 aktu k ní připojeného,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že příloha II směrnice Rady ze dne 26. července 1971 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se společných ustanovení pro měřicí přístroje a pro metody metrologické kontroly [1] vyžaduje technickou úpravu v důsledku rozšíření Společenství;
vzhledem k tomu, že na základě článku 30 výše uvedeného aktu musí být zmíněná směrnice upravena v souladu s obecnými směry vymezenými v příloze II uvedeného aktu,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Obrázky, na které odkazuje bod 3.2.1 přílohy II směrnice Rady ze dne 26. července 1971 se doplňují znaky nezbytnými pro zkratky UK, IR a DK podle následujícího vzoru: +++++ TIFF +++++
Článek 2
Tato směrnice je určena členským státům a nabývá účinku dnem přistoupení.
ze dne 19. prosince 1972, kterou se mění směrnice Rady 72/166/EHS ze dne 24. dubna 1972 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel a kontroly povinnosti uzavřít pro případ takové odpovědnosti pojištění
(72/430/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o přistoupení nových členských států k Evropskému hospodářskému společenství a k Evropskému společenství pro atomovou energii [1], podepsanou v Bruselu dne 22. ledna 1972, a zejména na článek 153 aktu, který je její přílohou,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že po rozšíření Společenství se počet národních kanceláří, který byl vzat v úvahu ve směrnici Rady 72/166/EHS ze dne 24. dubna 1972 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel a kontroly povinnosti uzavřít pro případ takové odpovědnosti pojištění2, zvýšil z šesti na devět, což s sebou přináší nutnost úpravy této směrnice, [2]
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice Rady 72/166/EHS se mění takto:
V čl. 2 odst. 2 se první odrážka se nahrazuje tímto:
"poté, co bude mezi devíti národními kancelářemi pojistitelů uzavřena dohoda, podle níž každá národní kancelář v souladu s vlastními vnitrostátními právními předpisy o povinném pojištění zaručí vyřízení nároků souvisejících s nehodami, k nimž došlo na jejím území a které byly způsobeny vozidly s obvyklým stanovištěm na území jiného členského státu, ať už tato vozidla jsou či nejsou pojištěna;"
Článek 2
Tato směrnice vstupuje v platnost přistoupením nových členských států k Evropským společenstvím.
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 12. prosince 1972 o hygienických otázkách obchodu s čerstvým masem uvnitř Společenství (72/461/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 43 a 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Shromáždění,
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru,
vzhledem k tomu, že provádění směrnice Rady ze dne 26. června 1964 o hygienických otázkách obchodu s čerstvým masem uvnitř Společenství [1], naposledy pozměněné směrnicí Rady ze dne 27. října 1970 [2], nebude mít očekávaný účinek, dokud budou obchodu uvnitř Společenství bránit rozdíly v hygienických předpisech členských států týkajících se masa; že k odstranění těchto rozdílů je třeba sbližovat hygienické předpisy členských států týkající se masa;
vzhledem k tomu, že zejména v zájmu zlepšení informovanosti o zdravotním stavu zvířat, z nichž čerstvé maso určené k vývozu do některého členského státu pochází, má být stanoveno, že zvířata některých kategorií musí po stanovenou dobu setrvávat na území Společenství kromě odchylek povolených zemí určení a oznámených ostatním členským státům a Komisi;
vzhledem k tomu, že za účelem zabránění šíření nákaz čerstvým masem musí být z obchodu uvnitř Společenství vyloučeno čerstvé maso pocházející z hospodářství nebo oblasti, kde byla podle předpisů Společenství vyhlášena veterinární omezení;
vzhledem k tomu, že je třeba dbát o to, aby čerstvé maso, které nevyhovuje předpisům Společenství, nebylo opatřeno značkou zdravotní nezávadnosti stanovenou výše uvedenými předpisy;
vzhledem k tomu, že členské státy musí mít právo zakázat dovozy masa, které nevyhovuje veterinárním předpisům Společenství, na své území; že odesílatel nebo jeho zástupce by přesto měl mít možnost, aby mu na jeho žádost bylo maso vráceno, pokud tomu nebrání hygienické důvody;
vzhledem k tomu, že odesílatel nebo jeho zástupce a příslušné orgány odesílající země musí být informováni o důvodech zákazu nebo omezení, aby mohly posoudit;
vzhledem k tomu, že členské státy musí mít právo zakázat dovoz čerstvého masa ze členského státu, kde vypukla nákaza zvířat, na své území; že podle povahy a charakteru této nákazy může být tento zákaz buď omezen na maso pocházející pouze z určité části území odesílající země, nebo může být rozšířen na celé území odesílající země; že v případě vypuknutí nákazy na území některého členského státu musí být rychle přijata vhodná opatření k jejímu tlumení; že v celém Společenství by se mělo jednotně pohlížet na nebezpečí, která tyto nákazy představují, i na nezbytná ochranná opatření; že Stálý veterinární výbor, zřízený rozhodnutím Rady ze dne 15. října 1968 [3], má ustavit nouzový postup Společenství k provádění nezbytných opatření;
vzhledem k tomu, že se jeví vhodným, aby se tato směrnice řídila obecnou zásadou nediskriminace; ze dokud nebudou přijaty zvláštní předpisy Společenství pro dovoz masa ze třetích zemí, má být výslovně stanoveno, že opatření používaná členskými státy vůči třetím zemím nesmějí být méně přísná nebo opatření používaná podle této směrnice pro obchod mezi členskými státy,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Tato směrnice se týká obchodu s čerstvým masem domácího skotu, prasat, ovcí, koz a lichokopytníků uvnitř Společenství.
2. Za maso se považují všechny části těchto zvířat, které jsou vhodné k lidské spotřebě.
3. Za čerstvé maso se považuje každé maso, které nebylo žádným způsobem konzervováno; pro účely této směrnice se však za čerstvé maso považuje i maso chlazené a mrazené.
Článek 2
Pro účely této směrnice se rozumí: a) "úředním veterinárním lékařem" veterinární lékař určený příslušným ústředním orgánem členského státu [4];
b) "odesílající zemí" členský stát, z něhož se čerstvé maso zasílá do jiného členského státu;
c) "zemí určení" členský stát, do něhož se čerstvé maso zasílá z jiného členského státu.
Článek 3
Z území jednoho členského státu může být na území jiného členského státu odesláno pouze čerstvé maso vyhovující následujícím podmínkám: a) Maso z domácích ovcí, koz nebo lichokopytníků musí, aniž jsou dotčena ustanovení článku 7, pocházet ze zvířat, která na území Společenství pobývala alespoň po dobu 21 dnů bezprostředně před porážkou nebo od narození u zvířat mladších než 21 dnů;
b) musí být získáno ze zvířat, která nepocházela z hospodářství ani z oblasti, která z hygienických důvodů podléhá uzávěře podle čl. 3 odst. 2 písm. b) směrnice Rady ze dne 26. června 1964 o hygienických otázkách obchodu se skotem a prasaty uvnitř Společenství [5], naposledy pozměněné směrnicí Rady ze 7. února 1972 [6], v důsledku výskytu slintavky kulhavky, moru prasat nebo těšínské choroby prasat, k nimž jsou dotyčná zvířata vnímavá;
c) musí být získáno z jatek, kde nebyl zjištěn žádný případ slintavky a kulhavky, moru prasat ani těšínské choroby prasat.
V případě výskytu některé z těchto chorob členské státy zajistí, aby se s žádným masem, u kterého existuje podezření na kontaminaci, uvnitř Společenství neobchodovalo.
Článek 4
Aniž je dotčeno ustanovení čl. 3 písm. b), čerstvé maso prasat, ovcí a koz může být odesláno na území jiného členského státu pouze za podmínky, že tato zvířata nepocházejí z hospodářství odesílající země, které podléhá zákazu z hygienických důvodů v důsledku vzplanutí brucelózy prasat, ovcí nebo koz.
Tento zákaz musí trvat ještě nejméně šest týdnů po úředním zjištění posledního případu.
Článek 5
1. Členské státy zajistí, aby čerstvé maso získané ze zvířat, která nesplňují požadavky článků 3 a 4, nebylo označeno značkou zdravotní nezávadnosti podle kapitoly IX přílohy I směrnice o veterinárních otázkách obchodu s čerstvým masem uvnitř Společenství.
2. Země určení má právo zakázat na svém území uvedení do oběhu čerstvého masa, když se zjistí, že u tohoto masa nebyla dodržena ustanovení článků 3 a 4.
3. V takovém případě je země určení povinna na žádost odesílatele nebo jeho zástupce povolit vrácení celé zásilky čerstvého masa nazpět, není-li to v rozporu s hygienickými předpisy.
4. Příslušný orgán země určení může nařídit likvidaci této zásilky, jestliže je její uvedení do oběhu na základě odstavce 2 zakázáno a jestliže odesílající země nebo případně tranzitní země nepovolí její vrácení nazpět.
5. Na provádění opatření uvedených v odstavcích 2, 3 a 4 tohoto článku se vztahují ustanovení čl. 6 odst. 7 směrnice o veterinárních otázkách obchodu se skotem a prasaty uvnitř Společenství.
Článek 6
1. Opravné prostředky proti rozhodnutím příslušných orgánů uvedeným v této směrnici, vyplývající z právních předpisů v jednotlivých členských státech, nejsou touto směrnicí dotčeny.
2. Každý členský stát zaručuje odesílatelům, jejichž čerstvé maso nelze podle článku 5 odst. 2 uvést do oběhu, právo obdržet posudek veterinárního znalce. Každý členský stát postupuje tak, aby mohl veterinární znalec ještě předtím, než příslušné orgány přistoupí k jiným opatřením, jakým je např. zničení masa, určit, zda byly podmínky stanovené v čl. 5 odst. 2 splněny.
Veterinární znalec nesmí být státním příslušníkem odesílající země, ani země určení.
Komise sestaví na základě návrhu členských států seznam veterinárních znalců, které bude možno pověřit vypracováním výše uvedených posudků.
Dále pak po konzultaci se členskými státy stanoví obecná prováděcí pravidla, a především způsob, jakým je nutno postupovat při vypracovávání takového posudku.
Článek 7
1. Země určení mohou jedné či více odesílajícím zemím udělit obecné nebo jen na určité případy omezené povolení k tomu, aby bylo na jejich území dovezeno čerstvé maso, které, odchylně od čl. 3 písm. a), nepochází ze zvířat, jež pobývala na území Společenství alespoň 21 dnů přímo před porážkou, nebo od narození v případě zvířat mladších 21 dnů.
2. Udělí-li země určení podle odstavce 1 obecné povolení, neprodleně o tom informuje ostatní členské státy a Komisi.
3. Udělí-li země určení jedno z povolení uvedených v odstavci 1, musí být v případě tranzitu získáno odpovídající povolení i od příslušných tranzitních zemí.
Článek 8
1. Aniž by byla dotčena ustanovení článků 3, 4 a 7 může členský stát, vznikne-li nebezpečí šíření chorob zvířat v důsledku dovozu čerstvého masa z jiného členského státu na jeho území, přijmout tato opatření: a) v případě výskytu nákazy zvířat v tomto jiném členském státě, může dočasně zakázat či omezit dovoz masa z oblastí daného členského státu, kde choroba propukla;
b) v případě, kdy se nákaza zvířat začne velmi šířit, nebo v případě, kdy se vyskytne nějaká nová, vážná a nakažlivá choroba zvířat, může dočasně zakázat nebo omezit dovoz masa z celého území daného státu.
2. Každý členský stát je povinen neprodleně oznámit ostatním členským státům a Komisi výskyt jakékoli choroby uvedené v odstavci 1 na svém území, jakož i opatření, která pro tlumení této choroby přijal.
Je povinen neprodleně oznámit i její vymizení.
3. Opatření přijatá členskými státy na základě odstavce 1, jakož i jejich odvolání, je nutno neprodleně oznámit ostatním členským státům a Komisi, a to i se zdůvodněním.
Postupem podle článku 9 je možno rozhodnout, že tato opatření je nutno pozměnit, a to především s cílem zajistit vzájemnou koordinovanost s opatřeními přijatými jinými členskými státy, nebo zrušit.
4. Nastane-li situace stanovená v odstavci 1 a bude-li se jevit nezbytným, aby i ostatní členské státy přijaly opatření na základě uvedeného odstavce, případně pozměněná podle odstavce 3, přijímají se odpovídající opatření postupem podle článku 9.
5. Zrušuje se článek 8 směrnice o hygienických otázkách obchodu s čerstvým masem uvnitř Společenství.
Článek 9
1. Má-li být zahájen postup podle tohoto článku, přednese věc Stálému veterinárnímu výboru, zřízenému rozhodnutím Rady ze dne 15. října 1968 (dále jen "výbor"), jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu, nebo na žádost zástupce některého členského státu.
2. Hlasům členských států ve výboru je přidělena váha stanovená v čl. 148 odst. 2 Smlouvy. Předseda nehlasuje.
3. Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k tomuto návrhu ve lhůtě dvou dnů.
Stanovisko se přijímá většinou 12 hlasů.
4. Komise přijme opatření a ihned je provede, jsou-li v souladu se stanoviskem výboru.
Pokud navrhovaná opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, Komise neprodleně předloží Radě návrh opatření, která mají být přijata.
Rada se usnese kvalifikovanou většinou.
Pokud se Rada neusnese do 15 dnů ode dne, kdy jí byl návrh předán, přijme navrhovaná opatření Komise a ihned je provede s výjimkou případů, kdy se Rada proti opatřením vysloví prostou většinou.
Článek 10
Ustanovení článku 9 se použijí po dobu 18 měsíců ode dne, kdy byla výboru věc poprvé předána, a to buď na základě čl. 9 odst. 1, nebo na základě jakéhokoli jiného obdobného předpisu.
Článek 11
Do té doby než se bude používat režim Společenství pro dovoz čerstvého masa ze třetích zemí, nesmí vnitrostátní předpisy pro dovoz čerstvého masa pocházejícího z těchto zemí být méně přísné než ustanovení vyplývající z této směrnice.
Článek 12
Členské státy přijmou opatření nezbytná pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. ledna 1974 a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 13
1. Dánsku a Spojenému království s výjimkou Severního Irska se povoluje do 31. prosince 1976 a Irsku a Spojenému království včetně Severního Irska se povoluje do 31. prosince 1977 ponechat si pro dovoz čerstvého masa úpravu podle vlastních vnitrostátních předpisů týkajících se ochrany proti slintavce a kulhavce, a to za dodržování obecných ustanovení Smlouvy o založení Evropského hospodářského společenství.
Dánsku, Irsku a Spojenému království se povoluje do 31. prosince 1976 ponechat si pro dovoz čerstvého masa úpravu podle vlastních vnitrostátních předpisů týkajících se ochrany proti moru prasat, a to za dodržování obecných ustanovení Smlouvy o založení Evropského hospodářského společenství.
2. Do 31. prosince 1976 bude provedeno zhodnocení vývoje situace ve veterinární oblasti v rámci celého Společenství a v rámci jeho jednotlivých částí.
Nejpozději do 1. července 1976 předloží Komise Radě zprávu o vývoji situace a v případě potřeby i náležité návrhy zohledňující tento vývoj.
Článek 14
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 12. prosince 1972 o veterinárních a hygienických otázkách dovozu skotu, prasat a čerstvého masa ze třetích zemí (72/462/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 43 a 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu,
vzhledem k tomu, že Společenství vydalo předpisy o veterinárních podmínkách obchodu se skotem, prasaty a čerstvým masem uvnitř Společenství;
vzhledem k tomu, že podle výše uvedených předpisů je třeba pro dovoz těchto zvířat a čerstvého masa ze třetích zemí vymezit pravidla Společenství;
vzhledem k tomu, že si tato pravidla vyžadují vypracování seznamu závazného pro celé Společenství, který by uváděl všechny třetí země i jejich části, z nichž lze dovážet zvířata a čerstvé maso, a rovněž zařízení, z nichž lze dovážet čerstvé maso;
vzhledem k tomu, že výběr těchto zemí a zařízení musí vycházet z obecných měřítek, jako je zdravotní stav dobytka, organizace a pravomoci orgánů veterinární péče a platné hygienické předpisy; že je nutno stanovit, že tato zařízení musí být v souladu s určitým počtem zvláštních norem, které zaručí, že maso z těchto zařízení vyhovuje hygienickým podmínkám, jež Společenství považuje za nezbytné;
vzhledem k tomu, že je třeba nepovolovat dovoz zvířat ani čerstvého masa ze zemí infikovaných nyní nebo v nedávné době přenosnými chorobami zvířat, které se ve Společenství nevyskytují a které proto vážně ohrožují jeho stáda; že totéž platí i pro dovoz ze třetích zemí, v nichž proti těmto chorobám probíhá očkování;
vzhledem k tomu, že obecné podmínky pro dovoz ze všech třetích zemí musí být doplněny zvláštními podmínkami stanovenými s ohledem na hygienickou situaci v jednotlivých zemích; že si technická povaha a rozmanitost kritérií, na nichž tyto zvláštní podmínky závisejí, vyžadují pro účely svého vymezení, aby byl zaveden rychlý a pružný postup, v jehož rámci budou úzce spolupracovat Komise a členské státy;
vzhledem k tomu, že předložení osvědčení podle stanoveného vzoru při dovozu zvířat představuje jeden z účinných prostředků k ověření dodržování přepisů Společenství; že tyto předpisy mohou obsahovat zvláštní ustanovení, která se pro jednotlivé třetí země liší, a že je proto třeba vytvořit více druhů osvědčení;
vzhledem k tomu, že dovozní kontrola musí prověřit též původ a zdravotní stav zvířat;
vzhledem k tomu, že při vstupu zvířat na území Společenství a při jejich přepravě na místo určení je třeba členským státům umožnit, aby za účelem ochrany zdraví lidí a zvířat učinily všechna náležitá opatření, včetně utracení a likvidace zvířat;
vzhledem k tomu, že je nezbytné vyžadovat, aby čerstvé maso pocházelo ze schválených zařízení, a že je třeba upřesnit hygienické podmínky a podmínky kontroly, které musí maso splňovat, a to především při produkci, uskladnění a přepravě;
vzhledem k tomu, že je nezbytné, aby členské státy přijaly společný přístup k dovozu čerstvého masa, jehož vstup na území Společenství byl z důvodů zdravotní závadnosti zakázán, a zejména, že je nutno zakázat dovoz masa, které obsahuje rezidua škodlivých nebo případně škodlivých látek, jejichž konzumace může být pro zdraví člověka nebezpečná či škodlivá;
vzhledem k tomu, že předložení hygienického osvědčení a osvědčení o zdravotní nezávadnosti vystavených úředním veterinárním lékařem odesílající třetí země představuje nejvhodnější způsob, jak zajistit, že daná zásilka čerstvého masa bude moci být dovezena;
vzhledem k tomu, že je nutno dovezené čerstvé maso bez ohledu na celní režim, v jakém bylo deklarováno, podrobit při příjezdu na území Společenství hygienické kontrole s cílem zamezit přepravě masa, které není vybaveno požadovanými osvědčeními, dále masa pocházejícího ze třetí země, z níž není dovoz povolen, nebo masa, které má nesprávně vyplněné hygienické osvědčení;
vzhledem k tomu, že je nezbytné ke kontrole dodržování ustanovení této směrnice a k zamezení dovozu masa ohrožujícího zdraví člověka, aby členské státy podrobily každou dováženou zásilku čerstvého masa dovozní kontrole zdravotní nezávadnosti a veterinární kontrole, kterou musí provést úřední veterinární lékař; že je nutno postupem za úzké spolupráce Komise a členských států přijmout prováděcí pravidla pro jednotné provádění těchto dovozních kontrol;
vzhledem k tomu, že každá zásilka čerstvého masa propuštěná do členského státu Společenství po provedení dovozních kontrol musí být vybavena osvědčením úředně potvrzujícím, že byly splněny předepsané dovozní podmínky, jedná-li se o zásilku přepravovanou do jiného členského státu, s výjimkou masa, které bylo po dovozu rozděleno ve schválené bourárně;
vzhledem k tomu, že kontroly zvířat i masa jsou v obecném zájmu Společenství; že je proto třeba stanovit, aby byly prováděny na místech schválených podle kritérií a postupu Společenství;
vzhledem k tomu, že každý členský stát musí mít možnost neprodleně zakázat dovoz z některé třetí země, pokud může ohrožovat zdraví lidí nebo zvířat; že je v takovém případě třeba urychleně koordinovat postoje členských států k této zemi, aniž jsou dotčeny případné změny na seznamu zemí a zařízení, kterým bylo uděleno povolení vyvážet do Společenství;
vzhledem k tomu, že je nutno pověřit veterinární znalce Společenství, aby prověřili především ve třetích zemích, zda je tato směrnice dodržována;
vzhledem k tomu, že takto ustanovenému režimu Společenství musí předcházet vypracování četných dokumentů Společenství, kterými je jeho fungování podmíněno, a členské státy musí provést podstatné úpravy svých právních předpisů; že je proto třeba použitelnost tohoto režimu s předstihem časově rozvrhnout,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
KAPITOLA I OBECNÁ USTANOVENÍ
Článek 1
1. Tato směrnice se vztahuje na dovoz ze třetích zemí:
- domácího plemenného, jatečného nebo užitkového skotu a prasat, - čerstvého masa z domácích zvířat těchto druhů: skot, prasata, ovce, kozy a domestikovaní lichokopytníci.
2. Tato směrnice se nevztahuje na: a) zvířata určená dočasně výlučně na pastvu nebo k tahu poblíž hranice se Společenstvím;
b) maso uložené v osobních zavazadlech cestujících určené k osobní spotřebě, pokud přepravované množství nepřesahuje 1 kg na osobu a za předpokladu, že pochází ze třetí země nebo z části třetí země, která je na seznamu sestaveném podle článku 3 a z níž není podle článku 28 dovoz masa zakázán;
c) na maso zasílané soukromým osobám v malých zásilkách, které se nedováží za žádným obchodní účelem, pokud hmotnost zásilky nepřesahuje 1 kg a pokud zásilka pochází ze třetí země nebo z části třetí země, která je na seznamu sestaveném podle článku 3 a z níž není podle článku 28 dovoz masa zakázán;
d) na maso, které je určeno ke spotřebě pro posádku a cestující v dopravních prostředcích na mezinárodních trasách.
Toto maso a kuchyňský odpad je třeba hned po jejich vyložení zlikvidovat.
Likvidaci není nutno provést v případech, kdy se maso přímo nebo po dočasném umístění pod celní dohled překládá do jiného dopravního prostředku.
Článek 2
Pro účely této směrnice se: a) "úředním veterinárním lékařem" rozumí veterinární lékař určený příslušným ústředním orgánem členského státu nebo třetí země;
b) "zemí určení" rozumí členský stát, do něhož jsou dovážena zvířata nebo čerstvé maso ze třetí země;
c) "třetí zemí" rozumí země, ve které se neuplatňuje směrnice Rady ze dne 26. června 1964 o veterinárních otázkách obchodu se skotem a prasaty uvnitř Společenství [1], naposledy pozměněná směrnicí Rady ze dne 7. února 1972 [2], ani směrnice ze dne 26. června 1964 o hygienických otázkách obchodu s čerstvým masem uvnitř Společenství [3], naposledy pozměněná směrnicí Rady ze dne 27. října 1970 [4];
d) "dovozem" rozumí vstup zvířat nebo čerstvého masa ze třetích zemí na území Společenství;
e) "hospodářstvím" rozumí zemědělský, průmyslový nebo obchodní podnik, který se nachází na území třetí země, pod úředním dohledem a v němž jsou pravidelně držena nebo chována plemenná, užitková nebo jatečná zvířata;
f) "jatečnými zvířaty" ve smyslu kapitoly II rozumí skot a prasata, které jsou ihned po svém vstupu na území země určení odvezeny na jatky;
g) "plemennými a užitkovými zvířaty" rozumí skot a prasata jiné než uvedené v písmenu f), určené především k chovu, k produkci masa nebo mléka nebo k tahu;
h) "stádem skotu úředně prostým tuberkulózy" rozumí stádo skotu, které vyhovuje podmínkám uvedeným v příloze A kapitole I;
i) "stádem skotu úředně prostým brucelózy" rozumí stádo skotu, které vyhovuje podmínkám uvedeným v příloze A kapitole II oddílu A bodě 1;
j) "stádem skotu prostým brucelózy" rozumí stádo skotu, které vyhovuje podmínkám uvedeným v příloze A kapitole II oddílu A bodě 2;
k) "prasetem prostým brucelózy" rozumí prase, které vyhovuje podmínkám uvedeným v příloze A kapitole II oddílu B bodě 1;
l) "stádem prasat prostým brucelózy" rozumí stádo prasat, které vyhovuje podmínkám uvedeným v příloze A kapitole II oddílu B bodě 2;
m) "oblastí prostou nákazy" rozumí oblast, ve které se dle úředního zjištění nevyskytovala zvířata zasažená žádnou infekční chorobou uvedenou na seznamu sestaveném postupem podle článku 29, a to po dobu a v okruhu, které budou vymezeny týmž postupem;
n) "masem" rozumějí všechny části těl domácího skotu, prasat, ovcí, koz a domestikovaných lichokopytníků určené k lidské spotřebě;
o) "čerstvým masem" rozumí maso, které nebylo nijak zpracováno za účelem konzervace; maso konzervované chladem a mražením se však považuje za čerstvé;
p) "jatečným tělem" rozumí celé tělo jatečného zvířete po vykrvení, vykolení, po oddělení končetin ve výši zápěstního a hleznového kloubu, po odříznutí hlavy, ocasu a vemene a v případě skotu, ovcí, koz a lichokopytníků i po stažení z kůže;
q) "droby" rozumí čerstvé maso, které není jatečným tělem podle písmene p), včetně částí zatím od jatečného těla neoddělených;
r) "vnitřnostmi" rozumějí orgány, které jsou součástí dutiny hrudní, břišní a pánevní, včetně průdušnice a jícnu;
s) "dopravními prostředky" rozumějí nákladové prostory motorových a kolejních vozidel a letadel, jakož i podpalubí lodí nebo kontejnery určené k přepravě po zemi, moři a ve vzduchu;
t) "zásilkou" rozumí množství masa nebo počet zvířat, na které se vztahuje totéž osvědčení;
u) "zařízením" rozumějí schválené jatky, schválená bourárna nebo schválený chladírenský sklad umístěný mimo jatky nebo bourárnu, jež byly schváleny třetími zeměmi a zaneseny na seznam nebo seznamy sestavené podle článku 4.
Článek 3
1. Na návrh Komise sestaví Rada seznam zemí nebo částí zemí, z nichž členské státy povolí dovoz skotu, prasat a čerstvého masa nebo dovoz jedné či více z těchto kategorií zvířat a produktů s ohledem na hygienickou situaci těchto zemí nebo jejich částí.
Tento seznam lze upravovat a doplňovat postupem podle článku 30.
2. Rozhodnutí, zda lze určitou zemi či její část zanést na seznam uvedený v odstavci 1 jako dovozce skotu, prasat nebo čerstvého masa, vychází především: a) ze zdravotního stavu dobytka, ostatních domácích zvířat a divokých zvířat dané třetí země se zvláštním ohledem na exotické choroby zvířat a dále z hygienické situace životního prostřední dané země, která by mohla ohrozit zdraví obyvatelstva a zvířat členských států;
b) z posouzení pravidelnosti a rychlosti, s jakými daná země poskytuje informace o výskytu infekčních chorob zvířat na jejím území, a to především chorob uvedených na seznamu A a B Mezinárodního úřadu pro nákazy zvířat;
c) z právních předpisů dané země o prevenci a boji proti nákazám zvířat;
d) ze struktury orgánů veterinární péče dané země a jejích pravomocí;
e) z organizace a provádění opatření pro prevenci a boj proti infekčním nákazám zvířat.
3. Seznam zmíněný v odstavci 1 a všechny jeho případné změny se zveřejňují v Úředním věstníku Evropských společenství.
Článek 4
1. Postupem podle článku 29 bude sestaven jeden či více seznamů zařízení, z nichž mohou členské státy povolit dovoz čerstvého masa.
Tento seznam či seznamy mohou být pozměněny nebo doplněny postupem podle článku 30.
2. Rozhodnutí, zda mohou být určité jatky, bourárna nebo chladírenský sklad umístěný mimo jatky nebo bourárnu zaneseny na některý ze seznamů uvedených v odstavci 1, vychází především: a) ze záruk, jež může daná třetí země nabídnout ohledně souladu s touto směrnicí;
b) z právních předpisů třetích zemí o podávání jatečným zvířatům jakýchkoli látek, které mohou ovlivnit zdravotní nezávadnost jejich masa;
c) ze souladu s ustanoveními této směrnice v každém jednotlivém případě;
d) z posouzení organizace veterinární inspekce masa ve třetí zemi nebo části této země, pravomocí této inspekce a dohledu, kterému je podrobena.
3. Jatky, bourárnu nebo chladírenský sklad umístěný mimo jatky nebo bourárnu lze zanést na seznam nebo seznamy uvedené v odstavci 1, pokud se nachází ve třetí zemi nebo v části této země, jež je na seznamu podle čl. 3 odst. 1, a pokud byly navíc úředně schváleny příslušnými orgány třetí země pro vývoz do Společenství. Toto schválení je podmíněno dvěma skutečnostmi: a) musí být v souladu s předpisy přílohy B;
b) musí být pod neustálým dohledem úředního veterinárního lékaře třetí země.
4. Seznam zmíněný v odstavci 1 a všechny jeho případné změny se zveřejňují v Úředním věstníku Evropských společenství.
Článek 5
Veterinární znalci členských států a Komise provádějí inspekce na místě, aby ověřili, zda jsou dodržována ustanovení této směrnice, a zejména čl. 3 odst. 2 a čl. 4 odst. 2 a 3.
Znalce členských států pověřené prováděním těchto inspekcí jmenuje na návrh členských států Komise.
Inspekce jsou prováděny jménem Společenství a na jeho náklady.
Četnost a způsob provádění těchto inspekcí budou stanoveny postupem podle článku 29.
KAPITOLA II DOVOZ SKOTU A PRASAT
Článek 6
Bez ohledu na čl. 3 odst. 1 povolí členské státy dovoz zvířat uváděných v této směrnici pouze ze třetích zemí: a) ve kterých se nevyskytují choroby, na které jsou zvířata vnímavá: - po dobu dvanácti měsíců u moru skotu, slintavky a kulhavky exotického typu, plicní nákazy skotu, afrického moru prasat a infekční paralýzy prasat (těšínské choroby),
- po dobu šesti měsíců u katarální horečky ovcí a u infekční vezikulární stomatitidy;
b) ve kterých se v uplynulých dvanácti měsících neprovádělo očkování proti chorobám uvedeným v písmenu a) první odrážce, na které jsou tato zvířata vnímavá.
Článek 7
Postupem podle článku 29 lze rozhodnout, že se čl. 6 písm. a) použije pouze na část území třetí země.
Týmž postupem a odchylně od čl. 6 písm. b) lze za určitých podmínek povolit dovoz zvířat uvedených v této směrnici i ze třetích zemí nebo z jejich částí, kde se provádí očkování proti jedné nebo více chorobám uvedeným v čl. 6 písm. a) první odrážce.
Článek 8
1. Aniž jsou dotčeny články 6 a 7, mohou členské státy povolit dovoz zvířat uvedených v této směrnici z některé třetí země pouze tehdy, pokud tato zvířata splňují veterinární podmínky přijaté postupem podle článku 29 pro dovoz z dané třetí země podle druhu a místa určení těchto zvířat.
2. Postupem podle článku 29 lze rozhodnout, že povolení budou omezena na určité druhy zvířat, na plemenná, jatečná nebo užitková zvířata nebo na zvířata dovážená ke zvláštním účelům a že po dovozu budou použita všechna nezbytná veterinární opatření.
3. Postupem podle článku 29 lze rozhodnout o odchylce od přílohy A kapitoly II oddílu A v těchto případech: - když bude stádu prostému brucelózy přiznáno označení stádo úředně prosté brucelózy,
- když bude do stáda úředně prostého brucelózy zařazen skot pocházející ze stáda prostého brucelózy,
- když bude odebráno označení stádo úředně prosté brucelózy nebo stádo prosté brucelózy.
Článek 9
Má-li členský stát za to, že očkovací látky proti slintavce a kulhavce užívané v některé třetí zemi proti virům typu A, O nebo C vykazují určité nedostatky, zakáže dovoz skotu a prasat z dané třetí země na své území.
O svém rozhodnutí co nejdříve uvědomí ostatní členské státy a Komisi s uvedením důvodů, které jej k přijetí rozhodnutí vedly.
Po tomto oznámení se co nejrychleji sejde Stálý veterinární výbor.
Rozhoduje postupem podle článku 30.
Článek 10
Členské státy povolí dovoz skotu a prasat pouze tehdy, pokud tato zvířata přebývala do dne jejich nakládky za účelem přepravy do země určení na území nebo části území třetí země, která je na seznamu sestaveném podle čl. 3 odst. 1:
a) nejméně šest měsíců, jedná-li se o plemenná a užitková zvířata;
b) nejméně tři měsíce, jedná-li se o jatečná zvířata.
Jedná-li se o zvířata mladší než tři nebo šest měsíců, počítá se pro ně pobyt ode dne narození.
Článek 11
1. Členské státy povolí dovoz skotu a prasat pouze po předložení osvědčení vystaveného úředním veterinárním lékařem odesílající třetí země.
Toto osvědčení musí: a) být vystaveno v den nakládky zvířat za účelem jejich vývozu do země určení;
b) být sepsáno nejméně v jednom z úředních jazyků země určení a nejméně v jednom z jazyků země, která provádí dovozní kontrolu podle článku 12;
c) doprovázet přepravovaná zvířata v prvopise;
d) potvrzovat, že přepravovaný skot a prasata vyhovují podmínkám této směrnice a podmínkám stanoveným na jejím základě pro dovoz ze třetích zemí;
e) sestávat z jediné listiny;
f) být určeno pouze jedinému příjemci.
2. Toto osvědčení musí být v souladu se vzorem stanoveným postupem podle článku 29.
Článek 12
1. Členské státy zajistí, aby byly skot a prasata při vstupu na území Společenství podrobeny hygienické kontrole (dovozní kontrole), kterou provede úřední veterinární lékař.
2. Členské státy zajistí, aby uvnitř Společenství nedocházelo k přepravě skotu a prasat, zjistí-li se při kontrole uvedené v odstavci 1, že: - zvířata nepocházejí z území nebo části území třetí země, která je uvedena na seznamu sestaveném podle čl. 3 odst. 1,
- zvířata jsou infikována, existuje u nich podezření z infekce nebo jsou kontaminována některou infekční chorobou,
- odesílající třetí země nedodržela podmínky stanovené v této směrnici a jejích přílohách,
- osvědčení doprovázející zvířata nesplňuje podmínky uvedené v článku 11.
3. Členský stát, který provedl kontrolu podle odstavce 1, učiní všechna opatření, která shledá nezbytnými.
Tato opatření mohou zahrnovat zejména: a) - karanténu pro zvířata, u kterých existuje podezření na infekci nebo jsou kontaminována některou infekční chorobou,
- v případě uvedeném v odst. 2 čtvrté odrážce na žádost vývozce, příjemce nebo jejich zástupce umístění pod dohled do doby, než dojde k vystavení řádného osvědčení;
b) vrácení zvířat, která nemohou být podle odstavce 2 dále přepravována, jestliže proti tomu nejsou námitky z veterinárních důvodů.
Nelze-li zvířata vrátit, nařídí příslušný orgán jejich porážku a určí zařízení, které je provede;
c) usmrcení a likvidaci všech zvířat dané zásilky, jestliže provedená kontrola odhalí, že jsou zvířata infikována nebo že u nich existuje podezření z infekce některou z nákaz zvířat uvedených na seznamu sestaveném postupem podle článku 29.
4. Osvědčení, které doprovází skot a prasata při dovozu, musí jasně uvádět, zda byla zvířata po provedení hygienické kontroly (dovozní kontroly) přijata nebo odmítnuta.
5. Při přepravě přes území Společenství do členského státu určení mohou členské státy použít veterinární opatření uvedená v odst. 3 písm. a) první odrážce a písmenu c), pokud jsou přepravovaná zvířata infikována, existuje-li u nich podezření na infekci nebo jsou kontaminována některou infekční chorobou.
6. Zvířata, jejichž dovoz byl povolen a jejichž zemí určení není členský stát, který provedl dovozní kontrolu uvedenou v odstavci 1, musí být dovezena do země určení pod celním dohledem bez vyložení nákladu.
7. Zvířata, která vyhověla dovozní kontrole uvedené v odstavci 1, budou v zemi určení podrobena dalším kontrolám nezbytným k ověření, zda byla dodržena ustanovení této směrnice, včetně zvláštních podmínek vymezených postupem podle článku 29 na základě článku 3.
Tyto kontroly jsou provádĕny buď na hraničním přechodu, nebo na jiném místĕ určeném příslušným orgánem zemĕ určení, nebo na obou.
8. Všechny náklady vzniklé použitím tohoto článku, včetně porážky a likvidace zvířat, nese vývozce, příjemce nebo jejich zástupce bez nároku na náhradu škody státem.
Článek 13
Ihned po příjezdu do země určení jsou jatečná zvířata odvezena přímo na jatky a v souladu s veterinárními požadavky poražena nejpozději třetí pracovní den po jejich příjezdu na jatky.
Aniž jsou dotčeny zvláštní podmínky případně stanovené postupem podle článku 29, může příslušný orgán země určení z veterinárních důvodů určit jatky, na které musí být zvířata odvezena.
KAPITOLA III DOVOZ ČERSTVÉHO MASA
Článek 14
1. Čerstvé maso musí pocházet ze zvířat, která se nacházela na území nebo na části území země, která je uvedena na seznamu sestaveném podle čl. 3 odst. 1, po dobu nejméně tří měsíců před porážkou nebo od narození, jedná-li se o zvířata mladší než tři měsíce.
2. Bez ohledu na čl. 3 odst. 1 povolí členské státy dovoz čerstvého masa výlučně z těch třetích zemí: a) ve kterých se v posledních dvanácti měsících nevyskytly následující choroby, na které jsou zvířata, z nichž maso pochází, vnímavá: mor skotu, slintavka a kulhavka exotického typu, africký mor prasat a infekční paralýza prasat (těšínská choroba);
b) ve kterých se v uplynulých dvanácti měsících neprovádělo očkování proti chorobám uvedeným v písmenu a), na které jsou zvířata, z nichž maso pochází, vnímavá.
Článek 15
Postupem podle článku 29 lze rozhodnout, že se čl. 14 odst. 2 písm. a) použije pouze na část území třetí země.
Týmž postupem a odchylně od čl. 14 odst. 2 písm. b) lze za určitých podmínek povolit dovoz čerstvého masa i ze třetích zemí nebo z jejich částí, kde se provádí očkování proti jedné nebo více chorobám uvedeným v čl. 14 odst. 2 písm. a).
Článek 16
Aniž jsou dotčeny články 14 a 15, mohou členské státy povolit dovoz čerstvého masa z některé třetí země pouze tehdy, pokud toto maso splňuje veterinární podmínky přijaté postupem podle článku 29 pro dovoz z dané třetí země podle druhu zvířete.
Článek 17
1. Členské státy povolí dovoz čerstvého masa v podobě jatečných těl, případně prasečích půlek nebo čtvrtí u skotu a lichokopytníků, pouze tehdy, jsou-li přesně známy části, ze kterých tělo každého zvířete sestávalo.
2. Tento dovoz se řídí následujícími podmínkami: čerstvé maso musí a) pocházet z jatek, které jsou uvedeny na seznamu sestaveném podle čl. 4 odst. 1;
b) pocházet z jatečného zvířete, které bylo v souladu s přílohou B kapitolou V před porážkou vyšetřeno úředním veterinárním lékařem, jenž porážce za účelem vývozu do Společenství schválil v souladu s touto směrnicí;
c) být zpracováno za hygienických podmínek uvedených v příloze B kapitole VI;
d) projít v souladu s přílohou B kapitolou VII zdravotním vyšetřením po porážce, provedeném na odpovědnost úředního veterinárního lékaře a pod jeho přímým dohledem, které neprokáže žádné změny, s výjimkou traumatických změn vzniklých těsně před porážkou a některých lokálních malformací či změn, u kterých však musí být prokázáno, v případě potřeby příslušnými laboratorními testy, že jatečné tělo a droby nejsou v jejich důsledku nezpůsobilé k lidské spotřebě nebo nebezpečné lidskému zdraví;
e) nést označení zdravotní nezávadnosti podle přílohy B kapitoly X;
f) být po zdravotním vyšetření po porážce provedené podle písmene d) uskladněno ve schváleném zařízení za vyhovujících hygienických podmínek a v souladu s přílohou B kapitolou XII;
g) být převáženo podle přílohy B kapitoly XIII a přemisťováno za vyhovujících hygienických podmínek.
3. Pro razítkování čerstvého masa lze použít pouze methyl violet.
Použití jiných typů barviv lze povolit postupem podle článku 29.
4. Při zdravotním vyšetření po porážce uvedeném v odst. 2 písm. d) mohou úřednímu veterinárnímu lékaři pod jeho vedením napomáhat i pomocní veterinární pracovníci.
Tito pomocní veterinární pracovníci: a) musí být jmenováni příslušným ústředním orgánem odesílající země podle platných právních předpisů;
b) musí mít příslušné vzdělání;
c) musí požívat statutu, který jim zaručí nezávislost na vedoucích daných zařízení;
d) nesmí mít rozhodovací pravomoc o konečném výsledku zdravotního vyšetření.
Článek 18
1. Odchylně od čl. 17 odst. 1 mohou členské státy povolit dovoz: a) jatečných půlek, oddělených čtvrtí nebo orgánů vyhovujících podmínkám uvedeným v čl. 17 odst. 2 a 3 a pocházejících z jatek určených k tomuto účelu postupem podle článku 29;
b) kusů masa menších než čtvrti nebo vykostěného masa pocházejícího z bouráren kontrolovaných podle článku 4 a schválených k tomuto účelu postupem podle článku 29. Toto maso musí mimo podmínek uvedených v čl. 17 odst. 2 a 3 dále splňovat alespoň následující požadavky:
i) musí být zbouráno a získáno v souladu s požadavky přílohy B kapitole VIII;
ii) musí být podrobeno kontrole provedené úředním veterinárním lékařem v souladu s přílohou B kapitolou IX;
iii) musí být zabaleno v souladu s požadavky přílohy B kapitole XI;
iv) být podrobeno veškerým kontrolám provedeným úředními veterinárními lékaři Společenství, které prověří, zda byla dodržena výše uvedená ustanovení;
v) čerstvé maso lichokopytníků musí v zemi určení projít kontrolami, které případně omezí jeho použití.
2. Postupem podle článku 29 a odchylně od přílohy B bodu 32 lze připustit i bourání nevychlazeného masa.
V tomto případě je nutno dodržet přinejmenším následující podmínky: a) čerstvé maso musí být přepraveno z porážkového prostoru přímo do bourárny.
Obě pracoviště musí být umístěna v rámci jedné skupiny budov dostatečně blízkých, aby mohlo být maso na bourání přepraveno bez vykládky z jednoho místa na druhé prostřednictvím přepravní závěsné linky. Bourání musí být provedeno okamžitě;
b) ihned po dokončení bourání a po zabalení musí být maso přepraveno do chladírenského prostoru podle přílohy B kapitoly II bodu 2 písm. a).
Článek 19
Články 17 a 18 se nevztahují na:
a) čerstvé maso dovezené s povolením země určení za jiným účelem než k lidské spotřebě; b) čerstvé maso dovezené za účelem výstavy nebo speciálního výzkumu či za účelem provedení rozborů, pokud správní kontrola umožňuje vyloučit, že maso není dodáno k lidské spotřebě, a že, s výjimkou vzorků použitých při rozborech, opustí po skončení výstavy nebo po provedení speciálního výzkumu či rozborů území Společenství nebo bude zlikvidováno.
V tomto případě a v případě uvedeném pod písmenem a) zajistí země určení, že dané maso bude použito výlučně k účelům, k nimž bylo dovezeno na její území;
c) čerstvé maso určené výlučně k zásobování mezinárodních organizací za podmínky, že to bude schváleno postupem podle článku 29, že toto maso pochází ze země uvedené na seznamu sestaveném podle čl. 3 odst.
1 a že byly dodrženy veterinární předpisy. Členské státy, na jejichž území se mezinárodní organizace nacházejí, zajistí, aby se toto maso nedostalo do volného oběhu.
Článek 20
Členské státy zakáží dovoz: a) čerstvého masa z kanců a z kryptorchidních prasat;
b) čerstvého masa obsahujícího zbytky látek s estrogenním nebo tyreostatickým účinkem, antibiotik, antimonu, arzeniku, pesticidů nebo dalších škodlivých látek nebo látek, kvůli kterým se může konzumace čerstvého masa ukázat nebezpečná nebo škodlivá pro lidské zdraví, přesahují-li obsahy těchto látek povolené hranice.
Povolené hranice stanoví Rada na návrh Komise a lze je měnit postupem podle článku 29;
c) čerstvého masa, které bylo vystaveno působení ionizujícího nebo ultrafialového záření, jakož i čerstvého masa, které pochází ze zvířat, jimž byly podávány přípravky k tenderizaci masa nebo jiné látky, které mohou způsobit změny jeho stavby nebo organoleptických vlastností;
d) čerstvého masa, do kterého byly vpraveny látky jiné než uvedené ve čl. 17 odst. 3 za účelem označení zdravotní nezávadnosti;
e) čerstvého masa pocházejícího ze zvířat, u nichž byla zjištěna jakákoli forma tuberkulózy a která byla po provedení tuberkulínové zkoušky prohlášena za pozitivní;
f) čerstvého masa pocházejícího ze zvířat, u kterých byla po porážce zjištěna buď jakákoli forma tuberkulózy, nebo přítomnost jednoho nebo více živých nebo mrtvých boubelů, anebo v případě prasat přítomnost svalovců;
g) čerstvého masa ze zvířat, která byla poražena jako příliš mladá;
h) částí jatečných těl nebo drobů, které vykazují traumatické změny vzniklé těsně před porážkou nebo malformace či změny uvedené ve čl. 17 odst. 2 písm. d);
i) krve;
j) čerstvého sekaného nebo mletého masa nebo masa upraveného podobným způsobem;
k) částí svaloviny, tukových tkání nebo jiných tkání, které se oddělily při bourání a při vykosťování masa nebo které zůstaly na kostech, jakož i částí svaloviny a jiných tkání hlavy, s výjimkou jazyka.
Článek 21
Rada na návrh Komise stanoví metodu a podmínky pro zjišťování přítomnosti svalovců v čerstvém mase prasat.
Článek 22
1. Členské státy povolí dovoz čerstvého masa pouze proti předložení hygienického osvědčení a osvědčení o zdravotní nezávadnosti, která musí být vystavena úředním veterinárním lékařem odesílající třetí země.
Tato osvědčení musí: a) být sepsána nejméně v jednom z úředních jazyků země určení a nejméně v jednom z jazyků země, která provádí dovozní kontrolu podle článků 23 a 24;
b) doprovázet čerstvé maso v prvopise;
c) sestávat z jediné listiny;
d) být určeno pouze jedinému příjemci.
Hygienické osvědčení musí potvrzovat, že čerstvé maso vyhovuje hygienickým podmínkám stanoveným touto směrnicí a podmínkám stanoveným na jejím základě pro dovoz čerstvého masa ze třetích zemí.
2. Toto osvědčení musí být v souladu se vzorem stanoveným postupem podle článku 29.
3. Osvědčení o zdravotní nezávadnosti musí být obsahem i formou v souladu se vzorem uvedeným v příloze C a musí být vystaveno v den nakládky čerstvého masa za účelem vývozu do země určení.
Článek 23
1. Členské státy zajistí, aby bylo čerstvé maso ihned po svém příjezdu na území Společenství bezodkladně podrobeno hygienické kontrole, kterou provede příslušný orgán bez ohledu na celní režim, v němž bylo deklarováno.
2. Aniž je dotčen odstavec 3, zajistí členské státy, aby byl dovoz zakázán, jestliže tato kontrola zjistí, že: - maso nepochází z území nebo části území třetí země, která je uvedena na seznamu sestaveném podle čl. 3 odst. 1,
- maso pochází z území nebo části území třetí země, z nichž je podle článků 14 a 27 zakázán dovoz,
- hygienické osvědčení doprovázející maso nesplňuje podmínky stanovené na základě článku 22.
3. Členské státy povolí přepravu čerstvého masa ze třetí země do jiné třetí země za podmínky, že: a) dotyčná strana prokáže, že první třetí země, do které maso směřuje po průjezdu územím Společenství, v žádném případě neodmítne ani nevrátí na území Společenství maso, jehož dovoz nebo tranzit Společenství povolila;
b) přeprava byla předem povolena příslušnými orgány členského státu, na jehož území se provádí hygienická dovozní kontrola;
c) přeprava na území Společenství bude provedena bez překládky pod dohledem příslušných orgánů v zapečetěných vozech nebo kontejnerech; jediná manipulace, jež je v průběhu přepravy povolena, je manipulace při vstupu na území Společenství nebo při výstupu z něj za účelem přímého přemístění nákladu z lodi či letadla na jiný dopravní prostředek a naopak.
4. Všechny náklady vzniklé použitím tohoto článku nese vývozce, příjemce nebo jejich zástupce bez nároku na náhradu škody státem.
Článek 24
1. Členské státy zajistí, aby byla každá zásilka čerstvého masa podrobena dovozní kontrole zdravotní nezávadnosti a hygienické kontrole, kterou provede úřední veterinární lékař.
Členské státy zajistí, aby dovozci byli povinni vždy alespoň dva pracovní dny předem informovat místní orgán pověřený prováděním dovozní kontroly o místě, kde bude čerstvé maso ke kontrole předloženo, přičemž uvedou jeho množství, druh a dobu, kdy bude možno kontrolu zahájit.
2. Kontrole zdravotní nezávadnosti uvedené v odstavci 1 se u dovozů prováděných podle čl. 17 odst. 1 podrobí každé jatečné tělo, jatečná půlka i čtvrť těla zvířete a u dovozů jiných kusů masa se tato kontrola provádí namátkově. Jejím cílem je především podle odstavce 3 zkontrolovat: a) osvědčení o zdravotní nezávadnosti, zda čerstvé maso odpovídá údajům v tomto osvědčení, označení zdravotní nezávadnosti;
b) stav konzervace a přítomnost nečistot či patogenních původců;
c) přítomnost zbytků látek uvedených v článku 20;
d) zda byla porážka a bourání provedeno v zařízeních schválených k tomuto účelu;
e) přepravní podmínky.
3. Postupem podle článku 29 budou přijata prováděcí pravidla nezbytná k zajištění jednotného provádění kontrol uvedených v odstavci 1, se zvláštním důrazem na dodržení článku 20, konkrétněji metody analýzy, četnost odběrů a normy pro odběr vzorků.
4. Členské státy zakáží uvedení na trh čerstvého masa, jestliže se při provádění kontrol uvedených v odstavci 1 zjistí, že: - čerstvé maso není vhodné k lidské spotřebě,
- nebyly splněny podmínky stanovené touto směrnicí a jejími přílohami,
- některé z osvědčení uvedených v článku 22, doprovázejících každou zásilku, nesplňuje podmínky stanovené v tomto článku.
5. Nelze-li čerstvé maso dovézt, je nutno je vrátit zpět, jestliže proti tomu nejsou námitky z veterinárních důvodů či z důvodů zdravotní nezávadnosti.
Nelze-li je vrátit zpět, musí být maso zlikvidováno na území členského státu, kde byly provedeny kontroly.
Odchylně od tohoto ustanovení a na žádost dovozce nebo jeho zástupce může členský stát provádějící hygienické kontroly a kontroly zdravotní nezávadnosti povolit dovoz masa za jiným účelem než k lidské spotřebě, pokud to pro lidi ani pro zvířata nepředstavuje žádné nebezpečí a pokud maso pochází ze země, která je uvedena na seznamu sestaveném podle čl. 3 odst.
1, ze které není dovoz podle článku 28 zakázán. Maso nesmí opustit území daného členského státu, který musí prověřit místo jeho určení.
6. Ve všech případech musí po provedení kontrol uvedených v odstavci 1 osvědčení obsahovat poznámku, která jasně sděluje místo určení masa.
Článek 25
1. K čerstvému masu z každé zásilky, která byla některým členským státem propuštěna do oběhu ve Společenství na základě kontrol uvedených ve čl. 24 odst. 1, musí být před vypravením do země určení připojeno osvědčení, které je obsahem i formou v souladu se vzorem uvedeným v příloze D.
Toto osvědčení musí: a) být vystaveno úředním veterinárním lékařem odpovědným za provedenou kontrolu nebo za skladovací místo;
b) být vystaveno v den nakládky čerstvého masa za účelem jeho odeslání do země určení;
c) být sepsáno přinejmenším v jazyce země určení;
d) doprovázet přepravovanou zásilku čerstvého masa v prvopise.
Článek 26
Všechny náklady vzniklé použitím článků 24 a 25, především náklady na kontrolu čerstvého masa, na jeho uskladnění, jakož i případné náklady na jeho likvidaci, nese vývozce, příjemce nebo jejich zástupce bez nároku na náhradu škody státem.
KAPITOLA IV OBECNÁ USTANOVENÍ
Článek 27
1. Členské státy vypracují a poskytnou Společenství seznamy:
a) hraničních přechodů pro dovoz skotu a prasat,
b) kontrolních míst pro dovoz čerstvého masa.
Tyto hraniční přechody a kontrolní místa musí být schváleny postupem podle článku 29.
2. Ke schválení hraničních přechodů uvedených v odst. 1 písm. a) je třeba, aby jejich pracovníci disponovali zařízeními nezbytnými k provedení kontroly uvedené ve čl. 12 odst. 1, k dezinfekci, k likvidaci krmivového odpadu a podestýlky, hnoje, moči a odpadu vůbec.
3. Ke schválení kontrolních míst uvedených v odst. 1 písm. b) je třeba, aby jejich pracovníci disponovali alespoň: a) dostatečně velkými prostorami určenými k provádění vyšetření, které umožní řádný průběh kontrol;
b) dostatečně velkými chladicími a mrazicími prostory;
c) dostatečně velkým prostorem k rozmrazování;
d) laboratoří.
4. Za kontroly je odpovědný úřední veterinární lékař.
Při provádění čistě fyzických úkonů mu mohou asistovat odborně vyškolené pomocné síly.
Způsob této asistence bude stanoven postupem podle článku 29.
5. Veterinární znalci prověří, zda zařízení na schválených hraničních přechodech a na schválených kontrolních místech vyhovují podmínkám tohoto článku a zda jsou kontroly prováděny v souladu s touto směrnicí.
Tito znalci musí být státními příslušníky jiného členského státu než toho, v němž se nachází kontrolní místo.
Podmínky uplatňování tohoto odstavce, zejména jmenování veterinárních znalců a způsoby prověřování, budou určeny postupem podle článku 29.
6. Veškeré náklady vzniklé uplatňováním odst. 5 prvního pododstavce nese Společenství.
Článek 28
1. Aniž je dotčen článek 6, pokud se ve třetí zemi vyskytne nebo rozšíří infekční choroba zvířat schopná ovlivnit zdravotní stav skotu v některém členském státě nebo pokud to opravňuje jakýkoli jiný důvod vzniklý v souvislosti s veterinární kontrolou, zakáže dotyčný členský stát dovoz zvířat druhů, na které se vztahuje tato směrnice, která byla dovezena přímo nebo nepřímo přes jiný členský stát buď ze třetí země jako takové, nebo z části jejího území.
2. Aniž je dotčen článek 14, pokud se ve třetí zemi uvedené na seznamu sestaveném podle čl. 3 odst. 1 vyskytne nebo rozšíří některá infekční choroba zvířat, která se může přenášet prostřednictvím čerstvého masa a může ohrozit zdraví lidí nebo zdravotní stav dobytka v některém členském státě, nebo pokud to opravňuje jakýkoli jiný důvod vzniklý v souvislosti s veterinární kontrolou, zakáže dotyčný členský stát dovoz masa pocházejícího přímo nebo nepřímo přes jiný členský stát buď ze třetí země jako takové, nebo z části jejího území.
3. Opatření učiněná členskými státy na základě odstavců 1 a 2, jakož i jejich zrušení musí být neprodleně sdělena i s odůvodněním ostatním členským státům a Komisi.
Stálý veterinární výbor se po takovém oznámení sejde v nejkratší možné době a postupem podle článku 30 rozhodne, zda je nutno opatření změnit, zejména s cílem zajistit jejich koordinovanost s opatřeními, která učinily ostatní členské státy, anebo zda mají být zrušena.
Nastane-li situace uvedená v odstavcích 1 a 2 a je-li nutné, aby daná opatření, případně pozměněná podle předchozího pododstavce, přijaly i ostatní členské státy, budou vhodná opatření přijata postupem podle článku 30.
4. Týmž postupem bude povoleno obnovení dovozu z dotyčných třetích zemí.
Článek 29
1. Má-li být zahájen postup podle tohoto článku, přednese věc Stálému veterinárnímu výboru (dále jen "výbor") zřízenému rozhodnutím Rady ze dne 15. října 1968 jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu, nebo na žádost zástupce členského státu.
2. Při hlasování ve výboru je hlasům členských států přidělena váha podle čl. 148 odst. 2 Smlouvy. Předseda nehlasuje.
3. Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme své stanovisko k tomuto návrhu ve lhůtě dvou dnů.
Stanovisko se přijímá většinou dvanácti hlasů.
4. Komise přijme zamýšlená opatření a ihned je provede, jsou-li v souladu se stanoviskem výboru.
Pokud zamýšlená opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, předloží Komise neprodleně Radě návrh opatření, která mají být přijata.
Rada přijme tato opatření kvalifikovanou většinou.
Pokud se Rada neusnese ve lhůtě tří měsíců od předložení věci Radě, přijme navrhovaná opatření Komise a ihned je provede, s výjimkou případů, kdy se Rada proti zmíněným opatřením vysloví prostou většinou.
Článek 30
1. Má-li být zahájen postup podle tohoto článku, přednese věc Stálému veterinárnímu výboru (dále jen "výbor") zřízenému rozhodnutím Rady ze dne 15. října 1968 jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu, nebo na žádost zástupce některého členského státu.
2. Při hlasování ve výboru je hlasům členských států přidělena váha podle čl. 148 odst. 2 Smlouvy. Předseda nehlasuje.
3. Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme své stanovisko k tomuto návrhu ve lhůtě dvou dnů.
Stanovisko se přijímá většinou dvanácti hlasů.
4. Komise přijme zamýšlená opatření a ihned je provede, jsou-li v souladu se stanoviskem výboru.
Pokud zamýšlená opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, předloží Komise neprodleně Radě návrh opatření, která mají být přijata.
Rada přijme tato opatření kvalifikovanou většinou.
Pokud se Rada neusnese ve lhůtě patnácti dnů měsíců od předložení věci Radě, přijme navrhovaná opatření Komise a ihned je provede, s výjimkou případů, kdy se Rada proti zmíněným opatřením vysloví prostou většinou.
Článek 31
Články 29 a 30 lze použít po dobu osmnácti měsíců ode dne, kdy byla výboru přednesena první záležitost, a to na základě čl. 29 odst. 1, na základě čl. 30 odst. 1 nebo na základě jiných obdobných pravidel.
Článek 32
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí a jejími přílohami nejpozději do: a) 1. října 1973, pokud se jedná o čl. 23 odst. 1 a odst. 3 písm. a), b) a c);
b) do 1. ledna 1976 pro všechna ostatní ustanovení, s výjimkou těch, která upravují postup Společenství.
2. Členské státy dosáhnou souladu s ustanoveními, která upravují postup Společenství podle této směrnice, do 1. ledna 1977.
Mezi přijetím opatření na základě těchto ustanovení a výše uvedeným dnem však musí uplynout lhůta alespoň dvou let.
3. Ke dni uvedenému v odstavci 2 se zrušují články 4 a 11 směrnice Rady ze dne 26. června 1964 o veterinárních otázkách obchodu se skotem a prasaty uvnitř Společenství a článek 9 směrnice ze dne 26. června 1964 o hygienických otázkách obchodu s čerstvým masem uvnitř Společenství.
Článek 33
1. Nové členské státy si mohou, s podmínkou dodržování obecných ustanovení Smlouvy o EHS, do 31. prosince 1977 zachovat vlastní předpisy pro dovoz ze třetích zemí:
a) plemenného, užitkového a jatečného skotu a prasat;
b) čerstvého masa pocházejícího z domácích zvířat těchto druhů: skotu, prasat, ovcí, koz a domestikovaných lichokopytníků.
V rámci těchto předpisů budou prováděny úpravy s cílem připravit rozšíření předpisů pro tento typ dovozu na celé Společenství; za tímto účelem přezkoumá zmíněné předpisy Stálý veterinární výbor.
2. Nejpozději do 1. července 1976 předloží Komise Radě zprávu a případně i vhodné návrhy, které přihlédnou k řešení problémů vzniklých v důsledku rozšíření úpravy obchodu s dotyčnými produkty uvnitř Společenství na celé Společenství.
Článek 34
Tato směrnice se nedotýká práv a povinností vyplývající z dohod o hygienických otázkách uzavřených mezi jedním či více členskými státy a jednou či více třetími zeměmi před dnem přijetí této směrnice.
Nejsou-li tyto dohody slučitelné s touto směrnicí, využijí daný členský stát či státy veškeré vhodné prostředky, aby odstranily zjištěné nesrovnalosti.
Článek 35
Tato směrnice je určena členským státům.
Nařízení Komise (EHS) č. 100/72 ze dne 14. ledna 1972, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro denaturaci cukru určeného ke krmení zvířat
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady č. 1009/67/EHS ze dne 18. prosince 1967 o společné organizaci trhů s cukrem [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 2727/71 [2], a zejména na čl. 9 odst. 8 a článek 38 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Rady (EHS) č.
2049/69 ze dne 17. října 1969, kterým se stanoví obecná pravidla pro denaturaci cukru určeného ke krmení zvířat [3], ve znění nařízení (EHS) č.
2863/71 [4], neobsahuje žádná další ustanovení o oblasti působnosti osvědčení o prémii za denaturaci; že příslušná prováděcí pravidla byla obsažena v nařízení Komise (EHS) č. 2061/69 ze dne 20. října 1969, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro denaturaci cukru určeného ke krmení zvířat [5], naposledy pozměněném nařízením (EHS) č.
772/71 [6]; že nařízení (EHS) č.
2061/69 bylo pozměněno již několikrát a že je nezbytné provést další důležité změny; že v zájmu jasnosti by proto měla být prováděcí pravidla pro denaturaci cukru ke krmení zvířat sloučena v novém nařízení;
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č. 2049/69 stanoví dvě metody stanovení prémie za denaturaci, z nichž jedna spočívá v jednotném stanovení pro celé Společenství a druhá ve stanovení prostřednictvím nabídkového řízení; že prováděcí pravidla k nabídkovému řízení mohou být z velké části založena naustanoveních nařízení (EHS) č.
394/70 [7], která se týkají nabídkového řízení určeného ke stanovení vývozních náhrad pro cukr;
vzhledem k tomu, že je nezbytné stanovit, za jakých podmínek lze osvědčení o prémii za denaturaci získat, a stanovit určitá administrativní pravidla pro uvedené osvědčení;
vzhledem k tomu, že zejména s ohledem na kvantitativní ztráty, k nimž při procesu denaturace běžně dochází, by mělo být povoleno určité toleranční rozpětí mezi množstvím denaturovaného cukru a množstvím uvedeným na osvědčení o prémii za denaturaci; že podobné rozpětí může být použito k výpočtu výše jistoty, která propadne, pokud dojde k denaturaci pouze části množství cukru uvedeného v osvědčení;
vzhledem k tomu, že správné fungování jednotného trhu vyžaduje, aby trh byl co nejpružnější; že by za tímto účelem mělo být stanoveno, že osvědčení o prémii za denaturaci lze předepsaným způsobem převádět nebo vyměňovat; že je kromě toho vhodné, aby osvědčení o prémii za denaturaci, které zakládá právo na vyplacení prémie a ukládá povinnost dotčený cukr denaturovat, bylo platné po dobu, která výrobcům krmiv umožní přijímat dlouhodobá opatření;
vzhledem k tomu, že prémie za denaturaci se vztahuje pouze na cukr určený ke krmení zvířat; že je proto nezbytné stanovit konkrétní postupy denaturace, jejichž použití je podmínkou pro vyplacení prémie za denaturaci; že k dosažení tohoto cíle je mimo jiné nezbytné stanovit, že jednotlivé operace musí probíhat pod přísnou kontrolou a zejména po předchozím schválení míst určených k provádění denaturace;
vzhledem k tomu, že denaturovaný cukr lze použít pouze ke krmení zvířat, musí členské státy přijmout všechna opatření, která jsou v tomto ohledu nezbytná;
vzhledem k tomu, že zkušenosti ukázaly, že výsledky kontrol denaturačních činidel definovaných v tomto nařízení mohou někdy být u stejného výrobku odlišné od těch, které jsou stanoveny v definicích; že tyto výsledky nemusí být úplně přesné; že by mělo být povoleno určité technické rozpětí, pokud jde o minimální předepsaný obsah;
vzhledem k tomu, že výživová hodnota surového cukru závisí zejména na obsahu sacharosy; že by proto prémie na surový cukr jiné než standardní jakosti měla být upravena podle výnosu daného cukru;
vzhledem k tomu, že z ekonomického hlediska může být oprávněné stanovit, že změní-li se ve stanoveném období ceny v odvětví cukru, dojde k úpravě prémií;
vzhledem k tomu, že je nutné zabezpečit plnění všech ustanovení o denaturaci a že by proto prémie měla být vyplácena až po provedení denaturace podle těchto ustanovení; že s cílem vyhnout se příliš nákladné kontrole by nemělo být povoleno poskytovat zálohy na prémie za denaturaci;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro cukr,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
HLAVA I Nabídkové řízení
Článek 1
Podmínky nabídkového řízení mohou obsahovat stanovení maximálního množství.
Článek 2
1. Nabídkové řízení k stanovení prémie zajišťuje příslušná intervenční agentura.
2. Intervenční agentura vyhlásí nabídkové řízení.
Nabídkové řízení je zveřejněno v Úředním věstníku Evropských společenství.
Intervenční agentura může také nabídkové řízení zveřejnit nebo ho dát kdekoli zveřejnit.
3. Ke zveřejnění v Úředním věstníku Evropských společenství musí dojít nejméně deset dní před tím, než uplyne lhůta pro předložení nabídek.
4. V nabídkovém řízení se uvedou podmínky tohoto řízení, v příslušných případech zejména maximální výše prémie za denaturaci, minimální množství v rámci jedné nabídky a maximální množství na jednoho účastníka nabídkového řízení.
Článek 3
1. Jestliže to situace na trhu s cukrem ve Společenství vyžaduje, lze vyhlásit stálé nabídkové řízení.
Během doby platnosti stálého nabídkového řízení se vyhlásí dílčí nabídková řízení.
2. Stálé nabídkové řízení se zveřejní pouze za účelem vyhlášení.
Zveřejněné nabídkové řízení lze pozměnit nebo nahradit během doby platnosti stálého nabídkového řízení.
Pozmění se nebo nahradí v případě, že během uvedené doby platnosti se podmínky nabídkového řízení změní.
3. Lhůta pro předkládání nabídek v prvním dílčím nabídkovém řízení: a) začíná v den zveřejnění stálého nabídkového řízení v Úředním věstníku Evropských společenství a
b) končí v 9.30 ráno první středu po desátém dnu od jeho zveřejnění.
4. Lhůta pro předkládání nabídek v druhém a dalším dílčím nabídkovém řízení: a) začíná první pracovní den po uplynutí předešlé lhůty a
b) končí v 9.30 ráno ve středu následujícího týdne.
5. V případě vyhlášení stálého nabídkového řízení se ustanovení následujících článků v této hlavě použijí u všech dílčích nabídkových řízení.
Článek 4
1. Účastníci nabídkového řízení doručí intervenční agentuře písemné nabídky proti stvrzence, nebo odešlou nabídky intervenční agentuře doporučeným dopisem, telexem nebo telegramem.
2. V nabídce je uvedeno: a) nabídkové řízení, ke kterému se nabídka vztahuje;
b) jméno a adresa účastníka nabídkového řízení;
c) druh a celkové množství cukru k denaturaci;
d) výše prémie za denaturaci navrhovaná na 100 kilogramů v měně členského státu, v němž sídlí intervenční agentura, jíž je nabídka předložena.
Intervenční agentury mohou požadovat doplňující údaje.
3. Nabídka je platná pouze tehdy, pokud:
a) před uplynutím lhůty pro předkládání nabídek je předložen důkaz o tom, že účastník nabídkového řízení složil jistotu stanovenou pro toto nabídkové řízení; b) obsahuje prohlášení účastníka nabídkového řízení, v němž se zaváže, že pokud uspěje jeho nabídka na prémii za denaturaci, dále jen "prémii", požádá o osvědčení o prémii za denaturaci, dále jen "osvědčení", na množství cukru k denaturaci, a složí požadovanou jistotu.
4. V nabídce může být uvedeno, že ji lze považovat za předloženou pouze tehdy, pokud se výběr nabídky vztahuje na celé množství uvedené v nabídce nebo na jeho určitou část.
5. Nabídka, jejíž předložení není v souladu s ustanoveními tohoto článku, nebo která obsahuje podmínky odlišné od podmínek uvedených ve vyhlášeném nabídkovém řízení, se nezvažuje.
6. Jakmile je nabídka předložena, není možné ji stáhnout.
Článek 5
1. Jistota, kterou je nutné v rámci nabídkového řízení složit, činí 0,5 zúčtovacích jednotek na 100 kg bílého nebo surového cukru.
2. Účastník nabídkového řízení může jistotu složit buď v hotovosti, nebo formou záruky, kterou poskytne podnik splňující kritéria stanovená členským státem, ve kterém byla nabídka předložena.
Každý členský stát oznámí Komisi druhy podniků oprávněných poskytovat zmíněnou záruku, jakož i kritéria uvedená v předchozím pododstavci, a Komise poté informuje ostatní členské státy.
Článek 6
1. Nabídky se přezkoumají na uzavřeném zasedání intervenční agentury.
Osoby přítomné při přezkoumání složí slib mlčenlivosti.
2. Předložené nabídky jsou neprodleně sděleny Komisi.
Článek 7
1. S výjimkou případu, kdy se přijme rozhodnutí, že nebude vybrána žádná nabídka, a aniž jsou dotčena ustanovení odstavců 2 a 3, vybere se nabídka jakéhokoli účastníka nabídkového řízení, která nepřesahuje maximální výši prémie.
2. Pokud bylo pro nabídkové řízení stanoveno maximální množství, vybere se nabídka toho účastníka nabídkového řízení, který navrhuje nejnižší částku prémie.
Jestliže maximální množství není uvedenou nabídkou plně vyčerpáno, vyberou se nabídky účastníků, které obsahují druhou nejnižší navrhovanou částku prémie.
3. Pokud by však postup uvedený v odstavci 2 způsobil při zvažování určité nabídky překročení maximálního množství, danému účastníku nabídkového řízení se přidělí pouze zbývající část z maximálního množství.
Článek 8
1. Výběr nabídky: a) zakládá právo na vydání osvědčení, v němž je mimo jiné uvedena prémie stanovená v nabídce, jakož i množství, na které je prémie poskytována;
b) ukládá povinnost požádat intervenční agenturu, které byla nabídka předložena, aby toto osvědčení na uvedené množství vydala.
2. Práva a povinnosti vyplývající z výběru nabídky jsou nepřenosné.
Uvedené právo se uplatní a uvedená povinnost se splní do 18 dnů po uplynutí lhůty pro předkládání nabídek.
Článek 9
1. Intervenční agentura neprodleně oznámí všem účastníkům nabídkového řízení výsledek jejich účasti v nabídkovém řízení.
Agentura také zašle prohlášení o výběru nabídky úspěšným účastníkům nabídkového řízení.
2. V prohlášení o výběru nabídky je minimálně uvedeno: a) nabídkové řízení, ke kterému se nabídka vztahuje;
b) množství, na které se uděluje prémie;
c) prémie, která se vyplatí za množství uvedené v písm. b).
Článek 10
1. Kromě případů vyšší moci se jistota požadovaná v nabídkovém řízení uvolní pouze ve výši odpovídající množství, a) na které účastník nabídkového řízení: - nestáhl svoji nabídku
a
- zažádal o osvědčení ve stanovené lhůtě a podle stanovených podmínek;
nebo
b) na které nebyla vybrána žádná nabídka.
2. Jistota se uvolní neprodleně.
3. V případě vyšší moci intervenční agentura stanoví opatření, která vzhledem ke vzniklé situaci považuje za nezbytná.
HLAVA II Osvědčení o prémii za denaturaci
Článek 11
1. Osvědčení lze získat pouze na základě žádosti podané před provedením denaturace.
2. Po obdržení žádosti vydají příslušné orgány členských států osvědčení pouze tehdy, pokud:
a) v době podání žádosti:
- žadatel se o prémii úspěšně ucházel v nabídkovém řízení a
b) žadatel předložil důkaz, že složil jistotu za denaturaci jako záruku, že denaturace se uskuteční během doby platnosti osvědčení.
Článek 12
1. Žádosti o vydání osvědčení se podávají písemně.
2. Žádosti uvádějí: a) jméno a adresu žadatele;
b) druh a celkové množství cukru k denaturaci;
c) případné prohlášení o výběru nabídky, na kterou se žádost vztahuje.
Příslušné orgány členských států mohou požadovat doplňující údaje.
Článek 13
1. Aniž jsou dotčena ustanovení tohoto nařízení, příslušné orgány členských států používají k osvědčení vnitrostátní výtisky.
2. V osvědčení se zejména uvádí: a) jméno a adresa držitele osvědčení;
b) den, ve který byla žádost podána;
c) druh a celkové množství cukru k denaturaci;
d) minimální množství cukru k denaturaci za den v určitém místě;
e) podle daného případu a v měně členského státu vydávajícího osvědčení: - prémie stanovená jednotně v rámci Společenství za jakost dotčeného cukru a použitelná v den podání žádosti,
- prémie stanovená na základě nabídkového řízení;
f) poslední den platnosti osvědčení.
3. Osvědčení se vydává nejméně ve dvojím vyhotovení, z nichž jedno je určeno držiteli a druhé příslušným orgánům členského státu, v kterém je osvědčení vystaveno.
Článek 14
1. Vydání osvědčení: a) zakládá právo na vyplacení prémie uvedené v osvědčení na dané množství po denaturaci;
b) ukládá povinnost denaturovat cukr podle podmínek stanovených v osvědčení.
2. Pokud množství denaturovaného cukru převyšuje množství uvedené v osvědčení o méně než 2 %, pokládá se za denaturované v souladu s uvedeným dokladem.
3. Pokud je množství denaturovaného cukru nejvýše o 2 % nižší než množství uvedené v osvědčení, povinnost denaturovat se považuje za splněnou.
Článek 15
1. Povinnost vyplývající z osvědčení je nepřenosná.
Právo vyplývající z osvědčení může držitel osvědčení převést během doby platnosti osvědčení.
2. U každého jednotlivého osvědčení lze převod uskutečnit pouze: a) ve prospěch jednoho nabyvatele
a
b) v rozsahu celkového množství uvedeného v osvědčení.
3. Převod nabývá účinnosti dnem, kdy příslušný orgán členského státu, který osvědčení vydal, zapíše na osvědčení jméno a adresu nabyvatele a datum tohoto zápisu, a připojí otisk úředního razítka.
O provedení uvedeného zápisu musí požádat držitel osvědčení.
Nabyvatel nesmí své právo převést ani jej převést zpět na držitele.
Článek 16
1. Osvědčení je platné ode dne vydání do konce jedenáctého měsíce, který následuje po měsíci, v němž bylo vydáno.
Osvědčení se považuje za vydané v den, kdy byla podána žádost u příslušného orgánu dotyčného členského státu.
2. Žádosti o osvědčení, které příslušný orgán obdrží v nepracovní dny nebo po 16.00 hod v pracovní dny, se považují za žádosti podané první pracovní den po dni, kdy byly doručeny.
3. Lhůta stanovená v odstavci 2 se v Itálii prodlouží o jednu hodinu během období letního času v tomto členském státě.
Článek 17
1. Výše jistoty za denaturaci je jedna zúčtovací jednotka na 100 kg cukru.
2. Žadatel může jistotu složit v hotovosti nebo formou záruky, kterou poskytne podnik splňující kritéria stanovená členským státem, v němž žadatel o vydání osvědčení žádá.
Použijí se ustanovení čl. 5 odst. 2 druhého pododstavce.
Článek 18
1. Aniž jsou dotčena ustanovení odstavce 2, pokud není splněna denaturační povinnost, jistota propadne ve výši, která se rovná rozdílu mezi:
a) 98 % množství cukru uvedeného v osvědčení a
b) množstvím skutečně denaturovaného cukru.
Pokud je však množství denaturovaného cukru menší než 2 % množství uvedeného v osvědčení, jistota propadne v celé výši.
2. Pokud v důsledku okolností považovaných za případ vyšší moci nelze denaturaci provést za podmínek stanovených v osvědčení a pokud byla podána žádost, aby tyto okolnosti byly zohledněny, dotyčný členský stát stanoví opatření, která s ohledem na vzniklou situaci považuje za nezbytná.
3. Po denaturaci cukru za podmínek stanovených v osvědčení se jistota neprodleně uvolní.
HLAVA III DENATURACE
Článek 19
1. Členské státy určí příslušné orgány, které budou denaturaci kontrolovat a které zajistí, aby se denaturovaný cukr používal pouze ke krmení zvířat.
2. Denaturace se uskuteční v provozovnách schválených členským státem, v němž se denaturace provádí.
Členské státy dají povolení pouze těm cukrovarům, výrobnám krmných směsí nebo skladům, ve kterých lze provádět účinnou kontrolu denaturace.
3. Minimální denní množství k denaturaci v každé jednotlivé provozovně činí 20 tun.
Členské státy však mohou stanovit jiné minimální množství.
4. Dotyčná osoba sdělí orgánu uvedenému v odstavci 1, písemně a s dostatečným předstihem umožňujícím provedení kontroly, tyto údaje: a) své jméno a adresu;
b) druh a množství cukru k denaturaci;
c) místo, v němž se denaturace uskuteční;
d) předpokládanou dobu denaturace.
Členské státy mohou požadovat doplňující údaje.
Článek 20
1. Pokud držitel nebo nabyvatel osvědčení zamýšlí denaturovat cukr v jiném členském státě než v tom, který vydal osvědčení: a) vrátí osvědčení příslušnému orgánu členského státu, který ho vydal, dále jen "vydávající orgán", a písemně jej o svém záměru informuje;
b) požádá příslušný orgán členského státu, ve kterém se denaturace uskuteční, dále jen "platící orgán", o osvědčení jako náhradu za první osvědčení.
2. Použije-li se odstavec 1, pak: a) vydávající orgán po ověření pravosti osvědčení neprodleně zašle toto osvědčení platícímu orgánu;
b) platící orgán vydá nové osvědčení obsahující minimálně údaje uvedené v osvědčení vydaném vydávajícím orgánem, zejména den podání žádosti.
Platící orgán však může podle potřeby změnit údaj uvedený v čl. 13 odst.
2 písm. d) a vyjádřit prémii v měně členského státu, ve kterém platící orgán sídlí;
c) jakmile je dané množství cukru denaturováno podle podmínek uvedených v osvědčení, platící orgán informuje vydávající orgán, aby mohla být použita ustanovení článku 18.
Článek 21
1. Prémii vyplatí členský stát, v němž se denaturace uskutečnila.
2. Prémie se vyplatí pouze tehdy,
a) pokud denaturace cukru proběhla pod kontrolou, ve schválené provozovně a za použití jednoho z postupů uvedených v příloze a
b) pokud množství cukru denaturovaného za jeden den v jednotlivých provozovnách: - bylo alespoň 20 tun nebo
- se alespoň rovnalo minimálnímu množství stanovenému členským státem uvedeným v odstavci 1.
Článek 22
1. Prémie za surový cukr jiné než standardní jakosti se vynásobí koeficientem.
2. Tento koeficient se rovná výnosu dotyčného surového cukru vyděleného číslem 92.
Výnos se vypočítá podle ustanovení článku 1 nařízení Rady (EHS) č. 431/68 ze dne 9. dubna 1968, kterým se stanoví standardní jakost surového cukru a hraniční přechod Společenství pro výpočet cen cif v odvětví cukru [8].
Článek 23
Je možné přijmout ustanovení o úpravě prémií, pokud mezi: - podáním žádosti o prémii, jde-li o prémii stanovenou jednotně, nebo
- uplynutím lhůty pro předložení nabídek, jde-li o prémii stanovenou v rámci nabídkového řízení,
a denaturací došlo ke změně cen stanovených podle nařízení č. 1009/67/EHS.
Článek 24
1. Prémie se vyplatí: a) nejdříve po předložení důkazu o tom, že byl cukr denaturován podle podmínek uvedených v osvědčení;
b) nejpozději na konci měsíce následujícího po měsíci, v němž byl předložen důkaz uvedený v písm. a).
2. Zálohy na prémie se nepovolují.
HLAVA IV Obecná ustanovení
Článek 25
1. Pokud se denaturovaný cukr posílá z jednoho členského státu do druhého členského státu, pak důkaz o tom, že jde o cukr denaturovaný za použití jednoho z postupů uvedených v příloze, lze členskému státu určení poskytnout pouze předložením dokladu T2, jak je uvedeno v článku 39 nařízení (EHS) č. 542/69 [9], nebo dokladu T2L, jak je uvedeno v článku 1 nařízení (EHS) č. 2313/69 [10], v jehož kolonce 31 je kromě popisu zboží uvedena jedna z těchto poznámek:
"Denaturierter Zucker" "Sucre dénaturé"
"Zucchero denaturato"
"Gedenatureerde suiker"
(Denaturovaný cukr)
2. Příslušný orgán vydávajícího členského státu uvede poznámku podle odstavce 1 pouze v případě, že dotyčný cukr byl denaturován za použití jednoho z postupů uvedených v odstavci 1.
V poznámce musí být rovněž uveden druh a množství denaturačního činidla použitého na každých 100 kilogramů cukru.
Článek 26
Údaji o množstvích, která závazně stanoví toto nařízení, se v případě surového cukru rozumí hmotnost tel quel.
Článek 27
Nařízení (EHS) č.
2061/69 se zrušuje.
Použije se však nadále pro činnost, na níž bylo osvědčení vydáno během doby platnosti uvedeného nařízení.
Článek 28
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 15. ledna 1972.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Rady (EHS) č.
574/72
ze dne 21. března 1972,
kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení (EHS) č.
1408/71 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby a jejich rodiny pohybující se v rámci Společenství
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 2, 7 a 51 této smlouvy,
s ohledem na nařízení Komise (EHS) č.
1408/71 ze dne 14. června 1971 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby a jejich rodiny pohybující se ve Společenství [1], a zejména na článek 97 uvedeného nařízení,
s ohledem na návrh Komise přijatý po konzultaci se Správní komisí pro sociální zabezpečení migrujících pracovníků,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu,
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru,
vzhledem k tomu, že nařízení č.
3 o sociálním zabezpečení pro migrující pracovníky [2] bylo nahrazeno nařízením (EHS) č.
1408/71, jehož článek 99 také nahradil nařízení č.
4, kterým se stanoví prováděcí pravidla a doplňuje nařízení č.
3 o sociálním zabezpečení pro migrující pracovníky [3], je nezbytné stanovit prováděcí pravidla přizpůsobená novým základním pravidlům a novým zkušenostem získaným při uplatňování znění těchto předpisů po dobu dvanácti let;
vzhledem k tomu, že je zejména nezbytné určit příslušné instituce každého členského státu, doklady, které mají předložit, a formality, které mají plnit, dotyčné osoby za účelem získání dávek, postupy správních kontrol a lékařských vyšetření a podmínky pro náhradu dávek poskytnutých institucemi jednoho členského státu na účet instituce jiného členského státu, jakož i povinnosti účetní komise,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
HLAVA I
OBECNÁ USTANOVENÍ
Článek 1
Definice
Pro účely tohoto nařízení:
a) "nařízením" se rozumí nařízení (EHS) č.
1408/71,
b) "prováděcím nařízením" se rozumí toto nařízení,
c) mají definice v článku 1 nařízení význam přiřazený jim v uvedeném článku.
Článek 2
Tištěné vzorové formuláře — Informace o právních předpisech — Návody
1. Správní komise vypracuje vzory osvědčení, potvrzení, prohlášení, žádostí a ostatních dokladů nezbytných k uplatňování nařízení a prováděcího nařízení.
Dva členské státy nebo jejich příslušné úřady mohou vzájemnou dohodou po obdržení stanoviska správní komise přijmout zjednodušené vzory těchto dokladů pro vzájemné vztahy.
2. Ve prospěch příslušných úřadů každého členského státu může správní komise shromažďovat informace o vnitrostátních právních předpisech spadajících do oblasti působnosti tohoto nařízení.
3. Správní komise připraví návody, jak informovat dotyčné osoby o jejich právech a o administrativních formalitách, které musí pro uplatnění těchto práv splnit.
Před sestavením těchto návodů konzultuje poradní výbor.
Článek 3
Styčná místa — Komunikace mezi institucemi a mezi osobami a institucemi
1. Příslušné úřady mohou určit styčná místa, která mohou komunikovat přímo spolu navzájem.
2. Každá instituce členského státu a každá osoba mající bydliště nebo pobývající na území členského státu se může obrátit na instituci jiného členského státu, buď přímo, nebo prostřednictvím styčných míst.
Článek 4
Přílohy
1. Příslušný úřad nebo úřady každého členského státu jsou uvedeny v příloze I.
2. Příslušné instituce každého členského státu jsou uvedeny v příloze 2.
3. Instituce bydliště a místa pobytu každého členského státu jsou uvedeny v příloze 3.
4. Styčná místa určená na základě čl. 3 odst. 1 prováděcího nařízení jsou uvedena v příloze 4.
5. Ustanovení uvedená v článku 5, čl. 53 odst. 3, článku 104, čl. 105 odst. 2, článcích 116 a 120 prováděcího nařízení jsou vymezena v příloze 5.
6. Postup vyplácení dávek vybraný institucemi příslušnými pro vyplácení v každém členském státě v souladu s čl. 53 odst. 1 prováděcího nařízení je vymezen v příloze 6.
7. Názvy a sídla bank uvedených v čl. 55 odst. 1 prováděcího nařízení jsou vyjmenovány v příloze 7.
8. Členské státy, na které se vztahují ustanovení čl. 10 odst. 2 písm. d) prováděcího nařízení při vzájemných vztazích, jsou uvedeny v příloze 8.
9. Systémy, které je třeba vzít v úvahu při výpočtu průměrných ročních nákladů na věcné dávky v souladu s čl. 94 odst. 3 písm. a) a čl. 95 odst. 3 písm. a) prováděcího nařízení, jsou uvedeny v příloze 9.
10. Instituce nebo subjekty určené příslušnými úřady, zejména na základě čl. 6 odst. 1, čl. 11 odst. 1, čl. 13 odst. 2 a odst. 3, čl. 14 odst. 1, 2 a 3, čl. 38 odst. 1, čl. 70 odst. 1, čl. 80 odst. 2, článku 81, čl. 82 odst. 2, čl. 85 odst. 2, čl. 89 odst. 1, čl. 91 odst. 2, čl. 102 odst. 2, čl ánkab 110 a čl. 113 odst. 2 prováděcího nařízení, jsou uvedeny v příloze 10.
HLAVA II
PROVEDENÍ OBECNÝCH USTANOVENÍ NAŘÍZENÍ
Provedení článků 6 a 7 nařízení
Článek 5
Nahrazení ujednání o provádění úmluv prováděcím nařízením
Prováděcí nařízení nahrazuje ujednání o provádění úmluv uvedených v článku 6 tohoto nařízení; také nahrazuje prováděcí ustanovení úmluv uvedených v čl. 7 odst. 2 písm. c) nařízení, jestliže nejsou uvedena v příloze 5 nařízení.
Provedení článku 9 nařízení
Článek 6
Přístup k dobrovolnému nebo volitelnému pokračujícímu pojištění
1. Splňuje-li dotyčná osoba, s přihlédnutím k článku 9 a čl. 15 odst. 3 nařízení, podmínky vyžadované pro přistoupení k dobrovolnému nebo volitelnému pokračujícímu systému pojištění pro případ invalidity, stáří a úmrtí (důchody) ve více systémech pojištění podle právních předpisů jednoho členského státu a nepodléhala povinnému pojištění v rámci jednoho z těchto systémů na základě svého posledního zaměstnání, může přistoupit podle uvedených článků k systému dobrovolného nebo volitelného pokračujícího pojištění určeného právními předpisy uvedeného členského státu nebo, není-li určen, k systému podle svého výběru.
2. K uplatnění čl. 9 odst. 2 nařízení musí dotyčná osoba předložit instituci dotyčného členského státu potvrzení týkající se dob pojištění získaných podle právních předpisů kteréhokoli jiného členského státu. Potvrzení vydává nebo vydávají na žádost dotyčné osoby instituce, které uplatňují právní předpisy, podle kterých osoba doby pojištění získala.
Provedení článku 12 nařízení
Článek 7
Obecná prováděcí pravidla k ustanovení o zákazu souběhu dávek — Uplatňování ustanovení o dávkách při invaliditě, stáří a úmrtí (důchody)
1. Pokud má osoba, která má nárok na dávky náležející podle právních předpisů jednoho členského státu, rovněž nárok na dávky podle právních předpisů jednoho nebo více dalších členských států, použijí se tato pravidla:
a) má-li uplatňování čl. 12 odst. 2 nebo 3 nařízení za následek snížení nebo současné pozastavení těchto dávek, nesmí být žádná z nich snížena ani pozastavena o částku větší, než je částka získaná vydělením částky, která podléhá snížení nebo pozastavení podle právních předpisů, na základě nichž dávka náleží, počtem dávek podléhajících snížení nebo pozastavení, na které má dotyčná osoba nárok;
b) v případě dávek v invaliditě, stáří nebo při úmrtí (důchody) přiznaných podle čl. 46 odst. 2 nařízení institucí členského státu bere tato instituce v úvahu všechny dávky odlišného druhu a jakýkoli příjem nebo odměnu, které by mohly způsobit snížení nebo pozastavení dávky náležející od uvedené instituce, nikoli pro výpočet teoretické výše uvedené v čl. 46 odst. 2 písm. a) nařízení, ale výhradně pro snížení nebo pozastavení částky uvedené v čl. 46 odst. 2 písm. b) nařízení. V úvahu se však bere pouze část celkové částky těchto dávek, příjmu nebo odměny, která se určí v poměru k délce získaných dob pojištění v souladu s čl. 46 odst. 2 písm. b) nařízení;
c) v případě dávek v invaliditě, stáří nebo při úmrtí (důchody) přiznaných podle čl. 46 odst. 1 prvního pododstavce nařízení institucí členského státu, bere uvedená instituce v případech, na které se vztahuje čl. 46 odst. 3 nařízení, v úvahu všechny dávky různého druhu a jakýkoli příjem nebo odměnu, které by mohly způsobit snížení nebo zastavení dávky náležející od uvedené instituce, ne pro výpočet částky uvedené v čl. 46 odst. 1 nařízení, ale výhradně pro snížení nebo zastavení částky vyplývající z uplatňování čl. 46 odst. 3 nařízení. V úvahu se však bere pouze část celkové částky těchto dávek, příjmu nebo odměny, která se získá použitím koeficientu rovnajícího se poměru mezi částkou dávky vyplývající z uplatnění čl. 46 odst. 3 nařízení a částkou vyplývající z uplatnění čl. 46 odst. 1 prvního pododstavce nařízení na uvedenou částku.
2. Pro účely čl. 12 odst. 2, 3 a 4 nařízení si příslušné dotčené instituce na žádost vyměňují veškeré potřebné informace.
Článek 8
Pravidla použitelná v případě souběhu nároků na dávky v mateřství podle právních předpisů několika členských států
Má-li pracovník nebo jeho rodinný příslušník nárok na dávky v mateřství podle právních předpisů dvou nebo více členských států, poskytují se tyto dávky výhradně podle právních předpisů toho členského státu, na jehož území došlo k porodu, nebo pokud k porodu nedošlo na území žádného z těchto členských států, výhradně podle právních předpisů členského státu, kterým pracovník naposledy podléhal.
Článek 9
Pravidla použitelná v případě souběhu nároků na pohřebné podle právních předpisů několika členských států
1. Pokud k úmrtí dojde na území členského státu, zachová se pouze nárok na pohřebné získaný podle právních předpisů uvedeného členského státu, zatímco nárok získaný podle právních předpisů kteréhokoli jiného členského státu zaniká.
2. Pokud dojde k úmrtí na území jednoho členského státu, třebaže nárok na pohřebné byl získán podle právních předpisů dvou nebo více jiných členských států, nebo pokud k úmrtí dojde mimo území členského státu a uvedený nárok byl získán podle právních předpisů dvou nebo více členských států, zachovává se pouze nárok získaný podle právních předpisů členského státu, kde pracovník získal poslední dobu pojištění, zatímco nárok získaný podle právních předpisů kteréhokoli jiného členského státu zaniká.
Článek 10
Pravidla použitelná v případě souběhu nároků na rodinné dávky nebo přídavky nebo pokud pracovník podléhá postupně právním předpisům několika členských států během stejného období nebo části období
1. Náležejí-li za stejné období rodinné dávky nebo přídavky dvěma osobám pro stejného rodinného příslušníka podle čl. 73 odst. 1 nebo 2 nebo čl. 74 odst. 1 nebo 2 nařízení a podle právních předpisů země bydliště uvedeného rodinného příslušníka, použijí se v případě souběhu nároků na rodinné dávky nebo přídavky ustanovení stanovená právními předpisy země bydliště rodinného příslušníka. Za tím účelem se nárok na rodinné dávky nebo přídavky podle čl. 73 odst. 1 nebo 2 nebo čl. 74 odst. 1 nebo 2 nařízení vezme v úvahu, jako by se jednalo o nárok získaný podle právních předpisů země bydliště dotyčného rodinného příslušníka.
2. Pokud pracovník podléhal postupně právním předpisům dvou členských států během období oddělujícího dvě data výplaty rodinných dávek nebo přídavků, která jsou stanovena právními předpisy jednoho nebo obou dotyčných členských států, použijí se tato pravidla:
a) rodinné dávky nebo přídavky, o které může tento pracovník žádat podle právních předpisů každého z těchto států, musí odpovídat počtu denních dávek nebo přídavků náležejících podle příslušných právních předpisů.
Pokud tyto právní předpisy nestanoví denní dávky nebo přídavky, přiznají se rodinné dávky nebo přídavky v poměru k délce období, kdy tento pracovník podléhal právním předpisům každého z členských států, v poměru k době stanovené dotyčnými právními předpisy;
b) pokud byly rodinné dávky nebo přídavky poskytovány institucí během období, kdy měly být poskytovány jinou institucí, provedou mezi sebou uvedené instituce vyúčtování;
c) pro účely písmen a) a b), pokud jsou doby zaměstnání získané podle právních předpisů jednoho členského státu vyjádřeny v jednotkách odlišných od těch, které jsou používány při výpočtu rodinných dávek nebo přídavků podle právních předpisů jiného členského státu, jimž pracovník ve stejném období také podléhal, provede se přepočet v souladu s čl. 15 odst. 3 prováděcího nařízení;
d) bez ohledu na písmeno a), v rámci vztahů mezi členskými státy uvedenými v příloze 8 prováděcího nařízení, nese instituce, která nese náklady na rodinné dávky nebo přídavky s ohledem na první zaměstnání během dotyčného období, náklady na ně po celé období.
3. Přemístí-li rodinní příslušníci pracovníka podléhajícího francouzským právním předpisům nebo nezaměstnané osoby pobírající dávky v nezaměstnanosti na základě francouzských právních předpisů své bydliště z území jednoho členského státu na území jiného členského státu během téhož kalendářního měsíce, instituce příslušná pro poskytování rodinných přídavků na počátku tohoto měsíce pokračuje v jejich poskytování po celý běžný měsíc.
HLAVA III
PROVEDENÍ USTANOVENÍ NAŘÍZENÍ O URČENÍ POUŽITELNÝCH PRÁVNÍCH PŘEDPISŮ
Provedení článků 13 až 16 nařízení
Článek 11
Formality v případě vyslání
1. V případech uvedených v čl. 14 odst. 1 písm. a) a 2 písm. a) nařízení vydá instituce určená příslušným úřadem členského státu, jehož právní předpisy jsou nadále použitelné, pracovníkovi na jeho žádost nebo na žádost jeho zaměstnavatele, jsou-li splněny vyžadované podmínky, potvrzení o vyslání uvádějící, že až do uvedeného dne nadále podléhá uvedeným právním předpisům.
2. Souhlas stanovený v čl. 14 odst. 1 písm. a) bodu ii) nařízení si vyžádá zaměstnavatel.
Článek 12
Zvláštní ustanovení týkající se pojištění v rámci německého systému sociálního zabezpečení
1. Pokud jsou na základě čl. 14 odst. 1 písm. b) a c) nebo odst. 2 písm. a) nařízení na pracovníka zaměstnaného podnikem nebo zaměstnavatelem, jehož sídlo nebo místo podnikání není na německém území, použitelné německé právní předpisy, použijí se tyto právní předpisy, jako by byl pracovník zaměstnán v místě svého bydliště na německém území.
2. Pokud jsou příspěvky placeny po stanovenou dobu na základě právních předpisů jiného členského státu než Německa v rámci povinného systému pojištění pro případ invalidity, stáří, nebo úmrtí (důchody), mohou být za stejnou dobu placeny doplňkové příspěvky na připojištění podle německých právních předpisů (Höherversicherung).
Článek 13
Výkon práva volby osobami zaměstnanými na diplomatických misích nebo konzulárních úřadech
1. Právo volby stanovené v čl. 16 odst. 2 nařízení musí být poprvé uplatněno do tří měsíců ode dne, kdy byl pracovník zaměstnán u dané diplomatické mise nebo na konzulárním úřadě, nebo kdy nastoupil do osobní služby u členů takových misí nebo úřadů. Volba nabývá účinnosti dnem nástupu do zaměstnání.
Pokud pracovník uplatní znovu své právo volby na konci kalendářního roku, nabývá volba účinnosti prvním dnem následujícího kalendářního roku.
2. Pracovník, který uplatní své právo volby, uvědomí instituci určenou příslušným úřadem členského státu, jehož právní předpisy si zvolí, a současně o tom uvědomí svého zaměstnavatele.
Pokud je to nutné, předá uvedená instituce tuto informaci všem ostatním institucím téhož členského státu v souladu se směrnicemi vydanými příslušným úřadem členského státu.
3. Instituce určená příslušným úřadem členského státu, jehož právní předpisy si pracovník zvolí, mu vydá potvrzení uvádějící, že podléhá právním předpisům uvedeného členského státu po dobu zaměstnání u dané diplomatické mise nebo na konzulárním úřadě nebo v osobní službě u členů těchto misí nebo úřadů.
4. Pokud si pracovník zvolí uplatňování německých právních předpisů, použijí se, jako by byl zaměstnán v místě, kde má německá vláda sídlo.
Příslušný úřad určí příslušnou instituci nemocenského pojištění.
Článek 14
Výkon práva volby pomocnými zaměstnanci Evropských společenství
Právo volby stanovené v čl. 16 odst.
3 nařízení musí být uplatněno v době uzavření pracovní smlouvy. Úřad zmocněný k uzavření takové smlouvy uvědomí instituci určenou příslušným úřadem členského státu, jehož právní předpisy si pomocný zaměstnanec zvolí.
Pokud je to nutné, předá uvedená instituce tuto informaci všem ostatním institucím téhož členského státu.
2. Instituce určená příslušným úřadem členského státu, jehož právní předpisy si pomocný zaměstnanec zvolí, mu vydá potvrzení uvádějící, že podléhá právním předpisům uvedeného členského státu po dobu, co je zaměstnán Evropskými společenstvími jako pomocný zaměstnanec.
3. Pokud je to nutné, určí příslušné úřady členských států instituce příslušné pro pomocné zaměstnance Evropských společenství.
4. Pokud si pomocný zaměstnanec Evropských společenství zaměstnaný na území jiného členského státu než Německa zvolí uplatňování německých právních předpisů, použijí se, jako by byl zaměstnán v místě, kde má německá vláda sídlo.
Příslušný úřad určí příslušnou instituci nemocenského pojištění.
HLAVA IV
PROVEDENÍ ZVLÁŠTNÍCH USTANOVENÍ NAŘÍZENÍ O RŮZNÝCH KATEGORIÍCH DÁVEK
KAPITOLA 1
OBECNÁ PRAVIDLA PRO SČÍTÁNÍ DOB POJIŠTĚNÍ
Článek 15
1. V případech uvedených v čl. 18 odst. 1, článku 38, čl. 45 odst. 1 a 2, v článku 64 a čl. 67 odst. 1 a 2 nařízení se sčítání dob pojištění provádí v souladu s těmito pravidly:
a) K dobám pojištění získaným podle právních předpisů jednoho členského státu se přičtou doby pojištění získané podle právních předpisů kteréhokoli jiného členského státu, pokud je to nezbytné k doplnění dob pojištění získaných podle právních předpisů prvního členského státu za účelem získání, zachování nebo obnovení nároků na dávky, pokud se tyto doby pojištění nepřekrývají. Pokud mají dávky při invaliditě, stáří nebo úmrtí (důchody) přiznat instituce dvou nebo více členských států v souladu s čl. 46 odst. 2 nařízení, provede každá z dotyčných institucí samostatné sčítání tak, že vezme v úvahu všechny doby pojištění získané pracovníkem podle právních předpisů všech členských států, kterým podléhal, aniž jsou případně dotčeny čl. 45 odst. 2 a čl. 46 odst. 2 písm. c) nařízení.
b) Pokud se doba povinného pojištění získaná podle právních předpisů jednoho členského státu kryje s dobou dobrovolného nebo volitelného pokračujícího pojištění podle právních předpisů jiného členského státu, bere se v úvahu pouze doba prvně uvedená.
c) Pokud se doba pojištění jiná, než doba za takovou považovaná, získaná podle právních předpisů jednoho členského státu překrývá s dobou považovanou za dobu pojištění podle právních předpisů jiného členského státu, vezme se v úvahu jen doba prvně uvedená.
d) Jakoukoli dobu považovanou za dobu pojištění na základě právních předpisů dvou nebo více členských států bere v úvahu pouze instituce členského státu, podle jehož právních předpisů byla pojištěná osoba naposledy povinně pojištěna před uvedenou dobou; pokud pojištěná osoba nebyla povinně pojištěna podle právních předpisů členského státu před uvedenou dobou, bere v úvahu posledně uvedenou dobu instituce členského státu, podle jehož právních předpisů byla osoba poprvé povinně pojištěna po uvedené době.
e) Pokud není možné určit přesně období, ve kterém byly některé doby pojištění získány podle právních předpisů jednoho členského státu, předpokládá se, že se tyto doby pojištění nepřekrývají s dobami pojištění získanými podle právních předpisů jiného členského státu, a berou se v úvahu, je-li to výhodné.
f) Pokud se podle právních předpisů jednoho členského státu berou některé doby pojištění v úvahu, pouze pokud jsou získany v určitém období, instituce uplatňující uvedené právní předpisy
i) bere v úvahu doby pojištění získané podle právních předpisů jiného členského státu, pouze pokud byly získány v uvedeném období, nebo
ii) prodlouží toto období o dobu trvání dob pojištění získaných zcela nebo částečně v uvedeném období podle právních předpisů jiného členského státu, pokud doby pojištění podle právních předpisů druhého členského státu mají za následek pouze odklad období, v němž musí být doby pojištění získány.
2. Doby pojištění získané podle právních předpisů členského státu, na které se nařízení nevztahuje, ale které se berou v úvahu podle právních předpisů členského státu, na které se nařízení vztahuje, se považují za doby pojištění, které se mají vzít v úvahu pro účely sčítání.
3. Pokud jsou doby pojištění získané podle právních předpisů jednoho členského státu vyjádřeny v jednotkách odlišných od jednotek používaných právními předpisy jiného členského státu, provede se přepočet nezbytný pro účely sčítání podle těchto pravidel:
a) pokud pracovník podléhal systému šestidenního pracovního týdne,
i) odpovídá jeden den osmi hodinám a opačně;
ii) šest dnů odpovídá jednomu týdnu a opačně;
iii) dvacet šest dnů odpovídá jednomu měsíci a opačně; iv) tři měsíce nebo třináct týdnů nebo sedmdesát osm dnů odpovídá jednomu čtvrtletí a opačně;
v) pro přepočet týdnů na měsíce a opačně se týdny a měsíce přepočtou na dny;
vi) pro celkový součet dob pojištění získaných během jednoho kalendářního roku nesmí uplatnění předchozích pravidel vést k výsledku, který je vyšší než tři sta dvanáct dní nebo padesát dva týdny nebo dvanáct měsíců nebo čtyři čtvrtletí;
b) pokud pracovník podléhá systému pětidenního pracovního týdne,
i) jeden den odpovídá devíti hodinám a opačně;
ii) pět dnů odpovídá jednomu týdnu a opačně;
iii) dvacet dva dny odpovídají jednomu měsíci a opačně;
iv) tři měsíce nebo třináct týdnů nebo šedesát šest dnů odpovídá jednomu čtvrtletí a opačně;
v) pro přepočet týdnů na měsíce a opačně se týdny a měsíce přepočtou na dny;
vi) pro celkový součet dob pojištění získaných během jednoho kalendářního roku nesmí uplatnění předchozích pravidel vést k výsledku, který je vyšší než dvě stě šedesát čtyři dny nebo padesát dva týdny nebo dvanáct měsíců nebo čtyři čtvrtletí.
KAPITOLA 2
NEMOC A MATEŘSTVÍ
Provedení článku 18 nařízení
Článek 16
Potvrzení dob pojištění
1. K uplatnění článku 18 nařízení předloží pracovník příslušné instituci potvrzení o dobách pojištění získaných podle právních předpisů, kterým naposledy podléhal.
2. Toto potvrzení vydává nebo vydávají na žádost pracovníka instituce členského státu, jehož právním předpisům naposledy podléhal.
Nepředloží-li uvedené potvrzení, vyžádá si je příslušný úřad přímo od dotyčné instituce nebo dotyčných institucí.
3. Odstavce 1 a 2 se použijí obdobně, je-li nezbytné vzít v úvahu doby pojištění získané dříve podle právních předpisů kteréhokoli jiného členského státu ke splnění podmínek právních předpisů příslušného státu.
Provedení článku 19 nařízení
Článek 17
Věcné dávky v případě bydliště v jiném členském státě, než je příslušný stát
1. K pobírání věcných dávek na základě článku 19 nařízení musí pracovník zaregistrovat sebe a své rodinné příslušníky u instituce místa bydliště předložením potvrzení osvědčujícího, že on a jeho rodinní příslušníci mají nárok na uvedené dávky.
Potvrzení vydává příslušná instituce, případně na základě informací poskytnutých zaměstnavatelem.
Nepředloží-li pracovník nebo jeho rodinní příslušníci uvedené potvrzení, vyžádá si je instituce místa bydliště přímo od příslušné instituce.
2. Potvrzení zůstává v platnosti, dokud není instituci místa bydliště oznámeno jeho zrušení.
Je-li však uvedené potvrzení vydáno francouzskou institucí, platí pouze po dobu tří měsíců ode dne vydání a musí být obnovováno každé tři měsíce.
3. Je-li pracovník sezónním pracovníkem, platí potvrzení uvedené v odstavci 1 po celou předpokládanou dobu sezónní práce, pokud mezitím příslušná instituce neoznámí instituci místa bydliště jeho zrušení.
4. Instituce místa bydliště uvědomí příslušnou instituci o každé registraci provedené podle odstavce 1.
5. Při každé žádosti o věcné dávky předloží dotyčná osoba podpůrné doklady vyžadované pro poskytování věcných dávek podle právních předpisů členského státu, na jehož území má bydliště.
6. V případě hospitalizace oznámí instituce místa bydliště příslušné instituci do tří dnů ode dne, kdy se o ní dozví, datum přijetí do nemocnice, pravděpodobné trvání hospitalizace a datum propuštění z nemocnice.
Oznámení však není nezbytné, jsou-li náklady na věcné dávky nahrazovány paušální částkou instituci místa bydliště.
Instituce místa bydliště uvědomí předem příslušnou instituci o každém rozhodnutí týkajícím se poskytování věcných dávek ze seznamu uvedeného v čl. 24 odst.
2 nařízení. Příslušná instituce má lhůtu patnáct dní ode dne odeslání této informace ke vznesení odůvodněné námitky; není-li v této lhůtě žádná námitka vznesena, instituce místa bydliště tyto věcné dávky přizná.
Pokud musí být věcné dávky poskytnuty v případě krajní naléhavosti, uvědomí o tom instituce místa bydliště neprodleně příslušnou instituci.
Oznámení odůvodněné námitky není nezbytné, jsou-li náklady na věcné dávky nahrazovány paušální částkou instituci místa bydliště.
8. Pracovník nebo jeho rodinní příslušníci musí uvědomit instituci místa bydliště o každé změně své situace, která může změnit jejich nárok na věcné dávky, zejména o skončení nebo změně zaměstnání pracovníka nebo o jakékoli změně místa bydliště nebo pobytu uvedeného pracovníka nebo jeho rodinného příslušníka.
Příslušná instituce rovněž uvědomí instituci místa bydliště o skončení pojištění nebo o zániku nároku pracovníka na věcné dávky.
Instituce místa bydliště může kdykoli požádat příslušnou instituci o informace týkající se pojištění pracovníka nebo jeho nároku na věcné dávky.
9. Dva nebo více členských států nebo příslušných úřadů těchto členských států se mohou po obdržení stanoviska správní komise dohodnout na jiných prováděcích pravidlech.
Článek 18
Peněžité dávky v případě bydliště v jiném členském státě, než je příslušný stát
1. K pobírání peněžitých dávek na základě čl. 19 odst. 1 písm. b) nařízení se pracovník musí do tří dnů od počátku pracovní neschopnosti obrátit na instituci místa bydliště a předložit jí oznámení o zastavení práce nebo, stanoví-li tak právní předpisy uplatňované příslušnou institucí nebo institucí místa bydliště, potvrzení o pracovní neschopnosti vydané lékařem ošetřujícím dotyčného pracovníka.
2. Nevydávají-li ošetřující lékaři v zemi bydliště potvrzení o pracovní neschopnosti, obrátí se pracovník přímo na instituci místa bydliště ve lhůtě stanovené právními předpisy jí uplatňovanými.
Tato instituce nechá neprodleně pracovní neschopnost lékařsky potvrdit a vystavit potvrzení uvedené v odstavci 1.
Toto potvrzení, které musí uvádět předpokládanou dobu pracovní neschopnosti, je neprodleně předáno příslušné instituci.
3. V případech, kdy se nepoužije odstavec 2, nechá instituce místa bydliště pracovníka co nejdříve a v každém případě do tří dnů ode dne, kdy se na ni pracovník obrátí, lékařsky vyšetřit, jako by byl u uvedené instituce pojištěn.
Zprávu vyšetřujícího lékaře, ve které se uvede zejména předpokládaná doba pracovní neschopnosti, předá do tří dnů ode dne vyšetření instituce místa bydliště příslušné instituci.
4. Instituce místa bydliště poté provede veškeré nezbytné správní kontroly nebo lékařské prohlídky pracovníka, jako by byl u uvedené instituce pojištěn.
Jakmile instituce zjistí, že pracovník je schopen znovu nastoupit do práce, neprodleně o tom uvědomí pracovníka a příslušnou instituci, přičemž uvede den, kterým pracovní neschopnost pracovníka skončila.
Aniž je dotčen odstavec 6, považuje se oznámení pracovníkovi za rozhodnutí přijaté jménem příslušné instituce.
5. Příslušná instituce si ve všech případech vyhrazuje právo nechat pracovníka vyšetřit lékařem podle vlastního výběru.
6. Rozhodne-li se příslušná instituce neudělit peněžité dávky, protože pracovník nesplnil formální náležitosti stanovené právními předpisy země bydliště, nebo zjistí-li, že pracovník je schopen znovu nastoupit do práce, oznámí pracovníkovi své rozhodnutí a současně zašle jeho kopii instituci místa bydliště.
7. Jakmile pracovník znovu nastoupí do práce, oznámí to příslušné instituci, vyžadují-li toto oznámení právní předpisy institucí uplatňované.
8. Příslušná instituce vyplácí peněžité dávky vhodným způsobem, zejména mezinárodními poštovními poukázkami, a uvědomí o tom instituci místa bydliště a pracovníka.
Pokud peněžité dávky vyplácí instituce místa bydliště na účet příslušné instituce, uvědomí příslušná instituce pracovníka o jeho právech a sdělí instituci místa bydliště výši peněžitých dávek, data plateb a maximální dobu, po kterou mohou být poskytovány v souladu s právními předpisy příslušného státu.
9. Dva nebo více členských států nebo příslušné úřady těchto států se mohou po obdržení stanoviska správní komise dohodnout na jiných prováděcích pravidlech.
Provedení článku 20 nařízení
Článek 19
Zvláštní ustanovení pro příhraniční pracovníky a jejich rodinné příslušníky
V případě příhraničních pracovníků a jejich rodinných příslušníků mohou být léčiva, obvazový materiál, brýle a malé přístroje vydávány a laboratorní rozbory a zkoušky prováděny pouze v tom členském státě, ve kterém byly předepsány nebo doporučeny v souladu s právními předpisy uvedeného členského státu.
Provedení článku 22 nařízení
Článek 20
Věcné dávky v případě pobytu v jiném členském státě, než je příslušný stát — Zvláštní případ vyslaných pracovníků a pracovníků zaměstnaných v mezinárodní dopravě a jejich rodinných příslušníků
1. K pobírání věcných dávek pro sebe a pro své rodinné příslušníky, kteří jej doprovázejí v době jeho vyslání, předloží pracovník uvedený v čl. 14 odst. 1 písm. a) bodu i) nebo odst. 2 písm. a) instituci místa pobytu potvrzení podle článku 11 prováděcího nařízení. U pracovníka, který předloží toto potvrzení, jsou podmínky pro získání nároku na věcné dávky považovány za splněné.
2. K pobírání věcných dávek pro sebe nebo pro své rodinné příslušníky, kteří jej doprovázejí, předloží pracovník zaměstnaný v mezinárodní dopravě uvedený v čl.
1 písm. b) nařízení, který se během výkonu svého zaměstnání nachází na území jiného členského státu, než je příslušný stát, co nejdříve instituci místa pobytu zvláštní potvrzení vydané zaměstnavatelem nebo jeho zástupcem během kalendářního měsíce předložení nebo během dvou předcházejících kalendářních měsíců. Potvrzení uvádí zejména datum, od kterého je pracovník u uvedeného zaměstnavatele zaměstnán, a název a adresu příslušné instituce; není-li však podle právních předpisů dotyčného státu zaměstnavatel povinen znát příslušnou instituci, uvede pracovník písemně název a adresu této instituce při podání žádosti instituci místa pobytu.
Má se za to, že pracovník, který předložil potvrzení, splňuje podmínky pro získání nároku na věcné dávky. Nemůže-li se pracovník obrátit na instituci místa pobytu před lékařským ošetřením, je ošetřen po předložení potvrzení, jakoby byl pojištěn u uvedené instituce.
3. Instituce místa pobytu si do tří dnů vyžádá od příslušné instituce informaci, zda dotyčná osoba splňuje podmínky pro získání nároku na věcné dávky.
Instituce místa pobytu je povinna poskytovat věcné dávky, dokud neobdrží odpověď od příslušné instituce, avšak ne déle než třicet dnů.
4. Příslušná instituce zašle odpověď instituci místa pobytu do deseti dnů od obdržení žádosti od ní.
Je-li odpověď kladná, uvede příslušná instituce případnou maximální dobu, po kterou mohou být věcné dávky poskytovány v souladu s jí uplatňovanými právními předpisy, a instituce místa pobytu pokračuje v poskytování uvedených dávek.
5. Namísto potvrzení nebo zvláštního potvrzení stanovených v odstavci 1 nebo 2 mohou pracovníci uvedení ve zmíněných odstavcích předložit instituci místa pobytu potvrzení osvědčující, že podmínky pro získání nároku na věcné dávky jsou splněny.
Potvrzení, které vydává příslušná instituce, uvádí zejména případnou maximální dobu, po kterou mohou být poskytovány věcné dávky v souladu s právními předpisy příslušného státu.V tom případě se odstavce 1, 2, 3 a 4 nepoužijí.
6. Ustanovení čl. 17 odst. 6, 7 a 9 prováděcího nařízení se použijí obdobně.
7. Věcné dávky poskytované na základě domněnky vyjádřené v odstavcích 1 nebo 2 se nahrazují podle čl. 36 odst. 1 nařízení.
Článek 21
Věcné dávky v případě pobytu v jiném členském státě, než je příslušný stát — Pracovníci jiní než uvedení v článku 20 prováděcího nařízení
22 odst. 1 písm. a) bodu i) nařízení, s výjimkou případů uvedených v článku 20 prováděcího nařízení, předloží pracovník instituci místa pobytu potvrzení osvědčující, že má nárok na věcné dávky.
Potvrzení, které vydává příslušná instituce na žádost pracovníka pokud možno předtím, než pracovník opustí území členského státu, ve kterém má bydliště, uvádí zejména případnou maximální dobu, po kterou mohou být věcné dávky poskytovány v souladu s právními předpisy příslušného státu.
Nepředloží-li pracovník uvedené potvrzení, vyžádá si je instituce místa pobytu přímo od příslušné instituce.
2. Ustanovení čl. 17 odst. 6, 7 a 9 prováděcího nařízení se použijí obdobně.
Článek 22
Věcné dávky pro pracovníky, kteří změní bydliště nebo se vrátí do země bydliště, a pro pracovníky oprávněné odjet do jiného členského státu za účelem léčení
22 odst. 1 písm. b) bodu i) nařízení předloží pracovník instituci místa bydliště potvrzení osvědčující, že má nárok nadále pobírat uvedené dávky.
Potvrzení, které vydává příslušná instituce, uvádí zejména případnou maximální dobu, po kterou mohou být věcné dávky nadále poskytovány v souladu s právními předpisy příslušného státu.
Potvrzení může být na žádost pracovníka vydáno po jeho odjezdu, nemůže-li být z důvodů vyšší moci vydáno předem.
2. Ustanovení čl. 17 odst. 6, 7 a 9 prováděcího nařízení se použijí obdobně.
3. Odstavce 1 a 2 se použijí obdobně na poskytování věcných dávek v případě uvedeném v čl. 22 odst. 1 písm. c) bodu i) nařízení.
Článek 23
Věcné dávky pro rodinné příslušníky
Články 21 nebo 22 prováděcího nařízení se použijí obdobně na poskytování věcných dávek rodinným příslušníkům uvedeným v čl. 23 odst. 3 nařízení.
Článek 24
Peněžité dávky pro pracovníky v případě pobytu v jiném členském státě, než je příslušný stát
Článek 18 prováděcího nařízení se použije obdobně na pobírání peněžitých dávek podle čl. 22 odst. 1 písm. a) bodu ii) nařízení. Aniž je dotčena povinnost předložit potvrzení o pracovní neschopnosti, není pracovník, který pobývá na území členského státu, ale nevykonává tam žádnou profesní činnost, povinen předložit oznámení o zastavení práce uvedené v čl. 18 odst. 1 prováděcího nařízení.
Provedení čl. 23 odst. 3 nařízení
Článek 25
Potvrzení týkající se rodinných příslušníků, kteří se mají vzít v úvahu při výpočtu peněžitých dávek
1. K pobírání dávek podle čl. 23 odst. 3 nařízení předloží pracovník příslušné instituci potvrzení týkající se rodinných příslušníků, kteří mají bydliště na území jiného členského státu, než je stát, ve kterém má uvedená instituce sídlo.
2. Potvrzení vydává instituce místa bydliště rodinných příslušníků.
Platí dvanáct měsíců ode dne vydání.
Může být obnoveno; v tom případě platí ode dne obnovení.
Pracovník je povinen ihned oznámit příslušné instituci každou událost vyžadující změnu potvrzení.
Tato změna nabývá účinnosti ode dne této události.
3. Namísto potvrzení stanoveného v odstavci 1 může příslušná instituce požadovat na pracovníkovi předložení nejnovějších listin o osobním stavu jeho rodinných příslušníků, kteří mají bydliště na území jiného členského státu, než je stát, ve kterém má uvedená instituce sídlo.
Provedení čl. 25 odst. 1 nařízení
Článek 26
Dávky nezaměstnaným osobám, které odcházejí do jiného členského státu, než je příslušný stát, za účelem hledání zaměstnání
1. K pobírání peněžitých a věcných dávek na základě čl. 25 odst. 1 nařízení pro sebe a své rodinné příslušníky předloží nezaměstnaná osoba instituci nemocenského pojištění místa, kam odešla, potvrzení od příslušné instituce nemocenského pojištění, o které měla požádat před odchodem. Nepředloží-li uvedené potvrzení, vyžádá si je instituce místa, kam osoba odešla, od příslušné instituce.
Potvrzení musí osvědčovat existenci nároku na uvedené dávky za podmínek vymezených v čl. 69 odst. 1 písm. a) nařízení, určovat dobu trvání tohoto nároku, s přihlédnutím k čl. 69 odst. 1 písm. c) nařízení, a uvádět výši peněžitých dávek, které mají být případně poskytnuty na základě nemocenského pojištění během výše uvedeného období v případě pracovní neschopnosti nebo hospitalizace.
2. Instituce pojištění v nezaměstnanosti místa, kam nezaměstnaná osoba odešla, osvědčí na kopii potvrzení uvedeného v článku 83 prováděcího nařízení, která se zašle instituci nemocenského pojištění stejného místa, že podmínky stanovené v čl. 69 odst. 1 písm. b) nařízení jsou splněny, a upřesní datum, od kterého jsou splněny, a datum, od kterého má nezaměstnaná osoba nárok na dávky v nezaměstnanosti od příslušné instituce.
Potvrzení platí po dobu stanovenou v čl. 69 odst.
1 písm. c) nařízení, pokud jsou podmínky splněny. Nejsou-li podmínky nadále plněny, uvědomí o tom instituce pojištění v nezaměstnanosti místa, kam nezaměstnaná osoba odešla, do tří dnů uvedenou instituce nemocenského pojištění.
3. Ustanovení čl. 17 odst. 6 a 7 prováděcího nařízení se použijí obdobně.
Provedení čl. 25 odst. 3 nařízení
Článek 27
Věcné dávky pro rodinné příslušníky nezaměstnaných osob v případě bydliště v jiném členském státě, než je příslušný stát
Článek 17 prováděcího nařízení se použije obdobně na poskytování věcných dávek rodinným příslušníkům nezaměstnaných osob, pokud tito rodinní příslušníci mají bydliště na území jiného členského státu, než je příslušný stát. Při registraci rodinných příslušníků nezaměstnaných osob pobírajících dávky podle čl. 69 odst. 1 nařízení musí být předloženo potvrzení uvedené v čl. 26 odst. 1 prováděcího nařízení. Potvrzení platí po dobu poskytování dávek podle čl. 69 odst. 1 nařízení.
Provedení článku 26 nařízení
Článek 28
Věcné dávky pro žadatele o důchod a jejich rodinné příslušníky
1. K pobírání věcných dávek na území členského státu, kde má bydliště, na základě čl. 26 odst. 1 nařízení, se žadatel a jeho rodinní příslušníci zaregistrují u instituce místa bydliště předložením potvrzení osvědčujícího, že má nárok podle právních předpisů jiného členského státu na uvedené dávky pro sebe a pro své rodinné příslušníky. Potvrzení vydává instituce tohoto jiného členského státu, která je příslušná pro věcné dávky.
2. Instituce místa bydliště uvědomí instituci, která potvrzení vydala, o každé registraci provedené podle odstavce 1.
Provedení článku 28 nařízení
Článek 29
Věcné dávky pro důchodce a jejich rodinné příslušníky, kteří nemají bydliště v členském státě, podle jehož právních předpisů mají na dávky nárok
1. K pobírání věcných dávek podle čl. 28 odst. 1 nařízení na území členského státu, ve kterém má bydliště, se důchodce a jeho rodinní příslušníci zaregistrují u instituce místa bydliště předložením potvrzení osvědčujícího, že má nárok na uvedené dávky pro sebe a pro své rodinné příslušníky na základě právních předpisů, podle kterých je vyplácen důchod.
2. Potvrzení vydává na žádost důchodce instituce nebo jedna z institucí příslušných pro vyplácení důchodu nebo případně instituce zmocněná stanovit nárok na věcné dávky, jakmile důchodce splní podmínky pro získání nároku na tyto dávky.
Nepředloží-li důchodce potvrzení, vyžádá si je instituce místa bydliště přímo od instituce nebo institucí příslušných pro vyplácení důchodu nebo případně od instituce zmocněné je vydat.
Do obdržení potvrzení může instituce místa bydliště na základě přijatých dokladů zaregistrovat důchodce a jeho rodinné příslušníky dočasně.
Tato registrace není pro instituci příslušnou pro vyplácení věcných dávek závazná, dokud instituce místa bydliště nedodá potvrzení stanovené v odstavci 1.
3. Instituce místa bydliště uvědomí instituci, která vydala potvrzení stanovené v odstavci 1, o každé registraci provedené podle uvedeného odstavce.
4. Při každé žádosti o věcné dávky musí důchodce prokázat instituci místa bydliště stvrzenkou nebo kontrolním ústřižkem od peněžní poukázky poslední uskutečněné platby, že má stále nárok na důchod.
5. Důchodce nebo jeho rodinní příslušníci musí instituci místa bydliště uvědomit o každé změně situace, která by mohla změnit jejich nárok na věcné dávky, zejména o zastavení nebo odnětí důchodu a o jakékoli změně jejich bydliště.
O každé takové změně instituce příslušné pro důchod rovněž uvědomí instituce místa bydliště důchodce.
6. Správní komise stanoví v případě potřeby postup pro určení instituce, která nese náklady na výplaty věcných dávek v případě uvedeném v čl. 28 odst. 2 písm. b) nařízení.
Provedení článku 29 nařízení
Článek 30
Věcné dávky pro rodinné příslušníky, kteří mají bydliště v jiném členském státě, než ve kterém má bydliště důchodce
29 odst. 1 nařízení na území členského státu, ve kterém mají bydliště, se rodinní příslušníci zaregistrují u instituce svého místa bydliště předložením dokladu vyžadovaného právními předpisy uplatňovanými uvedenou institucí pro poskytování těchto dávek rodinným příslušníkům důchodce, spolu s potvrzením osvědčujícím, že důchodce má nárok na věcné dávky pro sebe a své rodinné příslušníky.
Potvrzení, které vydává instituce místa bydliště důchodce, zůstává v platnosti, dokud není instituci místa bydliště jeho rodiny oznámeno jeho zrušení.
Pokud je však uvedené potvrzení vydáno francouzskou institucí, platí pouze po dobu dvanácti měsíců ode dne vydání a musí být obnovováno každý rok.
2. Stanoví-li právní předpisy uplatňované institucí, že při podání žádosti musí být předložen doklad o nároku na důchod, předloží rodinní příslušníci při podání žádosti o věcné dávky instituci místa bydliště potvrzení uvedené v odstavci 1.
3. Instituce místa bydliště důchodce uvědomí instituci místa bydliště rodinných příslušníků o pozastavení nebo odnětí důchodu a o každé změně bydliště důchodce.
Instituce místa bydliště rodinných příslušníků může kdykoli požadovat od instituce místa bydliště důchodce poskytnutí jakýchkoli informací týkajících se nároku na věcné dávky.
4. Rodinní příslušníci musí instituci místa bydliště uvědomit o všech změnách v jejich situaci, které by mohly změnit jejich nárok na věcné dávky, zejména o každé změně bydliště.
Provedení článku 31 nařízení
Článek 31
Věcné dávky pro důchodce a jejich rodinné příslušníky pobývající v jiném členském státě, než ve kterém mají bydliště
1. K pobírání věcných dávek na základě článku 31 nařízení předloží důchodce instituci místa pobytu potvrzení osvědčující, že má nárok na uvedené dávky.
Potvrzení, které vydává instituce místa bydliště důchodce, pokud možno před jeho opuštěním území členského státu, ve kterém má bydliště, uvádí zejména případnou maximální dobu, po kterou mohou být dávky poskytovány v souladu s právními předpisy uvedeného členského státu.
Nepředloží-li důchodce uvedené potvrzení, vyžádá si je instituce místa pobytu přímo od instituce místa bydliště.
2. Ustanovení čl. 17 odst. 6, 7 a 9 prováděcího nařízení se použijí obdobně. V tom případě se instituce místa bydliště důchodce považuje za příslušnou instituci.
3. Odstavce 1 a 2 se použijí obdobně na poskytování věcných dávek rodinným příslušníkům uvedeným v článku 31 nařízení.
Provedení čl. 35 odst. 1 nařízení
Článek 32
Instituce, na které se mohou pracovníci dolů a podobných provozů a jejich rodinní příslušníci obracet v případě pobytu nebo bydliště v jiném členském státě, než je příslušný stát
1. V případech uvedených v čl. 35 odst. 1 nařízení, pokud jsou v zemi pobytu nebo bydliště dávky poskytované v rámci systému nemocenského pojištění nebo pojištění v mateřství vztahujícího se na dělníky v ocelářském průmyslu rovné dávkám poskytovaným podle zvláštního systému pro pracovníky v dolech a podobných provozech, mohou se pracovníci této kategorie a jejich rodinní příslušníci obrátit na nejbližší instituci na území členského státu, ve kterém pobývají nebo mají bydliště, uvedenou v příloze 3 prováděcího nařízení, i když je tato nejbližší instituce institucí spravující systém vztahující se na dělníky v ocelářském průmyslu, a tato instituce je povinna dávky poskytnout.
2. Pokud jsou dávky stanovené zvláštním systémem pro pracovníky v dolech a podobných provozech výhodnější, mají tito pracovníci a jejich rodinní příslušníci možnost požádat buď instituci příslušnou pro správu uvedeného systému, nebo nejbližší instituci na území členského státu, kde pobývají nebo kde mají bydliště, která spravuje systém pro dělníky v ocelářském průmyslu.
Ve druhém případě dotyčná instituce osobu upozorní, že obrátí-li se na instituci příslušnou pro správu výše uvedeného zvláštního systému, obdrží výhodnější dávky; navíc ji musí informovat o názvu a adrese této instituce.
Provedení čl. 35 odst. 3 nařízení
Článek 33
Přihlížení k době, ve které byly dávky poskytovány institucí jiného členského státu
Pro účely čl. 35 odst. 3 nařízení může instituce členského státu vyzvaná k poskytování dávek požádat instituci jiného členského státu o zaslání informací týkajících se doby, po kterou posledně uvedená instituce dávky již poskytovala pro stejný případ nemoci nebo mateřství.
Článek 34
Náhrada výdajů vzniklých během pobytu v jednom členském státě příslušnou institucí jiného členského státu 1. Není-li během pracovníkova pobytu v jiném členském státě, než je příslušný stát, možné splnit formální náležitosti stanovené v čl. 20 odst. 1, 2 a 5 a v článcích 21, 23 a 31 prováděcího nařízení, nahradí jeho výdaje na jeho žádost příslušná instituce místa pobytu v souladu se sazbami náhrad uplatňovanými institucí místa pobytu.
2. Instituce místa pobytu musí poskytnout příslušné instituci na její žádost nezbytné informace o těchto sazbách.
KAPITOLA 3
INVALIDITA, STÁŘÍ A ÚMRTÍ (DŮCHODY)
Podávání a zpracování žádostí o dávky
Článek 35
Žádosti o dávky v invaliditě, pokud byl pracovník pojištěn výhradně na základě právních předpisů uvedených v příloze III nařízení a v případě uvedeném v čl. 40 odst. 2 nařízení
1. K pobírání dávek na základě článků 37, 38 a 39 nařízení, včetně případů uvedených v čl. 40 odst. 2, čl. 42 odst. 1 a čl. 42 odst. 2 nařízení, podá pracovník žádost buď instituci členského státu, jehož právním předpisům podléhal v době vzniku pracovní neschopnosti následované invaliditou nebo zhoršením invalidity, nebo instituci místa bydliště, která poté žádost postoupí dříve uvedené instituci, přičemž vyznačí datum, kdy byla podána; toto datum se považuje za datum podání žádosti dříve uvedené instituci. Pokud však byly poskytovány peněžité dávky nemocenského pojištění, považuje se případně za datum podání žádosti o důchod den, ke kterému bylo poskytování těchto peněžitých dávek zastaveno.
2. V případě uvedeném v čl. 41 odst. 1 písm. b) nařízení sdělí žadateli instituce, u které byl naposledy pojištěn, výši a datum splatnosti dávek náležejících na základě jí uplatňovaných právních předpisů instituci původně příslušné pro vyplácení těchto dávek. S účinností od uvedeného dne se dávky náležející před zhoršením invalidity zrušují nebo snižují na částku nepřevyšující doplatek uvedený v čl. 41 odst. 1 písm. c) nařízení.
3. Odstavec 2 se nepoužije v případě uvedeném v čl. 41 odst. 1 písm. d) nařízení. V tom případě se instituce, u které byl žadatel naposledy pojištěn, obrátí na nizozemskou instituci za účelem zjištění částky náležející od uvedené instituce.
Článek 36
Žádosti o dávky ve stáří, pozůstalostní dávky (s výjimkou dávek pro sirotky) a dávky v invaliditě v případech neuvedených v článku 35 prováděcího nařízení
1. K pobírání dávek na základě článků 40 až 51 nařízení, s výjimkou případů uvedených v článku 35 prováděcího nařízení, podá dotyčná osoba žádost instituci místa bydliště postupem stanoveným právními předpisy uplatňovanými uvedenou institucí.
Nezískal-li pracovník doby pojištění podle uvedených právních předpisů, postoupí instituce místa bydliště žádost instituci členského státu, jehož právním předpisům žadatel naposledy podléhal, přičemž vyznačí datum, kdy byla žádost podána.
Toto datum se považuje za datum podání žádosti posledně uvedené instituci.
2. Pokud má žadatel bydliště na území členského státu, podle jehož právních předpisů pracovník nezískal doby pojištění, může žádost podat instituci členského státu, jehož právním předpisům pracovník naposledy podléhal.
3. Pokud má žadatel bydliště na území státu, který není členským státem, podá svou žádost příslušné instituci toho členského státu, jehož právním předpisům pracovník naposledy podléhal.
Pokud žadatel podá svou žádost instituci členského státu, jehož je státním příslušníkem, postoupí tato instituce žádost příslušné instituci.
4. Žádost o dávky podaná instituci jednoho členského státu automaticky zahrnuje souběžné přiznání dávek podle právních předpisů všech dotčených členských států, jejichž podmínky žadatel splňuje, s výjimkou případu, kdy podle čl. 44 odst. 2 nařízení žadatel žádá o odklad poskytování jakýchkoli dávek ve stáří, na které by měl nárok.
Článek 37
Doklady a informace, které by měly doprovázet žádosti o dávky uvedené v článku 36 prováděcího nařízení
Podávání žádostí uvedených v článku 36 prováděcího nařízení podléhá těmto pravidlům:
a) žádost musí být podána společně s potřebnými podpůrnými doklady a musí být sepsána na formuláři stanoveném právními předpisy
i) členského státu, na jehož území má žadatel bydliště, v případě uvedeném v čl. 36 odst. 1;
ii) členského státu, kterým pracovník naposledy podléhal, v případech uvedených v čl. 36 odst. 2 a 3;
b) správnost informací dodaných žadatelem musí být prokázána úředními doklady připojenými k žádosti nebo potvrzena příslušnými subjekty členského státu, na jehož území má žadatel bydliště;
c) žadatel musí uvést, pokud je to možné, buď instituci nebo instituce pojištění pro případ invalidity, stáří nebo úmrtí (důchody) všech členských států, u kterých byl pracovník pojištěn, nebo zaměstnavatele, pro kterého nebo pro které pracoval na území kteréhokoli z členských států, předložením jakéhokoli potvrzení o zaměstnání, které má v držení;
d) žádá-li v souladu s čl. 44 odst. 2 nařízení žadatel o odklad poskytování jakýchkoli dávek ve stáří, na které by měl nárok podle právních předpisů jednoho nebo více členských států, musí upřesnit, na základě kterých právních předpisů o dávky žádá.
Článek 38
Potvrzení týkající se rodinných příslušníků, kteří se mají vzít v úvahu při stanovení výše dávek
1. K pobírání dávek podle čl. 39 odst. 4 nebo čl. 47 odst. 3 nařízení předloží žadatel potvrzení týkající se rodinných příslušníků, s výjimkou jeho dětí, kteří mají bydliště na území jiného členského státu, než ve kterém má sídlo instituce příslušná pro přiznání dávek.
Potvrzení vydává instituce nemocenského pojištění místa bydliště rodinných příslušníků nebo jiná instituce určená příslušným úřadem členského státu, na jehož území mají bydliště. Ustanovení čl.
25 odst. 2 druhého a třetího pododstavce prováděcího nařízení se použijí obdobně.
Namísto potvrzení stanoveného v prvním odstavci může instituce příslušná pro přiznání dávek požadovat na žadateli předložení nejnovějších listin o osobním stavu jeho rodinných příslušníků, s výjimkou jeho dětí, kteří mají bydliště na území jiného členského státu, než ve kterém se nachází uvedená instituce.
2. Vyžadují-li v případě uvedeném v odstavci 1 právní předpisy uplatňované dotyčnou institucí, aby rodinní příslušníci žili ve společné domácnosti s důchodcem, musí být skutečnost, že rodinní příslušníci, kteří tuto podmínku nesplňují, jsou nicméně výživou odkázáni hlavně na žadatele, prokázána doklady potvrzujícími, že jim žadatel pravidelně posílá část svého příjmu.
Článek 39
Zpracování žádostí o dávky v invaliditě v případě, kdy byl pracovník pojištěn výhradně na základě právních předpisů uvedených v příloze III nařízení
1. Podá-li pracovník žádost o dávky v invaliditě a instituce stanoví, že se použije čl. 37 odst. 1 nařízení, vyžádá si uvedená instituce, je-li to nezbytné, od instituce, u které byl pracovník naposledy pojištěn, potvrzení o dobách pojištění jím získaných podle právních předpisů uplatňovaných touto posledně uvedenou institucí.
2. Pokud je nezbytné vzít v úvahu doby pojištění získané dříve podle právních předpisů kteréhokoli jiného členského státu ke splnění podmínek právních předpisů příslušného státu, použije se odstavec 1 obdobně.
3. V případě uvedeném v čl. 39 odst. 3 nařízení zašle instituce, která žadatelův případ zpracovala, jeho spis instituci, u které byl pracovník naposledy pojištěn.
4. Články 41 až 50 prováděcího nařízení se nevztahují na zpracování žádostí uvedených v odstavcích 1, 2 a 3.
Článek 40
Určení stupně invalidity
Pro účely určení stupně invalidity přihlíží instituce členského státu k dokladům a lékařským zprávám a k informacím správní povahy získaným institucí kteréhokoli členského státu.
Každá instituce si však ponechává právo nechat žadatele vyšetřit lékařem podle vlastního výběru, s výjimkou případů, kdy se použije čl. 40 odst.
Zpracování žádostí o dávky v invaliditě, ve stáří a pro pozůstalé v případech uvedených v článku 36 prováděcího nařízení
Článek 41
Určení instituce příslušné ke zpracování žádosti
1. Žádosti o dávky zpracovává instituce, které byly podány nebo postoupeny v souladu s článkem 36 prováděcího nařízení.
2. Instituce provádějící zpracování žádosti neprodleně uvědomí o žádostech o dávky všechny dotčené instituce na zvláštních formulářích tak, aby všechny tyto instituce mohly žádosti zpracovat současně a bez prodlení.
Článek 42
Formuláře pro zpracování žádosti o dávky
1. Při zpracování žádostí o dávky používá instituce provádějící zpracování žádosti formulář, který obsahuje zejména přehled a souhrn dob pojištění získaných pracovníkem podle právních předpisů všech dotyčných členských států.
2. Předání těchto formulářů instituci kteréhokoli jiného členského státu nahrazuje předání podpůrných dokladů.
Článek 43
Postupy dotyčných institucí při zpracovávání žádostí
1. Instituce provádějící zpracování žádosti zaznamená na formulář uvedený v čl. 42 odst. 1 prováděcího nařízení doby pojištění získané podle jí uplatňovaných právních předpisů a kopii uvedeného formuláře zašle instituci pojištění pro případ invalidity, stáří nebo úmrtí (důchody) kteréhokoli členského státu, u kterého byl pracovník pojištěn, přičemž případně přiloží potvrzení o zaměstnání předložená žadatelem.
2. Pokud je dotčena pouze jedna další instituce, vyplní tato instituce uvedený formulář a zároveň uvede
a) doby pojištění získané podle jí uplatňovaných právních předpisů;
b) výši dávky, kterou žadatel může žádat pouze za tyto doby pojištění;
c) teoretickou a skutečnou výši dávek vypočtenou v souladu s čl. 46 odst. 2 nařízení.
Takto vyplněný formulář vrátí instituci provádějící zpracování žádosti.
Je-li nárok na dávky získán s přihlédnutím pouze k dobám pojištění získaným podle právních předpisů uplatňovaných institucí druhého členského státu a je-li možné výši dávky odpovídající těmto dobám pojištění stanovit bez prodlení, zatímco výpočet uvedený v písmenu c) vyžaduje značně delší dobu, vrátí se formulář instituci provádějící zpracování žádosti s informacemi uvedenými v písmenech a) a b); informace uvedené v písmenu c) jsou instituci provádějící zpracování žádosti sděleny co nejdříve.
3. Jsou-li dotčeny dvě nebo více institucí, vyplní každá z těchto institucí uvedený formulář vyznačením dob pojištění získaných podle jí uplatňovaných právních předpisů a vrátí jej instituci provádějící zpracování žádosti.
Je-li nárok na dávky získán s přihlédnutím pouze k dobám pojištění získaným podle právních předpisů uplatňovaných jednou nebo více těmito institucemi a je-li možné výši dávky odpovídající těmto dobám pojištění stanovit bez prodlení, je instituci provádějící zpracování žádosti oznámena tato výše současně s dobami pojištění; představuje-li určení výše určité zdržení, oznámí se instituci provádějící zpracování žádosti tato výše, jakmile je určena.
Po obdržení všech formulářů obsahujících informace o dobách pojištění a případně částkách náležejících podle právních předpisů jednoho nebo více dotyčných členských států zašle instituce provádějící zpracování žádosti kopii takto vyplněných formulářů každé dotčené instituci, a ty do něj vyznačí teoretickou a skutečnou výši dávek vypočtených v souladu s čl. 46 odst.
4. Jakmile instituce provádějící zpracování žádosti po obdržení informací uvedených v odstavci 2 nebo 3 zjistí, že je třeba použít čl. 40 odst. 2 nebo čl. 48 odst. 2 nebo 3 nařízení, uvědomí o tom ostatní dotčené instituce.
5. V případě zmíněném v čl. 37 písm. d) prováděcího nařízení uvedou instituce členských států, jejichž právním předpisům žadatel podléhal, ale u kterých žádal o odklad poskytování dávek, do formuláře uvedeného v čl. 42 odst. 1 prováděcího nařízení pouze doby pojištění získané žadatelem podle jimi uplatňovaných právních předpisů.
Článek 44
Instituce zmocněná k přijetí rozhodnutí o stupni invalidity
S výhradou odstavců 2 a 3 je pouze instituce provádějící zpracování žádosti zmocněna k přijetí rozhodnutí uvedeného v čl. 40 odst.
3 nařízení o stupni invalidity žadatele. Toto rozhodnutí přijme, jakmile je schopna určit, případně s přihlédnutím k článku 45 nařízení, zda jsou splněny podmínky pro uplatnění nároku stanovené jí uplatňovanými právními předpisy.
Neprodleně toto rozhodnutí oznámí ostatním dotčeným institucím.
2. Nejsou-li s přihlédnutím k článku 45 nařízení splněny podmínky pro uplatnění nároku (jiné než týkající se stupně invalidity) stanovené jí uplatňovanými právními předpisy, uvědomí instituce provádějící zpracování žádosti neprodleně instituci příslušnou v oblasti invalidity jiného členského státu, jehož právním předpisům pracovník naposledy podléhal.
Jsou-li splněny podmínky pro uplatnění nároku stanovené jí uplatňovanými právními předpisy, je tato instituce zmocněna přijmout rozhodnutí o stupni invalidity žadatele a neprodleně je oznámí ostatním dotyčným institucím.
3. Případně může být případ za stejných podmínek vrácen příslušné instituci v oblasti invalidity členského státu, jehož právním předpisům pracovník poprvé podléhal.
Článek 45
Prozatímní výplaty a zálohy dávek
1. Zjistí-li instituce provádějící zpracování žádosti, že žadatel má nárok na dávky podle jí uplatňovaných právních předpisů, aniž by bylo nutné přihlížet k dobám pojištění získaným podle právních předpisů jiných členských států, vyplácí ihned prozatímní dávky.
2. Nemá-li žadatel nárok na dávky na základě odstavce 1, ale z informací poskytnutých instituci provádějící zpracování žádosti podle čl. 43 odst. 2 nebo 3 prováděcího nařízení vyplývá, že nárok na dávky je získán podle právních předpisů jiného členského státu pouze s přihlédnutím k dobám pojištění získaným podle nich, vyplácí instituce uplatňující uvedené právní předpisy tyto dávky prozatímně, jakmile ji instituce provádějící zpracování žádosti informuje o její povinnosti tak učinit.
3. Je-li v případě uvedeném v odstavci 2 nárok na dávku získán podle právních předpisů více než jednoho členského státu s přihlédnutím pouze k dobám pojištění získaným podle každého z těchto systémů právních předpisů, je pro prozatímní výplatu dávek příslušná instituce, která první informuje instituci provádějící zpracování žádosti o existenci nároku; instituce provádějící zpracování žádosti je povinna uvědomit ostatní dotčené instituce.
4. Instituce, která má vyplácet dávky podle odstavců 1, 2 nebo 3, o této skutečnosti neprodleně uvědomí žadatele, přičemž jej výslovně upozorní na prozatímní povahu přijatého opatření a na skutečnost, že se proti němu nelze odvolat.
5. Nevyplácí-li se žadateli na základě odstavců 1, 2 nebo 3 žádná prozatímní dávka, ale z obdržených informací vyplývá, že vznikl nárok podle čl. 46 odst. 2 nařízení, vyplácí mu instituce provádějící zpracování žádosti přiměřenou vratnou zálohu, jejíž výše je co nejbližší částce, která mu bude pravděpodobně přiznána podle čl. 46 odst. 2 nařízení.
6. Dva členské státy nebo příslušné úřady těchto členských států se mohou dohodnout na uplatňování jiných metod prozatímní výplaty dávek v případech, které se týkají pouze institucí těchto států.
Veškeré dohody uzavřené v této oblasti se oznamují správní komisi.
Článek 46
Výpočet dávek v případě souběhu dob pojištění
1. Pro výpočet teoretické a skutečné výše dávky v souladu s čl. 46 odst. 2 písm. a) nebo b) nařízení se použijí pravidla stanovená v čl. 15 odst. 1 písm. b), c) a d) prováděcího nařízení.
Skutečná výše takto zjištěná se zvyšuje o částku odpovídající dobám dobrovolného nebo volitelného pokračujícího pojištění, určenou v souladu s právními předpisy, podle kterých byly tyto doby pojištění získany.
2. Pro účely čl. 46 odst. 3 nařízení se neberou v úvahu částky dávek odpovídající dobám dobrovolného nebo volitelného pokračujícího pojištění.
3. Odstavce 1 a 2 se použijí obdobně v případě dobrovolného připojištění uvedeného v čl. 15 odst. 3 druhém pododstavci nařízení.
Pro účely německých právních předpisů se příspěvky, které se neberou v úvahu podle čl. 15 odst.
1 písm. b) prováděcího nařízení, vezmou v úvahu při výpočtu doplňkových částek dobrovolného připojištění. Odstavce 1 a 2 se použijí obdobně.
Článek 47
Konečný výpočet výše dávek náležejících od institucí uplatňujících čl. 46 odst. 3 nařízení
V případě uvedeném v čl. 46 odst. 3 druhém pododstavci nařízení vypočte instituce provádějící zpracování žádosti a oznámí každé dotyčné instituci konečnou výši dávek, které musí každá instituce poskytnout.
Článek 48
Oznámení rozhodnutí institucí žadatelům
1. Konečné rozhodnutí přijaté každou z dotčených institucí, s přihlédnutím případně k oznámení uvedenému v článku 47 prováděcího nařízení, se doručí instituci provádějící zpracování žádosti.
Každé rozhodnutí musí uvádět opravné prostředky a lhůty pro jejich podání stanovené příslušnými právními předpisy.
Po obdržení všech těchto rozhodnutí je instituce provádějící zpracování žádosti oznámí žadateli v jeho jazyce prostřednictvím souhrnné zprávy, ke které se připojí uvedená rozhodnutí.
Lhůty pro podání opravných prostředků běží teprve ode dne obdržení souhrnné zprávy žadatelem.
2. Při odeslání souhrnné zprávy stanovené v odstavci 1 žadateli zašle instituce provádějící zpracování žádosti současně kopii každé dotčené instituci a přiloží k ní kopii rozhodnutí ostatních institucí.
Článek 49
Přepočet dávek
1. Pro účely čl. 49 odst. 2 a 3 a čl. 51 odst. 2 nařízení se články 45 a 47 prováděcího nařízení použijí obdobně.
2. Přepočet, odnětí nebo pozastavení dávek oznámí instituce, která odpovídající rozhodnutí přijala, neprodleně dotyčné osobě a každé instituci, u které uvedené osobě vznikne nárok na dávku případně prostřednictvím instituce provádějící zpracování žádosti.
Rozhodnutí musí uvádět opravné prostředky a lhůty pro jejich podání stanovené příslušnými právními předpisy.
Lhůty pro podání opravných prostředků běží teprve ode dne obdržení rozhodnutí dotyčnou osobou.
Článek 50
Opatření k urychlení přiznávání dávek
1. a) i) Pokud pracovník, který je státním příslušníkem jednoho členského státu, podléhá právním předpisům jiného členského státu, předá instituce příslušná v oblasti důchodů tohoto jiného členského státu za použití všech prostředků, které má k dispozici, v době registrace uvedeného pracovníka subjektu určenému příslušným úřadem téhož členského státu (země zaměstnání) veškeré informace týkající se totožnosti pracovníka, datum nástupu do zaměstnání a název uvedené příslušné instituce a číslo pojištění přidělené touto institucí.
ii) Navíc příslušná instituce uvedená v bodě i), je-li to možné, předá subjektu určenému podle bodu i) veškeré další informace, které mohou usnadnit a urychlit konečné přiznání důchodů.
iii) Tyto informace se předávají za podmínek stanovených správní komisí subjektu určenému příslušným úřadem dotyčného členského státu.
iv) Pro účely bodů i), ii) a iii) se osoby bez státního občanství a uprchlíci považují za státní příslušníky členského státu, jehož právním předpisům podléhali prvně.
b) Dotčené orgány na žádost pracovníka nebo instituce, u které je v současnosti pojištěn, sestaví průběh pojištění pracovníka nejpozději jeden rok před tím, než dosáhne důchodového věku.
2. Prováděcí pravidla k odstavci 1 stanoví správní komise.
Správní kontroly a lékařské prohlídky
Článek 51
1. Pokud osoba přijímající dávky, zejména
a) dávky v invaliditě,
b) dávky ve stáří poskytované v případě pracovní nezpůsobilosti,
c) dávky ve stáří poskytované starším nezaměstnaným osobám,
d) dávky ve stáří poskytované v případě skončení profesní činnosti,
e) pozůstalostní dávky poskytované v případě invalidity nebo pracovní nezpůsobilosti,
f) dávky poskytované pod podmínkou, že prostředky příjemce nepřevyšují předepsanou mez,
pobývá nebo má bydliště na území jiného členského státu, než ve kterém se nachází instituce příslušná pro vyplácení dávky, provádí na žádost uvedené instituce správní kontrolu a lékařské prohlídky instituce místa pobytu nebo místa bydliště příjemce postupy stanovenými právními předpisy uplatňovanými posledně uvedenou institucí.
Instituci příslušné pro vyplácení dávky však zůstává zachováno právo zařídit prohlídku příjemce lékařem podle vlastního výběru.
2. Zjistí-li se, že příjemce uvedený v odstavci 1 je zaměstnán nebo má prostředky převyšující předepsanou mez a současně pobírá dávky, zašle instituce místa pobytu nebo bydliště zprávu instituci příslušné pro vyplácení dávky, která požádala o kontrolu nebo lékařskou prohlídku.
Zpráva uvádí zejména povahu zaměstnání, výši příjmu nebo prostředků, které dotyčná osoba měla za poslední ukončené čtvrtletí, běžnou odměnu vyplácenou ve stejné oblasti pracovníku na stejné úrovni, jako je dotyčná osoba, v povolání, které vykonávala před počátkem invalidity po referenční období, které určí instituce příslušná pro vyplácení dávky, a případně posudek odborného lékaře o zdravotním stavu dotyčné osoby.
Článek 52
Pokud dotyčná osoba po pozastavení vyplácení dávek, které pobírala, znovu získá nárok na dávky a má bydliště na území jiného členského státu, než je příslušný stát, poskytují si dotyčné instituce veškeré informace související se znovuzískáním nároku na poskytování uvedených dávek.
Vyplácení dávek
Článek 53
Metoda vyplácení dávek
1. Pokud instituce příslušná pro vyplácení dávky v členském státě nevyplácí přímo osobám majícím nárok na dávky, které mají bydliště na území jiného členského státu, dávky jim náležející, vyplácejí se tyto dávky na žádost instituce příslušné pro vyplácení dávky prostřednictvím styčného místa posledně uvedeného členského státu nebo prostřednictvím instituce místa bydliště uvedených osob majících nárok na dávky postupem stanoveným v článku 54 až 58 prováděcího nařízení; vyplácí-li instituce příslušná pro vyplácení dávky osobám majícím nárok na dávky přímo, oznámí tuto skutečnost instituci místa bydliště.
Postup pro vyplácení, který má instituce členského státu použít, je uveden v příloze 6.
2. Dva nebo více členských států nebo příslušné úřady těchto států se mohou dohodnout na jiných postupech vyplácení dávek v případě, kdy jsou příslušné instituce členských států jedinými dotyčnými institucemi.
Veškeré dohody uzavřené v této oblasti se oznamují správní komisi.
3. Ustanovení dohod týkající se vyplácení dávek použitelná ke dni předcházejícímu vstupu nařízení v platnost jsou použitelná i nadále, pokud jsou uvedena v příloze 5.
Článek 54
Sdělení podrobného rozvrhu splatných částek vyplácejícímu subjektu
Instituce příslušná pro vyplácení dávky zašle styčnému místu členského státu, na jehož území má osoba mající nárok na dávky bydliště, nebo instituci místa bydliště (obojí dále jen "vyplácející subjekt") podrobný rozvrh splatných částek, který by měl být vyplácejícímu subjektu doručen nejpozději do dvaceti dní přede dnem splatnosti těchto dávek.
Článek 55
Platby splatných částek na účet vyplácejícího subjektu
1. Deset dní přede dnem splatnosti dávek zaplatí instituce příslušná pro vyplácení dávky v měně členského státu, na jehož území má sídlo, částku nezbytnou pro platby uvedené v rozvrhu stanoveném v článku 54 prováděcího nařízení.
Platba se uskutečňuje prostřednictvím národní banky nebo prostřednictvím jiné banky členského státu, na jehož území má sídlo instituce příslušná pro vyplácení dávky, na účet zřízený u národní banky nebo jiné banky členského státu, na jehož území má sídlo vyplácející subjekt, ve prospěch vyplácejícího subjektu.
Tato platba má zprošťující účinek.
Instituce příslušná pro vyplácení dávky současně zašle sdělení o platbě vyplácejícímu subjektu.
2. Banka, na jejíž účet se platba uskuteční, připíše ve prospěch vyplácejícího subjektu protihodnotu platby v měně členského státu, na jehož území má vyplácející subjekt sídlo.
3. Názvy a sídla bank uvedených v odstavci 1 jsou uvedeny v příloze 7.
Článek 56
Výplata splatných částek vyplácejícím subjektem osobám majícím nárok na dávky
1. Platby uvedené v rozvrhu stanoveném v článku 54 prováděcího nařízení vyplácí osobě mající nárok na dávky vyplácející subjekt na účet instituce příslušné pro vyplácení dávky.
Tyto platby se uskutečňují postupy stanovenými právními předpisy uplatňovanými vyplácejícím subjektem.
2. Jakmile se vyplácející subjekt nebo kterýkoli jiný subjekt jím určený dozví o jakýchkoli okolnostech odůvodňujících pozastavení nebo odnětí dávek, zastaví veškeré platby.
Totéž platí i v případě, kdy osoba mající nárok na dávky přemístí své bydliště na území jiného členského státu.
3. Vyplácející subjekt sdělí instituci příslušné pro vyplácení dávky všechny důvody pro jejich nevyplácení.
V případě úmrtí osoby mající nárok na dávky nebo jejího manžela nebo manželky nebo v případě nového sňatku vdovy nebo vdovce oznámí vyplácející subjekt uvedené instituci datum této události.
Článek 57
Účetní závěrka v případě plateb uvedených v článku 56 prováděcího nařízení
1. Účetní závěrka v případě plateb uvedených v článku 56 prováděcího nařízení se provádí na konci každého výplatního období za účelem zjištění částek skutečně vyplacených osobám majícím nárok na dávky nebo jejich zákonným nebo zmocněným zástupcům, jakož i nevyplacených částek.
2. Celková částka vyjádřená číselně i slovy v měně členského státu, na jehož území má sídlo instituce příslušná pro vyplácení dávky, se potvrdí jako částka odpovídající platbám uskutečněným vyplácejícím subjektem a opatří se podpisem zástupce vyplácejícího subjektu.
3. Vyplácející subjekt zajistí řádné uskutečňování určených plateb.
4. Rozdíl mezi částkami vyplacenými institucí příslušnou pro vyplácení dávky, vyjádřené v měně členského státu, na jehož území má uvedená instituce sídlo, a hodnota, vyjádřená ve stejné měně, plateb prokázaných vyplácejícím subjektem se započte proti částkám, které má zaplatit následně v rámci téže kapitoly instituce příslušná pro vyplácení dávky.
Článek 58
Náhrada výdajů spojených s vyplácením dávek
Výdaje spojené s vyplácením dávek, zejména poštovní a bankovní poplatky, může vyplácející subjekt získat od příjemců za podmínek stanovených právními předpisy uplatňovanými tímto subjektem.
Článek 59
Oznámení o změně bydliště osoby mající nárok na dávky
Pokud osoba mající nárok na dávky splatné podle právních předpisů jednoho nebo více členských států přemístí své bydliště z území jednoho státu na území jiného státu, oznámí tuto skutečnost instituci příslušné pro vyplácení těchto dávek a vyplácejícímu subjektu.
KAPITOLA 4
PRACOVNÍ ÚRAZY A NEMOCI Z POVOLÁNÍ
Provedení článků 52 a 53 nařízení
Článek 60
Věcné dávky v případě bydliště v jiném členském státě, než je příslušný stát
K pobírání věcných dávek podle čl. 52 písm. a) nařízení předloží pracovník instituci místa bydliště potvrzení osvědčující, že má na tyto věcné dávky nárok.
Potvrzení vydává příslušná instituce, popřípadě na základě informací poskytnutých zaměstnavatelem.
Kromě toho, stanoví-li tak právní předpisy příslušného státu, předloží pracovník instituci místa bydliště potvrzení o oznámení pracovního úrazu nebo nemoci z povolání od příslušné instituce.
Nepředloží-li pracovník tyto doklady, vyžádá si je instituce místa bydliště přímo od příslušné instituce a do jejich obdržení mu poskytuje věcné dávky v rámci nemocenského pojištění za předpokladu, že splňuje podmínky nároku na ně.
2. Potvrzení zůstává v platnosti, dokud není instituci místa bydliště oznámeno jeho zrušení.
Je-li však uvedené potvrzení vydáno francouzskou institucí, platí pouze tři měsíce ode dne jeho vydání a musí být obnovováno každé tři měsíce.
3. Je-li pracovník sezonním pracovníkem, platí potvrzení po celou předpokládanou dobu sezonní práce, pokud mezitím příslušná instituce neoznámí instituci místa bydliště jeho zrušení.
4. Při každé žádosti o věcné dávky předloží pracovník podpůrné doklady vyžadované pro poskytování věcných dávek na základě právních předpisů členského státu, na jehož území má bydliště.
5. V případě hospitalizace oznámí instituce místa bydliště příslušné instituci do tří dnů ode dne, kdy se o ní dozví, datum přijetí do nemocnice, pravděpodobné trvání hospitalizace a datum propuštění z nemocnice.
Instituce místa bydliště uvědomí předem příslušnou instituci o každém rozhodnutí týkajícím se poskytování věcných dávek ze seznamu v čl. 24 odst.
2 nařízení, přičemž přiloží nezbytné podpůrné doklady. Příslušná instituce má lhůtu patnáct dní ode dne odeslání této informace na vznesení případných odůvodněných námitek; není-li v této lhůtě žádná námitka vznesena, instituce místa bydliště věcné dávky přizná.
Pokud musí být věcné dávky poskytnuty v případě krajní naléhavosti, uvědomí o tom neprodleně instituce místa bydliště příslušnou instituci.
7. Pracovník musí instituci místa bydliště uvědomit o každé změně situace, která by mohla změnit jeho nárok na věcné dávky, zejména o skončení nebo změně zaměstnání nebo o jakékoli změně místa bydliště nebo pobytu.
Příslušná instituce rovněž uvědomí instituci místa bydliště o skončení pojištění nebo o zániku nároku pracovníka na věcné dávky.
Instituce místa bydliště může kdykoli požádat příslušnou instituci o informace týkající se pojištění pracovníka nebo jeho nároku na věcné dávky.
8. V případě příhraničních pracovníků mohou být léčiva, obvazový materiál, brýle a malé přístroje vydávány a laboratorní rozbory a zkoušky prováděny pouze v členském státě, ve kterém byly předepsány nebo doporučeny v souladu s právními předpisy uvedeného členského státu.
9. Dva nebo více členských států nebo příslušné úřady těchto členských států se mohou po obdržení stanoviska správní komise dohodnout na jiných prováděcích pravidlech.
Článek 61
Peněžité dávky jiné než důchody v případě bydliště v jiném členském státě, než je příslušný stát
1. K pobírání peněžitých dávek jiných než důchodů na základě čl. 52 písm. b) nařízení se musí pracovník obrátit do tří dnů od počátku pracovní neschopnosti na instituci místa bydliště a předložit jí oznámení o zastavení práce nebo, stanoví-li tak právní předpisy uplatňované příslušnou institucí nebo institucí místa bydliště, potvrzení o pracovní neschopnosti vydané lékařem ošetřujícím dotyčného pracovníka.
2. Nevydávají-li ošetřující lékaři v zemi bydliště potvrzení o pracovní neschopnosti, obrátí se pracovník přímo na instituci místa bydliště ve lhůtě stanovené jí uplatňovanými právními předpisy.
Tato instituce dá neprodleně pracovní neschopnost lékařsky ověřit a vystavit potvrzení uvedené v odstavci 1.
Toto potvrzení, které musí uvádět předpokládanou dobu pracovní neschopnosti, je neprodleně předáno příslušné instituci.
3. V případech, kdy se nepoužije odstavec 2, nechá instituce místa bydliště pracovníka co nejdříve a v každém případě do tří dnů ode dne, kdy se na něj pracovník obrátí, lékařsky vyšetřit, jako by byl u této instituce pojištěn.
Zprávu vyšetřujícího lékaře, ve které se uvede zejména předpokládaná doba pracovní neschopnosti, postoupí instituce místa bydliště příslušné instituci do tří dnů ode dne lékařské prohlídky.
4. Instituce místa bydliště poté provede veškeré nezbytné správní kontroly nebo lékařské prohlídky pracovníka, jako by u ní byl pojištěn.
Jakmile instituce zjistí, že pracovník je schopen znovu nastoupit do práce, neprodleně o tom uvědomí pracovníka a příslušnou instituci, přičemž uvede den, kterým pracovníkova pracovní neschopnost skončila.
Aniž je dotčen odstavec 6, považuje se oznámení pracovníkovi za rozhodnutí přijaté jménem příslušné instituce.
5. Příslušná instituce si ve všech případech vyhrazuje právo nechat pracovníka prohlédnout lékařem podle vlastního výběru.
6. Rozhodne-li se příslušná instituce peněžité dávky neudělit, protože pracovník nesplnil formální náležitosti stanovené právními předpisy země bydliště, nebo zjistí-li, že pracovník je schopen znovu nastoupit do práce, oznámí pracovníkovi své rozhodnutí a současně zašle jeho kopii instituci místa bydliště.
7. Jakmile pracovník znovu nastoupí do práce, oznámí to příslušné instituce, vyžadují-li toto oznámení právní předpisy uplatňované uvedenou institucí.
8. Příslušná instituce vyplácí peněžité dávky vhodným způsobem, zejména mezinárodními poštovními poukázkami, a uvědomí o tom instituci místa bydliště a pracovníka.
Pokud peněžité dávky vyplácí instituce místa bydliště na účet příslušné instituce, uvědomí příslušná instituce pracovníka o jeho právech a sdělí instituci místa bydliště výši peněžitých dávek, data splatnosti a maximální dobu, po kterou mohou být poskytovány v souladu s právními předpisy příslušného státu.
9. Dva nebo více členských států nebo příslušné úřady těchto států se mohou po obdržení stanoviska správní komise dohodnout na jiných prováděcích pravidlech.
Provedení článku 55 nařízení
Článek 62
Věcné dávky v případě pobytu v jiném členském státě, než je příslušný stát
1. K pobírání věcných dávek předloží pracovník uvedený v čl. 14 odst. 1 písm. a) bodu i) nebo odst. 2 písm. a) nařízení instituci místa pobytu potvrzení podle článku 11 prováděcího nařízení. U pracovníka, který předloží toto potvrzení, se podmínky k získání nároku na věcné dávky považují za splněné.
2. K pobírání věcných dávek předloží pracovník zaměstnaný v mezinárodní dopravě uvedený v čl.
14 odst. 1 písm. b) nařízení, který se během výkonu svého zaměstnání nachází na území jiného členského státu, než je příslušný stát, co nejdříve instituci místa pobytu zvláštní potvrzení vydané zaměstnavatelem nebo jeho zástupcem během kalendářního měsíce předložení nebo během dvou předcházejících kalendářních měsíců.
Potvrzení uvádí zejména datum, od kterého je pracovník zaměstnán uvedeným zaměstnavatelem, a název a adresu příslušné instituce.
U pracovníka, který předloží toto potvrzení, se podmínky k získání nároku na věcné dávky považují za splněné. Nemůže-li se pracovník obrátit na instituci místa pobytu před lékařským ošetřením, je ošetřen po předložení potvrzení, jako by byl pojištěn u uvedené instituce.
3. Instituce místa pobytu si do tří dnů vyžádá od příslušné instituce informaci, zda pracovník uvedený odstavcích 1 nebo 2 splňuje podmínky pro získání nároku na věcné dávky.
Instituce místa pobytu je povinna poskytovat věcné dávky, dokud neobdrží odpověď od příslušné instituce, avšak ne déle než třicet dnů.
4. Příslušná instituce zašle svou odpověď instituci místa pobytu do deseti dnů od obdržení žádosti od ní.
Je-li odpověď kladná, uvede příslušná instituce případnou maximální dobu, po kterou mohou být poskytovány věcné dávky v souladu s jí uplatňovanými právními předpisy, a instituce místa pobytu pokračuje v poskytování uvedených dávek.
5. Věcné dávky poskytované na základě domněnky vyjádřené v odstavci 1 nebo 2 se nahrazují podle čl. 36 odst. 1 nařízení.
6. Namísto potvrzení nebo zvláštního potvrzení stanoveného v odstavci 1 nebo případně 2 mohou pracovníci uvedení v uvedených odstavcích předložit instituci místa pobytu potvrzení podle odstavce 7.
55 odst. 1 písm. a) bodu i) nařízení, s výjimkou případů, kde platí domněnka podle odstavců 1 a 2, předloží pracovník instituci místa pobytu potvrzení osvědčující, že má nárok na věcné dávky.
Potvrzení, které vydává příslušná instituce pokud možno před tím, než pracovník opustí území členského státu, ve kterém má bydliště, uvádí zejména případnou maximální dobu, po kterou mohou být poskytovány věcné dávky v souladu s právními předpisy příslušného státu.
Nepředloží-li pracovník uvedené potvrzení, vyžádá si je instituce místa pobytu od příslušné instituce.
8. Ustanovení čl. 60 odst. 5, 6 a 9 prováděcího nařízení se použijí obdobně.
Článek 63
Věcné dávky pro pracovníky, kteří změní bydliště nebo se vrátí do země bydliště, a pro pracovníky oprávněné odjet do jiného členského státu za účelem léčení
55 odst. 1 písm. b) bodu i) nařízení pracovník předloží instituci místa bydliště potvrzení osvědčující, že má nárok nadále pobírat uvedené dávky.
Potvrzení, které vydává příslušná instituce, uvádí zejména případnou maximální dobu, po kterou mohou být věcné dávky nadále poskytovány v souladu s právními předpisy příslušného státu.
Potvrzení může být na žádost pracovníka vydáno po jeho odjezdu, nemůže-li být z důvodů vyšší moci vydáno předem.
2. Ustanovení čl. 60 odst. 5, 6 a 9 prováděcího nařízení se použijí obdobně.
3. Odstavce 1 a 2 se použijí obdobně na poskytování věcných dávek v případě uvedeném v čl. 55 odst. 1 písm. c) bodu i) nařízení.
Článek 64
Jiné peněžité dávky než důchody v případě pobytu v jiném členském státě, než je příslušný stát
Článek 61 prováděcího nařízení se použije obdobně na pobírání jiných peněžitých dávek než důchodů na základě čl. 55 odst. 1 písm. a) bodu ii) nařízení. Aniž je dotčena povinnost předložit potvrzení o pracovní neschopnosti, nemusí pracovník, který pobývá na území členského státu, ale nevykonává tam žádnou profesní činnost, předkládat oznámení o zastavení práce uvedené v čl. 61 odst. 1 prováděcího nařízení.
Provedení článků 52 až 56 nařízení
Článek 65
Oznámení, vyšetřování a výměna informací mezi institucemi týkající se pracovního úrazu nebo nemoci z povolání, k nimž došlo v jiném členském státě, než je příslušný stát
1. Pokud k pracovnímu úrazu dojde nebo nemoc z povolání je poprvé lékařsky zjištěna na území jiného členského státu, než je příslušný stát, učiní se oznámení pracovního úrazu nebo nemoci z povolání v souladu s právními předpisy příslušného státu, aniž jsou dotčeny právní předpisy platné na území členského státu, ve kterém došlo k pracovnímu úrazu nebo ve kterém byla poprvé lékařsky zjištěna nemoc z povolání, jež v takovém případě zůstávají použitelné.
Toto oznámení se zašle příslušné instituci a kopie se zašle instituci místa bydliště nebo instituci místa pobytu.
2. Instituce členského státu, na jehož území dojde k pracovnímu úrazu nebo je poprvé lékařsky zjištěna nemoc z povolání, zašle příslušné instituci dvojmo lékařské zprávy vystavené na uvedeném území a všechny důležité informace, které může posledně uvedená instituce požadovat.
3. Existují-li v případě úrazu, ke kterému dojde cestou na území jiného členského státu, než je příslušný stát, důvody pro vyšetřování na území dříve uvedeného státu, může příslušná instituce pro tento účel jmenovat vyšetřovatele a uvědomit o tom úřady uvedeného členského státu.
Tyto úřady jsou vyšetřovateli nápomocny zejména jmenováním osoby, která mu má pomáhat s nahlížením do protokolů a všech dalších dokumentů týkajících se úrazu.
4. Po ukončení léčení se příslušné instituci zašle podrobná zpráva spolu s lékařskými potvrzeními týkajícími se trvalých následků úrazu nebo nemoci a zejména současného stavu oběti a zotavování se zranění nebo jejich stabilizace.
Příslušnou částku uhradí instituce místa bydliště nebo případně instituce místa pobytu v souladu se sazbou používanou uvedenou institucí na účet příslušné instituce.
5. Příslušná instituce oznámí instituci místa bydliště nebo případně instituci místa pobytu na požádání rozhodnutí určující datum zotavení ze zranění nebo jejich stabilizace, a popřípadě rozhodnutí týkající se poskytování důchodu.
Článek 66
Pochybnosti, zda se jedná o pracovní úraz nebo nemoc z povolání
1. Pokud v případech uvedených v článku 52 nebo čl. 55 odst. 1 nařízení příslušná instituce zpochybňuje uplatnění právních předpisů týkajících se pracovních úrazů nebo nemocí z povolání, neprodleně o tom uvědomí instituci místa bydliště nebo instituci místa pobytu, která poskytla věcné dávky; tyto dávky jsou pak považovány za dávky nemocenského pojištění a jsou na tomto základě poskytovány nadále až do předložení potvrzení nebo zvláštního potvrzení uvedených v článcích 20 a 21 prováděcího nařízení.
2. Jakmile je v této věci dosaženo konečného rozhodnutí, sdělí příslušná instituce tuto skutečnost neprodleně instituci místa bydliště nebo instituci místa pobytu, která věcné dávky poskytovala.
Pokud případ není pracovním úrazem ani nemocí z povolání, poskytuje uvedená instituce uvedené dávky nadále v rámci nemocenského pojištění, má-li na ně pracovník nárok.
Jinak se věcné dávky obdržené pracovníkem v rámci nemocenského pojištění považují za dávky při pracovním úrazu nebo nemoci z povolání.
Provedení článku 57 nařízení
Článek 67
Postup v případě vystavení nebezpečí nemoci z povolání v několika členských státech
1. V případě uvedeném v čl. 57 odst. 1 nařízení se oznámení o nemoci z povolání zašle buď instituci příslušné pro nemoci z povolání ve členském státě, podle jehož právních předpisů nemocný naposledy vykonával činnost způsobilou vyvolat dotyčnou nemoc, nebo instituci místa bydliště, která oznámení doručí uvedené příslušné instituci.
2. Zjistí-li příslušná instituce uvedená v odstavci 1, že činnost způsobilá vyvolat dotyčnou nemoc z povolání byla vykonávána podle právních předpisů jiného členského státu, postoupí oznámení a doprovodné doklady odpovídající instituci uvedeného členského státu.
3. Pokud instituce členského státu, podle jehož právních předpisů nemocný naposledy vykonával činnost způsobilou vyvolat dotyčnou nemoc z povolání, zjistí, že tato osoba nebo pozůstalí po ní nesplňují podmínky uvedených právních předpisů s přihlédnutím k čl. 57 odst. 2 a čl. 57 odst. 3 písm. a) a b) nařízení, tato instituce
a) bez prodlení postoupí instituci členského státu, podle jehož právních předpisů nemocný dříve vykonával činnost způsobilou vyvolat dotyčnou nemoc, oznámení a všechny doprovodné doklady včetně nálezů a zpráv z lékařských vyšetření sjednaných dříve uvedenou institucí a kopii rozhodnutí uvedeného v písmenu b);
b) současně uvědomí dotyčnou osobu o svém rozhodnutí, přičemž uvede zejména důvody odmítnutí dávek, opravné prostředky a lhůty pro jejich podání a datum, kdy byl spis zaslán instituci uvedené v písmenu a).
4. Případně musí být případ vrácen stejným postupem odpovídající instituci členského státu, podle jehož právních předpisů nemocný poprvé vykonával činnost způsobilou vyvolat nemoc z povolání.
Článek 68
Výměny informací mezi institucemi v případě odvolání proti rozhodnutí o odmítnutí žádosti — Vyplácení záloh v případě odvolání
1. Pokud je podáno odvolání proti rozhodnutí o zamítnutí žádosti přijatému institucí některého z členských států, podle jehož právních předpisů nemocný vykonával činnost způsobilou vyvolat dotyčnou nemoc z povolání, uvedená instituce informuje instituci, které bylo oznámení postoupeno postupem podle čl. 67 odst. 3 prováděcího nařízení, a následně ji uvědomí o konečném rozhodnutí, kterého bylo dosaženo.
2. Byl-li nárok na dávky získán podle právních předpisů uplatňovaných posledně uvedenou institucí s přihlédnutím k čl.
57 odst. 2 a 3 písm. a) a písm. b) nařízení, vyplácí tato instituce zálohy až do stanovené částky, případně po konzultaci s institucí, proti jejímuž rozhodnutí bylo odvolání podáno.
Posledně uvedená instituce nahradí částku vyplacených záloh, jestliže je po ní v důsledku odvolání požadováno poskytování dávek. Uvedená částka se pak odečte z celkové výše dávek splatných dotyčné osobě.
Článek 69
Rozdělení nákladů na peněžité dávky v případech sklerogenické pneumokoniózy
Na uplatňování čl. 57 odst. 3 písm. c) nařízení se vztahují tato pravidla:
a) příslušná instituce členského státu, na základě jehož právních předpisů se přiznávají peněžité dávky podle čl. 57 odst. 1 nařízení (dále jen "instituce příslušná pro vyplácení peněžitých dávek") použije formulář obsahující zejména přehled a souhrn všech dob pojištění (starobní pojištění) získaných nemocným podle právních předpisů každého z dotčených členských států;
b) instituce příslušná pro vyplácení peněžitých dávek postoupí uvedený formulář všem institucím starobního pojištění, u kterých byl nemocný pojištěn v každém z těchto států; každá z uvedených institucí na formulář zapíše doby pojištění (starobní pojištění) získané podle jí uplatňovaných právních předpisů a formulář vrátí instituci příslušné pro vyplácení peněžitých dávek;
c) instituce příslušná pro vyplácení peněžitých dávek pak rozdělí náklady mezi sebe a ostatní dotyčné příslušné instituce; rozdělení těmto institucím oznámí ke schválení spolu s podklady, zejména s ohledem na celkovou výši poskytovaných peněžitých dávek a na výpočet procentní hodnoty tohoto rozdělení;
d) na konci každého kalendářního roku zašle instituce příslušná pro vyplácení peněžitých dávek každé z ostatních dotyčných příslušných institucí přehled peněžitých dávek vyplacených během daného finančního roku, uvádějící částku náležející od každé z nich podle rozdělení stanoveného v písmenu c); každá z těchto institucí nahradí tuto částku instituci příslušné pro vyplácení peněžitých dávek co nejdříve, a nejpozději do tří měsíců.
Provedení čl. 58 odst. 3 nařízení
Článek 70
Potvrzení týkající se rodinných příslušníků, ke kterým se má přihlédnout při výpočtu peněžitých dávek včetně důchodů
1. K pobírání dávek podle článku 58 nařízení předloží žadatel potvrzení týkající se rodinných příslušníků, kteří mají bydliště na území jiného členského státu, než je stát, ve kterém má sídlo instituce příslušná pro přiznávání peněžitých dávek.
Potvrzení vydává instituce nemocenského pojištění místa bydliště rodinných příslušníků nebo jiná instituce určená příslušným úřadem členského státu, na jehož území mají bydliště. Ustanovení čl.
25 odst. 2 druhého a třetího pododstavce prováděcího nařízení se použijí obdobně.
Namísto potvrzení podle prvního pododstavce může instituce příslušná pro přiznání peněžitých dávek požadovat, aby žadatel předložil nejnovější listiny o osobním stavu týkající se jeho rodinných příslušníků, kteří mají bydliště na území jiného členského státu, než je stát, ve kterém má uvedená instituce sídlo.
2. V případě uvedeném v odstavci 1, vyžadují-li právní předpisy uplatňované dotyčnou institucí, aby rodinní příslušníci žili ve společné domácnosti s žadatelem, musí být skutečnost, že uvedení rodinní příslušníci, kteří tuto podmínku nesplňují, jsou nicméně výživou odkázáni hlavně na žadatele, prokázána doklady potvrzujícími, že jim žadatel pravidelně posílá část svého příjmu.
Provedení článku 60 nařízení
Článek 71
Zhoršení nemoci z povolání
1. V případě uvedeném v čl. 60 odst. 1 nařízení dodá pracovník instituci členského státu, u které uplatňuje nárok na dávky, veškeré informace vztahující se k dávkám poskytovaným dříve s ohledem na dotyčnou nemoc z povolání. Uvedená instituce se může obrátit na kteroukoli jinou instituci, která byla dříve příslušná, za účelem získání informací, které považuje za nezbytné.
2. V případě uvedeném v čl. 60 odst. 1 písm. c) nařízení příslušná instituce pro vyplácení peněžitých dávek oznámí ostatním dotyčným institucím za účelem schválení výši nákladů, kterou mají nést posledně uvedené instituce v důsledku zhoršení, spolu s vhodným podpůrným dokladem. Na konci každého kalendářního roku zašle první instituce druhé přehled peněžitých dávek vyplacených v dotyčném finančním roce, uvádějící částku splatnou posledně uvedenou institucí, která ji nahradí první instituci co nejdříve a nejpozději do tří měsíců.
3. V případě uvedeném v čl. 60 odst. 2 písm. b) první větě nařízení oznámí instituce příslušná pro vyplácení peněžitých dávek zúčastněným příslušným institucím ke schválení změny provedené v předchozím rozdělení nákladů, spolu s vhodnými podklady.
4. V případě uvedeném v čl. 60 odst. 2 písm. b) druhé větě nařízení se použije odstavec 2 obdobně.
Provedení čl. 61 odst. 5 nařízení
Článek 72
Posouzení stupně neschopnosti v případě dřívějšího pracovního úrazu nebo dřívější nemoci z povolání
61 odst. 5 nařízení poskytne pracovník příslušné instituci členského státu, jehož právním předpisům podléhal v době, kdy utrpěl pracovní úraz nebo kdy byla poprvé lékařsky zjištěna nemoc z povolání, veškeré informace o předchozích pracovních úrazech nebo nemocích z povolání, které utrpěl nebo jimiž onemocněl v době, kdy podléhal právním předpisům kteréhokoli jiného členského státu, bez ohledu na stupeň neschopnosti způsobený těmito předchozími případy.
2. Příslušná instituce bere v souladu s jí uplatňovanými právními předpisy ke stanovení nároku na dávky a určení výše dávek v úvahu stupeň neschopnosti způsobené těmito předchozími případy.
3. Příslušná instituce se může obrátit na kteroukoli jinou instituci, která byla dříve příslušná, aby získala informace, které považuje za nezbytné.
Pokud byla předchozí pracovní neschopnost způsobena úrazem, ke kterému došlo, když pracovník podléhal právním předpisům členského státu, které nečiní rozdílu podle původu pracovní neschopnosti, poskytne instituce příslušná pro předchozí pracovní neschopnost nebo instituce určená příslušným úřadem dotyčného členského státu na žádost příslušné instituce jiného členského státu informace o stupni předchozí pracovní neschopnosti a pokud možno jakékoli informace, které by umožnily určit, zda pracovní neschopnost vznikla následkem pracovního úrazu ve smyslu právních předpisů uplatňovaných institucí druhého členského státu.
Pokud je tomu tak, použije se odstavec 2 obdobně.
Provedení čl. 62 odst. 1 nařízení
Článek 73
Instituce, na které se mohou pracovníci dolů a podobných provozů obrátit, jestliže pobývají nebo mají bydliště v jiném členském státě, než je příslušný stát
1. V případech uvedených v čl. 62 odst. 1 nařízení, pokud jsou v zemi pobytu nebo bydliště dávky poskytované systémem pojištění pro pracovní úrazy a nemoci z povolání vztahující se na dělníky v ocelářském průmyslu rovnocenné dávkám poskytovaným zvláštním systémem pro pracovníky v dolech a podobných provozech, se mohou pracovníci posledně uvedené kategorie obrátit v členském státě, ve kterém mají místo bydliště nebo kde pobývají, na nejbližší instituce uvedené v příloze 3 prováděcího nařízení, i když je nejbližší instituce institucí systému vztahujícího se na dělníky v ocelářském průmyslu, a ta je povinna dávky poskytovat.
2. Pokud jsou dávky poskytované zvláštním systémem pro pracovníky v dolech a podobných provozech výhodnější, mají tito pracovníci právo obrátit se buď na instituci příslušnou pro správu uvedeného systému, nebo na nejbližší instituci v členském státě, ve kterém pobývají nebo mají bydliště, která spravuje systém pro dělníky v ocelářském průmyslu.
Ve druhém případě dotyčná instituce pracovníka upozorní, že obrátí-li se na instituci příslušnou pro správu výše uvedeného zvláštního systému, obdrží výhodnější dávky; navíc mu musí sdělit název a adresu uvedené instituce.
Provedení čl. 62 odst. 2 nařízení
Článek 74
Přihlédnutí k dobám, během kterých již dávky byly poskytovány institucí jiného členského státu
Pro účely čl. 62 odst. 2 nařízení může instituce členského státu, po níž se požaduje poskytování dávek, požádat instituci jiného členského státu, aby jí poskytla informace týkající se doby, po kterou posledně uvedená instituce již poskytovala dávky za tentýž pracovní úraz nebo tutéž nemoc z povolání.
Podávání a zpracování žádostí o důchod, s výjimkou důchodů za nemoci z povolání uvedených v článku 57 nařízení
Článek 75
1. K pobírání důchodu nebo příplatku podle právních předpisů členského státu podá pracovník nebo pozůstalí po něm, kteří mají bydliště na území jiného členského státu, žádost buď u příslušné instituce, nebo u instituce místa bydliště, která tuto žádost postoupí příslušné instituci.
Podávání žádosti podléhá těmto pravidlům:
a) k žádosti musí být přiloženy požadované podpůrné doklady a žádost musí být vyhotovena na formulářích stanovených právními předpisy uplatňovanými příslušnou institucí;
b) správnost informací podaných žadatelem musí být prokázána úředními doklady připojenými k formuláři žádosti nebo potvrzena příslušnými institucemi členského státu, na jehož území má žadatel bydliště.
2. Příslušná instituce oznámí žadateli své rozhodnutí buď přímo, nebo prostřednictvím styčného místa příslušného státu; kopii tohoto rozhodnutí zašle styčnému místu členského státu, na jehož území má žadatel bydliště.
Správní kontrola a lékařské prohlídky
Článek 76
1. Správní kontrolu a lékařské prohlídky stanovené v případě přezkoumání důchodů provádí na žádost příslušné instituce instituce členského státu, na jehož území se osoba mající nárok na dávky nachází, postupem stanoveným právními předpisy uplatňovanými posledně uvedenou institucí.
Příslušná instituce si však vyhrazuje právo nechat osobu mající nárok na dávky vyšetřit lékařem podle vlastního výběru.
2. Každá osoba pobírající důchod pro sebe nebo pro sirotka uvědomí instituci příslušnou pro vyplácení dávky o každé změně své situace nebo situace sirotka, která by mohla změnit nárok na důchod.
Vyplácení důchodů
Článek 77
Důchody splatné institucí jednoho členského státu žadatelům s bydlištěm na území jiného členského státu se vyplácejí postupem podle článků 53 až 58 prováděcího nařízení.
KAPITOLA 5
POHŘEBNÉ
Provedení článků 64, 65 a 66 nařízení
Článek 78
Podání žádosti o pohřebné
K obdržení pohřebného podle právních předpisů jiného členského státu, než je stát, na jehož území má žadatel bydliště, podá žadatel svou žádost buď příslušné instituci, nebo instituci místa bydliště.
Žádost musí být provázena podpůrnými doklady vyžadovanými právními předpisy, které příslušná instituce uplatňuje.
Správnost informací dodaných žadatelem musí být prokázána úředními doklady připojenými k žádosti nebo potvrzena příslušnými subjekty členského státu, na jehož území má žadatel bydliště.
Článek 79
Potvrzení o dobách pojištění
1. K uplatnění článku 64 nařízení předloží žadatel příslušné instituci potvrzení uvádějící doby pojištění získané pracovníkem podle právních předpisů, kterým naposledy podléhal.
2. Potvrzení vydává případně na žádost žadatele instituce nemocenského pojištění, u které byl žadatel naposledy pojištěn.
Nepředloží-li žadatel uvedené potvrzení, vyžádá si je příslušná instituce od jedné či druhé výše uvedené instituce.
3. Je-li ke splnění podmínek právních předpisů příslušného státu nezbytné přihlédnout k dobám pojištění dříve získaným podle právních předpisů kteréhokoli jiného členského státu, použijí se odstavce 1 a 2 obdobně.
KAPITOLA 6
DÁVKY V NEZAMĚSTNANOSTI
Provedení článku 67 nařízení
Článek 80
Potvrzení o dobách pojištění nebo zaměstnání
1. K uplatnění čl. 67 odst. 1, 2 nebo 4 nařízení předloží žadatel příslušné instituci potvrzení uvádějící doby pojištění nebo doby zaměstnání získané dříve podle právních předpisů, kterým naposledy podléhal, spolu s veškerými dalšími informacemi vyžadovanými právními předpisy uplatňovanými uvedenou institucí.
2. Potvrzení vydává na žádost dotyčné osoby buď instituce příslušná ve věcech nezaměstnanosti členského státu, jehož právním předpisům naposledy podléhala, nebo jiná instituce určená příslušným úřadem tohoto členského státu.
Nepředloží-li uvedené potvrzení, vyžádá si je příslušná instituce od jedné nebo druhé výše uvedené instituce.
3. Je-li ke splnění podmínek právních předpisů příslušného státu nezbytné přihlédnout k dobám pojištění nebo dobám zaměstnání dříve získaným podle právních předpisů kteréhokoli jiného členského státu, použijí se odstavce 1 a 2 obdobně.
Provedení článku 68 nařízení
Článek 81
Potvrzení pro výpočet dávek
68 odst. 1 nařízení a pokud dotyčná osoba nevykonávala své poslední zaměstnání alespoň čtyři týdny na území členského státu, ve kterém má uvedená instituce sídlo, předloží jí potvrzení uvádějící povahu posledního zaměstnání vykonávaného alespoň čtyři týdny na území jiného členského státu a hospodářského odvětví, ve kterém toto zaměstnání vykonávala.
Nepředloží-li dotyčná osoba toto potvrzení, obdrží je uvedená instituce buď od příslušné instituce ve věci nezaměstnanosti posledně uvedeného členského státu, u kterého byla naposledy pojištěna, nebo od jiné instituce určené příslušným úřadem členského státu.
Článek 82
Potvrzení týkající se rodinných příslušníků, kteří mají být bráni v úvahu při výpočtu dávek
1. K uplatnění čl. 68 odst. 2 nařízení předloží dotyčná osoba příslušné instituci potvrzení týkající se jejích rodinných příslušníků, kteří mají bydliště na území jiného členského státu, než je stát, ve kterém má uvedená instituce sídlo.
2. Potvrzení vydává instituce určená příslušným úřadem členského státu, na jehož území mají tito rodinní příslušníci bydliště.
Musí potvrdit, že rodinní příslušníci nejsou bráni v úvahu při výpočtu dávek v nezaměstnanosti náležejících jiné osobě podle právních předpisů uvedeného členského státu.
Potvrzení platí dvanáct měsíců ode dne vydání.
Může být obnoveno; v tom případě platí ode dne obnovení.
Dotyčná osoba neprodleně uvědomí příslušnou instituci o každé události vyžadující změnu potvrzení; změna nabývá účinnosti dnem, kdy událost nastala.
Provedení článku 69 nařízení
Článek 83
Podmínky a meze pro zachování nároku na dávky, pokud nezaměstnaná osoba odchází do jiného členského státu
1. K zachování nároku na dávky předloží nezaměstnaná osoba uvedená v čl. 69 odst. 1 nařízení instituci místa, na které odešla, potvrzení, ve kterém příslušná instituce osvědčí, že má stále nárok na dávky za podmínek stanovených v odst. 1 písm. b) uvedeného článku. Příslušná instituce v potvrzení uvede zejména:
a) výši dávky, která se má vyplácet nezaměstnané osobě podle právních předpisů příslušného státu,
b) datum, kdy nezaměstnaná osoba přestala být k dispozici službám zaměstnanosti příslušného státu,
c) lhůtu podle čl. 69 odst. 1 písm. b) nařízení pro zápis do evidence uchazečů o zaměstnání v členském státě, do kterého nezaměstnaná osoba odešla;
d) maximální dobu v souladu s čl. 69 odst. 1 písm. c) nařízení, po kterou je možné nárok na dávku zachovat,
e) skutečnosti, které by mohly nárok na dávky změnit.
2. Nezaměstnaná osoba, která má v úmyslu odejít do jiného členského státu s cílem hledat tam zaměstnání, před svým odjezdem požádá o potvrzení uvedené v odstavci 1.
Nepředloží-li nezaměstnaná osoba uvedené potvrzení, vyžádá si je instituce místa, na které osoba odešla, od příslušné instituce.
Služby zaměstnanosti příslušného státu musí zajistit, aby nezaměstnaná osoba byla informována o svých povinnostech podle článku 69 nařízení a podle tohoto článku.
3. Instituce místa, na které nezaměstnaná osoba odešla, oznámí příslušné instituci datum, kdy byla nezaměstnaná osoba zapsána, a datum, kdy bylo vyplácení dávek zahájeno, a vyplácí dávky příslušného státu postupem stanoveným právními předpisy členského státu, do kterého nezaměstnaná osoba odešla.
Instituce místa, do kterého nezaměstnaná osoba odešla, provede nebo dá provést kontrolu, jako by se jednalo o nezaměstnanou osobu mající nárok na dávky podle jí uplatňovaných právních předpisů.
Uvědomí příslušnou instituci o jakékoli skutečnosti uvedené v odst. 1 písm. e), jakmile se o ní dozví, a v případech, kdy mají dávky být pozastaveny nebo odňaty, ihned vyplácení dávky zastaví.
Příslušná instituce ji neprodleně uvědomí, do jaké míry a od kterého dne je touto skutečností nárok nezaměstnané osoby na dávku ovlivněn.
Vyplácení dávek může být případně obnoveno pouze po obdržení takových informací.
Pokud dávka musí být snížena, vyplácí nezaměstnané osobě instituce místa, na které odešla, nadále sníženou výši dávky, s výhradou úpravy po obdržení odpovědi od příslušného orgánu.
4. Dva nebo více členských států nebo příslušné úřady těchto členských států se mohou po obdržení stanoviska správní komise dohodnout na zavedení jiných prováděcích pravidel.
Provedení článku 71 nařízení
Článek 84
Nezaměstnané osoby, které během posledního zaměstnání měly bydliště v jiném členském státě, než je příslušný stát
1. V případech uvedených v čl. 71 odst. 1 písm. a) bodu ii) a písm. b) bodu ii) první větě nařízení se instituce místa bydliště považuje pro účely článku 80 prováděcího nařízení za příslušnou instituci.
2. Při podání žádosti o dávky podle čl. 71 odst. 1 písm. b) bodu ii) nařízení předloží nezaměstnaná osoba instituci svého místa bydliště, kromě potvrzení stanoveného v článku 80 prováděcího nařízení, potvrzení od instituce členského státu, jehož právním předpisům naposledy podléhala, které uvádí, že nemá nárok na dávku podle článku 69 nařízení.
3. Pro účely čl. 71 odst. 2 nařízení požádá instituce místa bydliště příslušnou instituci o veškeré informace týkající se nároků nezaměstnané osoby vůči příslušné instituci.
KAPITOLA 7
RODINNÉ DÁVKY A RODINNÉ PŘÍDAVKY
Provedení článku 72 nařízení
Článek 85
Potvrzení o dobách zaměstnání
1. K uplatnění článku 72 nařízení předloží osoba příslušné instituci potvrzení uvádějící doby zaměstnání získané podle právních předpisů, kterým naposledy podléhala.
2. Potvrzení vydává na žádost dotyčné osoby buď instituce příslušná ve věci rodinných dávek členského státu, u kterého byla osoba naposledy pojištěna, nebo jiná instituce určená příslušným úřadem uvedeného členského státu. Nepředloží-li žadatel uvedené potvrzení, vyžádá si je příslušná instituce od jedné nebo druhé z výše uvedených institucí, ledaže jí instituce nemocenského pojištění může zaslat kopii potvrzení stanoveného v čl. 16 odst. 1 prováděcího nařízení.
3. Je-li ke splnění podmínek právních předpisů příslušného státu nezbytné přihlédnout k dobám zaměstnání získaným dříve podle právních předpisů kteréhokoli jiného členského státu, použijí se odstavce 1 a 2 obdobně.
Provedení čl. 73 odst. 1 a čl. 75 odst. 1 písm. a) a b) nařízení
Článek 86
Pracovníci podléhající právním předpisům jiného členského státu než Francie
1. K pobírání rodinných dávek podle čl. 73 odst. 1 nařízení podá pracovník žádost příslušné instituci, případně prostřednictvím svého zaměstnavatele.
2. Na podporu své žádosti předloží pracovník potvrzení týkající se rodinného stavu vydané úřady příslušnými v záležitostech rodinného stavu v zemi bydliště rodinných příslušníků.
Toto potvrzení musí být obnovováno každý rok.
3. Pokud právní předpisy příslušného státu stanoví, že rodinné dávky mohou nebo musí být vypláceny jiné osobě než pracovníkovi, přiloží pracovník ke své žádosti informace umožňující určit totožnost osoby, které mají být rodinné dávky vypláceny v zemi bydliště (příjmení, jméno, úplná adresa).
4. Příslušné úřady dvou nebo více členských států se mohou dohodnout na zvláštních postupech pro vyplácení rodinných dávek, zejména s cílem usnadnit uplatňování čl. 75 odst. 1 písm. a) a b) nařízení. Tyto dohody se sdělují správní komisi.
5. Pracovník uvědomí příslušnou instituci, případně prostřednictvím svého zaměstnavatele,
- o každé změně situace svých rodinných příslušníků, která by mohla změnit nárok na rodinné dávky,
- o každé změně počtu svých rodinných příslušníků, kterým jsou rodinné dávky splatné,
- o každé změně bydliště nebo pobytu těchto rodinných příslušníků,
- o každém výkonu profesní činnosti, na základě které jsou rodinné dávky rovněž splatné podle právních předpisů členského státu, na jehož území mají rodinní příslušníci bydliště.
Provedení čl. 73 odst. 2 nařízení
Článek 87
Pracovníci podléhající francouzským právním předpisům
1. K pobírání rodinných přídavků podle čl. 73 odst. 2 nařízení podá pracovník žádost příslušné instituci, která mu vydá potvrzení osvědčující, že splňuje podmínky zaměstnání, kterými se řídí získání nároku na rodinné přídavky podle francouzských právních předpisů. Současně pracovník podepíše prohlášení potvrzující, že nemá nárok na rodinné přídavky podle právních předpisů země bydliště rodinných příslušníků na základě profesní činnosti.
Pokud francouzské právní předpisy stanoví, že nárok na rodinné přídavky trvá po dobu odpovídající dobám zaměstnání, uvádějí se v potvrzení doby zaměstnání získané za dotyčnou dobu.
Rodinní příslušníci se zaregistrují u instituce místa jejich bydliště po předložení uvedeného potvrzení a podpůrných dokladů vyžadovaných právními předpisy uplatňovanými touto institucí pro poskytování rodinných přídavků.
Nepředloží-li rodinní příslušníci uvedené potvrzení, vyžádá si je instituce místa bydliště od příslušné instituce.
2. Potvrzení stanovené v odstavci 1 platí po dobu tří měsíců ode dne vydání a musí být automaticky obnovováno příslušnou institucí každé tři měsíce.
3. Je-li pracovník sezonním pracovníkem, platí potvrzení stanovené v odstavci 1 po předpokládanou dobu sezonní práce, pokud mezitím příslušná instituce neoznámí instituci místa bydliště jeho zrušení.
4. Stanoví-li právní předpisy členského státu, na jehož území mají rodinní příslušníci bydliště, měsíční nebo čtvrtletní přiznávání rodinných přídavků, zatímco francouzské právní předpisy stanoví, že nárok na rodinné přídavky trvá po dobu odpovídající době trvání zaměstnání, jsou rodinné přídavky přiznány v poměru této doby trvání k době stanovené právními předpisy země bydliště rodinných příslušníků.
5. Stanoví-li právní předpisy členského státu, na jehož území mají rodinní příslušníci bydliště, poskytování přídavků na počet dnů odpovídající počtu dnů zaměstnání, zatímco francouzské právní předpisy stanoví, že nárok na rodinné přídavky trvá jeden měsíc, udělují se rodinné přídavky na jeden měsíc.
6. V případech uvedených v odstavcích 4 a 5, pokud jsou doby zaměstnání plněné podle francouzských právních předpisů vyjádřeny v jednotkách odlišných od jednotek, které se používají pro výpočet rodinných přídavků podle právních předpisů členského státu, na jehož území mají rodinní příslušníci bydliště, provede se přepočet podle čl. 15 odst. 3 prováděcího nařízení.
7. Příslušný orgán neprodleně uvědomí instituci místa bydliště rodinných příslušníků o dni, kdy pracovníkovi zanikl nárok na rodinné přídavky nebo kdy přemístí své bydliště z území jednoho členského státu na území jiného členského státu.
Instituce místa bydliště rodinných příslušníků může kdykoli požádat příslušnou instituci o poskytnutí jakýchkoli informací o nároku pracovníka na rodinné přídavky.
Považuje-li to příslušná instituce za nezbytné, ověří instituce místa bydliště na její žádost prohlášení uvedené v odst. 1 prvním pododstavci.
8. Rodinní příslušníci jsou povinni informovat instituci jejich místa bydliště o každé změně své situace, která by mohla změnit jejich nárok na rodinné přídavky, zejména o jakékoli změně bydliště.
Provedení čl. 74 odst. 1 nařízení
Článek 88
Nezaměstnané osoby podléhající právním předpisům jiného členského státu než Francie
Článek 86 prováděcího nařízení se použije obdobně na nezaměstnané osoby uvedené v čl. 74 odst. 1 nařízení.
Provedení čl. 74 odst. 2 nařízení
Článek 89
Nezaměstnané osoby podléhající francouzským právním předpisům
1. K pobírání rodinných přídavků na území členského státu, ve kterém mají bydliště, předloží rodinní příslušníci uvedení v čl. 74 odst. 2 nařízení instituci místa svého bydliště potvrzení osvědčující, že nezaměstnaná osoba pobírá dávky v nezaměstnanosti podle francouzských právních předpisů.
Toto potvrzení vydá francouzská instituce příslušná ve věcech nezaměstnanosti nebo instituce určená příslušným francouzským úřadem na žádost nezaměstnané osoby, která podepíše prohlášení potvrzující, že nemá nárok na rodinné přídavky podle právních předpisů země bydliště rodinných příslušníků na základě profesní činnosti.
Nepředloží-li rodinní příslušníci uvedené potvrzení, vyžádá si je instituce místa bydliště od příslušné instituce.
2. Ustanovení čl. 87 odst. 2 až 8 prováděcího nařízení se použijí obdobně.
KAPITOLA 8
DÁVKY PRO VYŽIVOVANÉ DĚTI DŮCHODCŮ A PRO SIROTKY
Provedení článků 77, 78 a 79 nařízení
Článek 90
1. K pobírání dávek na základě článku 77 nebo 78 nařízení podá žadatel žádost instituci svého místa bydliště postupy stanovenými právními předpisy uplatňovanými uvedenou institucí.
2. Nemá-li však žadatel bydliště na území členského státu, ve kterém má příslušná instituce sídlo, může svou žádost podat buď příslušné instituci nebo instituci svého místa bydliště, která žádost postoupí příslušné instituci, přičemž vyznačí datum, kdy byla podána.
Toto datum se považuje za datum podání žádosti příslušné instituci.
3. Shledá-li příslušná instituce uvedená v odstavci 2, že podle jí uplatňovaných právních předpisů nárok neexistuje, postoupí neprodleně tuto žádost spolu se všemi nezbytnými dokumenty a informacemi instituci členského státu, podle jehož právních předpisů pracovník získal nejdelší dobu pojištění.
Případně může být záležitost za stejných podmínek vrácena instituci členského státu, podle jehož právních předpisů pracovník získal nejkratší dobu pojištění.
4. Správní komise v případě potřeby stanoví nezbytné doplňkové postupy pro podávání žádostí o dávky.
Článek 91
1. Dávky náležející podle článku 77 nebo 78 nařízení se vyplácejí v souladu s články 53 až 58 prováděcího nařízení.
2. Příslušné instituce členských států v případě potřeby určí instituci příslušnou pro vyplácení dávek náležejících podle článku 77 nebo 78 nařízení.
Článek 92
Každá osoba, které jsou vypláceny dávky na základě článku 77 nebo 78 nařízení pro děti důchodců nebo pro sirotky, uvědomí instituci příslušnou pro vyplácení těchto dávek
- o každé změně situace dětí nebo sirotků, která by mohla změnit nárok na dávky,
- o každé změně v počtu dětí nebo sirotků, kterým dávky náležejí,
- o každé změně bydliště dětí nebo sirotků,
- o výkonu každé profesní činnosti zakládající nárok na rodinné dávky nebo rodinné přídavky pro tyto děti nebo sirotky.
HLAVA V
FINANČNÍ USTANOVENÍ
Článek 93
Náhrada dávek pojištění v nemoci a v mateřství jiných než těch stanovených v článcích 94 a 95 prováděcího nařízení
1. Skutečnou výši věcných dávek poskytovaných na základě čl. 19 odst. 1 a 2 nařízení pracovníkům a jejich rodinným příslušníkům s bydlištěm na území téhož členského státu a věcných dávek poskytovaných na základě článku 22, čl. 25 odst. 1, 3 a 4, článku 26 a čl. 29 odst. 1 nebo článku 31 nařízení nahrazuje příslušná instituce instituci, která uvedené dávky poskytovala, ve výši vyplývající z účetnictví posledně uvedené instituce.
2. V případech uvedených v čl. 29 odst. 1 a v článku 31 nařízení a pro účely odstavce 1 se instituce místa bydliště důchodce považuje za příslušnou instituci.
3. Nevyplývá-li skutečná výše dávek uvedených v odstavci 1 z účetnictví instituce, která je poskytovala, a nebyla uzavřena žádná dohoda podle odstavce 6, určuje se částka, která má být nahrazena, na základě paušálních částek vypočtených ze všech příslušných faktorů, získaných z dostupných údajů.
Správní komise posoudí základy pro výpočet paušálních částek a rozhodne o jejich výši.
4. Pro účely náhrady se neberou v úvahu vyšší sazby, než které jsou použitelné na věcné dávky poskytované pracovníkům, jež podléhají právním předpisům uplatňovaným institucí, která dávky uvedené v odstavci 1 poskytovala.
5. Odstavce 1 a 2 se použijí obdobně na náhradu peněžitých dávek vyplacených v souladu s čl. 18 odst. 8 druhou větou prováděcího nařízení.
6. Dva nebo více členských států nebo příslušné úřady těchto členských států se mohou po obdržení stanoviska správní komise dohodnout na jiných metodách posuzování částek, které mají být nahrazeny, zejména na základě paušálních částek.
Článek 94
Náhrada věcných dávek poskytnutých na základě pojištění v nemoci a mateřství rodinným příslušníkům pracovníka, kteří nemají bydliště ve stejném členském státě jako pracovník
1. Částku věcných dávek poskytovaných podle čl. 19 odst. 2 nařízení rodinným příslušníkům pracovníka, kteří nemají bydliště na území stejného členského státu jako tento pracovník, nahrazují příslušné instituce institucím, které uvedené dávky poskytovaly, na základě paušální částky stanovené pro každý kalendářní rok, která se co nejvíce blíží skutečným výdajům.
2. Paušální částka se určuje vynásobením průměrných ročních nákladů na jednu rodinu průměrným počtem rodin, které mají být brány v úvahu každý rok, a snížením výsledné částky o dvacet procent.
3. Činitele nezbytné pro výpočet uvedené paušální částky se určí podle těchto pravidel:
a) průměrné roční náklady na jednu rodinu se získají pro každý členský stát vydělením ročních výdajů na všechny věcné dávky poskytnuté institucemi uvedeného členského státu všem rodinným příslušníkům pracovníků, kteří podléhají právním předpisům uvedeného členského státu v rámci systémů sociálního zabezpečení, které mají být brány v úvahu, průměrným ročním počtem těchto pracovníků s rodinnými příslušníky; systémy sociálního zabezpečení, které se pro tento účel berou v úvahu, jsou uvedeny v příloze 9;
b) při jednáních mezi institucemi dvou členských států je průměrný roční počet rodin, který se má brát v úvahu, roven průměrnému ročnímu počtu pracovníků, kteří podléhají právním předpisům jednoho z těchto členských států a jejichž rodinní příslušníci mají nárok na věcné dávky, které má poskytovat instituce druhého členského státu.
4. Počet rodin, který se má brát v úvahu v souladu s odst. 3 písm. b), se určuje ze seznamu vedeného pro tento účel institucí místa bydliště, založeného na podpůrných dokladech dodaných příslušnou institucí o nárocích dotyčných osob. V případě jakéhokoli sporu se připomínky dotyčných institucí předloží účetní komisi uvedené v čl. 101 odst. 3 prováděcího nařízení.
5. Správní komise stanoví metody a postupy určování výpočtových činitelů uvedených v odstavcích 3 a 4.
6. Dva nebo více členských států nebo příslušných úřadů těchto států se mohou po obdržení stanoviska správní komise dohodnout na jiných metodách posuzování částek, které se mají nahradit.
Článek 95
Náhrada věcných dávek poskytovaných v rámci pojištění v nemoci a v mateřství důchodcům a jejich rodinným příslušníkům, kteří nemají nárok na dávky podle právních předpisů členského státu, ve kterém mají bydliště
1. Částku věcných dávek poskytovaných na základě čl. 28 odst. 1 nařízení nahrazují příslušné instituce institucím, které uvedené dávky poskytovaly, na základě paušální částky, která se co nejvíce blíží skutečným výdajům.
2. Paušální částka se určuje vynásobením průměrných ročních nákladů na důchodce průměrným ročním počtem důchodců, kteří mají být bráni v úvahu, a snížením výsledné částky o dvacet procent.
3. Činitele nezbytné pro výpočet uvedené paušální částky se určí podle těchto pravidel:
a) průměrné roční náklady na důchodce se pro každý členský stát získají vydělením ročních nákladů na všechny věcné dávky poskytnuté institucemi uvedeného členského státu všem důchodcům, jejichž důchody jsou vypláceny podle právních předpisů uvedeného členského státu v rámci systémů sociálního zabezpečení, které mají být brány v úvahu, a také jejich rodinným příslušníkům, průměrným ročním počtem důchodců; systémy sociálního zabezpečení, které se pro tento účel berou v úvahu, jsou uvedeny v příloze 9;
b) při jednáních mezi institucemi dvou členských států je průměrný roční počet důchodců, který se má brát v úvahu, roven průměrnému ročnímu počtu důchodců uvedených v čl. 28 odst. 2 nařízení, kteří mají v době, kdy mají bydliště na území jednoho z členských států, nárok na věcné dávky hrazené institucí druhého členského státu.
4. Počet důchodců, který se má brát v úvahu dle odst. 3 písm. b), se určuje ze seznamu vedeného pro tento účel institucí místa bydliště, na základě podpůrných dokladů dodaných příslušnou institucí, o nárocích dotyčných osob. V případě jakéhokoli sporu se připomínky dotyčných institucí předloží účetní komisi uvedené v čl. 101 odst. 3 prováděcího nařízení.
5. Správní komise stanoví metody a postupy určení výpočtových činitelů uvedených v odstavcích 3 a 4.
6. Dva nebo více členských států nebo příslušné úřady těchto členských států se mohou po obdržení stanoviska správní komise dohodnout na zavedení jiných metod posuzování částek, které mají být nahrazeny.
Provedení čl. 63 odst. 2 nařízení
Článek 96
Náhrada věcných dávek pojištění pro případ pracovních úrazů a nemocí z povolání poskytovaných institucí jednoho členského státu na účet instituce jiného členského státu
Pro účely čl. 63 odst. 2 nařízení se článek 93 prováděcího nařízení použije obdobně.
Provedení čl. 70 odst. 2 nařízení
Článek 97
Náhrada dávek v nezaměstnanosti vyplacených nezaměstnaným osobám odcházejícím do jiného státu, aby zde hledaly zaměstnání
1. Částku dávek vyplacených podle článku 69 nařízení nahrazuje příslušná instituce instituci, která uvedené dávky vyplatila, ve výši vyplývající z účetnictví posledně uvedené instituce.
2. Dva nebo více členských států nebo příslušné úřady těchto států se mohou
- po obdržení stanoviska správní komise dohodnout na zavedení jiných metod určování částek, které se mají nahradit, zejména paušálních částek nebo jiných způsobů plateb, nebo
- vzdát všech náhrad mezi institucemi.
Náhrada rodinných přídavků vyplacených podle čl. 73 odst. 2 a 74 odst. 2 nařízení
Článek 98
Rodinní příslušníci pracovníků podléhajících francouzským právním předpisům nebo rodinní příslušníci nezaměstnaných osob pobírajících dávky v nezaměstnanosti podle francouzských právních předpisů
1. Skutečnou výši rodinných přídavků vyplacených na základě čl. 73 odst. 2 a 74 odst. 2 nařízení nahrazuje příslušná francouzská instituce instituci, která rodinné přídavky vyplatila, ve výši vyplývající z účetnictví posledně uvedené instituce.
2. Francie a každý z ostatních členských států nebo příslušné úřady Francie a úřady každého z ostatních členských států mohou vzájemnou dohodou stanovit paušální náhradu těchto rodinných přídavků.
V případě paušální náhrady se paušální částka určuje vynásobením průměrných ročních nákladů na jednu rodinu průměrným ročním počtem rodin, které mají být vzaty v úvahu.
3. Činitele nezbytné pro výpočet uvedené paušální částky se určují podle těchto pravidel:
a) průměrné roční náklady na jednu rodinu se získají vydělením celkových ročních nákladů na rodinné přídavky vyplacené institucemi členského státu, na jehož území mají rodinní příslušníci bydliště, s ohledem na všechny rodinné příslušníky pracovníků nebo nezaměstnaných osob, kteří mají bydliště na území uvedeného členského státu, průměrným ročním počtem rodin majících nárok na dávky;
b) průměrný roční počet rodin, který se má brát v úvahu, je roven průměrnému ročnímu počtu pracovníků podléhajících právním předpisům příslušného státu a případně nezaměstnaných osob pobírajících dávky v nezaměstnanosti na účet instituce uvedeného příslušného státu, jejichž rodinní příslušníci mají nárok pobírat rodinné přídavky vyplácené institucí jiného členského státu, na jehož území mají bydliště.
4. Správní komise stanoví na základě zprávy účetní komise uvedené v čl. 101 odst. 3 prováděcího nařízení metody a postupy pro určení výpočtových činitelů uvedených v odstavci 3.
5. Francie a každý z ostatních členských států nebo příslušné úřady Francie a úřady každého z ostatních členských států se mohou po obdržení stanoviska správní komise dohodnout na zavedení jiných metod určování paušální částky.
Společná ustanovení o náhradách
Článek 99
Správní náklady
84 odst. 2 třetí větou nařízení dohodnout na zvýšení částky dávek uvedených v článku 93 až 98 prováděcího nařízení o určité procento za účelem přihlédnutí ke správním nákladům.
Toto procento se může lišit podle jednotlivých dávek.
Článek 100
Opožděné žádosti
1. Při účetním vyrovnání mezi institucemi členských států nemusí brát instituce příslušná pro vyplácení v úvahu žádosti o náhrady týkající se dávek poskytnutých během kalendářního roku tři roky nebo více přede dnem podání těchto žádostí styčnému místu nebo instituci příslušné pro vyplácení dávek v příslušném státě.
2. U žádostí o paušální náhrady běží tříletá lhůta ode dne zveřejnění průměrných ročních nákladů na věcné dávky určených v souladu s články 94 a 95 prováděcího nařízení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Článek 101
Stav pohledávek
1. Správní komise vypracuje stav pohledávek za každý kalendářní rok na základě článků 36, 63, 70 a čl. 75 odst. 2 nařízení.
2. Správní komise může nechat provést jakékoli kontroly vhodné ke zjišťování statistických a účetních údajů potřebných k vypracování stavu pohledávek uvedeného v odstavci 1, zejména za účelem zajištění jejich souladu s pravidly stanovenými v této hlavě.
3. Správní komise přijme rozhodnutí uvedená v tomto článku na základě zprávy účetní komise, která k ní předloží odůvodněné stanovisko.
Správní komise určí metody práce a složení účetní komise.
Článek 102
Pravomoci účetní komise — Postup při náhradě
1. Účetní komise
a) shromažďuje nezbytné údaje a provádí výpočty vyžadované k provádění této hlavy;
b) podává správní komisi pravidelné zprávy o výsledcích uplatňování nařízení, zejména o finančních hlediscích;
c) předkládá správní komisi jakékoli užitečné návrhy v souvislosti s písmeny a) a b);
d) předkládá správní komisi návrhy k připomínkám jí doručeným podle čl. 94 odst. 4 a čl. 95 odst. 4 prováděcího nařízení;
e) předkládá správní komisi návrhy týkající se uplatňování článku 101 prováděcího nařízení;
f) provádí veškerou práci, studie nebo úkoly v záležitostech svěřených jí správní komisí.
2. Náhrady stanovené v článcích 36, 63, 70 a čl. 75 odst. 2 nařízení se uskutečňují pro všechny příslušné instituce členského státu ve prospěch věřitelských institucí jiného členského státu prostřednictvím subjektů určených příslušnými úřady členského státu. Subjekty, jejichž prostřednictvím se náhrady uskutečňují, sdělí správní komisi nahrazované částky ve lhůtách a podle postupů stanovených touto komisí.
3. Pokud jsou náhrady určeny na základě skutečné výše poskytnutých dávek, vyplývající z účetnictví institucí, uskutečňují se se za každé kalendářní pololetí v následujícím pololetí.
4. Pokud jsou náhrady určeny na základě paušální částky, uskutečňují se za každý kalendářní rok; v tom případě zaplatí příslušné instituce věřitelským institucím první den každého kalendářního půlroku zálohy v souladu s postupy stanovenými správní komisí.
5. Příslušné úřady dvou nebo více členských států se mohou dohodnout na jiných lhůtách pro náhrady nebo na jiných postupech při platbě záloh.
Článek 103
Shromažďování statistických a účetních údajů
Příslušné úřady členských států přijmou všechna nezbytná opatření k provedení této hlavy, a zejména ustanovení, která vyžadují shromažďování statistických nebo účetních údajů.
Článek 104
Zápis dohod o náhradách mezi členskými státy nebo příslušnými úřady členských států do přílohy 5
1. Ustanovení, která jsou podobná ustanovením čl. 36 odst. 3, čl. 63 odst. 3 a čl. 70 odst. 3 nařízení a ustanovením čl. 93 odst. 6, čl. 94 odst. 6 a čl. 95 odst. 6 prováděcího nařízení a která jsou platná v den předcházející vstupu nařízení v platnost, zůstávají použitelná, pokud jsou uvedena v příloze 5 prováděcího nařízení.
2. Ustanovení, která jsou podobná ustanovením uvedeným v odstavci 1 a která pro jednání mezi dvěma nebo více členskými státy se stanou použitelnými po vstupu nařízení v platnost, se zapíší do přílohy 5 prováděcího nařízení. Totéž platí o ustanoveních, která budou dohodnuta na základě čl. 97 odst. 2 a 98 odst. 2 prováděcího nařízení.
Náklady na správní kontroly a lékařské prohlídky
Článek 105
1. Náklady spojené se správními kontrolami a lékařskými prohlídkami, pozorováními, lékařskými návštěvami a kontrolami všeho druhu nezbytnými pro přiznání, poskytování nebo přezkoumání dávek nahrazuje instituce, na jejíž účet byly uskutečněny, instituci, která byla pro ně příslušná, na základě sazeb uplatňovaných posledně uvedenou institucí.
2. Dva nebo více členských států nebo příslušné úřady těchto členských států se však mohou dohodnout na jiných způsobech náhrady, zejména na základě paušálních částek, nebo se mohou zříci všech náhrad mezi institucemi.
Tyto dohody se zapíší do přílohy 5 prováděcího nařízení.
Dohody platné v den předcházející vstupu nařízení v platnost zůstávají použitelné, pokud jsou uvedeny ve zmíněné příloze.
Společná ustanovení pro vyplácení peněžitých dávek
Článek 106
Příslušné úřady každého členského státu oznamují správní komisi ve stanovených lhůtách a postupy stanovenými uvedenou komisí výši peněžitých dávek vyplacených jejich institucemi příjemcům s bydlištěm nebo pobytem na území kteréhokoli jiného členského státu.
Článek 107
Přepočet měn
1. Pro účely následujících ustanovení se přepočet částek vyjádřených v různých národních měnách uskutečňuje v paritě vyhlášené vnitrostátními měnovými úřady a uznané Mezinárodním měnovým fondem:
a) nařízení: čl. 12 odst. 2, 3 a 4, čl. 19 odst. 1 písm. b) poslední věta, čl. 22 odst. 1 bod ii) poslední věta, čl. 25 odst. 1 písm. b) předposlední věta, čl. 41 odst. 1 písm. c) a d), čl. 46 odst. 3 a 4, článek 50, čl. 52 písm. b) poslední věta, čl. 55 odst. 1 bod ii) poslední věta, čl. 57 odst. 3 písm. c), čl. 60 odst. 1 písm. c), čl. 60 odst. 2 písm. b), čl. 70 odst. 1 a 2 a čl. 71 odst. 1 písm. b) bod ii) předposlední věta;
b) prováděcího nařízení: článek 34, čl. 101 odst. 1, čl. 102 odst. 1 písm. b) a čl. 119 odst. 2.
2. V případech neuvedených v odstavci 1 se přepočet provádí za použití směnného kurzu skutečně používaného v době platby.
HLAVA VI
RŮZNÁ USTANOVENÍ
Článek 108
Doložení postavení sezónního pracovníka
K prokázání, že je sezónním pracovníkem, předloží pracovník uvedený v čl. 1 písm. c) nařízení svou pracovní smlouvu potvrzenou službami zaměstnanosti členského státu, na jehož území odešel za prací, nebo jiný doklad potvrzený těmito službami osvědčující, že jeho zaměstnání má sezónní povahu.
Článek 109
Úprava týkající se placení příspěvků
Zaměstnavatel, který nemá místo podnikání v členském státě, na jehož území je pracovník zaměstnán, může s pracovníkem uzavřít dohodu, že bude plnit povinnosti zaměstnavatele týkající se placení příspěvků.
Zaměstnavatel uvědomí příslušnou instituci nebo případně instituci určenou příslušným úřadem uvedeného členského státu o každém takovém ujednání.
Článek 110
Vzájemná správní pomoc při vrácení neprávem poskytnutých dávek
Navrhne-li instituce členského státu, který poskytoval dávky, přijetí opatření proti osobě, která obdržela dávky, jež jí nenáležely, poskytne instituce místa bydliště této osoby nebo instituce určená příslušným úřadem členského státu, na jehož území má tato osoba bydliště, dříve uvedené instituci veškeré své služby.
Článek 111
Vrácení plateb neprávem poskytnutých institucemi sociálního zabezpečení a nároky pomocných institucí
1. Vyplatí-li při přiznávání nebo přezkoumávání dávek v případě invalidity, stáří nebo úmrtí (důchody) na základě hlavy III kapitoly 3 nařízení instituce členského státu příjemci dávek částku překračující částku, na kterou má nárok, může uvedená instituce požadovat po instituci kteréhokoli jiného členského státu příslušné pro vyplácení odpovídajících dávek uvedené osobě, aby odečetla přeplacenou částku od jakýchkoli nedoplatků, jež poskytuje posledně uvedená instituce uvedenému příjemci.
Posledně uvedená instituce převede odečtenou částku věřitelské instituci.
Pokud přeplacenou dávku není možné odečíst od nedoplatků, použije se odstavec 2.
2. Pokud instituce členského státu vyplatí příjemci dávek částku překračující částku, na kterou má nárok, může tato instituce v rámci podmínek a omezení stanovených jí uplatňovanými právními předpisy požádat instituci kteréhokoli jiného členského státu příslušnou pro vyplácení dávek tomuto příjemci dávek, aby jí odečetla přeplacenou částku od částek, které příjemci vyplácí.
Posledně uvedená instituce provede odečet za podmínek a v rámci omezení stanovených pro vyrovnání podle jí uplatňovaných právních předpisů, jako by částky byly přeplaceny jí samotnou, a převede odečtenou dávku věřitelské instituci.
3. Pokud osoba, na kterou se vztahuje nařízení, obdrží pomoc na území členského státu během období, kdy má nárok na dávky podle právních předpisů jiného členského státu, může subjekt, který pomoc poskytnul, je-li oprávněn ke zpětnému získání dávek splatných uvedené osobě, požadovat po instituci kteréhokoli jiného členského státu příslušné pro vyplácení dávek ve prospěch uvedené osoby, aby odečetla tuto částku vyplacenou v rámci pomoci z částek, které tato instituce zmíněné osobě vyplácí.
Pokud rodinný příslušník osoby, na kterou se vztahuje nařízení, pobírá pomoc na území členského státu po dobu, během které má uvedená osoba nárok na dávky podle právních předpisů jiného členského státu pro dotyčného rodinného příslušníka, může subjekt, který pomoc poskytoval, má-li ze zákona nárok na vrácení dávek náležejících uvedené osobě pro rodinného příslušníka, vyžadovat po instituci kteréhokoli jiného členského státu příslušné pro vyplácení těchto dávek ve prospěch uvedené osoby, aby odečetla částky vyplacené v rámci pomoci od částek, které tato instituce zmíněné osobě pro rodinného příslušníka vyplácí.
Instituce příslušná pro vyplácení provede odečet za podmínek a v rámci omezení stanovených pro toto vyrovnání jí uplatňovanými právními předpisy a převede odečtenou částku věřitelské instituci.
Článek 112
Pokud některá instituce uskuteční platby, které nejsou oprávněné, buď přímo, nebo prostřednictvím jiné instituce, a pokud se jejich vrácení stane nemožné, dotyčné částky hradí s konečnou platností první instituce, s výjimkou případu, kdy je neprávem poskytnutá platba důsledkem podvodu.
Článek 113
Vrácení věcných dávek poskytnutých neprávem pracovníkům v mezinárodní dopravě
1. Není-li nárok na věcné dávky uznán příslušnou institucí, nahrazuje příslušná instituce věcné dávky, které byly poskytnuty pracovníku v mezinárodní dopravě institucí místa pobytu na základě domněnky uvedené v čl. 20 odst. 2 nebo v čl. 62 odst. 2 prováděcího nařízení.
2. Výdaje vynaložené institucí místa pobytu na jakéhokoli pracovníka v mezinárodní dopravě, který se předtím neobrátil na instituci místa pobytu a nemá nárok na věcné dávky, ale obdržel věcné dávky po předložení potvrzení uvedeného v čl. 20 odst. 2 nebo čl. 62 odst. 2 prováděcího nařízení, nahrazuje instituce označená za příslušnou v uvedeném potvrzení, nebo kterákoli jiná instituce určená pro tento účel příslušným úřadem dotyčného členského státu.
3. Příslušná instituce, nebo v případě uvedeném v odstavci 2, instituce označená za příslušnou nebo instituce určená pro tento účel si zachová pohledávku u příjemce dávek ve výši hodnoty neprávem poskytnutých věcných dávek. Uvedené instituce oznámí tyto pohledávky účetní komisi uvedené v čl. 101 odst. 3 prováděcího nařízení, která vypracuje zprávu.
Článek 114
Prozatímní platby dávek v případech sporu o použitelných právních předpisech nebo o instituci, která má dávky poskytnout
Pokud by v případě sporu mezi institucemi nebo příslušnými úřady dvou nebo více členských států o to, které právní předpisy jsou použitelné na pracovníka na základě hlavy II nařízení nebo která instituce by měla poskytnout dávky, mohla dotyčná osoba žádat dávky, kdyby tento spor neexistoval, pobírá tato osoba prozatímně dávky stanovené právními předpisy uplatňovanými institucí místa bydliště nebo, nemá-li bydliště na území žádného z dotyčných členských států, dávky stanovené právními předpisy uplatňovanými institucí, které byla její žádost podána nejdříve.
Článek 115
Postupy pro lékařské prohlídky prováděné v jiném členském státě, než je příslušný stát
Instituce místa pobytu nebo bydliště, která má na základě článku 87 nařízení provést lékařskou prohlídku, postupuje v souladu s postupy stanovenými jí uplatňovanými právními předpisy.
Neexistují-li takové postupy, požádá příslušná instituce o informaci o postupech, které se mají použít.
Článek 116
Dohody o vrácení příspěvků
1. Dohody uzavřené na základě čl. 92 odst. 2 nařízení se zapisují do přílohy 5 prováděcího nařízení.
2. Dohody uzavřené k provedení článku 51 nařízení č.
3 zůstávají použitelné, pokud jsou uvedeny v příloze 5 prováděcího nařízení.
Článek 117
Elektronické zpracování údajů
1. Jeden nebo více členských států nebo jejich příslušné úřady mohou po obdržení stanoviska správní komise přizpůsobit elektronickému zpracování údajů vzory osvědčení, potvrzení, prohlášení, žádostí a jiných dokumentů, a také pracovní postupy a metody přenosu dat stanovené pro uplatňování nařízení a prováděcího nařízení.
2. Pokud to dovolí rozvoj elektronického zpracování dat v členských státech, provede správní komise studie nezbytné pro obecné rozšíření a sjednocení metod přizpůsobení vyplývajících z odstavce 1.
HLAVA VII
PŘECHODNÁ A ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 118
Přechodná ustanovení týkající se důchodů
1. Žádosti o důchody, které ještě nebyly přiznány před vstupem nařízení v platnost, jsou vyřizovány dvěma způsoby:
- za dobu předcházející uvedenému dni v souladu s nařízením č.
3,
- za dobu od uvedeného dne v souladu s nařízením.
2. Žádost o dávky v invaliditě, ve stáří a pro pozůstalé podaná orgánu ode dne vstupu nařízení v platnost má za následek nové posouzení dávek, které byly přiznány pro stejný případ před uvedený dnem institucí nebo institucemi jednoho nebo více jiných členských států, v souladu s nařízením.
Článek 119
Přechodná ustanovení týkající se rodinných dávek
94 odst. 9 nařízení jsou nároky, jež mají pracovníci s ohledem na své rodinné příslušníky, zakládající nárok na rodinné dávky, se sazbou a v mezích použitelných v den předcházející dni vstupu nařízení v platnost buď podle článku 41, nebo přílohy D nařízení č.
3, anebo podle článku 20 nebo přílohy 1 nařízení Komise 36/63/EHS ze dne 2. dubna 1963 o sociálním zabezpečení pro příhraniční pracovníky [4].
2. Je-li částka rodinných dávek uvedených v odstavci 1 vyšší než částka rodinných přídavků, které by náležely na základě čl. 73 odst. 2 nařízení, je příslušná francouzská instituce příslušná pro zajištění jejich vyplácení pracovníkovi nebo přímo rodinným příslušníkům v jejich místě bydliště s ohledem na děti zakládající nárok na tyto dávky.
3. Pokud mají být rodinné dávky vypláceny na základě čl. 73 odst. 2 nařízení, zajistí instituce místa bydliště rodinných příslušníků vyplácení rodinných přídavků v souladu s jí uplatňovanými právními předpisy na účet příslušné francouzské instituce.
4. Ve dvoustranných vztazích mezi dotyčnými členskými státy určují prováděcí pravidla k tomuto článku uvedené členské státy nebo jejich příslušné úřady.
Článek 120
Doplňkové prováděcí dohody
1. Dva nebo více členských států nebo příslušné úřady těchto členských států mohou případně uzavřít dohody určené k doplnění správních prováděcích pravidel k nařízení.
Tyto dohody se zapisují do přílohy 5 prováděcího nařízení.
2. Dohody podobné dohodám uvedeným v odstavci 1 platné v den předcházející dni vstupu prováděcího nařízení v platnost zůstávají použitelné za předpokladu, že jsou uvedeny v příloze 5 prováděcího nařízení.
Článek 121
Povaha a změny příloh
1. Přílohy prováděcího nařízení jsou jeho nedílnou součástí.
2.
Tyto přílohy mohou být pozměněny nařízením Rady přijatým na návrh Komise na žádost dotyčného členského státu nebo členských států nebo jejich příslušných úřadů po obdržení stanoviska správní komise.
3. V příloze V nařízení oddíle "B Německo" se doplňuje nový odstavec, který zní:
"7.
Pro účely tohoto nařízení se paušální příspěvky na výdaje spojené s porodem, poskytované podle německých právních předpisů rodinným příslušníkům pracovníků, nezaměstnaných osob, důchodců a žadatelů o důchod považují za věcnou dávku."
Článek 122
Vstup v platnost prováděcího nařízení
Toto prováděcí nařízení vstupuje v platnost prvním dnem sedmého měsíce po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 616/72 ze dne 27. března 1972, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro vývozní náhrady a dávky v odvětví olivového oleje
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady č. 136/66/EHS ze dne 22. září 1966 o zřízení společné organizace trhu s oleji a tuky [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 2727/71 [2],
s ohledem na nařízení Rady č. 162/66/EHS ze dne 27. října 1966 o obchodu s oleji a tuky mezi Společenstvím a Řeckem [3],
s ohledem na nařízení Rady č. 171/67/EHS ze dne 27. června 1967 o vývozních náhradách a dávkách v odvětví olivového oleje [4], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 444/72 [5], a zejména na článek 11 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že pro zabezpečení řádného používání režimu vývozních náhrad je třeba z náhrad vyloučit oleje o vysokém obsahu volných mastných kyselin, které jsou vyráběny a uváděny na trh ve velmi malém rozsahu; že ze stejného důvodu by měla být podpoložka č.
15.07 A II společného celního sazebníku rozdělena na panenský olivový olej a ostatní oleje zahrnuté do stejné podpoložky;
vzhledem k tomu, že mají-li být vývozní dávky plně účinné, měla by se výše těchto dávek rovnat maximálním částkám stanoveným podle čl. 10 odst.
2 nařízení č. 171/67/EHS; že však jsou dávky stanoveny pouze tam, kde by rozdíl mezi cenou CIF a tržní směrnou cenou nerafinovaného olivového oleje povzbuzuje vývoz, který by mohl narušit trh Společenství;
vzhledem k tomu, že je třeba učinit výjimku, pokud jde o dávky u tradičních vývozů v malém balení, které nejsou významně ovlivněny vývojem světových cen; že však výjimka, která by hodnotově přesahovala nejnižší náklady na balení, by mohla vést ke spekulativním vývozům v malém balení; že výjimky je tudíž nutno omezit na úroveň těchto nákladů;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro oleje a tuky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Vývozní náhrady se poskytují pouze na olivové oleje o obsahu volných mastných kyselin, vyjádřených jako kyselina olejová, nejvýše 30 g na 100 g.
Článek 2
Pro účely poskytování vývozní náhrady se produkty obsažené v podpoložce č. 15.07 A II společného celního sazebníku rozdělují takto:
- 15.07 A II a): panenský olivový olej,
- 15.07 A II b): ostatní.
Článek 3
Částky vývozních dávek na olivový olej se rovnají maximálním částkám vyplývajícím z použití čl. 10 odst. 2 nařízení č. 171/67/EHS.
Na vývoz olivového oleje podpoložky č. 15.07 A I společného celního sazebníku a podpoložky č. 15.07 A II a) uvedeného v čl. 2 první odrážce ve spotřebitelském balení o čisté hmotnosti nejvýše 5 kg se však uděluje výjimka z dávky ve výši 7 zúčtovacích jednotek na 100 kg čisté hmotnosti vyváženého oleje.
Článek 4
1. Komise stanoví vývozní dávky, pokud rozdíl uvedený v čl. 10 odst. 2 prvním pododstavci nařízení č. 171/67/EHS činí 2,5 nebo více zúčtovacích jednotek na 100 kg. Tyto dávky se stanoví tak často, jak to bude vyžadovat stabilita trhu Společenství, a to tak, aby se mohly použít alespoň jednou týdně.
2. S výhradou ustanovení odstavce 1 se dříve stanovené vývozní dávky ponechají v platnosti, pokud změny faktorů použitých k výpočtu dávek vedou ke zvýšení nebo snížení těchto dávek o méně než 0,50 zúčtovací jednotky na 100 kg.
3. Komise uvědomí neprodleně členské státy o stanovení výše vývozních dávek účtovaných na 100 kg vyvezeného oleje.
Článek 5
Nařízení Komise (EHS) č. 154/69 ze dne 27. ledna 1969, kterým se stanoví pravidla pro vývozní náhrady a dávky v odvětví olivového oleje [6], ve znění nařízení (EHS) č. 2219/70 [7], se zrušuje.
Článek 6
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. dubna 1972.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
ze dne 29. března 1972 o zařazení zboží do položek 69.09 A, 69.11, 69.13 B a 69.14 A společného celního sazebníku
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 97/69 ze dne 16. ledna 1969 o opatřeních k jednotnému uplatňování nomenklatury společného celního sazebníku [1], a zejména na článek 3 uvedeného nařízení;
vzhledem k tomu, že k zajištění jednotného uplatňování nomenklatury společného celního sazebníku je nezbytné přijmout opatření k zařazení výrobků z "vitreous china" nebo "semi-vitreous china", což jsou keramické výrobky, které byly více či méně zeskelněny a jsou z mírně šedobílého nebo uměle obarveného keramického materiálu, který není drsný pro jazyk;
vzhledem k tomu, že společný celní sazebník tvořící přílohu nařízení Rady (EHS) č. 950/68 ze dne 28. června 1968 [2], naposledy pozměněného nařízením Rady (EHS) č. 1/72 ze dne 20. prosince 1971 [3], zařazuje do položek 69.09 A, 69.11, 69.13 B a 69.14 A výrobky z porcelánu a do položek 69.09 B, 69.12, 69.13 A, 69.13 C, 69.14 B odpovídající výrobky z jiných keramických materiálů;
vzhledem k tomu, že při zařazení "vitreous china" nebo "semi-vitreous china" v celním sazebníku je třeba brát ohled na zvláštní vlastnosti porcelánu, zejména na poréznost, hustotu a průsvitnost;
vzhledem k tomu, že výrobky z "vitreous china" nebo "semi-vitreous china" by měly být zařazeny podle případu zařazeny do položek 69.09 A, 69.11, 69.13 B nebo 69.14 A, pokud mají mimo jiné současně tyto vlastnosti: - poréznost nejvýše 3 %,
- hustotu nejméně 2,2,
- průsvitnost až do tloušťky 3 mm, pokud v těchto místech není keramický materiál obarven ve hmotě ani pokryt barevným nebo neprůhledným lakem nebo glazurou;
vzhledem k tomu, že za účelem jednotného hodnocení propustnosti a průsvitnosti daných výrobků je třeba přijmout metody analýzy;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro nomenklaturu společného celního sazebníku,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Výrobky z "vitreous china" nebo "semi-vitreous china", což jsou keramické výrobky, které byly více či méně zeskelněny a jsou z mírně šedobílého nebo uměle obarveného keramického materiálu, který není drsný pro jazyk, se podle případu zařazují do položek 69.09 A, 69.11, 69.13 B nebo 69.14 A společného celního sazebníku, pokud mimo jiné mají současně tyto vlastnosti:
a) stupeň poréznosti (koeficient nasákavosti vody) nejvýše 3 %, měřeno podle metody stanovené v příloze 1;
b) hustotu nejméně 2,2;
c) průsvitnost v místech do tloušťky 3 mm, měřeno podle metody stanovené v příloze II..
Poslední kritérium se však nevztahuje na případy, kdy je keramický materiál obarven ve hmotě nebo pokryt barevným nebo neprůhledným lakem nebo glazurou.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost osmým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 688/72 ze dne 28. března 1972, kterým se mění nařízení (EHS) č. 1767/68 o systému minimálních cen pro vývoz květinových cibulí a hlíz do třetích zemí
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 234/68 ze dne 27. února 1968 o zřízení společné organizace trhu s živými rostlinami a květinářskými produkty [1], a zejména na čl. 7 odst. 2 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že článek 1 nařízení Komise (EHS) č. 1767/68 [2] ze dne 6. listopadu 1968 o systému minimálních cen pro vývoz květinových cibulí a hlíz do třetích zemí ve znění nařízení (EHS) č.
1946/70 [3] stanoví, že minimální vývozní ceny by měly být stanoveny každý rok nejpozději do 31. října, kromě cen begónií, sinningií, mečíků, jiřin a lilií, které musejí být stanoveny nejpozději do 31. prosince, a že každý členský stát by měl sdělit Komisi a ostatním členským státům, každý rok do 1. prosince pro begónie, sinningie, mečíky, jiřiny a lilie a každý rok do 15. října pro ostatní produkty podléhající systému minimálních vývozních cen veškeré informace nezbytné pro zhodnocení cenových trendů na mezinárodních trzích a pro stanovení minimálních cen;
vzhledem k tomu, že zkušenosti ukázaly, že členské státy nejsou schopny předat informace uvedené v čl. 1 odst.
3 nařízení (EHS) č. 1767/68 ve stanovených lhůtách; že za účelem zajištění řádného uplatňování uvedeného nařízení by měly být upraveny jednotlivé lhůty stanovené pro předávání informací a tedy i pro stanovení minimálních vývozních cen pro různé květinové cibule;
vzhledem k tomu, že opatření stanovená tímto nařízením jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro živé rostliny a květinářské produkty,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. V čl. 1 odst. 1 nařízení (EHS) 1767/68 se první dvě věty nahrazují tímto:
"1. Minimální vývozní ceny podle článku 7 nařízení (EHS) č. 234/68 se stanoví každý rok nejpozději do: - 31. března pro begónie, sinningie, mečíky, jiřiny a lilie,
- 31. ledna pro ostatní produkty.
Tyto ceny platí pro produkty sklizené po stanovení těchto cen."
2. V odstavci 3 téhož článku se dny 1. prosinec a 15. říjen nahrazují dny 1. březen a 1. leden.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 845/72 ze dne 24. dubna 1972 o zvláštních opatřeních na podporu chovu bource morušového
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu,
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru,
vzhledem k tomu, že nařízení Rady (EHS) č.
827/68 ze dne 28. června 1968 o společné organizaci trhu s některými produkty uvedenými v příloze II Smlouvy [1] upravuje obchod s bourcem morušovým a s vajíčky bource morušového, avšak nestanoví žádná podpůrná opatření v rámci Společenství; že chov bource morušového má význam pro hospodářství některých regionů Společenství; že tento chov představuje pro zemědělce v těchto regionech dodatečný zdroj příjmů; že by proto měla být přijata opatření přispívající k zajištění přiměřeného příjmu pro chovatele bource morušového;
vzhledem k tomu, že je proto nutné schválit opatření, která usnadní přizpůsobování nabídky požadavkům trhu, a pro chov bource morušového poskytnout podporu nahrazující veškeré vnitrostátní úpravy podpory pro chov bource morušového; že je s ohledem na zvláštnosti chovu bource morušového vhodné poskytovat tuto podporu režimem paušálních částek pro každý používaný box s vajíčky bource morušového;
vzhledem k tomu, že je dále nutné stanovit finanční odpovědnost Společenství za výdaje, které členským státům vzniknou na základě povinností vyplývajících z tohoto nařízení, podle předpisů o financování společné zemědělské politiky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. S cílem podpořit činnost profesních a mezioborových skupin, jejichž cílem je usnadňovat přizpůsobování nabídky požadavkům trhu, může Společenství přijmout opatření ke zlepšení jakosti bource morušového čísla 01.06 C společného celního sazebníku a vajíček bource morušového čísla 05.15 B společného celního sazebníku.
2. Ustanovení odstavce 1 mohou být, pokud se týkají cílů čl. 39 odst. 1 písm. a) Smlouvy, uplatněna v rámci společných opatření ve smyslu čl. 6 odst. 1 nařízení Rady (EHS) č. 729/70 ze dne 21. dubna 1970 o financování společné zemědělské politiky [2].
Článek 2
1. Počínaje chovatelským rokem 1972/73 je pro bource morušového chovaného ve Společenství poskytována podpora.
Podpora, která má v celém Společenství stejnou výši, je pro chovatelský rok začínající v následujícím kalendářním roce stanovena každoročně do 1. srpna.
Výše podpory pro chovatelský rok 1972/73 je však stanovena do 1. června 1972.
2. Výše podpory je stanovena pro každý používaný box s vajíčky bource morušového tak, aby přispěla k zajištění přiměřeného příjmu pro chovatele bource morušového s ohledem na situaci na trhu se zámotky a surovým hedvábím, na jeho předpokládaný vývoj a na dovozní politiku.
Podpora je poskytována chovatelům bource morušového pro každý používaný box s vajíčky za předpokladu, že: - tyto boxy obsahují minimální množství vajíček, které bude stanoveno, a
- chov housenek byl úspěšně ukončen.
3. Výše podpory je stanovena postupem podle čl. 43 odst. 2 Smlouvy.
4. Rada přijme na návrh Komise hlasovacím postupem podle čl. 43 odst. 2 Smlouvy obecná prováděcí pravidla k tomuto článku.
5. Prováděcí pravidla k tomuto článku jsou přijata postupem podle článku 12 nařízení Rady (EHS) č. 1308/70 ze dne 29. června 1970 o společné organizaci trhu se lnem a konopím [3].
Článek 3
Chovatelský rok bource morušového začíná 1. dubna každého kalendářního roku a končí 31. března následujícího kalendářního roku.
Článek 4
Členské státy a Komise si navzájem sdělují údaje potřebné k používání tohoto nařízení.
Sdělování a šíření údajů probíhá postupem podle článku 12 nařízení (EHS) č. 1308/70.
Týmž postupem jsou stanoveny podrobnosti týkající se sdělování a šíření těchto údajů.
Článek 5
Předpisy o financování společné zemědělské politiky se rovněž použijí na produkty uvedené v článku 1.
Článek 6
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
ze dne 2. května 1972, kterým se pro chovatelský rok 1972/73 stanoví obecná pravidla pro poskytování podpory pro chov bource morušového
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 845/72 ze dne 24. dubna 1972 o zvláštních opatřeních na podporu chovu bource morušového [1], a zejména na čl. 2 odst. 4 uvedeného nařízení,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že článek 2 nařízení (EHS) č.
845/82 stanoví poskytování podpory pro bource morušového chovaného ve Společenství; že je nutné přijmout obecná prováděcí pravidla stanovená v uvedeném článku;
vzhledem k tomu, že za účelem zjednodušit použití režimu podpor je vhodné omezit poskytování podpory v každém členském státě pouze na bource morušového chovaného na území členského státu;
vzhledem k tomu, že za účelem zaručit řádné fungování režimu podpor je nutné přesně stanovit příjemce podpory a upřesnit některé podmínky pro její poskytnutí;
vzhledem k tomu, že je nutné stanovit systém administrativních kontrol, které zaručí, že bude podpora poskytnuta pouze pro příslušné produkty;
vzhledem k tomu, že za účelem jednotného použití režimu podpor je nutné stanovit prováděcí pravidla pro výpočet podpory;
vzhledem k tomu, že je vhodné omezit platnost tohoto nařízení na období, které umožní posoudit jeho účinnost,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Pro chovatelský rok 1972/73 je podpora podle článku 2 nařízení (EHS) č. 845/72 pro bource morušového chovaného ve Společenství poskytována za podmínek stanovených v následujících článcích.
Článek 2
1. Na žádost chovatele poskytuje každý členský stát podporu pro bource morušového chovaného na jeho území.
2. Členské státy jsou oprávněny poskytovat podporu pouze chovatelům, kteří dodali své boxy s vajíčky prostřednictvím schváleného subjektu a kteří po úspěšném ukončení chovu dodali schválenému subjektu vyprodukované zámotky.
3. Chov housenek bource morušového se považuje za úspěšně ukončený, pokud bylo z dodaných boxů s vajíčky vypěstováno minimální množství zámotků. Toto minimální množství je nutné stanovit.
Článek 3
Producentské členské státy zavedou administrativní kontrolu, která zaručí, že produkt, pro který se podpora požaduje, splňoval podmínky pro její poskytnutí.
Článek 4
Výše podpory se vypočte na box s vajíčky bource morušového.
Článek 5
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
ze dne 15. května 1972, kterým se mění nařízení č. 172/66/EHS, kterým se stanoví koeficienty ekvivalence pro olivový olej
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady č. 136/66/EHS1 ze dne 22. září 1966 o zřízení společné organizace trhu s oleji a tuky, naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 2727/712, a zejména na čl. 13 odst. 4 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady č. 162/66/EHS3 ze dne 27. října 1966 o obchodu s oleji a tuky mezi Společenstvím a Řeckem, a zejména na čl. 3 odst. 4 a článek 9 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Komise č.
172/66/EHS4 ze dne 5. listopadu 1966 naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 2445/715 stanovilo koeficienty ekvivalence pro různé druhy a různou jakost nerafinovaného olivového oleje;
vzhledem k tomu, že nízký objem produkce lampantového oleje ve Společenství a ve Španělsku, hlavní vyvážející zemi, vyvolal zejména v posledních týdnech značné zvýšení nabídkových cen tohoto oleje na světovém trhu i na trhu Společenství; že na druhé straně vysoký objem produkce jedlého panenského oleje ve Společenství vyvolal snížení cen u těchto jakostí, které mělo účinek také na ceny oleje stejné jakosti nabízené na světovém trhu;
vzhledem k tomu, že z uvedených příčin se významně změnily rozdíly mezi nabídkovými cenami olejů různé jakosti v poměru k cenám, které byly vzaty v úvahu při stanovení koeficientů ekvivalence; že v zájmu správného uplatňování režimu dávek se jeví jako vhodné znovu vydat přílohu uvedeného nařízení, která by stanovila vhodné koeficienty pro dané nabízené olivové oleje;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro oleje a tuky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Příloha nařízení č. 172/66/EHS se nahrazuje přílohou tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
ze dne 18. května 1972, kterým se stanoví obecná pravidla pro poskytování a financování podpory pro producenty chmele
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1696/71 ze dne 26. července 1971 o společné organizaci trhu s chmelem [1], a zejména na čl. 13 odst. 3 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 729/70 ze dne 21. dubna 1970 o financování společné zemědělské politiky [2], a zejména na čl. 3 odst. 2 uvedeného nařízení,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že článek 12 nařízení (EHS) č.
1696/71 stanoví poskytování podpory pro chmel vyprodukovaný ve Společenství; že je nutné přijmout obecná prováděcí pravidla podle článku 13 uvedeného nařízení;
vzhledem k tomu, že je z administrativně-technických důvodů nutné omezit poskytování podpory v jednotlivých členských státech pouze pro pěstební plochy na území příslušných států;
vzhledem k tomu, že je podpora poskytována pouze pro zaregistrované pěstební plochy; že je proto nutné stanovit, že členské státy zavedou režim prohlášení a registrace těchto pěstebních ploch;
vzhledem k tomu, že řádné fungování režimu podpor vyžaduje kontrolu, která zaručí, že je podpora poskytována pouze pro oseté a sklizené pěstební plochy;
vzhledem k tomu, že je nutné stanovit, že plochy, pro které se žádá podpora, musí být osety běžným způsobem;
vzhledem k tomu, že podpora znamená výdaje; že podle článku 17 nařízení (EHS) č.
1696/71 se na tuto podporu vztahují ustanovení o financování společné zemědělské politiky; že je proto nutné stanovit, že se financování podpory řídí článkem 3 nařízení (EHS) č. 729/70,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Pro podporu, která může být poskytnuta producentům chmele podle článku 12 nařízení (EHS) č. 1696/71, se použijí obecná pravidla stanovená v následujících článcích.
Článek 2
1. Každý členský stát poskytuje podporu pouze pro pěstební plochy na svém území.
2. Podpora je poskytována na základě žádosti producenta za podmínek, které zaručují spravedlivý přístup k příjemcům bez ohledu na jejich místo usazení ve Společenství.
Článek 3
1. Členské státy zavedou režim prohlášení a registrace pěstebních ploch.
2. Členské státy kontrolují: (a) správnost prohlášení o pěstebních plochách podaných producenty,
(b) sklizené plochy.
Seskupení producentů tyto kontroly provádět nemohou.
Článek 4
Pěstební plochy, pro které se žádá podpora, musí prokázat běžnou hustotu chmelových rostlin vhodných k produkci.
Článek 5
Podpora stanovená v článku 12 nařízení (EHS) č. 1696/71 je intervenčním opatřením ve smyslu čl.
3 odst. 1 nařízení (EHS) č.
729/70.
2. Výdaje na podporu podle odstavce 1 se rovnají částkám vyplaceným podle článku 13 nařízení (EHS) č. 1696/71 a prováděcích ustanovení k uvedenému článku.
Článek 6
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 1351/72 ze dne 28. června 1972 o uznání seskupení producentů v odvětví chmele
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1696/71 ze dne 26. července 1971 o společné organizaci trhu s chmelem [1], a zejména na čl. 7 odst. 5 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že podmínky pro uznání seskupení producentů nebo sdružení uznaných seskupení producentů chmele podle článku 7 nařízení (EHS) č. 1696/71 zahrnují uplatňování společných pravidel produkce a uvádění na trh v první fázi uvádění na trh a potvrzení o dostatečné hospodářské činnosti; že je nutné tyto podmínky upřesnit;
vzhledem k tomu, že je za účelem zajištění určité jednotnosti správního postupu vhodné stanovit určitá pravidla pro podání žádosti, udělení a odebrání uznání;
vzhledem k tomu, že je pro informování členských států a příslušných stran vhodné zveřejnit na začátku každého roku seznam těch seskupení a sdružení uznaných seskupení, která byla uznána v předcházejícím roce, a těch, kterým bylo uznání ve stejném roce odebráno;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro chmel,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Seskupení producentů, dále jen "seskupení", které je oprávněno získat uznání podle článku 7 nařízení (EHS) č. 1696/71, musí mít za členy výhradně producenty chmele.
2. Společná pravidla podle čl. 7 odst. 3 písm. a) nařízení (EHS) č. 1696/71 se stanoví písemně. Tato pravidla zahrnují alespoň: a) pokud jde o produkci: aa) použití jedné nebo více určitých odrůd při obnově chmelnic nebo při zakládání nových chmelnic,
bb) dodržování určitých pěstitelských postupů a opatření na ochranu rostlin,
cc) sklízení, sušení a případně obalovou úpravu;
b) pokud jde o uvádění na trh, ustanovení o prodeji prostřednictvím seskupení na straně jedné a samotnými producenty na straně druhé, zejména pokud jde o koncentraci a podmínky nabídky.
3. "První fází uvádění na trh" se rozumí prodej chmele vyprodukovaného samostatným producentem nebo v případě prodeje prostřednictvím seskupení producentů prodej chmele vyprodukovaného jeho členy za velkoobchodní ceny nebo zpracovatelskému průmyslu.
Článek 2
1. Za účelem uznání musí mít seskupení zaregistrováno nejméně 60 hektarů pěstebních ploch a nejméně sedm producentů.
2. Postupem podle článku 20 nařízení (EHS) č. 1696/71 je však členský stát na základě své žádosti oprávněn uznat seskupení, jehož zaregistrované pěstební plochy jsou menší než 60 hektarů, pokud se tyto pěstební plochy nacházejí v uznané pěstitelské oblasti, jejíž rozloha je menší než 100 hektarů.
Článek 3
K žádosti o uznání se přikládají tyto doklady a údaje: a) stanovy,
b) údaje o osobách oprávněných jednat jménem a na účet seskupení,
c) údaje o činnostech, které odůvodňují žádost o uznání,
d) důkaz o dodržování ustanovení podle článku 2.
Článek 4
1. Členské státy rozhodnou o udělení uznání do tří měsíců od podání žádosti.
2. Uznání je seskupení odebráno, pokud nejsou splněny podmínky stanovené pro toto uznání nebo pokud se udělení tohoto uznání zakládá na nesprávných údajích.
Uznání je odebráno se zpětným účinkem, pokud bylo získáno nebo využíváno podvodným způsobem.
3. Členské státy stále kontrolují dodržování podmínek pro uznání ze strany uznaných seskupení producentů.
Článek 5
1. Za účelem uznání musí sdružení uznaných seskupení zahrnovat nejméně 500 hektarů zaregistrovaných pěstebních ploch.
2. S výjimkou článku 2 se ustanovení tohoto nařízení použijí pro sdružení seskupení.
Článek 6
1. Pokud členský stát udělí, zamítne nebo odebere seskupení producentů uznání, oznámí to Komisi do dvou měsíců po sdělení svého rozhodnutí žadateli a uvede důvody zamítnutí žádosti o uznání nebo odejmutí uznání.
2.
Na začátku každého roku Komise zveřejní
ze dne 27. června 1972, kterým se mění podmínky a postup pro uplatňování daně ve prospěch Evropských společenství
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o vytvoření jednotné Rady a jednotné Komise Evropských společenství,
s ohledem na Protokol o výsadách a imunitách Evropských společenství, a zejména na článek 13 tohoto protokolu,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že je třeba změnit nařízení Rady (EHS, Euratom, ESUO) č. 260/68 ze dne 29. února 1968, kterým se stanoví podmínky a postup pro uplatňování daně ve prospěch Evropských společenství [1], a upravit zdanění odměn za pracovní pohotovost,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V čl. 6 odst. 1 písm. a) nařízení (EHS, Euratom, ESUO) č. 260/68 se doplňuje nová odrážka, která zní:
- "na základě článků 56a a 56b služebního řádu" .
Článek 2.
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
ze dne 2. srpna 1972 o stanovení obecných pravidel pro poskytování a financování podpory pro osivo
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2358/71 ze dne 26. října 1971 o společné organizaci trhu s osivem [1], a zejména na čl. 3 odst. 4 tohoto nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 729/70 ze dne 21. dubna 1970 o financování společné zemědělské politiky [2], a zejména na čl. 3 odst. 2 tohoto nařízení,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že článek 3 nařízení (EHS) č.
2358/71 stanoví možnost poskytovat podporu produkce některých osiv a že je nutné přijmout obecná pravidla pro uplatňování tohoto ustanovení;
vzhledem k tomu, že podporu lze poskytnout pouze pro produkci základního osiva nebo certifikovaného osiva a že je nutné tyto výrobky jasně definovat;
vzhledem k tomu, že pro umožnění kontroly musí být základní osivo a certifikované osivo produkováno na základě náležitě registrované smlouvy o množení a že šlechtitelské podniky i šlechtitelé musí být úředně schváleni nebo registrováni;
vzhledem k tomu, že je nezbytné z administrativních důvodů omezit poskytování podpory v každém členském státě na výrobky sklizené na území tohoto státu;
vzhledem k tomu, že pro řádné fungování systému podpory je nezbytný systém kontroly, který zaručí, že podpora bude poskytována pouze pro produkty, jimž náleží;
vzhledem k tomu, že podpora vyžaduje náklady; že podle článku 14 nařízení (EHS) č. 2358/71 se na tuto podporu použijí předpisy týkající se financování společné zemědělské politiky a že je tedy nutné určit, že financování dotyčné pomoci se řídí ustanoveními článku 3 nařízení (EHS) č. 729/70,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Je-li podpora stanovena v souladu s článkem 3 nařízení (EHS) č. 2358/71, poskytuje se za podmínek upřesněných v následujících článcích pro základní osivo a pro certifikované osivo: - jak je definováno ve směrnici Rady ze dne 14. června 1966 o uvádění osiva pícnin na trh [3] naposledy pozměněné směrnicí ze dne 30. března 1971 [4],
- které vyhovuje normám a podmínkám stanoveným v uvedených směrnicích a
- které je úředně certifikováno.
2. Od 1. února 1973 je v případě nových členských států a po přechodnou dobu podpora poskytována rovněž pro základní osivo a certifikované osivo, na něž se vztahuje rozhodnutí Rady o rovnocennosti.
Článek 2
Osivo musí být produkováno:
a) buď na základě smlouvy o množení uzavřené mezi šlechtitelským zařízením nebo šlechtitelem na jedné straně a množitelem osiva na straně druhé;
b) nebo přímo šlechtitelským zařízením nebo šlechtitelem; tato produkce je uznána na základě potvrzení o množení.
Článek 3
Šlechtitelská zařízení a šlechtitelé uvedení v článku 2 jsou schváleni nebo registrováni členskými státy.
Schválení nebo registrace provedené členským státem jsou platné pro celé Společenství.
Článek 4
Každý členský stát poskytuje podporu pouze pro osivo sklizené na jeho území během kalendářního roku, v němž začíná hospodářský rok, pro který byla tato podpora stanovena.
Tato podpora se poskytuje každému množiteli osiva za podmínek zajišťujících rovnost přístupu k příjemcům, bez ohledu na místo jejich usazení ve Společenství.
Článek 5
Členské státy zavedou systém správní kontroly, aby bylo zaručeno, že podmínky požadované pro poskytování pomoci jsou splněny; zajistí zejména registraci smluv a prohlášení o množení podle článku 2.
Článek 6
1. Podpora uvedená v článku 3 nařízení (EHS) č. 2358/71 odpovídá definici intervence uvedené v čl. 3 odst. 1 nařízení (EHS) č. 729/70.
2. Náklady vyplývající z podpory uvedené v odstavci 1 se rovnají částkám vypláceným v souladu s ustanoveními článku 3 nařízení (EHS) č. 2358/71 a ustanoveními přijatými k provedení tohoto článku.
Článek 7
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 1686/72 ze dne 2. srpna 1972, kterým se stanoví prováděcí pravidla k podpoře pro osivo
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2358/71 ze dne 26. října 1971 o společné organizaci trhu s osivem [1], a zejména na čl. 3 odst. 5 a článek 9 tohoto nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Rady (EHS) č.
1674/72 ze dne 2. srpna 1972 [2] stanovilo obecná pravidla pro poskytování a financování podpory pro osivo; že by Komise měla přijmout odpovídající prováděcí pravidla;
vzhledem k tomu, že pro zajištění řádného fungování režimu podpor je nezbytné registrovat smlouvy o pěstování a prohlášení o pěstování dostatečně brzy, aby bylo možné provádět nezbytné kontroly;
vzhledem k tomu, že šlechtitelský podnik nebo šlechtitel může potřebovat jistou dobu pro ošetření, balení a certifikaci osiva dodaného zemědělcem množitelem; že v důsledku toho může být podpora tomuto množiteli poskytnuta až několik měsíců po sklizni, ale že je však přesto nutné stanovit mezní termín;
vzhledem k tomu, že žádosti o podporu podané množiteli osiva musí obsahovat minimum údajů nezbytných pro účely kontroly;
vzhledem k tomu, že je nutné stanovit nezbytná opatření pro případ, kdy šlechtitelský podnik nebo šlechtitel v jednom členském státě množí osivo v jiném členském státě;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro osivo,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Použití článku 3 nařízení (EHS) č. 2358/71 se řídí těmito pravidly.
Článek 2
Členské státy mohou každoročně stanovit nejzazší termíny pro registraci smluv a prohlášení o množení podle článku 5 nařízení (EHS) č. 1674/72.
Článek 3
1. Množiteli osiva je podpora poskytována na žádost podanou po sklizni a před termínem stanoveným dotčeným členským státem pro každý druh nebo skupinu odrůd.
2. Členský stát vyplatí částku podpory množiteli do dvou měsíců po dni podání žádosti a nejpozději do 30. června roku následujícího po sklizni.
Článek 4
Předložená žádost o podporu obsahuje alespoň: - jméno a adresu žadatele,
- množství certifikovaného osiva produkovaného množením vyjádřené v metrických centech zaokrouhlené na jedno desetinné místo,
- registrační číslo smlouvy nebo prohlášení o pěstování.
K žádosti je přiložen doklad, z něhož vyplývá, že množství uvedeného osiva bylo úředně certifikováno.
Článek 5
Šlechtitelské zařízení nebo šlechtitel množící nebo nechávající množit osivo v jiném členském státě než ve státě, v němž je schválen nebo registrován, musí tomuto jinému členskému státu na žádost poskytnout veškeré nezbytné údaje týkající se kontroly nároku na podporu.
Článek 6
Každý členský stát informuje Komisi o ustanoveních a opatřeních přijatých k uplatnění režimu podpor podle článku 3 nařízení (EHS) č. 2358/71.
Článek 7
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
ze dne 3. srpna 1972, kterým se mění nařízení (EHS) č. 2052/69 o financování nákladů Společenstvím vzniklých v souvislostí s prováděním Úmluvy o potravinové pomoci z roku 1967 a stanoví pravidla pro financování nákladů Společenstvím vzniklých v souvislosti s prováděním Úmluvy o potravinové pomoci z roku 1971
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 43 a 209 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Shromáždění,
vzhledem k tomu, že následkem rozhodnutí ze dne 21. dubna 1970 [1] o nahrazení finančních příspěvků členských států vlastními zdroji Společenství, následkem určitých zvláštních opatření týkajících se potravinové pomoci přijatých Společenstvím a následkem administrativních zpoždění při financování výdajů vzniklých v souvislosti s Úmluvou o potravinové pomoci z roku 1967 by měla být změněna některá ustanovení nařízení Komise (EHS) č. 2052/692 ze dne 17. října 1969 o financování nákladů Společenstvím vzniklých v souvislosti s prováděním Úmluvy o potravinové pomoci [2];
vzhledem k tomu, že výše uvedené nařízení se vztahuje pouze na financování výdajů podle Úmluvy o potravinové pomoci z roku 1967, je nezbytné přijmout ustanovení týkající se Úmluvy z roku 1971 na základě závazků přijatých Společenstvím a na základě zkušeností získaných Společenstvím v oblasti potravinové pomoci;
vzhledem k tomu, že z důvodu zjednodušení opatření Společenství týkajících se potravinové pomoci musí být zaveden způsob financování prostřednictvím záloh v hodnotě zboží, založený na postupu užívaném záruční sekcí Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu; že je třeba přijmout ustanovení pokrývající dohody uzavřené s organizacemi zodpovědnými za spravování pomoci,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ: HLAVA I
Změna nařízení (EHS) č. 2052/69
Článek 1
V článku 3 nařízení (EHS) č. 2052/69 se doplňuje nový odstavec, který zní:
"Avšak na výdaje týkající se opatření přijatých po 1. lednu 1971 se vztahují články 4 a 5 nařízení Komise (EHS) č. 729/703 ze dne 21. dubna 1970 o financování společné zemědělské politiky [3]."
Článek 2
Článek 4 nařízení (EHS) č. 2052/69 se nahrazuje tímto:
"1. Výdaje neuvedené v článku 1 tohoto nařízení a týkající se transakcí Společenství, vzniklé na základě provádění Úmluvy o potravinové pomoci, jsou financovány Společenstvím a, jak plyne z rozhodnutí přijatých orgány Společenství, zahrnují:
a) hodnota zboží dodaného, s výjimkou nákladů uvedených v článku 1;
b) v některých výjimečných případech výdaje pokrývající veškeré náklady na přepravu z přístavů Společenství do přístavu místa určení nebo část těchto nákladů, pokud se k tomu Společenství na základě jednomyslného rozhodnutí Rady zaváže v době uzavření smlouvy o dodávce.
Avšak: a) pokud jde o potravinovou pomoc ve prospěch Republiky Rwanda v rámci Výročního programu 1970/71, výdaje na přepravu mezi přístavem vylodění a místem určení jsou taktéž hrazeny Společenstvím.
Pokud je to nezbytné, vrátí Společenství tyto výdaje organizaci, která přepravu uskutečnila, nebo zaplatí celkovou částku příspěvku na základě dodané podpůrné dokumentace;
b) pokud jde o opatření Světového potravinového programu přijatá v rámci Výročního programu 1970/71, náklady na přepravu od fáze CIF a distribuční náklady jsou také financovány Společenstvím.
Tyto náklady a náklady na přepravu mezi fází fob a CIF jsou kryty společně celkovou částkou hrazenou Komisí.
3. Pokud jde o opatření ve prospěch Mezinárodního výboru Červeného kříže, hradí Komise náklady na přepravu z přístavu Společenství do cílového přístavu na základě předložení podpůrné dokumentace, pokud to stanoví dohoda uzavřená se Společenstvím.
4. Prováděcí pravidla k odstavci 1 tohoto článku se popřípadě přijmou v souladu s postupem stanoveným v článku 26 nařízení č. 120/67/EHS."
Článek 3
V článku 5 nařízení (EHS) č. 2052/69 se vkládá nový odstavec, který zní:
"Tato ustanovení se použijí pouze ve vztahu k výdajům vzniklým na základě Výročního programu 1968/69."
Článek 4
Článek 6 nařízení (EHS) č. 2052/69 se nahrazuje tímto:
"Po dokončení každého výročního programu opatření Společenství poskytnou členské státy přehled svých výdajů Komisi. Tento přehled ukazuje pro každé opatření Společenství:
- výdaje vzniklé na základě čl. 4 odst. 1 písm. a) rozdělené na množství získaná z intervenčních zásob a množství zakoupená na trhu,
- popřípadě výdaje vzniklé na základě čl. 4 odst. 1 písm. b).
Komise po konzultaci s Výborem fondu a na základě přehledů uvedených v předchozím odstavci určí pomoc Společenství pro všechna opatření Společenství v rámci každého výročním programu."
Článek 5
Čl. 7 odst. 1 nařízení (EEC) č. 2052/69 se nahrazuje tímto:
"S ohledem na splacení výdajů uvedených v čl. 4 odst. 1 otevře Komise pro Výroční program 1968/69 účet na jméno každého členského státu: - na které je převedena částka, která má být vyplacena danému členskému státu podle rozhodnutí učiněného podle čl. 6 odst. 2,
- z kterého jsou odváděny příspěvky daného státu vypočtené podle článku 5 ve vztahu k celkovému množství výdajů uvedených v čl. 4 odst. 1 na tento program."
HLAVA II Financování výdajů Společenství týkajících se Úmluvy z roku 1971
Oddíl 1. Financování náhrad FOB
Článek 6
1. Pokud jde o opatření přijatá podle Úmluvy o potravinové pomoci z roku 1971, pro která bylo použito produktů opatřených ve Společenství, financuje záruční sekce fondu část výdajů odpovídající náhradám na vývozy do třetích zemí, s výjimkou výdajů vzniklých mimo fázi FOB. Pravidla pro uplatňování tohoto odstavce se přijmou v souladu s postupem stanoveným v článku 13 nařízení (EHS) č. 729/70.
2. Obdobně se použijí:
a) články 4 a 5 nařízení (EHS) č. 729/70;
b) obecná i prováděcí pravidla pro vývozní náhrady stanovená pro obiloviny v článku 16 nařízení č. 120/67/EHS a pro rýži v článku 17 nařízení č. 359/67/EHS.
Oddíl 2. Stanovení hodnoty zboží
Článek 7
Cena, za kterou intervenční agentura předá zboží v rámci plnění Úmluvy o potravinové pomoci z roku 1971, by měla být shodná s intervenční cenou v obchodním středisku, ve kterém se zboží nachází, v měsíci, ve kterém je odebráno.
Pokud se zboží nachází jinde než v obchodním středisku, upraví se cena podle ustanovení stanovujícími cenu, za kterou musí intervenční agentura zboží nakoupit, a přijme se podle čl. 7 odst. 4 nařízení č. 120/67/EHS, popřípadě čl. 5 odst. 4 nařízení č. 359/67/EHS.
Oddíl 3. Financování darů v rámci opatření Společenství
Článek 8
1. V rámci opatření prováděných v souvislosti s plněním Úmluvy o potravinové pomoci z roku 1971 v souladu s rozhodnutími přijatými orgány Společenství, nad rámec výdajů uvedených v článku 6: a) poskytne Společenství finance v hodnotě (ve fázi FOB nebo rovnocenné fázi) obilovin nebo rýže, ať v přírodním stavu nebo zpracovaných, v částce získané součtem nákupní ceny a odpovídajících nezbytných výdajů, s výjimkou výdajů zahrnutých v článku 6, nebo s výjimkou případů, kdy je zboží opatřeno na světovém trhu;
b) výjimečně mohou být níže uvedené další výdaje částečně nebo zcela financovány Společenstvím, pokud tak Rada na návrh Komise jednomyslně rozhodne: - náklady na přepravu na hranice země místa určení, popřípadě i na samotné místo určení,
- distribuční náklady, pokud je zboží distribuováno prostřednictvím mezinárodní organizace.
2. Prováděcí pravidla k odstavci 1 se popřípadě přijmou v souladu s postupem stanoveným v článku 26 nařízení č. 120/67/EHS nebo 359/67/EHS.
Článek 9
1. Členské státy určí orgány a agentury zmocněné těmito státy k vyřizování výdajů uvedených v článku 8, aniž je dotčen článek 10.
Bez prodlení informují Komisi o předpisech týkajících se těchto orgánů a agentur a o jejich správních a účetních postupech, pokud tak již neučinily a každoročně poskytnou všechny zprávy nebo části zpráv, týkající se takovýchto výdajů, sestavené těmito státy nebo příslušnými dozorčími orgány.
2. Členské státy pravidelně poskytují Komisi níže uvedené dokumenty týkající se orgánů a agentur uvedených výše:
a) vyjádření o účtech a předběžných odhadech finančních požadavků;
b) účetní závěrku spolu s podpůrnou dokumentací nezbytnou pro účely auditu. 3. Na základě dokumentů uvedených v odstavci 2 Komise pravidelně určuje po konzultaci s výborem fondu postupy potřebné k pokrytí výdajů podle článku 8 a před koncem následujícího roku provede audit účtů orgánů a agentur.
4. Prováděcí pravidla k tomuto článku se přijmou v souladu s postupem stanoveným v článku 13 nařízení (EHS) č. 729/70.
Článek 10
1. Komise provede platby výdajů uvedených v čl. 8 odst. 1 písm. b), pokud dohoda uzavřená Společenstvím ve vztahu k danému výdaji stanoví na základě podpůrné dokumentace nebo vyplacení celkové částky zprostředkující agentuře nebo, pokud to vyžadují zvláštní okolnosti a je v této souvislosti přijato rozhodnutí Rady v souladu s čl. 8 odst. 1 písm. b), přímo zemi, do které pomoc směřovala. Komise může poskytnout na takovéto výdaje zálohy.
2. V případech, kdy je zboží zakoupeno na světovém trhu, určí se popřípadě způsob financování v souladu s postupem stanoveným v článku 13 nařízení (EHS) č. 729/70.
HLAVA III Závěrečná ustanovení
Článek 11
Články 8 a 9 nařízení (EHS) č. 729/70 se přiměřeně vztahují na výdaje uvedené v nařízení (EHS) č. 2052/69 a v tomto nařízení.
Článek 12
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 1799/72 ze dne 18. srpna 1972 o stanovení podmínek poskytování a výše příspěvků uvedených v článku 100 služebního řádu za některé zvlášť náročné práce
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na služební řád úředníků Evropských společenství a pracovní řád ostatních zaměstnanců Evropských společenství stanovený nařízením (EHS, Euratom, ESUO) č. 259/68 [1], naposledy pozměněný nařízením (EHS, Euratom, ESUO) č. 1369/72 [2], a zejména na článek 100 uvedeného služebního řádu,
s ohledem na návrh Komise předložený po konzultaci Výboru pro služební řád,
vzhledem k tomu, že Rada je příslušná na návrh Komise stanovit podmínky poskytování a výši příspěvků, které mohou být poskytovány některým úředníkům, na které se vztahuje článek 92, za některé zvlášť náročné práce,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Úředníci uvedení v článku 92 služebního řádu, kteří byly vyzváni, aby vykonávali zvlášť náročnou práci, mají nárok na příspěvky stanovené v souladu s následujícími články.
Článek 2
Příspěvky se vyjadřují v bodech.
Jeden bod se rovná 0,032 % základního platu úředníka v platové třídě D 4 prvním stupni. Tyto příspěvky se upravují pomocí opravných koeficientů použitelných na odměny úředníků.
Příspěvky se vyplácejí měsíčně.
Článek 3
1. Následující tabulka udává zvláštní pracovní podmínky, pro které mohou být příspěvky přiznány, a počet bodů za hodinu skutečně vykonané práce:
Zvláštní pracovní podmínky _BAR_ Počet bodů za hodinu skutečně vykonané práce pro kategorie A, B, C a D _BAR_ _BAR_ _BAR_ _BAR_
I.Ochrana jednotlivce:
_BAR_ _BAR_ 2.Celý dýchací přístroj s maskou _BAR_ 10 _BAR_
II.Pracoviště: _BAR_ a)Uzavřené:Práce v uzavřených prostorách bez denního světla, kterými procházejí kabely pod napětím nebo vysokoteplotní potrubí a které jsou tak zaplněny, že je obtížné se zde pohybovat. _BAR_ 2 _BAR_ _BAR_ b)Hlučné:Práce v prostoru, kde průměrná úroveň hluku přesahuje 85 decibelů. _BAR_ 2 _BAR_ _BAR_ c)Nebezpečná místa, která vyžadují použití náročných ochranných prostředků: _BAR_ _BAR_ _BAR_ _BAR_ 1.Podzemní šachty _BAR_ 2 _BAR_ _BAR_ _BAR_ 2.Místa, kde je práce prováděna více než 6 metrů nad zemí a je doprovázena výjimečným rizikem _BAR_ 5 _BAR_
_BAR_ b)Práce s výbušninami ve funkci pyrotechnika _BAR_ 5 _BAR_ 2. Za účelem umožnění průběžné kontroly musí být práce prováděné za podmínek vymezených v odstavci 1 neprodleně a v časovém pořadí zaznamenány. V tomto záznamu se prováděné práce upřesní podle výše uvedené tabulky. Orgán oprávněný ke jmenování stanoví postup provádění této kontroly; pokud lze počet hodin odpracovaných v každém měsíci považovat za stejný, nemusí orgán oprávněný ke jmenování k záznamu přihlížet.
Článek 4
Příspěvky za práci prováděnou za podmínek vymezených v bodě I tabulky uvedené v článku 3 nelze sčítat; totéž se použije i na příspěvky uvedené v bodě II a III tabulky.
Kromě toho nemohou být sčítány příspěvky za práci prováděnou za podmínek popsaných v bodě I a III tabulky.
Pro účely předcházejících odstavců, pokud vznikl nárok na několik příspěvků najednou, vyplácí se pouze nejvyšší příspěvek.
Článek 5
S výhradou článku 4 nařízení (Euratom) č. 1371/72 o stanovení zvláštních příspěvků za některé služby zvláštní povahy [3] nesmějí příspěvky vyplácené podle tohoto nařízení překročit hodnotu 1500 bodů měsíčně pro jednoho úředníka.
Článek 6
Toto nařízení se použije obdobně na dočasné a pomocné zaměstnance a na zaměstnance zařízení.
Článek 7
Každý rok v dubnu Komise předkládá Radě zprávu o - počtu úředníků a ostatních zaměstnanců v jednotlivých kategoriích, kteří obdrželi příspěvky uvedené v tomto nařízení, rozčleněné podle jednotlivých zařízení výzkumného střediska a počtu hodin odpracovaných za podmínek vymezených v tabulce v článku 3,
- celkových výdajích na tyto příspěvky.
Článek 8
Vstupem tohoto nařízení v platnost se zrušuje nařízení č. 4/63/Euratom [4].
Článek 9
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem měsíce následujícího po vyhlášení
ze dne 8. listopadu 1972, kterým se doplňují nařízení (EHS) č. 100/72 a 1574/72, pokud jde o postup denaturace cukru
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady č. 1009/67/EHS ze dne 18. prosince 1967 o společné organizaci trhů v odvětví cukru [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 607/72 [2], a zejména na čl. 9 odst. 8 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že zkušenosti ukázaly, že popis postupu denaturace cukru uvedený v nařízení Komise (EHS) č.
100/72 ze dne 14. ledna 1972, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro denaturaci cukru určeného ke krmení zvířat [3], a v nařízení Komise (EHS) č. 1574/72 ze dne 24. července 1972, kterým se stanoví prémie za denaturaci bílého cukru určeného ke krmení zvířat [4], není dostatečně přesný a neposkytuje tedy záruku, že bílý cukr denaturovaný tímto způsobem bude používán pouze ke krmení zvířat a pouze ve stanoveném místě určení; že by proto uvedená nařízení měla být v tomto smyslu doplněna, aniž by tím však došlo ke změně postupu denaturace;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro cukr;
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V bodu II odst. 3 přílohy nařízení (EHS) č. 100/72 se písmeno c) nahrazuje tímto:
"c) nebo 0,250 kg oxidu železitého; v tomto případě musí směs vykazovat zřetelné zbarvení od tmavě červené až po hnědou."
Článek 2
V příloze nařízení (EHS) č. 1574/72 se písmeno c) nahrazuje tímto:
"c) nebo 0,250 kg oxidu železitého; v tomto případě musí směs vykazovat zřetelné zbarvení od tmavě červené až po hnědou."
Článek 3
1. Osvědčení o prémii za denaturaci vydaná podle nařízení (EHS) č. 1574/72 se zruší na žádost držitele, případně nabyvatele, pokud tuto žádost podají před 31. prosincem 1972.
2. Jistota za denaturaci se uvolní neprodleně po zrušení osvědčení.
Článek 4
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
kterým se mění nařízení (EHS, Euratom, ESUO) č. 260/68, kterým se stanoví podmínky a postup pro uplatňování daně ve prospěch Evropských společenství
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o vytvoření jednotné Rady a jednotné Komise Evropských společenství,
s ohledem na Protokol o výsadách a imunitách Evropských společenství, a zejména na článek 13 tohoto protokolu,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že je třeba pozměnit nařízení Rady (EHS, Euratom, ESUO) č. 260/68 ze dne 29. února 1968, kterým se stanoví podmínky a postup pro uplatňování daně ve prospěch Evropských společenství [1], v znění nařízení (Euratom, ESUO, EHS) č. 1370/72 [2], aby byl vzat ohled na nařízení Rady (Euratom, ESUO, EHS) č. 2530/72, kterým se zavádějí zvláštní a dočasná opatření týkající se náboru úředníků Evropských společenství v důsledku přistoupení nových členských států a definitivního skončení služebního poměru úředníků Společenství [3],
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (EHS, Euratom, ESUO) č. 260/68 se mění takto: a) V článku 2 se doplňují nové odrážky, které znějí:
- "příjemci odškodnění stanoveného pro případ definitivního skončení služebního poměru v článku 3 nařízení (Euratom, ESUO, EHS) č. 2530/72,
- příjemci příspěvku stanoveného pro případ definitivního skončení služebního poměru v článku 4 nařízení (Euratom, ESUO, EHS) č.
2530/72".
b) V čl. 6 odst. 1 písm. b) se doplňuje nová věta, která zní:
"Tato ustanovení se použijí rovněž na platby uskutečněné na základě článku 4 nařízení (Euratom, ESUO, EHS) č. 2530/72."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 7. prosince 1972.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
ze dne 4. prosince 1972, kterým se mění nařízení (Euratom, ESUO, EHS) č. 549/69, kterým se stanoví kategorie úředníků a ostatních zaměstnanců Evropských společenství, na které se vztahují ustanovení článku 12, čl. 13 druhého pododstavce a článku 14 Protokolu o výsadách a imunitách Společenství
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o vytvoření jednotné Rady a jednotné Komise Evropských společenství, a zejména na čl. 28 první pododstavec této smlouvy,
s ohledem na Protokol o výsadách a imunitách Evropských společenství, a zejména na články 16 a 22 tohoto protokolu,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu,
s ohledem na stanovisko Soudního dvora,
vzhledem k tomu, že je třeba změnit nařízení Rady (Euratom, ESUO, EHS) č. 549/69 ze dne 25. března 1969, kterým se stanoví kategorie úředníků a ostatních zaměstnanců Evropských společenství, na které se vztahují ustanovení článku 12, čl. 13 druhého pododstavce a článku 14 Protokolu o výsadách a imunitách Společenství [1], za účelem přihlédnutí k nařízení (Euratom, ESUO, EHS) č. 2530/72, kterým se zavádějí zvláštní a dočasná opatření použitelná na přijímání úředníků Evropských společenství v důsledku přistoupení nových členských států a na definitivní skončení služebního poměru úředníků těchto Společenství [2],
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V článku 2 nařízení (Euratom, ESUO, EHS) č. 549/69 se doplňují nová písmena, která znějí:
"d) příjemci odškodnění stanoveného pro případ definitivního skončení služebního poměru v článku 3 nařízení (Euratom, ESUO, EHS) č. 2530/72;
e) příjemci příspěvku stanoveného pro případ definitivního skončení služebního poměru v článku 4 nařízení (Euratom, ESUO, EHS) č.
2530/72."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 7. prosince 1972.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
ze dne 19. prosince 1972, kterým se mění nařízení Rady (EHS) č. 2821/71 o použití čl. 85 odst. 3 Smlouvy na kategorie dohod, rozhodnutí a jednání ve vzájemné shodě
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
ohledem na Smlouvu o přistoupení nových členských států k Evropskému hospodářskému společenství a Evropskému společenství pro atomovou energii podepsanou dne 22. ledna 1972, a zejména na článek 153 aktu, který je přílohou této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že nařízení Rady (EHS) č. 2821/71 ze dne 20. prosince 1971 o použití čl. 85 odst. 3 Smlouvy na kategorie dohod, rozhodnutí a jednání ve vzájemné shodě [1] je třeba změnit ve stejném smyslu jako nařízení č. 19/65 EHS, jehož změny jsou obsaženy v příloze I k Aktu o přistoupení, aby dohody, spadající následkem přistoupení do rámce použití článku 85 Smlouvy o založení Evropského hospodářského společenství, mohly využívat výjimky ze zákazu uvedeného v odstavci 1 uvedeného článku,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Článek 4 nařízení (EHS) č. 2821/71 se mění takto: 1. K odstavci 1 se doplňuje věta, která zní:
"Nařízení přijaté podle článku 1 může stanovit, že zákaz uvedený v čl. 85 odst. 1 Smlouvy se po dobu určenou v tomto nařízení nepoužije na dohody a jednání ve vzájemné shodě, které existovaly ke dni přistoupení a které následkem přistoupení spadají do působnosti článku 85 a nesplňují podmínky stanovené v čl. 85 odst. 3."
2. K odstavci 2 se doplňuje věta, která zní:
"Odstavec 1 se použije na ty dohody a jednání ve vzájemné shodě, které následkem přistoupení spadají do působnosti čl. 85 odst. 1 Smlouvy a pro které je před 1. červencem 1973 povinné oznámení v souladu s články 5 a 25 nařízení č. 17, pouze tehdy, pokud oznámení bylo učiněno před tímto dnem."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost přistoupením.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
ze dne 19. prosince 1972 o uzavření dodatkového protokolu a finančního protokolu podepsaných dne 23. listopadu 1970 a připojených k Dohodě zakládající přidružení mezi Evropským hospodářským společenstvím a Tureckem a o opatřeních, která mají být přijata pro jejich vstup v platnost
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 238 této smlouvy,
s ohledem na Dohodu zakládající přidružení mezi Evropským hospodářským společenstvím a Tureckem,
s ohledem na stanovisko Shromáždění,
vzhledem k tomu, že dne 23. listopadu 1970 byl v Bruselu podepsán dodatkový protokol o podmínkách, pravidlech a harmonogramu realizace přechodné etapy uvedené v článku 4 Dohody zakládající přidružení mezi Evropským hospodářským společenstvím a Tureckem, jakož i finanční protokol a závěrečný akt,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Jménem Společenství se uzavírá, schvaluje a potvrzuje dodatkový protokol o podmínkách, pravidlech a harmonogramu realizace přechodné etapy uvedené v článku 4 Dohody zakládající přidružení mezi Evropským hospodářským společenstvím a Tureckem, jakož i finanční protokol a prohlášení připojená k závěrečnému aktu.
Znění obou protokolů a závěrečného aktu se připojují k tomuto nařízení.
Oba protokoly vstupují v platnost podle čl. 63 odst. 2 nebo čl. 12 odst. 2 prvním dnem měsíce následujícího po výměně ratifikačních listin a aktu o oznámení uvedených v odstavci 1 těchto článků.
Článek 2
Předseda Rady Evropských společenství vyhotoví za Společenství podle článku 63 nebo článku 12 příslušného protokolu akt o oznámení.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
ze dne 19. prosince 1972 o uzavření Dohody mezi Evropským hospodářským společenstvím a Švýcarskou konfederací, o přijetí prováděcích pravidel k této dohodě a o uzavření dodatkové dohody o platnosti Dohody mezi Evropským hospodářským společenstvím a Švýcarskou konfederací pro Lichtenštejnské knížectví ze dne 22. července 1972
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 113 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že je třeba uzavřít Dohodu mezi Evropským hospodářským společenstvím a Švýcarskou konfederací, podepsanou v Bruselu dne 22. července 1972, a přijmout prohlášení připojená k závěrečnému aktu, jakož i dodatkovou dohodou o platnosti výše uvedené dohody pro Lichtenštejnské knížectví, rovněž podepsanou v Bruselu dne 22. července 1972;
vzhledem k tomu, že touto dohodou se zřizuje smíšený výbor, a je proto třeba jmenovat zástupce Společenství v tomto výboru,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Dohoda mezi Evropským hospodářským společenstvím a Švýcarskou konfederací, přílohy této dohody a protokoly k ní, prohlášení připojená k závěrečnému aktu, jakož i dodatková dohoda o platnosti výše uvedené dohody pro Lichtenštejnské knížectví se uzavírají, přijímají a potvrzují jménem Společenství.
Znění dohody a závěrečného aktu se připojuje k tomuto nařízení.
Článek 2
Podle článku 37 dohody provede předseda Rady Evropských společenství oznámení, že postupy nezbytné pro vstup této dohody v platnost byly ze strany Společenství ukončeny.
Článek 3
Společenství ve smíšeném výboru zřízeném článkem 29 dohody zastupuje Komise, jíž jsou nápomocni zástupci členských států.
Článek 4
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 20. prosince 1972.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Rady (EHS) č. 2841/72 ze dne 19. prosince 1972 o ochranných opatřeních stanovených v dohodě mezi Evropským hospodářským společenstvím a Švýcarskou konfederací
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 113 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že dne 22. července 1972 byla v Bruselu podepsána dohoda mezi Evropským hospodářským společenstvím a Švýcarskou konfederací;
vzhledem k tomu, že pro účely provádění ochranných doložek stanovených ve Smlouvě o založení Evropského hospodářského společenství jsou postupy, jimiž je třeba se řídit, stanoveny ve Smlouvě samotné;
vzhledem k tomu, že na druhé straně však zbývá stanovit pravidla pro provádění ochranných doložek a bezpečnostních opatření stanovených v článcích 22 až 27 dohody,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Rada může v souladu s postupem stanoveným v článku 113 Smlouvy za účelem přijetí opatření stanovených v článcích 22, 24 a 26 Smlouvy rozhodnout o předložení věci smíšenému výboru zřízenému Dohodou mezi Evropským hospodářským společenstvím a Švýcarskou konfederací (dále jen "dohoda").
V případě nutnosti přijme Rada tato opatření v souladu s týmž postupem.
Komise může za tímto účelem předložit nezbytné návrhy z vlastního podnětu nebo na žádost členského státu.
Článek 2
1. V případě praktik, kterými lze odůvodnit použití opatření stanovených v článku 23 dohody ze strany Společenství, rozhodne Komise po přezkoumání případu z vlastního podnětu nebo na žádost členského státu, zda jsou takové praktiky slučitelné s dohodou.
V případě nutnosti navrhne přijetí ochranných opatření Radě, která rozhodne v souladu s postupem stanoveným v článku 113 Smlouvy.
2. V případě praktik, kterými lze odůvodnit použití opatření stanovených v článku 23 dohody ze strany Společenství, rozhodne Komise po přezkoumání případu, zda jsou takové praktiky slučitelné se zásadami stanovenými v dohodě.
V případě nutnosti předloží vhodná doporučení.
Článek 3
V případě praktik, kterými lze odůvodnit použití opatření stanovených v článku 25 dohody ze strany Společenství, se použijí postupy stanovené nařízením (EHS) č. 459/68 [1].
Článek 4
1. Vyžadují-li výjimečné okolnosti v situacích uvedených v článcích 24 a 26 dohody nebo v případě vývozních podpor, které mají přímý a bezprostřední účinek na obchod, okamžitý zásah, mohou být přijata bezpečnostní opatření stanovená v čl. 27 odst. 3 písm. d) za těchto podmínek.
2. Komise může z vlastního podnětu nebo na žádost členského státu předložit nezbytné návrhy, o kterých Rada rozhodne v souladu s postupem stanoveným v článku 113 Smlouvy.
3. Dotyčný členský stát může – s výjimkou vývozních podpor, které mají přímý a bezprostřední účinek na obchod – zavést množstevní omezení dovozu.
O těchto opatřeních neprodleně uvědomí ostatní členské státy a Komisi.
Komise rozhodne mimořádným postupem a ve lhůtě nejvýše tří pracovních dnů v případě článku 24 nebo pěti pracovních dnů v případě článku 26 po oznámení uvedeném v prvním pododstavci, zda opatření mají být zachována, změněna nebo zrušena.
Všem členským státům se oznámí rozhodnutí Komise, které je ihned vykonatelné.
Každý členský stát může Radě předložit rozhodnutí Komise ve lhůtě nejvýše pěti pracovních dnů v případě článku 24 a deseti pracovních dnů v případě článku 26 ode dne oznámení rozhodnutí.
Rada se neprodleně sejde.
Kvalifikovanou většinou může rozhodnutí Komise změnit nebo zrušit.
Předloží-li členský stát, který přijal opatření podle tohoto odstavce, věc Radě, rozhodnutí Komise se pozastaví.
Pozastavení skončí v případě článku 24 patnáct dnů a v případě článku 26 třicet dnů po dni předložení věci Radě, pokud již Rada rozhodnutí Komise nezměnila nebo nezrušila.
Za účelem provádění tohoto odstavce musí být při výběru opatření dána přednost těm z nich, která nejméně narušují fungování společného trhu.
Před přijetím rozhodnutí ohledně opatření přijatých dotyčným členským státem k provádění tohoto odstavce povede Komise konzultace.
Tyto konzultace se vedou v rámci poradního výboru složeného ze zástupců jednotlivých členských států, kterému předsedá zástupce Komise.
Výbor se schází, je-li svolán jeho předsedou.
Předseda předá členským státům v co možná nejkratší době všechny příslušné informace.
Článek 5
Ustanovení tohoto nařízení nemají vliv na provádění ochranných doložek stanovených ve Smlouvě, zejména v jejích článcích 108 a 109, v souladu s postupy stanovenými touto smlouvou.
Článek 6
Za oznámení určené smíšenému výboru podle čl. 27 odst. 2 dohody je odpovědná Komise.
Článek 7
Do 31. prosince 1974 rozhodne Rada kvalifikovanou většinou na návrh Komise o změnách, které se provedou v tomto nařízení, a zejména v čl. 4 odst. 3, které se s přihlédnutím ke zkušenostem ukážou jako nezbytné k tomu, aby se zabránilo ohrožení jednotnosti společného trhu.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
ze dne 19. prosince 1972 o uzavření Dohody mezi Evropským hospodářským společenstvím a Islandskou republikou a o přijetí prováděcích pravidel k této dohodě
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 113 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že je třeba uzavřít Dohodu mezi Evropským hospodářským společenstvím a Islandskou republikou, podepsanou v Bruselu dne 22. července 1972, a schválit prohlášení připojená k závěrečnému aktu, rovněž podepsanému v Bruselu dne 22. července 1972;
vzhledem k tomu, že touto dohodou je zřízen Smíšený výbor, je třeba jmenovat zástupce Společenství v tomto výboru,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Dohoda mezi Evropským hospodářským společenstvím a Islandskou republikou, její přílohy a protokoly, jakož i prohlášení připojená k závěrečnému aktu se uzavírají, přijímají a potvrzují jménem Společenství [1].
Znění dohody a závěrečného aktu se připojují k tomuto nařízení.
Článek 2
Podle článku 37 dohody předseda Rady Evropských společenství oznámí, že postupy nezbytné pro vstup této dohody v platnost byly ze strany Společenství ukončeny.
Článek 3
Společenství je ve Smíšeném výboru zřízeném článkem 30 dohody zastupováno Komisí, jíž jsou nápomocni zástupci členských států.
Článek 4
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 2843/72 ze dne 19. prosince 1972 o ochranných opatřeních stanovených v dohodě mezi Evropským hospodářským společenstvím a Islandskou republikou
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 113 této smlouvy;
s ohledem na návrh Komise;
vzhledem k tomu, že dne 22. července 1972 byla v Bruselu podepsána dohoda mezi Evropským hospodářským společenstvím a Islandskou republikou;
vzhledem k tomu, že pro účely provádění ochranných doložek stanovených ve Smlouvě o založení Evropského hospodářského společenství jsou postupy, jimiž je třeba se řídit, stanoveny ve smlouvě samotné;
vzhledem k tomu, že na druhé straně však zbývá stanovit prováděcí pravidla pro provádění ochranných doložek a bezpečnostních opatření stanovená v článcích 23 až 28 dohody;
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Rada může v souladu s postupem stanoveným v článku 113 Smlouvy rozhodnout o předložení věci smíšenému výboru zřízenému dohodou mezi Evropským hospodářským společenstvím a Islandskou republikou (dále jen "dohoda") za účelem přijetí opatření stanovených v článcích 23, 25 a 27 dohody.
V případě potřeby přijme Rada tato opatření v souladu s týmž postupem.
Komise může za tímto účelem předložit nezbytné návrhy z vlastního podnětu nebo na žádost členského státu.
Článek 2
1. V případě jednání, které může Společenství opravňovat k použití opatření stanovených v článku 23 dohody, rozhodne Komise po přezkoumání případu z vlastního podnětu nebo na žádost členského státu, zda je takové jednání slučitelné s dohodou.
V případě potřeby navrhne přijetí ochranných opatření Radě, která rozhodne v souladu s postupem stanoveným v článku 113 Smlouvy.
2. V případě jednání, které může způsobit použití ochranných opatření proti Společenství na základě článku 23 dohody, rozhodne Komise po přezkoumání případu o slučitelnosti tohoto jednání se zásadami stanovenými v dohodě.
V případě potřeby předloží vhodná doporučení.
Článek 3
V případě jednání, které může Společenství opravňovat k použití opatření stanovených v článku 25 dohody, se použijí postupy stanovené nařízením (EHS) č. 459/68 [1].
Článek 4
1. Vyžadují-li výjimečné okolnosti v situacích uvedených v článcích 24 a 26 dohody nebo v případě vývozních podpor, které mají přímý a bezprostřední účinek na obchod, okamžitý zásah, mohou být předběžná opatření stanovená v čl. 27 odst. 3 písm. d) přijata takto.
2. Komise může z vlastního podnětu nebo na žádost členského státu předložit nezbytné návrhy, o kterých rozhodne Rada v souladu s postupem stanoveným v článku 113 Smlouvy.
3. Dotyčný členský stát může, s výjimkou vývozních podpor, které mají přímý a bezprostřední účinek na obchod, zavést množstevní omezení dovozu.
O těchto opatřeních neprodleně uvědomí ostatní členské státy a Komisi.
Komise rozhodne postupem pro naléhavé situace a ve lhůtě nejvýše tří pracovních dnů v případě článku 24 a pěti pracovních dnů v případě článku 26 od oznámení uvedeného v prvním pododstavci, zda mají být opatření zachována, změněna nebo zrušena.
Všem členským státům se oznámí rozhodnutí Komise, které je ihned vykonatelné.
Kterýkoliv členský stát může Radě předložit rozhodnutí Komise ve lhůtě nejvýše pěti pracovních dnů v případě článku 24 a deseti pracovních dnů v případě článku 26 od oznámení tohoto rozhodnutí.
Rada se neprodleně sejde.
Kvalifikovanou většinou může rozhodnutí Komise změnit nebo zrušit.
Předloží-li členský stát, který přijal opatření podle tohoto odstavce, věc Radě, rozhodnutí Komise se pozastaví.
Pozastavení skončí v případě článku 24 patnáct dnů a v případě článku 26 třicet dnů ode dne, kdy byla věc předložena Radě, pokud již Rada rozhodnutí Komise nezměnila nebo nezrušila.
Za účelem provádění tohoto odstavce musí být při výběru opatření dána přednost těm z nich, která nejméně narušují fungování společného trhu.
Před přijetím rozhodnutí týkajícího se opatření přijatých dotyčným členským státem k provádění tohoto odstavce povede Komise konzultace.
Tyto konzultace se vedou v rámci poradního výboru složeného ze zástupců jednotlivých členských států, kterému předsedá zástupce Komise.
Výbor se schází, je-li svolán jeho předsedou.
Předseda předá členským státům v co možná nejkratší době všechny příslušné informace.
Článek 5
Ustanovení tohoto nařízení se nedotýkají provádění ochranných doložek stanovených ve Smlouvě, zejména v jejích článcích 108 a 109, v souladu s postupy ve Smlouvě stanovenými.
Článek 6
Za oznámení Společenství smíšenému výboru podle čl. 27 odst. 2 dohody je odpovědná Komise.
Článek 7
Do 31. prosince 1974 rozhodne Rada kvalifikovanou většinou na návrh Komise o změnách tohoto nařízení, zejména čl. 4 odst. 3, které se s ohledem na zkušenosti ukážou jako nezbytné k zabránění ohrožení jednoty společného trhu.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
ze dne 29. prosince 1972, kterým se mění nařízení (EHS) č. 100/72 a 1897/72 následující po přistoupení nových členských států ke Společenství
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o přistoupení nových členských států k Evropskému hospodářskému společenství a k Evropskému společenství pro atomovou energii [1], podepsanou v Bruselu dne 22. ledna 1972, a zejména na článek 153 aktu [2], který je k ní připojen, dále jen "akt",
vzhledem k tomu, že podle článku 30 aktu musejí být nařízení Komise (EHS) č.
100/72 ze dne 14. ledna 1972, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro denaturaci cukru určeného ke krmení zvířat [3], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 2351/72 [4], a nařízení Komise (EHS) č.
1897/72 ze dne 1. září 1972 o stálém nabídkovém řízení za účelem stanovení vývozní náhrady pro bílý cukr [5], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 2523/72 [6], přizpůsobena v souladu s obecnými zásadami stanovenými v příloze II aktu; že by se proto měly učinit doplňky k těmto nařízením ohledně nových členských států,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V článku 16 nařízení (EHS) č. 100/72 se doplňuje nový odstavec, který zní:
"4. Lhůta stanovená v odstavci 2 je o jednu hodinu dříve v Irsku a ve Spojeném království během období, kdy tyto členské státy nepoužívají letní čas."
Článek 2
V čl. 25 odst. 1 nařízení (EHS) č. 100/72 se doplňují nové výrazy, které znějí:
"denatured sugar" .
Článek 3
V čl. 4 odst. 4 nařízení (EHS) č. 1897/72 se doplňuje nový pododstavec, který zní:
"V období, během něhož se
ze dne 19. prosince 1972, kterým se mění nařízení (EHS) č. 1408/71 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby a jejich rodiny pohybující se v rámci Společenství
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o přistoupení nových členských států k Evropskému hospodářskému společenství a Evropskému společenství pro atomovou energii [1] podepsanou dne 22. ledna 1972, a zejména na článek 153 aktu připojeného k této smlouvě,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že na základě článku 30 aktu o přistoupení má být nařízení (EHS) č. 1408/71 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby a jejich rodiny pohybující se v rámci Společenství [2], ve znění aktu o přistoupení, upraveno v souladu s obecnými směry vymezenými v příloze II části VII uvedeného aktu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (EHS) č. 1408/71 se mění takto: 1. V článku 1 se písmeno sa) nahrazuje tímto:
"se "dobami bydlení". rozumí doby takto definované nebo za takové uznané právními předpisy, podle nichž byly získány nebo jsou považovány za získané;".
2. V článku 9 se odstavec 2 nahrazuje tímto:
"Pokud právní předpisy členského státu podmiňují přístup k dobrovolnému nebo volitelnému pokračujícímu pojištění získáním dob pojištění, doby pojištění nebo bydlení získané podle právních předpisů dalšího členského státu jsou vzaty v úvahu v potřebném rozsahu, jako kdyby byly získány podle předpisů dříve uvedeného státu."
3. V článku 18 se odstavec 1 a nadpis nahrazují tímto:
"Sčítání dob pojištění, zaměstnání nebo bydlení
1. Příslušná instituce členského státu, jehož právní předpisy podmiňují získání, zachování nebo opětné nabytí nároku na dávky získáním dob pojištění, zaměstnání nebo bydlení, přihlíží v nezbytné míře k dobám pojištění, zaměstnání nebo bydlení získaným podle právních předpisů kteréhokoli jiného členského státu, jako by šlo o doby získané podle právních předpisů, které uplatňuje."
4. V čl. 19 odst. 2 se doplňuje nový pododstavec, který zní:
"Pokud rodinní příslušníci mají bydliště na území členského státu, jehož právní předpisy nepodmiňují nárok na věcné dávky podmínkou pojištění nebo zaměstnání, jsou věcné dávky, které pobírají, považovány za dávky na účet instituce, u které je pracovník pojištěn, ledaže manžel (manželka) nebo osoba pečující o děti vykonává na území uvedeného členského státu výdělečnou činnost."
5. Článek 27 se nahrazuje tímto:
"Důchody vyplácené podle právních předpisů několika států, pokud je nárok na věcné dávky v zemi bydliště
Důchodce, který má nárok na pobírání důchodu podle právních předpisů dvou nebo více členských států, z nichž jeden je členský stát, na jehož území má bydliště, a který má nárok na dávky podle právních předpisů posledně uvedeného členského státu, případně s přihlédnutím k článku 18 a příloze V, obdrží spolu se svými rodinnými příslušníky tyto dávky od instituce místa bydliště a na účet uvedené instituce, jako by dotyčná osoba byla poživatelem důchodu náležejícího pouze podle právních předpisů posledně uvedeného členského státu."
6. V čl. 28 odst. 2 se písmeno b) nahrazuje tímto:
"b) pokud má důchodce nárok na uvedené dávky podle právních předpisů dvou nebo více členských států, nese náklady na ně příslušná insttiuce toho členského státu, jehož právním předpisům důchodce podléhal nejdelší dobu; pokud by použití tohoto pravidla mělo za následek odpovědnost několika institucí za náklady na dávky, nese náklady instituce uplatňující právní předpisy, kterým důchodce podléhal naposledy."
7. Vkládá se nový článek, který zní:
"Článek 28a
Důchody vyplácené podle právních předpisů jednoho nebo více členských států jiných než země bydliště, pokud je nárok na dávky v zemi bydliště
Pokud má důchodce, který má nárok na důchod podle právních předpisů jednoho členského státu nebo na důchody podle právních předpisů dvou nebo více členských států, bydliště na území členského státu, podle jehož právních předpisů nárok na věcné dávky není závislý na podmínkách pojištění nebo zaměstnání a podle jehož právních předpisů není vyplácen žádný důchod, nese náklady na věcné dávky poskytované jemu a jeho rodinným příslušníkům instituce jednoho z členských států příslušná v oblasti důchodů, určená podle pravidel stanovených v čl. 28 odst. 2, pokud by důchodce a jeho rodinní příslušníci měli nárok na takové dávky podle právních předpisů uplatňovaných uvedenou institucí, kdyby měli bydliště na území členského státu, kde má instituce sídlo."
8. V článku 31 se návětí nahrazuje tímto:
"Důchodce mající nárok na důchod podle právních předpisů jednoho členského státu nebo na důchody podle právních předpisů dvou nebo více členských států, který má také nárok na dávky podle právních předpisů jednoho z těchto členských států, obdrží se svými rodinnými příslušníky, kteří pobývají na území jiného členského státu, než je jejich bydliště:"
9. Článek 33 se nahrazuje tímto:
"Článek 33
Příspěvky placené důchodcem
Instituce členského státu příslušná pro vyplácení důchodu, která uplatňuje právní předpisy stanovící srážky příspěvků placených důchodcem pro krytí dávek v nemoci a mateřství, je oprávněna provést tyto srážky, vypočítané v souladu s uvedenými právními předpisy, z vyplácených důchodů v takovém rozsahu, aby náklady na dávky podle článků 27, 28, 28a, 29, 31 a 32 nesla instituce uvedeného členského státu."
10. V hlavě III kapitole 2 se jako nadpis oddílu 1 znovu vkládá toto:
"Pracovníci, na které se vztahují pouze právní předpisy, podle kterých je výše dávek v invaliditě nezávislá na délce dob pojištění"
11. V článku 37 se odstavec 1 nahrazuje tímto:13.
"1. Pracovník, který postupně nebo střídavě podléhal právním předpisům dvou nebo více členských států a který získal doby pojištění výhradně podle právních předpisů, podle nichž je výše dávek v invaliditě nezávislá na délce dob pojištění, obdrží dávky v souladu s článkem 39. Tento článek se nevztahuje na zvýšení důchodů ani na příplatky k důchodům s ohledem na děti, poskytované v souladu s kapitolou 8."
12. V článku 38 se odstavec 1 a nadpis nahrazují tímto:
"Sčítání dob pojištění
1. Příslušná instituce členského státu, jehož právní předpisy podmiňují získání, zachování nebo opětné nabytí nároku na dávky získáním dob pojištění, přihlíží v nezbytném rozsahu k dobám pojištění získaným podle právních předpisů kteréhokoli jiného členského státu, jako by byly získány podle jí uplatňovaných právních předpisů."
13. V článku 45 se odstavec 1 nahrazuje tímto:
"Instituce členského státu, jehož právní předpisy podmiňují získání, zachování nebo opětné nabytí nároku na dávky získáním dob pojištění nebo bydlení, přihlíží v nezbytné míře k dobám pojištění nebo bydlení získaným podle právních předpisů kteréhokoli jiného členského státu, jako by byly získány podle jí uplatňovaných právních předpisů."
14. V článku 45 se zrušuje odstavec 4.
15. V čl. 46 odst. 1 se první pododstavec nahrazuje tímto:20.
"1. Příslušná instituce každého členského státu, jehož právním předpisům pracovník podléhá a plní jimi požadované podmínky pro získání nároku na dávky, aniž je nutno použít článek 45, vypočte podle jí uplatňovaných právních předpisů výši dávky odpovídající celkové délce dob pojištění nebo bydlení, ke kterým se přihlíží podle těchto právních předpisů."
16. V čl. 46 odst. 2 se písmeno a) nahrazuje tímto:
"a) instituce vypočte teoretickou výši dávky, na kterou by dotyčná osoba mohla uplatnit nárok, pokud by všechny doby pojištění nebo bydlení získané podle právních předpisů členských států, které se na pracovníka vztahovaly, byly získány v dotyčném členském státě a podle právních předpisů uplatňovaných institucí v době přiznání dávky.
Pokud podle těchto právních předpisů výše dávky není závislá na délce získaných dob, potom se tato částka považuje za teoretickou výši uvedenou v tomto pododstavci;"
17. Hlava III kapitola 4 se mění takto:
Oddíl 1 a článek 51a se zrušují.
Oddíl 2 se označuje jako oddíl 1.
Oddíl 3 se označuje jako oddíl 2.
Oddíl 4 se označuje jako oddíl 3.
Oddíl 5 se označuje jako oddíl 4.
18. Článek 64 se nahrazuje tímto:
"Článek 64
Sčítání dob pojištění nebo bydlení
Příslušná instituce členského státu, jehož právní předpisy podmiňují získání, zachování nebo opětné nabytí nároku na pohřebné získáním dob pojištění nebo bydlení, přihlíží v nezbytné míře k dobám pojištění nebo bydlení získaným podle právních předpisů kteréhokoli jiného členského státu, jako by byly získány podle jí uplatňovaných právních předpisů."
19. V čl. 77 odst. 2 písm. b) se bod ii) nahrazuje tímto:
"ii) v ostatních případech v souladu s právními předpisy členského státu, kterým podléhal nejdelší dobu, jestliže byl nárok na některou z dávek uvedených v odstavci 1 získán podle uvedených právních předpisů, případně s přihlédnutím k čl. 79 odst. 1 písm. a); jestliže podle uvedených právních předpisů nebyl získán žádný nárok na dávku, zkoumají se podmínky pro získání tohoto nároku podle právních předpisů ostatních dotčených členských států v sestupném pořadí podle délky dob pojištění nebo bydlení získaných podle právních předpisů těchto členských států."
20. V čl. 78 odst. 2 písm. b) se bod ii) nahrazuje tímto:
"ii) v ostatních případech v souladu s právními předpisy členského státu, kterým zemřelý pracovník podléhal nejdelší dobu, jestliže byl nárok na některou z dávek uvedených v odstavci 1 získán podle právních předpisů uvedeného státu, případně s přihlédnutím k čl. 79 odst. 1) písm. a); jestliže podle uvedených právních předpisů nebyl získán žádný nárok na dávku, zkoumají se podmínky pro získání tohoto nároku podle právních předpisů ostatních dotčených členských států v sestupném pořadí podle délky dob pojištění nebo bydlení získaných podle právních předpisů těchto členských států."
21. V článku 79 se odstavec 2 nahrazuje tímto:
"2. V případě, že by se následkem použití pravidla stanoveného v čl. 77 odst. 2 písm. b) bodu ii) a čl. 78 odst. 2 písm. b) bodu ii) stalo příslušnými několik států, protože délka dob by byla stejná, přiznají se dávky ve smyslu článků 77 a 78 v souladu s právními předpisy toho státu, jimž pracovník podléhal naposledy."
22. V článku 79 se zrušuje odstavec 4.
23. V příloze III se oddíl B nahrazuje tímto:
"B. DÁNSKO
Žádné."
24. V příloze V se oddíl B. DÁNSKO mění takto: a) odstavec 4 se nahrazuje tímto:
"4. Pracovníci, žadatelé o důchody a důchodci a jejich rodinní příslušníci uvedení v článku 19, čl. 22 odst. 1 a 3, čl. 25 odst. 1 a 3, čl. 26 odst. 1, článcích 28a, 29 a 31 nařízení, kteří mají bydliště v Dánsku nebo zde pobývají, mají nárok na věcné dávky za stejných podmínek, jako jsou ty stanovené dánskými právními předpisy pro osoby, jejichž příjem nepřesahuje úroveň uvedenou v článku 3 zákona č. 311 ze dne 9. června 1971 o péči o veřejné zdraví, pokud náklady na uvedené dávky nese instituce jiného členského státu než Dánska."
b) odstavec 5 se nahrazuje tímto:
"5. Ustanovení čl. 1 odst. 1 č. 2 zákona o starobních důchodech, čl. 1 odst. 1 č. 2 zákona o invalidních důchodech a čl. 2 odst. 1 č. 2 zákona o vdovských důchodech a dávkách se nevztahují na pracovníky ani pozůstalé po nich, kteří mají bydliště na území jiného členského státu než Dánska."
c) doplňují se nové odstavce, které zní:
"6. Ustanovení dánských právních předpisů o starobních a vdovských důchodech se vztahují na vdovu po pracovníkovi podléhajícím dánským právním předpisům, i když nemá bydliště v Dánsku.
7. Nařízením nejsou dotčena přechodná ustanovení dánských zákonů ze dne 7. června 1972, týkající se nároků na důchody dánských státních příslušníků, kteří mají skutečné bydliště v Dánsku po určitou dobu bezprostředně předcházející datu podání žádosti.
Důchod je však za těchto podmínek stanovených pro dánské státní příslušníky přiznán státním příslušníkům jiných členských států, kteří mají skutečné bydliště v Dánsku během roku bezprostředně předcházejícího datu podání žádosti.
8. Doby, během kterých příhraniční pracovník nebo sezónní pracovník, který má bydliště na území jiného členského státu než Dánska, pracoval v Dánsku, se pro účely dánských právních předpisů považují za doby bydlení.
Totéž platí pro doby, kdy je pracovník vyslán na území jiného členského státu než Dánska.
9. Pro určení, zda jsou splněny podmínky nároku na dávky v případě mateřství stanovené v kapitole 12 zákona o denních příspěvcích v případě nemoci nebo mateřství, pokud dotyčná osoba nepodléhá dánským právním předpisům po celou referenční dobu stanovenou v čl. 34 odst. 1 nebo 2 výše uvedeného zákona: a) se berou v úvahu doby pojištění získané podle právních předpisů jiného členského státu než Dánska během výše uvedené referenční doby, po kterou dotyčná osoba nepodléhala dánským právním předpisům, jako by šlo o doby získané podle posledně uvedených právních předpisů, a
b) má se za to, že dotyčná osoba pobírala v průběhu dob, které se vezmou v úvahu, průměrnou mzdu rovnající se průměrné mzdě potvrzené jako vyplacené s ohledem na doby získané podle dánských právních předpisů během uvedené referenční doby."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost přistoupením nových členských států k Evropským Společenstvím.
Nicméně uplatňování tohoto nařízení se v nových členských státech odloží do: - 1. dubna 1973 pro Dánsko,
- 1. dubna 1973 pro Irsko,
- 1. dubna 1973 pro Velkou Británii.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
ze dne 3. prosince 1973 o konzultačních a informačních postupech v otázkách pojištění úvěrů, úvěrových záruk a finančních úvěrů (73/391/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 113 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že Rada rozhodnutím ze dne 27. září 1960 [1] zřídila Pracovní skupinu pro koordinaci politiky v oblasti pojištění úvěrů, úvěrových záruk a finančních úvěrů;
vzhledem k tomu, že Rada svým rozhodnutím ze dne 26. ledna 1965 [2] stanovila konzultační postup v otázkách pojištění úvěrů, úvěrových záruk a finančních úvěrů;
vzhledem k tomu, že na základě získaných zkušeností s uplatňováním uvedeného konzultačního postupu je třeba v něm provést některé změny,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Ustanovení přílohy se použijí ode dne 1. ledna 1974.
Uvedenými ustanoveními se nahrazují ustanovení dříve přijatá Radou, pokud jde o konzultační postup v otázkách pojištění úvěrů, úvěrových záruk a finančních úvěrů.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
ze dne 22. listopadu 1973, kterým se mění rozhodnutí ze dne 12. března 1962 o zavedení postupu pro předchozí prověření a konzultace určitých právních a správních předpisů navrhovaných členskými státy v oblasti dopravy
(73/402/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 75 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu,
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru,
vzhledem k tomu, že v zájmu dosažení cílů Smlouvy v rámci společné dopravní politiky byl rozhodnutím Rady ze dne 21. března 1962 [1] zaveden postup pro předchozí prověření a konzultace určitých právních a správních předpisů navrhovaných členskými státy v oblasti dopravy;
vzhledem k tomu, že na základě uvedeného rozhodnutí musí Komise členskému státu, který ji ohledně plánovaného opatření konzultoval, zaslat v určitých lhůtách od doručení příslušného oznámení a případně po konzultaci s ostatními členskými státy své stanovisko nebo doporučení; že se tyto lhůty ukázaly jako příliš krátké,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Článek 2 rozhodnutí Rady ze dne 21. března 1962 se nahrazuje tímto:
"Článek 2
1. Do dvou měsíců od obdržení oznámení podle článku 1 vydá Komise dotyčnému členskému státu své stanovisko nebo doporučení; současně o něm uvědomí ostatní členské státy.
2. Každý členský stát může Komisi předložit k dotyčnému předpisu své připomínky a současně je sdělí ostatním členským státům.
3. Komise konzultuje dotyčný předpis se všemi členskými státy, jestliže o to některý členský stát požádá nebo to Komise považuje za vhodné.
V případech uvedených v odstavci 4 se tyto konzultace mohou uskutečnit následně do dvou měsíců.
4. Lhůtu uvedenou v odstavci 1 může Komise na žádost členského státu zkrátit nebo se souhlasem tohoto státu prodloužit.
Lhůta se zkrátí na deset dnů, jestliže členský stát prohlásí jím navrhovaný předpis za naléhavý.
O každém takovém zkrácení nebo prodloužení lhůty uvědomí Komise ostatní členské státy.
5. Členský stát dotyčný předpis uvede v platnost až po uplynutí lhůty stanovené v odstavci 1 nebo 4 nebo poté, co Komise vydá své stanovisko nebo doporučení, s výjimkou mimořádně naléhavých případů vyžadujících bezprostřední jednání členského státu.
V tomto případě uvědomí tento členský stát neprodleně Komisi a postup podle tohoto článku je následně proveden do dvou měsíců od obdržení takové informace."
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 19. února 1973
o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se elektrických zařízení určených pro používání v určitých mezích napětí
(73/23/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu,
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru,
vzhledem k tomu, že se mohou v členských státech platné předpisy určené pro zajištění bezpečnosti při použití elektrických zařízení používaných v určitých mezích napětí navzájem lišit, a tak bránit obchodu;
vzhledem k tomu, že v některých členských státech mají právní předpisy týkající se bezpečnosti určitých elektrických zařízení formu preventivních a represivních opatření založených na závazných ustanoveních;
vzhledem k tomu, že v jiných členských státech se právní předpisy týkající se bezpečnosti odvolávají za účelem dosažení stejného cíle na technické normy vytvořené normalizačními subjekty; že tento systém nabízí výhodu rychlého přizpůsobování technickému pokroku bez zanedbávání požadavků na bezpečnost;
vzhledem k tomu, že v některých členských státech se normy schvalují správním postupem; že tento způsob schvalování nijak neovlivňuje technický obsah norem ani neomezuje podmínky jejich použití; že tento způsob schvalování proto nemůže, z hlediska Společenství, pozměňovat účinnost harmonizovaných a zveřejněných norem;
vzhledem k tomu, že budou-li elektrická zařízení splňovat určité požadavky na bezpečnost uznávané ve všech členských státech, může nastat jejich volný pohyb v rámci Společenství; že prokazování shody s těmito požadavky může být založeno na odkazu na harmonizované normy, které tyto požadavky obsahují, aniž by tím byly dotčeny jiné formy prokazování; že by tyto harmonizované normy měly být zavedeny na základě společné dohody subjektů, které by každý členský stát oznámil ostatním členským státům a Komisi, a mělo by se jim dostat co nejširší publicity; že tato harmonizace by měla pro účely obchodu odstranit obtíže vyplývající z rozdílů mezi vnitrostátními normami;
vzhledem k tomu, že, aniž jsou dotčeny jiné formy prokazování, je možné shodu elektrických zařízení s harmonizovanými normami předpokládat na základě značek nebo certifikátů připojených nebo vydaných příslušnými organizacemi anebo, pokud neexistují, na základě prohlášení výrobce o shodě; že pro usnadnění odstraňování překážek obchodu by měly členské státy uznávat tyto značky nebo certifikáty anebo tato prohlášení jako doklady důkazu shody; že za tímto účelem by zmíněné značky nebo certifikáty měly být zveřejňovány především jejich zveřejněním v Úředním věstníku Evropských společenství;
vzhledem k tomu, že jako přechodné opatření by se mohlo volného pohybu elektrického zařízení, pro které ještě neexistují harmonizované normy, dosáhnout použitím bezpečnostních předpisů anebo norem, které již byly vytvořeny jinými mezinárodními subjekty anebo některým ze subjektů, které vytvářejí harmonizované normy;
vzhledem k tomu, že je možné, že elektrická zařízení mohou být uvedena do volného oběhu i přesto, že neodpovídají požadavkům na bezpečnost, a že je proto žádoucí stanovit vhodná opatření k minimalizaci tohoto nebezpečí,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Pro účely této směrnice se "elektrickým zařízením" rozumí jakékoli zařízení určené pro použití v rozsahu jmenovitých napětí střídavých od 50 do 1000 V a stejnosměrných od 75 do 1500 V, s výjimkou zařízení a jevů uvedených v příloze II.
Článek 2
1. Členské státy přijmou veškerá vhodná opatření, aby elektrické zařízení mohlo být uvedeno na trh pouze tehdy, bylo-li vyrobeno v souladu se správnou technickou praxí týkající se bezpečnosti platnou ve Společenství, pokud neohrožuje bezpečnost osob, domácích zvířat a majetku, je-li správně instalováno, udržováno a užíváno k účelu, pro který bylo vyrobeno.
2. Základní prvky bezpečnostních zásad podle odstavce 1 jsou uvedeny v příloze I.
Článek 3
Členské státy přijmou veškerá vhodná opatření, aby nebyl z důvodu bezpečnosti omezen volný pohyb elektrického zařízení v rámci Společenství, jestliže vyhovuje ustanovením článku 2 a jsou-li splněny podmínky stanovené v článcích 5, 6, 7 a 8.
Článek 4
Členské státy zajistí, aby subjekty, které dodávají elektrickou energii, neuplatňovaly pro připojení elektrického zařízení k rozvodné síti nebo pro dodávku elektrické energie k jeho uživatelům přísnější požadavky na bezpečnost, než jsou uvedeny v článku 2.
Článek 5
Členské státy přijmou veškerá vhodná opatření, aby zejména pro účely uvádění na trh podle článku 2 a pro volný pohyb podle článku 3 pokládaly jejich příslušné správní orgány elektrické zařízení, které vyhovuje bezpečnostním opatřením harmonizovaných norem, za vyhovující ustanovením článku 2.
Za harmonizované lze považovat normy, které byly vytvořeny na základě společné dohody subjektů oznámených členskými státy podle článku 11 a zveřejněny zavedeným vnitrostátním postupem.
Tyto normy musí být aktualizovány s ohledem na technický pokrok a vývoj správné technické praxe týkající se bezpečnosti.
Seznam harmonizovaných norem s uvedením odkazů bude pro informaci zveřejněn v Úředním věstníku Evropských společenství.
Článek 6
1. Pokud ještě nejsou vypracovány a zveřejněny harmonizované normy podle článku 5, přijmou členské státy veškerá příslušná opatření, aby pro účely uvádění na trh podle článku 2 a pro volný pohyb podle článku 3 pokládaly jejich příslušné správní orgány za vyhovující ustanovením článku 2 také elektrické zařízení, které vyhovuje bezpečnostním ustanovením Mezinárodní komise pro předpisy pro schvalování elektrotechnických výrobků (CEE) nebo Mezinárodní elektrotechnické komise (IEC), u nichž byl použit postup pro zveřejnění uvedený v odstavcích 2 a 3.
2. Komise oznámí členským státům bezpečnostní ustanovení uvedená v odstavci 1, jakmile tato směrnice vstoupí v platnost a poté, jakmile budou taková ustanovení zveřejněna.
Komise po konzultaci s členskými státy určí ustanovení a zejména varianty, které doporučuje ke zveřejnění.
3. Členské státy sdělí ve lhůtě tří měsíců Komisi případné námitky, které mají k oznámeným ustanovením, s uvedením bezpečnostních důvodů, na jejichž základě by tato ustanovení neměla být uznána.
Bezpečnostní ustanovení, vůči kterým nebyly vzneseny žádné námitky, budou pro informaci zveřejněna v Úředním věstníku Evropských společenství.
Článek 7
V případech, kdy ještě neexistují harmonizované normy podle článku 5 ani bezpečnostní ustanovení zveřejněná podle článku 6, přijmou členské státy veškerá příslušná opatření, aby pro účely uvádění na trh podle článku 2 a pro volný pohyb podle článku 3 jejich příslušné správní orgány pokládaly za vyhovující ustanovením článku 2 také elektrické zařízení, které bylo vyrobeno v souladu s bezpečnostními ustanoveními norem platných v členském státě výrobce, pokud tím bude zajištěna úroveň bezpečnosti rovnocenná úrovni požadované na jejich vlastním území.
Článek 8
1. Členské státy přijmou veškerá příslušná opatření, aby jejich příslušné správní orgány povolily uvést na trh podle článku 2 nebo pro volný pohyb podle článku 3 také elektrické zařízení, které vyhovuje ustanovením článku 2, i když neodpovídá harmonizovaným normám podle článku 5 nebo ustanovením článků 6 a 7.
2. V případě námitky může výrobce nebo dovozce předložit zprávu o shodě elektrického zařízení s ustanoveními článku 2 vypracovanou subjektem oznámeným podle článku 11.
Článek 9
1. Pokud členský stát z bezpečnostních důvodů zakáže uvedení elektrického zařízení na trh anebo zabrání jeho volnému pohybu, je povinen to ihned oznámit ostatním dotyčným členským státům a Komisi s uvedením důvodů svého rozhodnutí, přičemž zejména uvede
- zda neshoda s článkem 2 vyplývá z nedostatku v harmonizovaných normách podle článku 5, v ustanoveních podle článku 6, anebo v normách podle článku 7,
- zda neshoda vyplývá z nesprávného použití těchto norem nebo zveřejněných opatření anebo z toho, že nebyla dodržena správná technická praxe podle článku 2.
2. Pokud jiný členský stát vznese námitky vůči rozhodnutí podle odstavce 1, Komise je ihned konzultuje s dotyčnými členskými státy.
3. Pokud nedojde k dohodě do tří měsíců ode dne oznámení podle odstavce 1, vyžádá si Komise stanovisko některého ze subjektů oznámených podle článku 11, který má sídlo mimo území dotyčných členských států a který se nezúčastnil postupu podle článku 8.
Ve stanovisku musí být uvedeno, do jaké míry nebyla dodržena ustanovení článku 2.
4. Komise sdělí stanovisko tohoto subjektu ostatním členským státům, které pak mohou do jednoho měsíce sdělit Komisi své připomínky.
Komise se současně seznámí s případnými připomínkami stran, kterých se výše uvedené stanovisko týká.
5. Po seznámení s těmito připomínkami Komise vypracuje, pokud to bude nutné, vhodná doporučení nebo stanoviska.
Článek 10
1. Aniž jsou dotčeny jiné způsoby prokazování, přijmou členské státy veškerá vhodná opatření,aby jejich příslušné správní orgány předpokládaly shodu s ustanoveními článků 5, 6 a 7, je-li k elektrickému zařízení připojena značka potvrzující shodu nebo je-li vydán certifikát shody nebo v případě neexistence certifikátu, zvláště v případě průmyslového zařízení, prohlášení výrobce o shodě.
2. Značky nebo certifikáty stanoví subjekty oznámené v souladu s postupem podle článku 11 samostatně nebo po společné dohodě.
Vzory těchto značek nebo certifikátů budou těmito orgány pro informaci zveřejněny v Úředním věstníku Evropských společenství.
Článek 11
Každý členský stát je povinen informovat ostatní členské státy a Komisi
- o subjektech podle článku 5,
- o subjektech, které mohou stanovovat značky a certifikáty podle článku 10,
- o subjektech, které mohou vypracovat zprávu podle článku 8 nebo předložit stanovisko podle článku 9,
- o místě zveřejnění podle čl. 5 odst. 2.
Členský stát oznámí ostatním členským státům a Komisi jakékoli změny ve výše uvedených údajích.
Článek 12
Tato směrnice se nevztahuje na elektrická zařízení určená pro vývoz do třetích zemí.
Článek 13
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s požadavky této směrnice do osmnácti měsíců od jejího oznámení a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
V případě Dánska se však tato lhůta prodlužuje na pět let.
2. Členské státy oznámí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 14
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 26. února 1973
o sbližování právních předpisů členských států týkajících se kvantitativní analýzy třísložkových směsí textilních vláken
(73/44/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že směrnice Rady ze dne 26. července 1971 [1] o sbližování právních předpisů členských států týkajících se názvů textilií upravuje označování složení vlákenných směsí textilních výrobků;
vzhledem k tomu, že metody používané při úředních zkouškách v členských státech ke stanovení složení vlákenných směsí textilních výrobků by měly být jednotné, pokud jde jak o předúpravu vzorků, tak i o kvantitativní analýzu;
vzhledem k tomu, že článek 13 výše uvedené směrnice Rady předpokládá, že metody odběru vzorků a analýzy, které se mají používat ve všech členských státech pro účely stanovení složení vlákenných směsí výrobků, budou stanoveny v samostatných směrnicích; že vzhledem k těmto okolnostem Rada přijala ve své směrnici ze dne 17. července 1972 [2] o sbližování právních předpisů členských států týkajících se některých metod kvantitativní analýzy dvousložkových směsí textilních vláken ustanovení týkající se přípravy laboratorních a zkušebních vzorků, která jsou použitelná pro třísložkové směsi textilních vláken;
vzhledem k tomu, že cílem této směrnice je stanovit předpisy, kterými se bude řídit kvantitativní analýza třísložkových směsí textilních vláken;
vzhledem k tomu, že jednotlivé metody týkající se analýzy stanovených dvousložkových směsí jsou podrobně popsány ve směrnici ze dne 17. července 1972; že současná zkušenost dosud neumožňuje specifikaci jedním normovaným postupem; že je třeba navrhnout několik variant pro selektivní rozpouštění složek;
vzhledem k tomu, že je však nutné vypracovat obecná pravidla pro analýzu všech třísložkových směsí; že cílem těchto pravidel je stanovit různé metody, které by mohly být vhodně použity, a pro každou variantu je třeba stanovit metodu pro výpočet procentuálního složení směsí;
vzhledem k tomu, že technické specifikace musí být přijaty rychle, aby byl udržen krok s technickým pokrokem; že za tímto účelem je třeba použít postup stanovený v článku 6 směrnice ze dne 17. července 1972,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Tato směrnice se týká kvantitativní analýzy třísložkových směsí textilních vláken prováděné metodou ručního dělení, chemického dělení nebo kombinací obou metod.
Článek 2
Pokud jde o přípravu laboratorních a zkušebních vzorků, použijí se ustanovení přílohy I směrnice Rady ze dne 17. července 1972 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se metod kvantitativní analýzy dvousložkových směsí textilních vláken.
Článek 3
Členské státy přijmou všechna nezbytná opatření k zajištění toho, aby byla ustanovení přílohy I této směrnice a přílohy I směrnice uvedené v článku 2 použita při úředních zkouškách pro stanovení složení textilních výrobků, které jsou vyrobeny z třísložkových směsí textilních vláken a uváděny na trh v souladu se směrnicí Rady ze dne 26. července 1971 o sbližování právních předpisů členských zemí týkajících se názvů textilií.
Článek 4
Každá laboratoř pověřená prováděním zkoušek třísložkových směsí uvede v protokolu o zkoušce všechny údaje vyjmenované v bodu V přílohy I.
Článek 5
Jakékoli změny specifikací v přílohách I, II a III, které jsou nezbytné pro přizpůsobení se technickému pokroku, musí být přijaty v souladu s postupem stanoveným v článku 6 směrnice ze dne 17. července 1972.
Článek 6
1. Členské státy uvedou v účinnost předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 18 měsíců od oznámení této směrnice a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy zajistí, že znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů přijatých v oblasti působnosti této směrnice bude sděleno Komisi.
Článek 7
Tato směrnice je určena členským státům.
Čtvrtá Směrnice Komise
ze dne 5. prosince 1972,
kterou se stanoví analytické metody Společenství pro úřední kontrolu krmiv
(73/46/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady ze dne 20. července 1970 o zavedení metod odběru vzorků a analytických metod Společenství pro úřední kontrolu krmiv [1], ve znění směrnice 72/275/EHS ze dne 20. července 1972 [2], a zejména na článek 2 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že ona směrnice požaduje, aby byly oficiální kontroly krmiv prováděny za použití metod Společenství pro vzorkování a analýzy za účelem kontroly souladu požadavků stanovených zákonem, nařízením nebo správním předpisem týkajícím se kvality a složení krmiv;
vzhledem k tomu, že směrnice 71/250/EHS ze dne 15. července 1971 [3], 71/393/EHS ze dne 18. listopadu 1971 [4] a 72/199/EHS ze dne 27. dubna 1972 [5] již stanovily řadu analytických metod Společenství; vzhledem k tomu, že postup prací od té doby činí vhodným přijmout čtvrtou sérii metod;
vzhledem k tomu, že opatření uvedená v této směrnici jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro krmiva;
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Členské státy stanoví, aby byly analýzy pro oficiální kontrolu krmiv, co se týče jejich obsahů vlhkosti u živočišných a rostlinných tuků a olejů a obsahů hořčíku a hrubé vlákniny v krmivech, prováděny podle metod popsaných v příloze I této směrnice.
Obecná ustanovení stanovená v části 1 (úvod) přílohy první směrnice Komise 71/250/EHS ze dne 15. června 1971 se vztahují i na metody popsané v příloze I této směrnice.
Článek 2
Členské státy stanoví, aby byly analýzy pro oficiální kontrolu krmiv, co se týče jejich obsahů retinolu (vitamín A), thiaminu (aneurin, vitamín B1), askorbové a dehydroaskorbové kyseliny (vitamín C), prováděny podle metod popsaných v příloze II této směrnice.
Obecná ustanovení stanovená v části 1 (úvod) přílohy první směrnice Komise č.
71/250/EHS ze dne 15. června 1971 se, s výjimkou části týkající se přípravy vzorku, jež má být analyzován, vztahují i na metody popsané v příloze II této směrnice.
Článek 3
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději od 1. ledna 1974.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 4
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 5. prosince 1972, kterou se mění druhá směrnice Komise ze dne 18. listopadu 1971, kterou se stanoví analytické metody Společenství pro úřední kontrolu krmiv
(73/47/EHS) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady ze dne 20. července 1970, kterou se zavádí metody odběru vzorků a analytické metody Společenství pro úřední kontrolu krmiv [1], ve znění směrnice ze dne 20. července 1972 [2], a zejména na článek 2 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že dne 18. listopadu 1971 Komise přijala druhou směrnici, kterou se stanoví analytické metody Společenství pro úřední kontrolu krmiv [3];
vzhledem k tomu, že v části I přílohy uvedené směrnice je uvedena metoda stanovení vlhkosti, která je mimo jiné použitelná i pro analýzu živočišných a rostlinných tuků a olejů;
vzhledem k tomu, že od 1. ledna 1974 má být vlhkost v živočišných a rostlinných tucích a olejích stanovována jinou metodou, stanovenou ve čtvrté směrnici Komise, kterou se stanoví analytické metody Společenství pro úřední kontrolu krmiv;
vzhledem k tomu, že by proto měla být zrušena povinnost používat pro stanovení vlhkosti metodu, která je pro analýzu živočišných tuků a olejů stanovena ve druhé směrnici;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro krmiva,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Druhá směrnice Komise, kterou se stanoví analytické metody Společenství pro úřední kontrolu krmiv, se mění takto:
V příloze části 1 bodě 1 se v prvním odstavci nahrazuje druhá věta tímto:
"Nevztahuje se na analýzu mléčných výrobků používaných jako krmné suroviny, analýzu minerálních látek a směsí složených převážně z minerálních látek, analýzu živočišných a rostlinných tuků a olejů nebo analýzu olejnatých semen a plodů olejnin ve smyslu nařízení Rady č. 136/66/EHS ze dne 22. září 1966 o zřízení společné organizace trhu s oleji a tuky [4]."
Článek 2
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. ledna 1973.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 21. května 1973,
kterou se mění směrnice ze dne 27. června 1967 o sbližování právních a správních předpisů týkajících se klasifikace, balení a označování nebezpečných látek
(73/146/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu,
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru,
vzhledem k tomu, že jsou v článku 2 směrnice Rady ze dne 27. června 1967 o sbližování právních a správních předpisů týkajících se klasifikace, balení a označování nebezpečných látek [1], naposledy pozměněné směrnicí ze dne 22. března 1971 [2], klasifikovány hořlavé kapaliny podle jejich bodu vzplanutí; že v současné době neexistují specifikace metod pro stanovení bodu vzplanutí, je účelné přijmout tytéž metody analýzy, které jsou již stanoveny mezinárodními dohodami o přepravě nebezpečného věcí;
vzhledem k tomu, že technický pokrok vyžaduje rychlé přizpůsobování technických požadavků stanovených směrnicemi o nebezpečných látkách a přípravcích; že s cílem usnadnit zavádění nezbytných opatření by měl být zaveden systém zajišťující úzkou spolupráci mezi členskými státy a Komisí v rámci Výboru pro přizpůsobení technickému pokroku směrnic pro odstranění technických překážek obchodu na úseku nebezpečných látek a přípravků;
vzhledem k tomu, že příloha I směrnice Rady ze dne 27. června 1967 obsahuje seznam klasifikovaných nebezpečných látek seřazených podle atomového čísla prvku, který nejvíce charakterizuje jejich vlastnosti, a dále metody pro označování každé látky formou odkazu na přílohy II, III a IV;
vzhledem k tomu, že se zkoumáním seznamu nebezpečných látek ukázalo, že je nezbytné, aby byl přizpůsoben vzhledem k nejnovějším vědeckým a technickým poznatkům; že bylo dále poukázáno na to, že chemický vzorec a název několika nebezpečných látek nejsou uvedeny přesně; že by měl být tento seznam opraven;
vzhledem k tomu, že se jeví jako nezbytné připojit seznam s popisem zvláštních rizik,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice Rady ze dne 27. června 1967 se mění podle níže uvedených článků.
Článek 2
V italském textu se slova "punto di scintilla" nahrazují slovy "punto di infiammabilitá".
Článek 3
V článku 2 se doplňuje tento pododstavec, který zní:
"3. Bod vzplanutí hořlavých kapalných látek a přípravků podle pododstavce 2 písm. c) a d) se stanoví metodami a zařízeními uvedenými v příloze V."
Článek 4
V článku 6 se doplňuje tento pododstavec, který zní:
"4. Po období tří let od oznámení této směrnice a odchylně od ustanovení tohoto článku však mohou Dánsko, Irsko a Spojené království povolit uvádět na trh na svém území nebezpečné látky, jejichž obal a označení jsou v souladu s podmínkami platnými na jejich územích ke dni přistoupení."
Článek 5
V článku 8 se vkládají níže uvedené články, které znějí:
"Článek 8a
Změny nezbytné pro přizpůsobení příloh technickému pokroku musí být přijaty postupem podle čl. 8 písm. c).
Článek 8b
1. Zřizuje se Výbor pro přizpůsobení technickému pokroku směrnic pro odstranění technických překážek obchodu na úseku nebezpečných látek a přípravků, dále jen "výbor", složený ze zástupců členských států, kterému předsedá zástupce Komise.
2. Výbor přijme svůj jednací řád.
Článek 8c
1. Odkazuje-li se na postup podle tohoto článku, přednese věc výboru jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu, nebo na žádost zástupce členského státu.
2. Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata. Výbor zaujme stanovisko k návrhu ve lhůtě, kterou stanoví předseda podle naléhavosti věci. Pro rozhodnutí postačuje většina 41 hlasů, přičemž hlasům členských států je přidělena váha podle čl. 148 odst. 2 Smlouvy. Předseda nehlasuje.
3. a) Komise přijme zamýšlená opatření, jsou-li v souladu se stanoviskem výboru.
b) Pokud zamýšlená opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, předloží Komise Radě neprodleně návrh opatření, která mají být přijata.
Rada se usnáší kvalifikovanou většinou.
c) Pokud Rada nerozhodne do tří měsíců ode dne, kdy jí byl návrh předán, přijme navrhovaná opatření Komise."
Článek 6
Přílohy I až IV se nahrazují novými přílohami I až IV připojenými k této směrnici.
Článek 7
Vkládá se nová příloha V, která je připojena k této směrnici.
Normy a metody, na něž tato příloha odkazuje, jsou normami a metodami platnými ke dni oznámení této směrnice členským státům.
Článek 8
1. Členské státy uvedou v účinnost předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do šesti měsíců od jejího oznámení a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy zajistí, aby byly vnitrostátní právní předpisy, které mají být přijaty v oblasti působnosti této směrnice, zaslány Komisi.
Článek 9
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 21. května 1973 o odstranění omezení pohybu a pobytu státních příslušníků členských států uvnitř Společenství v oblasti usazování a pohybu služeb
(73/148/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména čl. 54 odst. 2 a čl. 63 odst. 2 této smlouvy,
s ohledem na obecné programy pro odstranění omezení svobody usazování a volného pohybu služeb [1], a zejména hlavu II těchto programů,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že volný pohyb osob stanovený ve Smlouvě a v hlavě II obecných programů pro odstranění omezení svobody usazování a volného pohybu služeb vyžaduje odstranění omezení pohybu a pobytu uvnitř Společenství pro státní příslušníky členských států, kteří se chtějí usadit na území některého z členských států nebo v něm poskytovat služby;
vzhledem k tomu, že svobody usazování může být plně dosaženo jen tehdy, je-li osobám, které mají této svobody využívat, přiznáno právo trvalého pobytu; že volný pohyb služeb vyžaduje, aby osoby poskytující a přijímající služby měly zajištěno právo pobytu po dobu poskytování služby;
vzhledem k tomu, že směrnice Rady ze dne 25. února 1964 o odstranění omezení pohybu a pobytu státních příslušníků členských států uvnitř Společenství v oblasti usazování a pohybu služeb [4] stanovila pravidla použitelná v této oblasti na samostatně výdělečné činnosti;
vzhledem k tomu, že směrnice Rady ze dne 15. října 1968 o odstranění omezení pohybu a pobytu pracovníků členských států a jejich rodinných příslušníků uvnitř Společenství [5], která nahradila směrnici ze dne 25. března 1964 [6] se stejným názvem, mezitím změnila pravidla použitelná v této oblasti na zaměstnance;
vzhledem k tomu, že je rovněž vhodné zdokonalit ustanovení týkající se pohybu a pobytu osob samostatně výdělečně činných a jejich rodinných příslušníků uvnitř Společenství;
vzhledem k tomu, že koordinace zvláštních opatření týkajících se pohybu a pobytu cizích státních příslušníků, která byla přijata z důvodů veřejného pořádku, veřejné bezpečnosti nebo ochrany zdraví, je již předmětem směrnice Rady ze dne 25. února 1964 [7],
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1.
Členské státy odstraní za podmínek stanovených v této směrnici omezení pohybu a pobytu:
a) státních příslušníků členského státu, kteří jsou usazeni nebo se chtějí usadit v jiném členském státě, aby zde mohli vykonávat samostatně výdělečnou činnost, nebo kteří chtějí v tomto státě poskytovat služby;
b) státních příslušníků členských států, kteří chtějí vycestovat do jiného členského státu jako příjemci služeb;
c) manžela nebo manželky a dětí mladších 21 let těchto státních příslušníků bez ohledu na jejich státní občanství;
d) příbuzných v přímé vzestupné a sestupné linii těchto státních příslušníků a jejich manžela nebo manželky, kteří jsou na nich závislí bez ohledu na jejich státní občanství.
2. Členské státy podporují přijetí všech ostatních rodinných příslušníků státního příslušníka uvedeného v odst. 1 písm. a) nebo b) nebo jejich manžela či manželky, kteří jsou na nich závislí nebo kteří s nimi v zemi posledního pobytu žijí ve společné domácnosti.
Článek 2
1. Členské státy přiznají osobám uvedeným v článku 1 právo vycestovat ze svého území.
Toto právo se uplatní pouhým předložením platného průkazu totožnosti nebo cestovního pasu.
Rodinní příslušníci požívají téhož práva jako státní příslušník, na němž jsou závislí.
2. Členské státy vydávají v souladu se svými právními předpisy svým státním příslušníkům průkaz totožnosti nebo cestovní pas, který obsahuje zejména údaj o státním občanství, nebo prodlužují dobu jejich platnosti.
3. Cestovní pas musí být platný alespoň pro všechny členské státy a pro země, přes které musí držitel jet při cestě mezi členskými státy.
Jestliže je cestovní pas jediným platným dokladem pro vycestování ze země, musí být doba jeho platnosti nejméně pět let.
4. Členské státy nesmějí vyžadovat od osob uvedených v článku 1 výjezdní víza ani jiné rovnocenné povinnosti.
Článek 3
1. Členské státy přijímají na své území osoby uvedené v článku 1 na základě pouhého předložení platného průkazu totožnosti nebo cestovního pasu.
2. Nesmějí vyžadovat žádná vstupní víza ani rovnocenné povinnosti, s výjimkou od rodinných příslušníků, kteří nemají státní občanství žádného členského státu.
Členské státy poskytnou těmto osobám možnost, aby získaly potřebná víza.
Článek 4
1. Každý členský stát přiznává právo trvalého pobytu státním příslušníkům ostatních členských států, kteří se usadí na jeho území za účelem výkonu samostatně výdělečné činnosti, jestliže byla na základě Smlouvy odstraněna omezení této činnosti.
Právo pobytu se dokládá vydáním dokladu označovaného jako "povolení k pobytu pro státního příslušníka členského státu Evropských společenství".
Tento doklad má dobu platnosti nejméně pět let ode dne vydání; doba jeho platnosti se automaticky prodlužuje.
Přerušení pobytu nepřesahující šest po sobě následujících měsíců a nepřítomnost z důvodu vojenské služby nemají vliv na platnost povolení k pobytu.
Platné povolení k pobytu nelze státnímu příslušníku uvedenému v čl. 1 odst. 1 písm. a) odejmout pouze z důvodu, že již nevykonává činnost, neboť je dočasně neschopen práce v důsledku nemoci nebo úrazu.
Státní příslušníci některého členského státu, kteří nejsou uvedeni v prvním pododstavci, ale jsou oprávněni na základě právních předpisů jiného členského státu vykonávat činnost na jeho území, získají oprávnění k pobytu na dobu nejméně odpovídající době, na kterou jim bylo uděleno povolení vykonávat dotyčnou činnost.
Státní příslušníci uvedení v prvním pododstavci, na které se v důsledku změny činnosti vztahuje předchozí pododstavec, si ponechají povolení k pobytu až do uplynutí jeho platnosti.
2. Právo pobytu pro osoby poskytující a přijímající služby odpovídá délce poskytování služby.
Je-li tato doba delší než tři měsíce, vydá členský stát, na jehož území je služba poskytována, oprávnění k pobytu k doložení práva pobytu.
Je-li tato doba kratší nebo rovna třem měsícům, postačuje pro pobyt průkaz totožnosti nebo cestovní pas, s nímž dotyčná osoba vstoupila na území.
Členský stát však může požadovat, aby dotyčná osoba svou přítomnost na jeho území ohlásila.
3. Rodinnému příslušníku, který není státním příslušníkem žádného členského státu, je vydán doklad o pobytu, jenž má stejnou platnost jako doklad, který je vydán státnímu příslušníku, na němž je závislý.
Článek 5
Právo pobytu platí na celém území dotyčného členského státu.
Článek 6
Členský stát může od žadatele o povolení k pobytu nebo o oprávnění k pobytu požadovat pouze: a) předložení průkazu totožnosti nebo cestovního pasu, s nímž osoba vstoupila na jeho území;
b) doložení, že patří do jedné z kategorií osob uvedených v článcích 1 a 4.
Článek 7
1. Státním příslušníkům členských států se doklady o pobytu vydávají a jejich platnost se prodlužuje bezplatně nebo za částku nepřevyšující poplatky požadované pro vydání průkazů totožnosti státním příslušníkům dotyčného členského státu.
Tato ustanovení se rovněž vztahují na doklady a osvědčení nezbytná k vydání a prodloužení platnosti těchto dokladů o pobytu.
2. Víza uvedená v čl. 3 odst. 2 se udělují bezplatně.
3. Členské státy přijmou opatření nezbytná k tomu, aby byly formality a řízení o vydávání dokladů vyjmenovaných v odstavci 1 co nejvíce zjednodušeny.
Článek 8
Členské státy se mohou odchýlit od této směrnice pouze z důvodů veřejného pořádku, veřejné bezpečnosti nebo ochrany zdraví.
Článek 9
1. Členské státy přijmou opatření nezbytná pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do šesti měsíců od jejího oznámení a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Oznámí Komisi změny právních a správních předpisů provedené za účelem zjednodušení formalit a řízení o vydávání dokladů, které jsou nezbytné pro pohyb a pobyt osob uvedených v článku 1, v oblasti usazování a pohybu služeb.
Článek 10
1. Směrnice Rady ze dne 25. února 1964 o odstranění omezení pohybu a pobytu státních příslušníků členských států uvnitř Společenství v oblasti usazování a pohybu služeb zůstává použitelná, dokud členské státy neprovedou tuto směrnici.
2. Doklady o pobytu vydané na základě směrnice zmíněné v odstavci 1 a platné v okamžiku provádění této směrnice zůstávají v platnosti až do jejího uplynutí.
Článek 11
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 24. července 1973
o opatřeních ke zmírnění následků potíží v zásobování ropou a ropnými produkty
(73/238/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 103 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu,
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru,
vzhledem k tomu, že zavedení společné energetické politiky je jedním z cílů, které si Společenství stanovilo;
vzhledem k tomu, že ropa a ropné produkty nabývají stále většího významu v zásobování Společenství energií; že jakékoli potíže, byť dočasné, jejichž důsledkem je významné snížení dodávek těchto produktů, by mohly způsobit vážné narušení hospodářské činnosti ve Společenství; že Společenství tedy musí být v takovém případě schopno odstranit nebo alespoň zmírnit všechny škodlivé následky;
vzhledem k tomu, že by měly být předem připraveny postupy a vhodné nástroje zajišťující rychlé provedení opatření ke zmírnění následků potíží v zásobování ropou a ropnými produkty;
vzhledem k tomu, že by tedy všechny členské státy měly být vybaveny nezbytnými pravomocemi, které je v případě potřeby a v souladu se Smlouvou, a zejména jejím článkem 103, opravňují neprodleně přijmout vhodná opatření;
vzhledem k tomu, že je nezbytná určitá míra harmonizace těchto pravomocí za účelem usnadnění koordinace vnitrostátních opatření v rámci konzultací na úrovni Společenství;
vzhledem k tomu, že je rovněž žádoucí, aby byl neprodleně vytvořen poradní orgán, který by usnadnil koordinaci konkrétních opatření přijatých nebo navržených členskými státy v této oblasti;
vzhledem k tomu, že je nezbytné, aby každý členský stát vypracoval plán, který by mohl být použit v případě vzniku potíží v zásobování ropou a ropnými produkty,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Členské státy přijmou veškerá nezbytná opatření, aby byly příslušné orgány vybaveny pravomocemi pro případ vzniku potíží v zásobování ropou a ropnými produkty, které by mohly významně snížit dodávky těchto produktů nebo způsobit vážné narušení hospodářství. Tyto pravomoci by měly příslušné orgány opravňovat
- k čerpání nouzových zásob v souladu se směrnicí Rady ze dne 20. prosince 1968, kterou se členským státům EHS ukládá povinnost udržovat minimální zásoby ropy a/nebo ropných produktů [1], a rozdělení těchto zásob mezi spotřebitele,
- k nařízení zvláštních nebo obecných omezení spotřeby v závislosti na předpokládaném schodku v zásobování a k přednostním dodávkám ropných produktů určitým skupinám spotřebitelů,
- k regulaci cen s cílem zabránit abnormálnímu růstu cen.
Článek 2
1. Členské státy určí orgány příslušné pro provádění opatření, která mají být přijímána při výkonu pravomocí uvedených v článku 1.
2. Členské státy vypracují zásahové plány, podle nichž se bude postupovat v případě vzniku potíží v zásobování ropou a ropnými produkty.
Článek 3
1. Vzniknou-li ve Společenství nebo v jednom členském státě potíže v zásobování ropou a ropnými produkty, svolá Komise co nejdříve na žádost jednoho členského státu nebo z vlastního podnětu skupinu zástupců členských států, jejíž složení bude předem jmenovitě stanoveno a jejímž předsedou bude zástupce Komise.
2. Tato skupina povede nezbytné konzultace za účelem zajištění koordinace opatření přijatých nebo předpokládaných v rámci pravomocí uvedených výše v článku 1.
Článek 4
1. Členské státy uvědomí Komisi o předpisech, které splňují povinnosti vyplývající z článku 1 této směrnice.
2. Členské státy oznámí Komisi složení a pravomoci vnitrostátních orgánů podle čl. 2 odst. 1, které byly pověřeny prováděním přijatých opatření.
Článek 5
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 30. června 1974.
Článek 6
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 24. července 1973 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se přístupu k činnosti v přímém pojištění jiném než životním a jejího výkonu
(73/239/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na čl. 57 odst. 2 této smlouvy,
s ohledem na Obecný program pro odstranění omezení svobody usazování [1], a zejména na hlavu IV C uvedeného programu,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že podle uvedeného obecného programu závisí odstranění omezení při zakládání agentur a poboček v případě pojišťoven přímého pojištění na koordinaci podmínek pro přístup k této činnosti a její výkon; že by se tato koordinace měla uskutečnit nejdříve v přímém jiném než životním pojištění;
vzhledem k tomu, že v zájmu snazšího přístupu k činnosti v pojištění a jeho výkonu je nezbytné odstranit určité rozdíly, které existují ve vnitrostátním zákonodárství v záležitostech dozoru; že ve snaze dosáhnout tohoto cíle a současně zajistit adekvátní ochranu pro pojištěné a třetí osoby ve všech členských státech je žádoucí koordinovat zejména ustanovení týkající se finančních záruk vyžadovaných od pojišťoven;
vzhledem k tomu, že v různých pojistných odvětvích je nezbytné provést klasifikaci rizika, aby bylo možno určit zejména činnosti podléhající povinnému povolení a výši minimálního garančního fondu stanoveného pro jednotlivá pojistná odvětví;
vzhledem k tomu, že je žádoucí vyloučit z oblasti působnosti této směrnice vzájemné pojišťovny, které na základě svého právního postavení splňují přiměřené podmínky týkající se jistot a finančních záruk; že je dále žádoucí vyloučit určité instituce v několika členských státech, jejichž činnost pokrývá jen velmi úzkou oblast a je omezeno zákonem na specifické území nebo na určité osoby;
vzhledem k tomu, že různé právní řády obsahují odlišná pravidla, pokud jde o současné provozování zdravotního pojištění, pojištění úvěru a záruky (kauce) a pojištění právní ochrany, a to jak kumulovaně jednoho z uvedených pojištění s druhým, tak i s ostatními pojistnými odvětvími; že by udržování těchto odlišností po odstranění omezení práva usazování v jiných odvětvích než u životního pojištění znamenalo, že překážky usazování by existovaly i nadále; že řešení této otázky musí být stanoveno v následné koordinaci, jež by měla být uskutečněna v poměrně krátké době;
vzhledem k tomu, že je nutné rozšířit dozor v každém členském státě na všechna pojistná odvětví, na která se vztahuje tato směrnice; že tento dozor je možný pouze tehdy, jestliže tyto činnosti podléhají úřednímu povolení; že je proto nutné vymezit podmínky pro vydání nebo odnětí takového povolení; že musí být upraveno právo obracet se na soudy v případě odmítnutí vydat povolení nebo v případě odnětí povolení;
vzhledem k tomu, že je žádoucí, aby pro pojistná odvětví známá jako dopravní odvětví pod čísly 4, 5, 6, 7 a 12 v odstavci A přílohy a odvětví pojištění úvěru pod čísly 14 a 15 v odstavci A přílohy byla zavedena pružnější pravidla vzhledem k neustálým změnám podmínek týkajících se zbožových a úvěrových transakcí;
vzhledem k tomu, že v současné době je na úrovni Společenství předmětem studií hledání společných metod pro výpočet technických rezerv; že se proto zdá být žádoucí vyhradit dosažení koordinace v této záležitosti, stejně jako otázky týkající se určení kategorií investic a oceňování aktiv, dalším směrnicím;
vzhledem k tomu, že je nutné, aby pojišťovny disponovaly kromě technických rezerv v dostatečné výši ke krytí přijatých závazků ještě další rezervou, nazvanou míra solventnosti a představovanou volnými aktivy, pro případ výkyvů v činnosti; že v zájmu zabezpečení, aby požadavky uložené k tomuto účelu byly určovány podle objektivních měřítek, podle nichž pojišťovny téže velikosti jsou ve stejném postavení, pokud jde o hospodářskou soutěž, je žádoucí stanovit, že tato míra solventnosti má být v poměru k celkovému objemu činnosti pojišťovny a je určena vztahem ke dvěma ukazatelům bezpečnosti, jednoho založeného na objemech pojistného a druhého založeného na pojistném plnění;
vzhledem k tomu, že je žádoucí vyžadovat minimální garanční fond zohledňující míru rizika provozovaných odvětví, aby se zajistilo, že pojišťovny disponují při svém vzniku přiměřenými prostředky a že v dalším průběhu činnosti neklesne míra solventnosti v žádném případě pod bezpečnostní minimum;
vzhledem k tomu, že je nutné stanovit opatření pro případ, kdy se finanční situace pojišťovny vyvíjí tak, že se jí stává obtížným dostát převzatým závazkům;
vzhledem k tomu, že koordinovaná pravidla týkající se přístupu k činnosti v přímém pojištění a jejího výkonu uvnitř Společenství by se měla v zásadě týkat všech pojišťoven vstupujících na trh, a tedy i agentur a poboček pojišťoven, jejichž sídlo leží mimo Společenství; že je nicméně žádoucí, pokud jde o metody dozoru, přijmout zvláštní ustanovení týkající se takových agentur nebo poboček s přihlédnutím ke skutečnosti, že aktiva pojišťoven, ke kterým patří, leží mimo Společenství;
vzhledem k tomu, že však je žádoucí povolit zmírnění takovýchto zvláštních podmínek při dodržení zásady, že tyto agentury nebo pobočky by neměly získat příznivější podmínky než pojišťovny ve Společenství;
vzhledem k tomu, že jsou potřebná určitá přechodná opatření, aby se zejména umožnilo malým a středním pojišťovnám, které již existují, přizpůsobit se požadavkům, které musí zavést členské státy při plnění této směrnice, s výhradou použití článku 53 Smlouvy;
vzhledem k tomu, že je důležité zaručit jednotné uplatňování koordinovaných pravidel a zabezpečit v tomto směru úzkou spolupráci mezi Komisí a členskými státy v této oblasti,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Hlava I — Všeobecná ustanovení
Článek 1
Tato směrnice se vztahuje na přístup k samostatně výdělečné činnosti v přímém pojištění vykonávané pojišťovnami usazenými v členském státě nebo hodlajícími se zde usadit v pojistných odvětvích vymezených v příloze této směrnice, a výkonu této činnosti.
Článek 2
Tato směrnice se nevztahuje na 1. tyto druhy pojištění: a) životní pojištění, tj. pojistné odvětví, které zahrnuje zejména pojištění pouze pro případ dožití sjednaného věku, pojištění pouze pro případ smrti, pojištění smíšené pro případ dožití sjednaného věku nebo pro případ dřívější smrti, životní pojištění s výplatou zaplaceného pojistného, tontiny, svatební pojištění (pojištění věna), pojištění pro případ narození dítěte;
b) pojištění důchodu;
c) doplňková pojištění provozovaná životními pojišťovnami, tj. zejména pojištění pro případ úrazu včetně pracovní neschopnosti, pojištění pro případ smrti následkem úrazu a pojištění invalidity následkem úrazu nebo nemoci, pokud tyto různé druhy pojištění jsou sjednány doplňkově k životnímu pojištění;
d) pojištění tvořící část zákonného systému sociálního zabezpečení;
e) pojištění existující v Irsku a ve Spojeném království, pod názvem "permanent health insurance not subject to cancelation" (pojištění příjmů pro případ dlouhodobé pracovní neschopnosti, které nelze vypovědět).
2. tyto operace:
a) operace umořování kapitálu, jak jsou stanoveny právními předpisy každého členského státu; b) operace vzájemných pojišťoven, u nichž se plnění mění podle dostupných zdrojů a kde jsou stanoveny paušální členské příspěvky;
c) operace prováděné organizacemi bez právní subjektivity za účelem poskytování vzájemného zabezpečení pro své členy, aniž by bylo placeno pojistné nebo se vytvářely technické rezervy;
d) až do koordinace, která se má uskutečnit do čtyř let od oznámení této směrnice, operace pojištění exportních úvěrů na účet státu nebo s jeho podporou.
Článek 3
1. Tato směrnice se nevztahuje na vzájemné pojišťovny, pokud splňují všechny tyto podmínky:
- stanovy obsahují možnost výzvy ke zvýšení příspěvků nebo snížení plnění, - jejich činnost nezahrnuje odpovědnostní rizika — ledaže se jedná o doplňkové krytí ve smyslu bodu C přílohy — ani úvěrová a ručitelská rizika,
- roční příjem z příspěvků na činnosti, na něž se vztahuje tato směrnice, nepřesahuje jeden milión zúčtovacích jednotek a
- nejméně polovina příjmů z činností, na něž se vztahuje tato směrnice, pochází od osob, které jsou členy vzájemné pojišťovny.
2. Tato směrnice se navíc nevztahuje na vzájemné pojišťovny, které uzavřely s jiným podnikem téhož druhu dohodu poskytující plné zajištění pojistným smlouvám jimi vydaným nebo podle níž určitý podnik přebírá za postupující podnik závazky vyplývající z těchto smluv.
V tom případě se na přebírající podnik vztahuje tato směrnice.
Článek 4
Tyto veřejnoprávní instituce s monopolním postavením (Monopolanstalten): 1. Badische Gebäudeversicherungsanstalt, Karlsruhe,
2. Bayerische Landesbrandversicherungsanstalt, Munich,
3. Bayerische Landestierversicherungsanstalt, Schlachtviehversicherung, Munich,
4. Braunschweigische Landesbrandversicherungsanstalt, Brunswick,
5. Hamburger Feuerkasse, Hamburg,
6. Hessische Brandversicherungsanstalt (Hessische Brandversicherungskammer), Darmstadt,
7. Hessische Brandversicherungsanstalt, Kassel,
8. Hohenzollernsche Feuerversicherungsanstalt, Sigmaringen,
9. Lippische Landesbrandversicherungsanstalt, Detmold,
10. Nassauische Brandversicherungsanstalt, Wiesbaden,
11. Oldenburgische Landesbrandkasse, Oldenburg,
12. Ostfriesische Landschaftliche Brandkasse, Aurich,
13. Feuersozietät Berlin, Berlin,
14. Württembergische Gebäudebrandversicherungsanstalt, Stuttgart.
Místní působnost se však nepokládá za pozměněnou v případě fúze mezi těmito institucemi, která zachová ve prospěch nové instituce místní působnosti institucí, které se sloučily nebo splynuly, a také působnost, pokud jde o pojistná odvětví, se nepokládá za změněnou, jestliže jedna z těchto institucí převezme na stejném území jedno nebo více pojistných odvětví od jiné takové instituce.
Tyto instituce, jež jsou částečně veřejnoprávní: 1. Postbeamtenkrankenkasse,
2. Krankenversorgung der Bundesbahnbeamten;
b) ve Francii
Tyto instituce: 1. Caisse départementale des incendiés des Ardennes,
2. Caisse départementale des incendiés de la Côte-d'Or,
3. Caisse départementale des incendiés de la Marne,
4. Caisse départementale des incendiés de la Meuse,
5. Caisse départementale des incendiés de la Somme,
6. Caisse départementale grêle du Gers,
7. Caisse départementale grêle de l'Hérault;
c) v Irsku
Voluntary Health Insurance Board;
d) v Itálii
Il-Cassa di Previdenza per l’assicurazione degli sportivi (Sportass);
e) ve Spojeném království
The Crown Agents.
Článek 5
Pro účely této směrnice se rozumí: a) "zúčtovací jednotkou" jednotka, která je definována v článku 4 statutu Evropské investiční banky;
b) "odpovídajícími aktivy" pokrytí přijatých závazků vyjádřených v určité měně aktivy která jsou vyjádřena nebo zpeněžitelná v téže měně;
c) "umístěním aktiv" existence movitých nebo nemovitých aktiv uvnitř členského státu, avšak bez povinnosti, aby movitý majetek byl uložen nebo aby nemovitý majetek byl předmětem omezujících opatření jako je hypotekární zápis.
Aktiva představující pohledávky se považují za umístěná v členském státě, ve kterém mají být vyrovnána.
Hlava II — Pravidla pro pojišťovny se sídlem ve Společenství
Oddíl A: Podmínky pro přístup k pojišťovací činnosti
Článek 6
1. Každý členský stát podmíní přístup k činnosti v přímém pojištění na svém území úředním povolením.
2. O toto povolení musí žádat u příslušného orgánu daného členského státu a) každá pojišťovna, která zřizuje své sídlo na území tohoto státu;
b) každá pojišťovna, jejíž sídlo se nachází v jiném členském státě a která otevírá agenturu nebo pobočku na území daného členského státu;
c) každá pojišťovna, která poté, co jí je vydáno povolení požadované podle písmene a) nebo b), rozšiřuje svou činnost na území tohoto státu na další odvětví;
d) každá pojišťovna, která poté, co jí je vydáno povolení podle čl. 7 odst. 1 pro část státního území, rozšiřuje svou činnost mimo tuto část.
3. Členské státy nesmějí povolení podmiňovat složením depozita nebo kauce.
Článek 7
1. Povolení platí pro celé území členského státu, ledaže, pokud to vnitrostátní právní předpisy umožňují, žadatel žádá o povolení k výkonu své činnosti jen na části tohoto území.
2. Povolení se vydává pro každé pojistné odvětví zvlášť. Platí pro celé odvětví, ledaže si žadatel přeje krýt pouze na některá rizika zahrnutá do tohoto odvětví, jak jsou uvedena v bodě A přílohy. Zároveň však platí, že a) je na vůli každého členského státu, zda poskytne povolení pro určitou skupinu odvětví uvedenou v bodě B přílohy s tím, že k povolení připojí odpovídající název v ní uvedený;
b) povolení vydané pro určité odvětví nebo skupinu odvětví rovněž platí pro účely krytí doplňkových rizik zahrnutých do jiného odvětví, jsou-li splněny podmínky stanovené v bodě C přílohy;
c) až do další koordinace, která se má uskutečnit ve lhůtě čtyř let od oznámení této směrnice, může Spolková republika Německo zachovat na svém území zákaz současného provozování zdravotního pojištění, pojištění úvěru a pojištění záruky (kauce) nebo pojištění právní ochrany, a to jak jednoho z uvedených pojištění s druhým, tak i s ostatními pojistnými odvětvími.
Článek 8
1. Každý členský stát vyžaduje, aby každá pojišťovna založená na jeho území, která žádá o povolení,
a) přijala některou z těchto forem:
- v případě Belgického království: , , ,
, - v případě Dánska: "Aktieselskaber", "Gensidige selskaber",
- v případě Spolkové republiky Německo:
"Aktiengesellschaft", "Versicherungsverein auf Gegenseitigkeit", "Öffentlichrechtliches Wettbewerbs-Versicherungsunternehmen",
- v případě Francouzské republiky:
"société anonyme", "société à forme mutuelle", "mutuelle", "union de mutuelles",
- v případě Republiky Irsko:
"incorporated companies limited by shares or by guarantee or unlimited",
- v případě Italské republiky:
"società per azioni", "società cooperativa", "mutua di assicurazione",
- v případě Lucemburského velkovévodství:
"société anonyme", "société en commandite par actions", "association d'assurances mutuelles", "société cooperative",
- v případě Nizozemského království:
"naamloze vennootschap", "onderlinge waarborgmaatschappij", "coöperative vereniging",
- v případě Spojeného království:
"incorporated companies limited by shares or by guarantee or unlimited", "societies registered under the Industrial and Provident Societies Acts", "societies registered under the Friendly Societies Act", Lloyd's underwriters.
Kromě toho mohou členské státy případně založit pojišťovny v jakékoli veřejnoprávní formě za podmínky, že tyto instituce budou mít za cíl provádět pojišťovací operace za stejných podmínek, za kterých vykonávají svou činnost soukromoprávní pojišťovny;
b) omezila svůj předmět podnikání na pojišťovací činnosti a operace, které z nich přímo vyplývají, s vyloučením všech jiných obchodních činností;
c) předložila obchodní plán podle článku 9;
d) měla minimální garanční fond podle čl. 17 odst. 2.
2. Pojišťovna žádající o povolení k rozšíření své činnosti na jiná odvětví nebo v případě uvedeném v čl. 6 odst. 2 písm. d) na jinou část území členského státu musí předložit obchodní plán podle článku 9 ohledně těchto dalších odvětví nebo jiné části území.
Kromě toho musí prokázat, že disponuje mírou solventnosti stanovenou v článku 16, a pokud je pro další odvětví požadován podle čl. 17 odst. 2 vyšší minimální garanční fond, že má takové minimum.
3. Tato koordinace nebrání členským státům, aby uplatňovaly předpisy požadující, aby řídící pracovníci měli odbornou kvalifikaci, nebo vyžadovaly za účelem schválení předložení zakladatelské smlouvy nebo stanov společnosti, všeobecných a zvláštních pojistných podmínek, sazeb a jiných dokladů nezbytných pro obvyklý výkon dozoru.
4. Uvedené předpisy nesmějí požadovat, aby žádost o povolení byla posuzována podle hospodářských potřeb trhu.
Článek 9
Obchodní plán uvedený v čl. 8 odst. 1 písm. c) musí obsahovat údaje nebo podklady týkající se a) druhu rizik, které pojišťovna navrhuje krýt; všeobecných a zvláštních pojistných podmínek, které navrhuje používat;
b) sazeb, které pojišťovna zamýšlí používat pro každou kategorii činnosti;
c) základních zásad zajistné politiky;
d) položek, z nichž sestává minimální garanční fond;
e) předpokládaných nákladů na zřízení provozního systému a obchodní sítě; finančních zdrojů, které mají pokrýt tyto náklady;
a navíc na první tři účetní období: f) předpokládaných správních nákladů mimo zřizovací náklady správy, a zejména běžných režijních nákladů a provizí;
g) předpokládaného pojistného nebo příspěvků a nákladů na pojistná plnění;
h) předpokládané rozvahy;
i) předpokládaných finančních zdrojů určených ke krytí přijatých závazků a míry solventnosti.
Avšak údaje uvedené v písmenech a) a b) se nevyžadují ohledně rizik zařazených do čísel 4, 5, 6, 7 a 12 bodu A přílohy, a nevyžadují se ani údaje uvedené v písmenu b) ohledně rizik zařazených do čísel 14 a 15 bodu A přílohy.
Údaje uvedené v písmenech a) a b) nemusí být požadovány u rizik zařazených pod číslem 11 uvedeného bodu.
Článek 10
1. Každý členský stát vyžaduje, aby pojišťovna se sídlem na území jiného členského státu, která žádá o povolení k otevření agentury nebo pobočky, a) předložila své stanovy a seznam svých řídících pracovníků;
b) předložila potvrzení vydané příslušnými orgány státu, ve kterém se nachází sídlo, potvrzující pojistná odvětví, která je pojišťovna oprávněna provozovat, a existenci minimálního garančního fondu nebo minimální míru solventnosti, pokud je vyšší, vypočtenou podle čl. 16 odst. 3 s uvedením rizik, která jsou skutečně kryta, a finančních zdrojů uvedených v čl. 11 odst. 1 písm. e);
c) předložila obchodní plán podle článku 11;
d) jmenovala oprávněného zástupce s trvalým bydlištěm v hostitelské zemi, který má dostatečnou pravomoc zavazovat pojišťovnu ve vztazích s třetími osobami a zastupovat ji před úřady a soudy hostitelské země; je-li zástupcem právnická osoba, musí mít sídlo v hostitelské zemi a musí sama jmenovat jako svého zástupce fyzickou osobu splňující výše uvedené podmínky.
Jmenovaného zástupce smí členský stát odmítnout výlučně z důvodů týkajících se dobré pověsti nebo odborné kvalifikace, jaké platí pro řídící pracovníky pojišťoven se sídlem na území dotyčného státu.
Pokud jde o Lloyd's, nesmějí se v případě sporu v hostitelské zemi vyplývajícího z přijatých závazků pojištěné osoby nacházet v nevýhodnějším postavení, než kdyby byl spor veden proti pojišťovně obvyklého typu. Oprávněný zástupce musí proto disponovat dostatečnou pravomocí, aby bylo možné vést proti němu řízení a musí být v tomto postavení schopen zavazovat dotyčné upisovatele Lloyd's.
2. Každý členský stát vyžaduje pro rozšíření činnosti agentury nebo pobočky buď na další odvětví, nebo na další části státního území v případech uvedených v čl. 6 odst. 2 písm. d), aby žadatel o povolení předložil obchodní plán podle článku 11 a splňoval podmínky stanovené v odst. 1 písm. b).
3. Tato koordinace nebrání členským státům, aby uplatňovaly předpisy požadující pro všechny pojišťovny schválení všeobecných i zvláštních pojistných podmínek, sazeb a jakýchkoli dalších dokladů nezbytných pro normální výkon dozoru.
4. Uvedené předpisy nesmějí požadovat, aby žádost o povolení byla posuzována podle hospodářských potřeb trhu.
Článek 11
1. Obchodní plán agentury nebo pobočky uvedený v čl. 10 odst. 1 písm. c) musí obsahovat tyto údaje nebo poklady týkající se a) druhů rizik, která pojišťovna navrhuje krýt v hostitelské zemi; všeobecných a zvláštních pojistných podmínek, které navrhuje používat;
b) sazeb, které pojišťovna zamýšlí používat pro každou kategorii činnosti;
c) hlavních zásad zajistné politiky;
d) stavu míry solventnosti pojišťovny uvedené v článku 16 a 17;
e) předpokládaných nákladů na zřízení provozního systému a obchodní sítě; finančních zdrojů, které mají pokrýt tyto náklady;
a navíc na první tři účetní období: f) předpokládaných správních nákladů;
g) předpokládaného pojistného nebo příspěvků a nákladů na pojistná plnění vztahující se k nové produkci;
h) předpokládané rozvahy agentury nebo pobočky.
Avšak údaje uvedené v písmenech a) a b) se nevyžadují ohledně rizik zařazených do čísel 4, 5, 6, 7 a 12 bodu A přílohy, a nevyžadují se ani údaje uvedené v písmenu b) ohledně rizik zařazených do čísel 14 a 15 bodu A přílohy.
Údaje uvedené v písmenech a) a b) nemusí být vyžadovány u rizik zařazených pod číslem 11 uvedeného bodu.
2. K obchodnímu plánu se přikládá rozvaha a výsledovka pojišťovny za každé z posledních tří účetních období.
Jestliže však pojišťovna vykonává činnost po méně než tři účetní období, předloží uvedené doklady pouze za úplná účetní období.
Pokud jde o Lloyd's, nahrazuje se zveřejnění rozvahy a výsledovky povinným předložením výročních obchodních závěrek zahrnujících pojišťovací operace a doplněných přísežným prohlášením osvědčujícím, že byla předložena zpráva auditora za každého pojistitele, a prokazujícím, že závazky vzniklé na základě těchto operací jsou plně kryty aktivy.
Tyto doklady musí umožnit orgánům dozoru, aby si utvořily obraz o stavu solventnosti sdružení.
3. Obchodní plán spolu s vyjádřením orgánů příslušných pro vydání povolení se poskytuje příslušným orgánům země, ve které se nachází sídlo.
Tyto orgány sdělí své stanovisko orgánům příslušným k vydání povolení do tří měsíců ode dne obdržení dokladů; jestliže stanovisko není sděleno v uvedené lhůtě, předpokládá se, že je kladné.
Článek 12
Každé rozhodnutí o zamítnutí povolení musí být podrobně odůvodněno a oznámeno dotyčné pojišťovně.
Každý členský stát učiní opatření, aby v případě zamítnutí povolení bylo možné obrátit se na soud.
Tato možnost je rovněž stanovena pro případy, kdy příslušné orgány nerozhodnou o žádosti o vydání povolení ve lhůtě šesti měsíců ode dne jejího obdržení.
Oddíl B: Podmínky pro výkon činnosti
Článek 13
Členské státy vzájemně úzce spolupracují při dozoru nad finanční situací pojišťoven, jimž bylo vydáno povolení.
Článek 14
Orgán dozoru členského státu, na jehož území se nachází sídlo pojišťovny, musí ověřovat stav solventnosti pojišťovny pro veškerou její činnost.
Orgány dozoru ostatních členských států mu poskytují veškeré informace potřebné k uskutečnění tohoto ověření.
Článek 15
1. Každý členský stát, na jehož území pojišťovna vykonává činnost, uloží této pojišťovně, aby vytvořila dostatečné technické rezervy.
Výše těchto rezerv se určuje podle pravidel stanovených státem, a pokud tato pravidla neexistují, podle obvyklé praxe v tomto státě.
2. Technické rezervy musí být kryty přiměřenými a odpovídajícími aktivy umístěnými v každé zemi, ve které je činnost vykonávána.
Členské státy však mohou povolit zmírnění pravidel pro odpovídající aktiva a pro umístění aktiv.
Lucembursko si může s ohledem na své zvláštní postavení až do koordinace právních předpisů o likvidaci pojišťoven zachovat systém záruk za technické rezervy existující ke dni vstupu této směrnice v platnost.
Předpisy země, ve které je činnost vykonávána, stanoví druh těchto aktiv a případně rozsah, v němž mohou být používána ke krytí technických rezerv, a stanoví také pravidla pro oceňování těchto aktiv.
3. Jestliže členský stát povolí, aby část technických rezerv byla tvořena pohledávkami vůči zajistitelům, stanoví i výši takto povoleného procentního podílu.
V tom případě nesmí odchylně od odstavce 2 vyžadovat, aby aktiva reprezentující tyto pohledávky byla umístěna na jeho území.
4. Orgán dozoru členského státu, na jehož území se nachází sídlo pojišťovny, ověřuje, zda její rozvaha vykazuje, pokud jde o technické rezervy, aktiva přiměřená závazkům přijatým ve všech zemích, ve kterých pojišťovna vykonává činnost.
Článek 16
1. Každý členský stát vyžaduje, aby každá pojišťovna se sídlem na jeho území vytvořila dostatečnou míru solventnosti ve vztahu k veškeré své činnosti.
Míra solventnosti se rovná jmění pojišťovny očištěnému o všechny předvídatelné závazky po odečtení nehmotného majetku.
Zejména zahrnuje tato aktiva: - splacený základní kapitál nebo v případě vzájemné pojišťovny splacený skutečný počáteční kapitál,
- polovina nesplaceného základního kapitálu nebo nesplaceného počátečního kapitálu, jakmile splacená část dosáhne 25 % tohoto kapitálu,
- rezervy (zákonné rezervy a dobrovolné rezervy) nevztahující se k přijatým závazkům,
- nerozdělený zisk,
- v případě vzájemné pojišťovny nebo společnosti na bázi vzájemnosti s variabilními příspěvky jakýkoli nárok, který mohou vznést vůči svým členům prostřednictvím výzvy k dodatečnému příspěvku během účetního období, až do poloviny rozdílu mezi maximální částkou příspěvků a příspěvky skutečně předepsanými; tyto možnosti dodatečných příspěvků však nesmějí představovat více než 50 % míry solventnosti,
- na žádost pojišťovny po prokázání, a po dohodě s orgány dozoru členských států, ve kterých pojišťovna vykonává svou činnost, veškeré skryté rezervy vzniklé podhodnocením aktiv nebo nadhodnocením pasiv v rozvaze, pokud tyto skryté rezervy nejsou výjimečné povahy.
Nadhodnocení technických rezerv se určuje v poměru k jejich výši vypočtené pojišťovnou podle vnitrostátních předpisů; avšak až do budoucí koordinace technických rezerv se částka rovná 75 % rozdílu mezi výší rezervy na běžná rizika vypočtená pojišťovnou paušálně s uplatněním minimální procentní sazby v poměru k pojistnému a částkou, která by byla získána výpočtem rezervy podle jednotlivých pojistných smluv, pokud vnitrostátní právní předpisy umožňují volbu mezi dvěma metodami, může vzít v úvahu v míře solventnosti až do výše 20 %.
2. Míra solventnosti se stanoví buď na základě celoroční výše pojistného nebo příspěvků nebo na základě průměrné výše pojistných plnění za poslední tři účetní období.
Avšak v případě pojišťoven, které převážně pojišťují jen jedno nebo více z těchto rizik: vichřice (bouře), krupobití, mrazy, se za referenční období pro stanovení průměrné výše pojistných plnění bere posledních sedm účetních období.
3. S výhradou článku 17 se celková výše míry solventnosti rovná vyššímu z těchto dvou výsledků: První výsledek (podle pojistného):
- pojistné nebo příspěvky (včetně příplatků k pojistnému nebo příspěvkům) předepsané za přímé pojištění v posledním účetním období včetně předpisu pojistného vztahujícího se k předchozím obdobím se sečtou,
- k tomuto součtu se připočte částka celého přijatého zajistného v posledním účetní období,
- od tohoto součtu se pak odečte celková částka pojistného nebo příspěvků stornovaných v posledním účetním období a celková částka daní a poplatků spojených s pojistným nebo příspěvky zahrnutými do výše uvedeného součtu.
Takto vypočítaná částka se rozdělí na dva díly, z nichž první díl činí až 10 miliónů zúčtovacích jednotek a druhý díl tvoří zbytek; vypočítá se 18 % z prvního dílu a 16 % z druhého dílu a obě výsledné částky se sečtou.
První výsledek se získá vynásobením součtu uvedeného v předchozím pododstavci poměrem existujícím za poslední účetní období mezi částkou pojistných plnění, které ponese pojišťovna po odečtení úhrad za zajištění, a celkovou výší pojistných plnění; tento poměr nesmí být v žádném případě nižší než 50 %.
Druhý výsledek (podle pojistných plnění): - sečtou se částky vyplacených pojistných plnění z přímého pojištění (bez odečtení pojistných plnění uhrazených zajistiteli a retrocesionáři) za období uvedená v odstavci 2,
- k tomuto součtu se připočte částka pojistných plnění z převzatého zajištění nebo z retrocesí za stejné období,
- k této částce se připočte částka rezerv na nevyplacená pojistná plnění vytvořená na konci posledního účetního období jak pro přímé pojištění, tak pro převzaté zajištění,
- od tohoto součtu se odečte částka příjmů z regresů během období uvedených v odstavci 2,
- od zbývající částky se odečte částka rezerv na nevyřízené pojistné události vytvořená na počátku účetního období předcházejícího poslednímu účetně uzavřenému účetnímu období jak z přímého pojištění, tak z převzatého zajištění.
Jedna třetina nebo jedna sedmina takto získané částky (podle referenčního období stanoveného v odstavci 2) se rozdělí na dva díly, z nichž první činí až sedm miliónů zúčtovacích jednotek a druhý tvoří zbytek; vypočítá se 26 % z prvního dílu a 23 % z druhého dílu a výsledné částky se sečtou.
Druhý výsledek se získá vynásobením takto obdržené částky poměrem existujícím za poslední účetní období mezi částkou pojistných plnění, kterou ponese pojišťovna po odečtení úhrad za zajištění a celkovou výší pojistných plnění; tento poměr nesmí být v žádném případě nižší než 50 %.
4. Procentní sazby uplatňované na doby uvedené v odstavci 3 se snižují na třetinu v případě zdravotního pojištění provozovaného na technických zásadách podobných technickým zásadám životního pojištění, pokud - přijaté pojistné je počítáno na základě tabulek nemocnosti podle matematických metod uplatňovaných v pojišťovnictví,
- je vytvářena rezerva na stárnutí,
- vybírá se dodatkové pojistné s cílem vytvořit bezpečnostní rozpětí v přiměřené výši,
- pojistitel může vypovědět smlouvu nejpozději před koncem třetího roku pojištění,
- smlouva stanoví možnost zvýšení pojistného nebo snížení plnění i pro platné smlouvy.
5. V případě Lloyd's se výpočet prvního výsledku ve vztahu k pojistnému uvedený v odstavci 3 provádí na základě čistého pojistného, které se vynásobí paušální procentní sazbou stanovovanou každoročně orgánem dozoru země sídla pojišťovny.
Tato paušální procentní sazba musí být vypočítána na základě nejnovějších statistických údajů týkajících se zejména zaplacených provizí.
Údaje spolu s příslušným výpočtem se odešlou orgánům dozoru zemí, ve kterých je sdružení Lloyd's usazeno.
Článek 17
1. Jedna třetina míry solventnosti tvoří garanční fond.
2. a) Garanční fond nesmí být však nižší než - 400000 zúčtovacích jednotek v případě, že jsou kryta veškerá nebo některá rizika zařazená do některého z odvětví uvedených v bodě A přílohy pod čísly 10, 11, 12, 13, 14 a 15,
- 300000 zúčtovacích jednotek v případě, že jsou kryta veškerá nebo některá rizika zařazená do některého z odvětví uvedených v bodě A přílohy pod čísly 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8 a 16,
- 200000 zúčtovacích jednotek v případě, že jsou kryta veškerá nebo některá rizika zařazená do některého z odvětví uvedených v bodě A přílohy pod čísly 9 a 17;
b) jestliže činnost vykonávaná pojišťovnou zahrnuje několik odvětví nebo několik rizik, je vzato v úvahu jen to odvětví nebo riziko, pro které se vyžaduje nejvyšší částka;
c) každý členský stát může snížit minimum garančního fondu o jednu čtvrtinu v případě vzájemné pojišťovny nebo společnosti na bázi vzájemnosti.
Článek 18
1. Členské státy nestanoví žádná pravidla pro výběr aktiv přesahujících aktiva, která tvoří technické rezervy uvedené v článku 15.
2. S výhradou čl. 15 odst. 2, čl. 20 odst. 1 a 3 a čl. 22 odst. 1 posledního pododstavce neomezují členské státy volné nakládání s movitými či nemovitými aktivy tvořícími součást jmění pojišťoven, kterým bylo vydáno povolení. Spolková republika Německo však může až do další koordinace podmínek pro přístup k činnosti a její výkon v oblasti životního pojištění ponechat, pokud jde o zdravotní pojištění ve smyslu čl. 16 odst. 4, v platnosti omezení vztahující se na volné nakládání s aktivy, pokud je volné nakládání aktivy kryjícími matematické rezervy závislé na souhlasu "Treuhändera" (svěřenského správce).
Až do další koordinace však může Dánské království ponechat v platnosti své právní předpisy omezující volné nakládání s aktivy vytvořenými pojišťovnami ke krytí důchodů vyplácených podle povinného pojištění pracovních úrazů.
3. Tato ustanovení nevylučují opatření, která jsou členské státy při respektování předpisů země, v níž je vykonávána činnost, jak to požaduje čl. 15 odst. 2, a při ochraně zájmů pojištěných osob oprávněny přijmout jako vlastníci, členové nebo společníci dotyčných pojišťoven.
Článek 19
1. Každý členský stát uloží pojišťovnám se sídlem na jeho území povinnost předkládat roční výkaz zahrnující operace všeho druhu, jeho finanční situaci a solventnost.
2. Členské státy požadují od pojišťoven vykonávajících svou činnost na jejich území, aby pravidelně předkládaly výkazy, které jsou nezbytné pro výkon dozoru, a statistické doklady.
Příslušné orgány dozoru si vzájemně poskytují doklady a informace potřebné pro výkon dozoru.
Článek 20
1. Jestliže pojišťovna nedodržuje článek 15, může orgán dozoru země, ve které pojišťovna vykonává svou činnost, zakázat volné nakládání s aktivy umístěnými v této zemi poté, co o svém úmyslu uvědomí orgány dozoru země, ve které se nachází sídlo pojišťovny.
2. Pro účely ozdravění finanční situace pojišťovny, jejíž míra solventnosti klesne pod minimum požadované podle čl. 16 odst. 3, si orgán dozoru země, ve které se nachází sídlo pojišťovny, vyžádá ke schválení ozdravný plán finanční situace.
3. Jestliže míra solventnosti klesne pod částku garančního fondu vymezenou v článku 17, vyžádá si orgán dozoru země, ve které se nachází sídlo pojišťovny, od ní ke schválení plán krátkodobého financování.
Může dále omezit nebo zakázat volné nakládání s aktivy pojišťovny.
Informuje orgány ostatních členských států, na jejichž území bylo pojišťovně rovněž vydáno povolení, o všech přijatých opatřeních, a tyto orgány na jeho žádost přijmou stejná opatření.
4. Příslušné orgány dozoru mohou dále přijmout veškerá nezbytná opatření na ochranu zájmů pojištěných osob v případech uvedených v odstavcích 1 a 3.
5. Orgány dozoru ostatních členských států, na jejichž území bylo pojišťovně rovněž vydáno povolení, spolupracují při uplatňování opatření uvedených v odstavcích 1 až 4.
Článek 21
1. Každý členský stát umožní pojišťovně převést celý svůj kmen pojistných smluv nebo jeho část, jestliže přebírající subjekt dosahuje, i se zohledněním převodu, nezbytné míry solventnosti.
Před povolením převodu se příslušné orgány dozoru vzájemně konzultují.
2. Po schválení příslušným orgánem dozoru se tento převod stává účinným vůči pojistníkům a pojištěným, kterých se to týká.
Oddíl C: Odnětí povolení
Článek 22
1. Povolení vydané pojišťovně příslušným orgánem členského státu, na jehož území se nachází její sídlo, může tento orgán odejmout, jestliže pojišťovna
a) již neplní podmínky pro vydání povolení; b) nebyla schopna v rámci povolené lhůty přijmout opatření obsažená v ozdravném plánu nebo v plánu financování uvedených v článku 20;
c) dopustí se závažného porušení povinností stanovených vnitrostátními předpisy.
V případě odnětí povolení uvědomí orgán dozoru země, ve které se nachází sídlo, o odnětí orgány dozoru ostatních členských států, které vydaly této pojišťovně povolení; ty poté rovněž odejmou svá povolení.
Orgán dozoru země, ve které se nachází sídlo, přijímá za přispění ostatních orgánů veškerá opatření nezbytná na ochranu zájmů pojištěných osob, a zejména omezí volné nakládání s aktivy pojišťovny, pokud již toto omezení nebylo učiněno podle čl. 20 odst.
2. Povolení vydané agentuře nebo pobočce pojišťovny, jejíž sídlo se nachází v jiném členském státě, může být odňato, jestliže agentura nebo pobočka a) již neplní podmínky povolení;
b) závažným způsobem neplní své povinnosti podle předpisů členského státu, ve kterém vykonává svou činnost, zejména pokud jde o tvorbu technických rezerv stanovených v článku 15.
Před odnětím povolení orgány dozoru země, ve které je vykonávána činnost, konzultují orgány dozoru země, ve které se nachází sídlo.
Pokud považují za nezbytné pozastavit provoz takové agentury nebo pobočky před provedením konzultace, ihned o tom uvědomí orgány dozoru země, ve které se nachází sídlo.
3. Každé rozhodnutí o odnětí povolení nebo zastavení činnosti musí být podrobně odůvodněno a oznámeno dotyčné pojišťovně.
Každý členský stát učiní opatření, aby proti tomuto rozhodnutí bylo možné obrátit se na soud.
Hlava III — Pravidla pro agentury a pobočky usazené uvnitř Společenství a náležící pojišťovnám, jejichž sídla se nacházejí mimo Společenství
Článek 23
1. Každý členský stát umožní přístup k činnosti uvedené v článku 1 každé pojišťovně, jejíž sídlo se nachází mimo Společenství, za podmínky, že této pojišťovně je vydáno úřední povolení.
2. Členský stát může vydat povolení, jestliže pojišťovna splňuje aspoň tyto podmínky: a) je oprávněna vykonávat pojišťovací činnost podle vnitrostátních právních předpisů, kterými se řídí;
b) zřídí agenturu nebo pobočku na území tohoto členského státu;
c) zaváže se v místě vedení agentury nebo pobočky vést oddělené účetnictví o činnosti, kterou zde vykonává, a uchovávat zde veškeré doklady spojené s výkonem činnosti;
d) jmenuje oprávněného zástupce, který musí být schválen příslušným orgánem;
e) disponuje v zemi, ve které vykonává svou činnost, aktivy v hodnotě rovnající se nejméně polovině minimální částky předepsané v čl. 17 odst. 2 pro garanční fond a složí čtvrtinu minimální částky jako kauci;
f) zaváže se udržovat míru solventnosti v souladu s článkem 25;
g) předloží obchodní plán v souladu s čl. 11 odst. 1 a 2.
Článek 24
Členské státy uloží pojišťovnám, aby vytvořily přiměřené technické rezervy ke krytí závazků přijatých na jejich území; dbají na to, aby agentury nebo pobočky kryly tyto rezervy svými aktivy ve výši přiměřené takovým rezervám a až do výše stanovené příslušným státem také odpovídajícími aktivy.
Právní předpisy členských států se použijí na výpočet technických rezerv, na stanovení kategorií investic a na oceňování aktiv.
Dotyčný členský stát požaduje, aby aktiva představující technické rezervy byla umístěna na jeho území. Přitom se však použije čl.
15 odst. 3.
Článek 25
1. Každý členský stát uloží agenturám nebo pobočkám zřízeným na jeho území disponovat mírou solventnosti tvořenou aktivy očištěnými o jakékoli předvídatelné závazky po odečtení nehmotného majetku. Minimální míra solventnosti se vypočítá podle čl. 16 odst. 3. Avšak pro tento výpočet se přihlíží jen k pojistnému nebo příspěvkům a pojistným událostem týkajícím se čin nosti vykonávané dotyčnou agenturou nebo pobočkou.
2. Jedna třetina míry solventnosti tvoří garanční fond. Garanční fond nesmí být nižší než polovina minima požadovaného podle čl. 17 odst. 2. Počáteční kauce složená podle čl. 23 odst. 2 písm. e) se započítává do této částky garančního fondu.
3. Aktiva představující míru solventnosti až do výše garančního fondu musí být umístěna ve státě, ve kterém vykonává činnost, a zbývající aktiva musí být umístěna uvnitř Společenství.
Článek 26
1. Každá pojišťovna, která po získání povolení od jednoho členského státu získá povolení od jednoho nebo více členských států ke zřízení jiných agentur nebo poboček na jejich území, může požádat o jednu nebo více z těchto výhod: a) aby míra solventnosti uvedená v článku 25 byla vypočtena ve vztahu k veškeré činnosti, kterou pojišťovna vykonává v rámci Společenství; v tom případě se přihlédne k pojistnému nebo příspěvkům a pojistnému plnění uskutečněnému všemi agenturami nebo pobočkami usazenými uvnitř Společenství;
b) aby byla zproštěna povinnosti složit kauci požadovanou podle čl. 23 odst. 2 písm. e) také v těchto státech;
c) aby aktiva představující garanční fond byla umístěna ve kterémkoli z členských států, ve kterých pojišťovna vykonává činnost.
2. Jestliže nejméně dva dotyčné členské státy schválí tuto žádost v celém rozsahu nebo zčásti, ověří příslušný orgán členského státu, na jehož území leží nejstarší provozovna žadatele, stav solventnosti pojišťovny ve vztahu k celkové činnosti vykonávané pojišťovnou uvnitř členských států schvalujících žádost.
Avšak na žádost pojišťovny a při jednomyslném souhlasu dotyčných členských států může takovéto ověření uskutečnit příslušný orgán jiného členského státu.
Orgán provádějící ověření obdrží k tomuto účelu od ostatních členských států nezbytné informace týkající se agentur nebo poboček ustavených na jejich území.
3. Výhody poskytnuté podle tohoto článku mohou být odňaty z podnětu jednoho nebo více dotyčných členských států.
Článek 27
Články 19 a 20 se použijí také ve vztahu k agenturám a pobočkám pojišťoven, na které se vztahuje tato hlava.
Pro účely článku 20, je orgán dozoru nejstarší provozovny nebo orgán dozoru, který místo něj provádí ověření celkové solventnosti poboček nebo agentur, postaven na úroveň orgánu členského státu, ve kterém se nachází sídlo pojišťovny.
Článek 28
26 odst. 2 uvědomí tento orgán orgány ostatních členských států, ve kterých pojišťovna vykonává svou činnost, a přijmou odpovídající opatření.
Je-li důvodem pro odnětí povolení nepřiměřenost celkového stavu solventnosti, jak je stanovena v souhlasu podle článku 26, členské státy, které vyjádřily souhlas, odejmou rovněž svá povolení.
Článek 29
Společenství může v dohodách uzavřených v souladu se Smlouvou s jednou či více třetími zeměmi sjednat použití odlišných ustanovení oproti ustanovením této hlavy za účelem zabezpečení přiměřené ochrany pojištěných osob v členských státech na základě vzájemnosti.
Hlava IV — Přechodná a jiná ustanovení
Článek 30
1. Členské státy ponechají pojišťovnám uvedeným v hlavě II, které při vstupu prováděcích opatření k této směrnici v platnost provozují pojištění na jejich území v jednom nebo více odvětvích uvedených v článku 1, pětiletou lhůtu počínající dnem oznámení této směrnice ke splnění požadavků článků 16 a 17.
2. Kromě toho mohou členské státy: a) povolit pojišťovnám uvedeným v odstavci 1, které po uplynutí pětileté lhůty nevytvoří v plné výši míru solventnosti, dodatečnou lhůtu maximálně dvou let k jejímu dosažení zapředpokladu, že tyto pojišťovny předloží podle článku 20 keschválení orgánu dozoru opatření, která navrhují za tímto účelem učinit;
b) osvobodit pojišťovny uvedené v odstavci 1, u nichž po uplynutí lhůty pěti let míra solventnosti nedosahuje šestinásobku částky minimálního garančního fondu požadovaného podle čl. 17 odst.
2, od povinnosti zřídit takový minimální garanční fond před koncem účetního období, v němž příjem z pojistného nebo příspěvků dosáhne šestinásobku tohoto minimálního garančního fondu. Na základě výsledků přezkumu předpokládaného v článku 33 Rada jednomyslně na návrh Komise rozhodne, kdy má být tato výjimka členskými státy zrušena.
3. Pojišťovny, které hodlají rozšířit svou činnost ve smyslu čl. 8 odst. 2 nebo článku 10, tak mohou učinit teprve poté, co neprodleně vyhoví pravidlům této směrnice. Avšak pojišťovny uvedené v odst. 2 písm. b), které v rámci území státu rozšíří svou činnost na další pojistná odvětví nebo na jiné části tohoto území, mohou být osvobozeny na dobu deseti let ode dne oznámení směrnice od povinnosti zřídit minimální garanční fond uvedený v čl. 17 odst. 2.
4. Pojišťovna, jejíž forma je rozdílná od forem uvedených v článku 8, může po dobu tří let od oznámení této směrnice pokračovat ve výkonu své dosavadní činnosti v té právní formě, kterou má v okamžiku oznámení.
Pojišťovny založené ve Spojeném království "by Royal Charter", "by private Act" nebo "by special public Act" mohou pokračovat ve své činnosti ve své současné právní formě bez časového omezení.
Pojišťovny v Belgii, které v souladu se svým zaměřením vykonávají činnost ve zprostředkování hypotekárních půjček nebo operací spoření v souladu s č. 4 čl. 15 ustanovení týkajících se dozoru nad soukromými spořitelnami, koordinovaných královským výnosem ze dne 23. června 1967, mohou pokračovat v této činnosti po dobu tří let ode dne oznámení této směrnice.
Dotyčné členské státy sestaví seznam těchto pojišťoven a předají jej ostatním členským státům a Komisi.
5. Na žádost pojišťoven, které splňují požadavky článků 15, 16 a 17, členské státy zruší restriktivní opatření, jako jsou opatření ohledně hypoték, depozit a záruk, uplatňovaná podle jejich současných předpisů.
Článek 31
Členské státy přiznají agenturám nebo pobočkám uvedeným v hlavě III, které v době vstupu prováděcích opatření k této směrnici v platnost vykonávají činnost v jednom odvětví nebo ve více odvětvích uvedených v článku 1 a nerozšiřují svou činnost ve smyslu čl. 10 odst. 2, lhůtu nejvýše pěti let ode dne oznámení této směrnice, aby se přizpůsobily podmínkám článku 25.
Článek 32
Po dobu, která skončí vstupem v platnost dohody uzavřené s třetí zemí podle článku 29, a nejpozději po uplynutí čtyř let od oznámení této směrnice, může každý členský stát zachovat ve prospěch pojišťoven dané země usazených na jeho území v platnosti pravidla, jež pro ně platila k 1. lednu 1973, pokud jde o odpovídající aktiva a umístění technických rezerv, jestliže o tom uvědomí ostatní členské státy a Komise a jestliže limity úlev poskytnutých podle čl. 15 odst. 2 pojišťovnám členských států usazeným na jeho území nejsou překročeny.
Hlava V — Závěrečná ustanovení
Článek 33
Komise a příslušné orgány členských států úzce spolupracují za účelem usnadnění dozoru nad přímým pojištěním v rámci Společenství a v zájmu přezkoumávání jakýchkoli obtíží, které by mohly nastat při uplatňování této směrnice.
Článek 34
1. Komise podá Radě do šesti let ode dne oznámení této směrnice zprávu o vlivu finančních požadavků zavedených touto směrnicí na stav pojistných trhů členských států.
2. Komise podle potřeby podává Radě předběžné zprávy před koncem přechodného období uvedeného v čl. 30 odst. 1.
Článek 35
Členské státy uvedou své vnitrostátní předpisy do souladu s touto směrnicí do 18 měsíců od jejího oznámení a neprodleně o tom uvědomí Komisi.
Takto pozměněné předpisy jsou s výhradou článků 30, 31 a 32 použitelné do 30 měsíců ode dne oznámení.
Článek 36
Po oznámení této směrnice sdělí členské státy Komisi znění hlavních ustanovení právních a správních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 37
Nedílnou součástí této směrnice je příloha.
Článek 38
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 24. července 1973,
kterou se odstraňují omezení svobody usazování v oblasti přímého pojištění jiného než životního
(73/240/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na čl. 54 odst. 2 a 3 této smlouvy,
s ohledem na Obecný program pro odstranění omezení svobody usazování [1], a zejména na hlavu IV C uvedeného programu,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že výše uvedený obecný program stanoví zrušení všech opatření, která diskriminují státní příslušníky jiných členských států, pokud jde o usazování v oblasti přímého pojištění jiného než životního;
vzhledem k tomu, že v souladu s obecným programem závisí uvolnění dosud omezovaného zakládání agentur a poboček u pojišťoven přímého pojištění na koordinaci podmínek pro přístupu k činnosti a její výkon; že této koordinace bylo u přímého pojištění jiného než životního dosaženo první směrnicí Rady ze dne 24. července 1973;
vzhledem k tomu, že oblast působnosti této směrnice je ve všech směrech stejný jako oblast působnosti bodu A přílohy k první směrnici o koordinaci; že se vzhledem k okolnostem zdálo být vhodné vyloučit z oblasti působnosti pro účely koordinace pojištění exportních úvěrů;
vzhledem k tomu, že v souladu s uvedeným obecným programem musí být zrušena omezení práva připojit se k profesním sdružením v případech, kdy profesní činnost dotyčných osob zahrnuje výkon tohoto práva,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Členské státy zruší v zájmu fyzických osob a společností, které spadají pod hlavu I Obecného programu pro odstranění omezení svobody usazování (dále jen "oprávněné osoby"), omezení uvedená v hlavě III programu, která se týkají přístupu k samostatné výdělečné činnosti a jejímu výkonu v pojistných odvětvích uvedených v článku 1 první koordinační směrnice.
"První koordinační směrnicí" se rozumí první směrnice Rady ze dne 24. července 1973 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se přístupu k činnosti v oblasti přímého pojištění jiného než životního a jejího výkonu.
V případě pojištění exportních úvěrů však mohou být omezení ponechána v platnosti až do uskutečnění koordinačního programu stanoveného v čl. 2 bodě 2 písm. d) první koordinační směrnice.
Článek 2
1. Členské státy odstraní zejména
a) omezení, která zabraňují oprávněným osobám usazovat se v hostitelské zemi za shodných podmínek a se stejnými právy, jaká platí pro její státní příslušníky;
b) omezení, která vyplývají ze správních postupů a jejichž důsledkem je diskriminační zacházení s oprávněnými osobami ve srovnání s vlastními státními příslušníky.
2. Mezi omezení, která mají být odstraněna, patří zejména omezení, jež vyplývají z předpisů zakazujícíchnebo omezujícíchusazování pro oprávněné osoby takto:
- a) v Německu:
ustanoveními, která umožňují Spolkovému ministerstvu hospodářství právo dle vlastního uvážení ukládat cizím státním příslušníkům podmínky přístupu k této činnosti a zakazovat jim výkon této činnosti na území Spolkové republiky (zákon ze dne 6. června 1931 (VAG) § 106 odst.
2 č.
1 ve spojení s § 8 odst.1 č.
3, § 106 odst.
2 poslední větou a § 111 odst.
2);
- b) v Belgii:
povinností být držitelem "carte professionelle" (článek 1 zákona ze dne 19. února 1965);
- c) ve Francii:
- požadavkem na obdržení zvláštního povolení (zákon ze dne 15. února 1917 ve znění "décret-loi" ze dne 30. října 1935, čl.
2 odst.
2 — "décret" ze dne 19. srpna 1941 v platném znění, článek 1 a 2 — "décret" ze dne 13. srpna 1947 v platném znění, článek 2 a 10;
- povinností poskytnout garanční listinu nebo zvláštní záruky jako požadavek vzájemnosti (zákon ze dne 15. února 1917, ve znění "décret-loi" ze dne 30. října 1935, čl.
2 odst.
2 — "décret-loi" ze dne 14. června 1938, článek 42 — "décret" ze dne 30. prosince 1938 v platném znění, článek 143 — "décret" ze dne 14. prosince 1966, články 9,10 a 11);
- povinností složit technické rezervy ("décret" ze dne 30. prosince 1938 v platném znění, článek 179 — "décret" ze dne 13. srpna 1947 v platném znění, článek 8 a 13 - "décret" ze dne 14. prosince 1966, hlava I);
- d) v Irsku:
ustanovením, podle kterého musí být společnost, aby byla způsobilá získat povolení k výkonu pojišťovací činnosti, registrována podle irských zákonů o společnostech, dvoutřetinový podíl musí být vlastněn irskými občany a většinu představenstva (kromě ředitele, který vykonává svou řídicí funkci na plný úvazek) musí tvořit irští občané (zákon o pojišťovnictví, 1936, článek 12; zákon o pojišťovnictví, 1964, článek 7).
3. Zrušení všech právních a správních předpisů, které oprávněným osobám stanoví povinnost složit depozit nebo zvláštní garanční pojistnou smlouvu, nabude účinnosti až tehdy, kdy budou pojišťovny splňovat finanční podmínky podle článků 16 a 17 první koordinační směrnice v souladu s čl. 30 odst. 1 a 2 uvedené směrnice.
Článek 3
1. Pokud hostitelský členský stát požaduje od vlastních státních příslušníků pro přístup k činnostem uvedeným v článku 1 důkaz o bezúhonnosti a důkaz, že neprodělali úpadek, anebo jeden z těchto důkazů, přijme tento stát jako dostatečný důkaz ve vztahu ke státním příslušníkům ostatních členských států výpis ze soudního rejstříku nebo, není-li k dispozici, rovnocenný doklad prokazující splnění těchto požadavků vydaný příslušným soudním nebo správním orgánem země původu nebo předchozího usazení.
2. Nevydává-li země původu nebo předchozího usazení doklad prokazující bezúhonnost nebo neprodělání úpadku, může být nahrazen místopřísežným prohlášením nebo ve státech, které takové prohlášení neupravují, čestným prohlášením učiněným dotyčnou osobou před příslušným soudním nebo správním orgánem nebo před notářem v zemi původu nebo předchozího usazení; tento orgán nebo notář vydá potvrzení o místopřísežném prohlášení nebo čestném prohlášení.
Prohlášení o neprodělání úpadku lze učinit rovněž před příslušným profesním nebo stavovským sdružením dané země.
3. Doklady vydané v souladu s odstavci 1 a 2 nesmějí být při předložení starší tří měsíců.
4. Členské státy určí ve lhůtě stanovené v článku 6 orgány a sdružení příslušné vydávat tyto doklady a neprodleně o nich uvědomí ostatní členské státy a Komisi.
Článek 4
1. Členské státy zajistí, aby oprávněné osoby měly právo vstoupit do profesních nebo stavovských sdružení za stejných podmínek a se stejnými právy a povinnostmi jako jejich vlastní státní příslušníci.
2. Z práva vstoupit do profesních nebo stavovských sdružení vyplývá způsobilost být v takových organizacích volen nebo jmenován do řídicí funkce.
Tyto funkce však mohou zůstat vyhrazeny státním příslušníkům daného státu tam, kde se dotyčné sdružení na základě právního předpisu účastní výkonu veřejné moci.
3. V Lucemburském velkovévodství nedává členství v obchodní komoře oprávněným osobám právo účastnit se volby správních orgánů této komory.
Článek 5
Žádný členský stát neposkytuje svým státním příslušníkům, kteří odcházejí do jiného členského státu za účelem výkonu některé z činností uvedených v článku 1, pomoc takové povahy, která by mohla narušit podmínky usazování.
Článek 6
Členské státy změní své vnitrostátní předpisy tak, aby byly v souladu s touto směrnicí, do 18 měsíců od oznámení první koordinační směrnice, a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Takto změněné předpisy se použijí od stejného dne jako právní a správní předpisy přijaté k provedení uvedené první směrnice.
Článek 7
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 7. listopadu 1973, kterou se přizpůsobuje technickému pokroku směrnice Rady ze dne 6. února 1970 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se přípustné hladiny akustického tlaku a výfukového systému motorových vozidel
(73/350/EHS) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady ze dne 6. února 1970 [1] o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu motorových vozidel a jejich přípojných vozidel (70/156/EHS), ve znění aktu [2] o přistoupení nových členských států k EHS a ESAE připojeného ke Smlouvě a podepsaného v Bruselu dne 22. ledna 1972, a zejména na články 11, 12 a 13 uvedené směrnice,
s ohledem na směrnici Rady ze dne 6. února 1970 [3] o sbližování právních předpisů členských států týkajících se přípustné hladiny akustického tlaku a výfukového sytému motorových vozidel (70/157/EHS), ve znění aktu o přistoupení nových členských států k EHS a ESAE připojeného ke Smlouvě a podepsaného v Bruselu dne 22. ledna 1972, a zejména na článek 3 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že vozidlo musí být konstruováno a vyrobeno tak, aby jeho hladiny akustického tlaku nepřekračovaly stanovené mezní hodnoty; že se tyto zásady týkají zvláště výfukových systémů (tlumičů);
vzhledem k tomu, že je nyní možné z hlediska současného technického pokroku zkoušet výfukové systémy za podmínek odpovídajících jejich obvyklým provozním podmínkám v silničním provozu; že proto musí být upraveny metody, aby bylo možno tlumiče zkoušet za takových podmínek; že zkoušení tlumičů může být ovlivněno trvalým zkoušením na silnici nebo testy na zkušebním stavu; že nelze vždy zajistit všechny účinky trvalého provozu na silnici, a proto je třeba mít při jakýchkoliv pochybách možnost odvolání se na zkoušky na zkušebním stavu;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro přizpůsobování směrnic o odstraňování technických překážek obchodu v oblasti motorových vozidel technickému pokroku,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Část II přílohy směrnice Rady ze dne 6. února 1970 (70/157/EHS) s názvem "Výfukový systém (tlumiče)" se nahrazuje zněním obsaženým v příloze této směrnice.
Článek 2
1. Od 1. března 1974 nesmějí členské státy z důvodů týkajících se přípustných hladin akustického tlaku a výfukového systému - odmítnout udělit EHS schválení typu nebo vydat doklad uvedený v čl. 10 odst. 1 druhé odrážce směrnice Rady ze dne 6. února 1970 (70/156/EHS) nebo odmítnout udělit vnitrostátní schválení typu pro typ motorového vozidla, ani
- zakázat první uvedení do provozu vozidla,
pokud hladina akustického tlaku a výfukový systém tohoto typu vozidla nebo tohoto vozidla splňují požadavky směrnice Rady ze dne 6. února 1970 (70/157/EHS) naposledy pozměněné touto směrnicí.
2. Od 1. října 1974 členské státy - nesmějí již vydat doklad uvedený v čl. 10 odst. 1 druhé odrážce směrnice Rady ze dne 6. února 1970 (70/156/EHS) pro typ vozidla, jehož hladina akustického tlaku a výfukový systém nesplňuje požadavky směrnice Rady ze dne 6. února 1970 (70/157/EHS) naposledy pozměněné touto směrnicí, a
- mohou odmítnout udělit vnitrostátní schválení typu pro typ vozidla, jehož hladina akustického tlaku a výfukový systém nesplňují požadavky směrnice Rady ze dne 6. února 1970 (70/157/EHS) naposledy pozměněné touto směrnicí.
3. Od 1. října 1975 mohou členské státy zakázat první uvedení do provozu vozidla, jehož hladina akustického tlaku a výfukový sytém nesplňují požadavky směrnice Rady ze dne 6. února 1970 (70/157/EHS) naposledy pozměněné touto směrnicí.
4. Členské státy přijmou a zveřejní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 1. března 1974 a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 19. listopadu 1973
o sbližování právních a správních předpisů členských států týkajících se certifikace a označování ocelových lan, řetězů a háků
(73/361/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu,
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru,
vzhledem k tomu, že v několika členských státech je pro některá ocelová lana, řetězy a háky používané pro zvedání a manipulaci předepsána certifikace a označování; že se tato opatření v jednotlivých členských státech liší; že tyto odlišnosti brání obchodu v rámci Evropského hospodářského společenství;
vzhledem k tomu, že tyto překážky při vytváření a fungování společného trhu mohou být omezeny nebo dokonce odstraněny přijetím stejných předpisů týkajících se certifikace a označování ocelových lan, řetězů a háků ve všech členských státech, ať už pomocí dodatků k vnitrostátním předpisům, nebo nahrazením současných vnitrostátních předpisů;
vzhledem k tomu, že tato směrnice je omezena na předpisy o certifikaci a označování ocelových lan, řetězů a háků, že certifikace a označování umožní výrobcům i uživatelům zdvihacích zařízení zjistit mimo jiné charakteristiky těchto ocelových lan, řetězů a háků; že směrnice týkající se konstrukčních požadavků na různá zdvihací zařízení, které budou následně přijaty, budou obsahovat opatření pro zvláštní použití ocelových lan, řetězů a háků;
vzhledem k tomu, že technický pokrok vyžaduje rychlé přizpůsobování technických předpisů pro zdvihací prostředky a zařízení, že pro usnadnění zavádění potřebných opatření k tomuto přizpůsobování by měla být zavedena těsná spolupráce mezi členskými státy a Komisí ve formě Výboru pro přizpůsobování směrnic na odstraňování technických překážek obchodu uvnitř společenství technickému pokroku v oblasti zdvihacích prostředků a zařízení,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Tato směrnice se vztahuje na zdvihací zařízení s výjimkou:
- zdvihacích zařízení, která nejsou nová,
- zdvihacích zařízení používaných na palubách lodí a na železnici, na pozemních a visutých lanových drahách.
Zdvihacím zařízením ve smyslu této směrnice se rozumějí ocelová lana, řetězy z oceli kruhového průřezu řetězy a háky určené pro zvedání a pro mechanická manipulační zařízení.
Článek 2
1. Jsou-li zdvihací zařízení podle článku 1 opatřena certifikátem a označením, které odpovídá ustanovením přílohy, nesmí žádný členský stát zakázat nebo omezit jejich uvádění na trh z důvodu certifikátu či označení.
2. Pokud však členský stát zjistí, že údaje, zvláště pak minimální údaje, jednotlivého zdvihacího zařízení neodpovídají údajům uvedeným v certifikátu, může zakázat, aby toto zdvihací zařízení bylo uváděno na trh.
Neprodleně o tom uvědomí ostatní členské státy a Komisi s odůvodněním svého rozhodnutí.
Jestliže některý členský stát zpochybní důvody pro výše uvedené opatření, dotyčný členský stát se musí snažit tento spor urovnat.
Komise musí být průběžně informována.
V případě potřeby musí zahájit konzultace s cílem dosáhnout řešení.
Článek 3
Členské státy mohou na svém území požadovat, aby v době nabídky a prodeje konečnému zákazníkovi byly certifikát a označení podle této směrnice vypracovány ve formě mezinárodně odsouhlasených symbolů nebo v jejich úředním jazyce.
Článek 4
1. Za účelem přizpůsobování směrnic týkajících se odstraňování technických překážek obchodu se zdvihacími prostředky a zařízeními technickému pokroku se zřizuje výbor (dále jen "výbor"). Skládá se ze zástupců členských států a předsedá mu zástupce Komise.
2. Výbor přijme svůj jednací řád.
3. Změny potřebné k přizpůsobení opatření v příloze technickému pokroku se přijímají v souladu s postupem podle článku 5.
Článek 5
1. Má-li být zahájen postup podle tohoto článku, přednese věc výboru jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu nebo na žádost zástupce členského státu.
2. Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k návrhu ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci.
Stanovisko se přijímá většinou 41 hlasů, přičemž hlasům členských států je přidělena váha podle čl. 148 odst.
2 Smlouvy. Předseda nehlasuje.
3. a) Komise přijme zamýšlená opatření, jsou-li v souladu se stanoviskem výboru.
b) Pokud zamýšlená opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru, nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, předloží Komise neprodleně Radě návrh opatření, která mají být přijata.
Rada se usnese kvalifikovanou většinou.
c) Pokud se Rada neusnese ve lhůtě tří měsíců ode dne, kdy jí byl návrh předán, přijme navrhovaná opatření Komise.
Článek 6
1. Členské státy uvedou v účinnost právní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do osmnácti měsíců od jejího oznámení a neprodleně o tom uvědomí Komisi.
2. Členské státy zajistí, aby bylo Komisi sděleno znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 7
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 19. listopadu 1973
o sbližování právních předpisů členských států týkajících se hmotných délkových měrek
(73/362/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu,
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru,
vzhledem k tomu, že v členských státech jsou konstrukce a metody kontroly hmotných délkových měrek předmětem závazných předpisů, které se v jednotlivých členských státech liší a v důsledku toho brání obchodu s těmito měrkami; že je tedy nezbytné tyto předpisy sblížit;
vzhledem k tomu, že směrnice Rady ze dne 26. července 1971 [1] o sbližování právních předpisů členských států týkajících se společných ustanovení pro měřicí přístroje a metody metrologické kontroly stanovila postupy pro EHS schválení typu a EHS prvotní ověření měřicích přístrojů; že podle uvedené směrnice je nutné stanovit technické požadavky, které musí tyto hmotné délkové měrky splňovat, aby poté, co byly podrobeny kontrolám a byly k nim připojeny stanovené značky a znaky, se mohly dovážet, prodávat a volně používat,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Tato směrnice se vztahuje na hmotné délkové měrky uvedené v příloze.
Článek 2
Přístroje pro měření délky, které mohou být opatřeny značkami a znaky EHS, jsou popsány v příloze.
Tyto přístroje podléhají EHS schválení typu a budou podrobeny EHS prvotnímu ověření.
Článek 3
Žádný členský stát nesmí odmítat, zakazovat nebo omezovat uvedení na trh nebo do provozu hmotných délkových měrek opatřených značkou EHS schválení typu a značkou EHS prvotního ověření.
Článek 4
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do osmnácti měsíců od jejího zveřejnění a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy zajistí, aby Komisi bylo sděleno znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 5
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 22. listopadu 1973
o sbližování právních předpisů členských států o detergentech
(73/404/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 Smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že právní předpisy platné v členských státech týkající se zajištění biologické rozložitelnosti povrchově aktivních látek se v jednotlivých členských státech liší, což vytváří překážku obchodu;
vzhledem k tomu, že rostoucí používání detergentů je jednou z příčin znečišťování přírodního prostředí obecně a znečišťování vod především;
vzhledem k tomu, že jeden z důsledků znečišťování vod detergenty, tvorba velkého množství pěny, omezuje kontakt mezi vodou a vzduchem, ztěžuje okysličování, způsobuje obtíže při plavbě, narušuje fotosyntézu nezbytnou pro život vodního rostlinstva, má nepříznivý vliv na jednotlivá stadia čištění odpadních vod, způsobuje škody na čistírnách odpadních vod a možným přenosem bakterií a virů představuje nepřímé mikrobiologické riziko;
vzhledem k tomu, že je žádoucí udržovat průměrnou úroveň biologické rozložitelnosti detergentů na 90 % a že stav techniky a průmyslové výroby to umožňuje; že je nicméně žádoucí se zabezpečit proti nejistotám vyplývajícím ze zkušebních metod, které by mohly vést k zamítavým rozhodnutím se závažnými hospodářskými důsledky,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Pro účely této směrnice se detergentem rozumí směs, která byla speciálně studována s ohledem na vytváření detergentních vlastností a která obsahuje základní složky (povrchově aktivní látky) a obecně doplňující složky (adjuvanty, intenzifikační činidla, plnidla a dalšími pomocné složky).
Článek 2
Členské státy zakáží uvádět na trh a používat detergenty, pokud průměrná úroveň biologické rozložitelnosti povrchově aktivních látek v nich obsažených je nižší než 90 % pro každou z těchto kategorií: aniontová, kationtová, neiontová a amfolytická.
Používání povrchově aktivních látek s průměrnou úrovní biologické rozložitelnosti vyšší než 90 % nesmí být za běžných podmínek používání škodlivé pro zdraví člověka nebo zvířat.
Článek 3
Členské státy nesmějí z důvodů biologické rozložitelnosti nebo toxicity povrchově aktivních látek zakazovat, omezovat ani bránit uvádění na trh a používání detergentů, které jsou v souladu s touto směrnicí.
Článek 4
Soulad s požadavky článku 2 se stanoví pomocí zkušebních metod uvedených v jiných směrnicích Rady, které berou v úvahu nespolehlivost takových metod a stanovují vhodné tolerance.
Článek 5
1. Pokud některý členský stát pomocí zkušebních postupů prováděných na základě směrnic uvedených v článku 4 zjistí, že určitý detergent není v souladu s požadavky stanovenými v článku 2, zakáže uvádění na trh a používání takového detergentu na svém území.
2. V případě, že se členský stát rozhodne zakázat detergent, neprodleně o tom uvědomí členský stát, ze kterého výrobek pochází, a Komisi a uvede důvody tohoto rozhodnutí a podrobnosti zkoušek uvedených v odstavci 1.
Pokud stát, ze kterého detergent pochází, vznese vůči tomuto rozhodnutí námitky, Komise je neprodleně projedná s oběma dotčenými členskými státy a případně i s dalšími členskými státy.
Nelze-li dosáhnout dohody, vyžádá si Komise do tří měsíců ode dne obdržení informace uvedené v odstavci 1 posudek jedné z laboratoří podle článku 6, ne však laboratoře oznámené podle uvedeného článku dvěma členskými státy, jichž se týká tento článek.
Stanovisko se vypracuje na základě referenčních metod stanovených ve směrnicích uvedených v článku 4.
Komise předá stanovisko laboratoře dotčeným členským státům, které mohou do jednoho měsíce předložit Komisi své připomínky.
Komise může současně projednat veškeré připomínky zúčastněných stran k tomuto stanovisku.
Po zvážení všech připomínek vydá Komise nezbytná doporučení.
Článek 6
Každý členský stát oznámí ostatním členským státům a Komisi, jaká laboratoř nebo laboratoře jsou oprávněné k provádění zkoušek na základě referenčních metod uvedených v čl. 5 odst. 2.
Článek 7
1. Na obalech, v nichž jsou detergenty nabízeny k prodeji spotřebiteli, musí být čitelně, viditelně a neodstranitelně uvedeny tyto údaje:
a) název výrobku,
b) jméno nebo obchodní firma a adresa nebo ochranná známka strany odpovědné za uvedení výrobku na trh.
Stejné údaje musí být uvedeny ve všech dokumentech, které doprovázejí detergenty přepravované nebalené.
2. Členské státy mohou uvádění detergentů na trh na svém území podmínit použitím svého úředního jazyka pro uvádění údajů uvedených v odstavci 1.
Článek 8
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do osmnácti měsíců po jejím oznámení a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 9
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 22. listopadu 1973 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se metod zkoušení biologické rozložitelnosti aniontových povrchově aktivních látek
(73/405/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na směrnici Rady ze dne 22. listopadu 1973 [1] o sbližování právních předpisů členských států týkajících se detergentů, a zejména na článek 4 uvedené směrnice,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že aby členské státy mohly stanovit úroveň biologické rozložitelnosti aniontových povrchově aktivních látek, je žádoucí používat metody zkoušení, které se k tomuto účelu již v některých členských státech používají; že v případě sporu se musí biologická rozložitelnost zkoušet společnou metodou;
vzhledem k tomu, že v oblasti sbližování právních předpisů členských států týkajících se detergentů je nutno stanovit vhodné tolerance pro měření biologické rozložitelnosti, jak je rovněž uvedeno v článku 4 směrnice Rady ze dne 22. listopadu 1973, za účelem zohlednění nespolehlivosti zkušebních metod, která by mohla vést k zamítavým rozhodnutím se závažnými hospodářskými důsledky, že zamítavé rozhodnutí může být přijato pouze tehdy, když analýza ukáže úroveň biologické rozložitelnosti nižší než 80 %,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Tato směrnice se týká metod zkoušení biologické rozložitelnosti aniontových povrchově aktivních látek.
Článek 2
V souladu s článkem 4 směrnice Rady ze dne 22. listopadu 1973 vzhledem k nespolehlivosti zkušebních metod členské státy zakáží uvádět na trh a používat na svém území detergenty, jejichž úroveň biologické rozložitelnosti je menší než 80 % a byla stanovena samostatnou analýzou v souladu s některou z těchto metod:
- metoda používaná ve Francii, schválená vyhláškou ze dne 11. prosince 1970, zveřejněná v "Journal officiel de la République français" č. 3 ze dne 5. ledna 1971, a v experimentální normě T 73-260 z února 1971 zveřejněné v "Association française de normalisation" (AFNGR),
- metoda používaná ve Spolkové republice Německo, schválená "Nařízením o rozložitelnosti detergentů v pracích a čisticích prostředcích" ze dne 1. prosince 1962, zveřejněném v Bundesgesetzblatt, část I, s. 698,
- metoda OECD, zveřejněná v technické zprávě OECD ze dne 29. prosince 1970, "Stanovení biologické rozložitelnosti aniontových syntetických povrchově aktivních látek".
Článek 3
5 ods. 2 směrnice Rady ze dne 22. listopadu 1973 bude stanovisko laboratoře k aniontovým povrchově aktivním látká mzaloženo na postupu potvrzující zkoušky uvedenév metodě OECD, která je popsána v příloze této směrnice.
Článek 4
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do osmnácti měsíců od jejího oznámení a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy zajistí, aby Komise byla informována o znění hlavních vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 5
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 11. prosince 1973, kterou se mění směrnice ze dne 14. června 1966 o uvádění osiva řepy, osiva pícnin, osiva obilovin a sadby brambor na trh, směrnice ze dne 30. června 1969 o uvádění osiva olejnin a přadných rostlin na trh a směrnice ze dne 29. září 1970 o uvádění osiva zeleniny na trh a o Společném katalogu odrůd druhů zemědělských rostlin
(73/438/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na čl. 43 a 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru,
vzhledem k tomu, že je vhodné z důvodů uvedených níže změnit některá ustanovení těchto směrnic, naposledy pozměněných směrnicí ze dne 6. prosince 1972 [2]: směrnic Rady ze dne 14. června 1966 o uvádění osiva řepy na trh [3], o uvádění osiva pícnin na trh [4], o uvádění osiva obilovin na trh [5] a o uvádění sadby brambor na trh [6]; směrnice Rady ze dne 30. června 1969 o uvádění osiva olejnin a přadných rostlin na trh [7]; směrnic Rady ze dne 29. září 1970 o uvádění osiva zeleniny na trh [8] a o Společném katalogu odrůd druhů zemědělských rostlin [9];
vzhledem k tomu, že v případě osiva pícnin a obilí by měla být stanovena možnost zvláštního označení s ohledem na výskyt Avena fatua;
vzhledem k tomu, že v případě druhu Trifolium repens by měl být zvýšen nejvyšší povolený výskyt tvrdých semen; že kromě toho by měl být druh Phleum bertolinii zahrnut do oblasti působnosti příslušné směrnice;
vzhledem k tomu, že je vhodné určité zpřísnění minimálních požadavků na obiloviny; že by na druhé straně mělo být umožněno na přechodné období zmírnit požadavky na úřední přehlídky u samosprašných druhů;
vzhledem k tomu, že zkušenosti ze zásobování osivem lnu ukázaly, že je nezbytné povolit na čtyři roky kategorii "certifikované osivo třetí generace";
vzhledem k tomu, že v případě malých balení osiva některých druhů zeleniny by měly být povoleny na přechodné období směsi standardního osiva více odrůd; že je kromě toho nezbytné změnit minimální hmotnosti vzorků a zavést přechodné ustanovení týkající se klíčivosti osiva zeleniny;
vzhledem k tomu, že směrnice o Společném katalogu odrůd druhů zemědělských rostlin vyžaduje doplnění týkající se odrůd, u kterých bylo zjištěno, že nemohou být pěstovány na žádné části území členského státu;
vzhledem k tomu, že některé z výše uvedených směrnic stanoví, že od 1. července 1973 již nemohou členské státy na své úrovni rozhodovat o rovnocennosti osiva a sadby sklizených v jiných, zejména ve třetích zemích; že však nebylo ve všech případech mož né dokončit zkoušky potřebné k rozhodnutí Společenství o rovnocennosti, a proto by měla být uvedená lhůta prodloužena, aby nebyly narušeny stávající obchodní vztahy;
vzhledem k tomu, že je žádoucí zjednodušit postup změny příloh tak, aby se změny týkající se prováděcích pravidel technického rázu, nezbytné na základě vývoje vědeckých a technických poznatků, prováděly postupem projednávání ve Stálém výboru pro osivo a sadbu v zemědělství, zahradnictví a lesnictví;
vzhledem k tomu, že je nezbytné provést redakční úpravy v ně kterých z uvedených směrnic,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice ze dne 14. června 1966 o uvádění osiva řepy na trh se mění takto: 1. V článku 16 se odstavec 2 nahrazuje tímto:
"Členské státy mohou určení podle odstavce 1 týkající se určité třetí země provést samy, dokud tak vůči dané zemi neučiní Rada v rámci této směrnice.
Toto právo zaniká dnem 1. července 1975."
2. Článek 21a se nahrazuje tímto:
"Změny obsahu příloh, nezbytné na základě vývoje vědeckých a technických poznatků, se provádějí postupem podle článku 21."
Článek 2
Směrnice ze dne 14. června 1966 o uvádění osiva pícnin na trh se mění takto: 1. V nizozemském znění čl. 2 odst. 1 části A písm. a) se slova "gebruikst raaigras" nahrazují slovy "gekruist raaigras".
2. V čl. 2 odst. 1 oddíle A písm. a) se za slova
"Lolium × hybridum Hausskn. _BAR_ jílek hybridní" _BAR_
vkládají slova
"Phleum bertolinii DC. _BAR_ bojínek cibulkatý". _BAR_
3. V článku 11 se doplňují slova : "nebo že partie osiva, které splňují zvláštní požadavky týkající se výskytu Avena fatua stanovené postupem podle článku 21, musí být doprovázeny úředním osvědčením potvrzujícím splnění těchto požadavků."
4. V článku 16 se odstavec 2 nahrazuje tímto:
"Členské státy mohou určení podle odstavce 1 týkající se určité třetí země provést samy, dokud tak vůči dané zemi neučiní Rada v rámci této směrnice.
Toto právo zaniká dnem 1. července 1975."
5. Článek 21a se nahrazuje tímto:
"Změny obsahu příloh, nezbytné na základě vývoje vědeckých a technických poznatků, se provádějí postupem podle článku 21."
6. V příloze II části I bodě 3 oddíle A se ve sloupci 5 pro druh Trifolium repens L. číslo "20" nahrazuje číslem "40".
Článek 3
Směrnice ze dne 14. června 1966 o uvádění osiva obilovin na trh se mění takto: 1. V čl. 2 odst. 2 se doplňuje nové písmeno, které zní:
"d) být na žádost zmocněny postupem podle článku 21, aby nejdéle do 31. prosince 1978 úředně uznávaly osivo samosprašných druhů kategorií "certifikované osivo první generace" nebo "certifikované osivo druhé generace", - pokud namísto úřední přehlídky předepsané v příloze I byla provedena přehlídka spočívající v namátkové kontrole alespoň 20 % množitelského porostu každého druhu,
- pokud kromě základního osiva alespoň dvě generace osiva předcházejícího základnímu osivu, které základnímu osivu bezprostředně předcházely, při úředních zkouškách v daném členském státě vyhověly požadavkům na základní osivo stanoveným v přílohách I a II týkajícím se odrůdové pravosti a odrůdové čistoty."
2. V článku 11 se doplňují slova:
"nebo že partie osiva, které splňují zvláštní požadavky týkající se výskytu Avena fatua stanovené postupem podle článku 21, musí být doprovázeny úředním osvědčením potvrzujícím splnění těchto požadavků."
3. V článku 16 se odstavec 2 nahrazuje tímto:
"Členské státy mohou určení podle odstavce 1 týkající se určité třetí země provést samy, dokud tak vůči dané zemi neučiní Rada v rámci této směrnice.
Toto právo zaniká dnem 1. července 1975."
4. Článek 21a se nahrazuje tímto:
"Změny obsahu příloh, nezbytné na základě vývoje vědeckých a technických poznatků, se provádějí postupem podle článku 21."
5. V příloze II bodě 3 oddíle A písm. a) podpísmenu aa) se ve sloupci 5 pro základní osivo ovsa, ječmene, pšenice a pšenice špaldy číslo "98" nahrazuje číslem "99".
6. V příloze II bodě 3 se doplňuje nový oddíl, který zní:
"D. Kritérium pro nejvyšší povolený výskyt semen jiných druhů obilovin:
Pokud je v oddíle A stanoven nejvyšší povolený výskyt na 1 semeno, nepovažuje se další semeno za nečistotu, pokud druhý vzorek o hmotnosti 500 g neobsahuje žádná semena jiných druhů obilovin."
Článek 4
Směrnice ze dne 14. června 1966 o uvádění sadby brambor na trh se mění takto: 1. V čl. 15 odst. 2 se datum 1. července 1973 nahrazuje datem 1. července 1975.
2. Článek 19a se nahrazuje tímto:
"Změny obsahu příloh, nezbytné na základě vývoje vědeckých a technických poznatků, se provádějí postupem podle článku 19."
Článek 5
Směrnice ze dne 30. června 1969 o uvádění osiva olejnin a přadných rostlin na trh se mění takto: 1. V čl. 2 odst. 1 části A a v příloze II části I bodě 2 oddíle A se slova "Soia hispida L." nahrazují slovy "Glycine max (L.) Merrill".
2. V čl. 2 odst. 2 písm. c) se datum 30. června 1974 nahrazuje datem 30. června 1978.
3. V článku 15 se odstavec 2 nahrazuje tímto:
"Členské státy mohou určení podle odstavce 1 týkající se určité třetí země provést sami, dokud tak vůči dané zemi neučiní Rada v rámci této směrnice.
Toto právo zaniká dnem 1. července 1975."
4. Článek 20a se nahrazuje tímto:
"Změny obsahu příloh, nezbytné na základě vývoje vědeckých a technických poznatků, se provádějí postupem podle článku 20."
Článek 6
Směrnice ze dne 29. září 1970 o uvádění osiva zeleniny na trh se mění takto: 1. V čl. 11 odst. 2 první větě se zrušují slova: - v němčině "betreffend ihre Verwendung",
- ve francouzštině "concernant son utilisation",
- v italštině "in loro possesso riguardanti la sua utilizzazione",
- v dánštině "med henblik pa dens anvendelse",
- v angličtině "in respect of use".
2. V článku 24 se doplňuje nový odstavec, který zní:
"3. Členské státy mohou povolit, aby byly na trh uváděny směsi standardního osiva několika odrůd Lactuca sativa L. a směsi standardního osiva několika odrůd Raphanus sativus L. v malých baleních do 50 g, pokud je na obalu uvedena informace "směs odrůd" a názvy odrůd, ze kterých se směs skládá."
3. Vkládá se nový článek, která zní:
"Článek 33a
Členské státy mohou být postupem podle článku 40 zmocněny povolit, aby bylo natrh uvedeno osivo sklizené před 1. červencem 1973, které plně nesplňuje požadavky klíčivosti stanovené v příloze II, pokud je toto osivo zvlášť označeno.
Toto zmocnění pozbývá platnosti dnem 1. července 1975."
4. Článek 40a se nahrazuje tímto:
"Změny obsahu příloh, nezbytné na základě vývoje vědeckých a technických poznatků, se provádějí postupem podle článku 40."
5. V příloze III se bod 2 nahrazuje tímto:
Beta vulgaris (všechny druhy) _BAR_ 100 _BAR_ Brassica oleracea (všechny druhy) _BAR_ 25 _BAR_
Vicia faba _BAR_ 1000 _BAR_ V případě odrůdových hybridů F 1 výše uvedených druhů lze nejnižší hmotnost vzorku snížit až na čtvrtinu stanovené hmotnosti.
Počet semen u každého vzorku je nejméně 200. Hmotnost vzorku však je alespoň 5 g a vzorek obsahuje alespoň 400 semen."
Článek 7
Směrnice ze dne 29. září 1970 o Společném katalogu odrůd druhů zemědělských rostlin se mění takto:
1. V čl. 10 odst. 2 první větě nizozemského znění se slovo "ervan" nahrazuje slovy "voor hun gebruik".
2. V čl. 15 odst. 3 se písmeno c) nahrazuje tímto: "c) pokud úřední pěstitelské zkoušky, prováděné v žádajícím členském státě za přiměřeného použití čl. 5 odst. 4, prokáží, že odrůda v žádné části jeho území nepřináší výsledky odpovídající výsledkům dosaženým u srovnatelné odrůdy povolené na území tohoto členského státu, nebo pokud je všeobecně známo, že tato odrůda není v důsledku své formy nebo třídy zralosti vhodná k pěstování na žádné části jeho území."
Článek 8
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu a) s čl. 1 bodem 1, čl. 2 bodem 4, čl. 3 bodem 3, čl. 4 bodem 1 a čl. 5 bodem 3 od 1. července 1973,
b) s čl. 1 bodem 2, čl. 2 body 3 a 5, čl. 3 body 2 a 4, čl. 4 bodem 2, čl. 5 bodem 4 a čl. 6 bodem 4 nejpozději 1. ledna 1974,
c) s ostatními ustanoveními této směrnice nejpozději 1. července 1974.
Článek 9
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 5. února 1973 o zvláštních ustanoveních pro dovoz určitého zboží, které spadá do působnosti nařízení (EHS) č. 1059/69 a pochází z Turecka, do Společenství
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 113 této smlouvy;
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1059/69 [1] ze dne 28. května 1969, kterým se stanoví obchodní režim pro určité zboží vzniklé zpracováním zemědělských produktů, naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 2551/70 [2], a zejména na článek 12 uvedeného nařízení,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že v souladu s článkem 14 přílohy č.
6 dodatkového protokolu k dohodě zakládající přidružení mezi Evropským hospodářským společenstvím a Tureckem, podepsaného dne 23. listopadu 1970, musí Společenství přijmout veškerá nezbytná opatření, aby zajistilo, že — aniž je dotčen výběr pohyblivé složky stanovené v souladu s článkem 5 nařízení (EHS) č. 1059/69 — se postupně sníží pevná složka vybíraná při dovozu zboží uvedeného ve výše zmíněném článku 14, pocházejícího z Turecka, do Společenství podle harmonogramu uvedeného v článku 9 výše uvedené přílohy č.
vzhledem k tomu, že v druhé větě čl. 17 odst. 2 nařízení (EHS) č. 1059/69 se stanoví, že uplatňování režimu stanoveného v uvedeném nařízení na kaseiny spadající do položky 35.01 C společného celního sazebníku musí být odloženo do doby, než Rada rozhodne o nezbytných ustanoveních pro takové uplatňování; že pokud jde o dané zboží, článek 14 dodatkového protokolu nemůže být proto v současné době použit,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
U dovozů zboží uvedeného v příloze tohoto nařízení, které pochází z Turecka, do Společenství v jeho původním složení: a) je pevnou složkou, která se vybírá, složka uvedená pro dotyčné zboží ve sloupcích 3, 4 nebo 5 výše zmíněné přílohy, přičemž se přihlíží k datu dovozu;
b) je pohyblivou složkou, která se vybírá, složka stanovená v souladu s článkem 5 nařízení (EHS) č. 1059/69.
Článek 2
Režim stanovený v tomto nařízení se použije ode dne vstupu dodatkového protokolu v platnost.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
ze dne 13. února 1973, kterým se mění nařízení (EHS) č. 1004/71, kterým se stanoví dávky na nerafinovaný olivový olej
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady č. 136/66/EHS ze dne 22. září 1966 o zřízení společné organizace trhu s oleji a tuky1, naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1547/722, a zejména na čl. 13 odst. 4 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady č. 162/66/EHS ze dne 27. října 1966 o obchodu s oleji a tuky mezi Společenstvím a Řeckem3, a zejména na čl. 3 odst. 4 a článek 9 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č.
1004/71 ze dne 14. května 1971, kterým se stanoví dávky na nerafinovaný olivový olej4, stanoví kromě jiného,že dovozní dávky se stanovují tak často, jak to bude vyžadovat stabilita trhu Společenství, a to tak, aby se mohly použít alespoň jednou týdně;
vzhledem k tomu, že pokud se používají vývozní dávky, není nutné stanovovat dovozní dávky ve výše uvedených intervalech; že v tomto případě by se neměly stanovovat dovozní dávky po dobu, po kterou se používají vývozní dávky;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro oleje a tuky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Čl. 8 odst. 1 nařízení (EHS) č. 1004/71 se nahrazuje tímto:
"1. Dávky uvedené v článku 13 nařízení č. 136/66/EHS a v článku 3 nařízení č. 162/66/EHS se stanovují tak často, jak to bude vyžadovat stabilita trhu Společenství, a to tak, aby se mohly použít alespoň jednou týdně.
Pokud se však používají vývozní dávky podle článku 18 nařízení č. 136/66/EHS, není nutné po celou dobu, po kterou se používají vývozní dávky, stanovovat dávky uvedené v předchozím pododstavci v uvedených intervalech."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
NAŘÍZENÍ KOMISE (EHS) č. 501/73 ze dne 20. února 1973, kterým se mění nařízení č. 283/67/EHS o prováděcích pravidlech k vyrovnávacím částkám při dovozu některých rostlinných olejů
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady č. 136/66/EHS ze dne 22. září 1966 o zřízení společné organizace trhu s oleji a tuky1, naposledy pozměněné aktem2 připojeným ke Smlouvě3 o přistoupení nových členských států k Evropskému hospodářskému společenství a k Evropskému společenství pro atomovou energii, podepsané v Bruselu dne 22. ledna 1972,
s ohledem na nařízení Rady č. 143/67/EHS ze dne 21. června 1967 o vyrovnávacích částkách při dovozu některých rostlinných olejů4, naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 2077/715, a zejména na článek 7 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení č.
143/67/EHS bylo pozměněno nařízením (EHS) č. 2077/71, aby byla jeho působnost rozšířena na rafinovaný olivový olej; že je tedy vhodné za stejným účelem upravit nařízení Komise č.
283/67/EHS ze dne 11. července 1967 o prováděcích pravidlech k vyrovnávacím částkám při dovozu některých rostlinných olejů6;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro oleje a tuky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Článek 1 nařízení č. 283/67/EHS se nahrazuje tímto:
"Článek 1
Ceny olejů, produktů, z nichž jsou získávány, a ostatních produktů, získávaných při zpracování, na které odkazuje článek 1 nařízení č. 143/67/EHS, se stanoví na základě skutečných nabídek učiněných na produkt při dodacích podmínkách na úrovni FOB nebo ex hranice země původu nebo země vývozu daných olejů.
Pokud takové nabídky nejsou učiněny na úrovni FOB nebo ex hranice, provedou se nutné úpravy."
Článek 2
Článek 2 nařízení č. 283/67/EHS se nahrazuje tímto:
"Článek 2
Nejsou-li v dotyčných zemích k dispozici nabídky pro produkty, z nichž se dovážené oleje získávají, nebo pro ostatní produkty získávané při zpracování, vezmou se v úvahu nabídky, které jsou na světovém trhu nejvýhodnější, vypočítané jako CIF Rotterdam nebo CIF Imperia, upravené FOB nebo ex hranice země původu nebo země vývozu."
Článek 3
Článek 4 nařízení č. 283/67/EHS se nahrazuje tímto:
"Článek 4
1. Za účelem výpočtu poměru, na který odkazuje čl. 1 písm. b) nařízení č. 143/67/EHS, se jako výnosy vezmou v úvahu výnosy v zemi vývozu nebo v zemi původu. Není-li možné získat dostatečně přesné informace o těchto výnosech, mohou být odhadnuty na základě známých průměrných výnosů těchto produktů.
2. Pro výpočet poměru podle odstavce 1 mezi rafinovaným olivovým olejem nebo rafinovaným olivovým olejem z pokrutin na jedné straně a, v uvedeném pořadí, mezi panenským lampantovým olivovým olejem nebo olivovým olejem z pokrutin na straně druhé se použijí tyto obecné vzorce:
a) panenský lampantový olivový olej zpracovaný na rafinovaný olivový olej:
2 (a - 1) + 2;
b) olivový olej z pokrutin zpracovaný na rafinovaný olivový olej z pokrutin:
2a + 2.
V těchto vzorcích se pod výrazem "a" rozumí obsah kyselin v panenském lampantovém olivovém oleji nebo v olivovém oleji z pokrutin.
3. Je-li nabízeným olejem čistý olivový olej nebo rafinovaný olivový olej z pokrutin, zohledňuje se při stanovení poměru podle odstavce 1 toto průměrné složení: a) v případě čistého olivového oleje: - 18 % panenského olivového oleje,
- 82 % rafinovaného olivového oleje;
b) v případě rafinovaného olivového oleje z pokrutin: - 18 % panenského olivového oleje,
- 82 % rafinovaného olivového oleje z pokrutin.
Zohledňovaná jakost panenského olivového oleje odpovídá nejreprezentativnější jakost používaná ve směsích v zemi původu nebo v zemi vývozu."
Článek 4
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
ze dne 26. února 1973, kterým se mění nařízení (EHS, Euratom, ESUO) č. 260/68, kterým se stanoví podmínky a postup pro uplatňování daně ve prospěch Evropských společenství
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o vytvoření jednotné Rady a jednotné Komise Evropských společenství,
s ohledem na Protokol o výsadách a imunitách Evropských společenství, a zejména na článek 13 tohoto protokolu,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že ve světle nedávné judikatury Soudního dvora Evropských společenství a s ohledem na některé sociální požadavky se zdá vhodné změnit nařízení Rady (EHS, Euratom, ESUO) č. 260/68 ze dne 29. února 1968, kterým se stanoví podmínky a postup pro uplatňování daně ve prospěch Evropských společenství [1], naposledy pozměněné nařízením (Euratom, ESUO, EHS) č. 2531/72 [2],
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (EHS, Euratom, ESUO) č. 260/68 se mění takto:
V čl. 3 odst. 3 písm. a) první odrážce se slova "příspěvek pro hlavu rodiny" nahrazují slovy "příspěvek na domácnost".
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 706/73 ze dne 12. března 1973 o předpisech Společenství vztahujících se na britské Normanské ostrovy a ostrov Man, pokud jde o obchod se zemědělskými produkty
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na smlouvu o přistoupení nových členských států k Evropskému hospodářskému společenství a k Evropskému společenství pro atomovou energii [1], podepsanou dne 22. ledna 1972 v Bruselu, a zejména na čl. 1 odst. 2 třetí pododstavec protokolu č. 3 aktu, který je k ní připojen,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že podle čl. 1 odst. 2 výše uvedeného protokolu se režim Společenství, vztahující se na Spojené království při dovozu zemědělských produktů ze třetích zemí, na něž se vztahuje příloha II Smlouvy o založení Evropského hospodářského společenství, jakož i na dovoz zboží, na něž se vztahuje nařízení Rady č. 170/67/EHS ze dne 27. června 1967 [2] o společném obchodním režimu pro vaječný albumin a mléčný albumin, ve znění nařízení (EHS) č. 1081/71 [3], a nařízení Rady (EHS) č. 1059/69 [4] ze dne 28. května 1969, kterým se stanoví obchodní režim pro určité zboží vzniklé zpracováním zemědělských produktů, naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 609/72 [5], vztahuje také na britské Normanské ostrovy a ostrov Man (dále jen "ostrovy"); že také ustanovení ostatních předpisů Společenství, která jsou nezbytná k tomu, aby byl umožněn volný pohyb a dodržování obvyklých podmínek hospodářské soutěže v obchodu s výše uvedenými produkty; že na návrh Komise odpovídá Rada za stanovení podmínek pro uplatňování výše uvedených ustanovení na těchto územích;
vzhledem k tomu, že aby byl umožněn volný pohyb výše uvedených produktů, je třeba, aby byly v zásadě použitelné předpisy o obchodních mechanismech, které jsou uplatňovány ve Spojeném království, se Spojené království a ostrovy považují pro účely uplatňování těchto předpisů za jeden členský stát;
vzhledem k tomu, že částky vybírané na těchto ostrovech jako cla, daně, dávky nebo jiné částky nejsou však součástí rozpočtu Společenství; že financování společné zemědělské politiky Společenstvím proto není použitelné; že stávající předpisy ve prospěch vývozu nemají být používány, měly by být částky poskytované Společenstvím vzaty v úvahu pouze jako strop výše podpor, které mohou ostrovy poskytovat;
vzhledem k tomu, že je třeba zabránit, aby výše uvedené produkty pocházející z ostrovů byly vyváženy do třetích zemí členským státem za účelem získat náhradu financovanou z rozpočtu Společenství;
vzhledem k tomu, že předpisy Společenství vztahující se na obchod uvnitř Společenství stanoví v některých případech poskytnutí částek na vývozy ze Spojeného království do ostatních členských států; že tyto částky mají představovat strop podpor, které mohou ostrovy poskytovat; že pokud jde o podpory jiné, než jsou podpory poskytované pro obchod, ukazuje se jako možné omezit používání předpisů Společenství na opatření týkající se oznamování a na možnost pro Komisi předkládat připomínky;
vzhledem k tomu, že aby se zabránilo jakékoli překážce volného pohybu výše uvedených produktů, mají být ostatní předpisy, to znamená předpisy existující v oblasti veterinárních a rostlinolékařských právních předpisů, uvedení osiva a sadby na trh, právních předpisů o potravinách a krmivech, norem jakosti a uvedení na trh, uplatňovány, ale jen pokud se týkají obchodu;
vzhledem k tomu, že ve veterinární oblasti je situace na uvedených ostrovech podobná situaci v Severním Irsku; že těmtoostrovům může být proto dovoleno používat režim, který má být v této oblasti uplatňován Severním Irskem, aniž by z toho vyplynuly jakékoli potíže v obchodu;
vzhledem k tomu, že takto definovaný režim se zdá být dostačující, aby byly zajištěny cíle stanovené ve výše uvedeném protokolu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Předpisy Společenství vztahující se na Spojené království, pokud jde o obchod se zemědělskými produkty, na něž se vztahuje příloha II Smlouvy o založení Evropského hospodářského společenství, jakož i se zbožím, na něž se vztahuje nařízení č. 170/67/EHS a nařízení (EHS) č. 1059/69, se použijí na ostrovy, s výjimkou předpisů o náhradách a vyrovnávacích částkách poskytovaných Spojeným královstvím při vývozu.
2. Pro účely používání předpisů uvedených v odstavci 1 se považují Spojené království a ostrovy za jeden členský stát.
3. Žádná náhrada nebo vyrovnávací částka se neposkytuje pro produkty uvedené v odstavci 1, které pocházejí nebo jsou dováženy z uvedených ostrovů, u kterých jsou splněny vývozní celní formality v některém členském státě.
4. Pokud jsou produkty uvedené v odstavci 1 vyvezeny do třetích zemí, nemohou ostrovy poskytnout podpory o částce vyšší, než jsou náhrady nebo vyrovnávací částky při vývozu do třetích zemí, které mohou být poskytnuty Spojeným královstvím podle předpisů Společenství.
5. Pokud jsou produkty uvedené v odstavci 1 vyvezeny do třetích zemí, nemohou ostrovy poskytnout podpory o částce vyšší, než jsou částky, které mohou být poskytnuty Spojeným královstvím při vývozu do ostatních členských států podle předpisů Společenství.
Článek 2
Pokud jde o podpory jiné, než jsou podpory uvedené v článku 1, použijí se ustanovení čl. 93 odst. 1 a odst. 3 první věty Smlouvy o založení Evropského hospodářského společenství.
Rada rozšíří na návrh Komise rozhodnutím přijatým kvalifikovanou většinou ostatní ustanovení článků 92, 93 a 94 Smlouvy, pokud by se to ukázalo jako nezbytné.
Článek 3
Ode dne 1. září 1973 se předpisy Společenství, které se používají v následujících oblastech:
- veterinárních právních předpisů,
- zootechnických právních předpisů,
- rostlinolékařských právních předpisů,
- uvedení osiva a sadby na trh,
- právních předpisů, které se týkají krmiv,
- norem jakosti a obchodních norem,
použijí za stejných podmínek jako ve Spojeném království na produkty uvedené v článku 1, dovezené na ostrovy nebo vyvezené z těchto ostrovů do Společenství, přičemž veterinární předpisy se použijí za stejných podmínek jako ve Spojeném království pro Severní Irsko.
Článek 4
Prováděcí pravidla k článku 1, zejména prováděcí pravidla k zabránění odklonu obchodu, se stanoví postupem podle článku 26 nařízení Rady č. 120/67/EHS [6] ze dne 13. června 1967 o společné organizaci trhu s obilovinami, naposledy pozměněného aktem o přistoupení, nebo případně podle odpovídajícího článku ostatních nařízení o společné organizaci trhů.
Článek 5
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 776/73 ze dne 20. března 1973 o registraci smluv a o sdělování údajů v odvětví chmele
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1696/71 ze dne 26. července 1971 o společné organizaci trhu s chmelem [1], a zejména na čl. 6 odst. 5 a článek 18 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že článek 6 nařízení (EHS) č.
1696/71 stanoví, že každá smlouva na dodávku chmele vypěstovaného ve Společenství uzavřená mezi producentem nebo seskupením producentů a kupujícím musí být zaregistrována; že je proto nutné, aby členské státy vytvořily režim registrace těchto smluv;
vzhledem k tomu, že za účelem usnadnit registraci smluv uzavřených předem je nutné stanovit, že tyto smlouvy mají být uzavřeny písemně a sděleny subjektu, který pro tento účel stanovil členský stát;
vzhledem k tomu, že registrace smluv jiných než smluv uzavřených předem je v případě nedostatku dalších dokladů možná na základě opisu potvrzených faktur za provedené dodávky;
vzhledem k tomu, že dodávky provedené ve prospěch smluv uzavřených předem nemusí odpovídat dohodnutým ustanovením, zejména pokud jde o množství; že s cílem získat přené informace o odbytu chmele je nezbytné tyto dodávky rovněž zaregistrovat;
vzhledem k tomu, že je vhodné poprvé použít režim registrace pro všechny smlouvy ze sklizně 1973, včetně již v minulosti uzavřených smluv uzavřených předem;
vzhledem k tomu, že za účelem usnadnit vypracování výroční zprávy o situaci produkce a uvádění chmele na trh podle článku 11 nařízení (EHS) č. 1696/71 je nutné, aby členské státy sdělily Komisi nezbytné údaje, zejména údaje získané na základě použití článku 1 nařízení Komise (EHS) č. 1350/72 ze dne 28. června 1972 pravidlech pro poskytování podpory pro producenty chmele [2];
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro chmel,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Producentské členské státy zavedou režim registrace smluv na dodávku chmele uzavřených mezi producentem nebo uznaným seskupením producentům a kupujícím.
Registrace se použije pouze pro smlouvy týkající se chmele sklizeného na území příslušného členského státu.
Článek 2
Smlouvy uzavřené předem jsou písemné.
Vyhotovení každé smlouvy uzavřené předem sdělí producent nebo uznané seskupení producentů subjektům, které stanovil každý členský stát za účelem registrace smluv, a to do jednoho měsíce ode dne jejího uzavření.
Článek 3
Subjekt uvedený v článku 2 provede registraci všech provedených dodávek, přičemž rozliší smlouvy uzavřené předem a jiné smlouvy.
Registrace je provedena na základě opisu potvrzené faktury, kterou má sdělit prodávající uvedenému subjektu.
Prodávající může sdělovat tyto opisy v průběhu dodávek nebo najednou, každopádně však do 15. března.
Článek 4
Každý členský stát sdělí Komisi do 31. března, a poprvé do 31. března 1974, pro každou uznanou pěstitelskou oblast a každou odrůdu tyto údaje: a) pro sklizeň v běžném kalendářním roce a pro každou následující sklizeň
- množství chmele, na která se vztahují smlouvy uzavřené předem,
- průměrné ceny za 50 kilogramů;
b) pro všechny dodávky provedené v rámci sklizně z předcházejícího kalendářního roku, přičemž rozliší smlouvy uzavřené předem a jiné smlouvy:
- dodaná množství chmele,
- průměrné ceny za 50 kilogramů.
Článek 5
Registrace smluv se poprvé použije pro všechny smlouvy vztahující se na sklizeň 1973.
Článek 6
Každý členský stát sdělí Komisi každoročně nejpozději do 31. března pro každou uznanou pěstitelskou oblast a každou odrůdu toto: a) celkovou pěstební plochu v hektarech, která je prohlášena podle článku 1 nařízení (EHS) č. 1350/72;
b) sklizená množství.
Článek 7
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 1054/73 ze dne 18. dubna 1973, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro poskytování podpory pro chov bource morušového
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 845/72 o zvláštní opatření na podporu chovu bource morušového [1], a zejména na čl. 2 odst. 5 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Rady (EHS) č.
922/72 ze dne 2. května 1972 [2], ve znění nařízení (EHS) č. 884/73 [3], stanoví obecná pravidla poskytování podpory pro chov bource morušového pro chovatelské roky 1972/1973 a 1973/1974; že přísluší Komisi, aby pro chovatelský rok 1973/1974 přijala příslušná prováděcí pravidla;
vzhledem k tomu, že ve smyslu čl. 2 odst. 2 nařízení (EHS) č. 845/72 a čl. 2 odst. 3 nařízení (EHS) č. 922/72 je podpora poskytována pouze pro boxy s vajíčky, které jich obsahují minimální množství a které daly vzniknout minimální produkci zámotků; že je vhodné ponechat stanovení této minimální produkce na členských státech, avšak s ohledem na běžné podmínky produkce ve Společenství;
vzhledem k tomu, že ve smyslu článku 3 nařízení (EHS) č. 922/72 by měly členské státy zavést režim kontrol, který zaručí, že produkt, pro který je podpora žádána, splňuje podmínky pro její poskytnutí; že v důsledku toho musí žádosti o podporu podané chovateli obsahovat alespoň minimum údajů nezbytných pro provedení kontroly;
vzhledem k tomu, že je nutné stanovit jednotné podmínky pro vyplácení podpory;
vzhledem k tomu, že členské státy jsou oprávněny poskytovat podporu pouze chovatelům, kteří dodali svoje boxy s vajíčky prostřednictvím schváleného subjektu a kteří dodali schválenému subjektu vyprodukované zámotky; že je za účelem náležitého uplatňování režimu podpor nutné stanovit podmínky pro schvalování těchto subjektů;
vzhledem k tomu, že je za účelem zajistit, v tomto zvláštním případě, účinný režim kontrol nutné, aby bylo k žádosti o podporu přiloženo osvědčení vydané výše uvedenými subjekty, jehož správnost ověří členské státy;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro len a konopí,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Pro chovatelský rok 1973/1974 je podpora podle článku 2 nařízení (EHS) č. 845/72 pro bource morušového chovaného ve Společenství poskytována za podmínek stanovených v následujících článcích.
Článek 2
Podpora je poskytována pouze pro boxy: a) které obsahují nejméně 20000 vajíček bource morušového zralých k vylíhnutí;
b) z nichž vzešla minimální produkce tříděných zámotků, jejichž vnější vzhled je vyhovující, jsou zralé, mají jednotnou barvu i rozměry, jsou bez skvrn a rzi a jsou vhodné ke smotávání.
Minimální produkce uvedená v písmenu b) je stanovena příslušným členský státem a nemůže být nižší než 20 kilogramů.
Článek 3
1. Podpora je poskytována chovateli bource morušového na jeho vlastní žádost podanou nejpozději do 31. prosince 1973.
Každý chovatel může podat pouze jednu žádost.
2. Členský stát chovateli podporu vyplatí do 4 měsíců po předložení žádosti.
Článek 4
1.
Žádost o podporu obsahuje alespoň tyto údaje:
- jméno, adresu a podpis žadatele, - počet použitých boxů s vajíčky a datum či data jejich dodání,
- množství zámotků vyprodukovaných z těchto vajíček a datum či data jejich dodání,
- místo uskladnění vyprodukovaných zámotků nebo, pokud byly prodány a dodány, jméno a adresu prvního kupce.
2. Pokud se uplatňuje ustanovení čl. 2 odst. 2 nařízení (EHS) č. 922/72, může být žádost přijata pouze v případě, že je doprovázena osvědčeními podle článku 6 tohoto nařízení.
Článek 5
1. V souladu s čl. 2 odst. 2 nařízení (EHS) č. 922/72 mohou být schváleny pouze veřejné nebo soukromé subjekty, jejichž účetnictví uvádí alespoň: - počet dodaných boxů, včetně jména chovatele-příjemce a data výdeje,
- množství obdržených zámotků, včetně jména chovatele-dodavatele a data přijetí.
2. Členské státy podrobí schválené subjekty kontrole, která především umožní ověřit soulad účetních údajů s údaji v osvědčeních podle článku 6.
Článek 6
Schválené subjekty dodávají chovatelům: - nejpozději 40 dnů po vydání boxů s vajíčky osvědčení uvádějící alespoň jméno a adresu příslušného chovatele, množství dodaných boxů, datum vydání a datum vydání osvědčení.
- nejpozději 40 dnů po obdržení zámotků osvědčení uvádějící alespoň jméno a adresu příslušného chovatele, množství obdržených zámotků, datum přijetí a datum vydání osvědčení.
Článek 7
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
ze dne 4. června 1973, kterým se mění nařízení (EHS, Euratom, ESUO) č. 260/68, kterým se stanoví podmínky a postup pro uplatňování daně ve prospěch Evropských společenství
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o vytvoření jednotné Rady a jednotné Komise Evropských společenství,
s ohledem na Protokol o výsadách a imunitách Evropských společenství, a zejména na článek 13 tohoto protokolu,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že je třeba změnit nařízení Rady (EHS, Euratom, ESUO) č. 260/68 ze dne 29. února 1968, kterým se stanoví podmínky a postup pro uplatňování daně ve prospěch Evropských společenství [1], naposledy pozměněné nařízením (ESUO, EHS, Euratom) č. 559/73 [2], aby bylo vzato v úvahu nařízení Rady (ESUO, EHS, Euratom) č. 1543/73 ze dne 4. června 1973, kterým se zavádějí zvláštní opatření dočasně se vztahující na úředníky Evropských společenství odměňované z položek výzkumu a investic [3],
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (EHS, Euratom, ESUO) č. 260/68 se mění takto: a) v článku 2 se doplňují nové odrážky, které znějí:
- "příjemci odškodnění stanoveného pro případ definitivního skončení služebního poměru v článcích 3 a 4 nařízení (ESUO, EHS, Euratom) č. 1543/73,
- příjemci příspěvku stanoveného pro případ definitivního skončení služebního poměru v článku 5 nařízení (ESUO, EHS, Euratom) č.
1543/73.";
b) v čl. 6 odst. 1 písm. b) se doplňuje nová věta, která zní:
"Tato ustanovení se použijí rovněž na platby uskutečněné na základě článku 5 nařízení (ESUO, EHS, Euratom) č. 1543/73."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
ze dne 4. června 1973, kterým se mění nařízení (Euratom, ESUO, EHS) č. 549/69, kterým se stanoví kategorie úředníků a ostatních zaměstnanců Evropských společenství, na které se vztahují ustanovení článku 12, čl. 13 druhého pododstavce a článku 14 Protokolu o výsadách a imunitách Společenství
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o vytvoření jednotné Rady a jednotné Komise Evropských společenství, a zejména na čl. 28 první pododstavec této smlouvy,
s ohledem na Protokol o výsadách a imunitách Evropských společenství, a zejména na články 16 a 22 tohoto protokolu,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu,
s ohledem na stanovisko Soudního dvora,
vzhledem k tomu, že je třeba změnit nařízení Rady (Euratom, ESUO, EHS) č. 549/69 ze dne 25. března 1969, kterým se stanoví kategorie úředníků a ostatních zaměstnanců Evropských společenství, na které se vztahují ustanovení článku 12, čl. 13 druhého pododstavce a článku 14 Protokolu o výsadách a imunitách Společenství [1], ve znění nařízení (Euratom, ESUO, EHS) č. 2532/72 [2], za účelem přihlédnutí k nařízení Rady (ESUO, EHS, Euratom) č. 1543/73 ze dne 4. června 1973, kterým se zavádějí zvláštní opatření dočasně použitelná na úředníky Evropských společenství placené z výzkumných a investičních fondů [3],
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V článku 2 nařízení (Euratom, ESUO, EHS) č. 549/69 se doplňují nová písmena, která znějí:
"f) příjemci odškodnění stanoveného pro případ definitivního skončení služebního poměru v článcích 3 a 4 nařízení (ESUO, EHS, Euratom) č. 1543/73;
g) příjemci příspěvku stanoveného pro případ definitivního skončení služebního poměru v článku 5 nařízení (ESUO, EHS, Euratom) č.
1543/73."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
ze dne 4. června 1973, kterým se mění nařízení č. 422/67/EHS, č. 5/67/Euratom o platových poměrech předsedy a členů Komise a předsedy, soudců, generálních advokátů a tajemníka Soudního dvora
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o vytvoření jednotné Rady a jednotné Komise Evropských společenství [1], a zejména na článek 6 této smlouvy,
vzhledem k tomu, že je žádoucí změnit některá ustanovení nařízení o platových poměrech členů Komise a Soudního dvora, zejména s cílem zajistit, s přihlédnutím k úpravám provedeným v platech úředníků Společenství, zachování určité hierarchie mezi platy členů Komise a Soudního dvora na straně jedné a platy úředníků Evropských společenství na straně druhé,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení Rady č. 422/67/EHS, č. 5/67/Euratom ze dne 25. července 1967 o platových poměrech předsedy a členů Komise a předsedy, soudců, generálních advokátů a tajemníka Soudního dvora [2], naposledy pozměněné nařízením Rady (Euratom, ESUO, EHS) č. 2690/72 [3], se mění takto: a) Článek 2 se od 1. července 1972 nahrazuje tímto:
"Článek 2 1. Základní měsíční plat členů Komise se rovná částce, která je výsledkem použití následujících procentních sazeb na základní plat úředníka Evropských společenství v platové třídě A 1 v posledním stupni: předseda _BAR_ 138 %, _BAR_ místopředseda _BAR_ 125 %, _BAR_
ostatní členové _BAR_ 112,5 %. _BAR_ 2. Základní měsíční plat členů Soudního dvora se rovná částce, která je výsledkem použití následujících procentních sazeb na základní plat úředníka Evropských společenství v platové třídě A 1 v posledním stupni: předseda _BAR_ 138 %, _BAR_ soudce nebo generální advokát _BAR_ 112,5 %, _BAR_
tajemník _BAR_ 101 %." _BAR_ b) Článek 3 se od 1. července 1972 nahrazuje tímto:
"Článek 3
Členové Komise a Soudního dvora mají nárok na rodinné přídavky stanovené obdobně podle článku 67 služebního řádu a článků 1, 2 a 3 přílohy VII uvedeného řádu."
c) V článku 4 se odstavce 2 a 3 se od 1. července 1972 nahrazují tímto: "2. Členové Komise pobírají měsíční příspěvek na reprezentaci ve výši: předseda _BAR_ 29745 BEF, _BAR_ místopředseda _BAR_ 19115 BEF, _BAR_
ostatní členové _BAR_ 12745 BEF. _BAR_ 3. Členové Soudního dvora pobírají měsíční příspěvek na reprezentaci ve výši: předseda _BAR_ 29745 BEF, _BAR_
soudce nebo generální advokát _BAR_ 12745 BEF, _BAR_ tajemník _BAR_ 11620 BEF. _BAR_ Předsedové senátů Soudního dvora navíc pobírají během svého funkčního období zvláštní příspěvek za funkci ve výši 17000 BEF měsíčně."
d) V článku 4 se od 1. července 1972 doplňuje nový odstavec, který zní:
"4.
Příspěvky uvedené v odstavcích 2 a 3 Rada každoročně zvyšuje rozhodnutím přijatým kvalifikovanou většinou s přihlédnutím k růstu životních nákladů."
e) Za článek 4 nařízení č. 422/67/EHS, č. 5/67/Euratom se od 1. července 1972 vkládá nový článek, který zní:
"Článek 4a
Na základní platy uvedené v článku 2, rodinné přídavky uvedené v článku 3 a příspěvky uvedené v čl. 4 odst. 1 se použije opravný koeficient stanovený Radou na základě článků 64 a 65 služebního řádu úředníků Evropských společenství pro úředníky zaměstnané v Belgii."
Článek 2
Článek 7 nařízení č. 422/67/EHS, č. 5/67/Euratom se od 1. ledna 1973 mění takto:
a) Odstavec 1 se nahrazuje tímto: "1. Bývalí členové Komise nebo Soudního dvora pobírají od prvního dne měsíce následujícího po svém odchodu z funkce po dobu tří let měsíční přechodný příspěvek, jehož výše se stanoví takto: - 40 % základního platu, který pobírali v okamžiku odchodu z funkce, je-li doba, po kterou vykonávali funkci, kratší než dva roky,
- 45 % tohoto platu, je-li uvedená doba delší než dva a kratší než tři roky,
- 50 % tohoto platu, je-li uvedená doba delší než tři roky a kratší než pět let,
- 55 % tohoto platu, je-li uvedená doba delší než pět let a kratší než deset let,
- 60 % tohoto platu, je-li uvedená doba delší než deset let a kratší než patnáct let,
- 65 % tohoto platu v ostatních případech."
b) Doplňuje se nový odstavec, který zní:
"5. Během doby tří let uvedené v odstavci 1 má bývalý člen Komise nebo Soudního dvora nárok na rodinné příspěvky stanovené v článku 3."
Článek 3
Sazba 60 % uvedená v čl. 9 prvním pododstavci nařízení č. 422/67/EHS, č. 5/67/Euratom se od 1. ledna 1973 nahrazuje sazbou 70 %.
Článek 4
Nároky na důchody a příspěvky získané buď na základě článků 7, 8, 9, 10, 15 a 20 nařízení č. 422/67/EHS, č. 5/67/Euratom, nebo rozhodnutí Rady ze dne 14. října 1958 o platových poměrech členů Soudního dvora Evropského společenství uhlí a oceli, ve znění rozhodnutí Rady ze dne 29. října 1969, se přezkoumávají v souladu s články 1, 2 a 3 ode dnů stanovených v těchto ustanoveních.
Článek 5
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 1692/73 ze dne 25. června 1973 o ochranných opatřeních stanovených v dohodě mezi Evropským hospodářským společenstvím a Norským královstvím
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 113 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že dne 14. května 1973 byla v Bruselu podepsána dohoda mezi Evropským hospodářským společenstvím a Norským královstvím;
vzhledem k tomu, že pro účely provádění ochranných doložek stanovených ve Smlouvě o založení Evropského hospodářského společenství jsou postupy, jimiž je třeba se řídit, stanoveny ve Smlouvě samotné;
vzhledem k tomu, že na druhé straně však ještě zbývá stanovit podrobná pravidla pro provádění ochranných doložek a bezpečnostních opatření stanovených v článcích 22 až 27 dohody,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Rada může v souladu s postupem stanoveným v článku 113 Smlouvy za účelem přijetí opatření stanovených v článcích 22, 24 a 26 Smlouvy rozhodnout o předložení věci smíšenému výboru zřízenému Dohodou mezi Evropským hospodářským společenstvím a Norským královstvím (dále jen "dohoda").
V případě nutnosti přijme Rada tato opatření v souladu s týmž postupem.
Komise může podávat nezbytné návrhy za tímto účelem z vlastního podnětu nebo na žádost členského státu.
Článek 2
1. V případě praktik, kterými lze odůvodnit použití opatření stanovených v článku 23 dohody ze strany Společenství, rozhodne Komise po přezkoumání případu z vlastního podnětu nebo na žádost členského státu, zda jsou takové praktiky slučitelné s dohodou.
V případě nutnosti navrhne přijetí ochranných opatření Radě, která rozhodne v souladu s postupem stanoveným v článku 113 Smlouvy.
2. V případě praktik, kterými lze odůvodnit použití opatření stanovených v článku 23 dohody ze strany Společenství, rozhodne Komise po přezkoumání případu, zda jsou takové praktiky slučitelné se zásadami stanovenými v dohodě.
V případě nutnosti předloží vhodná doporučení.
Článek 3
V případě činností, kterými lze odůvodnit použití opatření stanovených v článku 25 dohody ze strany Společenství, se použijí postupy stanovené nařízením (EHS) č. 459/68 [1].
Článek 4
1. Vyžadují-li výjimečné okolnosti v situacích uvedených v článcích 24 a 26 dohody nebo v případě vývozních podpor, které mají přímý a bezprostřední účinek na obchod, okamžitý zásah, mohou být přijata bezpečnostní opatření stanovená v čl. 27 odst. 3 písm. d) za těchto podmínek.
2. Komise může z vlastního podnětu nebo na žádost členského státu předložit nezbytné návrhy, o kterých Rada rozhodne v souladu s postupem stanoveným v článku 113 Smlouvy.
3. Dotyčný členský stát může – s výjimkou vývozních podpor, které mají přímý a bezprostřední účinek na obchod – zavést množstevní omezení dovozu.
O těchto opatřeních neprodleně uvědomí ostatní členské státy a Komisi.
Komise rozhodne mimořádným postupem a ve lhůtě nejvýše tří pracovních dnů v případě článku 24 nebo pěti pracovních dnů v případě článku 26 po oznámení uvedeném v prvním pododstavci, zda opatření mají být zachována, změněna nebo zrušena.
Všem členským státům se oznámí rozhodnutí Komise, které je ihned vykonatelné.
Každý členský stát může Radě předložit rozhodnutí Komise ve lhůtě nejvýše pěti pracovních dnů v případě článku 24 a deseti pracovních dnů v případě článku 26 ode dne oznámení rozhodnutí.
Rada se neprodleně sejde.
Kvalifikovanou většinou může rozhodnutí Komise změnit nebo zrušit.
Předloží-li členský stát, který přijal opatření podle tohoto odstavce, věc Radě, rozhodnutí Komise se pozastaví.
Pozastavení skončí v případě článku 24 patnáct dnů a v případě článku 26 třicet dnů po dni předložení věci Radě, pokud již Rada rozhodnutí Komise nezměnila nebo nezrušila.
Za účelem provádění tohoto odstavce musí být při výběru opatření dána přednost těm z nich, která nejméně narušují fungování společného trhu.
Před přijetím rozhodnutí ohledně opatření přijatých dotyčným členským státem k provádění tohoto odstavce povede Komise konzultace.
Tyto konzultace se vedou v rámci poradního výboru složeného ze zástupců jednotlivých členských států, kterému předsedá zástupce Komise.
Výbor se schází, je-li svolán jeho předsedou.
Předseda předá členským státům v co možná nejkratší době všechny příslušné informace.
Článek 5
Ustanovení tohoto nařízení nemají vliv na provádění ochranných doložek stanovených ve Smlouvě, zejména v jejích článcích 108 a 109, v souladu s postupy stanovenými touto smlouvou.
Článek 6
Za oznámení určené smíšenému výboru podle čl. 27 odst. 2 dohody je odpovědná Komise.
Článek 7
Do 31. prosince 1974 rozhodne Rada kvalifikovanou většinou na návrh Komise o změnách, které se provedou v tomto nařízení, a zejména v čl. 4 odst. 3, které se s přihlédnutím ke zkušenostem ukážou jako nezbytné k tomu, aby se zabránilo ohrožení jednotnosti společného trhu.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
ze dne 26. června 1973, kterým se stanoví zvláštní opatření pro osivo řepky a řepice a upravuje nomenklatura pro tyto produkty uvedená v nařízeních č. 136/66/EHS, (EHS) č. 2358/71 a (EHS) č. 950/68
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu,
vzhledem k tomu, že nařízení Rady (EHS) č.
2358/71 ze dne 26. října 1971 o společné organizaci trhu s osivem [1] se týká též osiva olejnatých semen a olejnatých plodů, které spadají do čísla celního sazebníku ex 12.01; že tyto druhy osiva proto již nespadají do oblasti působnosti nařízení Rady č.
136/66/EHS ze dne 22. září 1966 o zřízení společné organizace trhu s oleji a tuky [2], naposledy pozměněného aktem o podmínkách přistoupení a o úpravách smluv [3]; že je proto nutné opravit nomenklaturu produktů vyjmenovaných v čl. 1 odst.
136/66/EHS a v článku 1 nařízení (EHS) č. 2358/71; že je proto třeba upravit nařízení (EHS) č.
950/68 [4] o společném celním sazebníku, naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1014/73 [5];
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č.
2358/71, které platí od 1. července 1972, neupravuje vývozní náhrady u produktů, na které se vztahuje; že k usnadnění přechodu z režimu vytvořeného článkem 28 nařízení č. 136/66/EHS na nový režim je třeba stanovit opatření umožňující po omezenou dobu poskytování vývozních náhrad u osiva řepky a řepice, které se v této době vyvezlo nebo pro které byla stanovena náhrada předem,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V kapitole 12 čísle 12.01 přílohy "Společný celní sazebník" nařízení (EHS) č. 950/68 se doplňují nové položky, které znějí:
Číslo společného celního sazebníku _BAR_ Popis zboží _BAR_ Sazba cla _BAR_
všeobecná v % nebo vybíraná dávka _BAR_ smluvní v % _BAR_
1 _BAR_ 2 _BAR_ 3 _BAR_ 4 _BAR_
_BAR_ A.K setí _BAR_ osvobozeno _BAR_ _BAR_
_BAR_ B.Ostatní _BAR_ osvobozeno _BAR_ _BAR_
Článek 2
1. V čl. 1 odst. 2 se nařízení 136/66/EHS se písmeno a) nahrazuje tímto:
"a) 12.01 _BAR_ Olejnatá semena a olejnaté plody, též drcené: _BAR_
B.Ostatní." _BAR_
2. V článku 1 nařízení (EHS) č. 2358/71 se text vztahující se k číslu ex 12.01 celního sazebníku nahrazuje tímto:
"12.01 _BAR_ Olejnatá semena a olejnaté plody, též drcené: _BAR_
A.K setí." _BAR_
Článek 3
Vývozní náhrada stanovená v článku 28 nařízení č. 136/66/EHS se poskytuje pro osivo řepky a řepice, které bylo vyvezeno nebo pro které byla stanovena náhrada předem v období od 1. července 1972 do 31. ledna 1973.
Článek 4
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. září 1973.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
ze dne 2. července 1973, kterým se mění nařízení (EHS) č. 315/68 a nařízení (EHS) č. 537/70, pokud jde o velikosti určitých odrůd tulipánů
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 234/68 ze dne 27. února 1968 o zřízení společné organizace trhu s živými rostlinami a květinářskými produkty[1], a zejména na článek 4 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 315/68 ze dne 12. března 1968, kterým se stanoví normy jakosti pro květinové cibule a hlízy[2], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 538/70[3], a zejména na čl. 2 odst. 2 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nabyté zkušenosti ukazují, že současné pěstitelské postupy umožňují získat tulipány dobré jakosti také z cibulí menší velikosti, než je společnými normami jakosti stanovená velikost "síto 11"; že by tyto normy měly být proto přizpůsobeny;
vzhledem k tomu, že výše uvedené změny činí ustanovení nařízení (EHS) č. 537/70 ze dne 23. března 1970, kterým se členské státy opravňují k přijetí opatření odchylujících se od určitých požadavků norem jakosti týkajících se vývozu květinových cibulí a hlíz do třetích zemí[4] bezpředmětnými;
vzhledem k tomu, že Řídící výbor pro živé rostliny a květinářské produkty nepřijal stanovisko během lhůty stanovené jeho předsedou,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V příloze nařízení (EHS) č. 315/68 se v tabulce uvedené v části III řádky "Tulipa" a následující až po řádku "Tulipány botanické" včetně nahrazují textem přílohy tohoto nařízení.
Článek 2
Nařízení (EHS) č. 537/70 se mění takto: 1. V čl. 1 odst. 1 se zrušují výrazy "Tulipa, Tulipa "Cordell Hull", Tulipa "American Flag" a Tulipa "Montgomery"".
2. V příloze se zrušují řádky, které se týkají Tulipa, Tulipa "Cordell Hull", Tulipa "American Flag" a Tulipa "Montgomery".
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
ze dne 1. října 1973 o uzavření Prozatímní dohody mezi Evropským hospodářským společenstvím a Tureckem v důsledku přistoupení nových členských států ke Společenství
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 113 této smlouvy,
s ohledem na doporučení Komise,
vzhledem k tomu, že Společenství a Turecko stanovily v dodatkovém protokolu úpravy Dohody zakládající přidružení mezi Evropským hospodářským společenstvím a Tureckem v důsledku přistoupení nových členských států ke Společenství;
vzhledem k tomu, že před vstupem tohoto protokolu v platnost je třeba co nejdříve prostřednictvím prozatímní dohody uvést v platnost jistá ustanovení tohoto protokolu týkající se obchodu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Prozatímní dohoda mezi Evropským hospodářským společenstvím a Tureckem v důsledku přistoupení nových členských států ke Společenství a prohlášení připojená k závěrečnému aktu se uzavírají a schvalují jménem Společenství.
Znění dohody a závěrečného aktu se připojují k tomuto nařízení.
Článek 2
Podle článku 13 dohody uvedené v článku 1 oznámí předseda Rady druhé smluvní straně, že Společenství dokončilo postupy, které jsou nutné pro vstup této dohody v platnost [1].
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
ze dne 23. října 1973, kterým se mění nařízení 79/65/EHS, pokud se jedná o použití účetních údajů, oblast zjišťování a počet vykazujících podniků, zahrnutých v zemědělské účetní datové síti Evropského hospodářského společenství
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Shromáždění,
vzhledem k tomu, že nařízení Rady č.
79/65/EHS [1] ze dne 15. června 1965 o založení zemědělské účetní datové sítě pro sběr údajů o příjmech a o hospodářské činnosti zemědělských podniků v Evropském hospodářském společenství, ve znění nařízení (EHS) č. 2835/72 [2], stanoví zejména používání účetních údajů, které jsou výstupem uvedené datové sítě, vymezuje rozsah zjišťování o této síti a stanoví počet vykazujících podniků, které spadají do oblasti jeho působnosti;
vzhledem k tomu, že je třeba používání těchto účetních údajů rozšířit;
vzhledem k tomu, že zkušenosti získané v průběhu prvních let provozu účetní datové sítě ukázaly, že je nutné vymezit rozsah zjišťování tak, aby byly zahrnuty pouze podniky, které jsou pro zjišťování účetních údajů dostatečně velké;
vzhledem k tomu, že v souladu s nařízením (EHS) č.
2835/72 je v účetní datové síti zahrnuto v současnosti 13600 vykazujících podniků; že počet vykazujících podniků musí být v budoucnosti dostatečně velký, aby byly poskytnuty reprezentativní údaje za všechny zemědělské podniky v oblasti zjišťování; vzhledem k tomu, že 1 % z celkového počtu zemědělských podniků v této oblasti je pro správnou reprezentaci minimum, kterého je třeba co nejrychleji dosáhnout; že je proto třeba počet vykazujících podniků zvýšit;
vzhledem k tomu, že růst počtu vykazujících podniků je třeba rozložit do období několika let, aby národní a regionální správní orgány v oblasti účetní datové sítě mohly tento růst plynule uskutečnit,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Čl. 1 odst. 3 nařízení č. 79/65/EHS se nahrazuje tímto:
"Údaje získané podle tohoto nařízení slouží především jako podklad pro zprávy předkládané Komisí o situaci v zemědělství a na zemědělských trzích, jakož i o příjmech zemědělských podniků ve Společenství; zprávy, zejména za účelem ročního stanovení cen zemědělské produkce, se předkládají jednou za rok Radě a Shromáždění."
Článek 2
Čl. 4 odst. 1 a 2 nařízení č. 79/65/EHS se nahrazuje tímto:
"1. Oblast zjišťování uvedená v čl. 1 odst. 2 písm. a) zahrnuje zemědělské podniky: - jejichž náplní jsou dodávky na trh,
- které jsou významné pro hlavní hospodářskou činnost vedoucího zemědělského podniku,
- poskytují zaměstnání během roku nejméně jednomu pracovníkovi (1 pracovní jednotka); tento práh však může být postupem podle článku 19 snížen na 0,75 pracovní jednotky na členský stát.
Vúčetních obdobích začínajících v roce 1973 a 1974 se počet vykazujících podniků stanovuje na 13600. Tento počet se postupně zvýší na začátku účetních období začínajících od roku 1975 do roku 1978 tak, aby se nakonec dosáhlo počtu 28000 vykazujících podniků."
Článek 3
Článek 23 nařízení č. 79/65/EHS se nahrazuje tímto:
"Komise předloží podle potřeby Radě do 1. ledna 1980 úplnou zprávu o provozu zemědělské účetní datové sítě spolu s návrhy na změnu tohoto nařízení."
Článek 4
Seznam oblastí uvedený v čl. 2 písm. d) nařízení č. 79/65/EHS se v případě Itálie nahrazuje seznamem přiloženým k tomuto nařízení.
Článek 5
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 3083/73 ze dne 14. listopadu 1973 o sdělování údajů nezbytných k uplatňování nařízení (EHS) č. 2358/71 o společné organizaci trhu s osivem
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2358/71 ze dne 26. října 1971 o společné organizaci trhu s osivem [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1707/73 [2], a zejména na článek 9 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že článek 9 nařízení (EHS) č.
2358/71 stanoví, že členské státy a Komise si vzájemně sdělují údaje nezbytné k uplatňování uvedeného nařízení; že pokud jde o údaje, které mají členské státy sdělovat Komisi, je nutné stanovit druh těchto údajů a lhůty pro jejich sdělování;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro osivo,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Jediný článek
Členské státy oznámí Komisi u každého druhu nebo skupiny odrůd, pro něž je stanovena podpora, a u každého typu hybridní kukuřice k setí, pro nějž byla stanovena referenční cena, údaje uvedené v příloze ve lhůtách, které jsou v ní určeny.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
ze dne 18. prosince 1973 o sazbě dovozních poplatků vybíraných ze zemědělských produktů a ze zboží spadajícího do působnosti nařízení (EHS) č. 1059/69 obsažených v drobných zásilkách neobchodní povahy
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 43 a 235 této smlouvy;
s ohledem na akt o přistoupení nových členských států k Evropskému hospodářskému společenství a Evropskému společenství pro atomovou energii [1], který tvoří přílohu smlouvy, podepsaný dne 22. ledna 1972, a zejména na čl. 62 odst. 1 tohoto aktu,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu,
vzhledem k tomu, že v oddíle II B předběžných ustanovení společného celního sazebníku, který tvoří přílohu nařízení Rady (EHS) č.
950/68 [2] ze dne 28. června 1968 ve znění nařízení (EHS) č. 2260/73 [3] se stanoví, že pokud zainteresovaná osoba nepožádá o uplatnění běžné sazby, vybírá se ze zboží v malých zásilkách, které jsou určeny soukromým osobám, paušální sazba valorického cla ve výši 10 % pod podmínkou, že povaha tohoto dovozu je neobchodní;
vzhledem k tomu, že aniž by byly ohroženy cíle společné zemědělské politiky, je užitečné a možné vybírat podle stejných metod všechny ostatní dovozní poplatky ze zemědělských produktů, jakož i z některého zboží, které spadá do působnosti režimu obchodu uvedeného v nařízení Rady (EHS) č. 1059/69 [4] ze dne 28. května 1969, kterým se stanoví režim obchodu s určitým zbožím vyrobeným ze zemědělských produktů, ve znění nařízení (EHS) č. 1491/73 [5];
vzhledem k tomu, že při stejné transakci může být vybíráno několik různých poplatků; aby systém paušálního zdaňování splnil svůj účel, je třeba použít jednu paušální sazbu pro všechny tyto poplatky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. V případě drobných zásilek neobchodní povahy uvedených v oddílu II B odst. 2 předběžných ustanovení společného celního sazebníku, který tvoří přílohu nařízení (EHS) č. 950/68, se místo dovozních poplatků stanovených v rámci společné zemědělské politiky a poplatků stanovených pro zboží, které spadá do působnosti nařízení (EHS) č. 1059/69, vybírá paušální sazba stanovená v odstavci 1 uvedeného oddílu II B.
2. Jestliže stejná transakce podléhá několika různým poplatkům, vybírá se za všechny tyto poplatky paušální sazba uvedená v odstavci 1.
3. Odstavec 1 však není použitelný, pokud adresát zásilky požádal před uložením uvedené paušální sazby, aby produkty nebo zboží podléhaly běžným dovozním poplatkům.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
ze dne 22. ledna 1974 o zmocnění k provádění kontroly příjmů a výdajů Společenství v členských státech
(74/55/EHS) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o vytvoření jednotné Rady a jednotné Komise Evropských společenství,
s ohledem na prozatímní jednací řád Komise ze dne 6. července 1967, naposledy pozměněný rozhodnutím ze dne 6. ledna 1973,
vzhledem k tomu, že nařízení Rady (EHS) č. 729/70 ze dne 21. dubna 1970 o financování společné zemědělské politiky [1] stanoví v čl.
9 odst. 2 třetím a čtvrtém pododstavci, že Komise může požádat členské státy, aby provedly ověření nebo šetření, k účasti na nichž může za určitých okolností přizvat správní orgány jiných členských států;
vzhledem k tomu, že nařízení Rady (EHS, Euratom, ESUO) č. 2/71 ze dne 2. ledna 1971, kterým se provádí rozhodnutí ze dne 21. dubna 1970 o nahrazení finančních příspěvků členských států vlastními zdroji Společenství [2], uvádí v čl. 14 odst. 2 prvním pododstavci, že Komise může požádat členské státy, aby provedly dodatečné kontroly nebo aby ji přizvaly k jimi prováděným kontrolám;
vzhledem k tomu, že nařízení Rady (EHS) č. 283/72 ze dne 7. února 1972 o nesrovnalostech a vymáhání vrácení částek neoprávněně vyplacených v souvislosti s financováním zemědělské politiky a organizací informačního systému v této oblasti [3], stanoví v čl. 6 odst. 1 prvním pododstavci, že má-li Komise za to, že došlo k nesrovnalostem nebo k nedbalosti, může požádat dotyčný členský stát, aby provedl správní šetření;
vzhledem k tomu, že nařízení Rady (EHS) č. 858/72 ze dne 24. dubna 1972 o některých správních a finančních postupech pro správu Evropského sociálního fondu [4] stanoví v čl. 5 odst. 3, že Komise může požádat členské státy, aby provedly ověření nebo šetření, k účasti na nichž mohou za určitých okolností přizvat správní orgány jiných členských států;
vzhledem k tomu, že mají-li být tyto pravomoci účinně využívány, musí být Komise schopna přijmout nezbytná opatření ve velmi krátké době; že by proto měly být uděleny pravomoci členu Komise odpovídajícímu za finanční kontrolu, jednajícímu jménem a na odpovědnost Komise a se souhlasem předsedy a člena Komise odpovídajícího za dotyčné příjmy a výdaje Společenství a za vypracování použitelných celních předpisů;
vzhledem k tomu, že tyto pravomoci jsou vykonávány pod dohledem Komise a podle jejích pokynů;
vzhledem k tomu, že Komisi je nutno informovat vždy, když jsou tyto udělené pravomoci vykonávány;
vzhledem k tomu, že uvedené udělení pravomocí nebrání projednání žádné záležitosti celou Komisí, kdykoli to Komise považuje za nutné,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
1. Člen Komise odpovídající za finanční kontrolu, jednající se souhlasem předsedy, člena odpovídajícího za provádění kontroly dotyčných příjmů a výdajů a člena odpovídajícího za vypracování použitelných celních předpisů je podle pokynů Komise zmocněn přijímat prováděcí opatření podle čl. 9 odst. 2 třetího a čtvrtého pododstavce nařízení (EHS) č. 729/70, podle čl. 14 odst. 2 prvního pododstavce nařízení (EHS, Euratom, ESUO) č. 2/71, podle čl. 6 odst. 1 prvního pododstavce nařízení (EHS) č. 283/72, a podle čl. 5 odst. 3 nařízení (EHS) č. 858/72.
V naléhavých záležitostech a za nepřítomnosti takto zmocněných členů, s výjimkou člena odpovídajícího za finanční kontrolu, může dát souhlas generální ředitel nebo vedoucí útvaru příslušného dotyčné příjmy a výdaje nebo útvaru příslušného pro vypracování použitelných celních předpisů.
V nepřítomnosti předsedy může dát souhlas vedoucí jeho kanceláře.
2. Člen Komise zmocněný podle odstavce 1 jedná jménem a na odpovědnost Komise.
O přijatých opatřeních uvědomí Komisi.
3. Každé opatření přijaté podle odstavce 1 tohoto článku se sděluje Komisi.
Článek 2
Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem 23. ledna 1974.
ze dne 20. července 1972, kterým se uzavírá Dodatková dohoda k Dohodě mezi Evropským hospodářským společenstvím a jeho členskými státy a Švýcarskou konfederací o výrobcích hodinářského průmyslu
(74/215/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 113 této smlouvy;
s ohledem na doporučení Komise;
vzhledem k tomu, že pro řádné fungování Dohody mezi Evropským hospodářským společenstvím a jeho členskými státy a Švýcarskou konfederací o výrobcích hodinářského průmyslu, podepsané
ze dne 22. července 1974, kterým se stanoví postup pro konzultace o dohodách o spolupráci mezi členskými státy a třetími zeměmi (74/393/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 113 a 235 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
vzhledem k tomu, že je nutné zajistit, aby "dohody o spolupráci" mezi členskými státy a třetími zeměmi, jakož i závazky a opatření zamýšlené v rámci těchto dohod, byly v souladu se společnými politikami, a zejména se společnou obchodní politikou;
vzhledem k tomu, že je žádoucí usnadňovat výměnu informací a názorů v oblasti spolupráce, aby bylo možné zjistit otázky společného zájmu a případně podporovat koordinaci činností členských států ve vztahu k zainteresovaným třetím zemím;
vzhledem k tomu, že vyjednávání a provádění těchto dohod by mělo podléhat předběžnému konzultačnímu postupu,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
1. Členské státy informují Komisi a ostatní členské státy o: - dohodách týkajících se hospodářské a průmyslové spolupráce (dále jen "dohody o spolupráci"), které hodlají sjednat anebo obnovit se třetími zeměmi,
- závazcích a opatřeních, jež navrhují orgány dotyčných členských států v rámci dohod o spolupráci a které by mohly mít dopad na společné politiky, a zejména o těch, které by mohly ovlivnit obchod; k informování popřípadě dojde ještě před posouzením těchto závazků a opatření v rámci mezivládních anebo smíšených komisí zřízených na základě těchto dohod.
2. Členské státy sdělí Komisi a ostatním členským státům znění parafovaných dohod o spolupráci se třetími zeměmi.
Informují Komisi a ostatní členské státy o tom, zda jejich orgány převezmou na základě dohod o spolupráci takové závazky, anebo přijmou taková opatření, která jsou uvedena v odstavci 1.
Článek 2
Tyto informace budou do tří týdnů ode dne jejich obdržení projednány na předběžných konzultacích s ostatními členskými státy a Komisí, pokud o to požádá členský stát anebo to navrhne Komise ve lhůtě osmi pracovních dnů ode dne jejich obdržení podle čl. 1 odst.
V naléhavém případě proběhnou konzultace neprodleně.
2. Pokud o to požádá členský stát anebo to navrhne Komise, lze konzultace o dohodách, závazcích a opatřeních uvedených v článku 1 zahájit kdykoli, s výjimkou záležitostí, o nichž se již konzultace konaly a o nichž nejsou známy žádné nové skutečnosti.
Článek 3
Hlavním účelem konzultací uvedených v článku 2 je: a) zajistit, aby dohody, závazky a opatření uvedené v článku 1 byly v souladu se společnými politikami, a zejména se společnou obchodní politikou;
b) usnadnit výměnu informací a názorů, aby bylo možné zjistit otázky společného zájmu a případně podporovat koordinaci činností členských států ve vztahu k zainteresovaným třetím zemím;
c) posoudit vhodnost opatření, která mohou být přijata na úrovni Společenství v oblastech, na něž se vztahuje článek 113 Smlouvy, aby podpořila projekty spolupráce.
Článek 4
1. Konzultace podle článku 2 probíhají v rámci malého výboru, složeného ze zástupců jednotlivých členských států a Komise.
Výboru předsedá zástupce Komise a nezbytné sekretářské služby zajišťuje generální sekretariát Rady.
Jestliže se však konzultace týkají ujednání, závazků a opatření v oblasti pojištění úvěrů, zajištění úvěrů a finančních úvěrů, budou se konat v rámci pracovní skupiny pro koordinaci politiky v oblasti pojištění úvěrů, zajištění úvěrů a finančních úvěrů, vytvořené rozhodnutím Rady ze dne 27. září 1960 [2].
Výměna informací a koordinace činností výše uvedeného výboru a skupiny bude zajištěna tak, aby bylo možné si udělat celkový obraz o obsahu a fungování dohod o spolupráci.
2. Členské státy a Komise přijmou veškerá opatření nezbytná pro zajištění řádného fungování konzultačního postupu, a zejména pro zachování důvěrného charakteru informací, jež v této souvislosti obdrží.
Článek 5
Stávající zvláštní pravidla nebo postupy Společenství nejsou články 1, 2 a 3 dotčeny.
Článek 6
Členské státy vhodným způsobem zajistí, aby dohodám o spolupráci, které hodlají uzavřít nebo obnovit se třetími zeměmi, nebylo v žádném případě možné vytknout, že se dotýkají závazků, které pro ně vyplývají ze smluv zakládajících Evropská společenství, anebo je takovým způsobem vykládat.
Článek 7
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
ze dne 13. listopadu 1974, kterým se mění rozhodnutí ze dne 13. ledna 1971, pokud jde o umístění pracoviště generálního ředitele Společného výzkumného střediska pro jaderný výzkum (SVS) a jeho útvarů
(74/578/Euratom) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství pro atomovou energii, a zejména na článek 8 této smlouvy,
vzhledem k tomu, že Komise přijala rozhodnutí o reorganizaci Společného výzkumného střediska pro jaderný výzkum (SVS) ze dne 13. ledna 1971 [1];
vzhledem k tomu, že výše uvedené rozhodnutí by mělo být změněno, pokud jde o umístění pracoviště generálního ředitele SVS,
ROZHODLA TAKTO:
Jediný článek
Ustanovení čl. 3 odst. 2 rozhodnutí Komise ze dne 13. ledna 1971 se mění takto:
"Pracoviště generálního ředitele a útvarů v jeho přímé pravomoci je umístěno
ze dne 20. listopadu 1974 o sledování pohybu cukru (74/583/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že současná situace na trhu s cukrem vyžaduje, aby byl vytvořen mechanismus pro přísný a pravidelný dohled nad veškerým pohybem cukru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Jediný článek
Členské státy poskytnou každý týden Komisi všechny příslušné informace o smluvně stanovených množstvích cukru, o objemu prodeje a nákupu a předpokládaném původu a místu určení cukru, který je předmětem všech takových transakcí.
Směrnice Rady
ze dne 17. prosince 1973
o sbližování právních předpisů členských států týkajících se vnitřní výbavy motorových vozidel (vnitřní části prostoru pro cestující kromě vnitřních zpětných zrcátek, uspořádání ovládačů, střechy nebo posuvné střechy, opěradel a zadní části sedadel)
(74/60/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že technické požadavky, které musí motorová vozidla podle vnitrostátních právních předpisů splňovat, se mimo jiné vztahují na vnitřní výbavu z hlediska ochrany osob ve vozidle;
vzhledem k tomu, že se tyto požadavky v jednotlivých členských státech liší; že je proto nutné, aby všechny členské státy zavedly stejné požadavky vedle nebo namísto svých stávajících právních předpisů, zejména aby bylo možno použít u všech typů vozidel postup EHS schvalování typu, který je předmětem směrnice Rady ze dne 6. února 1970 o sbližování právních předpisů členských států týkající se schvalování typu motorových vozidel a jejich přípojných vozidel [3];
vzhledem k tomu, že pro vnitřní zpětná zrcátka byly stanoveny společné požadavky směrnicí Rady ze dne 1. března 1971 [4]; že je třeba stanovit požadavky též pro vnitřní výbavu prostoru pro cestující, uspořádání ovládačů, střechu a opěradla a zadní část sedadel; že další požadavky týkající se vnitřní výbavy budou stanoveny později, zejména pro kotevní úchyty bezpečnostních pásů, ukotvení sedadel, opěrky hlavy, pro ochranu řidiče před mechanismem řízení v případě nehody a pro označení ovládačů;
vzhledem k tomu, že harmonizované požadavky musí snížit riziko nebo vážnost poranění cestujících motorových vozidel a tím zvýšit bezpečnost provozu na pozemních komunikacích v celém Společenství;
vzhledem k tomu, že je žádoucí vzít v úvahu technické požadavky přijaté Evropskou hospodářskou komisí Organizace spojených národů v jejím předpisu č.
21 ("Jednotná ustanovení pro schvalování typu vozidel z hlediska jejich vnitřní výbavy"), který je přílohou Dohody ze dne 20. března 1958 o přijetí jednotných podmínek pro schvalování typu a vzájemné uznávání schválení typu výstroje a dílů motorových vozidel,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Pro účely této směrnice se "vozidlem" rozumí každé motorové vozidlo kategorie M1 (podle definice v příloze I směrnice ze dne 6. února 1970) určené k provozu na pozemních komunikacích, které má nejméně čtyři kola a maximální konstrukční rychlost vyšší než 25 km/h.
Článek 2
Členské státy nesmějí odmítnout udělit EHS schválení typu nebo vnitrostátní schválení typu pro určitý typ vozidla z důvodů týkajících se vnitřní výbavy vozidel, jmenovitě
- vnitřních částí prostoru pro cestující kromě vnitřních zpětných zrcátek,
- uspořádání ovládačů,
- střechy nebo posuvné střechy,
- opěradel a zadní části sedadel,
pokud tyto části a díly splňují požadavky stanovené v přílohách.
Článek 3
Členské státy nesmějí odmítnout nebo zakázat registraci, prodej, uvedení do provozu nebo užívání vozidla z důvodů týkajících se
- vnitřních částí prostoru pro cestující kromě vnitřních zpětných zrcátek,
- uspořádání ovládačů,
- střechy nebo posuvné střechy,
- opěradel a zadní části sedadel,
pokud tyto části a díly splňují požadavky stanovené v přílohách.
Článek 4
Členský stát, který udělí schválení typu, přijme nezbytná opatření, aby byl informován o každé úpravě konstrukční části nebo vlastností uvedených v bodě 2.2 přílohy I. Příslušné orgány dotyčného členského státu posoudí, zda je nutné provést na změněném typu vozidla nové zkoušky a vystavit nový protokol.
Změna se nepovolí, jestliže se při těchto zkouškách prokáže nesplnění požadavků této směrnice.
Článek 5
Změny nezbytné pro přizpůsobení požadavků příloh technickému pokroku se přijímají postupem stanoveným v článku 13 směrnice Rady ze dne 6. února 1970 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu motorových vozidel a jejich přípojných vozidel.
Článek 6
1. Členské státy uvedou v účinnost předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 18 měsíců od jejího oznámení a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy zajistí, aby bylo Komisi sděleno znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 7
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 17. prosince 1973
o sbližování právních předpisů členských států týkajících se zařízení bránících neoprávněnému použití motorových vozidel
(74/61/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že technické požadavky, které musí motorová vozidla podle vnitrostátních právních předpisů splňovat, se mimo jiné vztahují na zařízení bránící neoprávněnému použití vozidel;
vzhledem k tomu, že se tyto požadavky v jednotlivých členských státech liší; že je proto nutné, aby všechny členské státy zavedly stejné požadavky vedle nebo namísto svých stávajících právních předpisů, zejména aby bylo možno použít u všech typů vozidel postup EHS schvalování typu, který je předmětem směrnice Rady 70/156/EHS ze dne 6. února 1970 o sbližování právních předpisů členských států týkající se schvalování typu motorových vozidel a jejich přípojných vozidel [3];
vzhledem k tomu, že je žádoucí vzít v úvahu technické požadavky přijaté Evropskou hospodářskou komisí Organizace spojených národů v jejím předpisu č.
18 [4] (Jednotná ustanovení pro schvalování typu vozidel z hlediska jejich ochrany proti neoprávněnému použití), který je přílohou Dohody ze dne 20. března 1958 o přijetí jednotných podmínek pro schvalování typu a vzájemné uznávání schválení typu výstroje a dílů motorových vozidel,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Pro účely této směrnice se "vozidlem" rozumí každé motorové vozidlo určené k provozu na pozemních komunikacích, s karoserií nebo bez karoserie, které má nejméně čtyři kola a maximální konstrukční rychlost vyšší než 25 km/h, s výjimkou kolejových vozidel, zemědělských traktorů a strojů a strojů pro veřejné práce.
Článek 2
Členské státy nesmějí odmítnout udělit EHS schválení typu nebo vnitrostátní schválení typu pro určitý typ vozidla z důvodů týkajících se zařízení bránících neoprávněnému použití, pokud tato zařízení splňují požadavky stanovené v příloze I.
Článek 3
Členské státy nesmějí odmítnout nebo zakázat registraci, prodej, uvedení do provozu nebo užívání vozidla z důvodů týkajících se zařízení bránících neoprávněnému použití, pokud tato zařízení splňují požadavky stanovené v příloze I.
Článek 4
Členský stát, který udělí schválení typu, přijme nezbytná opatření, aby byl informován o každé úpravě konstrukční části nebo vlastností uvedených v bodě 2.2 přílohy I. Příslušné orgány dotyčného členského státu posoudí, zda je nutné provést na změněném typu vozidla nové zkoušky a vystavit nový protokol.
Změna se nepovolí, jestliže se při těchto zkouškách prokáže nesplnění požadavků této směrnice.
Článek 5
Změny nezbytné pro přizpůsobení požadavků příloh I a II technickému pokroku se přijímají postupem stanoveným v článku 13 směrnice Rady ze dne 6. února 1970 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typů motorových vozidel a jejich přípojných vozidel.
Článek 6
1. Členské státy uvedou v účinnost předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 18 měsíců od jejího oznámení a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy zajistí, aby bylo Komisi sděleno znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 7
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Komise
ze dne 11. února 1974,
kterou se přizpůsobuje technickému pokroku směrnice Rady ze dne 26. července 1971 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se brzdových zařízení určitých kategorií motorových vozidel a jejich přípojných vozidel
(74/132/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 70/156/EHS ze dne 6. února 1970 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu motorových vozidel a jejich přípojných vozidel [1], ve znění aktu o přistoupení nových členských států k EHS a ESAE, připojeného ke Smlouvě a podepsaného v Bruselu dne 22. ledna 1972 [2], a zejména na články 11, 12 a 13 uvedené směrnice,
s ohledem na směrnici Rady 71/320/EHS ze dne 26. července 1971 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se brzdových zařízení určitých kategorií motorových vozidel a jejich přípojných vozidel [3], ve znění aktu o přistoupení nových členských států k EHS a ESAE, připojeného ke Smlouvě a podepsaného v Bruselu dne 22. ledna 1972 [4], a zejména na článek 5 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že mnoho nehod je způsobeno buď blokováním kol zadní nápravy nenaloženého nákladního automobilu nebo tahače návěsu, nebo rovněž blokováním kol přívěsu nebo návěsu při brzdění na vozovce s nízkou adhezí; že za těchto podmínek se rozložení brzdných sil na nápravy, které je výborné u naloženého vozidla, stane naprosto nevhodným pro provozní podmínky u nenaloženého vozidla a může způsobit blokování kol zadní nápravy motorových vozidel nebo kol náprav přípojných vozidel, a to i při poměrně malých zpomaleních; že se pak vozidlo nebo jízdní souprava může dostat do smyku nebo se „zlomit“;
vzhledem k tomu, že díky technickému pokroku je nyní možné opatřit motorová vozidla a jejich přípojná vozidla zařízením regulujícím brzdný účinek v závislosti na zatížení;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnici jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro přizpůsobování směrnic o odstraňování technických překážek obchodu v oboru motorových vozidel technickému pokroku,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Přílohy II a IX směrnice Rady 71/320/EHS ze dne 26. července 1971 se mění v souladu s přílohou této směrnice.
Článek 2
1.
Od 1. října 1974 nesmějí členské státy z důvodů týkajících se brzdových zařízení
- odmítnout udělit EHS schválení typu nebo vydat doklad uvedený v čl. 10 odst.
1 poslední odrážce směrnice Rady 70/156/EHS ze dne 6. února 1970 nebo odmítnout udělit vnitrostátní schválení typu pro typ motorového vozidla, ani
- zakázat první uvedení do provozu vozidla, pokud brzdová zařízení tohoto typu vozidla nebo vozidel splňují požadavky směrnice Rady 71/320/EHS ze dne 26. července 1971 ve znění této směrnice.
2.
Od 1. ledna 1975 členské státy
- nesmějí již vydat doklad uvedený v čl.
10 odst. 1 poslední odrážce směrnice Rady 70/156/EHS ze dne 6. února 1970 pro typ vozidla, jehož brzdová zařízení nesplňují požadavky směrnice Rady 71/320/EHS ze dne 26. července 1971 ve znění této směrnice;
- mohou odmítnout udělit vnitrostátní schválení typu pro typ vozidla, jehož brzdová zařízení nesplňují požadavky směrnice Rady 71/320/EHS ze dne 26. července 1971 ve znění této směrnice.
3.
Od 1. října 1975 mohou členské státy zakázat první uvedení do provozu vozidla, jehož brzdová zařízení nesplňují požadavky směrnice Rady 71/320/EHS ze dne 26. července 1971 ve znění této směrnice.
4.
Členské státy do 1. června 1974 přijmou a zveřejní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 4. března 1974
o sbližování právních předpisů členských států týkajících se závaží vyšší než střední přesnosti od 1 mg do 50 kg
(74/148/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu,
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru,
vzhledem k tomu, že výroba a postupy pro kontrolu závaží vyšší střední přesnosti jsou předmětem přísných předpisů, které se v jednotlivých členských státech liší a v důsledku toho brání obchodu s těmito závažími; že je proto nezbytné tyto předpisy sblížit;
vzhledem k tomu, že směrnice Rady ze dne 26. července 1971 [1] o sbližování právních předpisů členských států týkajících se společných ustanovení pro měřicí přístroje a metody metrologické kontroly stanovila postupy pro EHS schválení typu a pro EHS prvotní ověření; že v souladu s uvedenou směrnicí je nezbytné stanovit technické požadavky, které musí splňovat závaží vyšší než střední přesnosti, aby je po ověření a umístění značky EHS prvotního ověření bylo možné volně uvádět na trh a do provozu;
vzhledem k tomu, že by měl být zohledněn návrh mezinárodního doporučení "valeur conventionnelle du résultat des pesées dans l′air" Mezinárodní organizace pro legální metrologii z května 1973 ve vztahu k pojmu konvenční hmotnosti,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Tato směrnice se vztahuje na závaží vyšší než střední přesnosti jmenovitých hodnot od 1 mg do 50 kg.
Tato směrnice se nevztahuje na závaží v metrických karátech nebo zvláštní závaží, na která se vztahují jiné směrnice.
Článek 2
Závaží, která mohou obdržet značky a znaky EHS, jsou uvedena v příloze.
Tato závaží nepodléhají EHS schválení typu; musí být podrobena EHS ověření.
Článek 3
Žádný členský stát nesmí odmítat, zakazovat nebo omezovat uvedení na trh nebo do provozu závaží uvedených v článku 1, která jsou opatřena značkou EHS prvotního ověření.
Článek 4
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do osmnácti měsíců od jejího zveřejnění a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy zajistí, aby bylo Komisi sděleno znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 5
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 4. března 1974, kterou se mění první směrnice Rady o zavedení určitých společných pravidel pro mezinárodní dopravu (silniční přeprava zboží pro cizí potřebu)
(74/149/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na čl. 75 odst. 1 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu,
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru,
vzhledem k tomu, že je žádoucí přizpůsobit právní úpravu dopravy rozvoji obchodu mezi členskými státy; že na základě tohoto požadavku musí být mimo jiné osvobozeny některé druhy přepravy vozidly s nízkou celkovou hmotností od jakéhokoli režimu kvót i povinnosti mít povolení; že je žádoucí zrušit omezení pro přepravy pro cizí potřebu, které bylo stanoveno v článku 1 první směrnice Rady o zavedení určitých společných pravidel pro mezinárodní dopravu (silniční přeprava zboží pro cizí potřebu) [1], ve znění směrnice ze dne 19. prosince 1972 [2],
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Název směrnice ze dne 23. července 1962 se nahrazuje tímto:"První směrnice Rady o zavedení společných pravidel pro určité druhy silniční přepravy zboží mezi členskými státy".
Článek 2
V čl. 1 odst. 1 směrnice ze dne 23. července 1962 se doplňuje nový pododstavec, který zní:
"Každý členský stát musí za podmínek stanovených v odstavcích 2 a 3 liberalizovat druhy mezinárodní silniční přepravy zboží pro vlastní potřebu uvedené v přílohách I a II této směrnice, které se týkají ostatních členských států a uskutečňují se směrem na území tohoto členského státu nebo z něj nebo tranzitem přes jeho území."
Článek 3
V příloze I směrnice ze dne 23. července 1962 se doplňují nové body, které znějí:
"10. Přeprava zboží motorovými vozidly, jejichž přípustná celková hmotnost, včetně celkové hmotnosti přípojného vozidla, nepřesahuje 6 t nebo jejichž užitečná hmotnost, včetně užitečné hmotnosti přípojného vozidla, nepřesahuje 3,5 t.
11. Přeprava léků, zdravotnického materiálu a vybavení pro poskytování pomoci v naléhavých případech, zejména při živelních pohromách.
12. Přeprava cenného zboží (například drahých kovů) prováděná speciálními vozidly doprovázenými policií nebo jinými bezpečnostními složkami."
Článek 4
Příloha II směrnice ze dne 23. července 1962 se mění takto:
a) v bodu 1 se první věta nahrazuje tímto:"Přeprava z jednoho členského státu do hraničního pásma jiného členského státu v pásmu do 25 km vzdušnou čarou od společných hranic a naopak.";
b) zrušuje se bod 2 a dosavadní body 3, 4, 5 a 6 se označují jako body 2, 3, 4 a 5;
c) doplňují se nové body, které znějí:
"6. Přeprava náhradních dílů námořních plavidel.
7. Přeprava živých zvířat, s výjimkou jatečního dobytka na porážku a plemenných koní."
Článek 5
Nejpozději do 1. července 1974 přijmou členské státy opatření nezbytná k liberalizaci druhů přepravy uvedených v článcích 2 a 3 a v čl. 4 písm. a) a c) této směrnice.
Do tří měsíců od oznámení této směrnice a v každém případě do 1. července 1974 uvědomí členské státy Komisi o opatřeních přijatých k jejímu provedení.
Článek 6
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 4. března 1974
o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu kolových zemědělských a lesnických traktorů
(74/150/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že traktory musí v každém členském státě splňovat určité povinné technické požadavky; že se tyto požadavky v jednotlivých členských státech liší; že tyto odlišnosti jsou překážkou obchodu uvnitř Evropského hospodářského společenství;
vzhledem k tomu, že tyto překážky ve vytváření a fungování společného trhu lze omezit a dokonce i vyloučit, pokud všechny členské státy zavedou stejné požadavky vedle nebo namísto svých stávajících právních předpisů;
vzhledem k tomu, že se požadavky této směrnice vztahují na traktory, které jsou vybaveny pneumatikami a mají maximální konstrukční rychlost od 6 km/h do 25 km/h; že tyto požadavky jsou z hlediska konstrukce těchto vozidel určeny zvláště ke zlepšení bezpečnosti provozu na pozemních komunikacích a bezpečnosti práce; že ostatní traktory, a zejména traktory s maximální konstrukční rychlostí přesahující 25 km/h, budou předmětem zvláštních požadavků;
vzhledem k tomu, že je členské státy tradičně kontrolují, zda traktory před uvedením na trh vyhovují odpovídajícím technickým požadavkům; že se tato kontrola provádí podle typů traktorů;
vzhledem k tomu, že harmonizované technické požadavky platné pro jednotlivé konstrukční části a vlastnosti traktorů by měly být vymezeny zvláštními směrnicemi;
vzhledem k tomu, že na úrovni Společenství je třeba zavést postup schvalování každého typu traktoru tak, aby se mohla kontrolovat shoda s výše uvedenými požadavky a aby členské státy mohly uznávat zkoušky provedené jinými členskými státy;
vzhledem k tomu, že tento postup musí umožnit každému členskému státu zjistit, zda určitý typ traktoru byl podroben zkouškám stanoveným zvláštními směrnicemi, zaznamenaným na certifikátu schválení typu; že tento postup musí zároveň umožnit výrobcům vyplnit prohlášení o shodě pro všechny traktory, které jsou shodné se schváleným typem; že traktor provázený takovým prohlášením musí být považován všemi členskými státy za vyhovující jejich vlastním právním předpisům; že by každý členský stát měl informovat ostatní členské státy o svých zjištěních zasláním kopie certifikátu schválení typu každého typu traktoru, který byl schválen;
vzhledem k tomu, že přechodně bude muset být možné udělovat schválení typu podle požadavků Společenství tak, jak budou vstupovat v platnost zvláštní směrnice vztahující se na různé konstrukční části nebo na různé vlastnosti traktoru, přičemž vnitrostátní požadavky zůstanou v platnosti pro zbývající konstrukční části a vlastnosti;
vzhledem k tomu, že aniž jsou dotčeny články 169 a 170 Smlouvy, je účelné stanovit v rámci spolupráce mezi příslušnými orgány členských států předpisy, které usnadní řešení sporů technické povahy týkajících se shodnosti výroby se schválenými typy;
vzhledem k tomu, že traktor, třebaže je shodný se schváleným typem, může mít nedostatky, které mohou ohrozit bezpečnost provozu na pozemních komunikacích nebo bezpečnost práce; že je z tohoto hlediska účelné stanovit vhodný postup vylučující takové nebezpečí;
vzhledem k tomu, že technický pokrok vyžaduje, aby se mu rychle přizpůsobovaly technické předpisy uvedené ve zvláštních směrnicích; že k usnadnění zavedení opatření nezbytných pro tento účel je třeba stanovit postup úzké spolupráce mezi členskými státy a Komisí v rámci Výboru pro přizpůsobování směrnic o odstraňování technických překážek obchodu v oblasti zemědělských a lesnických traktorů technickému pokroku,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
KAPITOLA I
Definice
Článek 1
1. „Zemědělským nebo lesnickým traktorem“ se rozumí každé motorové vozidlo vybavené koly nebo pásy, které má alespoň dvě nápravy, jehož hlavní funkcí je vyvíjet tažnou sílu a které je zvláště konstruováno k tažení, tlačení, nesení nebo pohonu určitých nářadí, strojů nebo přípojných vozidel určených pro užití v zemědělství nebo lesnictví.
Může být vybaveno pro přepravu nákladu a osob.
2. Tato směrnice se vztahuje pouze na traktory definované v odstavci 1, které jsou vybaveny pneumatikami a které mají dvě nápravy a maximální konstrukční rychlost od 6 km/h do 25 km/h.
Článek 2
Pro účely této směrnice se:
a) „vnitrostátním schválením typu“ rozumí správní postup, který se nazývá
- „agréation par type“ a „aanneming“ v belgických právních předpisech,
- „standardtypegodkendelse“ v dánských právních předpisech,
- „allgemeine Betriebserlaubnis“ v německých právních předpisech,
- „réception par type“ ve francouzských právních předpisech,
- „type-approval“ v irských právních předpisech,
- „omologazione“ nebo „approvazione del tipo“ v italských právních předpisech,
- „agréation“ v lucemburských právních předpisech,
- „typegoedkeuring“ v nizozemských právních předpisech,
- „type-approval“ v právních předpisech Spojeného království.
b) „EHS schválením typu“ rozumí správní postup, jímž členský stát osvědčuje, že typ traktoru splňuje technické požadavky zvláštních směrnic a vyhovuje zkouškám stanoveným v EHS certifikátu schválení typu, jehož vzor je uveden v příloze II.
KAPITOLA II
EHS schválení typu traktoru
Článek 3
Žádost o EHS schválení typu podává výrobce nebo jím pověřený zástupce členskému státu.
K žádosti připojí informační dokument podle vzoru uvedeného v příloze I a dále doklady uvedené v tomto informačním dokumentu.
Pro týž typ traktoru může být tato žádost předložena vždy pouze v jednom členském státě.
Článek 4
1. Každý členský stát udělí schválení typu pro každý typ traktoru, který splňuje tyto podmínky:
a) je v souladu s údaji uvedenými v informačním dokumentu;
b) vyhovovuje zkouškám stanoveným ve vzoru certifikátu schválení typu podle čl. 2 písm. b).
2. Členský stát, který uděluje schválení typu, přijme podle potřeby a popřípadě ve spolupráci s příslušnými orgány ostatních členských států nezbytná opatření k ověření, že vyráběné traktory jsou shodné se schváleným typem.
Toto ověření se omezí na namátkovou kontrolu.
Každý členský stát vyplní všechny oddíly certifikátu schválení typu pro každý typ traktoru, který schvaluje.
Článek 5
1. Příslušný orgán každého členského státu zašle do jednoho měsíce příslušným orgánům ostatních členských států kopie informačního dokumentu a certifikátu schválení pro každý typ traktoru, pro který schválení typu udělil nebo udělit odmítl.
2. Pro každý traktor, který byl vyroben jako shodný se schváleným typem, vystaví výrobce nebo jeho pověřený zástupce ve státě, v němž je traktor registrován, prohlášení o shodě podle vzoru v příloze III.
3. Členské státy však mohou pro účely zdanění traktoru nebo pro vystavení registračních dokladů pro tento traktor požadovat, aby v prohlášení o shodě byly obsaženy jiné údaje, než jsou uvedeny v příloze III, za podmínky, že tyto údaje jsou výslovně uvedeny v informačním dokumentu nebo že se dají z těchto údajů odvodit přímým výpočtem.
Článek 6
1. Členský stát, který udělil EHS schválení typu, musí přijmout nezbytná opatření, aby byl informován o případném zastavení výroby nebo o každé změně údajů uvedených v informačním dokumentu.
2. Pokud dotyčný stát usoudí, že taková změna není důvodem pro změnu stávajícího certifikátu schválení typu nebo pro vystavení nového certifikátu schválení typu, informují o tom příslušné orgány tohoto státu výrobce a souborně nebo pravidelně zasílají příslušným orgánům ostatních členských států kopie změn provedených v dříve rozeslaných informačních dokumentech.
3. Pokud dotyčný stát zjistí, že změna v informačním dokumentu odůvodňuje nové zkoušky nebo nová ověření, a vyžaduje proto změnu stávajícího certifikátu schválení typu nebo vystavení nového certifikátu schválení typu, informují o tom příslušné orgány tohoto státu výrobce a do jednoho měsíce ode dne vystavení předají tyto nové dokumenty příslušným orgánům ostatních členských států.
4. Pokud se certifikát schválení typu změní nebo se nahradí jiným nebo se dojde k ukončení výroby schváleného typu traktoru, sdělí příslušné orgány členského státu, který schválení typu udělil, do jednoho měsíce příslušným orgánům ostatních členských států výrobní čísla posledního traktoru, který byl vyroben jako shodný podle starého certifikátu, a popřípadě výrobní čísla prvního traktoru, který byl vyroben jako shodný podle nového nebo podle změněného certifikátu.
Článek 7
1. Členské státy nesmějí odmítnout registraci nebo zakázat prodej, uvedení do provozu nebo užívání nového traktoru, který je doprovázen prohlášením o shodě, z důvodů týkajících se konstrukce nebo provozu traktoru.
2. Toto ustanovení však nebrání členskému státu, aby taková opatření přijal proti traktorům, které nejsou shodné se schváleným typem.
Traktor není shodný se schváleným typem, pokud jsou zjištěny odchylky od údajů v informačním dokumentu a pokud tyto odchylky nejsou schváleny podle čl. 6 odst. 2 nebo odst. 3 členským státem, který udělil schválení typu. Traktor se nepovažuje za odlišný od schváleného typu, pokud zvláštní směrnice povolují odchylky a pokud jsou tyto povolené odchylky dodrženy.
Článek 8
1. Pokud členský stát, který udělil EHS schválení typu, zjistí, že se více traktorů vybavených prohlášením o shodě neshoduje schváleným typem, přijme nezbytná opatření, aby byla znovu zajištěna shodnost vyráběných traktorů se schváleným typem.
O přijatých opatřeních, která mohou vést až k odejmutí EHS schválení typu, uvědomí příslušný orgán dotyčného státu příslušné orgány ostatních členských států. Stejná opatření tento orgán přijme, jestliže je o takové neshodnosti informován příslušnými orgány jiného členského státu.
2. Příslušné orgány členských států se do jednoho měsíce vzájemně informují o každém odejmutí EHS schválení typu s uvedením důvodů.
3. Pokud členský stát, který udělil EHS schválení typu, popírá závadu ve shodnosti, o které jej uvědomil jiný členský stát, usilují dotyčné členské státy o urovnání sporu.
Komise je o tom informována.
V případě potřeby uskuteční vhodná jednání s cílem dosáhnout urovnání sporu.
Článek 9
1. Pokud členský stát shledá, že traktory určitého typu, ačkoli jsou vybaveny řádně vystaveným prohlášením o shodě, ohrožují bezpečnost provozu na pozemních komunikacích nebo bezpečnost práce, může období nejvýše šesti měsíců odmítnout jejich registraci nebo zakázat na svém území jejich prodej, uvádění do provozu nebo užívání.
Uvědomí o tom neprodleně ostatní členské státy a Komisi a uvede důvody svého rozhodnutí.
2. Komise do šesti týdnů konzultuje zúčastněné členské státy.
Neprodleně zaujme stanovisko a přijme vhodná opatření.
Pokud Komise shledá, že je nezbytná úprava podle článku 11, prodlužuje se lhůta stanovená v odstavci 1 tohoto článku do doby, kdy je dokončen postup stanovený v článku 13.
KAPITOLA III
Přechodná ustanovení
Článek 10
1. Jakmile tato směrnice vstoupí v platnost a při postupném uplatňování zvláštních směrnic potřebných pro EHS schválení typu
- je v členských státech, v nichž traktory nebo kategorie traktorů podléhají vnitrostátnímu schválení typu, vnitrostátní schválení typu založeno na harmonizovaných technických požadavcích namísto odpovídajících vnitrostátních požadavků, pokud o to žadatel požádá,
- nemůže být v členských státech, v nichž traktory nebo kategorie traktorů nepodléhají vnitrostátnímu schválení typu, odmítnut nebo zakázán prodej, registrace, uvedení do provozu nebo užívání traktorů z důvodu, že splňují harmonizované technické požadavky namísto odpovídajících vnitrostátních požadavků, za předpokladu, že výrobce nebo jeho pověřený zástupce o tomto splnění uvědomí příslušné orgány těchto států,
- na žádost výrobce nebo jeho pověřeného zástupce a po předložení informačního dokumentu uvedeného v článku 3 vyplní příslušný členský stát oddíly certifikátu schválení typu zmíněného v čl.
2 písm. b). Kopii tohoto certifikátu vydá žadateli.
Ostatní členské státy přijímají pro týž typ traktoru tento dokument jako doklad, že stanovené zkoušky již byly provedeny.
2. Odstavec 1 tohoto článku se zruší, jakmile budou použitelné všechny požadavky potřebné pro udělení EHS schválení typu.
KAPITOLA IV
Obecná a závěrečná ustanovení
Článek 11
Veškeré změny potřebné k přizpůsobení
- příloh I, II a III této směrnice nebo
- zvláštních směrnic zmíněných v příloze II, jež budou blíže určena v každé z těchto směrnic,
technickému pokroku se přijímají postupem podle článku 13.
Článek 12
1. Zřizuje se Výbor pro přizpůsobení směrnic o odstraňování technických překážek obchodu v oblasti zemědělských a lesnických traktorů technickému pokroku (dále jen „výbor“) složený ze zástupců členských států, kterému předsedá zástupce Komise.
2. Výbor přijme svůj jednací řád.
Článek 13
1. Má-li být zahájen postup podle tohoto článku, přednese věc výboru jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu, nebo na žádost zástupce členského státu..
2. Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k opatřením ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci.
Stanovisko se přijímá většinou 41 hlasů, přičemž hlasům členských států je přidělena váha podle čl. 148 odst.
2 Smlouvy. Předseda nehlasuje.
3. a) Komise přijme zamýšlená opatření, jsou-li v souladu se stanoviskem výboru.
b) Pokud zamýšlená opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, předloží Komise Radě neprodleně návrh opatření, která mají být přijata.
Rada se usnese kvalifikovanou většinou.
c) Pokud Rada nerozhodne do tří měsíců od doby, kdy jí byl návrh předán, přijme navrhovaná opatření Komise.
Článek 14
Veškerá rozhodnutí o odmítnutí nebo odejmutí schválení typu, odmítnutí registrace nebo zákazu prodeje nebo užívání, učiněná na základě předpisů přijatých k provedení této směrnice, musí být podrobně odůvodněna.
Rozhodnutí se oznamuje dotčené osobě s uvedením možnosti podat opravné prostředky, které jsou jí podle platných právních předpisů členských států k dispozici, a o lhůtách pro jejich podání.
Článek 15
1. Členské státy uvedou v účinnost právní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 18 měsíců od jejího oznámení a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy zajistí, aby bylo Komisi sděleno znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 16
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 4. března 1974
o sbližování právních předpisů členských států týkajících se určitých konstrukčních částí a vlastností kolových zemědělských a lesnických traktorů
(74/151/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na její 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že technické požadavky, které musí traktory podle vnitrostátních právních předpisů splňovat, se mimo jiné vztahují na maximální technicky přípustnou hmotnost, umístění a upevnění zadní registrační tabulky, palivové nádrže, přídavná závaží, zvuková výstražná zařízení, přípustnou hladinu akustického tlaku a výfukové systémy (tlumiče);
vzhledem k tomu, že se tyto požadavky v jednotlivých členských státech liší; že je proto nutné, aby všechny členské státy zavedly stejné požadavky vedle nebo namísto svých stávajících právních předpisů, zejména aby bylo možné použít u všech typů traktorů postup EHS schvalování typu, který je předmětem směrnice Rady 74/150/EHS ze dne 4. března 1974 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu kolových zemědělských a lesnických traktorů [3],
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. „Zemědělským nebo lesnickým traktorem“ se rozumí každé motorové vozidlo vybavené koly nebo pásy, které má alespoň dvě nápravy, jehož hlavní funkcí je vyvíjet tažnou sílu a které je zvláště konstruováno k tažení, tlačení, nesení nebo pohonu určitých nářadí, strojů nebo přípojných vozidel určených pro užití v zemědělství nebo lesnictví.
Může být vybaveno pro přepravu nákladu a osob.
2. Tato směrnice se vztahuje pouze na traktory definované v předchozím odstavci, které jsou vybaveny pneumatikami a které mají dvě nápravy a maximální konstrukční rychlost od 6 km/h do 25 km/h.
Článek 2
Členské státy nesmějí odmítnout udělit EHS schválení typu nebo vnitrostátní schválení typu pro typ traktoru z důvodů týkajících se
- maximální technicky přípustné hmotnosti naloženého vozidla,
- umístění a upevnění zadní registrační tabulky,
- palivových nádrží,
- přídavných závaží,
- zvukových výstražných zařízení,
- přípustné hladiny akustického tlaku a výfukového systému (tlumiče),
pokud traktor splňuje požadavky stanovené v odpovídajících přílohách.
Článek 3
Členské státy nesmějí odmítnout registraci nebo zakázat prodej, uvedení do provozu nebo užívání traktorů z důvodů týkajících se konstrukčních částí nebo vlastností uvedených v článku 2, pokud splňují požadavky stanovené v odpovídajících přílohách.
Článek 4
Změny nezbytné pro přizpůsobení požadavků příloh technickému pokroku, kromě těch, které jsou uvedeny v bodech I.1 a I.4.1.2 přílohy VI, se přijímají postupem stanoveným v článku 13 směrnice Rady o schvalování typu kolových zemědělských a lesnických traktorů.
Článek 5
1. Členské státy uvedou v účinnost předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 18 měsíců od jejího oznámení a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy zajistí, aby byla Komisi sdělena znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 6
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 4. března 1974
o sbližování právních předpisů členských států týkajících se maximální konstrukční rychlosti a nákladních plošin kolových zemědělských a lesnických traktorů
(74/152/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že technické požadavky, které musí traktory podle vnitrostátních právních předpisů splňovat, se mimo jiné vztahují na maximální konstrukční rychlost a na nákladní plošiny;
vzhledem k tomu, že se tyto požadavky v jednotlivých členských státech liší; že je proto nutné, aby všechny členské státy zavedly stejné požadavky vedle nebo namísto svých stávajících právních předpisů, zejména aby bylo možné použít u všech typů traktorů postup EHS schvalování typu, který je předmětem směrnice Rady 74/150/EHS ze dne 4. března 1974 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu kolových zemědělských a lesnických traktorů [3],
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. „Zemědělským nebo lesnickým traktorem“ se rozumí každé motorové vozidlo vybavené koly nebo pásy, které má alespoň dvě nápravy, jehož hlavní funkcí je vyvíjet tažnou sílu a které je zvláště konstruováno k tažení, tlačení, nesení nebo pohonu určitých nářadí, strojů nebo přípojných vozidel určených pro užití v zemědělství nebo lesnictví.
Může být vybaveno pro přepravu nákladu a osob.
2. Tato směrnice se vztahuje pouze na traktory definované v předchozím odstavci, které jsou vybaveny pneumatikami a které mají dvě nápravy a maximální konstrukční rychlost od 6 km/h do 25 km/h.
Článek 2
Členské státy nesmějí odmítnout udělit EHS schválení typu nebo vnitrostátního schválení typu pro typ traktoru z důvodů týkajících se maximální konstrukční rychlosti nebo nákladních plošin, pokud tyto maximální konstrukční rychlosti nebo nákladní plošiny splňují požadavky stanovené v příloze.
Článek 3
Členské státy nesmějí odmítnout registraci nebo zakázat prodej, uvedení do provozu nebo užívání traktorů z důvodů týkajících se maximální konstrukční rychlosti nebo nákladních plošin, pokud tyto maximální konstrukční rychlosti nebo nákladní plošiny splňují požadavky stanovené v příloze.
Článek 4
1. Členské státy nesmějí zakázat namontování nákladních plošin nebo požadovat, aby traktory byly vybaveny jednou nebo větším počtem takových plošin.
2. Členské státy nesmějí zakázat, aby byly na traktorových plošinách dopravovány výrobky, které je dovoleno dopravovat na přívěsech používaných pro zemědělské nebo lesnické účely; v rozsahu mezních hodnot uvedených výrobcem je povoleno, aby maximální zatížení činilo alespoň 80 % hmotnosti nenaloženého traktoru v provozním stavu.
Článek 5
Změny nezbytné pro přizpůsobení požadavků přílohy technickému pokroku se přijímají postupem stanoveným v článku 13 směrnice Rady o schvalování typu kolových zemědělských a lesnických traktorů.
Článek 6
1. Členské státy uvedou v účinnost předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 18 měsíců od jejího oznámení a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy zajistí, aby byla Komisi sdělena znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 7
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 2. května 1974, kterou se stanoví zvláštní požadavky pro výskyt Avena fatua v osivu pícnin a obilovin
(74/268/EHS) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnice Rady ze dne 14. června 1966 o uvádění osiva pícnin na trh [1] a o uvádění osiva obilovin na trh [2], naposledy pozměněné směrnicí Rady ze dne 11. prosince 1973 [3], a zejména na článek 11 uvedených směrnic;
vzhledem k tomu, že uvedené směrnice stanoví tolerance pro výskyt Avena fatua v osivu pícnin a obilovin;
vzhledem k tomu, že se pro některé potřeby tyto tolerance jeví příliš vysoké; že proto uvedené směrnice stanovují dodatečnou klasifikaci u osiv, která splňují zvláštní požadavky týkající se výskytu Avena fatua;
vzhledem k tomu, že zvláštní požadavky stanovené v této souvislosti uspokojují zmíněné potřeby, ale rovněž berou ohled na výrobní možnosti a možnosti kontroly osiva;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro osivu a sadbu v zemědělství, zahradnictví a lesnictví,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Členské státy na žádost vydávají úřední osvědčení uvedené v článku 11 směrnice o uvádění osiva pícnin na trh, a) v případě osiva o velikosti semen pšenice a větší, jestliže je vzorek o hmotnosti alespoň 500 g odebraný v souladu s článkem 7 uvedené směrnice při úřední zkoušce prostý Avena fatua;
b) v případě osiva o velikosti menší než semeno pšenice, - jestliže je porost prostý Avena fatua při úřední přehlídce provedené v souladu s přílohou I uvedené směrnice a jestliže je vzorek o hmotnosti alespoň 100 g odebraný v souladu s článkem 7 uvedené směrnice při úřední zkoušce prostý Avena fatua, nebo
- jestliže je vzorek o hmotnosti alespoň 300 g odebraný v souladu s článkem 7 uvedené směrnice při úřední zkoušce prostý Avena fatua.
Článek 2
Členské státy vydávají úřední osvědčení uvedené v článku 11 směrnice o uvádění osiva obilovin na trh, - jestliže je porost prostý Avena fatua pří úřední přehlídce provedené v souladu s přílohou I uvedené směrnice a jestliže je vzorek o hmotnosti alespoň 1 kg odebraný v souladu s článkem 7 uvedené směrnice při úřední zkoušce prostý Avena fatua, nebo
- jestliže je vzorek o hmotnosti alespoň 3 kg odebraný v souladu s článkem 7 uvedené směrnice při úřední zkoušce prostý Avena fatua.
Článek 3
Členské státy mohou stanovit, že se úřední osvědčení vydává pouze v jednom ze dvou případů uvedených v čl. 1 písm. b) a v článku 2.
Článek 4
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. června 1974.
Uvědomí o nich Komisi, jež o nich uvědomí ostatní členské státy.
Článek 5
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 28. května 1974,
kterou se přizpůsobuje technickému pokroku směrnice 70/220/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se opatření proti znečišťování ovzduší plyny zážehových motorů motorových vozidel
(74/290/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na směrnici Rady 70/156/EHS ze dne 6. února 1970 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu motorových vozidel a jejich přípojných vozidel [1], ve znění aktu o přistoupení [2], a zejména na články 11, 12 a 13 uvedené směrnice,
s ohledem na směrnici Rady 70/220/EHS ze dne 20. března 1970 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se opatření proti znečišťování ovzduší plyny zážehových motorů motorových vozidel [3], ve znění aktu o přistoupení, a zejména na článek 5 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že ochrana veřejnosti proti vzrůstajícímu znečištění ovzduší, vyžaduje zejména ve městech aktivní opatření ke zmenšení množství plynných znečišťujících látek emitovaných zážehovými motory určenými k pohonu vozidel; že takové snížení emisí na přípustnou úroveň bylo umožněno pokrokem, ke kterému došlo v konstrukci takových motorů;
vzhledem k tomu, že v budoucnu musí být takové motory vybaveny karburátory, které umožní splnění stanovené úrovně emisí při volnoběhu motoru při všech nastaveních ovládačů, které má uživatel k dispozici;
vzhledem k tomu, že uplatňování nynějších ustanovení směrnice 70/220/EHS ukázalo, že tato ustanovení vyžadují změnu za účelem usnadnit provádění stávajících zkoušek příslušnými subjekty;
vzhledem k tomu, že jsou nutné také určité změny ke zjednodušení správního postupu schvalování typu motorového vozidla z hlediska emisí znečišťujících látek, zejména za účelem umožnit rozšíření schválení typu tak, aby zahrnulo typy vozidel, které se od původně schváleného typu liší hmotností nebo převodovými poměry;
vzhledem k tomu, že dne 10. října 1973 předložila Komise Výboru pro přizpůsobování směrnic o odstraňování technických překážek obchodu v oblasti motorových vozidel technickému pokroku návrh změny k zaujetí stanoviska a že s ohledem na to, že toto stanovisko nebylo příznivé, navrhla Komise postupem podle čl.
13 odst. 3 písm. b) směrnice 70/156/EHS Radě opatření, která mají být přijata,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Přílohy I až V směrnice 70/220/EHS se mění v souladu s přílohou této směrnice.
Článek 2
1.
Od 1. ledna 1975 nesmějí členské státy z důvodů týkajících se znečišťování ovzduší plyny z motoru
- odmítnout udělit EHS schválení typu nebo vydat doklad uvedený v čl. 10 odst. 1 druhé odrážce směrnice 70/156/EHS nebo odmítnout udělit vnitrostátní schválení typu pro typ motorového vozidla, ani
- zakázat první uvedení do provozu vozidla,
pokud úroveň plynných znečišťujících látek emitovaných z tohoto typu motorového vozidla nebo z tohoto vozidla splňuje požadavky směrnice 70/220/EHS ve znění této směrnice.
2.
Od 1. října 1975 členské státy
- nesmějí již vydat doklad uvedený v čl. 10 odst. 1 druhé odrážce směrnice 70/156/EHS pro typ motorového vozidla, jehož emise plynných znečišťujících látek nesplňují požadavky směrnice 70/220/EHS ve znění této směrnice z hlediska přílohy I (kromě bodu 3.2.1.2.2), přílohy II, přílohy IV bodu 1.2 a přílohy V,
- mohou odmítnout udělit vnitrostátní schválení typu pro typ motorového vozidla, jehož emise plynných znečišťujících látek nesplňují požadavky směrnice 70/220/EHS ve znění této směrnice z hlediska přílohy I (kromě bodu 3.2.1.2.2), přílohy II, přílohy IV bodu 1.2 a přílohy V,
- mohou zakázat první uvedení do provozu vozidla, jehož emise plynných znečišťujících látek nesplňují požadavky směrnice 70/220/EHS ve znění této směrnice z hlediska přílohy I (kromě bodu 3.2.1.2.2), přílohy II, přílohy IV bodu 1.2 a přílohy V.
3.
Od 1. října 1976 členské státy
- nesmějí již vydat doklad uvedený v čl. 10 odst. 1 druhé odrážce směrnice 70/156/EHS pro typ motorového vozidla, jehož emise plynných znečišťujících látek nesplňují požadavky směrnice 70/220/EHS ve znění této směrnice z hlediska přílohy I bodu 3.2.1.2.2 a přílohy IV bodu 1.5,
- mohou odmítnout udělit vnitrostátní schválení typu pro typ motorového vozidla, jehož emise plynných znečišťujících látek nesplňují požadavky směrnice 70/220/EHS ve znění této směrnice z hlediska přílohy I bodu 3.2.1.2.2 a přílohy IV bodu 1.5,
- mohou zakázat první uvedení do provozu vozidla, jejichž emise plynných znečišťujících látek nesplňují požadavky směrnice 70/220/EHS ve znění této směrnice z hlediska přílohy I bodu 3.2.1.2.2 a přílohy IV bodu 1.5.
Článek 3
Členské státy uvedou v účinnost předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 1. října 1974 a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 4
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 4. června 1974
o sbližování právních předpisů členských států týkajících se vnitřní výbavy motorových vozidel (chování mechanismu řízení při nárazu)
(74/297/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že technické požadavky, které musí motorová vozidla podle vnitrostátních právních předpisů splňovat, se mimo jiné vztahují na chování mechanismu řízení při nárazu;
vzhledem k tomu, že se tyto požadavky v jednotlivých členských státech liší; že je proto nutné, aby všechny členské státy zavedly stejné požadavky vedle nebo namísto svých stávajících právních předpisů, zejména aby bylo možno použít u všech typů vozidel postup EHS schvalování typu, který je předmětem směrnice Rady ze dne 6. února 1970 o sbližování právních předpisů členských států týkající se schvalování typu motorových vozidel a jejich přípojných vozidel [3];
vzhledem k tomu, že obecné požadavky na vnitřní zpětná zrcátka byly stanoveny směrnicí Rady ze dne 1. března 1971 [4] a na vnitřní výbavu prostoru pro cestující, rozmístění ovládačů, střechu a opěradla a zadní části sedadel směrnicí Rady ze dne 17. prosince 1973 [5]; že budou následně přijaty ostatní požadavky týkající se vnitřní výbavy, pokud jde o úchyty bezpečnostních pásů a sedadel, opěrky hlavy a identifikaci ovládačů;
vzhledem k tomu, že harmonizované požadavky musí snížit nebezpečí nebo závažnost poranění, která mohou utrpět řidiči motorových vozidel, a tím zajistit bezpečnost provozu na pozemních komunikacích v celém Společenství;
vzhledem k tomu, že je žádoucí vzít v úvahu technické požadavky přijaté Evropskou hospodářskou komisí Organizace spojených národů v jejím předpisu č.
12 (Jednotná ustanovení pro schvalování typu vozidel z hlediska ochrany řidiče při nárazu) [6], který je přílohou Dohody ze dne 20. března 1958 o přijetí jednotných podmínek pro schvalování typu a vzájemné uznávání schválení typu výstroje a dílů motorových vozidel,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Pro účely této směrnice se „vozidlem“ rozumí každé motorové vozidlo kategorie M1 (definované v příloze I směrnice ze dne 6. února 1970) určené k provozu na pozemních komunikacích, s karoserií nebo bez karoserie, které má nejméně čtyři kola a maximální konstrukční rychlost vyšší než 25 km/h, s výjimkou vozidel s čelním řízením, jak jsou definována v bodu 2.7 přílohy I.
Článek 2
Členské státy nesmějí odmítnout udělit EHS schválení typu nebo vnitrostátní schválení typu pro určitý typ motorového vozidla z důvodů týkajících se chování mechanismu řízení při nárazu, pokud tento mechanismus splňuje požadavky stanovené v přílohách I, II a III.
Článek 3
Členské státy nesmějí odmítnout nebo zakázat prodej, registraci, uvedení do provozu nebo používání vozidla z důvodů týkajících se chování mechanismu řízení při nárazu, pokud tento mechanismus splňuje požadavky stanovené v přílohách I, II a III.
Článek 4
Členský stát, který udělí schválení typu, přijme nezbytná opatření, aby byl informován o každé úpravě konstrukční části nebo vlastností uvedených v bodě 2.2 přílohy I. Příslušné orgány dotyčného členského státu posoudí, zda je nutné provést na změněném typu vozidla nové zkoušky a vystavit nový protokol.
Změna se nepovolí, jestliže se při těchto zkouškách prokáže nesplnění požadavků této směrnice.
Článek 5
Změny nezbytné pro přizpůsobení požadavků příloh I, II, III a IV technickému pokroku se přijímají postupem stanoveným v článku 13 směrnice Rady ze dne 6. února 1970 o schvalování typu motorových vozidel a jejich přípojných vozidel.
Článek 6
1. Členské státy uvedou v účinnost předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 18 měsíců od jejího oznámení a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy zajistí, aby bylo Komisi sděleno znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 7
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 12. června 1974, kterou se přizpůsobuje technickému pokroku směrnice Rady ze dne 26. července 1971 o sbližování právních předpisů týkajících se plynoměrů
(74/331/EHS) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 71/316/EHS [1] ze dne 26. července 1971 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se společných ustanovení pro měřicí přístroje a pro metody metrologické kontroly ve znění Aktu o přistoupení nových členských států do Evropského hospodářského společenství a do Evropského společenství pro atomovou energii připojeného ke Smlouvě [2] a podepsaného v Bruselu dne 22. ledna 1972, a zejména na články 17, 18 a 19 uvedené směrnice,
s ohledem na směrnici Rady 71/318/EHS [3] ze dne 26. července 1971 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se plynoměrů,
vzhledem k tomu, že kontrolní prvek plynoměru by s ohledem na technický rozvoj v této oblasti měl umožňovat fotoelektrické čtení počtu otáček ovlivněných tímto prvkem;
vzhledem k tomu, že postup navrhovaný Spojeným královstvím pro provádění EHS prvotního ověření plynoměrů může být považován za podobný postupu, který předepisuje směrnice Rady 71/318/EHS, jestliže je tento postup prováděn při dolní mezi průtoku 0,3 Qmin při použití maximální dovolené chyby 10 %, přičemž s uvážením technického rozvoje to však vyžaduje změnu uvedené směrnice;
vzhledem k tomu, že zbývající změny jsou obsaženy v pokynech uvedených ve zmíněném aktu;
vzhledem k tomu, že ustanovení obsažená v této směrnici jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro přizpůsobení směrnic technickému rozvoji a pro odstranění technických překážek obchodu v sektoru měřicích přístrojů,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
V příloze směrnice Rady 71/318/EHS ze dne 26. července 1971 se znění bodu 5.2.4 kapitoly I B; bodů 4.3, 7.2.6 a 8.1 kapitoly II a dále tabulka v bodu 2.1 a bod 7.1 písm. b) kapitoly III nahrazují zněními uvedenými v příloze této směrnice.
Článek 2
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do dvanácti měsíců od jejího zveřejnění a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy zajistí, aby bylo Komisi sděleno znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 25. června 1974
o sbližování právních předpisů členských států týkajících se zpětných zrcátek kolových zemědělských a lesnických traktorů
(74/346/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI: Článek 1
2. Tato směrnice se vztahuje pouze na traktory definované v předchozím odstavci, které jsou vybaveny pneumatikami a které mají dvě nápravy a maximální konstrukční rychlost od 6 km/h do 25 km/h. Článek 2
Členské státy nesmějí odmítnout udělit EHS schválení typu nebo vnitrostátní schválení typu pro typ traktoru z důvodů týkajících se zpětných zrcátek, pokud tato zpětná zrcátka splňují požadavky stanovené v příloze.
Článek 3
Členské státy nesmějí odmítnout registraci nebo zakázat prodej, uvedení do provozu nebo užívání traktorů z důvodů týkajících se zpětných zrcátek, pokud tato zpětná zrcátka splňují požadavky stanovené v příloze. Článek 4
Změny nezbytné pro přizpůsobení požadavků přílohy technickému pokroku se přijímají postupem stanoveným v článku 13 směrnice 74/150/EHS.
Článek 5
1. Členské státy uvedou v účinnost předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 18 měsíců od jejího oznámení a neprodleně o nich uvědomí Komisi. 2. Členské státy zajistí, aby bylo Komisi sděleno znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice. Článek 6
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 25. června 1974
o sbližování právních předpisů členských států týkajících se pole výhledu a stíračů čelních skel kolových zemědělských a lesnických traktorů
(74/347/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že technické požadavky, které musí traktory podle vnitrostátních právních předpisů splňovat, se mimo jiné vztahují na pole výhledu a stírače čelních skel;
vzhledem k tomu, že se tyto požadavky v jednotlivých členských státech liší; že je proto nutné, aby všechny členské státy zavedly stejné požadavky vedle nebo namísto svých stávajících právních předpisů, zejména aby bylo možné použít u všech typů traktorů postup EHS schvalování typu, který je předmětem směrnice Rady 74/150/EHS ze dne 4. března 1974 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu kolových zemědělských a lesnických traktorů [3],
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. "Zemědělským nebo lesnickým traktorem" se rozumí každé motorové vozidlo vybavené koly nebo pásy, které má alespoň dvě nápravy, jehož hlavní funkcí je vyvíjet tažnou sílu a které je zvláště konstruováno k tažení, tlačení, nesení nebo pohonu určitých nářadí, strojů nebo přípojných vozidel určených pro užití v zemědělství nebo lesnictví.
Může být vybaveno pro přepravu nákladu a osob.
2. Tato směrnice se vztahuje pouze na traktory definované v předchozím odstavci, které jsou vybaveny pneumatikami a které mají dvě nápravy a maximální konstrukční rychlost od 6 km/h do 25 km/h.
Článek 2
Členské státy nesmějí odmítnout udělit EHS schválení typu nebo vnitrostátní schválení typu pro typ traktoru z důvodů týkajících se pole výhledu nebo stíračů čelních skel, pokud tato pole výhledu a stírače čelních skel splňují požadavky stanovené v příloze.
Článek 3
Členské státy nesmějí odmítnout registraci nebo zakázat prodej, uvedení do provozu nebo užívání traktorů z důvodů týkajících se pole výhledu nebo stíračů čelních skel, pokud tato pole výhledu a stírače čelních skel splňují požadavky stanovené v příloze.
Článek 4
Změny nezbytné pro přizpůsobení požadavků přílohy technickému pokroku se přijímají postupem stanoveným v článku 13 směrnice 74/150/EHS.
Článek 5
1. Členské státy uvedou v účinnost předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 18 měsíců od jejího oznámení a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy zajistí, aby bylo Komisi sděleno znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 6
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 22. července 1974
o sbližování právních předpisů členských států týkajících se vnitřní výbavy motorových vozidel (pevnost sedadel a jejich ukotvení)
(74/408/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na smlovu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru,
vzhledem k tomu, že technické požadavky, které musí motorová vozidla podle vnitrostátních právních předpisů splňovat, se mimo jiné vztahují na vnitřní vybavení pokud jde o sedadla a jejich ukotvení;
vzhledem k tomu, že se tyto požadavky v jednotlivých členských státech liší; že je proto nutné, aby všechny členské státy zavedly stejné požadavky vedle nebo namísto svých stávajících právních předpisů, zejména aby bylo možno použít u všech typů vozidel postup EHS schvalování typu, který je předmětem směrnice Rady 70/156/EHS ze dne 6. února 1970 o sbližování právních předpisů členských států týkající se schvalování typu motorových vozidel a jejich přípojných vozidel [2];
vzhledem k tomu, že obecné požadavky na vnitřní výbavu prostoru pro cestující, rozmístění ovládačů, střechu, opěradla a zadní části sedadel byly stanoveny směrnicí Rady 74/60/EHS [3] ze dne 17. prosince 1973; že požadavky na vnitřní výbavu, pokud jde o chování mechanismu řízení při nárazu, byly stanoveny směrnicí Rady 74/297/EHS [4] ze dne 4. června 1974; že budou později přijaty ostatní požadavky týkající se vnitřní výbavy, zejména pokud jde o opěrky hlavy, kotevní úchyty bezpečnostních pásů a rozmístění ovládačů;
vzhledem k tomu, že je žádoucí vzít v úvahu technické požadavky přijaté Evropskou hospodářskou komisí Organizace spojených národů v jejím předpisu č.
17 (Jednotná ustanovení pro schvalování typu vozidel z hlediska pevnosti sedadel a jejich ukotvení) [5], který je přílohou Dohody ze dne 20. března 1958 o přijetí jednotných podmínek pro schvalování typu a vzájemné uznávání schválení typu výstroje a dílů motorových vozidel;
vzhledem k tomu, že sbližování vnitrostátních právních předpisů týkajících se motorových vozidel předpokládá, že členské státy budou vzájemně uznávat kontroly provedené kterýmkoli z nich podle společných požadavků; že má-li tento systém řádně fungovat, musí tyto požadavky uplatňovat všechny členské státy od téhož dne,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Pro účely této směrnice se "vozidlem" rozumí každé motorové vozidlo určené k provozu na pozemních komunikacích, s karoserií nebo bez karoserie, které má nejméně čtyři kola a maximální konstrukční rychlost vyšší než 25 km/h, s výjimkou kolejových vozidel, zemědělských a lesnických traktorů a strojů a strojů pro veřejné práce.
2. Tato směrnice se nevztahuje na sedadla s vestavěnými kotevními úchyty bezpečnostních pásů, sklopná sedadla ani sedadla směřující do strany nebo dozadu.
Článek 2
Členské státy nesmějí odmítnout udělit EHS schválení typu nebo vnitrostátní schválení typu pro určitý typ vozidla z důvodů týkajících se pevnosti sedadel nebo jejich ukotvení, pokud tato sedadla nebo ukotvení splňují požadavky stanovené v přílohách I a II, jde-li o vozidlo kategorie M1, a požadavky stanovené v příloze III, jde-li o vozidlo kategorie M2, M3, N1, N2 nebo N3.
Kategorie vozidel jsou definovány v příloze I směrnice 70/156/EHS.
Článek 3
Členské státy nesmějí odmítnout nebo zakázat registraci, prodej, uvedení do provozu nebo užívání určitého vozidla z důvodů týkajících se pevnosti sedadel nebo jejich ukotvení, pokud tyto konstrukční části splňují požadavky uvedené v přílohách I a II, jde-li o vozidlo kategorie M1, a požadavky uvedené v příloze III, jde-li o vozidlo kategorie M2, M3, N1, N2 nebo N3.
Článek 4
Členský stát, který udělí schválení typu, přijme nezbytná opatření, aby byl informován o každé úpravě konstrukční části nebo vlastností uvedených v bodě 2.2 přílohy I. Příslušné orgány dotyčného členského státu posoudí, zda je nutné provést na změněném typu vozidla nové zkoušky a vystavit nový protokol.
Změna se nepovolí, jestliže se při těchto zkouškách prokáže nesplnění požadavků této směrnice.
Článek 5
Změny nezbytné pro přizpůsobení požadavků příloh I až IV technickému pokroku se přijímají postupem stanoveným v článku 13 směrnice 70/156/EHS.
Článek 6
1. Členské státy přijmou a zveřejní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 1. března 1975 a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Použijí tyto předpisy ode dne 1. října 1975.
2. Po oznámení této směrnice uvědomí členské státy v dostatečném časovém předstihu Komisi také o všech návrzích právních a správních předpisů, které hodlají přijmout v oblasti působnosti této směrnice, a to tak, aby se k nim Komise mohla vyjádřit.
Článek 7
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 17. září 1974
o sbližování právních předpisů členských států týkajících se vnějších výčnělků motorových vozidel
(74/483/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na její článek 100,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru,
vzhledem k tomu, že technické požadavky, které musí motorová vozidla podle určitých vnitrostátních právních předpisů splňovat, se mimo jiné vztahují na vnější výčnělky;
vzhledem k tomu, že se tyto požadavky v jednotlivých členských státech liší; že je proto nutné, aby všechny členské státy zavedly stejné požadavky vedle nebo namísto svých stávajících právních předpisů, zejména aby bylo možno použít u všech typů vozidel postup EHS schvalování typu, který je předmětem směrnice Rady 70/156/EHS ze dne 6. února 1970 o sbližování právních předpisů členských států týkající se schvalování typu motorových vozidel a jejich přípojných vozidel [2];
vzhledem k tomu, že je žádoucí vzít v úvahu technické požadavky přijaté Evropskou hospodářskou komisí Organizace spojených národů v jejím předpisu č.
26 (Jednotná ustanovení pro schvalování typu vozidel z hlediska jejich vnějších výčnělků) [3] který je přílohou Dohody ze dne 20. března 1958 o přijetí jednotných podmínek pro schvalování typu a vzájemné uznávání schválení typu výstroje a dílů motorových vozidel;
vzhledem k tomu, že se tyto požadavky vztahují na motorová vozidla kategorie M1 podle mezinárodní klasifikace motorových vozidel uvedené v příloze I směrnice 70/156/EHS;
vzhledem k tomu, že sbližování vnitrostátních právních předpisů týkajících se motorových vozidel předpokládá, že členské státy budou vzájemně uznávat kontroly provedené kterýmkoli z nich podle společných požadavků; že má-li tento systém řádně fungovat, musí tyto požadavky uplatňovat všechny členské státy od téhož dne,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Pro účely této směrnice se "vozidlem" rozumí každé motorové vozidlo kategorie M1 (definované v příloze I směrnice 70/156/EHS) určené k provozu na pozemních komunikacích, které má nejméně čtyři kola a maximální konstrukční rychlost vyšší než 25 km/h.
Článek 2
Členské státy nesmějí odmítnout udělit EHS schválení typu nebo vnitrostátní schválení typu pro určitý typ vozidla z důvodů týkajících se vnějších výčnělků, pokud tyto výčnělky splňují požadavky stanovené v přílohách I a II.
Článek 3
Členské státy nesmějí odmítnout nebo zakázat registraci, prodej, uvedení do provozu nebo užívání vozidla z důvodů týkajících se vnějších výčnělků, pokud tyto výčnělky splňují požadavky stanovené v přílohách I a II.
Článek 4
Členský stát, který udělí schválení typu, přijme nezbytná opatření, aby byl informován o každé úpravě konstrukční části nebo vlastností uvedených v bodě 2.2 přílohy I. Příslušné orgány dotyčného členského státu posoudí, zda je nutné provést na změněném typu vozidla nové zkoušky a vystavit nový protokol.
Změna se nepovolí, jestliže se při těchto zkouškách prokáže nesplnění požadavků této směrnice.
Článek 5
Změny nezbytné pro přizpůsobení požadavků příloh I, II a III technickému pokroku se přijímají postupem stanoveným v článku 13 směrnice 70/156/EHS.
Článek 6
1. Členské státy přijmou a zveřejní předpisy nezbytné k dosažení souladu s touto směrnicí do 1. června 1975 a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Použijí tyto předpisy ode dne 1. října 1975.
2. Po oznámení této směrnice uvědomí členské státy v dostatečném časovém předstihu Komisi také o všech návrzích právních a správních předpisů, které hodlají přijmout v oblasti působnosti této směrnice, a to tak, aby se k nim Komise mohla vyjádřit.
Článek 7
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 7. listopadu 1974, kterou se mění čl. 5 odst. 2 směrnice 69/335/EHS o nepřímých daních z kapitálových vkladů (74/553/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 99 a 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že čl. 5 odst.
2 směrnice Rady 69/335/EHS ze dne 17. července 1969 o nepřímých daních z kapitálových vkladů [3] stanoví, že v případech uvedených v odst. 1 písm. a), b) a c) nesmí být zdanitelná částka menší než skutečná hodnota podílů na společnosti, které obdrží nebo vlastní jednotliví společníci, nebo než jmenovitá hodnota těchto podílů, je-li vyšší;
vzhledem k tomu, že v některých případech neodpovídá určení skutečné hodnoty podílů za minimální základ pro zdanění v některých z výše uvedených případů zásadám, na nichž je založena harmonizovaná daň z kapitálu a jejichž cílem je ukládat daň ze zvýšení základního kapitálu pouze na operace, jež jsou právním výrazem vložení kapitálu, a jen v míře, v jaké taková operace přispívá k posílení hospodářského potenciálu společnosti,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
V článku 5 směrnice 69/335/EHS se odstavec 2 nahrazuje tímto:
V případech uvedených v odst. 1 písm. a) a b) mohou členské státy odvodit zdanitelnou částku ze skutečné hodnoty podílů na společnosti, které obdrží nebo vlastní jednotliví společníci; to neplatí v případech, kdy jsou vklady činěny výlučně v hotovosti.
Zdanitelná částka nesmí být v žádném případě menší než jmenovitá hodnota podílů na společnosti, které obdrží nebo vlastní jednotliví společníci."
Článek 2
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 4. června 1974, kterou se stanoví pravidla pro přechodná opatření v oblasti obchodu s toxickými látkami a jejich distribuce a v oblasti činností zahrnujících odborné používání takových látek, včetně zprostředkovatelských činností
(74/556/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, zejména na čl. 54 odst. 2, článek 57, čl. 63 odst. 2 a články 66 a 235 této smlouvy,
s ohledem na Obecný program pro odstranění omezení svobody usazování [1], a zejména na hlavu V druhý a třetí pododstavec tohoto programu,
s ohledem na Obecný program pro odstranění omezení volného pohybu služeb [2], a zejména na hlavu VI druhý a třetí pododstavec tohoto programu,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [3],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [4],
vzhledem k tomu, že obecné programy kromě odstranění omezení stanoví nezbytnost přezkoumat, má-li tomuto zrušení předcházet, být s ním spojeno nebo po něm následovat vzájemné uznávání diplomů, osvědčení a jiných dokladů o dosažené kvalifikaci a koordinace právních a správních předpisů o přístupu k dotyčným činnostem a jejich výkonu a mají-li být případně, než dojde k tomuto uznávání nebo koordinaci, přijata přechodná opatření; že kromě toho budou přijaty určité směrnice Rady o dosažení svobody usazování a volného pohybu služeb, které umožní přijetí směrnic o vzájemném uznávání pro činnosti související s obchodem a distribucí toxických látek a činnosti zahrnující odborné používání takových látek;
vzhledem k tomu, že zejména směrnice Rady 64/427/EHS ze dne 7. července 1964, kterou se stanoví pravidla pro přechodná opatření týkající se osob samostatně výdělečně činných ve výrobních a zpracovatelských odvětvích oddílů 23-40 ISIC (průmysl a řemesla) [5] a směrnice Rady 68/336/EHS ze dne 15. října 1968, kterou se stanoví pravidla pro přechodná opatření v oblasti samostatně výdělečných činností v potravinářském průmyslu a ve výrobě nápojů (oddíly 20 a 21 ISIC) [6] nevylučují používání toxických látek při výkonu činností, na něž se vztahují; že přechodná opatření uváděná v těchto směrnicích jsou rovněž uplatňována na toto používání, jestliže výkon těchto činností používání zahrnuje;
vzhledem k tomu, že pro činnosti související s obchodem a distribucí toxických látek a pro činnosti zahrnující odborné používání takových látek včetně činností zprostředkovatele vyžadují některé členské státy, aby osoby zabývající se některou z těchto činností měly způsobilost potvrzenou doklady nebo diplomy, zatímco jiné členské státy nemají žádné zvláštní požadavky, ale pouze podrobují nakládání či uskladňování toxických látek zvláštním podmínkám; že proto není možné zajistit zmíněnou koordinaci současně se zrušením diskriminace; že k této koordinaci dojde později;
vzhledem k tomu, že nedojde-li k okamžité koordinaci, zdá se být nicméně vhodné usnadnit dosažení svobody usazování a volného pohybu služeb pro dotyčné činnosti přijetím přechodných opatření, která jsou uvedena v obecných programech, aby se zejména zabránilo mimořádným obtížím státních příslušníků členských států, kde přístup k takovým činnostem nepodléhá žádným požadavkům;
vzhledem k tomu, že z toho důvodu, aby se předešlo případným obtížím, má zůstat hlavním cílem přechodných opatření uznání za dostatečnou podmínku pro přístup k dotyčným činnostem v hostitelských členských státech, jejichž předpisy upravují takové činnosti, skutečný výkon činnosti v členském státě Společenství jiném než hostitelském členském státě po přiměřenou a časově blízkou dobu, aby se zajistilo, že oprávněná osoba má odborné znalosti rovnocenné těm, které se požadují od státních příslušníků daného členského státu s ohledem na nebezpečné účinky, které mohou mít toxické látky na zdraví lidí, zvířat a rostlin přímo nebo nepřímo z okolního prostředí;
vzhledem k tomu, že z důvodu rozdílů mezi charakteristikami toxických látek a rozdílů mezi stupni toxicity těchto látek pro zdraví lidí, zvířat a rostlin nelze znalosti o účincích některé z těchto látek nebo zkušenosti s nakládáním s ní považovat za dostatečnou záruku rovnocenné způsobilosti pro distribuci nebo odborné používání ostatních látek nebo veškerých látek; že z tohoto důvodu musí mít hostitelský členský stát pravomoc omezit dosah přechodných opatření na látky, které jsou tvořeny stejnými aktivními látkami nebo které zahrnují shodná rizika pro zdraví lidí, zvířat a rostlin způsobená přímo nebo nepřímo okolním prostředím;
vzhledem k tomu, že v rozsahu, v němž v členském státě přístup k dotyčným činnostem podléhá získání obecných, obchodních nebo odborných znalostí a dovedností rovněž pro zaměstnance, bude se tato směrnice vztahovat i na tuto kategorii osob, aby se odstranily překážky volného pohybu pracovníků, a tím doplnila opatření přijatá v rámci nařízení (EHS) č. 1612/68 Rady ze dne 15. října 1968 o volném pohybu pracovníků uvnitř Společenství [7];
vzhledem k tomu, že ze stejných důvodů je vhodné, aby se ustanovení týkající se dokladu o bezúhonnosti a dokladu osvědčujícího, že daná osoba neprodělala úpadek, vztahovala i na zaměstnance;
vzhledem k tomu, že opatření stanovená touto směrnicí ztratí své opodstatnění, jakmile bude dosaženo koordinace podmínek přístupu k dotyčným činnostem a jejich výkonu a vzájemného uznávání diplomů, osvědčení a jiných dokladů o dosažené kvalifikaci,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Členské státy přijmou přechodná opatření uvedená v této směrnici týkající se usazování fyzických osob a společností zmíněných v hlavě I obecných programů na jejich území a poskytování služeb těmito osobami a společnostmi (dále jen "oprávněné osoby") v oblasti činností uvedených v odstavci 2.
2. Zmíněné činnosti jsou ty, na které se vztahuje směrnice Rady 74/557/EHS ze dne 4. června 1974 o dosažení svobody usazování a volného pohybu služeb pro samostatně výdělečné činnosti a zprostředkovatelské činnosti v obchodě s toxickými látkami a jejich distribuci [8].
Tato směrnice se rovněž vztahuje na činnosti zahrnující odborné používání toxických látek v rozsahu, v jakém byly nebo budou liberalizovány následujícími směrnicemi: - směrnice Rady 65/1/EHS ze dne 14. prosince 1964, kterou se stanoví postup pro dosažení volného pohybu služeb v zemědělství a zahradnictví [9];
- směrnice Rady 67/654/EHS ze dne 24. října 1967, kterou se stanoví pravidla pro dosažení svobody usazování a volného pohybu služeb pro osoby samostatně výdělečně činné v oblasti lesnictví a těžby dřeva [10];
- směrnice Rady 71/18/EHS ze dne 16. prosince 1970, kterou se stanoví pravidla pro dosažení svobody usazování v samostatně výdělečných činnostech souvisejících se zemědělstvím a zahradnictvím [11];
- směrnice Rady 74/…/EHS ze dne… o dosažení svobody usazování a volného pohybu služeb pro různé samostatně výdělečné činnosti (oddíly 01 až 85 ISIC), pro činnosti uvedené ve zmíněné směrnici, skupiny 859 ISIC, zahrnující používání toxických látek.
3. Přechodná opatření se rovněž vztahují na osoby, které vykonávají činnosti uvedené v odstavci 2 jako osoby v pracovním poměru tak, jak uvádí čl. 7 odst. 1 až 4 směrnice 74/557/EHS.
Článek 2
Je-li v členském státě přístup k některé z činností uvedených v čl. 1 odst. 2 prvním pododstavci nebo její výkon podmíněn získáním obecných, obchodních nebo odborných znalostí a schopností, uzná tento členský stát za dostatečný doklad o takových znalostech a schopnostech skutečnost, že dotyčná činnost byla skutečně vykonávána v jiném členském státě: a) po dobu pěti po sobě následujících let v nezávislém postavení nebo ve vedoucím postavení v podniku, přičemž tato činnost nebyla ukončena dříve než dva roky přede dnem, kdy je podána žádost uvedená v čl. 4 odst. 2;
b) po dobu dvou po sobě následujících let v nezávislém postavení nebo ve vedoucím postavení v podniku, je-li oprávněná osoba pro danou činnost držitelem osvědčení o schopnosti a způsobilosti, které ji opravňuje vykonávat činnosti v oblasti obchodu nebo distribuce toxických látek v členském státě původu nebo v členském státě posledního pobytu;
c) po dobu tří po sobě následujících let v nezávislém postavení nebo ve vedoucím postavení v podniku, prokáže-li oprávněná osoba, že pro danou činnost získala vzdělání doložené osvědčením uznaným státem nebo považovaným příslušným profesním subjektem za platné;
d) po dobu tří po sobě následujících let v závislém postavení, je-li oprávněná osoba držitelem osvědčení o schopnosti a způsobilosti pro danou činnost, které ji opravňuje vykonávat činnosti v oblasti obchodu nebo distribuce toxických látek v členském státě původu nebo ve členském státě posledního pobytu;
e) po dobu čtyř po sobě následujících let v závislém postavení, prokáže-li oprávněná osoba, že pro danou činnost získala vzdělání doložené osvědčením uznaným státem nebo považovaným příslušným profesním subjektem za platné.
Tento článek se vztahuje pouze na obchod a distribuci balených toxických látek určených k dodávce konečnému uživateli v jejich původním balení.
Článek 3
Je-li v členském státě přístup k některé z činností uvedených v čl. 1 odst. 2 druhém pododstavci nebo její výkon podmíněn získáním obecných, obchodních nebo odborných znalostí a schopností, uzná tento členský stát za dostatečný doklad o takových znalostech a schopnostech skutečnost, že dotyčná činnost byla skutečně vykonávána v jiném členském státě: a) po dobu šesti po sobě následujících let v nezávislém postavení nebo ve vedoucím postavení v podniku, přičemž tato činnost nebyla ke dni podání žádosti podle čl. 4 odst. 2 ukončena před více než dvěma roky;
b) po dobu tří po sobě následujících let v nezávislém postavení nebo ve vedoucím postavení v podniku, je-li oprávněná osoba pro danou činnost držitelem osvědčení o schopnosti a způsobilosti, které ji opravňuje vykonávat činnosti v oblasti odborného použití toxických látek v členském státě původu nebo v členském státě posledního pobytu;
c) po dobu čtyř po sobě následujících let v nezávislém postavení nebo ve vedoucím postavení v podniku, prokáže-li oprávněná osoba, že pro danou činnost získala vzdělání doložené osvědčením uznaným státem nebo považovaným příslušným profesním subjektem za platné;
d) po dobu čtyř po sobě následujících let v závislém postavení, je-li oprávněná osoba držitelem osvědčení o schopnosti a způsobilosti pro dotyčnou činnost, které ji opravňuje vykonávat činnosti v oblasti obchodu nebo distribuce toxických látek v členském státě původu nebo v členském státě posledního pobytu;
e) po dobu pěti po sobě následujících let v závislém postavení, prokáže-li oprávněná osoba, že pro danou činnost získala vzdělání doložené osvědčením uznaným státem nebo považovaným příslušným profesním subjektem za platné.
Písmena a), c) a e) se nevztahují na činnosti zahrnující odborné používání některých níže uvedených vysoce toxických látek:
- kyselina kyanovodíková a její rozpustné soli,
- akrylonitril,
- kapalný stlačený amoniak,
- methylenbromid,
- chlorpikrin,
- fosforovodík a látky, které jej mohou uvolňovat,
- ethylenoxid,
- sirouhlík,
- chlorid uhličitý,
- trichloracetonitril.
K použití písmen b) a d) na tyto vysoce toxické látky musí osvědčení o schopnosti a způsobilosti uvádět látku nebo látky, které je oprávněná osoba v členském státě původu nebo v členském státě posledního pobytu zmocněna používat.
V tomto případě nesmí činnost oprávněné osoby skončit dříve než dva roky přede dnem, kdy podá žádost uvedenou v čl. 4 odst. 2.
Článek 4
1. Výkonem činnosti ve vedoucím postavení v podniku podle článku 2 a 3 se rozumí výkon takové činnosti v průmyslové nebo obchodní provozovně, v odpovídajícím odborném odvětví v a) postavení ředitele podniku nebo ředitele pobočky, nebo
b) postavení zástupce podnikatele nebo ředitele podniku, zahrnuje-li takové postavení odpovědnost rovnocennou odpovědnosti zastoupeného podnikatele nebo ředitele, nebo
c) postavení ředitele pověřeného úkoly v oblasti obchodu nebo distribuce toxických látek a s odpovědností nejméně za jedno oddělení podniku nebo v postavení ředitele odpovědného za používání uvedených látek.
2. Doklad o splnění podmínek stanovených v článku 2 a 3 vyplývá z osvědčení vydaného příslušným orgánem nebo subjektem členského státu původu nebo posledního pobytu, které dotyčná osoba přiloží ke své žádosti o povolení vykonávat dotyčnou činnost nebo činnosti v hostitelském členském státě.
V tomto osvědčení se případně uvede, je-li v členském státě původu nebo v členském státě posledního pobytu přístup omezen na činnosti v oblasti distribuce toxických látek nebo na činnosti zahrnující odborné používání těchto látek, nebo jsou-li určité toxické látky vyňaty z těchto činností.
3. Členské státy určí ve lhůtě uvedené v článku 7 orgány a subjekty oprávněné k vydávání osvědčení zmíněných v odstavci 2 a neprodleně o tom uvědomí ostatní členské státy a Komisi.
Článek 5
Opravňují-li v členském státě původu nebo v členském státě posledního pobytu doklady uvedené v článcích 2 a 3 nebo osvědčení uvedená v čl. 4 odst. 2 pouze k přístupu k činnostem v oblasti distribuce toxických látek nebo k činnostem zahrnujícím odborné používání takových látek nebo vylučují-li určité toxické látky z těchto činností, může hostitelský členský stát stejná omezení uplatnit na svém území a rovněž vyloučit z oblasti činností zahrnujících odborné používání toxických látek ty látky, které obsahují stejné aktivní látky jako látky vyloučené doklady a osvědčeními nebo která zahrnují obdobná rizika pro zdraví lidí, zvířat a rostlin přímo nebo nepřímo z okolního prostředí.
Článek 6
Tato směrnice je použitelná do dne vstupu v platnost předpisů týkajících se koordinace vnitrostátních právních úprav v oblasti přístupu k dotyčným činnostem a jejich výkonu.
Článek 7
1. Členské státy přijmou opatření nezbytná pro dosažení souladu s touto směrnicí ve lhůtě šesti měsíců od jejího oznámení a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Komise o nich uvědomí ostatní členské státy.
Článek 8
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 4. června 1974 o dosažení svobody usazování a volného pohybu služeb pro samostatně výdělečné činnosti a zprostředkovatelské činnosti v obchodě s toxickými látkami a jejich distribuci
(74/557/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na čl. 54 odst. 2 a 3, čl. 63 odst. 2 a 3 této smlouvy,
s ohledem na Obecný program pro odstranění omezení svobody usazování [1], a zejména na hlavu IV A a C uvedeného programu,
s ohledem na Obecný program pro odstranění omezení volného pohybu služeb [2], a zejména na hlavu V C uvedeného programu,
s ohledem na směrnici Rady 64/223/EHS ze dne 25. února 1964 o dosažení svobody usazování a volného pohybu služeb pro činnosti ve velkoobchodě [3],
s ohledem na směrnici Rady 64/224/EHS ze dne 25. února 1964 o dosažení svobody usazování a volného pohybu služeb pro činnosti zprostředkovatelů v obchodě, průmyslu a řemeslech [4],
s ohledem na směrnici Rady 68/363/EHS ze dne 15. října 1968 o dosažení svobody usazování a volného pohybu služeb pro samostatně výdělečné činnosti v maloobchodě [5],
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [6],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [7],
vzhledem k tomu, že obecné programy předpokládají odstranění veškeré diskriminace na základě státní příslušnosti v oblasti svobody usazování a volného pohybu služeb
- v oblasti velkoobchodu a činností zprostředkovatelů v průmyslu, obchodě a řemeslech před skončením druhého roku druhé etapy,
- v oblasti maloobchodu po skončení druhého roku druhé etapy přechodného období a před skončením druhé etapy;
vzhledem k tomu, že se směrnice 64/223/EHS, 64/224/EHS a 68/363/EHS nevztahují na oblast toxických látek, která je z důvodů zvláštních otázek souvisejících s ochranou veřejného zdraví upravena právními a správními předpisy členských států;
vzhledem k tomu, že směrnice 64/223/EHS a 68/363/EHS se rovněž nevztahují na činnosti s patogenními původci ve velkoobchodě a v maloobchodě; že kromě patogenních původců vymezených jako humánní a veterinární léčiva podle směrnice Rady 65/65/EHS ze dne 26. ledna 1965 o sbližování právních a správních předpisů týkajících se hromadně vyráběných léčivých přípravků [8], ve znění směrnice 66/454/EHS [9], tvoří předmět zmíněných činností pouze patogenní původci označovaní jako "biologické pesticidy pro použití v zemědělství"; že z tohoto důvodu odstranění omezení volného pohybu služeb a svobody usazování v oblasti patogenních původců může být zaměřeno na obchod s těmito pesticidy a jejich distribuci;
vzhledem k tomu, že se ukázalo jako žádoucí a výhodné přijmout v rámci Společenství opatření pro právní úpravu oblastí uvedených ve dvou předchozích bodech s ohledem na nebezpečné účinky, které mohou mít toxické látky na zdraví lidí, zvířat a rostlin přímo nebo prostřednictvím okolního prostředí;
vzhledem k tomu, že činnosti zprostředkovatelů v obchodě, průmyslu a řemeslech jsou předmětem směrnic 64/224/EHS a 68/363/EHS; že činnosti zprostředkovatelů v oblasti toxických látek a patogenních činitelů jsou vyňaty z oblasti působnosti těchto směrnic; že cílem této směrnice je rovněž liberalizace činností zprostředkovatelů; že je vhodné podle této směrnice "obchodem a distribucí" rozumět činnosti zprostředkovatelů ve stejné oblasti;
vzhledem k tomu, že v souladu s Obecným programem pro odstranění omezení svobody usazování musí být odstraněna omezení nároku na vstup do profesních sdružení, pokud profesní činnosti zúčastněné osoby zahrnují uplatnění tohoto nároku;
vzhledem k tomu, že postavení osob v pracovním poměru, které doprovázejí osobu poskytující služby nebo které jednají na její účet, upravují předpisy přijaté k provedení článků 48 a 49 Smlouvy;
vzhledem k tomu, že byly nebo budou přijaty zvláštní směrnice vztahující se na všechny samostatně výdělečné činnosti, které obsahují ustanovení o pohybu a pobytu oprávněných osob, a je-li to nezbytné, rovněž směrnice o koordinaci záruk na ochranu zájmů společníků a třetích osob požadovaných členskými státy od společností;
vzhledem k tomu, že v některých členských státech jsou obchod, distribuce a odborné používání toxických látek upraveny předpisy o přístupu k činnosti a že jiné státy takové předpisy popřípadě přijmou; že přechodná opatření k usnadnění přístupu k profesi a jejího výkonu státním příslušníkům jiného členského státu budou předmětem zvláštní směrnice,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Členské státy odstraní ve prospěch fyzických osob a společností zmíněných v hlavě I obecných programů pro odstranění omezení svobody usazování a volného pohybu služeb (dále jen "oprávněné osoby") omezení uvedená v hlavě III těchto programů, která se týkají práva přístupu k činnostem uvedeným v článku 2 a jejich výkonu.
Článek 2
1. Tato směrnice se vztahuje na samostatně výdělečné činnosti v obchodě a distribuci toxických látek (látek a přípravků) a biologických pesticidů pro použití v zemědělství, které byly vyňaty z oblasti působnosti směrnice 64/223/EHS na základě čl. 2 odst. 1, směrnice 64/224/EHS na základě čl. 4 odst. 1 páté odrážky a směrnice 68/363/EHS na základě čl. 2 odst. 1.
2. Na látky uvedené v odstavci 1 se z důvodu nebezpečných účinků, které mohou mít na zdraví lidí, zvířat a rostlin, vztahují v souladu s právními předpisy členských států zvláštní ustanovení; dotyčné látky jsou vyjmenovány na seznamu, který tvoří přílohu.
Členský stát sdělí jakoukoli změnu tohoto seznamu Komisi, která o ní uvědomí ostatní členské státy.
3. Tato směrnice se nevztahuje na činnosti v obchodě s léčivy a jejich distribuci, které jsou vymezeny ve směrnici 65/65/EHS, a na obchodní činnosti ambulantních obchodníků nebo podomních prodejců.
Článek 3
1. Omezení týkající se činností vyjmenovaných v článku 2 se odstraní bez ohledu na označení osob, které vykonávají některou z těchto činností.
2. Obvyklá označení používaná v současné době v členských státech pro určení osob vykonávajících činnosti zprostředkovatelů v obchodě jsou uvedena v článku 3 směrnice 64/224/EHS.
Článek 4
1. Členské státy odstraní omezení, která zejména a) brání oprávněným osobám působit v hostitelském členském státě nebo v něm poskytovat služby za stejných podmínek a se stejnými právy jako jeho státní příslušníci;
b) vyplývají z administrativních postupů, v jejichž důsledku se na oprávněnou osobu použije zacházení, které je ve srovnání se zacházením se státními příslušníky tohoto státu diskriminační.
2. Mezi omezení, která mají být odstraněna, patří zvláště omezení obsažená v předpisech, které oprávněným osobám zakazují nebo omezují svobodu usazování a volný pohyb služeb: a) v Belgii:
povinnost být držitelem carte profesionelle (článek 1 zákona ze dne 19 února 1965 b) ve Francii:
- povinnost být držitelem carte d'identité d'étranger commerçant (décret-loi ze dne 12. listopadu 1938, décret ze dne 2. února 1939, zákon ze dne 8. října 1940, zákon ze dne 10. dubna 1954, décret č. 59-852 ze dne 9. července 1959);
- nemožnost využití práva na obnovu obchodních nájmů (décret ze dne 30. září 1953, článek 38),
c) v Lucembursku:
omezená platnost povolení udělovaných cizím státním příslušníkům (článek 21 zákona ze dne 2. června 1962).
Článek 5
1. Členské státy dohlížejí, aby oprávněné osoby měly nárok stát se členy profesních sdružení za stejných podmínek a se stejnými právy a povinnostmi jako jejich vlastní státní příslušníci.
2. Nárok na členství je v případě usazení spojen s možností být volen nebo jmenován na vedoucí místa v profesních sdruženích.
Tato vedoucí místa však mohou být vyhrazena státním příslušníkům hostitelského členského státu, pokud se dotyčná organizace v souladu s právními nebo správními předpisy účastní na výkonu veřejné moci.
3. V Lucemburském velkovévodství nárok na členství v Chambre de commerce nebo Chambre des métiers neposkytuje oprávněným osobám právo účastnit se voleb do jejich správních orgánů.
Článek 6
Členské státy neposkytnou svým státním příslušníkům, kteří přicházejí do jiného členského státu za účelem výkonu některé z činností uvedených v článku 2, žádnou podporu, která by mohla narušit podmínky práva usazování.
Článek 7
1. Pokud hostitelský členský stát požaduje od svých státních příslušníků pro přístup k některé z činností uvedených v článku 2 důkaz bezúhonnosti a důkaz, že neprodělali úpadek, anebo jeden z těchto důkazů, přijme tento stát jako dostatečný důkaz ve vztahu ke státním příslušníkům ostatních členských států výpis ze soudního rejstříku nebo rovnocenný doklad prokazující splnění těchto požadavků vydaný příslušným soudním nebo správním orgánem země původu nebo předchozího usazení.
2. Pokud hostitelský členský stát požaduje od svých státních příslušníků pro přístup k některé z činností uvedených v článku 2 splnění určitých podmínek bezúhonnosti, které nemohou být prokázány dokladem uvedeným v odstavci 1, přijme jako dostatečný důkaz ve vztahu ke státním příslušníkům ostatních členských států potvrzení o splnění těchto podmínek vydané příslušným soudním nebo správním orgánem země původu nebo předchozího usazení.
Toto potvrzení se musí týkat konkrétních skutečností pokládaných hostitelskou zemí za významné.
3. Nevydává-li země původu nebo předchozího usazení doklad uvedený v odstavci 1 nebo potvrzení uvedené v odstavci 2 prokazující bezúhonnost nebo neprodělání úpadku, mohou být nahrazeny místopřísežným prohlášením nebo ve státech, které takové prohlášení neupravují, čestným prohlášením učiněným dotyčnou osobou před příslušným soudním nebo správním orgánem nebo před notářem v zemi původu nebo předchozího usazení; tento orgán nebo notář vydá potvrzení o místopřísežném prohlášení nebo čestném prohlášení.
Prohlášení o neprodělání úpadku lze učinit rovněž před příslušným profesním nebo stavovským sdružením dané země.
4. Doklady vydané v souladu s odstavci 1 a 2 nesmějí být při předložení starší tří měsíců.
5. Členské státy určí ve lhůtě stanovené v článku 8 orgány a sdružení příslušné vydávat doklady uvedené v odstavcích 1 a 2 a neprodleně o nich uvědomí ostatní členské státy a Komisi.
6. Je-li v hostitelském členském státě nutné prokazovat finanční způsobilost, považuje tento stát potvrzení vydaná bankami země původu nebo předchozího usazení za rovnocenná potvrzením vydaným na jeho území.
Článek 8
Členské státy přijmou opatření nezbytná pro dosažení souladu s touto směrnicí ve lhůtě šesti měsíců od jejího oznámení a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 9
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 9. prosince 1974 o ochraně proti obaleči hvozdíkovému (74/647/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 43 a 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru, [2]
vzhledem k tomu, že produkce karafiátů zaujímá významné místo v zemědělství Společenství;
vzhledem k tomu, že výnos z této produkce je soustavně ohrožován škodlivými organismy;
vzhledem k tomu, že ochranou pěstování karafiátů proti těmto škodlivým organismům by měla nejen být zachována jejich produkční kapacita, ale také zvýšena zemědělská produktivita;
vzhledem k tomu, že ochranná opatření proti zavlékání škodlivých organismů do jednotlivých členských států by měla pouze omezený účinek, pokud by proti těmto organismům neexistovala souběžná a metodicky řízená ochrana v celém Společenství a nezamezovalo se jejich rozšiřování;
vzhledem k tomu, že nejnebezpečnějšími škodlivými organismy pro karafiáty jsou středozemský obaleč hvozdíkový a jihoafrický obaleč hvozdíkový;
vzhledem k tomu, že se tyto škodlivé organismy vyskytly v několika členských státech;
vzhledem k tomu, že dokud nebudou přijata účinná opatření k ochraně proti těmto škodlivým organismům a k zamezení jejich šíření, je pěstování karafiátů v celém Společenství trvale ohroženo;
vzhledem k tomu, že k vyhubení těchto škodlivých organismů je nezbytné, aby Společenství přijalo minimální opatření; že členským státům by mělo být umožněno přijmout v případě potřeby doplňující nebo přísnější ustanovení,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Tato směrnice se týká minimálních opatření, která mají být učiněna v členských státech na ochranu proti obaleči hvozdíkovému a k zamezení jeho šíření.
Článek 2
Pro účely této směrnice se "obalečem hvozdíkovým" rozumí středozemský obaleč hvozdíkový (Cacoecimorpha pronubana Hb) a jihoafrický obaleč hvozdíkový (Epichoristodes acerbella (Walk.)
Diak).
Článek 3
1. Členské státy zajistí, aby byly uvedeny do oběhu pouze karafiáty (Dianthus L), které nejsou napadeny obalečem hvozdíkovým, a aby kultura napadená obalečem hvozdíkovým byla zpracována takovým způsobem, že karafiáty získané z této kultury již nebudou v době uvádění do oběhu napadeny.
2. Odchylně od odstavce 1 mohou být řezané karafiáty, které jsou obalečem hvozdíkovým slabě napadeny, uvedeny do oběhu v době mezi 16. říjnem a 30. dubnem.
Článek 4
Členské státy zakážou držení obaleče hvozdíkového.
Článek 5
1. Členské státy jsou oprávněny povolit:
a) výjimky z opatření uvedených v článcích 3 a 4 k vědeckým účelům, testování a šlechtitelské práci;
b) odchylně od článku 3, uvedení řezaných karafiátů slabě napadených obalečem hvozdíkovým do oběhu v době mezi 1. květnem a 15. říjnem.
2. Členské státy zajistí, aby povolení podle odstavce 1 mohla být udělena pouze tehdy, bude-li kontrolami dostatečně zajištěno, že tato povolení nejsou na újmu ochrany proti obaleči hvozdíkovému a nevyvolávají nebezpečí jejího rozšíření.
Článek 6
Členské státy mohou přijmout doplňující nebo přísnější pravidla k ochraně proti obaleči hvozdíkovému nebo k zamezení jeho rozšíření, je-li to nezbytné.
Článek 7
Členské státy uvedou v účinnost opatření nezbytná pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do jednoho roku po jejím oznámení a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 8
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 9. prosince 1974, kterou se mění směrnice 68/193/EHS o uvádění révového vegetativního množitelského materiálu na trh (74/648/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že je třeba z níže uvedených důvodů změnit některá ustanovení směrnice Rady 68/193/EHS ze dne 9. dubna 1968 o uvádění révového vegetativního množitelského materiálu na trh [3] ve znění směrnice 71/140/EHS [4];
vzhledem k tomu, že je třeba upřesnit oblast působnosti směrnice 68/193/EHS;
vzhledem k tomu, že by členské státy měly být oprávněny upravit rozlišení standardního množitelského materiálu podle různých kvalitativních měřítek;
vzhledem k tomu, že některé regiony jsou obdařeny zvláštními podmínkami zvláště tak vhodnými pro pěstování množitelského materiálu, že je na místě poskytnout dotyčnému členskému státu možnost udělit na těchto územích pro produkci a uvádění na trh některé odchylky týkající se délky množitelského materiálu;
vzhledem k tomu, že uplatnění zmíněné směrnice může vyvolat obtíže pro dovoz do některých členských států, neboť některé z nich požadují, aby jim dovozce poskytl rozdílné údaje; že je proto třeba tyto údaje harmonizovat;
vzhledem k tomu, že úpravy příloh jsou zvlášť důležité pro umožnění používání zmíněné směrnice a měly by proto být přijímány řízením ve Stálém výboru pro osivo a sadbu v zemědělství, zahradnictví a lesnictví;
vzhledem k tomu, že pěstování révy a uvádění množitelského materiálu na trh mohou mít pro některý členský stát nepatrný hospodářský význam; že je proto nezbytné poskytnout tomuto členskému státu možnost být osvobozen od uplatňování většiny ustanovení zmíněné směrnice,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 68/193/EHS se mění v souladu s následujícími články.
Článek 2
Článek 1 se nahrazuje tímto:
"Tato směrnice se vztahuje na révový vegetativní množitelský materiál (dále jen "množitelský materiál"), který je uváděn na trh ve Společenství."
Článek 3
V článku 3 se vkládá nový odstavec, který zní:
"1a Členské státy mohou kategorii "standardní množitelský materiál" podle článku 2 rozčlenit na několik tříd, které odpovídají jejich zvláštním podmínkám.
Tyto zvláštní podmínky a označení či časové omezení mohou být stanoveny postupem podle článku 17."
Článek 4
V čl.
3 odst.
4 se doplňuje nové písmeno, které zní:
"c) zmocnit členské státy odchylně od přílohy II části III bodu 1 B a bodu 2 B k tomu, aby mohly snížit na části svého území minimální délky pro množitelský materiál tam produkovaný a uváděný na trh, jestliže se to jeví opodstatněným z hlediska zvláštních růstových podmínek."
Článek 5
1. Dosavadní článek 11 se označuje jako čl. 11 odst. 1.
2. V článku 11 se doplňuje nový odstavec, který zní:
"2. Členské státy přijmou veškerá nezbytná opatření, aby při uvádění množitelského materiálu z jiného členského státu nebo z třetí země na trh byly příslušnému orgánu oznámeny tyto údaje:
a) druh (botanický název), b) odrůda a případně klon; u štěpovaných sazenic se tento údaj uvede jak pro podnož, tak pro roub,
c) kategorie,
d) druh množitelského materiálu,
e) země původu a úřední kontrolní orgán,
f) země odeslání,
g) dovozce,
h) množství množitelského materiálu.
Postupem podle článku 17 může být stanoven způsob, jakým mají být tyto údaje uváděny."
Článek 6
Článek 17a se nahrazuje tímto:
"Článek 17a Změny obsahu příloh, nezbytné na základě vývoje vědeckých a technických poznatků, se provádějí postupem podle článku 17."
Článek 7
Článek 18a se nahrazuje tímto:
"Článek 18a Členský stát může být na vlastní žádost postupem podle článku 17 zcela nebo zčásti osvobozen od povinnosti uplatňovat tuto směrnici — s výjimkou čl. 12 odst. 1 a článku 12a — má-li pěstování révy a trh s množitelským materiálem na jeho území jen podružný hospodářský význam."
Článek 8
ze dne 17. prosince 1973 o uzavření protokolu, kterým se stanoví některá ustanovení týkající se dohody mezi Evropským hospodářským společenstvím a Libanonskou republikou v důsledku přistoupení nových členských států k Evropskému hospodářskému společenství
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 113 této smlouvy,
s ohledem na Smlouvu [1] o přistoupení nových členských států k Evropskému hospodářskému společenství a k Evropskému společenství pro atomovou energii podepsanou v Bruselu dne 22. ledna 1972, a zejména na článek 108 k ní připojeného aktu,
s ohledem na doporučení Komise,
vzhledem k tomu, že je žádoucí uzavřít protokol, kterým se stanoví některá ustanovení týkající se dohody mezi Evropským hospodářským společenstvím a Libanonskou republikou v důsledku přistoupení nových členských států k Evropskému hospodářskému společenství,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Protokol, kterým se stanoví některá ustanovení týkající se dohody mezi Evropským hospodářským společenstvím a Libanonskou republikou v důsledku přistoupení nových členských států k Evropskému hospodářskému společenství, přílohy, které jsou jeho nedílnou součástí, jeho závěrečný akt a prohlášení připojená k závěrečnému aktu se uzavírají, schvalují a potvrzují jménem Evropského hospodářského společenství.
Znění protokolu a závěrečného aktu se připojují k tomuto nařízení.
Článek 2
Předseda Rady Evropských společenství uvědomí v souladu s článkem 11 protokolu druhou smluvní stranu, že postupy nezbytné pro vstup protokolu v platnost byly ze strany Společenství dokončeny [2].
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 154/74 ze dne 17. prosince 1973 o ochranných opatřeních stanovených v dohodě mezi Evropským hospodářským společenstvím a Libanonskou republikou
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 113 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že dne 18. prosince 1972 byla podepsána dohoda [1] mezi Evropským hospodářským společenstvím a Libanonskou republikou (dále jen "dohoda");
vzhledem k tomu, že sama Smlouva o založení Evropského hospodářského společenství stanoví postupy, které musí být dodržovány při provádění ochranných doložek podle této smlouvy;
vzhledem k tomu, že na druhé straně dosud nebyla stanovena prováděcí pravidla k ochranným doložkám podle článku 12 dohody,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Na žádost členského státu anebo z vlastního podnětu se Komise může rozhodnout, že uplatní na produkty původem z Libanonu ochranná opatření, kterými si Evropské hospodářské společenství vyhrazuje právo přijímat na základě článku 12 dohody, včetně dočasného, úplného anebo částečného zrušení celních anebo jiných výhod poskytnutých Libanonu ze strany Společenství.
Pokud o to Komisi požádá členský stát, musí Komise přijmout příslušné rozhodnutí do tří pracovních dnů ode dne, kdy takovou žádost obdržela.
Ochranná opatření budou členskému státu sdělena a budou okamžitě použitelná.
2. Do deseti pracovních dnů od sdělení může kterýkoli členský stát předložit rozhodnutí Komise Radě.
Rada se musí neprodleně sejít.
Může změnit anebo zrušit toto rozhodnutí kvalifikovanou většinou hlasů.
Článek 2
1. Aniž je dotčen článek 1, může Komise pověřit členský stát, aby přijal ochranná opatření, a tím vyřešil narušení anebo obtíže popsané v článku 12 dohody.
Tato opatření i rozhodnutí Komise musí být oznámena všem členským státům.
2. V případě nutnosti mohou členské státy anebo dotyčné země zavést kvantitativní dovozní omezení.
Tato opatření musí neprodleně oznámit Komisi i ostatním členským státům.
Komise rozhodne v naléhavém řízení a nejdéle do pěti pracovních dnů od oznámení podle prvního pododstavce, zda opatření zůstanou v platnosti, změní se anebo se zruší.
Rozhodnutí Komise se oznámí všem členským státům.
Rozhodnutí je ihned vykonatelné.
3. Každý členský stát má právo předložit rozhodnutí Komise Radě nejdéle do deseti pracovních dnů ode dne oznámení.
Rada se musí neprodleně sejít.
Rada může změnit anebo zrušit rozhodnutí Komise kvalifikovanou většinou hlasů.
Pokud členský stát, který přijal opatření podle odstavce 2, předloží záležitost Radě, rozhodnutí Komise bude pozastaveno.
Pozastavení skončí třicet dní po předložení záležitosti Radě, pokud Rada do té doby rozhodnutí Komise nezmění nebo nezruší.
4. Pro účely provádění tohoto článku musí být při výběru opatření dána přednost těm, která nejméně narušují fungování společného trhu.
Článek 3
1. Komise vede konzultace předtím, než se rozhodne uplatnit ochranná opatření podle čl. 1 odst. 1, než pověří členský stát přijmout taková opatření anebo než rozhodne o opatřeních přijatých členským státem anebo dotyčnými zeměmi, při provádění čl. 2 odst. 1 a 2.
2. Tyto konzultace se konají v poradním výboru složeném ze zástupců jednotlivých členských států za předsednictví zástupce Komise.
3. Schůzi výboru svolává jeho předseda.
Předseda zašle členským státům v nejkratší možné době veškeré potřebné informace.
Článek 4
Články 1 a 2 se nedotýkají provádění ochranných doložek stanovených ve Smlouvě, zejména v jejích článcích 108 a 109, a to v souladu s postupy stanovenými ve Smlouvě.
Článek 5
Toto nařízení v žádném případě nebrání plnému používání nařízení o společné organizaci zemědělských trhů.
Článek 2 se nevztahuje na produkty, které jsou zahrnuty těmito nařízeními.
Článek 6
Oznámení smíšenému výboru, které musí učinit Společenství podle čl. 12 odst. 2 dohody, provede Komise.
Článek 7
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
ze dne 4. února 1974 o uzavření Dohody ve formě výměny dopisů, kterou se mění článek 7 přílohy č. 6 dodatkového protokolu k Dohodě zakládající přidružení mezi Evropským hospodářským společenstvím a Tureckem
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 238 této smlouvy,
s ohledem na doporučení Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu,
vzhledem k tomu, že Dohoda ve formě výměny dopisů, kterou se mění článek 7 přílohy č. 6 dodatkového protokolu k Dohodě zakládající přidružení mezi Evropským hospodářským společenstvím a Tureckem[1], byla podepsána v Bruselu dne 23. listopadu 1973,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Dohoda ve formě výměny dopisů, kterou se mění článek 7 přílohy č. 6 dodatkového protokolu k Dohodě zakládající přidružení mezi Evropským hospodářským společenstvím a Tureckem se uzavírá jménem Společenství.
Znění výměny dopisů se připojuje k tomuto nařízení.
Článek 2
Podle ustanovení výměny dopisů oznámí předseda Rady Evropských společenství dokončení postupů Společenství, které jsou nutné pro vstup této dohody v platnost.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
ze dne 26. února 1974, kterým se mění nařízení Komise (EHS) č. 1767/68 o systému minimálních cen pro vývoz květinových cibulí a hlíz do třetích zemí
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 234/68 ze dne 27. února 1968 o zřízení společné organizace trhu s živými rostlinami a květinářskými produkty [1], a zejména na čl. 7 odst. 2 uvedeného nařízení,
1 odst. 1 nařízení Komise (EHS) č.
1767/68 o systému minimálních cen pro vývoz květinových cibulí a hlíz do třetích zemí [2], naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 688/72 [3], určuje, že minimální vývozní ceny se stanoví každoročně nejpozději do 31. ledna kromě cen pro begónie, sinningie, mečíky, jiřiny a lilie, které se stanoví nejpozději do 31. března; že podle odstavce 3 uvedeného článku musí každý členský stát sdělit každý rok do 1. března pro begónie, sinningie, mečíky, jiřiny a lilie a každý rok do 1. ledna pro ostatní produkty zahrnuté v systému minimálních vývozních cen veškeré informace nezbytné pro zhodnocení cenových trendů na mezinárodních trzích a úroveň, na které by měly být stanoveny minimální ceny;
vzhledem k tomu, že v posledních letech vedly změny postupů pěstování liliových cibulí k časnější sklizni a přiměřeně i k časnějšímu uvedení na trh; že je v zájmu producentů, trhu a kupujících, aby datum pro stanovení minimálních vývozních cen bylo posunuto dopředu; že 31. leden se zdá být vhodným datem pro tento účel;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro živé rostliny a květinářské produkty,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. V čl. 1 odst. 1 nařízení (EHS) č. 1767/68 se zrušují slova "a lilií".
2. V odstavci 3 uvedeného článku se zrušují slova "a lilie".
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
ze dne 28. března 1974, kterým se mění nařízení (EHS) č. 922/72 o obecných pravidlech pro poskytování podpory pro chov bource morušového
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 845/72 ze dne 24. dubna 1972 o zvláštních opatřeních na podporu chovu bource morušového [1], a zejména na čl. 2 odst. 4 uvedeného nařízení,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že nařízení Rady (EHS) č. 922/72 [2], ve znění nařízení (EHS) č. 884/73 [3], stanovilo obecná pravidla pro poskytování podpory pro chov bource morušového pro chovatelské roky 1972/1973 a 1973/1974; že s ohledem na získané zkušeností je vhodné používat uvedené nařízení i pro následující chovatelské roky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V článku 1 nařízení (EHS) č. 922/72 se zrušují slova "pro chovatelské roky 1972/1973 a 1973/1974".
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. dubna 1974.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
ze dne 27. března 1974, kterým se mění nařízení (EHS) č. 1054/73, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro poskytování podpory pro chov bource morušového
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 845/72 [1] ze dne 24. dubna 1972 o zvláštních opatřeních na podporu chovu bource morušového, a zejména na čl. 2 odst. 5 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č. 1054/73 [2] ze dne 18. dubna 1973 stanoví prováděcí pravidla pro poskytování podpory pro chov bource morušového pro chovatelský rok 1973/1974; že je s ohledem na dosavadní zkušenosti vhodné uplatňovat pro následující sklizně ustanovení uvedeného nařízení;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro len a konopí,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Článek 1 nařízení (EHS) č. 1054/73 se nahrazuje tímto:
"Podpora podle článku 2 nařízení (EHS) č. 845/72 je poskytována pro bource morušového chovaného ve Společenství za podmínek stanovených v následujících článcích."
Článek 2
V čl. 3 odst. 1 nařízení (EHS) č. 1054/73 slova "31. prosince 1973" nahrazují slovy "30. listopadu každého roku".
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. dubna 1974.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (EHS) č. 1516/74 ze dne 18. června 1974 o dohledu členských států nad smlouvami uzavřenými mezi výrobci cukru a producenty cukrové řepy
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady č. 1009/67/EHS ze dne 18. prosince 1967 o společné organizaci trhů v odvětví cukru [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1928/73 [2], a zejména na čl. 5 odst. 4, čl. 31 odst. 6 a článek 38 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 206/68 ze dne 20. února 1968, kterým se stanoví rámcové požadavky na smlouvy a oborové dohody pro nákup cukrové řepy [3], naposledy pozměněné aktem [4] připojeným ke Smlouvě o přistoupení [5] nových členských států k Evropskému hospodářskému společenství a k Evropskému společenství pro atomovou energii, a zejména na článek 11 uvedeného nařízení;
vzhledem k tomu, že se řada ustanovení v odvětví cukru, a zejména ustanovení článků 5, 30 a 31 nařízení č. 1009/67/EHS a nařízení (EHS) č.
206/68, týká smluv a oborových dohod uzavřených pro nákup cukrové řepy; že se ukázalo jako nezbytné pravidelně kontrolovat, zda ustanovení takových smluv a dohod jsou v souladu s uvedenými ustanoveními Společenství; že účinnou kontrolu by v tomto směru mohly provádět členské státy;
vzhledem k tomu, že je nezbytné upravit nařízení Komise (EHS) č. 1087/69 ze dne 11. června 1969 o sděleních členských států v odvětví cukru [6], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 700/73 [7];
vzhledem k tomu, že by sdělení členských států týkající se výsledků kontrol zlepšilo harmonizaci takových kontrol v rámci Společenství;
vzhledem k tomu, že Řídicí výbor pro cukr nezaujal stanovisko ve lhůtě stanovené jeho předsedou,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Každý členský stát pravidelně kontroluje, zda ustanovení přijatá na příslušné profesní úrovni a týkající se zejména nákupu a plateb za cukrovou řepu jsou v souladu s příslušnými ustanoveními Společenství.
Článek 2
Výsledky kontroly podle článku 1 se sdělí Komisi před 30. červnem každého roku.
Členské státy na vyžádání předloží Komisi tiskopisy mezioborových dohod a smluv.
Článek 3
Článek 4 nařízení (EHS) č. 1087/69 se zrušuje.
Článek 4
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 1579/74 ze dne 24. června 1974 o pravidlech pro výpočet dovozní dávky pro produkty zpracované z obilovin a rýže a pro stanovení této dávky předem pro tyto produkty, jakož i pro krmné směsi z obilovin
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady č. 120/67/EHS ze dne 13. června 1967 o společné organizaci trhu s obilovinami [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1125/74 [2], a zejména na čl. 15 odst. 3 a článek 24 uvedeného nařízení;
s ohledem na nařízení Rady č. 359/67/EHS ze dne 25. července 1967 o společné organizaci trhu s rýží [3], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1129/74 [4], a zejména na čl. 13 odst. 3 a článek 25 uvedeného nařízení;
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1052/68 ze dne 23. července 1968 o režimu dovozu a vývozu produktů zpracovaných z obilovin a rýže [5], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 881/73 [6], a zejména na čl. 2 odst. 2 a článek 5 uvedeného nařízení;
vzhledem k tomu, že se pohyblivá složka dávky pro zpracované produkty uvedená v nařízení (EHS) č.
1052/68 obvykle stanoví na jeden měsíc a mění se v pravidelných intervalech podle kolísání dávky použitelné pro základní produkt; že takové kolísání nemá vždy okamžitý vliv na cenu dovážených zpracovaných produktů; že uvedené nařízení mimo jiné stanovilo, že by se pohyblivá složka měla v průběhu měsíce měnit pouze tehdy, dosáhne-li kolísání dávky použitelné pro základní produkty určité maximální úrovně, která by měla být stanovena;
vzhledem k tomu, že za účelem provádění článku 5 nařízení (EHS) č. 1052/68 by měla být pohyblivá složka dávky použitelné pro zpracované produkty, pro něž lze poskytovat produkční náhradu poskytovanou pro základní produkty použité při jejich výrobě, snížena o částku této náhrady v poměru k příslušným množstvím těchto produktů zohledněným při výpočtu pohyblivé složky;
vzhledem k tomu, že v souladu s čl. 15 odst. 3 nařízení 120/67/EHS a čl. 13 odst. 3 nařízení č. 359/67/EHS se na zpracované produkty a krmné směsi z obilovin mohou zcela nebo částečně vztahovat ustanovení, jimiž se stanoví dovozní dávka předem; že z přihlédnutím k tržním podmínkám a k požadavkům mezinárodního obchodu by nyní měla být u těchto produktů zmíněná možnost využita;
vzhledem k tomu, že s ohledem na podmínky na trhu se sladem a na jeho citlivost by mělo být stanoveno, že při stanovení dávky předem bude vybrána prémie, aby slad dovážený v rámci tohoto režimu vstupoval do Společenství za podmínek, které nemohou narušit rovnováhu trhu;
vzhledem k tomu, že podle nařízení Komise (EHS) č. 1080/68 ze dne 26. července 1968 o pravidlech pro výpočet dávky pro produkty zpracované z obilovin a rýže a pro stanovení této dávky pro některé tyto produkty předem [7], naposledy pozměněného nařízením (EHS) č.
1047/73 [8], se dovozní dávka stanoví předem pouze pro některé zpracované produkty; že uvedené nařízení navíc bylo několikrát změněno; že by v zájmu jasnosti mělo být nahrazeno tímto nařízením;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro obiloviny,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
HLAVA I Změna dávky
Článek 1
1.
Pokud během měsíce, v němž jsou dováženy produkty uvedené v nařízení (EHS) č.
1052/68, platná dávka použitelná pro 100 kg základního produktu překročí o 0,25 zúčtovací jednotky průměrnou dávku použitelnou prvních 25 dnů předcházejícího měsíce pro stejné množství a upravenou v souladu s druhým pododstavcem čl.
2 odst.
1 uvedeného nařízení, pohyblivá složka dávky pro zpracovaný produkt se zvýší o částku rovnající se částce zjištěného překročení, zaokrouhlené na 0,25 zúčtovací jednotky nebo na nejbližší násobek 0,25 zúčtovací jednotky, a částka tohoto překročení se vynásobí koeficientem uvedeným ve sloupci 4 přílohy nařízení (EHS) č.
1052/68.
Toto zvýšení se použije den po zjištění překročení.
Pokud se následně v průběhu téhož měsíce platná dávka odliší nejméně o 0,25 zúčtovací jednotky na 100 kg základního produktu od pohyblivé složky zvýšené, jak je uvedeno výše (před vynásobením zmíněným koeficientem), pohyblivá složka se zvýší nebo sníží o částku rovnající se zjištěnému rozdílu, zaokrouhlenou na 0,25 zúčtovací jednotky nebo na nejbližší násobek 0,25 zúčtovací jednotky, a zaokrouhlené odchylky se následně vynásobí výše zmíněným koeficientem.
Částka dávky se však v žádném případě nesmí snížit pod úroveň stanovenou první den v měsíci.
2. Pro použití odstavce 1 pro produkty položky 23.02 A společného celního sazebníku se dávka použitelná pro 100 kg "základního produktu" vypočte sečtením dávek pro 100 kg pšenice obecné, 100 kg ječmene a 100 kg kukuřice, a tento součet se vydělí třemi.
HLAVA II Dávka pro produkty, pro něž lze poskytovat produkční náhradu
Článek 2
Pohyblivá složka dávky vypočtená v souladu s článkem 2 nařízení (EHS) č. 1052/68, použitelná pro 100 kg zpracovaných produktů uvedených v článku 6 uvedeného nařízení, se sníží o částku rovnající se produkční náhradě poskytované v den dovozu pro: a) 180 kg kukuřice určené ke zpracování, pro kukuřičnou krupici a krupičku určené pro pivovarský průmysl;
b) 161 kg kukuřice určené pro škrobárnu, pro mouku a krupici ze sága, manioku, maranty třtinové, salepu a z jiných kořenů a hlíz položky 07.06 společného celního sazebníku;
c) 220 kg pšenice obecné pro škrobárnu, pro pšeničný škrob;
d) 152 kg zlomkové rýže pro škrobárnu, pro rýžový škrob;
e) 161 kg kukuřice pro škrobárnu, pro jiné škroby než pro pšeničný a rýžový škrob;
f) 400 kg pšenice obecné pro škrobárnu, pro pšeničný lepek;
g) 200 kg kukuřice pro škrobárnu, pro zbytky z výroby kukuřičného škrobu (kromě koncentrované vody z máčení) o obsahu bílkovin v sušině vyšším než 40 % hmotnostních;
h) 210 kg kukuřice pro škrobárnu, pro glukosu, též s přídavkem aromatických přípravků nebo barviv ve formě bílého krystalického prášku, též aglomerovanou;
i) 161 kg kukuřice pro škrobárnu, pro jakoukoliv jinou glukosu, glukosový sirup, též s přídavkem aromatických přípravků nebo barviv.
HLAVA III Stanovení dávky předem
Článek 3
1. Pokud jde o dovoz produktů uvedených v čl. 1 písm. d) nařízení č. 120/67/EHS a čl. 1 písm. c) nařízení č. 359/67/EHS, dávka použitelná v den podání žádosti o licenci se na žádost žadatele, podanou současně s žádostí o licenci a před třináctou hodinou, použije i pro dovoz provedený kdykoliv během doby platnosti licence.
V případě uvedeném v předchozím pododstavci se dávka případně upraví podle prahové ceny základního produktu nebo základních produktů, jež je zohledněna při výpočtu pohyblivé složky dávky platné v průběhu měsíce dovozu, aniž je přitom dotčeno případné použití čl. 15 odst. 3 nařízení č. 120/67/EHS.
Tato úprava se provede zvýšením nebo snížením dávky o rozdíl mezi prahovou cenou pro 100 kg základního produktu použitelnou v měsíci podání žádosti a cenou použitelnou v měsíci dovozu, a tento rozdíl se vynásobí koeficientem uvedeným ve sloupci 4 přílohy k nařízení (EHS) č. 1052/68.
Pokud jde o produkty čísla 11.07 společného celního sazebníku, připojí se k předem stanovené dávce prémie. Tato prémie se pro 100 kg zpracovaného produktu rovná prémii použitelné v souladu s článkem 15 nařízení č.
120/67/EHS a v souladu s nařízením Rady č. 140/67/EHS ze dne 21. června 1967 o pravidlech pro stanovení dávek použitelných pro obiloviny předem [9], naposledy pozměněným nařízením (EHS) č.
2435/70 [10], a v souladu se stupnicí platnou v den podánížádosti o licenci pro množství základního produktu, které se zohlední při výpočtu pohyblivé složky dávky.
Aniž je dotčeno případné použití čl. 9 písm. b) nařízení č. 140/67/EHS, prémie se stanoví ve vztahu k příslušnému měsíci skutečného dovozu zpracovaného produktu, přičemž prémie použitelná pro dovoz provedený v posledním měsíci platnosti dovozní licence se rovná prémii použitelné pro dovoz provedený v měsíci předcházejícím.
Článek 4
Pro každý z produktů uvedených v této hlavě může být období, pro které lze získat stanovení dávky předem, sníženo postupem podle článku 26 nařízení č. 120/67/EHS.
HLAVA IV
ze dne 2. července 1974 o zařazení zboží do položky 20.06 B I společného celního sazebníku
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 97/69 ze dne 16. ledna 1969 o opatřeních k jednotnému uplatňování nomenklatury společného celního sazebníku [1], naposledy pozměněné aktem [2] tvořícím přílohu ke Smlouvě o přistoupení nových členských států k Evropskému hospodářskému společenství a k Evropskému společenství pro atomovou energii, podepsaným v Bruselu dne 22. ledna 1972, a zejména na článek 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že k zajištění jednotného uplatňování nomenklatury společného celního sazebníku je nezbytné přijmout opatření k zařazení třešní, prozatímně konzervovaných ve směsi vody a ethylalkoholu, které se používají mimo jiné při výrobě čokoládových výrobků;
vzhledem k tomu, že do čísla 08.11 společného celního sazebníku tvořícího přílohu nařízení Rady (EHS) č. 950/68 ze dne 28. června 1968 [3], naposledy pozměněného nařízením Rady (EHS) č. 1615/74 ze dne 25. června 1974 [4], se zařazuje "ovoce prozatímně konzervované (např. oxidem siřičitým nebo ve slaném láku, v sířené vodě nebo přidáním jiných konzervačních roztoků), ale v tomto stavu nevhodné k okamžité spotřebě";
vzhledem k tomu, že z "vysvětlivek" k Bruselské celní nomenklatuře vyplývá, že výše uvedené číslo 08.11 se týká pouze ovoce, které bylo ošetřeno pouze za účelem zajištění prozatímní konzervace během přepravy a skladování před použitím za předpokladu, že je ovoce v tomto stavu nevhodné k okamžité spotřebě; že z této položky je tedy vyloučeno ovoce ošetřené způsobem, který jej nečiní nevhodným k okamžité spotřebě;
vzhledem k tomu, že třešně naložené ve směsi vody a ethanolu, s obsahem alkoholu dostatečným ke konzervaci na omezenou dobu, nejsou nevhodné k okamžité spotřebě; že třešně ošetřené tímto způsobem nemohou být zařazeny do čísla 08.11;
vzhledem k tomu, že položka 20.06 B I společného celního sazebníku se naopak používá pro ovoce jinak upravené nebo konzervované, které obsahuje přidaný alkohol a je vhodné k okamžité spotřebě;
vzhledem k tomu, že výše uvedené třešně musí být proto zařazeny do položky 20.06 B I společného celního sazebníku;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro nomenklaturu společného celního sazebníku,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Třešně naložené ve směsi vody a ethanolu se jako ovoce vhodné k okamžité spotřebě ve společném celním sazebníku zařazují do položky:
20.06 _BAR_ Ovoce jinak upravené nebo konzervované, též s přídavkem cukru nebo alkoholu: B.ostatní:I.obsahující přidaný alkohol. _BAR_
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 1728/74 ze dne 27. června 1974 o koordinaci zemědělského výzkumu
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu,
vzhledem k tomu, že cílem efektivní koordinace zemědělského výzkumu by v obecném zájmu měla být co nejlepší organizace úsilí vyvíjeného členskými státy, efektivní využití výsledků tohoto úsilí, jeho orientace takovým způsobem, aby bylo v souladu s potřebami společné zemědělské politiky, a sdílení výzkumných prostředků s ohledem na studium určitých problémů, které mají pro Společenství zvláštní význam;
vzhledem k tomu, že v zájmu dosažení tohoto cíle je nezbytné zajistit výměnu informací a vzájemné konzultace stávajících i plánovaných programů zemědělského výzkumu členských států;
vzhledem k tomu, že v určitých případech lze vytčeného cíle dosáhnout pomocí koordinace určitých vnitrostátních výzkumných projektů na úrovni Společenství;
vzhledem k tomu, že však tato opatření mohou být někdy nedostatečná v důsledku své povahy nebo proto, že prostředky, které mají členské státy k dispozici, jim neumožňují zvýšit úsilí v oblasti výzkumu způsobem, který by zcela odpovídal požadavkům společné zemědělské politiky; že v těchto případech by Společenství mělo být schopno podporovat úsilí vyvíjené členskými státy a přispívat k němu tak, aby bylo dosažení výzkumných požadavků efektivnější a aby byly požadavky společné zemědělské politiky splněny;
vzhledem k tomu, že koordinace zemědělského výzkumu je úzce spjata se společnou zemědělskou politikou a že v důsledku toho se úsilí soustředí především na koordinaci aplikovaného výzkumu, a proto je třeba zajistit, aby zemědělci mohli výsledky tohoto výzkumu využívat co nejdříve;
vzhledem k tomu, že kvůli potřebě koordinace a v důsledku komplexnosti vědeckých problémů, které jsou předmětem studia, a projektů, které se mají realizovat, je žádoucí, aby mezi Komisí a členskými státy existovala přímá a nepřetržitá spolupráce;
vzhledem k tomu, že v rámci obecné politiky v oblasti vědy a techniky, kterou vypracovala Komise s pomocí příslušných poradních orgánů, je nejvhodnějším způsobem pro rozvoj spolupráce zřízení výboru, jehož členy budou zástupci členských států a jemuž bude předsedat zástupce Komise, který bude moci pomáhat a radit Komisi při provádění úkolů, které jí připadnou v oblasti koordinace zemědělského výzkumu;
vzhledem k tomu, že koordinace vnitrostátních programů vyžaduje důkladnou znalost situace v jednotlivých členských státech v oblasti zemědělského výzkumu a dostatečnou informovanost o dalších výzkumech týkajících se zemědělství; že je nezbytné stanovit postup, pomocí něhož budou takto získané údaje zpřístupněny uživatelům;
vzhledem k tomu, že je nezbytné zajistit, aby byly Společenství k dispozici výsledky výzkumu, na němž se Společenství podílí;
vzhledem k tomu, že je nezbytné podporovat zveřejnění a rozšíření získaných výsledků, aby bylo zajištěno jejich praktické uplatnění,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. V zájmu dosažení cílů společné zemědělské politiky se na úrovni Společenství koordinuje a podporuje zemědělský výzkum v členských státech za podmínek stanovených tímto nařízením.
2. Koordinace a podpora podle odstavce 1 se uskutečňují v souladu s obecnou politikou v oblasti vědy a techniky stanovenou Společenstvím.
HLAVA I Informace a konzultace
Článek 2
V souladu s články 3 a 4 se mezi členskými státy a Komisí zavádí systém předávání informací a konzultací.
Článek 3
1. Členské státy poskytnou Komisi vědecké, hospodářské a finanční údaje o opatřeních v oblasti zemědělského výzkumu, která se v jejich působnosti plánují nebo již uskutečňují.
Usilují rovněž o to, aby Komisi stejné údaje sdělily i o opatřeních v oblasti zemědělského výzkumu, která se plánují nebo uskutečňují mimo jejich působnost.
2. Komise povede stálou evidenci opatření uvedených v odstavci 1.
3. Po konzultaci s výborem uvedeným v článku 7 stanoví Komise způsob, jakým budou shromážděné informace, zejména údaje, které vyplývají ze stálé evidence podle odstavce 2, poskytovány zúčastněným stranám.
Článek 4
1. Komise průběžně ověřuje hlavní směry a rozvoj zemědělského výzkumu v členských státech.
Za tímto účelem provádí konzultace se členskými státy v rámci výboru uvedeného v článku 7.
2. Komise organizuje výměnu informací zejména formou seminářů, výměny výzkumných pracovníků, studijních cest a využití vědeckých poznatků.
HLAVA II Zvláštní opatření
Článek 5
1. Aniž jsou dotčena jakákoli doporučení Komise členským státům, rozhoduje Rada postupem podle článku 43 Smlouvy o: a) koordinaci určitých vnitrostátních výzkumných opatření na úrovni Společenství, aby zajistila rozumné využití vynaložených prostředků, efektivní využití výsledků a zaměření práce na cíle společné zemědělské politiky;
b) uskutečňování společných projektů navržených na podporu a doplnění práce členských států v oblastech, které mají pro Společenství mimořádný význam.
2. Prováděcí pravidla k odstavci 1 se stanoví postupem podle článku 8.
Článek 6
1. Po konzultaci s výborem uvedeným v článku 7 přijme Komise potřebná opatření, aby výsledky získané v souladu s čl. 5 odst. 1 byly zpřístupněny Společenství.
2. Komise přijme potřebná opatření na podporu šíření vědeckých výsledků, u nichž je pravděpodobné, že přispějí k dosažení cílů společné zemědělské politiky, zejména výsledků projektů uvedených v čl. 5 odst. 1 písm. b).
HLAVA III Obecná a finanční ustanovení
Článek 7
1. Zřizuje se Stálý výbor pro zemědělský výzkum (dále jen "výbor") složený ze zástupců členských států, kterému předsedá zástupce Komise.
2. Komise zajistí nezbytný soulad mezi činností výboru a činností Výboru pro vědecký a technický výzkum.
3. Výbor přijme svůj jednací řád.
Článek 8
1. Má-li být zahájen postup podle tohoto článku, přednese věc výboru jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu, nebo na žádost zástupce některého členského státu.
2. Hlasům členských států ve výboru je přidělena váha stanovená podle čl. 148 odst. 2 Smlouvy. Předseda nehlasuje.
3. Zástupce Komise předloží návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k opatřením ve lhůtě, kterou může stanovit předseda podle naléhavosti věci.
Stanovisko se přijímá většinou 41 hlasů.
4. Komise přijme opatření, která jsou okamžitě použitelná.
Pokud však tato opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru, Komise předloží Radě neprodleně návrh opatření, která mají být přijata.
V tomto případě může Komise nejvýše o jeden měsíc ode dne tohoto sdělení odložit použitelnost opatření, o nichž rozhodla.
Rada může ve lhůtě jednoho měsíce přijmout hlasovacím postupem stanoveným v čl. 43 odst. 2 Smlouvy jiné rozhodnutí.
Článek 9
Výbor se může zabývat jakoukoli jinou otázku, kterou mu k posouzení předloží jeho předseda buď z vlastního podnětu, nebo na žádost zástupce některého členského státu.
Článek 10
V případě použití čl. 5 odst. 1, rozhodne Rada postupem podle uvedeného odstavce o finančním příspěvku Společenství.
Článek 11
Komise pravidelně předkládá Evropskému parlamentu a Radě zprávu o koordinaci zemědělského výzkumu.
Tato zpráva obsahuje zejména: - informace o vnitrostátní struktuře zemědělského výzkumu,
- přehled o rozvoji zemědělského výzkumu ve Společenství,
- zprávu o pokroku opatření přijatých v souladu s tímto nařízením,
- výhledovou studii žádoucího vývoje zemědělského výzkumu v členských státech a koordinace tohoto výzkumu na úrovni Společenství s ohledem na cíle společné zemědělské politiky.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (EHS) č. 1985/74 ze dne 25. července 1974, kterým se stanoví pravidla pro stanovování referenčních cen a cen s dodáním na hranice pro kapry
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2142/70 ze dne 20. října 1970 o společné organizaci trhu s produkty rybolovu [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1555/74 [2], a zejména na čl. 18a odst. 5 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že čl. 18a odst.
1 nařízení (EHS) č. 2142/70 stanoví, že referenční ceny pro kapry mohou být stanoveny před začátkem každého hospodářského roku; že lze tyto ceny stanovit na různých úrovních pro určitá období v rámci každého hospodářského roku podle sezónního kolísání cen;
18a odst. 2 stanoví, že referenční ceny se stanovují na základě průměru produkčních cen zaznamenaných v reprezentativní produkční oblasti Společenství během tří let předcházejících datu stanovení referenční ceny pro produkt určený svými obchodními vlastnostmi; že výrazy "kapr", "reprezentativní produkční oblast" a "produkční cena" by měly být pro účely tohoto nařízení definovány;
vzhledem k tomu, že z obchodního hlediska mají význam pouze živí kapři o minimální hmotnosti 800 gramů; že by se tedy výše uvedený článek 18a měl vztahovat pouze na tyto produkty;
vzhledem k tomu, že chov kaprů ve Společenství je značně rozptýlen; že z tohoto důvodu musí být oblast představující 15 % produkce Společenství považována za reprezentativní produkční oblast;
vzhledem k tomu, že produkční ceny se různí v reprezentativních produkčních oblastech během hospodářského roku; že tyto ceny mají od 16. listopadu klesající tendenci; že by se proto měl hospodářský rok náležitě rozčlenit;
18a odst. 3 stanoví možnost stanovení vyrovnávací sazby, pokud cena s dodáním na hranice za běžně obchodované množství kaprů z určité oblasti je nižší než referenční cena; že množství kaprů o hmotnosti alespoň 1000 kg může být považováno za běžně obchodované množství;
vzhledem k tomu, že pro co nejpřesnější stanovení cen s dodáním na hranice by mělo být předepsáno, které údaje budou brány v úvahu; že se tím myslí, kromě cen uváděných v celních a obchodních dokumentech, všechny ostatní údaje o cenách uplatňovaných třetími zeměmi;
vzhledem k tomu, že opatření uvedená v tomto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro produkty rybolovu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Toto nařízení se vztahuje na živé kapry o minimální hmotnosti 800 gramů.
Článek 2
1. Členské státy každoročně do 1. června sdělí Komisi průměrné měsíční produkční ceny zaznamenané v reprezentativních produkčních oblastech, jakož i množství kaprů uvedených na trh.
Průměrné hodnoty uváděné v těchto oznámeních budou vypočítávány na základě hodnot v předchozích třech letech před datem, ke kterému se referenční cena stanoví.
"Produkční cenou" se rozumí cena, za níž producent prodává velkoobchodníkovi.
2. Reprezentativní produkční oblasti jsou tyto:
Německo: _BAR_ Oberpfalz, _BAR_
celá oblast Oberfranken/Mittelfranken. _BAR_
Francie: _BAR_ Dombes, _BAR_ celá oblast Brenne/Sologne. _BAR_
Článek 3
Referenční cena se pro kapry stanoví
- na období od 1. srpna do 15. listopadu,
- na období od 16. listopadu do 31. července následujícího roku.
Článek 4
1. Ceny s dodáním na hranice se stanovují pro každé místo původu na základě všech dostupných údajů a zejména sdělení členských států.
Členské státy využívají k tomuto účelu zejména údaje z celních dokladů, které jsou přiloženy k dovážených produktům, jakož i údaje z faktur a ostatních obchodních dokladů.
Každý den sdělují Komisi ceny zaznamenané pro každé běžně obchodované množství a pro každé místo původu, překračuje-li zboží hranice Společenství.
2. Při stanovování cen s dodáním na hranice se dále bere ohled na všechny ostatní údaje o cenách používaných třetími zeměmi, zejména pokud jde o: a) vývozní ceny třetích zemí;
b) ceny zaznamenané při dovozu do Společenství;
c) ceny zaznamenané na trzích vyvážejících třetích zemí.
3. Při získávání údajů se využívají zejména následující zdroje: a) oficiální informace uveřejněné příslušnými úřady vyvážejících třetích zemí;
b) údaje uveřejněné v odborném obchodních tisku v členských státech i v třetích zemích;
c) údaje poskytnuté odbornými a obchodními organizacemi a zástupci producentů a obchodníků v členských zemích a v třetích zemích.
Článek 5
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. srpna 1974.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Rady (EHS) č. 2380/74 ze dne 27. září 1974, kterým se přijímají ustanovení pro šíření informací týkajících se výzkumných programů pro Evropské hospodářské společenství
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 235 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu,
vzhledem k tomu, že pro přispění k dosažení cílů uvedených v článcích 2 a 3 Smlouvy přijala Rada výzkumné programy pro Evropské hospodářské společenství dne 14. května 1973 a 18. června 1973 v souladu s podmínkami stanovenými v článku 235 Smlouvy;
vzhledem k tomu, že si Rada vyhradila právo později vymezit systém šíření informací vyplývajících z provádění těchto programů;
vzhledem k tomu, že je proto nezbytné vymezit tento systém;
vzhledem k tomu, že Smlouva o založení Evropského hospodářského společenství nestanoví pro tyto účely potřebné pravomoci,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Toto nařízení se vztahuje na informace a vynálezy, způsobilé nebo nezpůsobilé k patentování, vyplývající z provádění výzkumných programů pro Evropské hospodářské společenství přijatých na základě a) rozhodnutí Rady 73/125/EHS ze dne 14. května 1973, kterým se přijímá výzkumný program v oblasti norem a referenčních látek (ověřené referenční materiály) [1];
b) rozhodnutí Rady 73/126/EHS ze dne 14. května 1973, kterým se přijímá výzkumný program o ochraně životního prostředí [2];
c) rozhodnutí Rady 73/127/EHS ze dne 14. května 1973, kterým se přijímá výzkumný program v oblasti dálkového zjišťování přírodních zdrojů [3];
d) rozhodnutí Rady 73/174/EHS ze dne 18. června 1973, kterým se přijímá výzkumný program o ochraně životního prostředí (přímá akce) [4];
e) rozhodnutí Rady 73/175/EHS ze dne 18. června 1973, kterým se přijímá výzkumný program v oblasti norem a referenčních látek (ověřených referenčních materiálů) [5];
f) rozhodnutí Rady 73/176/EHS ze dne 18. června 1973, kterým se přijímá výzkumný program v oblasti nových technologií (používání sluneční energie a recyklování surovin) [6];
g) rozhodnutí Rady 73/179/EHS ze dne 18. června 1973, kterým se přijímá výzkumný program v oblasti referenčních látek a metod (Referenční úřad Společenství) [7];
h) rozhodnutí Rady 73/180/EHS ze dne 18. června 1973, kterým se přijímá výzkumný program o ochraně životního prostředí (nepřímá akce) [8].
Článek 2
Informace a vynálezy uvedené v článku 1 jsou vlastnictvím Společenství.
Komise zajistí podle potřeby ochranu těchto vynálezů jménem Společenství.
Článek 3
Úprava vlastnictví s ohledem na vynálezy, způsobilé nebo nezpůsobilé k patentování, vzešlé z výzkumu nebo prací prováděných na základě smlouvy je vymezena v jednotlivých smlouvách.
Pokud tyto vynálezy náleží smluvní straně, získá Společenství bezplatnou licenci pro své vlastní potřeby.
Vynálezy, které jí náleží, je smluvní strana povinna využívat nebo je nechat využívat za podmínek, které jsou v souladu se zájmy Společenství, a ve lhůtě stanovené ve smlouvě.
Komise je oprávněna poskytovat sublicence v souladu s podmínkami stanovenými v článcích 6 a 7, pokud smluvní strana neplní bez oprávněného důvodu svoji povinnost využívat tyto vynálezy nebo je nechat využívat.
Článek 4
Komise předá informace uvedené v článku 1 co nejrychleji členským státům, jakož i osobám a podnikům, které vykonávají na území některého členského státu výzkumnou nebo výrobní činnost odůvodňující přístup k takovýmto informacím.
Komise může podmiňovat sdělení těchto informací tím, že zůstanou důvěrné a nebudou předávány třetím osobám.
Článek 5
Informace, které nelze využít v průmyslu a jejichž povaha neodůvodňuje jejich vyhrazení pro členské státy a osoby a podniky uvedené v článku 4, Komise zveřejní.
Článek 6
Členské státy mají právo získat od Komise licenci k vynálezům, způsobilým nebo nezpůsobilým k patentování, které náleží Společenství.
To samé se vztahuje na osoby a podniky, které vykonávají na území některého členského státu výzkumnou nebo výrobní činnost odůvodňující poskytnutí takovéto licence.
Poskytnutí licence může být odmítnuto, pokud se žadatel nezaváže účinně vyrábět ve Společenství.
Komise poskytne sublicence za stejných podmínek, pokud jí čl. 3 čtvrtý pododstavec k poskytování licencí opravňuje.
Komise poskytne takovéto licence nebo sublicence za podmínek určených společnou dohodou s nabyvateli licence a poskytne všechny informace, které je oprávněna podat a které jsou potřebné pro jejich využívání.
Tyto podmínky se vztahují zejména na případné náhrady a popřípadě na právo nabyvatele licence poskytovat sublicence třetím osobám a povinnost zacházet s předávanými informacemi jako s obchodním tajemstvím.
Jestliže se nedosáhne dohody o podmínkách uvedených ve čtvrtém pododstavci, mohou nabyvatelé licence předložit věc Soudnímu dvoru Evropských společenství za účelem stanovení odpovídající podmínek.
Článek 7
Komise všemi vhodnými způsoby zveřejní nabídky na poskytnutí nevýlučných licencí.
Jestliže tyto nabídky nepovedou k žádostem o licence, zveřejní je Komise v Úředním věstníku Evropských společenství.
Jestliže do šesti měsíců od tohoto zveřejnění není podána žádná žádost, může Komise nabízet a poskytovat výlučné licence po dobu nejvýše pěti let.
Na sublicence poskytované Komisí v případech stanovených v čl. 3 čtvrtém pododstavci se vztahují stejné podmínky.
Držitel výlučné sublicence však nebrání využívání vynálezu vlastníkem a vlastník nesmí během doby platnosti výlučné sublicence poskytovat žádné sublicence.
Článek 8
Informace a vynálezy, které je Komise oprávněna poskytovat a na které se vztahuje toto nařízení, mohou být předávány nebo vyměňovány v rámci dohod nebo smluv se třetí zemí nebo mezinárodní organizací v souladu s podmínkami stanovenými v článku 228 Smlouvy.
Článek 9
Při uzavírání potřebných smluv zajistí Komise dodržování tohoto nařízení zahrnutím odpovídajících doložek.
Článek 10
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 2681/74 ze dne 21. října 1974 o financování nákladů Společenstvím vzniklých v souvislosti s dodávkami zemědělských produktů v rámci potravinové pomoci
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 43 a 209 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1];
vzhledem k tomu, že Společenství poskytuje potravinovou pomoc rozvojovým zemím a zemím postiženým katastrofami a zajišťuje financování této pomoci;
vzhledem k tomu, že podle současných pravidel jsou tyto výdaje financovány různými způsoby v závislosti na produktech a na podmínkách a jsou buď zcela hrazeny podle hlavy 9 (kapitoly "Výdaje na potravinovou pomoc") ze souhrnného rozpočtu Evropského společenství nebo záruční sekcí Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu (EZOZF) anebo částečně z obou zdrojů;
vzhledem k tomu, že tato situace znemožňuje získat jasnou představu o nákladech společné tržní politiky v dotyčných odvětvích či o nákladech programu potravinové pomoci; že mimo to dochází ke komplikacím při správě přídělů, neboť výdaje musí být účtovány buď záruční sekci EZOZF nebo, podle hlavy 9 (kapitola "Výdaje na potravinovou pomoc"), z rozpočtu Evropského společenství anebo částečně z obou zdrojů;
vzhledem k tomu, že podmínky Společenství týkající se financování výdajů vzniklých v rámci dodávek zemědělských produktů v rámci potravinové pomoci by měly být v různých odvětvích uvedeny do souladu a současná pravidla z tohoto důvodu pozměněna;
vzhledem k tomu, že Společenství by mělo financovat hodnotu zboží a výdaje vzniklé v různých stadiích provádění, za které je Společenství vzhledem k jejich zajištění zodpovědné, s výjimkou jakýchkoliv správních nákladů, které vzniknou členským státům;
vzhledem k tomu, že výdaje odpovídající náhradám by měly být účtovány záruční sekci EZOZF a jiné výdaje by měly spadat pod hlavu 9;
vzhledem k tomu, že z důvodu usnadnění provádění opatření Společenství týkajících se potravinové pomoci je vhodné vytvořit systém zálohového placení výdajů, spadajících pod hlavu 9 rozpočtu, na základě systému stanoveného pro EZOZF;
vzhledem k tomu, že, pokud se to ukáže nezbytným, měly by být přijaty prováděcí předpisy,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Společenství zajistí financování všech výdajů, s výjimkou výdajů správních, vzniklých v souvislosti s dodávkami zemědělských produktů Společenstvím v rámci potravinové pomoci podle nařízení Rady, nebo při plnění závazků vzniklých na základě úmluv a dohod uzavřených Radou, které přecházejí na Společenství na základě ustanovení upravujících uvedené dodávky.
Tento systém se vztahuje na výdaje uvedené v předchozím odstavci vzniklé členským státům ode dne 1. ledna 1975.
Článek 2
1. Tato část výdajů odpovídající vývozním náhradám stanovená v této souvislosti s ohledem na pravidla Společenství je účtována záruční sekci EZOZF.
2. Náklady uvedené v článku 1, s výjimkou náhrad uvedených v odstavci 1, jsou uvedeny v hlavě 9 (kapitole "Výdaje na potravinovou pomoc").
Článek 3
1. Členské státy určí orgány a subjekty zmocněné k zaplacení výdajů stanovených v tomto nařízení.
Pokud tak již neučinily, informují co nejdříve Komisi o postavení těchto orgánů a subjektů a o správních a účetních pravidlech, kterými se tyto orgány a subjekty řídí. Dále každoročně zasílají každou zprávu či část zprávy o takovýchto výdajích sestavenou členskými státy nebo příslušnými dozorčími orgány.
2. Pokud jde o tyto výdaje, Společenství po konzultaci s výborem uvedeným v článku 11 nařízení (EHS) č. 729/70 [2], - pravidelně poskytuje zálohy dotyčným členským státům na jejich žádost,
- provádí audit účtů členských států na základě jimi dodané podpůrné dokumentace.
Článek 4
Články 8 a 9 nařízení (EHS) č. 729/70 se vztahují na výdaje uvedené v tomto nařízení.
Článek 5
Prováděcí pravidla k tomuto nařízení se popřípadě stanoví postupem podle článku 13 nařízení (EHS) č. 729/70.
Článek 6
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 2988/74 ze dne 26. listopadu 1974 o promlčení v záležitostech stíhání a výkonu práva v oblasti dopravy a hospodářské soutěže v Evropském hospodářském společenství
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 75, 79 a 87 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že právní předpisy v oblasti dopravy a hospodářské soutěže v Evropském hospodářském společenství svěřují Komisi pravomoc ukládat pokuty, sankce a penále podnikům nebo sdružením podniků, které porušují právo Společenství v oblasti informování anebo prověřování nebo zákazu diskriminace, zákazu restriktivních praktik nebo zákazu zneužívání dominantního postavení; že však tyto předpisy neupravují promlčecí dobu;
vzhledem k tomu, že je v zájmu právní jistoty nezbytné zavést zásadu promlčení a upravit způsob jejího používání; že má-li být tato právní úprava úplná, musí se vztahovat jak na pravomoc ukládat pokuty nebo sankce, tak na pravomoc vykonávat rozhodnutí, na jejichž základě jsou pokuty, sankce nebo penále ukládány; že tato právní úprava musí stanovit promlčecí dobu, den, kterým promlčecí doba začíná běžet, a skutečnosti, které mohou vést k jejímu přerušení nebo zastavení; že je při tom třeba přihlédnout na jedné straně k zájmům podniků nebo sdružení podniků a na druhé straně k potřebám správní praxe;
vzhledem k tomu, že se toto nařízení musí vztahovat na odpovídající ustanovení nařízení č. 11 o odstranění diskriminace v oblasti přepravních sazeb a podmínek, kterým se provádí čl. 79 odst. 3 Smlouvy o založení Evropského hospodářského společenství [3], nařízení č. 17: první nařízení, kterým se provádějí články 85 a 86 Smlouvy [4], a nařízení Rady (EHS) č. 1017/68 ze dne 19. července 1968 o uplatňování pravidel hospodářské soutěže v dopravě po železnici, silnici a vnitrozemských vodních cestách [5]; že se musí rovněž vztahovat na odpovídající ustanovení budoucích nařízení v oblasti dopravy a hospodářské soutěže v Evropském hospodářském společenství,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Promlčení v záležitostech stíhání
1. Pro pravomoc Komise k ukládání pokut nebo sankcí za porušení právních předpisů v oblasti dopravy nebo hospodářské soutěže v Evropském hospodářském společenství platí tyto promlčecí doby: a) tři roky v případě porušování předpisů o žádostech nebo oznámeních podniků nebo sdružení podniků, o žádostech o informace nebo provádění šetření,
b) pět let v případě jiného porušování.
2.
Promlčecí doba běží ode dne porušení právních předpisů.
V případě trvalého nebo pokračujícího porušování běží ode dne, kdy došlo k jeho ukončení.
Článek 2
Přerušení promlčecí doby v záležitostech stíhání
1. Promlčecí doba v záležitostech stíhání se přerušuje jakýmkoli aktem, který učiní Komise nebo členský stát jednající na její žádost a který směřuje k vyšetřování nebo stíhání porušení.
Přerušení promlčecí doby nabývá účinnosti dnem, kdy je akt oznámen alespoň jednomu podniku nebo sdružení podniků, které se na protiprávním jednání podílely.
Akty, které přerušují běh promlčecí doby, jsou zejména: a) písemné žádosti, jimiž žádá Komise nebo členský stát jednající na její žádost o informace, a rozhodnutí Komise požadující poskytnutí informací,
b) písemná pověření k provedení šetření vydaná Komisí nebo příslušným orgánem členského státu na její žádost jejím zaměstnancům, jakož i rozhodnutí Komise nařizující šetření,
c) zahájení řízení Komisí,
d) sdělení důvodů stížnosti Komisí.
2. Přerušení platí pro všechny podniky nebo sdružení podniků, které se na protiprávním jednání podílely.
3. Přerušením promlčení začíná běžet nová promlčecí doba.
Promlčecí doba uplyne však nejpozději dne, kdy uplynulo období v délce dvojnásobku promlčecí doby, aniž Komise stanovila pokutu nebo sankci; toto období se prodlužuje o dobu promlčení zastaveného podle článku 3.
Článek 3
Zastavení promlčecí doby v záležitostech stíhání
Promlčecí doba v záležitostech stíhání je zastavena na dobu, po kterou je rozhodnutí Komise předmětem řízení u Soudního dvora Evropských společenství.
Článek 4
Promlčení v záležitostech výkonu práva
1. Pro pravomoc Komise vymáhat splnění rozhodnutí o uložení pokut, sankcí a penále za porušování právních předpisů v oblasti dopravy a hospodářské soutěže v Evropském hospodářském společenství platí promlčecí doba pěti let.
2. Promlčecí doba začíná běžet ode dne, kdy rozhodnutí nabylo právní moci.
Článek 5
Přerušení promlčecí doby v záležitostech výkonu práva
1. Promlčecí doba v záležitostech výkonu práva se přerušuje a) oznámením rozhodnutí, kterým se mění původní částka pokuty, sankce nebo penále, nebo zamítnutím žádosti o takovou změnu,
b) jakýmkoli aktem Komise nebo členského státu jednajícího na její žádost, jehož účelem je vynucení plateb pokut, sankcí nebo penále.
2. Přerušením promlčení začíná běžet nová promlčecí doba.
Článek 6
Promlčecí doba v záležitostech výkonu práva se zastavuje
a) na dobu, po kterou jsou povoleny výhodnější platební podmínky,
b) na dobu, po kterou je donucovací výkon zastaven na základě rozhodnutí Soudního dvora Evropských společenství.
Článek 7
Časová působnost nařízení
Toto nařízení se vztahuje také na protiprávní jednání, k nimž došlo před vstupem tohoto nařízení v platnost.
Článek 8
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. ledna 1975.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
NAŘÍZENÍ KOMISE (EHS) č. 3103/74 ze dne 10. prosince 1974, kterým se mění nařízení (EHS) č. 1579/74, pokud jde o stanovení dovozních dávek předem pro výrobky zpracované z obilovin a rýže
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady č. 120/67/EHS ze dne 13. června 1967 o společné organizaci trhu s obilovinami1, naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1996/742, a zejména na čl. 15 odst. 3 a článek 24 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady č. 359/67/EHS ze dne 25. července 1967 o společné organizaci trhu s rýží3, naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1129/744, a zejména na čl. 13 odst. 3 a článek 25 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1052/68 ze dne 23. července 1968 o režimu dovozu a vývozu výrobků zpracovaných z obilovin a rýže5, naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 881/736, a zejména na čl. 2 odst. 2 a článek 5 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že podle nařízení Komise (EHS) č.
1579/74 ze dne 24. června 1974 o pravidlech pro výpočet dovozní dávky pro výrobky zpracované z obilovin a rýže a pro stanovení této dávky předem pro tyto výrobky, jakož i pro krmné směsi z obilovin7 se při stanovení dovozní dávky předem pro výrobky zpracované z obilovin a rýže, jakož i pro krmné směsi z obilovin upraví tato dávka podle prahové ceny platné v den dovozu;
vzhledem k tomu, že produkční náhrada pro škrobové výrobky, která je zahrnuta do dovozní dávky, již odráží kolísání prahové ceny; že by tedy dovozní dávky pro výrobky uvedené v článku 2 nařízení (EHS) č.
1579/74 neměly být upraveny jinak, než případnou změnou částek uvedených v článku 1 nařízení Rady (EHS) č. 1132/74 ze dne 29. dubna 1974 o produkčních náhradách v odvětvích obilovin a rýže8;
vzhledem k tomu, že je nutné určit, že dávky pro krmné směsi položky 23.07 B, obsahují-li mléčné výrobky, musí být při stanovení dávky předem upraveny podle prahové ceny pro kukuřici a podle prahové ceny pro odstředěné sušené mléko platné v den dovozu;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro obiloviny,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Ustanovení čl. 3 odst. 1 nařízení (EHS) č. 1579/74 se nahrazuje tímto:
"1. Při dovozu výrobků uvedených v čl. 1 písm. d) nařízení 120/67/EHS a čl. 1 písm. c) nařízení 359/67/EHS se dávka platná v den podání žádosti o licenci použije, pokud o to dovozce požádá při podání žádosti o licenci do 13 hodin, pro dovozy uskutečněné v době platnosti této licence. a) V případě podle předchozího pododstavce a s výjimkou: - výrobků uvedených v článku 2 a
- výrobků položky 23.07 B, uvedených v příloze A nařízení č. 120/67/EHS,
se dávka v případě potřeby upraví podle prahové ceny základního výrobku nebo výrobků použitých při výpočtu pohyblivé složky dávky platné v den dovozu, aniž je tím dotčeno případné použití druhého pododstavce čl. 15 odst. 3 nařízení č. 120/67/EHS.
Tato úprava se provede zvýšením nebo snížením dávky o rozdíl mezi prahovou cenou použitelnou v měsíci podání žádosti pro 100 kilogramů základního produktu a cenou použitelnou v měsíci dovozu, přičemž se tento rozdíl vynásobí koeficientem uvedeným ve sloupci 4 přílohy nařízení (EHS) č.
1052/68.
b) U výrobků uvedených v článku 2 se dávka stanovená předem podle prvního pododstavce upraví, jsou-li částky stanovené v článku 1 nařízení (EHS) č. 1132/74 změněny mezi dnem podání žádosti a dnem dovozu, podle rozdílu vyplývajícího z této změny, přičemž se tento rozdíl vynásobí koeficientem pro dotčené výrobky uvedeným ve sloupci 4 přílohy nařízení (EHS) č. 1052/68.
c) U výrobků položky 23.07 B uvedených v příloze A nařízení č. 120/67/EHS se úprava v případě potřeby provede zvýšením nebo snížením dávky:
- pro část těchto výrobků složenou z obilovin o rozdíl mezi prahovou cenou použitelnou v měsíci podání žádosti pro 100 kilogramů kukuřice a cenou použitelnou v měsíci dovozu, přičemž se tento rozdíl vynásobí koeficientem uvedeným v tabulce A přílohy II nařízení (EHS) č. 968/68,
- pro část těchto výrobků složenou z mléka o rozdíl mezi prahovou cenou použitelnou v měsíci podání žádosti pro 100 kilogramů odstředěného sušeného mléka a cenou použitelnou v měsíci dovozu, přičemž se tento rozdíl vynásobí koeficientem uvedeným v tabulce B přílohy II nařízení (EHS) č. 968/68."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
ze dne 12. prosince 1974, kterým se mění nařízení Komise č. 17/66/Euratom ze dne 29. listopadu 1966, kterým se vyjímá převod malých množství rud, výchozích materiálů a zvláštních štěpných materiálů z pravidel kapitoly o zásobování
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství pro atomovou energii, a zejména na článek 74 této smlouvy,
vzhledem k tomu, že od vstupu v platnost nařízení č. 17/66/Euratom ze dne 29. listopadu 1966 vzrostla ve Společenství i mimo něj důležitost výzkumu zahrnujícího malá množství zvláštních štěpných materiálů;
vzhledem k tomu, že aniž je dotčeno postavení uživatelů, pokud jde o zásobování uvnitř Společenství, je Společenství schopno přispívat k rozvoji výzkumu v nejrůznějších oborech dodávkami zvláštních štěpných materiálů vyprodukovaných na územích jeho členských států;
vzhledem k tomu, že situace v zásobování proto umožňuje rozšíření výjimky uvedené v článku 74 na zvláštní štěpné materiály vyprodukované ve Společenství,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Článek 2 nařízení Komise č. 17/66/Euratom ze dne 29. listopadu 1966, kterým se vyjímá převod malých množství rud, výchozích materiálů a zvláštních štěpných materiálů z pravidel kapitoly o zásobování, vyhlášeného
Nařízení Rady (EHS) č. 3301/74 ze dne 19. prosince 1974 o bezcelním dovozu drobných zásilek neobchodní povahy uvnitř Společenství
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 43 a 235 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Shromáždění [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že čl.
32 odst. 2 písm. c) aktu o přistoupení [3] stanoví, že bezcelní dovoz se od data přistoupení uplatňuje v případě dovozů, na které se vztahují ustanovení o osvobození od daně pro osoby cestující z jednoho členského státu do jiného; že účelem tohoto ustanovení je usnadnit osobní kontakty v rámci rozšířeného Společenství;
vzhledem k tomu, že výměna malých zásilek zboží je faktorem, který stejně jako pohyb těchto osob upevňuje vztahy mezi soukromými osobami sídlícími v různých členských státech; že z důvodů podobnosti situací stanoví směrnice Rady 74/651/EHS ze dne 19. prosince 1974 o osvobození zboží dováženého v drobných zásilkách neobchodní povahy uvnitř Společenství od daní [4], že drobné zásilky zboží, které zasílá soukromá osoba z jednoho členského státu soukromé osobě z jiného členského státu, se osvobozují od daní z obratu a spotřebních daní;
32 odst. 2 písm. c) aktu o přistoupení zavedeno osvobození od cel a poplatků s rovnocenným účinkem pro drobné zásilky zboží zasílané mezi Společenstvím v jeho původním složení a novými členskými státy nebo mezi novými členskými státy samými; že za tímto účelem by měl být použit článek 235 Smlouvy;
vzhledem k tomu, že by mělo být též případně povoleno osvobození od částek vybíraných mezi členskými státy v rámci společné zemědělské politiky a od částek stanovených pro zboží, které spadá do působnosti nařízení Rady (EHS) č. 1059/69 ze dne 28. května 1969, kterým se stanoví režim obchodu s určitým zbožím vyrobeným ze zemědělských produktů [5], naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 1491/73 [6],
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Zboží splňující požadavky článků 9 a 10 Smlouvy, které v drobných zásilkách neobchodní povahy mezi Společenstvím v jeho původním složení a novými členskými státy nebo mezi novými členskými státy samými zasílá soukromá osoba, ať je její trvalé bydliště nebo obvyklý pobyt nebo hlavní místo podnikání kdekoli, jiné soukromé osobě, je osvobozeno od cel a poplatků s rovnocenným účinkem pod podmínkou, že mají nárok na osvobození od daní podle směrnice Rady 74/651/EHS.
2. Za stejných podmínek se při výměnách mezi členskými státy povoluje osvobození, pokud jde o částky, které mají být vybírány v rámci společné zemědělské politiky, a pokud jde o částky stanovené pro zboží, které spadá do působnosti nařízení (EHS) č. 1059/69.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. dubna 1975.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
ze dne 18. března 1975 o uzavření Mezinárodní úmluvy o zjednodušení a sladění celních režimů a o přijetí její přílohy o celních skladech
(75/199/EHS) RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že Mezinárodní úmluva o zjednodušení a sladění celních režimů sjednaná v rámci Rady pro celní spolupráci může účinně přispět k rozvoji mezinárodního obchodu;
vzhledem k tomu, že v souladu s článkem 11 této úmluvy musí každá ze smluvních stran při uzavírání úmluvy rovněž přijmout jednu z příloh; že je tudíž vhodné, aby Společenství přijalo přílohu o celních skladech;
vzhledem k tomu, že úmluva by tudíž měla být uzavřena a příloha přijata,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Mezinárodní úmluva o zjednodušení a sladění celních režimů se uzavírá a její příloha o celních skladech se přijímá jménem Společenství.
Znění úmluvy a přílohy jsou obsažena v příloze tohoto rozhodnutí.
Článek 2
Předseda Rady je oprávněn jmenovat osoby zmocněné podepsat úmluvu uvedenou v článku 1 a přijmout přílohu taktéž uvedenou v článku 1 a svěřit jim pravomoci nezbytné k zavázání Společenství.
Tyto osoby rovněž informují generálního tajemníka Rady pro celní spolupráci, že pro použití výše uvedené přílohy se celní území členských států Evropského hospodářského společenství považují za jednotné území.
Rozhodnutí Rady
ze dne 20. května 1975
o zřízení Farmaceutického výboru
(75/320/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že provádění opatření přijatých Radou s ohledem na sbližování právních předpisů týkajících se hromadně vyráběných humánních léčivých přípravků může vyvolat problémy, které by měly být společně přezkoumány;
vzhledem k tomu, že za tím účelem by měl být zřízen výbor, kterému předsedá zástupce Komise a skládá se ze zástupců správních orgánů členských států,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Při Komisi se zřizuje výbor nazvaný "Farmaceutický výbor".
Článek 2
Aniž jsou dotčeny úkoly Výboru pro hromadně vyráběné léčivé přípravky uvedené v článku 8 druhé směrnice Rady 75/319/EHS ze dne 20. května 1975 o sbližování právních a správních předpisů týkajících se hromadně vyráběných léčivých přípravků [1], je úkolem tohoto výboru přezkoumávat
- veškeré otázky týkající se uplatňování směrnic o hromadně vyráběných léčivých přípravcích, které mu přednese jeho předseda buď z vlastního podnětu, nebo na žádost zástupce členského státu,
- veškeré další otázky z oblasti hromadně vyráběných léčivých přípravků, které mu přednese jeho předseda buď z vlastního podnětu, nebo na žádost zástupce členského státu.
Komise konzultuje s výborem připravované návrhy směrnic z oblasti hromadně vyráběných léčivých přípravků, a zejména jakékoliv uvažované změny směrnice Rady 65/65/EHS ze dne 26. ledna 1965 o sbližování právních a správních předpisů týkajících se hromadně vyráběných léčivých přípravků [2], které případně navrhne.
Článek 3
1. Výbor se skládá z předních odborníků v oblasti veřejného zdraví ze správních orgánů členských států a každý členský stát v něm má jednoho zástupce.
2. Každý zástupce má jednoho náhradníka.
Tento náhradník je oprávněn účastnit se jednání výboru.
3. Výboru předsedá zástupce Komise.
Článek 4
Výbor přijme svůj jednací řád.
ze dne 16. června 1975 o zřízení Poradního výboru pro vzdělávání lékařů (75/364/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na návrh rozhodnutí předložený Komisí,
vzhledem k tomu, že v usnesení ze dne 6. června 1974 o vzájemném uznávání diplomů, osvědčení a jiných dokladů o dosažené kvalifikaci se Rada vyslovila ve prospěch zřízení poradních výborů;
vzhledem k tomu, že je důležité zajistit srovnatelně vysokou úroveň vzdělávání v souvislosti se vzájemným uznáváním diplomů, osvědčení a jiných dokladů o dosažené kvalifikaci lékařů a sjednocení podmínek pro přístup k lékařské činnosti;
vzhledem k tomu, že je žádoucí pro dosažení tohoto cíle zřídit poradní výbor, který by radil Komisi,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Při Komisi se zřizuje Poradní výbor pro vzdělávání lékařů (dále jen "výbor").
Článek 2
1. Úkolem výboru je přispívat k zajištění srovnatelně vysoké úrovně vzdělávání lékařů ve Společenství, a to jak vzdělávání všeobecných lékařů, tak vzdělávání odborných lékařů.
2. Tento úkol plní především těmito prostředky: - výměnou úplných informací o metodách vzdělávání, jakož i o obsahu, úrovni a systému teoretického i praktického vzdělávání poskytovaného v členských státech,
- výměnou názorů a konzultacemi za účelem dosažení společné koncepce, pokud jde o úroveň, které má být při vzdělávání lékařů dosaženo, a případně o systém a obsah tohoto vzdělávání,
- přihlédnutím k přizpůsobování vzdělávání lékařů pokroku v lékařské vědě a vyučovacích metodách.
3. Výbor podává Komisi a členským státům svá stanoviska a doporučení včetně, považuje-li to za vhodné, návrhů na změny článků týkajících se vzdělávání lékařů ve směrnicích 75/362/EHS [1]a 75/363/EHS[2].
4. Výbor rovněž radí Komisi ve všech dalších otázkách, které mu případně předloží ve věci vzdělávání lékařů.
Článek 3
1. Výbor se skládá ze tří odborníků z každého členského státu, a to - z jednoho odborníka z lékařské praxe,
- z jednoho odborníka z lékařských fakult vysokých škol a
- z jednoho odborníka z příslušných orgánů členského státu.
2. Každý člen má svého náhradníka.
Tento náhradník je oprávněn účastnit se schůzí výboru.
3. Členy a náhradníky uvedené v odstavcích 1 a 2 určují členské státy.
Členové uvedení v odst. 1 první a druhé odrážce a jejich náhradníci jsou určováni na návrh odborníků z lékařské praxe a lékařských fakult vysokých škol.
Takto určené členy a náhradníky jmenuje Rada.
Článek 4
1. Funkční období člena výboru je tříleté.
Po uplynutí tohoto období zůstávají členové výboru ve funkci, dokud není rozhodnuto o jejich nahrazení nebo o obnovení jejich funkčního období.
2. Funkční období člena může skončit před uplynutím tříletého období jeho odstoupením, úmrtím nebo nahrazením jiným členem postupem podle článku 3.
Nový člen je jmenován na dobu zbývající do konce původního funkčního období.
Článek 5
Výbor zvolí předsedu a dva místopředsedy.
Přijme svůj jednací řád.
Program jednání na schůzích stanoví předseda výboru ve spojení s Komisí.
Článek 6
Výbor může vytvářet pracovní skupiny a zvát a přijímat pozorovatele nebo odborníky, kteří mu budou nápomocni, pokud jde o všechna zvláštní hlediska jeho práce.
Článek 7
Sekretariát výboru zajišťuje Komise.
ROZHODNUTÍ RADY
ze dne 16. června 1975
o zřízení Výboru vyšších úředníků pro veřejné zdraví
(75/365/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že uplatňování opatření přijatých Radou v oblasti účinného výkonu práva usazování a volného pohybu služeb a v oblasti koordinace právních a správních předpisů týkajících se lékařské činnosti mohou vyvolávat obtíže, které by měly být posuzovány společně;
vzhledem k tomu, že by k tomuto účelu měl být zřízen výbor, jemuž bude předsedat Komise a který se bude skládat ze zástupců členských států náležejících k jejich správním orgánům,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Při Komisi se zřizuje Výbor vyšších úředníků pro veřejné zdraví (dále jen "výbor").
Článek 2
Úkolem výboru je
- zjišťovat a analyzovat veškeré obtíže, které by mohly vzniknout při provádění směrnic 75/362/EHS1 a 75/363/EHS2,
- shromažďovat všechny užitečné informace o podmínkách, za kterých je v členských státech poskytována všeobecná a specializovaná lékařská péče,
- vydávat stanoviska, která mohou být vodítkem pro práci Komise, pokud jde o případné změny uvedených směrnic.
Článek 3
1. Výbor se skládá z vyšších úředníků členských států, kteří mají přímou působnost v oblasti veřejného zdraví.
2. Členy výboru jmenují členské státy, z nichž každý určí jednoho člena a jednoho náhradníka.
3. Výboru předsedá zástupce Komise.
Článek 4
Výbor přijme svůj jednací řád.
ze dne 3. března 1975 o účasti Společenství v prozatímní komisi zřízené na základě usnesení č. III Úmluvy o předcházení znečišťování moře z pozemních zdrojů
(75/438/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 235 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
vzhledem k tomu, že v usnesení č.
III připojeném k závěrečnému aktu Úmluvy o předcházení znečišťování moře z pozemních zdrojů ze dne 21. února 1974 je doporučeno, aby byla zřízena prozatímní komise složená ze zástupců signatářů úmluvy;
vzhledem k tomu, že rozhodnutím č. 75/437/EHS [2] byla tato úmluva uzavřena jménem Společenství;
vzhledem k tomu, že by proto měl být jmenován zástupce Společenství v rámci prozatímní komise,
ROZHODLA TAKTO:
Jediný článek
Až do vstupu v platnost Úmluvy o předcházení znečišťování moře z pozemních zdrojů je Komise oprávněna zastupovat Společenství v pracovní skupině "prozatímní komise" zřízené na základě usnesení č. III závěrečného aktu úmluvy.
ze dne 15. července 1975 o uzavření Dohody mezi Evropským hospodářským společenstvím a Indickou republikou o třtinovém cukru (75/456/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 113 této smlouvy,
s ohledem na doporučení Komise,
vzhledem k tomu, že Protokol č.
3 o cukru ze států AKT tvoří nedílnou součást Loméské úmluvy mezi AKT a EHS, podepsané dne 28. února 1975; že se Společenství a v protokolu uvedené státy AKT prostřednictvím dohod ve formě výměny dopisů ze dne 28. února 1975 zavázaly provádět od 28. února 1975 do vstupu úmluvy v platnost ustanovení zmíněného protokolu;
vzhledem k tomu, že ve Společném prohlášení o záměru rozvoje obchodních vztahů s Cejlonem, Indií, Malajsií, Pákistánem a Singapurem [1], připojeném k závěrečnému aktu smlouvy o přistoupení, se uvádí, že otázku vývozu cukru z Indie musí Společenství upravit po 31. prosinci 1974, kdy vyprší platnost dohody Britského společenství národů o cukru, s přihlédnutím zejména k ustanovením, která se týkají dovozu cukru z nezávislých zemí Britského společenství národů zmíněných v protokolu č.
22 o vztazích mezi Evropským hospodářským společenstvím a přidruženými státy Afriky a Madagaskarem, jakož i nezávislými rozvojovými zeměmi Britského společenství národů
ze dne 9. prosince 1975, kterým se přijímá doporučení Rady pro celní spolupráci ze dne 1. ledna 1975 týkající se vyjadřování statistických údajů o mezinárodním obchodě, které byly sebrány na základě Bruselské nomenklatury, způsobem daným druhou revizí Standardní klasifikace mezinárodního obchodu
(75/767/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 235 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
vzhledem k tomu, že členské státy jsou smluvními stranami Úmluvy ze dne 15. prosince 1950 o nomenklatuře pro zařazení zboží v celních sazebnících (Bruselská nomenklatura);
vzhledem k tomu, že členské státy rovněž přijaly doporučení Rady pro celní spolupráci ze dne 8. prosince 1960 o vzájemném vztahu mezi Bruselskou nomenklaturou a revidovanou Standardní klasifikací mezinárodního obchodu, kterou přijala v průběhu roku 1960 Hospodářská a sociální rada Spojených národů; že statistika zahraničního obchodu Společenství a obchodu mezi členskými státy se proto musí řídit Bruselskou nomenklaturou v její současné nebo budoucí podobě, aby bylo možné poskytovat statistické údaje o zahraničním obchodu Společenství a o obchodu mezi členskými státy na základě těchto dvou mezinárodních nomenklatur;
vzhledem k tomu, že Hospodářská a sociální rada Spojených národů přijala na svém zasedání v říjnu 1974 druhou verzi této klasifikace;
vzhledem k tomu, že dne 1. ledna 1975 zaslala Rada pro celní spolupráci doporučení státům, které jsou jejími členy, a celním a hospodářským uniím, jež některé z nich tvoří, aby do svých celních sazebníků nebo statistických nomenklatur začlenily položky uvedené na seznamu v příloze k uvedenému doporučení nebo aby alespoň přijaly vhodná opatření, která by umožnila poskytovat příslušným subjektům Spojených národů údaje na základě těchto položek,
ROZHODLA TAKTO:
Jediný článek
Doporučení Rady pro celní spolupráci ze dne 1. ledna 1975 o vyjadřování statistických údajů o mezinárodním obchodě, které byly sebrány na základě Bruselské nomenklatury, způsobem daným druhou revizí Standardní klasifikace mezinárodního obchodu se přijímá jménem Společenství s tím, že bude používáno ode dne 1. ledna 1978.
Komise oznámí toto přijetí generálnímu tajemníkovi Rady pro celní spolupráci.
ze dne 17. prosince 1974 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se vodoměrů na studenou vodu
(75/33/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že v členských státech jsou konstrukce a metody kontroly vodoměrů předmětem závazných předpisů, které se v jednotlivých členských státech liší a v důsledku toho brání obchodu s těmito přístroji; že je tedy nutné tyto předpisy sblížit;
vzhledem k tomu, že směrnice Rady 71/316/EHS [3] ze dne 26. července 1971 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se společných ustanovení pro měřicí přístroje a pro metody metrologické kontroly ve znění aktu o přistoupení [4], stanovila postupy pro EHS schválení typu a EHS prvotní ověření; že v souladu s uvedenou směrnicí je nezbytné stanovit technické požadavky na konstrukci a funkci vodoměrů na studenou vodu; které musí být splněny, kontroly, které musí být provedeny, a značky a znaky, které musí být připojeny, než je bude možné volně dovážet, uvádět na trh a používat,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Tato směrnice se vztahuje na vodoměry na studenou vodu, což jsou integrální měřicí přístroje pro spojité měření objemu vody (a žádné jiné kapaliny) přes ně protékající, které se skládají z měřicího přístroje spojeného s indikačním zařízením.
Voda se považuje za "studenou", je-li její teplota v rozmezí od 0 °C do 30 °C.
Článek 2
Vodoměry na studenou vodu, které mohou být opatřeny značkami a znaky EHS, jsou popsány v příloze této směrnice.
Tyto vodoměry podléhají EHS schválení typu a EHS prvotnímu ověření.
Článek 3
Žádný členský stát nesmí odmítat, zakazovat nebo omezovat uvedení na trh nebo do provozu vodoměrů na studenou vodu, které jsou na základě svých metrologických vlastností opatřeny značkou EHS schválení typu a značkou EHS prvotního ověření.
Článek 4
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do osmnácti měsíců od jejího zveřejnění a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy zajistí, aby bylo Komisi sděleno znění ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 5
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 17. prosince 1974 o právu státních příslušníků členského státu zůstat po skončení výkonu samostatně výdělečné činnosti na území jiného členského státu
(75/34/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 235 této smlouvy,
s ohledem na Obecný program pro odstranění omezení svobody usazování [1], a zejména na oddíl II uvedeného programu,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že na základě směrnice Rady 73/148/EHS ze dne 21. května 1973 o odstranění omezení pohybu a pobytu státních příslušníků členských států uvnitř Společenství v oblasti usazování a pohybu služeb [4] přiznává každý členský stát státním příslušníkům ostatních členských států, kteří se usadí na jeho území za účelem výkonu samostatně výdělečné činnosti, právo trvalého pobytu, pokud byla na základě Smlouvy odstraněna omezení této činnosti;
vzhledem k tomu, že trvalý pobyt na území členského státu obvykle vede k setrvání v členském státě po skončení činnosti; že za těchto okolností představuje nepřiznání práva zůstat překážku dosažení svobody usazování; že pro pracovníky byly podmínky pro uplatňování tohoto práva stanoveny již v nařízení (EHS) č.
1251/70 [5];
vzhledem k tomu, že čl. 48 odst.
3 písm. d) Smlouvy přiznává pracovníkům právo zůstat po skončení zaměstnání na území členského státu; že čl.
54 odst. 2 výslovně nestanoví stejné právo pro osoby, které vykonávaly samostatně výdělečnou činnost; že z povahy usazení a z vazeb, které si vytvořily k zemi, kde vykonávaly svou činnost, však vyplývá jednoznačný zájem těchto osob, aby požívaly stejné právo zůstat jako pracovníci; že k odůvodnění tohoto opatření by však měl být uveden odkaz na ustanovení Smlouvy, které umožňuje přijetí opatření;
vzhledem k tomu, že svoboda usazování ve Společenství znamená, že státní příslušníci členských států mohou vykonávat samostatně výdělečnou činnost postupně v několika členských státech, aniž by tím byli znevýhodněni;
vzhledem k tomu, že je důležité zajistit státnímu příslušníkovi jednoho členského státu, který má bydliště na území jiného členského státu, právo zůstat na tomto území po skončení výkonu samostatně výdělečné činnosti z důvodu dosažení důchodového věku nebo z důvodu trvalé pracovní neschopnosti; že je mimo jiné nezbytné zajistit toto právo státnímu příslušníkovi členského státu, který po určité době, kdy vykonával na území druhého členského státu samostatně výdělečnou činnost a měl tam bydliště, vykonával činnost na území třetího členského státu, ale ponechal si bydliště na území druhého členského státu;
vzhledem k tomu, že při stanovení podmínek pro vznik práva zůstat je třeba přihlédnout k důvodům, které vedly k ukončení činnosti na území dotyčného členského státu, a zejména k rozdílu mezi řádným a předvídatelným odchodem do důchodu a trvalou pracovní neschopností, která způsobí předčasné a nepředvídatelné ukončení činnosti; že v případě, kdy manžel je nebo byl státním příslušníkem dotyčného členského státu, nebo pokud skončení činnosti je následkem pracovního úrazu nebo nemoci z povolání, platí zvláštní podmínky;
vzhledem k tomu, že státní příslušník členského státu, který vykonával samostatně výdělečnou činnost na území jiného členského státu a skončil svou pracovní činnost, musí mít dostatečnou lhůtu pro rozhodnutí, kde bude mít konečné bydliště;
vzhledem k tomu, že výkon práva zůstat státním příslušníkem členského státu, který vykonává samostatně výdělečnou činnost, znamená, že se toto právo vztahuje i na jeho rodinné příslušníky; že pokud samostatně výdělečně činný státní příslušník členského státu zemře v produktivním věku, musí být právo zůstat přiznáno jeho rodinným příslušníkům, a to za zvláštních podmínek;
vzhledem k tomu, že osoby, které mají právo zůstat, musí požívat stejného zacházení jako vlastní státní příslušníci daného členského státu, kteří skončí profesní činnost,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Členské státy odstraní za podmínek stanovených v této směrnici omezení práva zůstat na jejich území pro státní příslušníky jiného členského státu, kteří na tomto území vykonávali samostatně výdělečnou činnost, a pro jejich rodinné příslušníky vymezené v článku 1 směrnice 73/148/EHS.
Článek 2
1. Členské státy přiznávají právo trvale zůstat na jejich území: a) osobě, která ke dni, kdy skončila svou činnost, dosáhla věku, ve kterém podle právních předpisů tohoto členského státu může uplatňovat právo na starobní důchod, a která v něm vykonávala svou činnost nejméně posledních dvanáct měsíců a má v něm bydliště nepřetržitě déle než tři roky.
Nepřiznávají-li právní předpisy tohoto členského státu některým skupinám samostatně výdělečně činných osob nárok na starobní důchod, považuje se podmínka věku za splněnou, dosáhne-li oprávněná osoba věku 65 let;
b) osobě, která má nepřetržitě více než dva roky na území tohoto členského státu bydliště a z důvodu trvalé pracovní neschopnosti skončí svou činnost.
Pokud trvalá pracovní neschopnost vznikne v důsledku pracovního úrazu nebo nemoci z povolání, na jejichž základě vzniká nárok na důchod zcela nebo částečně hrazený institucí tohoto členského státu, podmínka trvání bydliště se nepožaduje;
c) osobě, která po třech letech činnosti a nepřetržitého bydliště na území tohoto členského státu vykonává svou činnost na území jiného členského státu, ale bydliště má dále v prvním členském státě, kam se zpravidla vrací každý den nebo alespoň jednou týdně.
Pro nabytí práv podle písmen a) a b) se doba činnosti na území jiného členského státu považuje za dobu činnosti na území členského státu bydliště.
2. Podmínky doby bydliště a činnosti podle odst. 1 písm. a) a podmínka doby bydliště podle odst. 1 písm. b) se nevyžadují, pokud je manžel/ka samostatně výdělečné osoby státním příslušníkem dotyčného členského státu nebo pozbyl/a jeho státní příslušnost uzavřením manželství se zúčastněnou osobou.
Článek 3
1. Každý členský stát přiznává rodinným příslušníkům osoby samostatně výdělečně činné uvedeným v článku 1, kteří mají na jeho území společné bydliště, právo zůstat tam trvale, pokud osoba samostatně výdělečně činná získala právo zůstat na území tohoto členského státu v souladu s článkem 2.
Toto ustanovení se uplatní i po smrti dotyčné osoby.
2. Pokud osoba samostatně výdělečně činná zemře v produktivním věku dříve, než získá právo zůstat na území dotyčného státu, přizná tento členský stát rodinným příslušníkům dotyčné osoby právo zůstat tam trvale za podmínky, že - zde tato osoba měla v okamžiku svého úmrtí nejméně dva roky nepřetržitě bydliště nebo
- k úmrtí došlo následkem pracovního úrazu nebo nemoci z povolání nebo
- pozůstalý/á manžel/ka je státním příslušníkem tohoto členského státu nebo pozbyl/a jeho státní příslušnost uzavřením manželství s dotyčnou osobou.
Článek 4
1. Nepřetržité trvání bydliště podle čl. 2 odst. 1 a čl. 3 odst. 2 může být doloženo jakýmkoli důkazním prostředkem, který je v zemi bydliště obvyklý. Nemají na ně vliv ani dočasná nepřítomnost nepřesahující celkem tři měsíce ročně, ani delší nepřítomnost z důvodu plnění vojenské služby.
2. Doby přerušení činnosti nezávislé na vůli zúčastněné osoby a přerušení v důsledku nemoci nebo úrazu se považují za doby činnosti ve smyslu čl. 2 odst. 1.
Článek 5
1. Pro výkon práva zůstat poskytují členské státy oprávněné osobě od okamžiku vzniku tohoto práva podle čl. 2 odst. 1 písm. a) a b) a článku 3 dvouletou lhůtu. Oprávněná osoba musí mít možnost v této lhůtě opustit území členského státu, aniž je dotčeno právo zůstat.
2. Členské státy oprávněné osobě neukládají pro výkon práva zůstat žádné zvláštní formální podmínky.
Článek 6
1. Členské státy přiznávají oprávněným osobám, které mají právo zůstat, právo na povolení k pobytu, které a) musí být vydáváno a jeho platnost prodlužována bezplatně nebo proti zaplacení částky, která nesmí překročit poplatky požadované od vlastních státních příslušníků za vydání nebo prodloužení platnosti průkazů totožnosti;
b) musí platit pro celé území členského státu, který je vydal;
c) musí být platné pět let s možností automatického prodloužení.
2. Přerušení pobytu, které nepřesáhne šest po sobě jdoucích měsíců, a delší nepřítomnost z důvodu výkonu vojenské služby nemají vliv na platnost povolení k pobytu.
Článek 7
Členské státy ponechávají osobám oprávněným zůstat právo na rovné zacházení přiznané směrnicemi Rady o odstranění omezení svobody usazování na základě hlavy III obecného programu, který toto odstranění upravuje.
Článek 8
1. Právní a správní předpisy členského státu, které jsou pro státní příslušníky ostatních členských států příznivější, nejsou touto směrnicí dotčeny.
2. Členské státy podporují opětovné přijímání na své území samostatně výdělečně činných osob, které ho opustily, poté co tam měly po dlouhou dobu trvalé bydliště a vykonávaly tam činnost, a které se tam chtějí vrátit, pokud dosáhly důchodového věku stanoveného v čl. 2 odst. 1 písm. a) nebo jsou trvale práce neschopnými.
Článek 9
Členské státy se mohou od této směrnice odchýlit pouze z důvodu veřejného pořádku, veřejné bezpečnosti a veřejného zdraví.
Článek 10
1. Členské státy uvedou v účinnost opatření nezbytná pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do dvanácti měsíců od jejího oznámení a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Po oznámení této směrnice informují členské státy Komisi včas o všech pozdějších návrzích právních a správních předpisů, které hodlají přijmout v oblasti působnosti této směrnice, aby se k nim mohla vyjádřit.
Článek 11
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 17. prosince 1974, kterou se oblast působnosti směrnice 64/221/EHS o koordinaci zvláštních opatření týkajících se pohybu a pobytu cizích státních příslušníků, která byla přijata z důvodů veřejného pořádku, veřejné bezpečnosti nebo veřejného zdraví, rozšiřuje na státní příslušníky členského státu požívající právo zůstat po skončení samostatně výdělečné činnosti na území jiného členského státu
(75/35/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na čl. 56 odst. 2 a článek 235 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že směrnice 64/221/EHS [3] stanoví koordinaci zvláštních opatření týkající se pohybu a pobytu cizinců, která byla přijata z důvodů veřejného pořádku, veřejné bezpečnosti a veřejného zdraví, a že směrnice 75/34/EHS [4] stanoví podmínky výkonu práva státních příslušníků členského státu zůstat po skončení výkonu samostatně výdělečné činnosti na území jiného členského státu;
vzhledem k tomu, že by se směrnice 64/221/EHS měla vztahovat na osoby oprávněné podle směrnice 75/34/EHS,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 64/221/EHS se vztahuje rovněž na příslušníky členských států a jejich rodinné příslušníky, kteří požívají právo zůstat na území členského státu na základě směrnice 75/34/EHS.
Článek 2
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do dvanácti měsíců od jejího oznámení a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 19. prosince 1974
o sbližování právních předpisů členských států týkajících se zhotovení některých kapalných výrobků v hotovém balení podle objemu
(75/106/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že ve většině členských států jsou podmínky pro uvádění kapalin v hotovém balení na trh předmětem závazných předpisů, které se v jednotlivých členských státech liší, a tím omezují obchod s takovými hotovými baleními; že tyto předpisy proto musí být sblíženy;
vzhledem k tomu, že k umožnění správné informovanosti spotřebitelů by měl být předepsán způsob značení na hotovém balení, kterým se udává jmenovitý objem kapaliny obsažené v hotovém balení;
vzhledem k tomu, že je rovněž nutné vymezit přípustné záporné chyby obsahu hotových balení a že by měla být definována referenční metoda pro odpovídající kontrolu, aby byla usnadněna kontrola souladu hotových balení s předpisy;
vzhledem k tomu, že je nutné co nejvíce snížit počet objemů obsahu hotového balení, které jsou příliš blízké jiným objemům téhož výrobku a které proto mohou snadno spotřebitele uvést v omyl; že však s uvážením velmi vysokých zásob hotových balení ve Společenství je možné toto snížení provést pouze postupně;
vzhledem k tomu, že článek 16 směrnice Rady 71/316/EHS ze dne 26. července 1971 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se společných ustanovení pro měřicí přístroje a pro metody metrologické kontroly [3], naposledy pozměněná aktem o přistoupení [4], stanoví, že harmonizace požadavků na prodej některých výrobků, zejména pokud jde o stanovení, měření a značení množství výrobků v hotovém balení, může být upravena samostatnými směrnicemi;
vzhledem k tomu, že příliš rychlá změna prostředků pro určování množství, které jsou stanoveny vnitrostátními právními předpisy, a organizování nových systémů kontroly, jakož i přijetí nového systému měření, by pro některé členské státy mohlo představovat potíže; že by proto mělo být těmto členským státům poskytnuto přechodné období, jež by však nemělo dále bránit obchodování s těmito výrobky ve Společenství a provádění této směrnice v ostatních členských státech by tím nemělo být dotčeno,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Tato směrnice se vztahuje na hotová balení obsahující kapalné výrobky, jejichž seznam je uveden v příloze III a které se měří podle objemu za účelem prodeje v individuálních množstvích od 0,05 litru do pěti litrů.
Článek 2
1. Hotovým balením ve smyslu této směrnice je kombinace výrobku a individuálního obalu, do kterého je výrobek hotově zabalen.
2. Výrobek je hotově zabalen, pokud je umístěn do jakéhokoli druhu obalu bez přítomnosti kupujícího, přičemž množství výrobku obsažené v obalu má předem stanovenou hodnotu a nelze je změnit bez úpravy obalu.
Článek 3
1. Hotová balení, která lze označit značkou EHS uvedenou v bodě 3.3 přílohy I, jsou ta, která splňují požadavky příloh I a III.
2. Hotová balení musí být podrobena metrologické kontrole za podmínek uvedených v bodě 5 přílohy I a v příloze II.
Článek 4
1. Všechna hotová balení uvedená v článku 3 musí být v souladu s přílohou I opatřena údajem o objemu kapaliny označovaným jako „jmenovitý objem obsahu“, který musí být v hotovém balení obsažen.
2. Pro tato hotová balení jsou přípustné pouze jmenovité objemy obsahu uvedené v příloze III.
3. Do uplynutí přechodného období, po které je ve Společenství dovoleno používat britské jednotky měření, které jsou uvedeny v příloze II směrnice Rady 71/354/EHS [5] ze dne 18. října 1971 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se jednotek měření, naposledy pozměněné aktem o přistoupení, musí údaj o jmenovitém objemu obsahu vyjádřený v jednotkách měření SI v souladu s bodem 3.1 přílohy I této směrnice, pokud to vyžaduje Spojené království nebo Irsko, být na jejich státním území doprovázen údajem o jmenovitém objemu obsahu vyjádřeném v odpovídajících britských jednotkách měření, pokud jsou uvedeny v příloze I této směrnice.
Článek 5
Členské státy nesmějí odmítnout, zakázat nebo omezit uvádění na trh hotových balení, která splňují požadavky této směrnice a vyhoví při kontrolách stanovených v této směrnici, z důvodů týkajících se objemu obsahu, stanovení tohoto objemu nebo metod, kterými byla hotová balení kontrolována.
Článek 6
Změny nezbytné k přizpůsobení požadavků příloh I a II této směrnice technickému pokroku se přijímají postupem stanoveným v článcích 18 a 19 směrnice Rady 71/316/EHS.
Článek 7
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 18 měsíců od jejího oznámení a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Odchylně od odstavce 1 smějí Belgie, Irsko, Nizozemsko a Spojené království odložit provedení této směrnice a jejích příloh nejpozději do 31. prosince 1979.
3. Po dobu, po kterou není tato směrnice uplatňována v některém z členských států, nesmí tento členský stát zavést přísnější kontrolní opatření týkající se množství obsažených v hotových baleních, která spadají do oblasti působnosti této směrnice a která pocházejí z jiných členských států, než jsou kontrolní opatření platná ke dni přijetí této směrnice.
4. Po tutéž dobu musí členské státy, které provedou tuto směrnici, přijímat hotová balení, která pocházejí z členských států využívajících odchylky podle odstavce 2 a která jsou v souladu s bodem 1 přílohy I a přílohou III této směrnice, i když nejsou opatřena značkou EHS uvedenou v bodě 3.3 přílohy I, na stejném základě a za stejných podmínek jako hotová balení, která splňují veškerá ustanovení této směrnice.
5. Členské státy zajistí, aby bylo Komisi sděleno znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 8
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 19. prosince 1974
o sbližování právních předpisů členských států týkajících se láhví používaných jako odměrné obalové nádoby
(75/107/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že v některých členských státech jsou výroba a zkoušení láhví používaných jako odměrné obalové nádoby předmětem závazných předpisů, které se v jednotlivých členských státech liší a v důsledku toho omezují obchod s tímto typem láhví; že je tedy nezbytné tyto předpisy sblížit;
vzhledem k tomu, že láhve používané jako odměrné obalové nádoby musí mít zvláštní metrologické charakteristiky a že je nutné pro tento účel specifikovat maximální dovolené chyby jejich jmenovitého objemu a definovat referenční metodu pro kontrolování takových chyb;
vzhledem k tomu, že je podstatné, že láhve používané jako odměrné obalové nádoby, jak je stanoveno v této směrnici, by měly mít na sobě uveden nejen údaj o svém jmenovitém objemu, ale také informaci, která je vyžadována pro jejich plnění,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Tato směrnice se vztahuje na obalové nádoby obvykle nazývané láhve, zhotovené ze skla nebo jakékoli jiné látky, která má takovou tuhost a stabilitu, že poskytuje tytéž metrologické záruky jako sklo, pokud takové obalové nádoby:
1. jsou opatřeny zátkou nebo konstrukčně provedeny tak, aby byly opatřeny zátkou, a jsou určeny pro skladování, přepravu nebo dodávání kapalin;
2. mají jmenovitý objem mezi 0,05 litru a pěti litry včetně;
3. mají metrologické charakteristiky (konstrukční charakteristiky a jednotnost výroby) takové, že mohou být použity jako odměrné obalové nádoby, tj. jsou-li naplněny do stanovené výšky hladiny nebo do specifikované poměrné části v procentech zarovnaného objemu, mohou být jejich objemy měřeny s dostatečnou přesností.
Tyto obalové nádoby se nazývají odměrné obalové láhve.
Článek 2
Značkou EHS, která je specifikována v bodu 5 odst. 3 přílohy I, mohou být označeny pouze odměrné obalové láhve, které splňují požadavky této směrnice.
Tyto odměrné obalové láhve podléhají metrologické kontrole za podmínek, které jsou specifikovány v přílohách.
Článek 3
Členské státy nesmí odmítat, zakazovat nebo omezovat uvádění na trh a používání láhví, které splňují požadavky a vyhoví při zkouškách podle specifikací uvedených v této směrnici, jako odměrných obalových nádob z důvodů týkajících se jejich objemu, určování jejich objemu nebo metod použitých při jejich kontrole.
Článek 4
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 18 měsíců od jejího zveřejnění a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy zajistí, aby bylo Komisi sděleno znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 5
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 10. února 1975 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se uplatňování zásady stejné odměny za práci pro muže a ženy
(75/117/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Shromáždění [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že uplatnění zásady stejné odměny za práci pro muže a ženy, která je uvedena v článku 119 Smlouvy, je nedílnou součástí vytvoření a fungování společného trhu;
vzhledem k tomu, že je především úkolem členských států, aby zajistily uplatňování této zásady prostřednictvím odpovídajících právních a správních předpisů;
vzhledem k tomu, že usnesení Rady ze dne 21. ledna 1974 o sociálním akčním programu [3] s cílem umožnit vyrovnání životních a pracovních podmínek a vyrovnaný hospodářský a sociální rozvoj a sociální rovnováhu Společenství uznalo přednostní povahu akcí, které mají být provedeny ve prospěch žen, pokud jde o přístup k zaměstnání, odbornému vzdělání a zvyšování odborné kvalifikace a o pracovní podmínky včetně odměny za práci;
vzhledem k tomu, že je žádoucí posílit základní právní předpisy ustanoveními zaměřenými na usnadnění praktického uplatňování zásady rovnosti tak, aby všichni zaměstnanci ve Společenství mohli požívat ochrany v této oblasti;
vzhledem k tomu, že i přes úsilí směřující k provedení usnesení konference členských států o vyrovnání mezd pro muže a ženy, konané dne 30. prosince 1961, přetrvávají v členských státech rozdíly; že je tedy nutné sblížit vnitrostátní právní předpisy týkající se uplatňování zásady stejné odměny za práci,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Zásadou stejné odměny za práci pro muže a ženy uvedenou v článku 119 Smlouvy (dále jen "zásada stejné odměny") se rozumí pro stejnou práci nebo pro práci, které je přiznána stejná hodnota, odstranění veškeré diskriminace na základě pohlaví ve všech hlediscích a podmínkách odměňování.
Zejména pokud se pro stanovení odměny používá systém klasifikace prací, musí být založen na stejných kritériích pro muže i pro ženy a musí být sestaven tak, aby vyloučil diskriminaci na základě pohlaví.
Článek 2
Členské státy zavedou do svých vnitrostátních právních řádů nezbytná opatření, která umožní všem zaměstnancům, kteří se cítí poškozeni v důsledku neuplatnění zásady stejné odměny, domáhat se svých práv soudní cestou, případně po využití opravných prostředků u jiných příslušných orgánů.
Článek 3
Členské státy odstraní diskriminaci mezi muži a ženami vyplývající z právních a správních předpisů, které odporují zásadě stejné odměny.
Článek 4
Členské státy přijmou nezbytná opatření, aby ustanovení kolektivních smluv, mzdových tarifů, dohod o mzdě nebo individuálních pracovních smluv, která jsou v rozporu se zásadou stejné odměny, byla neplatná, mohla být prohlášena za neplatná nebo mohla být změněna.
Článek 5
Členské státy přijmou opatření nezbytná na ochranu zaměstnanců proti propouštění, které by bylo reakcí zaměstnavatele na stížnost podanou v podniku nebo na jakékoli soudní řízení zaměřené na dodržování zásady stejné odměny.
Článek 6
Členské státy přijmou v souladu se svými vnitrostátními podmínkami a právními řády opatření nezbytná k zajištění uplatňování zásady stejné odměny.
Ujistí se o existenci účinných prostředků, které umožňují dbát na dodržování této zásady.
Článek 7
Členské státy zajistí, aby opatření přijatá k provedení této směrnice i předpisy již v této oblasti platné byly oznámeny zaměstnancům všemi vhodnými prostředky, například oznámením na jejich pracovišti.
Článek 8
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do jednoho roku od oznámení této směrnice a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy sdělí Komisi znění právních a správních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 9
Do dvou let po uplynutí období jednoho roku podle článku 8 předají členské státy Komisi veškeré potřebné údaje, které jí umožní sestavit zprávu o uplatňování této směrnice, kterou předloží Radě.
Článek 10
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 20. května 1975
o sbližování právních předpisů členských států týkajících se mechanismu řízení kolových zemědělských a lesnických traktorů
(75/321/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že technické požadavky, které musí traktory podle vnitrostátních právních předpisů splňovat, se mimo jiné vztahují na mechanismy řízení;
vzhledem k tomu, že se tyto požadavky v jednotlivých členských státech liší; že je proto nutné, aby všechny členské státy zavedly stejné požadavky vedle nebo namísto svých stávajících právních předpisů, zejména aby bylo možné použít u všech typů traktorů postup EHS schvalování typu, který je předmětem směrnice Rady 74/150/EHS ze dne 4. března 1974 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu kolových zemědělských a lesnických traktorů [3],
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. "Zemědělským nebo lesnickým traktorem" se rozumí každé motorové vozidlo vybavené koly nebo pásy, které má alespoň dvě nápravy, jehož hlavní funkcí je vyvíjet tažnou sílu a které je zvláště konstruováno k tažení, tlačení, nesení nebo pohonu určitých nářadí, strojů nebo přípojných vozidel určených pro užití v zemědělství nebo lesnictví.
Může být vybaveno pro přepravu nákladu a osob.
2. Tato směrnice se vztahuje pouze na traktory definované v předchozím odstavci, které jsou vybaveny pneumatikami a které mají dvě nápravy a maximální konstrukční rychlost od 6 km/h do 25 km/h.
Článek 2
Členské státy nesmějí odmítnout udělit EHS schválení typu nebo vnitrostátní schválení typu pro typ traktoru z důvodů týkajících se mechanismu řízení, pokud tento mechanismus splňuje požadavky stanovené v příloze.
Článek 3
Členské státy nesmějí odmítnout registraci nebo zakázat prodej, uvedení do provozu nebo užívání traktorů z důvodů týkajících se mechanismu řízení, pokud tento mechanismus splňuje požadavky stanovené v příloze.
Článek 4
Změny nezbytné pro přizpůsobení požadavků přílohy technickému pokroku se přijímají postupem stanoveným v článku 13 směrnice 74/150/EHS.
Článek 5
1. Členské státy uvedou v účinnost předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 18 měsíců od jejího oznámení a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy zajistí, aby bylo Komisi sděleno znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 6
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 20. května 1975
o sbližování právních předpisů členských států týkajících se potlačení vysokofrekvenčního rušení způsobovaného zážehovými motory kolových zemědělských a lesnických traktorů
(75/322/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na smlouvu o založení evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že technické požadavky, které musí traktory splňovat podle vnitrostátních právních předpisů, se mimo jiné vztahují na potlačení vysokofrekvenčního rušení;
vzhledem k tomu, že se tyto požadavky v jednotlivých členských státech liší; že je proto nutné, aby všechny členské státy zavedly stejné požadavky vedle nebo namísto svých stávajících právních předpisů, zejména aby bylo možné použít u všech typů traktorů postup EHS schvalování typu, který je předmětem směrnice Rady 74/150/EHS ze dne 4. března 1974 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu kolových zemědělských a lesnických traktorů [3],
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. "Zemědělským nebo lesnickým traktorem" se rozumí každé motorové vozidlo vybavené koly nebo pásy, které má alespoň dvě nápravy, jehož hlavní funkcí je vyvíjet tažnou sílu a které je zvláště konstruováno k tažení, tlačení, nesení nebo pohonu určitých nářadí, strojů nebo přípojných vozidel určených pro užití v zemědělství nebo lesnictví.
Může být vybaveno pro přepravu nákladu a osob.
2. Tato směrnice se vztahuje pouze na traktory definované v předchozím odstavci, které jsou vybaveny pneumatikami a které mají dvě nápravy, maximální konstrukční rychlost od 6 km/h do 25 km/h a zážehový motor.
Článek 2
Členské státy nesmějí odmítnout udělit EHS schválení typu nebo vnitrostátní schválení typu pro typ traktoru z důvodů týkajících se vysokofrekvenčního rušení způsobovaného zapalovacím systémem jeho motoru, je-li vybaven odrušovacím zařízením, které splňuje požadavky stanovené v přílohách této směrnice.
Článek 3
Členské státy nesmějí odmítnout registraci nebo zakázat prodej, uvedení do provozu nebo užívání určitého traktorů z důvodů týkajících se vysokofrekvenčního rušení způsobovaného zapalovacím systémem jejich motoru, jsou-li vybaveny odrušovacím zařízením, které splňuje požadavky stanovené v přílohách této směrnice.
Článek 4
Členský stát, který udělí schválení typu, přijme nezbytná opatření, aby byl informován o každé změně konstrukční části nebo vlastností uvedených v bodě 2.2 přílohy I. Příslušné orgány dotyčného státu posoudí, zda je nutné provést na změněném typu traktoru nové zkoušky a vystavit nový protokol.
Změna se nepovolí, jestliže se při těchto zkouškách prokáže nesplnění požadavků této směrnice.
Článek 5
Změny nezbytné pro přizpůsobení požadavků příloh technickému pokroku se přijímají postupem stanoveným v článku 13 směrnice 74/150/EHS.
Článek 6
1. Členské státy uvedou v účinnost předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 18 měsíců od jejího oznámení a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy zajistí, aby bylo Komisi sděleno znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 7
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 20. května 1975
o sbližování právních předpisů členských států týkajících se vývodů elektrické energie namontovaných na kolových zemědělských a lesnických traktorech pro napájení zařízení pro osvětlení a světelnou signalizaci umístěných na nářadí, strojích nebo přívěsech určených pro zemědělství nebo lesnictví
(75/323/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že technické požadavky, které musí traktory podle vnitrostátních právních předpisů splňovat, se mimo jiné vztahují na vývody elektrické energie pro napájení zařízení pro osvětlení a světelnou signalizaci umístěných na nářadí, strojích nebo přívěsech;
vzhledem k tomu, že se tyto požadavky v jednotlivých členských státech liší; že je proto nutné, aby všechny členské státy zavedly stejné požadavky vedle nebo namísto svých stávajících právních předpisů, zejména aby bylo možné použít u všech typů traktorů postup EHS schvalování typu, který je předmětem směrnice Rady 74/150/EHS ze dne 4. března 1974 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu kolových zemědělských a lesnických traktorů [3];
vzhledem k tomu, že technické požadavky by měly odpovídat těm, které byly přijaty Mezinárodní organizací pro normalizaci v jejím doporučení ISO R/1724 – Elektrické propojení vozidel s elektrickým vybavením o napětí 6 V nebo 12 V (první vydání, duben 1970),
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. "Zemědělským nebo lesnickým traktorem" se rozumí každé motorové vozidlo vybavené koly nebo pásy, které má alespoň dvě nápravy, jehož hlavní funkcí je vyvíjet tažnou sílu a které je zvláště konstruováno k tažení, tlačení, nesení nebo pohonu určitých nářadí, strojů nebo přípojných vozidel určených pro užití v zemědělství nebo lesnictví.
Může být vybaveno pro přepravu nákladu a osob.
2. Tato směrnice se vztahuje pouze na traktory definované v předchozím odstavci, které jsou vybaveny pneumatikami a které mají dvě nápravy a maximální konstrukční rychlost od 6 km/h do 25 km/h.
Článek 2
Členské státy nesmějí odmítnout udělit EHS schválení typu nebo vnitrostátní schválení typu pro typ traktoru z důvodů týkajících vývodů elektrické energie pro napájení zařízení pro osvětlení a světelnou signalizaci umístěných na nářadí, strojích nebo přívěsech, pokud je typ traktoru vybaven vývody elektrické energie, které splňují požadavky stanovené v příloze.
Článek 3
Členské státy nesmějí odmítnout registraci nebo zakázat prodej, uvedení do provozu nebo užívání traktorů z důvodů týkajících se vývodů elektrické energie pro napájení zařízení pro osvětlení a světelnou signalizaci umístěných na nářadí, strojích nebo přívěsech, pokud jsou traktory vybaveny vývody elektrické energie, které splňují požadavky stanovené v příloze.
Článek 4
Změny nezbytné pro přizpůsobení požadavků přílohy technickému pokroku se přijímají postupem uvedeným v článku 13 směrnice 74/150/EHS.
Článek 5
1. Členské státy uvedou v účinnost předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 18 měsíců od jejího oznámení a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy zajistí, aby bylo Komisi sděleno znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 6
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 20. května 1975
o sbližování právních předpisů členských států týkajících se aerosolových rozprašovačů
(75/324/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že některé členské státy vyžadují, aby aerosolové rozprašovače vyhovovaly určitým závazným technickým specifikacím; že se tyto specifikace v jednotlivých členských státech liší a v důsledku toho je bráněno obchodu v rámci Společenství;
vzhledem k tomu, že tyto překážky vytváření a fungování společného trhu lze odstranit, přijmou-li všechny členské státy stejné specifikace, buď jako dodatek k těm, které jsou již stanoveny v jejich současných právních předpisech, nebo jejich náhradou, a že se tyto specifikace musí týkat především výroby, plnění a jmenovitých objemů aerosolových rozprašovačů;
vzhledem k tomu, že za současného stavu technického pokroku by se měla oblast působnosti této směrnice omezit na aerosolové rozprašovače vyrobené z kovu, skla nebo plastů;
vzhledem k tomu, že technické specifikace uvedené v příloze této směrnice bude třeba rychle přizpůsobovat technickému pokroku; že ke snazšímu přijímání příslušných opatření by měl být zaveden postup, který umožní úzkou spolupráci mezi členskými státy a Komisí v rámci Výboru pro přizpůsobování směrnice o aerosolových rozprašovačích technickému pokroku;
vzhledem k tomu, že některé aerosolové rozprašovače uvedené na trh mohou ohrožovat bezpečnost i přesto, že vyhovují požadavkům této směrnice a její přílohy; že by měl být stanoven postup, kterým by se tomuto ohrožení bezpečnosti předcházelo,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Tato směrnice se vztahuje na aerosolové rozprašovače vymezené v článku 2 s výjimkou rozprašovačů o maximálním objemu menším než 50 ml a rozprašovačů o maximálním objemu větším, než je uvedeno v bodech 3.1, 4.1.1, 4.2.1, 5.1 a 5.2 přílohy této směrnice.
Článek 2
Pro účely této směrnice se "aerosolovým rozprašovačem" rozumí jakákoli nádobka určená pro jedno použití, vyrobená z kovu, skla nebo plastů a obsahující plyn stlačený, zkapalněný nebo rozpuštěný pod tlakem spolu s kapalinou, pastou nebo práškem nebo bez nich a opatřená uzávěrem umožňujícím vypouštění náplně tuhých nebo kapalných částic v suspenzi v plynu, ve formě pěny, pasty nebo prášku nebo v kapalném stavu.
Článek 3
Osoba odpovědná za uvádění aerosolových rozprašovačů na trh je povinna je opatřit symbolem "3" (obrácené epsilon) jako doklad toho, že vyhovují požadavkům této směrnice a její přílohy.
Článek 4
Členské státy nesmí z důvodů souvisejících s požadavky stanovenými v této směrnici a její příloze bránit, zakazovat nebo omezovat uvádění na trh jakéhokoli aerosolového rozprašovače, který splňuje požadavky této směrnice a její přílohy.
Článek 5
Změny potřebné pro přizpůsobení přílohy této směrnice technickému pokroku se přijímají v souladu s postupem stanoveným v článku 7.
Článek 6
1. Zřizuje se Výbor pro přizpůsobování směrnice o aerosolových rozprašovačích technickému pokroku (dále jen "výbor") složený ze zástupců členských států, kterému předsedá zástupce Komise.
2. Výbor přijme svůj jednací řád.
Článek 7
1 Máli-li být zahájen postup podle tohoto článku, přednese věc výboru jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu nebo na žádost zástupce členského státu.
2. Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k návrhu ve lhůtě dvou měsíců.
Stanovisko se přijímá většinou 41 hlasů, přičemž hlasům členských států je přidělena váha podle čl. 148 odst.
2 Smlouvy. Předseda nehlasuje.
3. a) Komise přijme zamýšlená opatření, jsou-li v souladu se stanoviskem výboru.
b) Pokud zamýšlená opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, předloží Komise Radě neprodleně návrh opatření, která mají být přijata.
Rada se usnese kvalifikovanou většinou.
c) Pokud se Rada neusnese do tří měsíců ode dne, kdy jí byl návrh předložen, přijme navrhovaná opatření Komise.
Článek 8
1. Aniž jsou dotčeny jiné směrnice Společenství, zejména směrnice týkající se nebezpečných látek a přípravků, musí být na každém aerosolovém rozprašovači nebo, pokud to neumožňují jeho malé rozměry (při maximálním objemu 150 ml nebo menším), na štítku k němu připevněném uvedeny viditelně, zřetelně a nesmazatelně tyto údaje:
a) jméno a adresa nebo obchodní známka osoby odpovědné za uvádění aerosolového rozprašovače na trh,
b) symbol "3" (obrácené epsilon), potvrzující shodu s požadavky této směrnice,
c) kódová označení umožňující identifikaci dávky plnění,
d) údaje uvedené v bodu 2.2. přílohy,
e) náplň netto vyjádřená hmotností a objemem.
2. Členské státy mohou uvádění aerosolových rozprašovačů na trh na svém území podmínit uvedením textu na štítku ve svém vnitrostátním jazyce nebo jazycích.
Článek 9
Členské státy přijmou veškerá nezbytná opatření zabraňující tomu, aby na aerosolových rozprašovačích byly použity značky nebo nápisy, které lze se symbolem "3" (obrácené epsilon) zaměnit.
Článek 10
1. Pokud členský stát na základě závažných důkazů zjistí, že jeden nebo více aerosolových rozprašovačů ohrožuje bezpečnost nebo zdraví, přestože vyhovuje požadavkům této směrnice, může na svém území dočasně zakázat jejich prodej nebo je podrobit zvláštním podmínkám.
Neprodleně o tom uvědomí Komisi a ostatní členské státy s uvedením důvodů svého rozhodnutí.
2. Komise do šesti týdnů zahájí konzultace s dotyčnými členskými státy a poté neprodleně zaujme stanovisko a přijme vhodná opatření.
3. Je-li podle názoru Komise zapotřebí upravit technická ustanovení této směrnice, přijme tyto úpravy Rada nebo Komise v souladu s postupem stanoveným v článku 7; v takovém případě členský stát, který ochranná opatření zavedl, je může ponechat v platnosti, dokud příslušné úpravy nevstoupí v platnost.
Článek 11
1. Členské státy uvedou v účinnost předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 18 měsíců od jejího oznámení a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy sdělí Komisi znění ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 12
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 24. června 1975, kterou se mění směrnice 64/432/EHS, 64/433/EHS, 71/118/EHS, 72/461/EHS a 72/462/EHS, pokud se týká doby platnosti postupů Stálého veterinárního výboru
(75/379/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 43 a 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
vzhledem k tomu, že Stálý veterinární výbor, zřízený rozhodnutím 68/361/EHS [2], zaujímá své stanovisko postupy, jejichž platnost je omezena na dobu třiceti měsíců ode dne, kdy byla výboru poprvé předložena žádost o stanovisko;
vzhledem k tomu, že výbor byl požádán o stanovisko poprvé dne 22. prosince 1972; že se tato lhůta ukazuje nedostatečnou k podání konečného posudku a že je proto třeba dočasně prodloužit platnost těchto postupů,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
V následujících článcích se slova "třiceti měsíců" nahrazují slovy "sto dvou měsíců": - článek 14 směrnice Rady 64/432/EHS ze dne 26. června 1964 o veterinárních otázkách obchodu se skotem a prasaty uvnitř Společenství [3], naposledy pozměněné směrnicí 74/387/EHS [4];
- článek 9b směrnice Rady 64/433/EHS ze dne 26. června 1964 o hygienických otázkách obchodu s čerstvým masem uvnitř Společenství [5], naposledy pozměněné směrnicí 74/387/EHS;
- článek 13 směrnice Rady 71/118/EHS ze dne 15. února 1971 o hygienických otázkách obchodu s čerstvým drůbežím masem [6], naposledy pozměněné směrnicí 74/387/EHS;
- článek 10 směrnice Rady 72/461/EHS ze dne 12. prosince 1972 o veterinárních otázkách obchodu s čerstvým masem uvnitř Společenství [7], naposledy pozměněné směrnicí 74/387/EHS;
- článek 31 směrnice Rady 72/462/EHS ze dne 12. prosince 1972 o veterinárních a hygienických otázkách dovozu skotu, prasat a čerstvého masa ze třetích zemí [8], naposledy pozměněné směrnicí 74/387/EHS.
Článek 2
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 24. června 1975,
kterou se popáté mění směrnice č. 67/548/EHS o sbližování právních a správních předpisů týkajících se klasifikace, balení a označování nebezpečných látek
(75/409/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že je nezbytné změnit směrnici Rady 67/548/EHS ze dne 27. června 1967 o sbližování právních a správních předpisů týkajících se klasifikace, balení a označování nebezpečných látek [3], naposledy pozměněnou směrnicí 73/146/EHS [4]; že by měla být některá ustanovení o označování a balení nebezpečných látek upřesněna a rozšířena; že by tato ustanovení měla být v každém případě harmonizována s ustanoveními směrnice Rady 73/173/EHS ze dne 4. června 1973 o sbližování právních a správních předpisů členských států týkajících se klasifikace, balení a označování nebezpečných látek (rozpouštědel) [5];
vzhledem k tomu, že rozměry štítku by měly být stanoveny podle kapacity obalu;
vzhledem k tomu, že je rovněž nezbytné přijmout pravidla určující vzájemný vztah mezi označením pro přepravu a označením pro uvádění na trh a zacházení, aby se zamezilo dvojímu označování různými symboly;
vzhledem k tomu, že nebezpečné látky by se mohly projevit jako nebezpečné pro zdraví nebo bezpečnost, přestože splňují požadavky směrnice 67/548/EHS; že by tedy měl být stanoven postup, jak tomuto nebezpečí čelit;
vzhledem k tomu, že je nezbytné provést určité změny ve znění německé, anglické a italské verze směrnice,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 67/548/EHS se mění podle následujících článků.
Článek 2
1. První věta čl. 6 odst. 2 se nahrazuje tímto:
"Na každém obalu musí být jasně a nesmazatelně uvedeny tyto údaje:."
2. V čl. 6 odst. 2 písm. d) se vkládá tato věta:
"Na obalech zdraví škodlivých, dráždivých, vysoce hořlavých, hořlavých a oxidujících látek nemusí být uvedeno označení zvláštních rizik, pokud obal neobsahuje více než 125 ml."
Článek 3
Článek 7 se nahrazuje tímto:
"1. Jsou-li podrobné údaje stanovené v článku 6 uvedeny na štítku, musí být tento štítek umístěn na jedné nebo na více stranách obalu tak, aby jej bylo možné číst ve vodorovné poloze, když je obal postaven běžným způsobem.
Rozměry štítku musí být následující:
Obsah obalu _BAR_ Rozměr _BAR_
—tři litry nebo méně, pokud možno _BAR_ nejméně 52 × 74 mm _BAR_
—více než tři litry a méně než 50 litrů, _BAR_ nejméně 74 × 105 mm _BAR_
—více než 50 litrů a méně než 500 litrů, _BAR_ nejméně 105 × 148 mm _BAR_
—více než 500 litrů, _BAR_ nejméně 148 × 210 mm _BAR_
Každý symbol musí pokrývat nejméně jednu desetinu povrchu štítku a musí mít plochu nejméně 1 cm2.
Celá plocha štítku musí pevně přiléhat k obalu, který látku přímo obsahuje.
2. Štítek se nepožaduje, pokud jsou podrobné údaje jasně uvedeny na obalu, který látku přímo obsahuje, jak je uvedeno v odstavci 1.
3. Barva a vzhled štítku – nebo v případě uvedeném v odstavci 2 obalu – musí být takové, aby byl symbol nebezpečnosti na pozadí jasně zřetelný.
4. Členské státy mohou uvádění nebezpečných látek na trh na svých územích podmínit tím, aby bylo označení provedeno v národním jazyce nebo jazycích.
5. Pro účely této směrnice budou požadavky na označování považovány za splněné:
a) je-li vnější obal obsahující jeden nebo více vnitřních obalů označen podle mezinárodních pravidel pro přepravu nebezpečných látek a jsou-li vnitřní obal nebo obaly označeny v souladu s touto směrnicí;
b) je-li v případě jediného obalu tento obal označen podle mezinárodních pravidel pro přepravu nebezpečných látek a dále v souladu s čl. 6 odst.
2 písm. a), b) a d). U nebezpečných látek, které neopouštějí suverénní území některého členského státu, může být namísto označení podle mezinárodních pravidel pro přepravu nebezpečných látek povoleno označení podle vnitrostátních pravidel."
Článek 4
Ustanovení čl. 8 písm. a) se nahrazuje tímto:
"a) povolit, aby bylo označení požadované v článku 6 umístěno na obalech, které jsou příliš malé nebo jinak nevhodné pro označení podle čl. 7 odst. 1 nebo 2, nějakým jiným vhodným způsobem;"
Článek 5
Za článek 8c se doplňují tyto články:
"Článek 8d
Členské státy nebudou zakazovat, omezovat nebo bránit uvádění na trh nebezpečných látek, které vyhovují požadavkům této směrnice a jejích příloh, z důvodu klasifikace, balení nebo označování ve smyslu této směrnice.
Článek 8e
1. Pokud má členský stát přesné důvody ke konstatování, že nebezpečná látka představuje nebezpečí pro zdraví nebo bezpečnost, přestože splňuje požadavky této směrnice, může dočasně zakázat prodej této látky nebo jej podřídit zvláštním podmínkám platným na jeho území.
Neprodleně o tom uvědomí Komisi a ostatní členské státy a uvede důvody pro své rozhodnutí.
2. Komise zahájí do šesti týdnů konzultace s dotčenými členskými státy, neprodleně vydá stanovisko a přijme vhodná opatření.
3. Jestliže Komise zastává stanovisko, že jsou nezbytná technická přizpůsobení této směrnice, přijme taková přizpůsobení Komise nebo Rada postupem podle článku 8c. V tomto případě může členský stát, který ochranná opatření přijal, tato opatření zachovat do doby, než tato přizpůsobení vstoupí v platnost."
Článek 6
Německé znění se mění takto:
1. výraz "brennbaren" v čl.
2 odst. 2 písm. b) se nahrazuje výrazem "entzündlichen";
2. výraz "brennbar" v čl.
2 odst. 2 písm. d) a v příloze III větě R 21 se nahrazuje výrazem "entzündlich";
3. v čl.
6 odst. 2 písm. c) a v příloze II se výraz "Gift" nahrazuje výrazem "giftig" a výraz "Reizstoff" výrazem "reizend".
Článek 7
Anglické znění se mění takto:
1. výrazem "highly" se nahrazuje výraz:
- "easily" v čl. 2 odst. 2 písm. c),
- "very" v čl. 6 odst. 2 písm. c),
- "easily" v příloze II,
- "very" v příloze III větách R 22 a R 25;
2. v příloze III se ve větách R 23 a R 26 výraz "extremely" nahrazuje výrazem "highly".
Článek 8
Italské znění se mění takto: výraz "molto" v příloze III větách R 22 a R 25 se nahrazuje výrazem "facilmente".
Článek 9
1. Členské státy uvedou v účinnost předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. června 1976 a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy zajistí, aby bylo znění vnitrostátních právních předpisů, které budou přijaty v oblasti působnosti této směrnice, zasláno Komisi.
Článek 10
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 24. června 1975
o sbližování právních předpisů členských států týkajících se kontinuálních součtových měřicích zařízení
(75/410/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že v členských státech jsou konstrukce a metody kontroly kontinuálních součtových vážicích zařízení připojených k pásovým dopravníkům předmětem závazných předpisů, které se v jednotlivých členských státech liší a v důsledku toho brání obchodu s těmito vážicími zařízeními; že je tedy nezbytné tyto předpisy sblížit;
vzhledem k tomu, že směrnice Rady 71/316/EHS [3] ze dne 26. července 1971 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se společných ustanovení pro měřicí přístroje a pro metody metrologické kontroly, ve znění aktu o přistoupení [4], stanovila postupy pro EHS schválení typu a prvotní EHS prvotní ověření; že v souladu s touto směrnicí je nezbytné stanovit technické požadavky, které musí výroba a provoz kontinuálních součtových vážicích zařízení splňovat, aby mohla být tato zařízení volně dovážena, uváděna na trh a používána poté, co byla podrobena nezbytné kontrole a opatřena požadovanými značkami a znaky,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Tato směrnice se vztahuje na kontinuální součtová vážicí zařízení připojená k pásovým dopravníkům.
Tato zařízení jsou definována v oddílu 2 kapitoly I přílohy.
Článek 2
Kontinuální součtová vážicí zařízení, která mohou být opatřena značkami a znaky EHS, jsou popsána v příloze.
Tato zařízení podléhají EHS schválení typu a budou podrobena prvotnímu EHS ověření.
Článek 3
Žádný členský stát nesmí odmítat, zakazovat nebo omezovat uvedení na trh nebo do provozu kontinuálních součtových vážicích zařízení opatřených značkou EHS schválení typu nebo značkou EHS prvotního ověření.
Článek 4
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do osmnácti měsíců od jejího zveřejnění a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2 Členské státy zajistí, aby bylo Komisi sděleno znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 5
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 10. července 1975, kterou se mění směrnice 71/118/EHS o hygienických otázkách obchodu s čerstvým drůbežím masem (75/431/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 43 a 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že provádění společné organizace trhu s drůbežím masem nebude mít požadovaný účinek, pokud budou obchodu bránit rozdíly v hygienických požadavcích členských států na drůbeží maso; že směrnice Rady 71/118/EHS [3] ze dne 15. února 1971 o hygienických otázkách obchodu s čerstvým drůbežím masem, naposledy pozměněná směrnicí 74/387/EHS [4], všechny tyto rozdíly neodstranila, jelikož neobsahuje žádná ustanovení týkající se bouráren; že je třeba sjednotit hygienické normy a normy pro dohled, použitelné pro bourárny;
vzhledem k tomu, že stejně jako u jatek, mělo by být nadále ponecháno na členských státech schvalování bouráren a zajišťování dodržování podmínek, na kterých toto schválení závisí;
vzhledem k tomu, že s ohledem na stávající situaci v metodách produkce některých typů drůbežího masa a. s. cílem umožnit některým zařízením přizpůsobit se požadavkům směrnice je nutné umožnit členským státům, aby poskytly doplňkové lhůty pro používání těchto metod, zejména metod souvisejících s vykolením, a jejich přizpůsobení; vzhledem k tomu, že provádění některých ustanovení vyžaduje navíc významná strukturální nebo správní přizpůsobení, je třeba členským státům umožnit udělení výjimek;
vzhledem k tomu, že provádění předpisů odvozených od směrnice 71/118/EHS ukázalo nutnost s ohledem na získané zkušenosti změnit některá ustanovení uvedené směrnice;
vzhledem k tomu, že s cílem umožnit provedení dalších studií postupů chlazení drůbežího masa je třeba posunout datum, od kterého je zakázáno používat postup chlazení "Spinchiller";
vzhledem k tomu, že by bylo užitečné stanovit rychlý a účinný postup, kterým by se mohly provádět technické změny některých ustanovení nebo vytvářet prováděcí normy;
vzhledem k tomu, že je třeba zavést kontrolní opatření Společenství, aby se zajistilo jednotné používání norem stanovených touto směrnicí ve všech členských státech; že je třeba stanovit, že postup takových kontrol by měl být určen postupem Komise v rámci Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice Rady 71/118/EHS se mění podle následujících článků.
Článek 2
Článek 2 se nahrazuje tímto:
"Článek 2
Pro účely této se směrnice se rozumí:
a) "jatečně upraveným tělem" celé tělo drůbeže po vykrvení, škubání a vykolení; avšak nemusí dojít k odstranění ledvin, nohou ve výši hleznového kloubu nebo hlavy;
b) "částí jatečně upraveného těla" části jatečně upraveného těla ve smyslu písmene a);
c) "droby" čerstvé maso jiné než jatečně upravené tělo ve smyslu písmene a), i když je s ním přirozeně spojené, jakož i hlava a nohy, pokud jsou předkládány odděleně od jatečně upraveného těla;
d) "vnitřnostmi" droby z hrudní, břišní a pánevní dutiny, včetně průdušnice a jícnu, a popřípadě volete;
e) "veterinární prohlídkou před porážkou" prohlídka živé drůbeže v souladu s požadavky kapitoly IV přílohy I;
f) "veterinární prohlídkou po porážce" prohlídka poražené drůbeže na jatkách okamžitě po porážce v souladu s požadavky kapitoly VI přílohy I;
g) "úředním veterinárním lékařem" veterinární lékař určený příslušným ústředním orgánem členského státu;
h) "pomocným veterinárním pracovníkem" vyškolená osoba úředně určená příslušným ústředním orgánem členského státu k tomu, aby byla nápomocna úřednímu veterinárnímu lékaři;
i) "zemí odeslání" členský stát, ze kterého je čerstvé drůbeží maso odesláno do jiného členského státu;
j) "zemí určení" členský stát, do kterého je čerstvé drůbeží maso odesláno z jiného členského státu;
k) "zásilkou" množství masa uvedené na jednom osvědčení;
l) "zařízením" jatka nebo bourárna, schválené podle článku 5."
Článek 3
Článek 3 se nahrazuje tímto:
"Článek 3
1. Každý členský stát zajistí, aby byl povolen obchod pouze s čerstvým drůbežím masem, které, aniž jsou dotčeny články 11, 15, 15a a 16, splňuje tyto požadavky: A. Pro jatečně upravená těla a droby: a) bylo získáno na jatkách, která byla schválena a jsou kontrolována podle čl. 5 odst. 1;
b) pochází ze zvířete, u kterého úřední veterinární lékař nebo pomocní veterinární pracovníci provedli veterinární prohlídku před porážkou podle článku 4, a na základě této prohlídky se považuje za vhodné pro porážku za účelem obchodu s čerstvým drůbežím masem;
c) bylo s ním nakládáno za vyhovujících hygienických podmínek v souladu s kapitolou V přílohy I;
d) úřední veterinární lékař nebo pomocní veterinární pracovníci ho prohlédli po porážce podle článku 4 a bylo shledáno vhodným k lidské spotřebě v souladu s kapitolou VII přílohy I;
e) nese označení zdravotní nezávadnosti odpovídající požadavkům kapitoly X přílohy I; případně lze postupem podle článku 12a přijmout rozhodnutí o změně nebo doplnění ustanovení uvedené kapitoly s přihlédnutím zejména k různým formám obchodní úpravy, používaným v obchodě, za předpokladu, že tyto formy vyhovují hygienickým předpisům; zejména a bez ohledu na ustanovení kapitoly X se podmínky, za kterých lze povolit uvádění velkých balení jatečně upravených těl, jejich částí nebo drobů, které nebyly uvedeny na trh podle kapitoly X bodu 44 odst. 3 písm. a), na trh, tímto postupem poprvé stanoví do 1. ledna 1976;
f) v souladu s kapitolou XII přílohy I bylo po prohlídce po porážce skladováno za vyhovujících hygienických podmínek v zařízeních nebo chladírenských skladech uvedených v článku 5b;
g) bylo vhodně zabaleno v souladu s kapitolou XIII přílohy I; použije-li se ochranný obal, musí vyhovovat požadavkům uvedené kapitoly.
Případně lze postupem podle článku 12a přijmout rozhodnutí o změně nebo doplnění ustanovení uvedené kapitoly s přihlédnutím zejména k různým formám obchodní úpravy, používaným při obchodu, za předpokladu, že tyto formy vyhovují hygienickým předpisům; avšak ustanovení přijatá tímto postupem, která se týkají stupně průhlednosti a zabarvení ochranných obalů, by neměla bránit tomu, aby tyto obaly byly opatřeny značkami nebo písemnými informacemi, které vyžadují nebo povolují předpisy Společenství;
h) bylo přepravováno v souladu s kapitolou XIV přílohy I.
B. Pro části jatečně upravených těl nebo vykostěné maso: a) bylo bouráno v bourárně, která byla schválena a je kontrolována podle čl. 5 odst. 1;
b) bylo bouráno a získáno v souladu s požadavky kapitoly VIII přílohy I a pochází: - z čerstvého masa zvířat poražených v členském státě, které splňuje požadavky této směrnice,
- z čerstvého masa přivezeného z jiného členského státu, které splňuje požadavky této směrnice,
- z čerstvého masa dovezeného ze třetích zemí v souladu s podmínkami, které předpisy Společenství stanoví pro dovoz čerstvého masa ze třetích zemí;
c) bylo skladováno za podmínek, které jsou v souladu s kapitolou XII přílohy I;
d) bylo zkontrolováno úředním veterinárním lékařem v souladu s kapitolou IX přílohy I;
e) vyhovuje podmínkám odst. A písm. c), e), g) a h).
2. Pokud bourárna zpracovává jiné čerstvé maso než drůbeží, musí vyhovovat příslušným normám Společenství.
3. Z obchodu se vylučuje:
a) čerstvé drůbeží maso ošetřené peroxidem vodíku či jinými bělicími látkami nebo přírodními či umělými barvivy;
b) čerstvé drůbeží maso ošetřené antibiotiky, konzervanty nebo přípravky k tenderizaci masa; 4. Pokud to však členský stát určení povolí, nemusejí být splněny podmínky uvedené v odstavci 1 části A a B, pokud jde o maso určené pro jiné účely, než je lidská spotřeba; v tomto případě přijme členský stát určení všechna nezbytná opatření, aby zabránil tomu, že maso bude použito pro jiné účely, než pro které je určeno.
5. Podmínky odstavce 1 části A se nevztahují na čerstvé drůbeží maso, které je ve výjimečným případech dodáváno jeho producentem přímo konečnému spotřebiteli pro jeho vlastní spotřebu jinak než podomním prodejem, prodejem poštou nebo prodejem na trhu.
Avšak bez ohledu na předcházející pododstavec a do 15. srpna 1981 mohou členské státy povolit dodávání malých množství čerstvého drůbežího masa od zemědělců, kteří chovají drůbež v malé míře, - přímo konečnému spotřebiteli na týdenních trzích konaných nejblíže jejich hospodářstvím,
- nebo maloobchodníkům za účelem přímého prodeje konečnému spotřebiteli za předpokladu, že tito maloobchodníci provozují svou činnost ve stejné nebo sousední oblasti jako producent.
Tato výjimka se nevztahuje na podomní prodej, prodej poštou nebo, pokud jde o maloobchodníka, prodej na trhu.
Členské státy přijmou nezbytná opatření, aby zajistily hygienické kontroly těchto transakcí.
6. Požadavky na skladování stanovené v odst. 1 části A písm. f) a odst. 1 části B písm. c) se nevztahují na skladovací operace prováděné v prostorách nebo místnostech sousedících s prostorami, ve kterých jsou jatečně upravená těla nebo bourané či vykostěné drůbeží maso dodávány přímo konečnému spotřebiteli.
Požadavky na balení stanovené v odst. 1 části A písm. g) se nevztahují na jatečně upravená těla, která nejsou balena jednotlivě a která byla do prostor nebo místností sousedících s prostorami uvedenými výše přinesena za účelem zabalení pro přímé dodání konečnému spotřebiteli.
7. Požadavky stanovené v odstavci 1 části B se nevztahují na čerstvé drůbeží maso, balené či nebalené, pokud se bourání nebo vykosťování provádí v prostorách, ve kterých se maso prodává nebo používá, nebo v sousedních prostorách sloužících k přímému dodávání konečnému spotřebiteli jiným způsobem než podomním prodejem, prodejem poštou nebo prodejem na trhu."
Článek 4
Článek 4 se nahrazuje tímto:
"Článek 4
1. Při provádění prohlídky před porážkou a po porážce, při hygienické kontrole bouraného masa podle kapitoly IX přílohy I a při kontrole hygienických podmínek stanovených v kapitolách III a V přílohy I, které musí zařízení dodržet, mohou být úřednímu veterinárnímu lékaři nápomocni pomocní veterinární pracovníci, kteří pracují pod jeho kontrolou a odpovědností.
2. Pouze ty osoby, které splňují požadavky přílohy II, mohou pracovat jako pomocní veterinární pracovníci.
Rada stanoví na návrh Komise podrobnější předpisy týkající se úrovně vzdělání vyžadovaného podle přílohy II bodu 1 písm. b) a d) a bodu 4 od pomocných veterinárních pracovníků.
3. Pomocní veterinární pracovníci jsou nápomocni úředním veterinárním lékařům pouze při těchto úkolech: - kontrole používání hygienických předpisů stanovených v kapitolách III a V přílohy I,
- kontrole, že v době veterinární prohlídky před porážkou se neobjevil žádný z příznaků uvedených v kapitole IV bodě 16 přílohy I,
- kontrole, že v době veterinární prohlídky po porážce nejsou splněny podmínky uvedené v kapitole VII bodě 32 přílohy I,
- hygienické kontrole bouraného masa stanovené v příloze I kapitole IX,
- kontrole dopravních vozidel nebo kontejnerů a nakládacích podmínek stanovených v bodě 53 kapitoly XIV."
Článek 5
Článek 5 se nahrazuje tímto:
"Článek 5
1. Všechna schválená jatka a bourárny jsou zapsány na samostatném seznamu a je jim přiděleno číslo veterinárního schválení.
Každý členský stát sdělí seznamy schválených zařízení ostatním členským státům a Komisi.
Komise zajistí zveřejnění těchto seznamů v Úředním věstníku Evropských společenství.
Členský stát smí zařízení schválit pouze tehdy, pokud jsou v každém jednotlivém případě dodržena ustanovení této směrnice, zejména: a) pro jatka: kapitoly I a III přílohy I;
b) pro bourárny: kapitoly II a III přílohy I.
Členský stát odejme schválení, pokud již nejsou plněny podmínky uvedené v třetím pododstavci.
Pokud byla provedena kontrola podle článku 5a, dotyčný členský stát vezme v úvahu závěr vypracovaný na jejím základě.
Odnětí schválení se oznámí ostatním členským státům a Komisi.
2. Za kontrolu zařízení je odpovědný úřední veterinární lékař.
Při provádění čistě technických úkolů si může zajistit pomoc speciálně vyškolených pomocných veterinárních pracovníků.
Prováděcí pravidla upravující tuto pomoc se stanoví postupem podle článku 12a.
3. Pokud má členský stát za to, že podmínky pro schválení zařízení v jiném členském státě nejsou splněny nebo již nejsou plněny, sdělí to Komisi a příslušnému ústřednímu orgánu uvedeného členského státu.
Komise okamžitě zahájí postup stanovený v článku 5a.
Pokud k tomu závěry odborné kontroly dávají důvod, členským státům může být postupem podle článku 12 povoleno zakázat dovoz produktů z tohoto zařízení na své území.
Zmocnění může být postupem podle článku 12 odňato, pokud zjištění další odborné kontroly, provedené za podmínek podle článku 5a, k tomuto odnětí dávají důvod."
Článek 6
Vkládají se nové články, které znějí:
"Článek 5a
Veterinární experti z členských států a Komise provádějí pravidelné kontroly na místě, aby zajistili, že schválená zařízení skutečně dodržují ustanovení této směrnice, zejména kapitol I, II a III přílohy I. Provedené kontroly ohlašují Komisi.
Členský stát, na jehož území se má kontrola provádět, poskytne expertům při plnění jejich úkolů veškerou nezbytnou pomoc.
Komise na návrh členských států určí v členských státech experty odpovědné za tyto kontroly; tito experti musejí být jiné národnosti, než je členský stát, ve kterém má být kontrola prováděna, a v případech podle čl. 5 odst. 3 a 4 jiné národnosti, než členských států, kterých se spor týká.
Tyto kontroly se provádějí jménem Společenství, které nese vzniklé náklady.
Prováděcí ustanovení k tomuto článku, zejména pokud jde o četnost a způsob provádění kontrol uvedených v prvním pododstavci, předpisy upravující určování úředních veterinárních lékařů a postup, kterým se musí řídit při vypracovávání svých zpráv se stanoví postupem podle článku 12a."
"Článek 5b
Chladírenské sklady nacházející se mimo jatka nebo bourárny zůstávají, pokud jde o skladování čerstvého drůbežího masa, pod dohledem úředního veterinárního lékaře.
Příslušný ústřední orgán členského státu, na jehož území se nachází chladírenský sklad, je odpovědný, pokud jde o skladování čerstvého drůbežího masa, za schválení skladu a odnětí tohoto schválení."
Článek 7
Článek 6 se nahrazuje tímto:
"Článek 6
Aniž je dotčen čl. 3 odst. 3 a dokud nevstoupí předpisy Společenství v platnost, nejsou touto směrnicí dotčeny předpisy členských států týkající se: a) podmínek pro schvalování chladírenských skladů uvedených v čl. 5 písm. b) a pro odnětí tohoto schválení;
b) ošetření drůbeže látkami, které mohou učinit požívání čerstvého drůbežího masa nebezpečným nebo škodlivým pro lidské zdraví, a absorpce drůbeží látek, jakými jsou antibiotika, estrogeny, thyrostatika, přípravky k tenderizaci masa, pesticidy, herbicidy, nebo látek obsahujících arzen nebo antimon;
c) přidání cizích látek k čerstvému drůbežímu masu a jeho ošetření ionizujícím nebo ultrafialovým zářením."
Článek 8
V článku 8 se slova "kapitola VIII" nahrazují slovy "kapitola XI".
Článek 9
V článku 9 se slova "čl. 5 odst. 3 druhý pododstavec druhá věta" nahrazují slovy "čl. 5 odst. 4".
Článek 10
Vkládá se nový článek, který zní:
"Článek 12a
1. Má-li být zahájen postup podle tohoto článku, přednese předseda věc Stálému veterinárnímu výboru, zřízenému rozhodnutím Rady ze dne 15. října 1968 (dále jen "výbor") jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu, nebo na žádost zástupce některého členského státu.
2. Hlasům členských států ve výboru je přidělena váha stanovená v čl. 148 odst. 2 Smlouvy. Předseda nehlasuje.
3. Zástupce Komise předloží návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k tomuto návrhu ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci.
Stanovisko se přijímá většinou 41 hlasů.
4. Komise přijme opatření a ihned je provede, jsou-li v souladu se stanoviskem výboru.
Pokud navrhovaná opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, Komise neprodleně předloží Radě návrh opatření, která mají být přijata.
Rada se usnese kvalifikovanou většinou.
Pokud se Rada neusnese do tří měsíců ode dne, kdy jí byl návrh předán, přijme navrhovaná opatření Komise a ihned je provede s výjimkou případů, kdy se Rada proti opatřením vysloví prostou většinou."
Článek 11
Článek 14 se nahrazuje tímto:
"Článek 14
1. Členské státy zakáží u drůbeže postup chlazení "Spinchiller", který se v současné době používá.
Tento zákaz je účinný teprve 18 měsíců po předložení zprávy uvedené v odstavci 2 a nejpozději dnem 1. ledna 1978.
2. Po konzultaci členských států ve Stálém veterinárním výboru předloží Komise Radě do 1. července 1976 zprávu o postupech chlazení, na které se nevztahuje zákaz v odstavci 1."
Článek 12
Článek 15 se nahrazuje tímto:
"Článek 15
Do zahájení použitelnosti předpisů Společenství týkajících se dovozu čerstvého drůbežího masa ze třetích zemí používají členské státy na tento dovoz předpisy přinejmenším rovnocenné ustanovením této směrnice.
S dovezeným čerstvým drůbežím masem smí být obchodováno v dovážejícím členském státě.
V žádném případě nesmí nést označení zdravotní nezávadnosti uvedené v kapitole X přílohy I a bylo-li bouráno a vykostěno, musí být ošetřeno podle čl. 3 odst.
Pokud jde o obchod uvnitř Společenství, podléhá toto maso nadále vnitrostátním právním předpisům každého členského státu."
Článek 13
Vkládají se nové články, které znějí:
"Článek 15a
Rada jednohlasně na návrh Komise stanoví do 31. prosince 1976 ustanovení, která se použijí pro mleté, rozmělněné nebo podobně rozsekané čerstvé maso; za tímto účelem předloží Komise Radě návrh do 31. července 1976.
Do vstupu předpisů takto přijatých Radou v platnost podléhá maso uvedené v tomto článku nadále vnitrostátním právním předpisům.
Článek 15b
Rada jednohlasně na návrh Komise stanoví do 1. ledna 1978 teplotu, která se má dodržovat při bourání, vykosťování a balení, přičemž, aniž jsou dotčena ustanovení přílohy I kapitoly VIII bodu 37 druhého a třetího pododstavce, balení se bude provádět tak, jak předpisuje příloha I kapitola XIII body 47 a 48."
Článek 14
Článek 16 se mění takto: a) za větu "Aniž je dotčen článek 14." se vkládají slova "a článek 16a";
b) v písmenu b) se slova "nejpozději do pěti let od oznámení této směrnice" nahrazují slovy "dne 1. ledna 1977".
Článek 15
Vkládá se nový článek, který zní:
"Článek 16a
Avšak pokud jde o čerstvé drůbeží maso získané a uvedené na trh na jejich území a bez ohledu na čl. 16 písm. b), a) mohou členské státy před koncem lhůty uvedené v čl. 16 písm. b) jatkám nebo bourárnám na jejich území, které tuto činnost prováděly před 15. únorem 1975 a které o to výslovně žádají, udělit: - doplňkovou lhůtu nejpozději do 15. srpna 1977, aby dosáhly souladu s ustanoveními přílohy I kapitol I a II,
- doplňkovou lhůtu nejpozději do 15. srpna 1979, aby dosáhly souladu s ustanoveními, která se týkají dohledu nad zařízeními a veterinárních prohlídek před a po porážce, předepsaných touto směrnicí,
- doplňkovou lhůtu nejpozději do 15. srpna 1981, aby dosáhly souladu s ustanoveními přílohy I kapitoly V, která se týkají porážky a vykolení.
Členské státy neprodleně zašlou Komisi seznam jatek a bouráren, kterým byla odchylka přiznána, spolu se změnami nařízení, která upravují provoz těchto jatek a bouráren;
b) roční veterinární prohlídky stanovené v příloze I kapitole III bodu 12 budou povinné teprve od data, které stanoví Rada jednomyslně na návrh Komise do 15. února 1980.
Pokud jde o dohled nad bourárnami a sklady, zásah úředního veterinárního lékaře, stanovený touto směrnicí, je povinný až od data, které stanoví Rada jednomyslně na návrh Komise.
Pokud se uplatní některá z výjimek tohoto odstavce, zakazuje se použití označení zdravotní nezávadnosti stanovené v příloze I kapitole X."
Článek 16
Příloha I se nahrazuje tímto:
"PŘÍLOHA I
KAPITOLA I
HYGIENICKÉ POŽADAVKY NA JATKA 1. Jatka musí mít alespoň: a) místnost nebo zastřešený prostor, který je dostatečně velký a snadno se čistí a desinfikuje, pro prohlídku drůbeže před porážkou;
b) zvláštní místnost nebo zastřešený prostor, který se snadno čistí a desinfikuje, jenž je vyhrazen pro drůbež, která trpí nějakou chorobou nebo je podezřelá, že trpí nějakou chorobou;
c) místnost pro porážku, která je dostatečně velká pro omráčení a vykrvení na jedné straně, a škubání a popřípadě paření na straně druhé, které má být provedeno v oddělených prostorách.
Jakékoli spojení mezi místností pro porážku a místností nebo prostorem uvedenými v písmenu a) musí mít s výjimkou úzkého průchodu pro drůbež, která má být poražena, automaticky se zavírající dveře;
d) místnost pro vykolení a úpravu s balením, která je dostatečně velká pro provedení vykolení v prostoru dostatečně vzdáleném od ostatních pracovišť nebo od nich odděleném dělicí stěnou, aby se zabránilo kontaminaci.
Jakékoli spojení mezi místností pro vykolení a úpravu s balením a místností pro porážku musí mít s výjimkou úzkého průchodu pro drůbež, která má být poražena, automaticky se zavírající dveře;
e) v případě potřeby expediční místnost;
f) jeden nebo více dostatečně velkých chladicích nebo mrazicích prostorů;
g) místnost nebo prostor pro sběr peří, ledaže je s ním nakládáno jako s odpadem;
h) zvláštní uzamykatelné prostory vyhrazené pro oddělené skladování drůbežího masa, které bylo dočasně zabaveno, a zdravotně závadného masa, které bylo prohlášeno za nevyhovující pro lidskou spotřebu, a odpad, pokud takové maso nebo odpad nejsou každý den z jatek odstraňovány;
i) zvláštní místnost výhradně pro technické zpracování nebo zničení drůbežího masa, které bylo prohlášeno za nevyhovující pro lidskou spotřebu podle bodu 32, masa, jehož použití je podle bodu 33 pro lidskou spotřebu vyloučeno, a odpad a vedlejší produkty porážky, určené pro průmyslové účely, pokud k tomuto technickému zpracování nebo zničení dochází v prostorách jatek;
j) šatny, umyvadla, sprchy a splachovací toalety, které se neotevírají přímo do pracovních prostor; umyvadla musí mít horkou a studenou tekoucí vodu, prostředky pro čištění a desinfekci rukou a ručníky na jedno použití; umyvadla musí být blízko toalet.
Od 15. února 1980 musí být opatřena vodovodními kohoutky, které se neovládají rukama;
k) místo zvlášť upravené pro trus, pokud není okamžitě a hygienicky odstraněn;
l) prostor a vyhovující vybavení pro čištění a desinfekci klecí a vozidel;
m) vyhovujícím způsobem vybavenou uzamykatelnou místnost pro výhradní použití orgánem veterinární péče;
n) v pracovních místnostech vyhovující vybavení pro čištění a desinfekci rukou a nástrojů, toto vybavení musí být co nejblíže pracovištím; vodovodní kohoutky se nesmějí ovládat rukama; tato zařízení musí mít horkou a studenou tekoucí vodu, čisticí a desinfekční prostředky a ručníky na jedno použití; pro čištění nástrojů musí být teplota vody nejméně + 82 °C;
o) zařízení, která umožňují, aby mohla být kdykoli účinně provedena veterinární prohlídka stanovená v této směrnici;
p) vyhovující ohrazující zeď nebo jiné ohrazení;
q) aniž jsou dotčena písmena a), b), c) a d), vyhovující oddělení čistých částí budovy od kontaminovaných;
r) v místnostech uvedených v písmenech a) až j): - vodotěsné podlahy, které se snadno čistí a desinfikují, odolné proti hnití a postavené tak, aby mohla být voda snadno odváděna,
- hladké stěny se světlým omyvatelným povlakem nebo barvou do výšky nejméně 2 metrů se zakulacenými rohy a hranami;
s) vhodnou ventilaci a v případě nutnosti i odmlžení;
t) vhodné přirozené nebo umělé světlo, které nezkresluje barvy v místnostech určených pro živou nebo poraženou drůbež;
u) tlakový přívod poskytující dostatečnou zásobu výhradně pitné vody; pro výrobu páry, hašení požárů, chlazení chladícího zařízení a hydraulické odstraňování peří však může být ve výjimečných případech použita užitková voda, pokud jsou podniknuta vhodná opatření, která zajistí, aby nedocházelo ke kontaminaci, a také, že přívod vody určený pro tento účel nedovoluje, aby byla použita pro jiné účely.
Přívody užitkové vody musí být jasně odlišeny od přívodů pitné vody a nesmějí procházet místnostmi, ve kterých se nachází maso.
Do 15. února 1980 je však ve výjimečných případech možné povolit, aby na jatkách, která byla v provozu před 15. únorem 1975, přívod užitkové vody procházel místnostmi, ve kterých se nachází maso, pokud na částech potrubí, které procházejí uvedenými místnostmi, nejsou žádné kohoutky nebo ventily;
v) vyhovující tlakový přívod horké pitné vody;
w) systém kanalizace, který splňuje hygienické požadavky;
x) vyhovující vybavení pro ochranu před škůdci, jako je hmyz, hlodavci atd.;
y) nástroje a pracovní vybavení a také vybavení, které přichází do styku s drůbežím masem během skladování, které je z korozivzdorného materiálu a snadno se čistí a desinfikuje; zejména je zakázáno používání dřeva;
z) zvláštní vzduchotěsné a vodotěsné korozivzdorné nádoby, které se nedají otevírat násilím, pro shromažďování masa, které bylo prohlášeno za nevyhovují pro lidskou spotřebu podle bodu 32.
KAPITOLA II
HYGIENICKÉ POŽADAVKY NA BOURÁRNY
2. Bourárny musí mít nejméně: a) dostatečně velký chladírenský sklad pro uchovávání masa;
b) místnost pro bourání a vykosťování a pro balicí postupy stanovené v bodě 48;
c) místnost pro operace balení stanovené v bodě 47 a pro odesílání masa;
d) vyhovujícím způsobem vybavenou uzamykatelnou místnost pro výhradní použití orgánu veterinární péče;
e) šatny, umyvadla, sprchy a splachovací toalety, které se neotevírají přímo do pracovních prostor; umyvadla musí mít horkou a studenou tekoucí vodu, prostředky pro čištění a desinfekci rukou a ručníky na jedno použití. Umyvadla musí být blízko toalet.
Od 15. února 1980 musí být opatřena vodovodními kohoutky, které se neovládají rukama;
f) zvláštní vzduchotěsné a vodotěsné korozivzdorné nádoby s víky a upevňovacími prvky na maso nebo droby získané při bourání, které nejsou určeny pro lidskou spotřebu, jež zabraňují jejich vyjmutí neoprávněnými osobami, nebo uzamykatelnou místnost pro toto maso a droby, pokud to jejich množství vyžaduje nebo pokud nejsou na konci každého pracovního dne odstraněny nebo zničeny;
g) v místnostech uvedených v písmenu a): - vodotěsné podlahy, které se snadno čistí a desinfikují, odolné proti hnití a postavené tak, aby mohla být voda snadno odváděna,
- hladké stěny se světlým omyvatelným povlakem nebo barvou do výšky nejméně 2 metrů se zakulacenými rohy a hranami;
h) v místnostech uvedených v písmenu b): - vodotěsné podlahy, které se snadno čistí a desinfikují, odolné proti hnití a postavené tak, aby mohla být voda snadno odváděna; voda musí být odváděna zakrytými kanály do výpustí opatřených kohouty a mřížkami,
- hladké stěny se světlým omyvatelným povlakem nebo barvou do skladovací výšky a nejméně do výšky 2 metrů se zakulacenými rohy a hranami;
i) chladicí zařízení v místnostech uvedených v písmenu a) pro uchovávání masa při vnitřní teplotě nepřevyšující + 4 °C;
j) teploměr nebo zapisovací teploměr v místnosti pro bourání;
k) zařízení, která umožňují, aby mohla být kdykoli účinně provedena prohlídka a veterinární dozor, stanovené v této směrnici;
l) zařízení, které zajistí vhodnou ventilaci v místnostech, ve kterých se pracuje s masem;
m) vhodné přirozené nebo umělé světlo, které nezkresluje barvy v místnostech, ve kterých se pracuje s masem;
n) tlakový přívod poskytující dostatečnou zásobu výhradně pitné vody; pro výrobu páry, hašení požárů a chlazení chladicího zařízení však může být ve výjimečných případech použita užitková voda, pokud přívod vody určený pro tento účel nedovoluje, aby byla použita pro jiné účely.
Přívody užitkové vody musí být jasně odlišeny od přívodů pitné vody a nesmějí procházet místnostmi, ve kterých se maso zpracovává nebo skladuje.
Do 15. února 1980 je však ve výjimečných případech možné povolit, aby v bourárnách, které byly v provozu před 15. únorem 1975, přívod užitkové vody procházel místnostmi, ve kterých se nachází maso, pokud na částech potrubí, které procházejí uvedenými místnostmi, nejsou žádné kohoutky nebo ventily;
o) vyhovující tlakový přívod horké pitné vody;
p) systém kanalizace, který splňuje hygienické požadavky;
q) v místnostech, kde se zpracovává maso, vyhovující vybavení pro čištění a desinfekci rukou a pracovního materiálu, které musí být co nejblíže pracovištím.
Kohoutky se nesmějí ovládat rukama.
Tato zařízení musí mít horkou a studenou tekoucí vodu, čisticí a desinfekční prostředky a ručníky na jedno použití.
Pro čištění nástrojů musí být teplota vody nejméně 82 °C;
r) zařízení splňující hygienické požadavky pro manipulaci s masem a skladování nádob s masem, aby ani maso ani nádoby nepřicházely do přímého styku se zemí;
s) odpovídající vybavení pro ochranu před škůdci, jako je hmyz, hlodavci atd.;
t) nástroje a pracovní vybavení, jako jsou bourárenské stoly, stoly s odnímatelnými bourárenskými povrchy, nádoby, dopravní pásy a pily z korozivzdorného materiálu, které nezbarvují maso a snadno se čistí a desinfikují; zejména je zakázáno používání dřeva.
KAPITOLA III
Vyžaduje se absolutní čistota personálu, prostoru, vybavení a nástrojů. a) Personál je povinen zejména nosit čistý pracovní oděv a pokrývku hlavy ve světlých barvách, které jsou snadno omyvatelné.
Personál, který poráží zvířata a zpracovává maso a manipuluje s ním, si myje a desinfikuje ruce několikrát během pracovní doby a pokaždé před znovu započetím práce.
Osoby, které přišly do styku s nemocnými zvířaty nebo infikovaným masem si musí okamžitě pečlivě umýt ruce až k ramenům v horké vodě a poté je vydesinfikovat.
V pracovních a skladovacích prostorách je zakázáno kouření.
b) Do prostor nesmějí vstoupit žádná zvířata.
Pokud jde o jatka, nevztahuje se tento zákaz na tažná zvířata pro tato jatka, drůbež určenou k porážce, králíky nebo ptáky neuvedené v článku 1, kteří jsou určeni pro okamžitou porážku za předpokladu, že nejsou umístěni, poráženi, připravováni ani skladováni ve stejnou dobu a ve stejném prostoru jako drůbež.
Avšak v členských státech, které stanovily, že tito ptáci musí být poraženi v souladu s touto směrnicí, se jejich čerstvé maso může skladovat ve stejných prostorách jako čerstvé maso domácích zvířat druhů uvedených v čl. 1 odst. 1.
Hlodavce, hmyz a ostatní škůdce je třeba systematicky ničit.
c) Prostory uvedené v bodě 1 písm. a), b), c) a d) a v bodě 2 písm. b) a c) musí být čištěny a desinfikovány podle potřeby a pokaždé na konci pracovní doby.
d) Klece pro zásilky drůbeže musí být vyrobeny z korozivzdorného materiálu, musí se snadno čistit a desinfikovat.
Musí být vyčištěny a vydesinfikovány pokaždé, když jsou vyprázdněny.
e) Vybavení a nástroje používané pro porážku, zpracování a skladování masa musí být udržovány v čistotě a v dobrém stavu.
Musí být pečlivě vyčištěny a vydesinfikovány několikrát během pracovní doby, na konci pracovní doby a před jejich opětovným použitím, pokud byly kontaminovány, zejména choroboplodnými zárodky.
f) Nádoby pro zdravotně závadné maso nevhodné pro lidskou spotřebu a pro droby musí být po použití vyprázdněny a pokaždé, když jsou vyprázdněny, vyčištěny a vydesinfikovány.
4. Prostory, nástroje, pracovní materiál a vybavení užívané pro porážku, zpracování a skladování masa musí být užíváno pouze pro tyto účely.
5. Drůbeží maso a nádoby obsahující drůbeží maso nesmějí přijít do přímého styku se zemí.
6. Peří musí být odstraněno okamžitě po škubání.
7. Použití čisticích a desinfekčních prostředků a pesticidů nesmí mít vliv na způsobilost masa pro lidskou spotřebu.
8. Ke všem účelům je nezbytné používat pitnou vodu.
V závislosti na zvláštních podmínkách stanovených v bodě 1 písm. u) a bodě 2 písm. n) však může být pro výrobu páry, hašení požárů, chlazení chladicího zařízení a odstraňování peří použita užitková voda.
9. Podlahu místností, ve kterých se maso zpracovává nebo skladuje, je zakázáno posypávat pilinami nebo jiným podobným materiálem.
10. Maso se bourá tak, aby se zabránilo jakékoli kontaminaci.
Všechny úlomky kostí a krevní sraženiny se odstraňují.
Maso získané bouráním, které není určené pro lidskou spotřebu, se ukládá do nádob uvedených v bodě 2 písm. f).
11. Osobám, které mohou maso kontaminovat, je zakázáno porážení nebo nakládání s masem, zejména pokud: a) trpí břišním tyfem, paratyfem A a B, infekční enteritidou (salmonelou), úplavicí, infekční hepatitidou, spálou nebo jsou nositeli těchto nemocí;
b) trpí nakažlivou tuberkulózou nebo je podezření, že jí trpí;
c) trpí nakažlivou kožní nemocí nebo je podezření, že jí trpí;
d) vykonávají současně činnost, která by mohla způsobit přenos mikrobů na maso;
e) mají na ruce obvaz, s výjimkou obvazu nepropouštějícího vodu, chránícího nehnisavou ránu.
12. U všech osob pracujících s drůbežím masem se vyžaduje zdravotní osvědčení.
To osvědčuje, že zde neexistuje překážka pro takovou práci; osvědčení je třeba předkládat každý rok jakož i tehdy, požádá-li o to úřední veterinární lékař, kterému je osvědčení vždy k dispozici.
KAPITOLA IV
13. Drůbež určená pro porážku se musí podrobit prohlídce před porážkou do 24 hodin od příjezdu na jatka.
Prohlídka se musí opakovat těsně před porážkou, pokud od prohlídky před porážkou uplynulo více než 24 hodin.
14. Prohlídka před porážkou se může omezit na zjištění zranění utrpěných při přepravě, pokud byla drůbež prohlédnuta v hospodářství původu za posledních 24 hodin a shledána zdravou.
Navíc musí být při příjezdu na jatka prokázána totožnost drůbeže.
Pokud prohlídku před porážkou v hospodářství původu a na jatkách neprovede stejný úřední veterinární lékař, musí být zvířata opatřena veterinárním osvědčením uvádějícím podrobnosti uvedené v příloze III.
15. Prohlídku před porážkou je třeba provést za dostatečného osvětlení.
16. Prohlídka musí umožnit zjištění: a) zda drůbež trpí chorobou, která může být přenesena na lidi nebo zvířata, zda vykazuje příznaky nebo je její celkový stav takový, že by se taková choroba mohla projevit;
b) zda vykazuje příznaky choroby nebo poruchy, které ovlivňují její celkový stav, což může způsobit, že její maso nebude vhodné pro lidskou spotřebu.
17. Drůbež trpící influenzou ptáků, Newcastleskou chorobou, vzteklinou, salmonelózou, cholerou nebo ornitózou se prohlásí za nevhodnou pro lidskou spotřebu.
18. Zvířata nesmějí být poražena pro lidskou spotřebu jako čerstvé maso, pokud se zjistí:
- z přítomnosti nemocné drůbeže na jatkách, - ze zdravotních údajů týkajících se jejich původu,
že byla v kontaktu s ptáky trpícími influenzou ptáků, Newcastleskou chorobou, vzteklinou, salmonelózou, cholerou, nebo ornitózou za takových okolností, že by uvedené choroby na ně mohly být přeneseny.
19. Drůbež uvedená v bodech 16, 17 nebo 18 musí být porážena odděleně a teprve poté, co byla poražena všechna ostatní drůbež.
KAPITOLA V
HYGIENICKÉ POŽADAVKY NA PORÁŽKU
20. Drůbež dopravená do prostor jatek musí být poražena okamžitě po omráčení.
Omráčení však lze vynechat, pokud je z náboženských důvodů zakázáno.
21. Vykrvení musí být úplné a musí být provedeno takovým způsobem, aby krev nemohla znečistit oblast mimo prostor porážení.
22. Poražená drůbež musí být okamžitě a zcela oškubána.
23. Vykolení musí být provedeno okamžitě.
Jatečně upravené tělo musí být otevřeno takovým způsobem, aby mohly být prohlédnuty všechny dutiny a vnitřnosti.
Za tímto účelem musí být vyňaty játra, slezina a zažívací trakt z jatečně upraveného těla takovým způsobem, aby nebylo kontaminováno a aby zůstala do prohlídky zachována přirozená spojení těchto vnitřností.
24. Po prohlídce musí být vnitřnosti, které byly vyňaty, okamžitě odděleny od jatečně upraveného těla a části nevhodné pro lidskou spotřebu ihned odstraněny.
Vnitřnosti nebo části vnitřností, které zůstanou v jatečně upraveném těle, musí být s výjimkou ledvin zcela vyňaty, pokud je to možné, za vyhovujících hygienických podmínek.
25. Je zakázáno drůbeží maso nafukovat, čistit je látkou nebo plnit jatečně upravené tělo čímkoli jiným než jedlými droby drůbeže poražené na jatkách.
26. Je zakázáno bourat jatečně upravené tělo, vyjmout z něj maso nebo s ním jinak nakládat před dokončením prohlídky.
Úřední veterinární lékař může předepsat jiné nakládání s tímto tělem, pokud to prohlídka vyžaduje.
27. Zabavené maso prohlášené za nevhodné pro lidskou spotřebu podle bodu 32 nebo takové, jehož použití pro lidskou spotřebu je vyloučeno podle bodu 33, peří a odpad musí být dány co nejdříve do místností, prostor nebo nádob uvedených v bodě 1 písm. g), h) a i) a musí s nimi být nakládáno tak, aby byla možnost kontaminace co nejvíce omezena.
28. Po prohlídce a vykolení musí být čerstvé drůbeží maso okamžitě očištěno a zchlazeno v souladu s hygienickými požadavky.
KAPITOLA VI
VETERINÁRNÍ PROHLÍDKA PO PORÁŽCE 29. Všechny části zvířete musí být okamžitě po porážce prohlédnuty.
30. Prohlídku po porážce je třeba provést za dostatečného osvětlení.
31. Prohlídka po porážce musí zahrnovat:
a) vizuální prohlídku poraženého zvířete; b) v případě nutnosti pohmat a říznutí poraženého zvířete;
c) zjištění odchylek v konzistenci, barvě, pachu, popřípadě chuti;
d) v případě nutnosti laboratorní testy.
KAPITOLA VII
ROZHODNUTÍ ÚŘEDNÍHO VETERINÁRNÍHO LÉKAŘE PŘI PROHLÍDCE PO PORÁŽCE
32. 1. Drůbež se prohlásí za zcela nevhodnou k lidské spotřebě, pokud prohlídka po porážce odhalí níže uvedené skutečnosti:
- příčinu smrti jinou než porážku,
- velká zranění a tečkovité krvácení na sliznicích a na serózních blanách,
- odchylku od pachu, barvy a chuti,
- hnilobu,
- odchylku v konzistenci,
- vysoký stupeň odtučnění,
- otoky,
- přítomnost vody v břiše,
- žloutenku,
- infekční chorobu,
- aspergilózu,
- toxoplazmózu,
- rozšíření podkožních a svalových parazitů,
- maligní nebo četné nádory,
- leukózu,
- otravu.
2. Části poraženého zvířete, které vykazují lokalizovaná poranění nebo kontaminaci, jež nemají vliv na zbytek masa, se prohlásí za nevhodné pro lidskou spotřebu.
33. Z použití pro lidskou spotřebu je vyloučena hlava oddělená od jatečně upraveného těla s výjimkou jazyka a tyto vnitřnosti: průdušnice, plíce oddělené od jatečně upraveného těla podle bodu 24, jícen, vole, střevo a žlučník.
KAPITOLA VIII
USTANOVENÍ PRO MASO URČENÉ K BOURÁNÍ 34. Jatečně upravené tělo se bourá na části a vykosťuje pouze v prostorách sloužících k bourání.
35. Provozovatel zařízení nebo jeho zástupce napomáhá činnostem souvisejícím s dozorem v zařízení, zejména nakládání s masem, které jsou považovány za nutné, a poskytne dozorčím orgánům nezbytné vybavení; zejména musí být na požádání schopen uvést úředního veterinárního lékaře, který je zodpovědný za původ masa dopraveného do jeho zařízení.
36. Maso, které nesplňuje podmínky čl. 3 odst. 1 části B písm. b), smí být umístěno do schválených místností pro bourání pouze za podmínky, že je zde skladováno na zvláštních místech; musí se bourat jinde nebo jindy než čerstvé maso, které tyto podmínky splňuje. Úřední veterinární lékař musí mít kdykoliv volný přístup do chladírenských skladů a na všechna pracoviště, aby bylo zajištěno přísné dodržování výše uvedených ustanovení.
37. Čerstvé maso určené k bourání musí být co nejdříve po přivezení uloženo do místností pro bourání a až do zpracování uloženo v místnosti stanovené v bodě 2 písm. a); maso musí být skladováno při stálé teplotě, která nesmí převýšit + 4 °C.
Bez ohledu na bod 28 však maso může být přepravováno přímo z místnosti pro porážku do místnosti pro bourání.
V takovém případě musí být tyto místnosti v dostatečné vzájemné blízkosti a musí se nacházet ve stejné skupině budov, protože maso určené k bourání musí být z jedné místnosti do druhé přepravováno v jedné operaci mechanickým dopravním systémem prodlouženým z místnosti pro porážku a bourání se musí provést okamžitě.
Po skončení stanoveného bourání a balení se maso musí přepravit do chladírenského skladu uvedeného v bodě 2 písm. a).
38. Podle potřeby musí být maso dopraveno do prostor uvedených v bodě 2 písm. b). Po skončení stanoveného bourání a balení se maso musí přepravit do chladírenského skladu uvedeného v bodě 2 písm. a).
39. S výjimkou masa, které se bourá ještě teplé, se bourání může provádět pouze tehdy, pokud teplota masa není vyšší než + 4 °C.
40. Je zakázáno utírat čerstvé maso látkou.
KAPITOLA IX
HYGIENICKÁ KONTROLA BOURANÉHO MASA 41. Místnosti pro bourání podléhají kontrole úředního veterinárního lékaře.
42. Kontrola úředního veterinárního lékaře sestává z:
a) kontroly záznamů o čerstvém mase, které bylo do prostor dovezeno, a bouraném mase, které prostory opustilo;
b) kontroly zdravotní nezávadnosti čerstvého masa, které vstoupilo do místnosti pro bourání; c) kontroly čistoty prostor, zařízení a nástrojů a hygieny personálu;
d) odebírání vzorků pro laboratorní vyšetření, sloužící např. ke zjišťování přítomnosti škodlivých choroboplodných zárodků, přísad nebo jiných nepovolených chemických látek.
Výsledky těchto vyšetření se zaznamenávají do evidence;
e) dalších kontrol, které podle jeho názoru přispějí k dodržování této směrnice.
KAPITOLA X
OZNAČENÍ ZDRAVOTNÍ NEZÁVADNOSTI 43. Za vydání označení zdravotní nezávadnosti je odpovědný úřední veterinární lékař, který má k tomuto účelu k dispozici: a) nástroje pro označení zdravotní nezávadnosti na mase, které se předávají pomocným veterinárním pracovníkům pouze v době skutečného značení a na dobu nezbytnou pro tento účel;
b) štítky a balicí materiály, pokud již nesou některá z označení uvedených v bodě 44, a plomby uvedené v bodě 44. Tyto štítky, balicí materiály a plomby se předají v požadovaném množství pomocným veterinárním pracovníkům na dobu, kdy musí být použity.
44. 1. Označení zdravotní nezávadnosti se skládá z tohoto: a) - v horní části první dvě písmena země odeslání velkými písmeny (latinkou),
- ve středu číslo veterinárního schválení jatek případně bourárny,
- ve spodní části jedna z těchto zkratek: CEE, EEG, EWG, EØF nebo EEC.
Písmena a číslice musí být vysoká 0,2 cm;
b) z oválu o rozměrech 6,5 x 4,5 cm, který obsahuje údaje uvedené v bodě a); písmena musí být vysoká 0,8 cm, čísla 1,1 cm.
2. Materiál používaný k označování musí splňovat veškeré hygienické požadavky a údaje uvedené v odstavci 1 musí být v dokonale čitelné podobě.
3. a) Označení zdravotní nezávadnosti uvedené v odst. 1 písm. a) musí být provedeno: - u jednotlivě balených jatečně upravených těl na balicích materiálech nebo jiných obalech nebo pod nimi tak, aby bylo viditelné,
- u jatečně upravených těl, která nejsou balena jednotlivě, připevněním plomby nebo jiné značky schválené postupem podle článku 12a,
- u malých balení částí jatečně upravených těl nebo vnitřností na balicích materiálech nebo jiných obalech nebo pod nimi tak, aby bylo viditelné.
b) Velká balení jatečně upravených těl, jejich částí nebo drobů musí mít označení zdravotní nezávadnosti, uvedené v odst. 1 písm. b), provedené v souladu s písmenem a).
4. Pokud je na obalovém materiálu nebo balení označení zdravotní nezávadnosti podle odstavce 3,
- musí být provedeno tak, aby bylo při otevření obalu nebo balení zničeno, nebo
- obal nebo balení musí být uzavřeny tak, aby po otevření nemohlo být znovu použito.
KAPITOLA XI
OSVĚDČENÍ O ZDRAVOTNÍ NEZÁVADNOSTI
45. Originál osvědčení o zdravotní nezávadnosti, který musí čerstvé drůbeží maso doprovázet během přepravy do země určení, musí být vydán úředním veterinárním lékařem v době nakládky.
Osvědčení o zdravotní nezávadnosti musí mít formu a obsah odpovídající vzoru uvedenému v příloze IV. Musí být vydáno alespoň v jazyce země určení a obsahovat údaje uvedené v jeho vzoru podle přílohy IV.
KAPITOLA XII
SKLADOVÁNÍ 46. Po zchlazení uvedeném v bodě 28 musí být čerstvé drůbeží maso skladováno při teplotě, která nesmí nikdy překročit + 4 °C.
KAPITOLA XIII
BALENÍ 47. a) Balení (například kartóny nebo papírové krabice) musí splňovat veškeré hygienické předpoklady, zejména: - nesmí poznamenat organoleptické vlastnosti masa,
- nesmí přenášet na maso látky, které jsou škodlivé pro lidské zdraví,
- musí být dostatečně silné, aby maso účinně chránilo během přepravy a dalšího nakládání s ním.
b) Balení smějí být znovu použita na maso, pouze pokud jsou vyrobena z korozivzdorného materiálu, který se snadno čistí a byl před opětovným použitím vyčištěn a vydesinfikován.
48. Pokud je čerstvé drůbeží maso zabaleno do balicího materiálu (například plastové fólie), se kterým je v přímém styku, musí být splněny hygienické požadavky.
Taková balení musí být průhledná a bezbarvá a musí splňovat požadavky bodu 47 písm. a); nelze je použít znovu pro zabalení masa.
Části drůbeže nebo droby oddělené od jatečně upraveného těla musí být vždy zabaleny do pevně uzavřeného ochranného obalu, který splňuje kritéria uvedená výše.
KAPITOLA XIV
PŘEPRAVA 49. Čerstvé drůbeží maso musí být přepravováno ve vozidlech nebo kontejnerech upravených a vybavených tak, aby byla po celou dobu přepravy zachována teplota uvedená v kapitole XII.
50. Přepravní prostředek určený pro přepravu čerstvého drůbežího masa nesmí být užíván pro přepravu živých zvířat ani jiných produktů, které mohou být pro maso škodlivé nebo jej mohou kontaminovat, ledaže poté, co byly tyto produkty vyloženy, byly zcela vyčištěny a vydesinfikovány, popřípadě deodorizovány.
51. Čerstvé drůbeží maso smí být přepravováno spolu s látkami, které mohou mít vliv na jeho vůni nebo mu mohou dát jinou vůni pouze tehdy, pokud jsou přijata vhodná opatření.
52. Čerstvé maso nesmí být přepravováno ve vozidlech nebo kontejnerech, které nejsou čisté a desinfikované.
53. Úřední veterinární lékař před nakládkou zajistí, aby přepravní vozidla nebo nádoby a podmínky nakládky splňovaly hygienické požadavky této kapitoly."
Článek 17
Příloha II se nahrazuje tímto:
"PŘÍLOHA II
POŽADAVKY NA POMOCNÉ VETERINÁRNÍ PRACOVNÍKY 1. Pomocnými veterinárními pracovníky se smějí stát pouze osoby, které: a) předloží osvědčení příslušného orgánu o bezúhonnosti.
Pokud členským státem takové osvědčení nebylo vydáno, může být nahrazeno přísežným prohlášením nebo závazným potvrzením dotyčné osoby za přítomnosti právního nebo správního orgánu, notáře nebo oprávněného úředního orgánu daného členského státu;
b) mají příslušné základní vzdělání;
c) jsou pro takovou práci fyzicky způsobilí;
d) prokáží ve zkoušce způsobilosti, že mají dostatečné odborné znalosti.
2. Aniž je dotčena příloha I kapitola III body 11 a 12, nesmí se stát pomocným veterinárním pracovníkem osoba, která:
a) vykonává činnost, která by mohla pro čerstvé drůbeží maso znamenat riziko infekce; b) vykonává povolání řezníka, řídí drůbeží jatka nebo tam pracuje v jiném postavení, obchoduje s drůbeží nebo krmivem pro drůbež, je poradce v oblasti krmiv pro drůbež, jejímž zaměstnáním je chov drůbeže, je zaměstnána v hospodářství nebo má rodinné vazby či je úzce spojena s činností, která by mohla ovlivnit nestrannost jejího úsudku.
3. Zkoušku uvedenou v bodu 1 písm. d) organizuje příslušný ústřední orgán členského státu nebo orgán jmenovaný tímto členským státem.
Pouze ty osoby, které prokáží, že prošly tříměsíční předběžnou přípravou pod dohledem úředního veterinárního lékaře, se mohou podrobit zkoušce.
4. Zkouška uvedená v bodě 3 se skládá z teoretické a praktické části a zahrnuje tyto oblasti: a) teoretická část:
- základní znalosti anatomie a fyziologie drůbeže,
- základní znalosti patologie drůbeže,
- základní znalosti anatomické patologie drůbeže,
- základní znalosti hygieny, zejména hygieny v průmyslu, - metody a postupy porážky, úpravy, balení a přepravy drůbeže,
- znalost právních a správních předpisů týkajících se výkonu jejich práce;
b) praktická část:
- prohlídka a zhodnocení drůbeže určené na porážku,
- prohlídka a zhodnocení poražené drůbeže,
- určení zvířecích druhů prostřednictvím prohlídky typických částí zvířete,
- prohlídka masa na výrobní lince po porážce."
Článek 18
Příloha IV se nahrazuje tímto:
"PŘÍLOHA IV"
+++++ TIFF +++++
Článek 19
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 1. ledna 1977.
Článek 20
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 16. června 1975 o nakládání s odpadními oleji (75/439/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 100 a 235 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že rozdíly mezi ustanoveními o nakládání s odpadními oleji, která se v různých členských státech již uplatňují nebo se připravují, mohou způsobit nerovné podmínky hospodářské soutěže, a tím může být přímo ovlivněno fungování společného trhu; je tudíž nezbytné sblížit v souladu s článkem 100 Smlouvy právní předpisy v této oblasti;
vzhledem k tomu, že se zdá, že toto sbližování právních předpisů musí být doprovázeno akcí Společenství, aby mohlo být jednoho z cílů Společenství v oblasti ochrany životního prostředí dosaženo rozsáhlejším nařízením; že by měla být za tímto účelem stanovena určitá konkrétní ustanovení; že by se měla uplatňovat ustanovení článku 235 Smlouvy, jelikož Smlouva nestanoví pravomoci požadované k tomuto účelu;
vzhledem k tomu, že jedním ze základních cílů všech ustanovení o nakládání s odpadními oleji by měla být ochrana životního prostředí před škodlivými účinky způsobenými vypouštěním, uložením nebo úpravou těchto olejů;
vzhledem k tomu, že recyklace odpadních olejů může přispívat k politice zásobování palivy;
vzhledem k tomu, že akční program Evropských společenství pro životní prostředí [3] podtrhuje význam problémů nakládání s odpadními oleji bez škodlivých účinků na životní prostředí;
vzhledem k tomu, že se ve Společenství zvýšilo množství odpadních olejů a zejména emulzí;
vzhledem k tomu, že by se na všechny výrobky, včetně výrobků, které jsou z oleje složeny pouze částečně, měl uplatňovat účinný a vnitřně propojený systém úpravy odpadních olejů, který nevytvoří ani překážky pro vnitřní trh v rámci Společenství, ani neovlivní hospodářskou soutěž, a tento systém by měl stanovit jejich bezpečnou úpravu za hospodářsky uspokojivých podmínek;
vzhledem k tomu, že takový systém by měl regulovat úpravu, vypouštění, ukládání a sběr odpadních olejů a stanovit systém vydávání povolení podnikům, které takové oleje sbírají a nakládají s nimi, povinný sběr takových olejů nebo nakládání s nimi v určitých případech a vhodné kontrolní postupy;
vzhledem k tomu, že v případech, kdy určité podniky jsou povinny sbírat odpadní oleje nebo s nimi nakládat, by měly být možné náhrady té části jejich nákladů, která se sběrem olejů nebo nakládáním s nimi souvisí a která není kryta jejich ziskem, a že tyto náhrady mohou být financovány mimo jiné příspěvky na prvotní nebo regenerované oleje,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Pro účely této směrnice se výrazem "odpadní oleje" rozumí polokapalný nebo kapalný použitý produkt, který zcela nebočástečně obsahuje minerální nebo syntetický olej, včetně olejových zbytků z nádrží, směsí oleje a vody a emulsí.
Článek 2
Členské státy přijmou opatření nezbytná k zajištění bezpečného sběru odpadních olejů a nakládání s nimi.
Článek 3
Členské státy přijmou opatření nezbytná pro zajištění, že nakládání s odpadními oleji bude pokud možno prováděno recyklací (regenerací nebo spalováním kromě spalování za účelem rozkladu).
Článek 4
Členské státy přijmou opatření nezbytná pro zajištění zákazu: 1. jakéhokoli vypouštění odpadních olejů do vnitřních povrchových vod, podzemních vod, pobřežních vod a odvodňovacích systémů;
2. jakéhokoli uložení nebo vypouštění odpadních olejů škodlivých pro půdu a jakéhokoli neřízeného vypouštění zbytků vzniklých při zpracování odpadních olejů;
3. jakéhokoli zpracování odpadních olejů, které způsobuje znečištění ovzduší přesahující úroveň předepsanou stávajícími ustanoveními.
Článek 5
Pokud není možné cílů vymezených v článcích 2, 3 a 4 dosáhnout jinak, přijmou členské státy opatření nezbytná pro zajištění, že sběr produktů, které jim předávají držitelé, nebo nakládání s nimi bude provádět jeden nebo více podniků v zóně, kterou jim přidělí příslušné orgány.
Článek 6
Za účelem dosažení souladu s opatřeními přijatými podle článku 4 musí každý podnik, který nakládá s odpadními oleji, obdržet povolení.
Toto povolení udělují v případě potřeby příslušné orgány po přezkoumání zařízení. Tyto orgány mohou ukládat podmínky, které si vyžádá stav technického rozvoje.
Článek 7
Pokud osoba, která má v držení odpadní oleje, není schopna splnit opatření přijatá podle článku 4, musí dát oleje k dispozici k nakládání podniku či podnikům podle článku 5.
Článek 8
Držitelé určitého množství odpadních olejů, které obsahují nečistoty nad rámec určitých procent, musí s takovými oleji manipulovat a skladovat je odděleně.
Příslušné orgány stanoví množství a procenta ve smyslu prvního pododstavce, které se mohou u jednotlivých skupin výrobků lišit.
Článek 9
Podniky, které sbírají odpadní oleje nebo s nimi nakládají, provádějí tyto činnosti takovým způsobem, aby nehrozilo znečištění vody, ovzduší či půdy.
Článek 10
Provozovna, která ročně vyrábí a sbírá více než dané množství odpadních olejů stanovené každým členským státem, maximálně však 500 litrů, nebo s nimi jinak nakládá, musí: - vést záznamy o množství, kvalitě, původu a umístění takových olejů a o jejich odeslání a přijetí, včetně dat takového odeslání a přijetí, nebo
- na žádost takové informace sdělovat příslušným orgánům.
Členské státy jsou oprávněny stanovit množství odpadních olejů podle prvního pododstavce z hlediska ekvivalentního množství prvotního oleje, které se vypočítá podle přiměřeného faktoru přepočtu.
Článek 11
Každý podnik, který nakládá s odpadními oleji, musí příslušným orgánům na žádost poskytovat všechny informace o nakládání s takovými odpadními oleji nebo jejich zbytky nebo o jejich ukládání.
Článek 12
Příslušné orgány provádějí pravidelnou kontrolu podniků ve smyslu článku 6, zejména pokud jde o plnění podmínek jejich povolení.
Článek 13
Jako kompenzace v souvislosti s povinnostmi, které členské státy ukládají podle článku 5, mohou být podnikům, které sbírají odpadní oleje nebo s nimi nakládají, udělovány náhrady za poskytované služby.
Tyto náhrady nesmějí překročit roční nepokryté náklady, které podnik s přihlédnutím k přiměřenému zisku ve skutečnosti zaznamená.
Výše takových náhrad nesmí významnou měrou narušit hospodářskou soutěž ani nesmí dát popud ke vzniku umělých modelů obchodování s danými produkty.
Článek 14
Náhrady mohou být mimo jiné financovány formou poplatků uvalených na produkty, které jsou po použití přeměněny na odpadní oleje, nebo na odpadní oleje.
Financování náhrad musí probíhat v souladu se zásadou "znečišťovatel platí".
Článek 15
Každý členský stát sděluje pravidelně Komisi informace o svých odborných technických znalostech a získaných zkušenostech a výsledcích dosažených uplatňováním opatření přijatých v souladu s touto směrnicí.
Komise zasílá celkový souhrn těchto informací členským státům.
Článek 16
Každé tři roky vypracují členské státy zprávu o stavu nakládání s odpadními oleji ve svých zemích a zašlou ji Komisi.
Článek 17
Členské státy provedou opatření nezbytná pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 24 měsíců po jejím oznámení a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 18
Opatření přijatá členskými státy podle této směrnice mohou být postupně uplatňována na podniky uvedené v článku 6, které existují v době oznámení této směrnice, do čtyř let od uvedeného oznámení.
Článek 19
Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 20
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 16. června 1975 o požadované jakosti povrchových vod určených v členských státech k odběru pitné vody (75/440/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména články 100 a 235 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise;
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že vzrůstající využívání vodních zdrojů k odběru vody k lidské spotřebě nezbytně vyžaduje snížení znečištění vod a jejich ochranu před dalším zhoršováním jakosti;
vzhledem k tomu, že je nutné chránit veřejné zdraví a s tímto cílem provádět dohled nad povrchovými vodami určenými k odběru pitné vody a nad úpravou odebrané vody;
vzhledem k tomu, že jakýkoli rozdíl mezi ustanoveními týkajícími se požadované jakosti povrchových vod určených k odběru pitné vody, která se již v různých členských státech používají nebo připravují, může vytvářet nerovné podmínky soutěže, a tím přímo ovlivňovat fungování společného trhu; že je proto nutné právní předpisy v této oblasti sblížit, jak stanoví článek 100 Smlouvy;
vzhledem k tomu, že toto sbližování právních předpisů je zřejmě nezbytné doprovodit činností Společenství tak, aby bylo možné obecnějšími pravidly dosáhnout jednoho z cílů Společenství v oblasti ochrany životního prostředí a zlepšení kvality života; že v tomto smyslu by měla být přijata určitá zvláštní ustanovení; že by měl být uplatněn článek 235 Smlouvy, protože Smlouva nestanoví pravomoci potřebné k tomuto účelu;
vzhledem k tomu, že akční program Evropských společenství pro oblast životního prostředí [3] požaduje, aby byly stanoveny jakostní cíle pro splnění různých požadavků, jimž musí životní prostředí vyhovovat, aby byly mimo jiné vymezeny i hodnoty ukazatelů pro vody, a to včetně povrchových vod určených k odběru pitné vody;
vzhledem k tomu, že stanovení společných minimálních požadavků na jakost povrchových vod určených k odběru pitné vody nevylučuje předem ani přísnější požadavky v případech, kdy jsou tyto vody užívány jiným způsobem, ani požadavky, které jsou předpokladem zajištění života ve vodách;
vzhledem k tomu, že z hlediska nových technických a vědeckých poznatků bude nezbytné přezkoumat hodnoty ukazatelů, které vymezují jakost povrchových vod určených k odběru pitné vody;
vzhledem k tomu že v současné době vypracovávané metody vzorkování vod a stanovení ukazatelů vymezujících fyzikální, chemické a mikrobiologické vlastnosti povrchových vod určených k odběru pitné vody mají být zahrnuty do směrnice, která má být přijata co nejdříve,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Tato směrnice se týká požadavků na jakost, které musí při použití odpovídající úpravy splnit sladké povrchové vody užívané nebo určené k odběru pitné vody (dále jen "povrchové vody").
Podzemní vody, brakické vody a vody určené k doplňování zvod něných vrstev nejsou předmětem této směrnice.
2. Pro účely používání této směrnice se veškerá povrchová voda, která je určena k lidské spotřebě a je dodávána vodovodními sítěmi pro veřejnou potřebu, považuje za vodu pitnou.
Článek 2
Pro účely této směrnice se povrchové vody podle přípustných hodnot dělí do tří kategorií, A1, A2 a A3, kterým vyhovují příslušné standardní metody úpravy uvedené v příloze I. Těmto skupinám odpovídají tři různé jakosti povrchových vod dle příslušných fyzikálních, chemických a mikrobiologických vlastností uvedených v tabulce přílohy II.
Článek 3
1. Pro všechna místa vzorkování nebo pro každé jednotlivé místo vzorkování stanoví členské státy hodnoty všech ukazatelů povrchových vod uvedených v příloze II.
Členské státy mohou od stanovení hodnot ukazatelů podle prvního pododstavce upustit, pokud pro ně nejsou v tabulce přílohy II uvedeny žádné hodnoty, a vyčkat stanovení jejich číselných hodnot v souladu s postupem podle článku 9.
2. Hodnoty stanovené podle odstavce 1 nesmějí být méně přísné než hodnoty uvedené ve sloupci I přílohy II.
3. Jsou-li hodnoty ve sloupci G přílohy II uvedeny, musí je členské státy považovat za směrné s výhradou článku 6, ať již je, nebo není odpovídající hodnota ve sloupci I této přílohy uvedena.
Článek 4
1. Členské státy přijmou veškerá opatření potřebná k tomu, aby povrchové vody vyhovovaly hodnotám stanoveným podle článku 3.
Každý členský stát použije tuto směrnici bez rozlišování mezi vnitrostátními vodami a vodami překračujícími jeho státní hranice.
2. V souladu s cíli této směrnice přijmou členské státy opatření potřebná k zajištění neustálého zlepšování životního prostředí.
Za tím účelem vypracují systematický akční plán zlepšování jakosti povrchových vod a zejména vod spadajících do kategorie A3, včetně časového rozvrhu.
Podle těchto státních programů by mělo být dosaženo výrazného zlepšení do 10 let.
Časový rozvrh podle prvního pododstavce bude vypracován s ohledem na potřebu zlepšení kvality životního prostředí a zejména vod a s ohledem na hospodářská a technická omezení, která existují nebo mohou vzniknout v různých oblastech Společenství.
Komise podrobně prověří programy podle prvního pododstavce, včetně jejich časových rozvrhů, a pokud to bude nutné, předloží Radě potřebné návrhy.
3. Povrchové vody, jejichž fyzikální, chemické a mikrobiologické vlastnosti nevyhoví závazným mezním hodnotám, které odpovídají typu úpravy A3, nesmějí být užívány k odběru pitné vody.
Nicméně ve výjimečných případech lze vody horší jakosti užívat za předpokladu, že se použijí vhodné postupy — včetně mísení — zlepšující jakost vody tak, aby vyhověla normám pro pitnou vodu.
Komisi musí být oznámeny důvody takových výjimek na základě plánu hospodaření s vodními zdroji v dotčené oblasti, a to co nejdříve u stávajících zařízení a předem u nových zařízení.
Komise tyto důvody podrobně prověří a pokud to bude nutné, předloží Radě potřebné návrhy.
Článek 5
1. Pro účely článku 4 se povrchové vody považují za vyhovující příslušným ukazatelům, pokud vzorky těchto vod odebírané v pravidelných intervalech na stejném místě, kde je prováděno vzorkování i odběr pitné vody, vyhovují hodnotám ukazatelů stanoveným pro příslušnou jakost vod, a to v případě, že - u 95 % vzorků ukazatele odpovídají ukazatelům uvedeným ve sloupci I přílohy II,
- u 90 % vzorků ve všech ostatních případech
a jestliže v těchto případech 5 % nebo 10 % vzorků nevyhoví, a) jakost vod se neodchyluje od stanovených hodnot ukazatelů o více než 50 %, s výjimkou teploty, pH, rozpuštěného kys líku a mikrobiologických ukazatelů;
b) nemůže dojít k následnému ohrožení veřejného zdraví;
c) následně odebrané vzorky vody ve statisticky vhodných intervalech se neodchylují od příslušných hodnot ukazatelů.
2. Do té doby, než bude přijata politika Společenství v této věci, stanoví příslušné orgány členských států četnost vzorkování a rozborů každého ukazatele spolu s odpovídajícími metodami tohoto stanovení, přičemž vezmou v úvahu objem odebírané vody, rozsah odběru, počet zásobovaných obyvatel, stupeň ohrožení vlivem jakosti vod a sezonní změny jakosti.
3. Při výpočtu procent podle odstavce 1 nebudou vzaty v úvahu hodnoty vyšší, než jsou hodnoty stanovené podle odstavce 2, pokud jsou důsledkem povodní nebo jiných přírodních katastrof nebo mimořádných povětrnostních podmínek.
4. Místem vzorkování se rozumí místo, kde jsou povrchové vody odebírány před dopravou do úpravny.
Článek 6
Členské státy mohou kdykoli pro povrchové vody stanovit hodnoty přísnější, než stanoví tato směrnice.
Článek 7
Provádění opatření přijatých podle této směrnice nesmí v žádném případě vést k přímému nebo nepřímému zhoršení současné jakosti povrchových vod.
Článek 8
Od této směrnice se lze odchýlit v případě a) povodní nebo jiných přírodních katastrof;
b) určitých ukazatelů v příloze II označených (O), vztahujících se k mimořádným povětrnostním nebo zeměpisným podmínkám;
c) že povrchové vody podléhají přírodnímu obohacování určitými látkami, které může mít za následek překročení přípustných hodnot stanovených pro kategorie A1, A2 a A3 v tabulce přílohy II;
d) povrchových vod v mělkých jezerech nebo zdánlivě stojatých povrchových vod v ukazatelích označených v tabulce přílohy II hvězdičkou; tato výjimka platí pouze pro jezera s hloubkou nepřesahující 20 m, s výměnou vody pomalejší než jeden rok a bez vypouštění odpadních vod do daného vodního útvaru.
Přírodním obohacováním se rozumí proces, při němž bez lidského zásahu přijímá daný vodní útvar z půdy určité látky v ní obsažené.
Odchylky podle prvního pododstavce nesmějí v žádném případě pominout požadavky ochrany veřejného zdraví.
Pokud se členský stát odchýlí od ustanovení této směrnice, neprodleně o tom uvědomí Komisi a uvede důvody a očekávanou dobu trvání těchto odchylek.
Článek 9
Číselné hodnoty a seznam ukazatelů uvedené v tabulce přílohy II, které vymezují fyzikální, chemické a mikrobiologické vlastnosti povrchových vod, mohou být přehodnoceny buď na žádost členského státu, nebo na základě návrhu Komise, kdykoli se rozšíří technické a vědecké poznatky týkající se metod úpravy nebo kdykoli se upraví normy pro pitnou vodu.
Článek 10
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnici do dvou let ode dne jejího oznámení.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 11
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 15. července 1975 o odpadech (75/442/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 100 a 235 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že veškeré rozdíly mezi předpisy o odstraňování odpadů, které již platí nebo jsou v jednotlivých členských státech připravovány, mohou vytvářet nerovné podmínky soutěže, a tak přímo ovlivňovat fungování společného trhu; že je tedy nutné sblížit právní a správní předpisy v této oblasti, jak je uvedeno v článku 100 Smlouvy;
vzhledem k tomu, že se zdá nezbytné, aby toto sbližování právních a správních předpisů bylo doprovázeno akcí Společenství za účelem dosažení jednoho z cílů Společenství v oblasti ochrany životního prostředí a zlepšování kvality života pomocí rozsáhlejších pravidel; že za tímto účelem by měla být stanovena určitá zvláštní ustanovení; že je nutno použít článek 235 Smlouvy, protože Smlouva nestanoví pravomoci k tomuto účelu;
vzhledem k tomu, že základním účelem všech předpisů týkajících se odstraňování odpadů musí být ochrana lidského zdraví a životního prostředí před škodlivými vlivy sběru, přepravy, zpracování, skladování a skládkování odpadů;
vzhledem k tomu, že je třeba podporovat využití odpadů a použití využitých materiálů za účelem zachování přírodních zdrojů;
vzhledem k tomu, že program činnosti Evropských společenství v oblasti ochrany životního prostředí [3] zdůrazňuje potřebu akce Společenství, včetně harmonizace právních předpisů;
vzhledem k tomu, že na movitý majetek, kterého se majitel podle platných vnitrostátních právních předpisů zbavuje nebo se od něho vyžaduje, aby se ho zbavil, s výjimkou radioaktivních odpadů, odpadů z těžby a zemědělských odpadů, mrtvých zvířecích těl, odpadních vod, plynných emisí a odpadů, na něž se vztahují zvláštní ustanovení Komise, je třeba uplatnit účinné a důsledné předpisy o odstraňování odpadů, které nebudou na překážku obchodu v rámci Společenství, ani neovlivní podmínky soutěže;
vzhledem k tomu, že za účelem ochrany životního prostředí je třeba vytvořit systém povolení pro podniky, které zpracovávají, skladují nebo skládkují odpady v zájmu třetích stran, dále systém dohledu nad podniky, které odstraňují vlastní odpady, a nad podniky, které sbírají odpad od jiných subjektů, a vytvořit plán zahrnující základní faktory, které je třeba brát v úvahu při různých operacích odstraňování odpadů;
vzhledem k tomu, že podíl nákladů nepokrytých výnosy ze zpracování odpadů musí být hrazen podle zásady "znečišťovatel platí",
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Pro účely této směrnice se: a) "odpadem" rozumí jakákoli látka nebo předmět, které držitel odstraňuje nebo které podle platných vnitrostátních právních předpisů musí odstranit;
b) "odstraňováním" rozumí: - sběr, třídění, přeprava, zpracování odpadů a jejich skladování a skládkování na pozemních i v podzemních skládkách,
- postupy přeměny odpadů nezbytné pro jejich opětovné použití, využití nebo recyklaci.
Článek 2
1. Aniž je dotčena tato směrnice, mohou členské státy přijmout zvláštní předpisy pro jednotlivé kategorie odpadů.
2. Z oblasti působnosti této směrnice jsou vyňaty: a) radioaktivní odpady;
b) odpady vznikající při geologickém průzkumu, těžbě, úpravě a skladování nerostných surovin a při provozu povrchových dolů;
c) těla mrtvých zvířat a tyto zemědělské odpady: exkrementy a další látky používané v zemědělství;
d) odpadní vody s výjimkou odpadů v kapalné formě;
e) plynné emise vypouštěné do ovzduší;
f) odpady upravené zvláštními předpisy Společenství.
Článek 3
1. Členské státy přijmou vhodná opatření na podporu prevence, recyklace a zpracování odpadů, na získávání druhotných surovin a případně energie a jakéhokoli jiného postupu umožňujícího opětovné použití odpadů.
2. Ve vhodnou dobu uvědomí Komisi o každém návrhu úpravy předpisů za tímto účelem, a zejména o každém návrhu opatření, který se týká: a) používání výrobků, které mohou být zdrojem technických problémů odstraňování nebo zvyšují náklady na odstraňování;
b) podpory: - snižování množství určitých odpadů,
- zpracování odpadů pro jejich recyklování a opětovné použití,
- využití surovin nebo výroby energie z některých odpadů;
c) využívání některých přírodních zdrojů, včetně energetických zdrojů, tak, aby mohly být nahrazeny využitými materiály.
Článek 4
Členské státy přijmou nezbytná opatření, aby zajistily, že odpady budou odstraňovány bez ohrožení lidského zdraví a bez poškozování životního prostředí, zejména: - bez ohrožení vod, ovzduší, půdy, rostlin a živočichů,
- bez obtěžování hlukem nebo zápachem,
- bez nepříznivého ovlivňování krajiny nebo míst zvláštního zájmu.
Článek 5
Členské státy ustaví nebo určí příslušný orgán nebo orgány zodpovědné ve stanovené oblasti za plánování, organizaci, povolování a kontrolování postupů odstraňování odpadů.
Článek 6
Od příslušného orgánu nebo orgánů uvedených v článku 5 se bude vyžadovat, aby co nejdříve vypracovaly jeden nebo více plánů týkajících se zejména: - druhů a množství odpadů, které se mají odstranit,
- obecných technických požadavků,
- vhodné lokality pro odstraňování,
- veškerých zvláštních opatření pro jednotlivé odpady.
Tyto plány mohou například zahrnovat: - fyzické nebo právnické osoby zmocněné k odstraňování odpadů,
- rozpočtové náklady na postupy odstraňování,
- vhodná opatření na podporu racionalizace sběru, třídění a zpracování odpadů.
Článek 7
Členské státy přijmou nezbytná opatření, aby bylo zajištěno, že každý držitel odpadu: - jej předá soukromému nebo veřejnému zařízení, které odpad sbírá, nebo podniku, který provádí odstraňování odpadu,
- nebo jej sám odstraní v souladu s článkem 4.
Článek 8
Pro dosažení souladu s opatřeními podle článku 4 musí každé zařízení nebo podnik, které zpracovávají, uskladňují nebo skládkují odpady v zájmu třetích stran, obdržet povolení od příslušného orgánu uvedeného v článku 5, které se týká zejména:
- druhů a množství zpracovávaných odpadů,
- obecných technických požadavků,
- bezpečnostních opatření, která je třeba přijmout, - údajů předkládaných na požádání příslušného orgánu o původu, určení a zpracování odpadů a také o druhu a množství těchto odpadů.
Článek 9
Zařízení nebo podniky uvedené v článku 8 musí podléhat přiměřené pravidelné kontrole příslušnými orgány podle článku 5, zejména pokud jde o dodržování podmínek povolení.
Článek 10
Podniky, které zajišťují přepravu, sběr, skladování, skládkování nebo zpracování vlastních odpadů, i podniky, které sbírají nebo přepravují odpady v zájmu třetích stran, podléhají kontrole příslušného orgánu uvedeného v článku 5.
Článek 11
Na základě zásady "znečišťovatel platí" musí náklady na odstranění odpadů, po odečtení jejich případného zhodnocení, nést: - držitel, který přenechává manipulaci s odpadem zařízení, které odpad sbírá, nebo podniku uvedenému v článku 8,
- nebo předchozí držitelé nebo výrobce výrobku, z něhož odpad vznikl.
Článek 12
Členské státy sestaví každé tři roky zprávu o situaci v oblasti odstraňování odpadu v zemi a zašlou ji Komisi.
Za tímto účelem se zařízením a podnikům uvedeným v článcích 8 a 10 ukládá povinnost dodat příslušnému orgánu údaje o odstraňování odpadů.
Komise zašle tuto zprávu ostatním členským státům.
Komise podává každé tři roky zprávu Radě a Evropskému parlamentu o uplatňování této směrnice.
Článek 13
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do dvaceti čtyř měsíců od jejího vyhlášení a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 14
Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 15
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 26. června 1975
o sbližování právních předpisů členských států týkajících se zpětného chodu a rychloměrného zařízení motorových vozidel
(75/443/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na její článek 100,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že technické požadavky, které musí motorová vozidla podle vnitrostátních právních předpisů splňovat, se mimo jiné vztahují i na zpětný chod a na rychloměrné zařízení;
vzhledem k tomu, že se tyto požadavky, zejména pokud jde o rychloměrné zařízení, v jednotlivých členských státech liší; že je proto nutné, aby všechny členské státy přijaly tytéž požadavky, a to buď jako doplněk jejich existujících právních předpisů, nebo místo nich, zejména proto, aby bylo možno u všech typů vozidel používat postup EHS schvalování typu, který je předmětem směrnice Rady 70/156/EHS [3] ze dne 6. února 1970 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu motorových vozidel a jejich přípojných vozidel;
vzhledem k tomu, že sbližování právních předpisů pro motorová vozidla zahrnuje i vzájemné uznávání inspekcí jednotlivých členských států na bázi společných ustanovení; že pro úspěšnou funkci takového systému musí být tato ustanovení uplatňována všemi členskými státy s účinkem od stejného data,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Pro účely této směrnice se "vozidlem" rozumí jakékoli motorové vozidlo určené k používání na silnici, s karoserií nebo bez ní, které má alespoň čtyři kola a nejvyšší konstrukční rychlost přesahující 25 km/h, s výjimkou kolejových vozidel, zemědělských traktorů a strojů a vozidel pro veřejné práce.
Článek 2
Žádný členský stát nesmí odmítnout udělení EHS schválení typu nebo vnitrostátní schválení typu vozidla z důvodů týkajících se zpětného chodu nebo rychloměrného zařízení, jestliže splňují požadavky uvedené v přílohách I a II této směrnice.
Článek 3
Žádný členský stát nesmí odmítnout registraci nebo zakázat prodej, uvedení do provozu nebo používání vozidla z důvodů týkajících se zpětného chodu nebo rychloměrného zařízení, jestliže jsou splněny požadavky uvedené v přílohách I a II této směrnice.
Článek 4
Členský stát, který uděluje EHS schválení typu, musí zavedením nezbytných opatření zajistit, aby byl informován o jakékoli změně kterékoli části nebo vlastností uvedených v příloze II bod 2.1.
Příslušné orgány členského státu určí, zda je nutno změněný typ vozidla znovu zkoušet a vypracovat nový protokol o zkoušce.
Jestliže se těmito zkouškami prokáže nesplnění požadavků této směrnice, nesmí být změna schválena.
Článek 5
Členské státy, ve kterých je v době přijetí této směrnice rychlost měřena v mílích/h, smějí vyžadovat, aby rychloměrné zařízení zamontované do vozidel prodávaných v jejich zemích mělo stupnici jak v km/h, tak v mílích/h do té doby, než se jejich vnitrostátní právní předpisy změní tak, že budou vyžadovat používání pouze metrických jednotek (SI) podle ustanovení směrnice Rady č.
71/354/EHS [4] ze dne 18. října 1971 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se měřicích jednotek, ve znění Smlouvy o přistoupení [5].
Článek 6
Změny nutné k přizpůsobení požadavků příloh I a II technickému pokroku se přijímají postupem uvedeným v článku 13 směrnice 70/156/EHS.
Článek 7
Do 1. dubna 1976 členské státy přijmou a zveřejní opatření nezbytná pro dosažení souladu s touto směrnicí. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření musí členské státy zavést s účinkem od 1. ledna 1977.
2. Po oznámení této směrnice uvědomí členské státy v dostatečném časovém předstihu Komisi o všech návrzích právních a správních předpisů, které hodlají přijmout v oblastech působnosti této směrnice, aby Komise mohla předložit své připomínky.
Článek 8
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 26. června 1975, kterou se mění směrnice 66/400/EHS, 66/401/EHS, 66/402/EHS, 66/403/EHS a 69/208/EHS o uvádění osiva řepy, osiva pícnin, osiva obilovin, sadby brambor a osiva olejnin a přadných rostlin na trh
(75/444/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 43 a 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu, [1]
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že z důvodů uvedených níže by některé směrnice o uvádění osiv na trh měly být změněny;
vzhledem k tomu, že se v průběhu uplatňování směrnic ukázalo, že malá balení osiva řepy a pícnin jsou předmětem obchodu uvnitř Společenství;
vzhledem k tomu, že se jeví vhodným harmonizovat tuto oblast, kterou dosud upravovaly vnitrostátní právní předpisy;
vzhledem k tomu, že se v této souvislosti zdá vhodným na jedné straně usnadnit označování a uzavírání těchto malých balení a na druhé straně učinit dostatečnou kontrolu pravosti tohoto osiva povinnou;
vzhledem k tomu, že některé z výše uvedených směrnic stanoví, že od 1. července 1975 již nemohou členské státy na své úrovni rozhodovat o rovnocennosti osiva a sadby sklizených v jiných, zejména ve třetích zemích; že však nebylo ve všech případech možné dokončit zkoušky osiva pícnin, olejnin a přadných rostlin na úrovni Společenství, a proto by měla být uvedená lhůta prodloužena, aby nebyly narušeny stávající obchodní vztahy,
vzhledem k tomu, že by členské státy měly být zmocněny zavádět prostředky pro uzavírání malých balení osiva obilovin, sadby brambor a osiva olejnin a přadných rostlin;
vzhledem k tomu, že je také nezbytné provést určité opravy týkající se vyznačování množství osiva,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice Rady 66/400/EHS ze dne 14. června 1966 o uvádění osiva řepy na trh [3], naposledy pozměněná směrnicí 73/438/EHS [4], se mění takto: 1. V čl. 2 odst. 1 se doplňuje nová část, která zní:
"G. "malými baleními EHS" balení obsahující tato certifikovaná osiva: - jednoklíčkové osivo nebo osivo pro přesný výsev: až do 100000 klubíček nebo semen nebo do čisté hmotnosti 2,5 kg, s případným vyloučením granulovaných pesticidů, granulovacích látek nebo jiných tuhých přídavných látek,
- osiva s výjimkou jednoklíčkového osiva a osiva pro přesný výsev: až do čisté hmotnosti 10 kg, s případným vyloučením granulovaných pesticidů, granulovacích látek nebo jiných tuhých přídavných látek."
2. V čl. 9 odst. 1 se slova "podle článků 10 a 11" nahrazují slovy "podle článků 10 a 11 nebo 11a".
3. Článek 10 se nahrazuje tímto:
"Článek 10 1. Členské státy stanoví, že balení základního a certifikovaného osiva, s výjimkou certifikovaného osiva v podobě malých balení EHS, musí být úředně uzavřena tak, aby byl uzávěr při otevření znehodnocen a nemohl být znovu připevněn.
2. Členské státy stanoví, že s výjimkou dělení do malých balení EHS mohou být balení jednou či vícekrát znovu uzavřena pouze úředně. V tomto případě se na návěsce podle čl. 11 odst. 1 uvede, že se jedná o opětovné uzavření, dále datum posledního opětovného uzavření a orgán, který je provedl.
3. Členské státy stanoví, že malá balení EHS musí být uzavřena tak, aby byl uzávěr při otevření znehodnocen a nemohl být znovu připevněn.
4. Členské státy mohou stanovit odchylky od odstavců 1 a 2 pro malá balení základního osiva."
4. V čl. 11 odst. 1 se úvodní věta nahrazuje tímto:
"1. Členské státy stanoví, že balení základního a certifikovaného osiva, s výjimkou certifikovaného osiva v podobě malých balení EHS,…"
5. V čl. 11 odst. 2 se písmeno b) nahrazuje tímto:
"b) pro malá balení základního osiva stanovit odchylky od odstavce 1, pokud jsou označena slovy "Uvádění na trh povoleno pouze v …(daný členský stát)""
6.
Vkládají se nové články, které znějí:
"Článek 11a
1. Členské státy stanoví, že malá balení EHS
a) musí být na vnější straně opatřena návěskou dodavatele podle přílohy III oddílu B, tištěným nápisem nebo otiskem razítka v některém z úředních jazyků Společenství; u průhledných obalů může být návěska umístěna uvnitř, pokud je čitelná skrze obal; barva návěsky je modrá;
b) musí nést na vnější straně nebo na návěsce dodavatele podle písmene a) úředně přidělené pořadové číslo; pokud se použije úřední nálepka, je modré barvy; způsoby vyznačení pořadového čísla mohou být stanoveny postupem podle článku 21.
2. Členské státy mohou stanovit, že pro označování malých balení EHS na jejich území musí být používána úřední nálepka obsahující všechny nebo některé údaje uvedené v příloze III oddíle B; pokud jsou tyto údaje uvedeny na nálepce, není vyžadováno značení podle odst. 1 písm. a).
Článek 11b
Členské státy mohou stanovit, že se malá balení EHS na žádost uzavírají a označují úředně podle čl. 10 odst. 1 a článku 11.
Článek 11c
Členské státy přijmou veškerá opatření nezbytná k tomu, aby u malých balení byla zajištěna kontrola pravosti osiva, zejména při dělení partií osiva.
K tomuto účelu mohou vyžadovat, aby malá balení rozdělovaná na jejich území byla uzavírána úředně nebo pod úředním dohledem."
7. V článku 12 se slova "které jsou stanoveny v článku 4" nahrazují slovy "které stanoví tato směrnice".
8. V článku 14 se odstavec 1 nahrazuje tímto:
"1. Členské státy zajistí, aby uvádění na trh
- základního a certifikovaného osiva, které bylo úředně uznáno a jehož balení byla úředně označena a uzavřena v souladu s touto směrnicí,
- certifikovaného osiva, které bylo úředně uznáno a má podobu malých balení EHS, která byla úředně označena a uzavřena v souladu s touto směrnicí,
podléhalo pouze těm omezením na základě jeho vlastností, opatření o zkouškách, označování a uzavírání, která stanoví tato směrnice."
9. Příloha III se nahrazuje tímto:
"
ze dne 25. července 1975, kterou se omezuje uvádění na trh osiva lipnice luční (Poa pratensis L.) na osivo, které bylo úředně uznáno jako "základní osivo" nebo "certifikované osivo"
(75/502/EHS) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady ze dne 14. června 1966 o uvádění osiva pícnin na trh [1], naposledy pozměněnou směrnicí Rady ze dne 11. prosince 1973 [2], a zejména na čl.
3 odst. 3 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že uvedená směrnice povoluje uvádění na trh základního, certifikovaného a obchodního osiva lipnice luční (Poa pratensis L.);
vzhledem k tomu, že čl. 3 odst. 3 směrnice opravňuje Komisi zakázat uvádět na trh osiva pícnin, které nebylo úředně uznáno jako základní osivo nebo certifikované osivo;
vzhledem k tomu, že členské státy v současné době produkují dostatečné množství základního a certifikovaného osiva, aby uspokojily poptávku po osivu lipnice luční ve Společenství;
vzhledem k tomu, že je proto vhodné nadále nepovolovat uvádění na trh obchodního osiva lipnice luční poté, co budou spotřebovány zásoby ze současné produkce;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro osivo a sadbu v zemědělství, zahradnictví a lesnictví,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Členské státy stanoví, že od 1. července 1976 nesmí být nadále uváděno na trh osivo lipnice luční (Poa pratensis L.), které nebylo úředně uznáno jako "základní osivo" nebo "certifikované osivo".
Článek 2
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. července 1976.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Komise
ze dne 25. července 1975,
kterou se přizpůsobuje technickému pokroku směrnice Rady 71/320/EHS ze dne 26. července 1971 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se brzdových zařízení určitých kategorií motorových vozidel a jejich přípojných vozidel
(75/524/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 70/156/EHS ze dne 6. února 1970 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu motorových vozidel a jejich přípojných vozidel [1], ve znění aktu o přistoupení nových členských států k EHS a ESAE, připojeného ke Smlouvě a podepsaného v Bruselu dne 22. ledna 1972 [2], a zejména na články 11, 12 a 13 uvedené směrnice,
s ohledem na směrnici Rady 71/320/EHS ze dne 26. července 1971 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se brzdových zařízení určitých kategorií motorových vozidel a jejich přípojných vozidel [3], ve znění aktu o přistoupení nových členských států k EHS a ESAE, připojeného ke Smlouvě a podepsaného v Bruselu dne 22. ledna 1972 [4], a zejména na článek 5 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že Komise přijala svou směrnicí 74/132/EHS [5] ze dne 11. února 1974 požadavky přizpůsobující technickému pokroku uvedenou směrnici Rady ze dne 26. července 1971; že předmětem těchto požadavků je jen regulace tlaků v brzdových zařízeních, a tedy nikoliv podmínky kompatibility vozidel v jízdních soupravách; že pro zamezení vytváření určitých jízdních souprav (tažných a přípojných vozidel), které by neposkytovaly veškeré záruky bezpečnosti z hlediska brzdění, je třeba včlenit do těchto požadavků podmínky pro kompatibilitu tažných a přípojných vozidel; že technický pokrok nyní umožňuje nejen stanovit požadavky z hlediska spojitelnosti vozidel, ale také zajistit jejich správné uplatňování;
vzhledem k tomu, že stanovení požadavků na kompatibilitu vyžaduje změnu požadavků na zařízení, která umožňují regulovat brzdné síly v závislosti na zatížení a která jsou předmětem směrnice Komise 74/132/EHS;
vzhledem k tomu, že požadavky na protiblokovací systémy budou stanoveny později; že až do vstupu těchto požadavků v platnost je nutné, aby vozidla všech kategorií, s výjimkou kategorií O1 a O2, plnila požadavky této směrnice, i když jsou vybavena protiblokovacími systémy;
vzhledem k tomu, že tato směrnice předpokládá, že v blízké době vstoupí v platnost změněné požadavky, a že pak již není důvodné zachovat nadále odstavce 2 a 3 článku 2 směrnice Komise 74/132/EHS;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnici jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro přizpůsobování směrnic o odstraňování technických překážek obchodu v oboru motorových vozidel technickému pokroku,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
V článku směrnice Komise 74/132/EHS ze dne 11. února 1974, kterou se přizpůsobuje technickému pokroku směrnice Rady ze dne 26. července 1971 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se brzdových zařízení určitých kategorií motorových vozidel a jejich přípojných vozidel, se zrušují odstavce 2 a 3 ode dne přijetí této směrnice.
Článek 2
1.
Přílohy I, II a IX směrnice Rady 71/320/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se brzdových zařízení určitých kategorií motorových vozidel a jejich přípojných vozidel, ve znění směrnice Komise 74/132/EHS ze dne 11. února 1974, se mění v souladu s přílohou této směrnice.
2. Až do vstupu zvláštních ustanovení o protiblokovacích systémech v platnost se na vozidla kategorií M1, M2, M3, N1, N2, N3, O3 a O4, která jsou vybavena těmito systémy, vztahuje tato směrnice.
Článek 3
1.
Od 1. ledna 1976 nesmějí členské státy z důvodů týkajících se brzdových zařízení
- odmítnout udělit EHS schválení typu nebo vydat doklad uvedený v čl. 10 odst.
1 poslední odrážce směrnice Rady 70/156/EHS ze dne 6. února 1970 nebo odmítnout udělit vnitrostátní schválení typu pro typ vozidla, ani
- zakázat první uvedení do provozu vozidla,
pokud brzdová zařízení tohoto typu vozidla nebo vozidel splňují požadavky směrnice Rady 71/320/EHS ze dne 26. července 1971 ve znění této směrnice.
2.
Od 1. října 1976 členské státy
- nesmějí již vydat doklad uvedený v čl.
10 odst. 1 poslední odrážce směrnice Rady 70/156/EHS ze dne 6. února 1970 pro typ vozidla, jehož brzdová zařízení nesplňují požadavky směrnice Rady 71/320/EHS ze dne 26. července 1971 ve znění této směrnice,
- mohou odmítnout udělit vnitrostátní schválení typu pro typ vozidla, jehož brzdová zařízení nesplňují požadavky směrnice Rady 71/320/EHS ze dne 26. července 1971 ve znění této směrnice.
3.
Od 1. října 1976 mohou členské státy zakázat první uvedení do provozu vozidla, jehož brzdová zařízení nesplňují požadavky směrnice Rady 71/320/EHS ze dne 26. července 1971 ve znění této směrnice.
4.
Členské státy do 1. ledna 1976 přijmou a zveřejní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 4
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 20. ledna 1975, kterým se mění nařízení (EHS) č. 616/72, pokud jde o vývozní dávky v odvětví olivového oleje
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady č. 136/66/EHS ze dne 22. září 1966 o zřízení společné organizace trhu s oleji a tuky [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1707/73 [2],
s ohledem na nařízení Rady č. 162/66/EHS ze dne 27. října 1966 o obchodu s oleji a tuky mezi Společenstvím a Řeckem [3],
s ohledem na nařízení Rady č. 171/67/EHS o vývozních náhradách a dávkách v odvětví olivového oleje [4], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 2429/72 [5], a zejména na článek 11 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že podle článku 4 nařízení Komise (EHS) č.
616/72 ze dne 27. března 1972, kterým se stanoví pravidla pro vývozní náhrady a dávky v odvětví olivového oleje [6], naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 2563/72 [7], Komise stanoví vývozní dávky pro olivový olej stočený do balení o hmotnosti vyšší než 5 kg, pokud rozdíl uvedený v čl.
2 prvním pododstavci nařízení č. 171/67/EHS přesáhne určitou částku; že zkušenost ukázala, že používání tohoto ustanovení vedlo k tomu, že vývozní dávky byly stanoveny i v případech, kdy vývozy nehrozily narušením světového trhu nebo trhu Společenství s olivovým olejem; že je proto třeba přijmout opatření, aby byly stanoveny dávky u výše uvedeného oleje za stejných podmínek jako u oleje stočeného do malých balení;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro oleje a tuky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Článek 4 nařízení (EHS) č. 616/72 se nahrazuje tímto: "Článek 4
1. Komise stanoví vývozní dávku na olivový olej zahrnutý v položce 15.07 A společného celního sazebníku, pokud rozdíl mezi cenou CIF a cenou zjištěnou na trhu Společenství je takový, že podporuje vývoz takovým způsobem, že to může vést k narušení trhu Společenství nebo světového trhu.
Za účelem stanovení ceny na trhu Společenství se vezmou v úvahu kotace a ceny na nejreprezentativnějších trzích pro produkci a vývoz.
Vývozní dávka se upraví podle případných změn situace.
2. Pokud cena CIF překročí směrnou tržní cenu, používání vývozní dávky se nejméně jednou měsíčně přezkoumá postupem podle článku 39 nařízení č. 136/66/EHS.
3. Komise uvědomí neprodleně členské státy o stanovení výše vývozních dávek účtovaných na 100 kg vyvezeného oleje."
Článek 2
Článek 3 nařízení (EHS) č. 616/72 se zrušuje.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 154/75 ze dne 21. ledna 1975 o zřízení registru pěstitelů oliv v členských státech produkujících olivový olej
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu,
vzhledem k tomu, že za účelem získávání údajů nutných pro stanovení potenciální produkce oliv a olivového oleje ve Společenství a v zájmu zlepšení fungování režimu podpory olivového oleje je nutno producentské členské státy požádat o zřízení registru pěstitelů oliv;
vzhledem k tomu, že je třeba stanovit minimální údaje, které musí registr obsahovat, aby bylo zabezpečeno, že registr je ve všech členských státech sestavován stejným způsobem;
vzhledem k tomu, že v zájmu podpory zřízení registru je třeba přijmout opatření pro financování nezbytných činností prostřednictvím vyčlenění na tyto činnosti části podpory producentům, stanovené v nařízení Rady č. 136/66/EHS [1] ze dne 22. září 1966 o zřízení společné organizace trhu s oleji a tuky, naposledy pozměněném nařízením (EHS) č.
1707/73 [2]; že za stejným účelem je třeba přijmout opatření pro provádění náležitých činností po etapách; že je navíc vhodné přijmout opatření, aby se na těchto činnostech podíleli zástupci obchodních a profesních organizací, kterých se to týká,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Členské státy produkující olivový olej zřídí v souladu s tímto nařízením registr pěstitelů oliv zahrnující všechny podniky pěstující olivy na jejich území.
2. Registr poskytne tyto informace za každý podnik: a) během dvou let od vstupu tohoto nařízení v platnost, nejméně: - celkovou plochu pěstování oliv spolu s katastrálními čísly pozemků, které ji tvoří,
- celkový počet olivovníků;
b) během šesti let od vstupu tohoto nařízení v platnost: - jména majitelů každého pozemku,
- podíl specializovaných a smíšených ploch pěstování oliv,
- rozdělení olivovníků podle odrůd,
- používaný pěstitelský systém,
- stáří olivovníků a úrovně pěstování a produkce,
- počet olivovníků pěstovaných se závlahami.
3. Registr se aktualizuje v pravidelných intervalech.
Článek 2
Zástupci obchodních a profesních organizací, kterých se to týká, se mohou podílet na činnosti organizací pověřených zřízením registrů pěstitelů oliv.
Článek 3
1. Příslušné úřady producentských členských států, které jsou odpovědné za vyplácení podpory podle článku 10 nařízení č.
136/66/EHS, sníží při výplatách částku podpory:
a) o 1 % v hospodářském roce 1973/74;
b) o 5 % v hospodářském roce 1974/75.
2. Výsledné sražené částky se použijí pro financování zřízení registru pěstitelů oliv. Financování se řídí pravidly pro výdaje podle článků 2 a 3 nařízení Rady (EHS) č. 729/70 [3] ze dne 21. dubna 1970 o financování společné zemědělské politiky, naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 2788/72 [4].
Prováděcí pravidla k tomuto odstavci se v případě potřeby stanoví postupem podle článku 13 uvedeného nařízení.
Článek 4
Producentské členské státy pravidelně informují Komisi o pokroku dosaženém při zřizování a aktualizaci registru pěstitelů oliv.
Článek 5
Prováděcí pravidla k tomuto nařízení se přijmou postupem podle článku 38 nařízení č. 136/66/EHS.
Článek 6
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 184/75 ze dne 24. ledna 1975, kterým se mění nařízení (EHS) č. 315/68, pokud jde o obchodní úpravu cibulí narcisu
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 234/68 ze dne 27. února 1968 o zřízení společné organizace trhu s živými rostlinami a květinářskými produkty [1], a zejména na článek 4 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že část V "Obchodní úprava" přílohy nařízení Rady č.
315/68 [2] ze dne 12. března 1968, kterým se stanoví normy jakosti pro květinové cibule a hlízy, naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 1793/73 [3] stanoví v druhém odstavci, že každé kusové balení smí obsahovat pouze produkty téhož druhu, jedné nebo několika odrůd, přičemž je nutno dodržet pravidla o třídění podle velikosti;
vzhledem k tomu, že uvedené ustanovení brání osobám prodávajícím dotyčné produkty plně vyhovět novým požadavkům některých kupujících, kteří si přejí kusová balení s více než jedním druhem narcisu;
vzhledem k tomu, že pro žádný druh narcisu kromě druhu "tazetta" není stanovena minimální velikost; že je proto možné povolit smíšení různých druhů cibulí narcisu;
vzhledem k tomu, že by proto měla být odpovídajícím způsobem změněna ustanovení týkající se obchodní úpravy a označení těchto cibulí;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro živé rostliny a květinářské produkty,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. V příloze nařízení (EHS) č. 315/68 se do části V druhého odstavce vkládá následující věta:
"Nicméně v případě cibulí druhů narcisu jiných než "tazetta" smí kusové balení obsahovat cibule více než jednoho druhu při splnění podmínky, že směs neobsahuje méně než 10 a více než 50 cibulí nejméně tří různých druhů.
Počet cibulí každého druhu v balení musí být přibližně stejný."
2. V příloze nařízení (EHS) č. 315/68 se do části VI A bodu I písmene b) druhé odrážky vkládá následující:
"nebo u narcisu podle potřeby údaj "směs"."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 337/75 ze dne 10. února 1975 o zřízení Evropského střediska pro rozvoj odborného vzdělávání
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 235 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že Rada stanovila rozhodnutím ze dne 2. dubna 1963 [3] v souladu s článkem 128 Smlouvy obecné zásady pro provádění společné politiky odborného vzdělávání;
vzhledem k tomu, že Komise má podle článku 118 Smlouvy za úkol podporovat úzkou spolupráci mezi členskými státy v sociální oblasti, zejména v záležitostech, jež se týkají odborného a dalšího vzdělávání;
vzhledem k tomu, že Rada v usnesení ze dne 21. ledna 1974 o sociálním akčním programu [4] stanoví jako jeden z cílů programu provádění společné politiky odborného vzdělávání za účelem postupného dosažení základních cílů, zejména sbližování úrovní vzdělávání, a to vytvořením Evropského střediska pro odborné vzdělávání; že Rada zahrnula tento cíl mezi priority;
vzhledem k tomu, že provádění společné politiky odborného vzdělávání přináší stále složitější problémy, jejichž řešení vyžaduje širokou součinnost zúčastněných, a zejména sociálních partnerů;
vzhledem k tomu, že zřízení Evropského střediska pro rozvoj odborného vzdělávání jako subjektu, který je nezávislý na útvarech Komise, ale musí s nimi plně spolupracovat, je nezbytné pro účinné provádění této společné politiky; že Smlouva nestanoví zvláštní pravomoci nezbytné pro zřízení tohoto střediska;
vzhledem k tomu, že středisko se zřizuje v rámci Evropských společenství a vykonává svou činnost v souladu s právem Společenství; že by měly být vymezeny podmínky pro uplatnění některých obecných ustanovení,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Zřizuje se Evropské středisko pro rozvoj odborného vzdělávání (dále jen "středisko").
Středisko má ve všech členských státech nejširší způsobilost k právům a právním úkonům, jaká je přiznávána právnickým osobám.
Středisko je neziskovou organizací.
Má sídlo v Západním Berlíně.
Článek 2
1. Úkolem střediska je pomáhat Komisi při podpoře a rozvoji odborného vzdělávání a přípravy při zaměstnání na úrovni Společenství.
K tomuto účelu přispívá středisko v rámci obecných zásad stanovených Společenstvím svými vědeckými a technickými činnostmi k provádění společné politiky odborného vzdělávání.
Zejména podporuje výměnu informací a zkušeností.
2. Hlavními úkoly střediska jsou:
- připravovat výběrovou dokumentaci zejména o současné situaci, o nejnovějším vývoji a výzkumu v příslušných oblastech a o záležitostech týkajících se struktur odborného vzdělávání,
- přispívat k dalšímu rozvoji a koordinaci výzkumu v uvedených oblastech,
- zajišťovat šíření potřebné dokumentace a informací, - podněcovat iniciativy, které by mohly usnadnit jednotný přístup k problémům odborného vzdělávání.
V této oblasti se činnost střediska zaměří především na problematiku sbližování úrovní odborného vzdělávání, aby se dosáhlo vzájemného uznávání osvědčení a jiných dokladů o ukončení odborného vzdělávání,
- vytvořit místo setkávání všech zúčastněných.
3. Středisko přihlíží ve své činnosti ke vztahům mezi odbornou přípravou a ostatními oblastmi vzdělávání.
Článek 3
1. Středisko přijímá nezbytná opatření pro plnění svých úkolů.
Může zejména: - pořádat kurzy a semináře,
- uzavírat studijní smlouvy a pořádat nebo případně provádět pilotní nebo individuální projekty napomáhající provádění pracovního programu střediska,
- vydávat a šířit potřebnou dokumentaci, zejména věstník Společenství o odborné přípravě.
2. Při plnění svých úkolů si středisko vytváří vhodné styky, zejména se specializovanými subjekty, veřejnými nebo soukromými, vnitrostátními nebo mezinárodními, s orgány veřejné moci a vzdělávacími zařízeními a s organizacemi zaměstnanců a zaměstnavatelů.
Článek 4
1. Středisko řídí správní rada, která se skládá z 30 členů, z nichž
a) devět členů zastupuje vlády členských států;
c) devět členů zastupuje odborové organizace zaměstnanců;
d) tři členové zastupují Komisi.
Členy uvedené v písmenech a), b) a c) jmenuje Rada, a sice vždy jednoho zástupce za členský stát pro každou z uvedených skupin.
Komise jmenuje sama členy, kteří ji zastupují.
2. Funkční období členů správní rady je tříleté.
Mohou být jmenováni opakovaně.
Po uplynutí funkčního období nebo v případě odstoupení zůstávají členové ve funkci, dokud nejsou jmenováni znovu nebo nahrazeni.
3. Správní rada volí z řad svých členů předsedu a tři místopředsedy na dobu jednoho roku.
4. Předseda svolává správní radu nejméně dvakrát ročně nebo na žádost nejméně třetiny členů správní rady.
5. Rozhodnutí správní rady jsou přijímána nadpoloviční většinou jejích členů.
Článek 5
Správní rada přijme jednací řád, který vstupuje v platnost po schválení Radou po konzultaci Komise.
Správní rada rozhoduje o zřizování pracovních skupin ad hoc podle požadavků ročního pracovního programu.
Pravidelně informuje Komisi o činnosti střediska.
Článek 6
1. Ředitele střediska jmenuje Komise ze seznamu uchazečů předloženého správní radou.
2. Funkční období ředitele je pětileté a může být jmenován opakovaně.
Článek 7
1. Ředitel provádí rozhodnutí správní rady a odpovídá za každodenní řízení střediska.
Je právním zástupcem střediska.
2. Připravuje a organizuje práci správní rady a zajišťuje sekretariát pro její zasedání.
3. Koordinuje činnost pracovních skupin.
4. Odpovídá za personální záležitosti aza přijímání a propouštění zaměstnanců.
5. Za svou činnost odpovídá správní radě.
Článek 8
1. Na základě návrhu předloženého ředitelem přijme správní rada po dohodě s Komisí roční pracovní program.
Program vezme v úvahu priority požadované orgány Společenství.
2. Středisko plánuje svou činnost s přihlédnutím k činnosti jiných subjektů v oblasti odborného vzdělávání.
Článek 9
Správní rada přijme nejpozději do 31. března výroční souhrnnou zprávu o činnosti a finanční situaci střediska a předloží ji Komisi.
Článek 10
Správní rada sestaví výkaz všech příjmů a výdajů, který musí být vyrovnaný, pro každý rozpočtový rok, který odpovídá kalendářnímu roku.
Článek 11
1. Správní rada zašle Komisi nejpozději do 31. března každého roku odhad příjmů a výdajů.
Tento odhad, který obsahuje plán pracovních míst, postoupí Komise Radě spolu s předběžným návrhem rozpočtu Evropských společenství.
2. Každý rok se do rozpočtu Evropských společenství do zvláštního okruhu rozpočtu zahrne dotace pro středisko.
Na položky rozpočtu odpovídající této dotaci se vztahuje postup platný pro převod položek z jedné kapitoly rozpočtu do druhé.
Rozpočtový orgán určí plán pracovních míst střediska.
3. Správní rada přijme odhad příjmů a výdajů před začátkem rozpočtového roku a upraví ho podle dotace schválené rozpočtovým orgánem.
Takto přijatý odhad předá Komise rozpočtovému orgánu.
Článek 12
1. Finanční nařízení týkající se střediska budou přijata na základě článku 209 Smlouvy.
2. Správní rada předloží Komisi a kontrolní komisi nejpozději do 31. března výkaz příjmů a výdajů střediska za uplynulý rozpočtový rok.
Kontrolní komise je přezkoumá v souladu s čl. 206 druhým pododstavcem Smlouvy.
3. Komise předloží Radě a Evropskému parlamentu nejpozději do 31. října účty a zprávu kontrolní komise spolu s vlastními připomínkami.
Rada a Evropský parlament udělí správní radě střediska absolutorium v souladu s postupem podle čl. 206 čtvrtého pododstavce Smlouvy.
4. Kontrolu závazků a plateb všech výdajů a kontrolu stanovení a výběru všech příjmů střediska provede finanční kontrolor Komise.
Článek 13
Předpisy týkající se zaměstnanců střediska přijímá Rada na návrh Komise.
Článek 14
Členové správní rady, ředitel a zaměstnanci střediska, jakož i každá osoba, která se účastní činnosti střediska, jsou povinni neposkytovat ani po skončení své činnosti informace, na které se podle jejich povahy vztahuje služební tajemství.
Článek 15
Na středisko se vztahuje jazyková úprava Evropských společenství.
Článek 16
Na středisko se vztahuje Protokol o výsadách a imunitách Evropských společenství.
Článek 17
1. Smluvní odpovědnost střediska se řídí právem použitelným na danou smlouvu.
Soudní dvůr Evropských společenství je příslušný na základě rozhodčí doložky obsažené ve smlouvě uzavřené střediskem.
2. V případě mimosmluvní odpovědnosti uhradí středisko, v souladu s obecnými právními zásadami společnými právním řádům členských států, škodu, kterou způsobilo ono nebo jeho zaměstnanci při výkonu svých povinností.
Pro rozhodování sporů o náhradě této škody je příslušný Soudní dvůr Evropských společenství.
3. Osobní odpovědnost zaměstnanců vůči středisku se řídí předpisy, které se vztahují na zaměstnance střediska.
Článek 18
Členské státy, členové správní rady a třetí osoby přímo nebo osobně dotčené se mohou obrátit na Komisi, aby posoudila právnost jakéhokoli výslovného nebo mlčky učiněného jednání střediska.
Komisi musí být věc předložena do patnácti dnů ode dne, kdy se zúčastněná strana poprvé dozví o tomto jednání.
Komise přijme rozhodnutí do jednoho měsíce.
Jestliže nerozhodne v této lhůtě, je podání považováno za zamítnuté.
Článek 19
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 584/75 ze dne 6. března 1975, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro zařazování vývozních náhrad v odvětví rýže do nabídkového řízení
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady č. 359/67/EHS ze dne 25. července 1967 o společné organizaci trhu s rýží [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 476/75 [2];
s ohledem na nařízení Rady č. 366/67/EHS ze dne 25. července 1967, kterým se stanoví obecná pravidla pro poskytování vývozních náhrad pro rýži a kritéria pro stanovení částky těchto náhrad [3], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 478/75 [4], a zejména na čl. 3a odst. 2 uvedeného nařízení;
vzhledem k tomu, že podle článku 3a nařízení č. 366/67/EHS lze případně stanovit vývozní náhradu prostřednictvím nabídkového řízení, které se týká určitého množství;
vzhledem k tomu, že by pro takové nabídkové řízení měla být stanovena podrobná pravidla;
vzhledem k tomu, že pro zajištění rovného zacházení všem zájemcům ve Společenství by se měla nabídková řízení řídit jednotnými pravidly; že by proto mělo být rozhodnutí o zahájení nabídkového řízení zveřejněno v Úředním věstníku Evropských společenství společně s oznámením o nabídkovém řízení;
vzhledem k tomu, že stanovení vývozní náhrady prostřednictvím nabídkového řízení by mělo umožnit lepší řízení trhu; že proto nabídky musí obsahovat údaje nezbytné pro jejich posouzení a určité formální závazky;
vzhledem k tomu, že by měla být stanovena maximální vývozní náhrada; že tato metoda umožňuje vybírat nabídky pro všechna dotčená množství;
vzhledem k tomu, že na trhu může dojít k situacím, při nichž hospodářské aspekty zamýšlených vývozů způsobí, že místo toho, aby stanovila maximální vývozní náhrady, Komise žádnou nabídku nevybere;
vzhledem k tomu, že by nabídková jistota měla zajistit, aby pro vyvážená množství byla použita licence vydaná v souvislosti s nabídkovým řízením; že tento závazek může být splněn pouze v případě, že je podaná nabídka dodržena; že v případě stažení nabídky jistota propadne;
vzhledem k tomu, že by měla být stanovena pravidla, podle nichž jsou zájemcům sdělovány výsledky nabídkového řízení a vydávány licence nezbytné pro vývoz vybraných množství;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro obiloviny,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. O zahájení nabídkového řízení uvedeného v čl. 3a odst. 1 nařízení č. 366/67/EHS se rozhodne postupem podle článku 26 nařízení č. 359/67/EHS.
V tomto rozhodnutí se stanoví podmínky, které je třeba v průběhu nabídkového řízení dodržet.
Tyto podmínky by měly zajistit rovný přístup všem osobám usazeným ve Společenství.
Zejména mohou ve výjimečných případech stanovit zvláštní dobu platnosti vývozní licence vydané v souvislosti s daným nabídkovým řízením.
2. Zahájení nabídkového řízení je doplněno oznámením o nabídkovém řízení vypracovaným Komisí.
Toto oznámení obsahuje zejména údaje o celkovém množství, pro které může být stanovena maximální vývozní náhrada podle čl.
5 odst. 1, o různých termínech, v nichž lze podávat nabídky, a o příslušných subjektech členských států, jimž mají být nabídky adresovány.
Mezi zveřejněním oznámení o nabídkovém řízení a prvním datem stanoveným pro podání nabídek musí být dodržena lhůta nejméně 10 dnů.
V oznámení se také uvede konečný termín pro podání nabídek.
3. Rozhodnutí podle odstavce 1 a oznámení o nabídkovém řízení podle odstavce 2 se vyhlásí v Úředním věstníku Evropských společenství.
Článek 2
1. Nabídky musí být písemné a mohou být příslušnému subjektu doručeny osobně proti potvrzení o přijetí nebo doporučeným dopisem, dálnopisem nebo telegramem.
2. V nabídce se uvede: a) odkaz na nabídkové řízení;
b) jméno a adresa účastníka nabídkového řízení;
c) druh a množství produktu, který má být vyvezen;
d) částka nabízené vývozní náhrady pro tunu v měně členského státu, v němž se výše uvedený subjekt nachází.
3. Nabídka je platná pouze tehdy, jestliže a) se před uplynutím lhůty pro podání nabídek prokáže, že účastník složil nabídkovou jistotu;
b) je k ní připojen písemný závazek, že účastník podá do dvou dnů od obdržení sdělení o výběru nabídky podle článku 6 žádost o vývozní licenci pro vybraná množství společně s žádostí o stanovení vývozní náhrady předem, jejíž výše odpovídá částce uvedené v předložené nabídce.
4. Nabídky, která nejsou podány v souladu s podmínkami uvedenými v tomto článku nebo obsahují jiné podmínky než ty, které jsou uvedeny v oznámení o nabídkovém řízení, nejsou vybrány.
5. Podanou nabídku nelze vzít zpět. Ustanovení čl. 5 odst. 3 nařízení (EHS) č. 193/75 se nepoužijí pro žádost o licenci podanou podle odst. 3 písm. b).
Článek 3
1. Žádosti podané prostřednictvím nabídkového řízení se zohlední pouze tehdy, byla-li složena jistota.
Částka jistoty se stanoví nařízením o zahájení příslušného nabídkového řízení.
2. Účastník složí jistotu v hotovosti nebo ve formě jistoty poskytnuté institucí odpovídající kritériím stanoveným příslušným členským státem.
Každý členský stát sdělí kritéria podle výše uvedeného pododstavce Komisi, která o nich informuje ostatní členské státy.
Článek 4
1. Nabídky vyhodnocují na neveřejném zasedání příslušné subjekty členských států.
Osoby přítomné na vyhodnocování jsou vázány mlčenlivostí.
2. Nabídky jsou anonymně bez prodlení sděleny Komisi.
Článek 5
1. Na základě obdržených nabídek Komise postupem podle článku 26 nařízení č. 359/67/EHS rozhodne, že stanoví maximální částku vývozní náhrady, zejména s přihlédnutím ke kritériím stanoveným v článcích 2 a 3 nařízení č. 366/67/EHS, nebo že nevybere žádnou nabídku.
2. Při stanovení maximální vývozní náhrady bude vybrána nabídka toho uchazeče nebo těch uchazečů, jejichž nabídka odpovídá výši maximální vývozní náhrady nebo je nižší.
Článek 6
Jakmile Komise učiní rozhodnutí podle čl. 5 odst. 1 tohoto nařízení, příslušný subjekt dotčeného státu sdělí všem účastníkům písemně výsledek jejich účasti v nabídkovém řízení.
Článek 7
1. S výjimkou případů vyšší moci se jistota podle článku 3 uvolní pouze pro množství, o němž vybraný účastník prokáže, že bylo vyvezeno za použití licence vydané podle článku 8, nebo pro nabídku, které nebyla vybrána.
Jistota se uvolní ihned.
2. V případě vyšší moci se použijí ustanovení článku 20 nařízení (EHS) č. 193/75.
Článek 8
1. Výběr nabídky opravňuje příslušného účastníka k tomu, aby mu po uplynutí lhůty podle čl. 2 odst. 3 písm. b) byla vydána vývozní licence pro množství, jež byla vybrána.
2. Odchylně od článku 3 nařízení (EHS) č. 193/75 lze stanovit, že práva vyplývající z licence vydané podle odstavce 1 nejsou přenosná.
Článek 9
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 825/75 ze dne 25. března 1975, kterým se stanoví zvláštní prováděcí pravidla k režimu vývozních dávek v odvětví cukru
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady č. 1009/67/EHS ze dne 18. prosince 1967 o společné organizaci trhů v odvětví cukru [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 2476/74 [2], a zejména na čl. 16. odst. 4 a 5 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že článek 16 nařízení 1009/67/EHS stanoví, že za určitých okolností se ukládá vývozní dávka, případně zvláštní vývozní dávka; že příslušná obecná pravidla a prováděcí pravidla upravuje nařízení Rady (EHS) č.
608/72 ze dne 23. března 1972, kterým se stanoví pravidla použitelná v odvětví cukru v případě značného růstu cen na světovém trhu [3], jakož i nařízení (EHS) č. 645/75 [4], kterým se stanoví společná prováděcí pravidla k režimu vývozních dávek a poplatků u zemědělských produktů;
vzhledem k tomu, že nařízením (EHS) č. 645/75 byla zrušena nařízení stanovující prováděcí pravidla k režimu vývozních dávek nebo zvláštních vývozních dávek v odvětví cukru, aniž by se některá ustanovení specifická pro toto odvětví stala součástí nové právní úpravy; že je nezbytné znovu tato specifická ustanovení začlenit do nařízení, kterým se stanoví zvláštní prováděcí pravidla;
vzhledem k tomu, že u surového cukru, jehož výtěžnost se liší od výtěžnosti surového cukru standardní jakosti, je nezbytné použít stejný opravný faktor, jenž se podle nařízení Rady (EHS) č. 431/68 ze dne 9. dubna 1968, kterým se stanoví standardní jakost surového cukru a hraniční přechod Společenství pro výpočet cen CIF v odvětví cukru [5], používá v případě dovozu;
vzhledem k tomu, že by stanovení obsahu sacharózy a obsahu jiných cukrů vyjádřených jako sacharóza mělo být provedeno podle nařízení Komise (EHS) č. 394/70 ze dne 2. března 1970 o prováděcích pravidlech pro poskytování vývozních náhrad pro cukr [6];
vzhledem k tomu, že obchodování s výrobky uvedenými v čl. 1 odst.
1 písm. b) nařízení č.
1009/67/EHS je sezónní povahy, zdá se dostačující, aby se zvláštní vývozní dávka pro takové výrobky stanovila v podstatě pouze jednou za hospodářský rok používaný v odvětví cukru; že by tato dávka měla být vyměřena na tunu výrobku; že při výpočtu této dávky je nutné paušálně brát v úvahu rozdíl existující u 100 kg bílého cukru mezi průměrnou cenou CIF bílého cukru během určitého období a prahovou cenou tohoto cukru platnou v době, kdy se zvláštní dávka stanoví; že se tento rozdíl musí vynásobit příslušnými koeficienty, které obecně odpovídají přirozenému obsahu sacharózy ve výrobcích uvedených v příloze, který byl ve Společenství všeobecně zjištěn;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro cukr,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Toto nařízení stanoví zvláštní prováděcí pravidla k režimu vývozních dávek nebo zvláštních vývozních dávek použitelných pro: - řepný cukr a třtinový cukr v pevném stavu, uvedený v příloze I tohoto nařízení,
- cukrové sirupy a jiné sirupy, uvedené v přílohách II a III tohoto nařízení,
- cukrovou řepu a cukrovou třtinu, uvedené v příloze IV tohoto nařízení.
Článek 2
Pokud je výtěžnost vyvezeného surového cukru, jak je určeno v souladu s článkem 1 nařízení (EHS) č.
431/68, odlišná od výtěžnosti stanovené pro standardní jakost, dávka na 100 kg uvedeného surového cukru se vypočítá vynásobením vývozní dávky na standardní jakost surového cukru opravným koeficientem.
Opravný koeficient se získá vydělením procenta výtěžnosti surového cukru číslem 92.
Článek 3
1. Zvláštní vývozní dávka ohledně výrobků uvedených v příloze II se v podstatě stanoví v pravidelných intervalech. Výše takové dávky se stanoví s odkazem na výši zvláštní vývozní dávky použitelné pro bílý cukr s ohledem na hospodářské a technické aspekty daného výrobku. Výše takto stanovená tvoří základní částku zvláštní vývozní dávky. Taková základní částka se stanoví na kilogram obsahu sacharózy, včetně obsahu jiných cukrů vyjádřených jako sacharóza. Tyto obsahy se určí v souladu s čl. 13 odst. 1 až 3 nařízení (EHS) č. 394/70.
Základní částka zvláštní vývozní dávky ohledně výrobků uvedených v příloze III je 0,20 zúčtovacích jednotek na kilogram obsahu sacharózy, včetně obsahu jiných cukrů vyjádřených jako sacharóza.
2. Zvláštní vývozní dávka na 100 kg výrobků uvedených v přílohách II a III tohoto nařízení se rovná základní částce vynásobené naměřeným obsahem sacharózy, v případě potřeby včetně obsahu jiných cukrů vyjádřených jako sacharóza.
Článek 4
1. Zvláštní vývozní dávka ohledně výrobků uvedených v příloze IV se v zásadě stanoví ve zúčtovacích jednotkách na metrickou tunu, jednou za každý hospodářský rok.
2. Výše dávky se určí na metrickou tunu výrobku vynásobením rozdílu, na 100 kg bílého cukru, mezi průměrnou cenou nákladů, pojistného a dopravného zaznamenanou během třech měsíců před měsícem, ve kterém byla uvedená dávka stanovena, a prahovou cenou platnou v den takového stanovení koeficientem: a) 1,6 v případě čerstvé cukrové řepy, celé nebo krájené,
b) 5,5 v případě sušené cukrové řepy, celé nebo krájené nebo drcené,
c) 1,1 v případě cukrové třtiny.
Článek 5
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 31. března 1975.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
ze dne 18. března 1975 o uzavření Dodatkového protokolu k Dohodě mezi Evropským hospodářským společenstvím a Islandskou republikou
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 113 této smlouvy,
s ohledem na doporučení Komise,
vzhledem k tomu, že Norsko nepřistoupilo k Evropským společenstvím, a je proto třeba uzavřít Dodatkový protokol k Dohodě mezi Evropským hospodářským společenstvím a Islandskou republikou,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Dodatkový protokol k Dohodě mezi Evropským hospodářským společenstvím a Islandskou republikou se uzavírá jménem Společenství.
Znění protokolu se připojuje k tomuto nařízení.
Článek 2
Předseda Rady je oprávněn jmenovat osobu zmocněnou podepsat protokol uvedený v článku 1 a udělit jí pravomoci nezbytné pro zavázání Společenství [1].
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. května 1975.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
ze dne 18. března 1975 o uzavření Dodatkového protokolu k Dohodě mezi Evropským hospodářským společenstvím a Švýcarskou konfederací
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 113 této smlouvy,
s ohledem na doporučení Komise,
vzhledem k tomu, že Norsko nepřistoupilo k Evropským společenstvím, je třeba uzavřít Dodatkový protokol k Dohodě mezi Evropským hospodářským společenstvím a Švýcarskou konfederací,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Dodatkový protokol k Dohodě mezi Evropským hospodářským společenstvím a Švýcarskou konfederací se schvaluje jménem Společenství.
Znění protokolu se připojuje k tomuto nařízení.
Článek 2
Předseda Rady je oprávněn jmenovat osobu zmocněnou podepsat protokol uvedený v článku 1 a přiznat jí pravomoci nezbytné pro zavázání Společenství [1].
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. května 1975.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
ze dne 18. března 1975 o uzavření Dodatkového protokolu k Dodatkové dohodě o platnosti Dohody mezi Evropským hospodářským společenstvím a Švýcarskou konfederací pro Lichtenštejnské knížectví
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 113 této smlouvy,
s ohledem na doporučení Komise,
vzhledem k tomu, že Norsko nepřistoupilo k Evropským společenstvím, je třeba uzavřít Dodatkový protokol k Dodatkové dohodě o platnosti Dohody mezi Evropským hospodářským společenstvím a Švýcarskou konfederací pro Lichtenštejnské knížectví,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Dodatkový protokol o platnosti Dohody mezi Evropským hospodářským společenstvím a Švýcarskou konfederací pro Lichtenštejnské knížectví se schvaluje jménem Společenství.
Znění protokolu se připojuje k tomuto nařízení.
Článek 2
Předseda Rady je oprávněn jmenovat osobu zmocněnou podepsat protokol uvedený v článku 1 a přiznat jí pravomoci nezbytné pro zavázání Společenství [1].
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. května 1975.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
ze dne 11. dubna 1975, kterým se mění nařízení (EHS) č. 315/68, pokud jde o normy jakosti pro cibule lilií
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 234/68 ze dne 27. února 1968 o zřízení společné organizace trhu s živými rostlinami a květinářskými produkty [1], a zejména na článek 4 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Rady (EHS) č. 315/68 [2] ze dne 12. března 1968 naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1793/73 [3] stanoví normy jakosti pro květinové cibule a hlízy;
vzhledem k tomu, že zkušenosti ukazují, že současné pěstitelské postupy jakož i druhy, odrůdy a hybridy cibulí lilií v současnosti v prodeji si vynucují úpravu botanického označení a minimálních velikostí stanovených pro tyto produkty; že je proto třeba odpovídajícím způsobem tyto normy přizpůsobit;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro živé rostliny a květinářské produkty,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V příloze nařízení (EHS) č. 315/68 se v tabulce uvedené v části III údaje vztahující se k cibulím lilií nahrazují textem přílohy tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 1031/75 ze dne 17. dubna 1975, kterým se stanoví rozhodná skutečnost, při níž se podpora pro bavlníková semena stává splatnou
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1516/71 [1] ze dne 12. července 1971, kterým se zavádí režim podpor pro bavlníková semena, a zejména na čl. 1 odst. 5 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že čl. 4 odst. 2 nařízení Rady (EHS) č. 1134/68 [2] ze dne 30. července 1968, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení (EHS) č. 653/68 [3] o podmínkách pro změnu hodnoty zúčtovací jednotky používané pro společnou zemědělskou politiku, stanoví, že za transakce prováděné podle ustanovení týkajících se společné zemědělské politiky platí členský stát nebo řádně zmocněný subjekt částky vyjádřené v národní měně, jež odpovídají částkám vyjádřeným v zúčtovacích jednotkách podle poměru mezi zúčtovací jednotkou a národní měnou k datu, kdy se transakce nebo její část uskutečnila;
vzhledem k tomu, že článek 6 nařízení (EHS) č. 1134/68 stanoví, že dnem uskutečnění transakce se rozumí den, kdy nastala rozhodná skutečnost podle definice obsažené v předpisech Společenství, nebo, pokud takové předpisy neexistují a až do doby přijetí takových předpisů podle definice obsažené v předpisech daného členského státu, rozhodná skutečnost, při které se příslušná částka související s transakcí stala splatnou;
vzhledem k tomu, že rozhodná skutečnost, při které se podpora pro bavlníková semena stává splatnou, nastává v době, kdy je bavlna vyprodukována; že je nicméně velmi obtížné stanovit přesné datum produkce dané šarže;
vzhledem k tomu, že zkušenosti prokázaly, že produkce bavlny je téměř úplně skončena nejpozději v říjnu každého roku; že pro zajištění jednotného fungování režimu podpor by se měl jako přepočítací koeficient pro výpočet částek podpory v příslušných národních měnách používat přepočítací koeficient platný ke konci daného měsíce;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro oleje a tuky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Ve smyslu článku 6 nařízení (EHS) č. 1134/68 nastane rozhodná skutečnost, při které se podpora pro bavlníková semena stává splatnou, dnem 1. listopadu po zahájení každého hospodářského roku.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. srpna 1975.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Rady (EHS) č. 1365/75 ze dne 26. května 1975 o založení Evropské nadace pro zlepšení životních a pracovních podmínek
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 235 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že zlepšování životních a pracovních podmínek moderní společnosti představuje stále četnější a složitější problémy; že je důležité, aby se akce potřebné v této oblasti ve Společenství mohly opřít o interdisciplinární vědecké podklady a že je současně důležité, aby se na těchto akcích podíleli sociální partneři;
vzhledem k tomu, že Společenství není v současné době schopno provádět rozbory, studie a výzkum, které by umožnily vědecky založený, systematický přístup k těmto problémům;
vzhledem k tomu, že akční program Evropských společenství o životním prostředí [3] stanoví, že orgány Společenství by měly zřídit subjekt schopný podchytit prvky, které zasahují do životního a pracovního prostředí, a uskutečňovat dlouhodobé studie faktorů, které mohou ohrožovat podmínky existence, a faktorů, které mohou tyto podmínky zlepšit;
vzhledem k tomu, že usnesení Rady o sociálním akčním programu [4] ze dne 21. ledna 1974 stanoví mimo jiné akční program pro pracovníky usilující o zlidštění životních a pracovních podmínek;
vzhledem k tomu, že pro dosažení cílů Společenství v oblasti zlepšení životních a pracovních podmínek je nezbytné zřízení nadace;
vzhledem k tomu, že Smlouva nestanoví pravomoci potřebné pro založení této nadace;
vzhledem k tomu, že nadace je zřízena v rámci Evropských společenství a vykonává svoji činnost v souladu s právem Společenství; že je nutno vymezit podmínky, za kterých se použijí určitá obecná ustanovení,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Zřizuje se Evropská nadace pro zlepšení životních a pracovních podmínek (dále jen "nadace").
Článek 2
1. Úkolem nadace je přispívat k navrhování a vytváření lepších životních a pracovních podmínek prostřednictvím činnosti určené k rozvíjení a šíření poznatků, jež mohou napomáhat tomuto vývoji.
2. S ohledem na to nadaci přísluší, aby na základě praktických zkušeností rozvíjela a prohlubovala úvahy o střednědobém a dlouhodobém zlepšování životních a pracovních podmínek a zjišťovala faktory vedoucí ke změnám.
Při plnění svých povinností přihlíží nadace k politikám Společenství v těchto oblastech a objasňuje orgánům Společenství zamýšlené cíle a směry, zejména předáváním vědeckých poznatků a technických údajů.
3. V rámci zlepšení životních a pracovních podmínek se zabývá především následujícími otázkami, přičemž se snaží stanovit priority: - podmínkami člověka při práci,
- organizací práce, a zejména uspořádáním pracoviště,
- problémy, které jsou specifické pro určité kategorie pracovníků,
- dlouhodobými aspekty zlepšení životního prostředí,
- prostorovým a časovým rozvržením lidské činnosti.
Článek 3
1. Pro dosažení svého cíle nadace podporuje výměnu informací a zkušeností v těchto oblastech a v případě potřeby zavádí informační a dokumentační systém.
Může zejména: a) usnadňovat komunikaci mezi vysokými školami, výzkumnými ústavy, úřady a organizacemi hospodářského a sociálního života a podporovat společné akce;
b) zřizovat pracovní skupiny;
c) uzavírat studijní smlouvy, podílet se na studiích, podporovat a napomáhat uskutečňování vzorových projektů a v případě potřeby sama uskutečňovat určité studie;
d) pořádat kurzy, konference a semináře.
2. Nadace spolupracuje co nejtěsněji se specializovanými ústavy, nadacemi a subjekty v členských státech nebo na mezinárodní úrovni.
Článek 4
1. Nadace je nevýdělečnou organizací.
Ve všech členských státech má nejširší způsobilost k právům a právním úkonům, jaká je přiznávána právnickým osobám.
2. Nadace má sídlo v Irsku.
Článek 5
Nadace zahrnuje: - správní radu,
- ředitele a zástupce ředitele,
- výbor odborníků.
Článek 6
1. Správní rada se skládá z 30 členů, z nichž: a) devět členů zastupuje vlády členských států;
b) devět členů zastupuje organizace zaměstnavatelů;
c) devět členů zastupuje organizace zaměstnanců;
d) tři členové zastupují Komisi.
2. Členy uvedené v písmenech a), b) a c) jmenuje Rada, a sice vždy jednoho zástupce za každý členský stát pro každou z uvedených skupin.
Rada současně jmenuje za stejných podmínek, které platí pro členy, náhradníka, který se účastní zasedání správní rady pouze v nepřítomnosti řádného člena.
Komise jmenuje sama členy a jejich náhradníky, kteří ji zastupují.
3. Funkční období členů správní rady je tříleté.
Mohou být jmenováni opakovaně.
Po uplynutí funkčního období nebo v případě odstoupení zůstávají členové ve funkci, dokud nejsou jmenováni znovu nebo nahrazeni.
4. Správní rada volí z řad svých členů předsedu a tři místopředsedy na dobu jednoho roku.
5. Předseda svolává správní radu nejméně dvakrát ročně nebo na žádost alespoň jedné třetiny jejích členů.
6. Rozhodnutí správní rady jsou přijímána nadpoloviční většinou jejích členů.
Článek 7
1. Správní rada spravuje nadaci, jejíž pravidla stanoví po konzultaci výboru odborníků.
Na základě návrhu podaného ředitelem přijme správní rada po dohodě s Komisí pracovní program.
2. Správní rada přijme jednací řád, který vstupuje v platnost po schválení Radou po konzultaci Komise.
3. Správní rada rozhoduje o přijetí odkazů, darů nebo dotací, které nepocházejí ze zdrojů Společenství.
Článek 8
1. Ředitele a náměstka ředitele nadace jmenuje Komise ze seznamu uchazečů předloženého správní radou.
2. Ředitel a náměstek ředitele jsou vybíráni na základě svých schopností a musí poskytovat veškeré záruky nezávislosti.
3. Ředitel a náměstek ředitele jsou jmenováni nejvýše na pět let.
Mohou být jmenováni opakovaně.
Článek 9
1. Ředitel řídí nadaci a provádí rozhodnutí správní rady.
Je právním zástupcem nadace.
2. Ředitel má v rámci předpisů platných pro zaměstnance řídící pravomoc vůči zaměstnancům nadace, které přijímá, propouští a pro které stanoví kvalifikační požadavky.
3. Ředitel připravuje práci správní rady. Ředitel, jeho náměstek nebo oba dva se účastní zasedání správní rady.
4. Ředitel odpovídá správní radě za fungování nadace.
Článek 10
1. Výbor odborníků se skládá z 12 členů, které jmenuje Rada na návrh Komise a kteří jsou vybíráni z vědeckých a ostatních osobností zabývajících se činností nadace.
2. Při vypracování svého návrhu přihlédne Komise k:
- potřebě zachovat rovnováhu mezi oběma vzájemně se doplňujícími aspekty nadace, totiž životními a pracovními podmínkami,
- účasti nejméně jednoho příslušníka z každého členského státu.
3. Funkční období členů výboru odborníků je tříleté a mohou být jmenováni opakovaně.
Článek 11
1. Úkolem výboru odborníků je podávat stanoviska ostatním orgánům nadace ve všech oblastech působnosti nadace na žádost ředitele nebo z vlastního podnětu.
Všechna jeho stanoviska, včetně stanovisek podaných řediteli k vypracování pracovního programu uvedeného v článku 12, musí být sdělena současně řediteli a správní radě.
2. Výbor zvolí ze svých členů předsedu a přijme jednací řád.
3. Výbor svolává předseda po dohodě s ředitelem.
Výbor se schází nejméně dvakrát ročně a na žádost nejméně sedmi jeho členů.
Článek 12
1. Ředitel vypracuje před 1. červencem každého roku roční pracovní program na základě pravidel uvedených v článku 7.
Roční program je součástí běhu čtyřletého programu.
Pro akce zahrnuté do ročního programu se sestavuje předběžný rozpočet nákladů.
Při vypracovávání tohoto programu přihlíží ředitel ke stanoviskům výboru odborníků a ke stanoviskům orgánů Společenství a Hospodářského a sociálního výboru.
Za tímto účelem a pro odstranění překrývání práce uvědomí orgány Společenství a Hospodářský a sociální výbor nadaci o svých požadavcích, a pokud je to možné, o studiích a pracích, které uskutečňují v rámci své činnosti.
2. Ředitel předkládá pracovní program správní radě ke schválení.
Článek 13
1. Ředitel vypracuje nejpozději do 31. března každého roku výroční souhrnnou zprávu o činnosti, finanční situaci a výhledech nadace, a předloží ji správní radě.
2. Po přijetí souhrnné zprávy správní radou ji ředitel postoupí orgánům Společenství a Hospodářskému a sociálnímu výboru.
Článek 14
Správní rada sestaví výkaz příjmů a výdajů, který musí být vyrovnaný, pro každý rozpočtový rok, který odpovídá kalendářnímu roku.
Článek 15
1. Správní rada zašle Komisi nejpozději do 31. března každého roku odhad příjmů a výdajů.
Tento odhad, který obsahuje plán pracovních míst, postoupí Komise Radě spolu s předběžným návrhem rozpočtu Evropských společenství.
2. Každý rok se do rozpočtu Evropských společenství do zvláštního okruhu zahrne dotace pro nadaci.
Na tuto dotaci se vztahuje postup platný pro převod položek z jedné kapitoly rozpočtu do druhé.
Rozpočtový orgán určí plán pracovních míst nadace.
3. Správní rada přijme odhad příjmů a výdajů před začátkem rozpočtového roku a upraví ho podle dotace schválené rozpočtovým orgánem.
Takto přijatý odhad předá Komise rozpočtovému orgánu.
Článek 16
1. Finanční nařízení týkající se nadace budou přijata na základě článku 209 Smlouvy.
2. Správní rada předloží Komisi a kontrolní komisi nejpozději do 31. března výkaz příjmů a výdajů nadace za uplynulý rozpočtový rok.
Kontrolní komise jej přezkoumá v souladu s čl. 206 druhým pododstavcem Smlouvy.
3. Komise předloží Radě a Evropskému parlamentu nejpozději do 31. října výkaz a zprávu kontrolní komise spolu s vlastními připomínkami.
Rada a Evropský parlament udělí správní radě nadace absolutorium v souladu s postupem podle čl. 206 čtvrtého pododstavce Smlouvy.
4. Kontrolu závazků a plateb všech výdajů a kontrolu stanovení a výběru všech příjmů nadace provede finanční kontrolor Komise.
Článek 17
Předpisy týkající se zaměstnanců nadace přijímá Rada na návrh Komise.
Článek 18
Členové správní rady, ředitel, náměstek ředitele a zaměstnanci nadace, jakož i každá osoba, která se účastní činnosti nadace, jsou povinni neposkytovat ani po skončení své činnosti v nadaci informace, na které se podle jejich povahy vztahuje služební tajemství.
Článek 19
Na nadaci se vztahuje jazyková úprava Evropských společenství.
Článek 20
Na nadaci se vztahuje Protokol o výsadách a imunitách Evropských společenství.
Článek 21
1. Smluvní odpovědnost nadace se řídí právem použitelným na danou smlouvu.
Soudní dvůr Evropských společenství je příslušný rozhodovat na základě rozhodčí doložky obsažené ve smlouvě uzavřené nadací.
2. V případě mimosmluvní odpovědnosti hradí nadace, v souladu s obecnými právními zásadami společnými právním řádům členských států, škodu, kterou způsobila ona nebo její zaměstnanci při výkonu svých povinností.
Pro rozhodování sporů o náhradě škody je příslušný Soudní dvůr Evropských společenství.
3. Osobní odpovědnost zaměstnanců vůči nadaci se řídí předpisy, které se vztahují na zaměstnance nadace.
Článek 22
Členské státy, členové správní rady a třetí osoby přímo nebo osobně dotčené se mohou obrátit na Komisi, aby posoudila právnost jakéhokoli výslovného nebo mlčky učiněného jednání nadace.
Komisi musí být věc předložena do patnácti dnů ode dne, kdy se zúčastněná strana poprvé dozví o tomto jednání.
Komise přijme rozhodnutí do jednoho měsíce.
Jestliže nerozhodne v této lhůtě, je podání považováno za zamítnuté.
Článek 23
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 1375/75 ze dne 29. května 1975 o podmínkách pro uznání seskupení producentů chmele v Irsku
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1696/71 ze dne 26. července 1971 o společné organizaci trhu s chmelem [1], ve znění aktu o podmínkách přistoupení a o úpravách smluv [2], a zejména na čl. 7 odst. 5 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č. 1351/72 ze dne 28. června 1972 o uznání seskupení producentů v odvětví chmele [3] stanoví v čl.
2 odst. 1, že za účelem uznání musí mít seskupení producentů nejméně sedm producentů;
vzhledem k tomu, že od vstupu v platnost tohoto nařízení se právní předpisy Společenství pro zemědělství stanou použitelné i v Irsku;
vzhledem k tomu, že v této zemi existuje pouze jedna chmelařská pěstitelská oblast; že v této oblasti je počet producentů menší než sedm;
vzhledem k tomu, že s ohledem na zeměpisnou polohu Irska je vstup irských producentů do seskupení producentů jiných členských států obtížný; že příslušní čtyři producenti jinak splňují všechny ostatní podmínky podle nařízení (EHS) č. 1351/72 pro vytvoření uznaného seskupení producentů;
vzhledem k tomu, že za účelem zabránit vzniku situace, která by znevýhodňovala tyto producenty oproti ostatním producentů Společenství, je vhodné učinit ve prospěch Irska odchylku od čl. 2 odst. 1 nařízení (EHS) č. 1351/72 a omezit minimální počet producentů pro vytváření seskupení;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro chmel,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Odchylně od čl. 2 odst.
1 nařízení (EHS) č. 1351/72 může být
ze dne 31. července 1975, kterým se mění nařízení (EHS) č. 1579/74, pokud jde stanovení dovozní dávky pro škrobové výrobky předem
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady č. 120/67/EHS ze dne 13. června 1967 o společné organizaci trhu s obilovinami [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 665/75 [2], a zejména na čl. 15 odst. 3 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady č. 359/67 ze dne 25. července 1967 o společné organizaci trhu s rýží [3], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 668/75 [4], a zejména na čl. 13 odst. 3 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1052/68 ze dne 23. července 1968 o režimu dovozu a vývozu výrobků zpracovaných z obilovin a rýže [5], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 980/75 [6], a zejména na čl. 2 odst. 2 a článek 5 uvedeného nařízení,
3 odst. 1 nařízení Komise (EHS) č.
1579/74 ze dne 24. června 1974 o pravidlech pro výpočet dovozní dávky pro výrobky zpracované z obilovin a rýže a pro stanovení této dávky předem pro tyto výrobky, jakož i pro krmné směsi z obilovin [7], naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 3103/74 [8], stanoví, že dovozní dávka pro škrobové výrobky stanovená předem se upraví pouze v případě změny úrovně takzvaných cen "při zásobování"; že nařízení Rady (EHS) č.
1955/75 ze dne 22. července 1975 o produkčních náhradách v odvětví obilovin a rýže [9] již neobsahuje poznámku o takzvaných cenách "při zásobování"; že by proto měla stanovena úprava, jejíž hospodářské účinky budou stejné jako účinky stávající úpravy;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro obiloviny,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Ustanovení čl. 3 odst. 1 písm. a) a b) nařízení (EHS) č. 1579/74 se nahrazují tímto:
"a) V případě podle předchozího pododstavce a s výjimkou výrobků položky 23.07 B, uvedených v příloze A nařízení č. 120/67/EHS, se dávka v případě potřeby upraví podle prahové ceny základního výrobku nebo výrobků použitých při výpočtu pohyblivé složky dávky platné v den dovozu, aniž tím je dotčeno případné použití druhého pododstavce čl. 15 odst. 3 nařízení č. 120/67/EHS. Tato úprava se provede zvýšením nebo snížením dávky stanovené předem o rozdíl mezi prahovou cenou použitelnou v měsíci podání žádosti pro 100 kilogramů základního produktu a cenou použitelnou v měsíci dovozu, přičemž se tento rozdíl vynásobí koeficientem uvedeným ve sloupci 4 přílohy nařízení (EHS) č. 1052/68.
b) U výrobků uvedených v článku 2 se dávka stanovená předem dále upraví, jsou-li produkční náhrady stanovené v článku 1 nařízení (EHS) č. 1955/75 změněny mezi dnem podání žádosti a dnem dovozu.
Tato úprava se provede zvýšením nebo snížením dávky stanovené předem o rozdíl vyplývající z této změny, přičemž se tento rozdíl vynásobí koeficientem pro dotčené výrobky uvedeným ve sloupci 4 přílohy nařízení (EHS) č.
1052/68."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. srpna 1975.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Rady (EHS) č. 2411/75 ze dne 16. září 1975 o uzavření Dohody mezi Evropským hospodářským společenstvím a Spojenými státy mexickými
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 113 a 114 této smlouvy,
s ohledem na doporučení Komise,
vzhledem k tomu, že by měla být uzavřena dohoda dojednaná mezi Evropským hospodářským společenstvím a Spojenými státy mexickými,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Dohoda mezi Evropským hospodářským společenstvím a Spojenými státy mexickými, jejíž znění se připojuje k tomuto nařízení, se uzavírá jménem Společenství.
Článek 2
V souladu s článkem 12 dohody předseda Rady oznámí druhé smluvní straně dokončení postupů Společenství nezbytných pro vstup této dohody v platnost.
Článek 3
Společenství je ve Smíšeném výboru stanoveném v článku 6 dohody zastupováno Komisí Evropských společenství, jíž jsou nápomocni zástupci členských států.
Článek 4
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 2728/75 ze dne 29. října 1975 o podporách pro výrobu bramborového škrobu a pro obchod s ním a s bramborami určenými pro jeho výrobu
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 42 a 43 uvedené smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
vzhledem k tomu, že se režim produkčních náhrad, které se poskytují pro bramborový škrob, řídí nařízením Rady (EHS) č. 2727/75 ze dne 29. října 1975 o společné organizaci trhu s obilovinami [2];
vzhledem k tomu, že fungování režimu cen a dávek pro bramborový škrob vyžaduje, aby se ta ustanovení smlouvy, která umožňují posoudit podpory a zakročit proti poskytování podpor, které se neslučují se společným trhem, vztahovala také na podpory poskytované pro výrobu bramborového škrobu a pro obchod s ním a s bramborami určenými pro jeho výrobu, aniž jsou dotčena ustanovení, která budou přijata pro společnou organizaci trhu s bramborami,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Dokud je používán režim dávek pro bramborový škrob, použijí se pro výrobu bramborového škrobu a pro obchod s ním a s bramborami určenými pro jeho výrobu články 92, 93 a 94 Smlouvy.
Článek 2
1. Nařízení Rady č. 56 o podporách pro výrobu bramborového škrobu a pro obchod s ním a s bramborami určenými pro jeho výrobu [3], ve znění nařízení č. 120/67/EHC [4], se zrušuje.
2. Odkazy na nařízení zrušené podle odstavce 1 se považují za odkazy na toto nařízení.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. listopadu 1975.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Rady (EHS) č. 2729/75 ze dne 29. října 1975 o dovozních dávkách použitelných pro směsi obilovin, rýže a zlomkové rýže
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
vzhledem k tomu, že řádné fungování režimu dávek použitelného pro dovoz obilovin, rýže a zlomkové rýže pocházejících ze třetích zemí, který je zaveden nařízením Rady (EHS) č. 2727/75 ze dne 29. října 1975 o společné organizaci trhu s obilovinami [2] a nařízením Rady č.
359/67/EHS ze dne 25. července 1967 o společné organizaci trhu s rýží [3], naposledy pozměněným nařízením (EHS) č. 668/75 [4], vyžaduje, aby byl pro obchod se směsmi obilovin, rýže a zlomkové rýže použit vhodný režim;
vzhledem k tomu, že dovozní dávka použitelná pro tyto směsi vyplývá z jejich sazebního zařazení, které je v zásadě určeno v souladu s obecnými pravidly pro výklad společného celního sazebníku;
vzhledem k tomu, že sazební zařazení směsí obilovin, rýže a zlomkové rýže, které se určí použitím těchto pravidel, může vést k potížím; že toto zařazení ve skutečnosti v některých případech vede k vybírání nízké dovozní dávky za směsi, které nicméně obsahují značný podíl produktů, pro něž lze použít vysokou dovozní dávku;
vzhledem k tomu, že s cílem zamezit těmto obtížím by měla být přijata zvláštní ustanovení pro určování dovozní dávky použitelné pro směsi obilovin, rýže a zlomkové rýže,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Dovozní dávka použitelná pro směsi složené ze dvou obilovin uvedených v čl. 1 písm. a) a b) nařízení (EHS) č. 2727/75 je dávka použitelná:
- pro složku převažující podle hmotnosti, tvoří-li nejméně 90 % hmotnostních směsi, - pro složku, za kterou se vybírá vyšší dovozní dávka, pokud žádná ze dvou složek netvoří méně než 90 % hmotnostních směsi.
2. Skládá-li se směs z více než dvou obilovin uvedených v čl. 1. písm. a) a b) nařízení (EHS) č. 2727/75 a pokud každá obilovina tvoří více než 10 % hmotnostních směsi, použije se nejvyšší dovozní dávka z dávek použitelných pro tyto obiloviny i v případě, že je částka dovozní dávky pro více obilovin totožná.
Pokud jediná obilovina tvoří více než 10 % hmotnostních směsi, použije se dovozní dávka použitelná pro tuto obilovinu.
3. Pro směsi složené z obilovin uvedených v čl. 1 písm. a) a b) nařízení (EHS) č. 2727/75, na něž se uvedená ustanovení nevztahují, se použije nejvyšší dovozní dávka z dávek použitelných pro obiloviny, jež jsou obsaženy ve směsi, i v případě, že je částka dovozní dávky pro více obilovin totožná.
Článek 2
1.
Dovozní dávka použitelná pro směsi složené z jedné nebo více obilovin uvedených v čl.
1. písm. a) a b) nařízení (EHS) č.
2727/75 nebo z jednoho či více produktů uvedených v čl. 1 písm. a) a b) nařízení č.
359/67/EHS je dávka použitelná pro složku, pro kterou lze použít nejvyšší dovozní dávku.
2. Dovozní dávka použitelná pro směsi složené z rýže, jež patří do několika různých skupin nebo stupňů zpracování, nebo z rýže, která patří do jedné či více různých skupin nebo stupňů zpracování, nebo ze zlomkové rýže je dávka použitelná pro:
- složku převažující podle hmotnosti, tvoří-li nejméně 90 % hmotnostních směsi, - složku, za kterou se vybírá vyšší dovozní dávka, pokud žádná ze složek netvoří méně než 90 % hmotnostních směsi.
Článek 3
Pokud nelze použít způsob určení dovozní dávky podle článků 1 a 2, určí se dovozní dávka použitelná pro směsi uvedené v tomto nařízení podle sazebního zařazení těchto směsí.
Článek 4
1. Nařízení Rady č. 156/66/EHS [5] ze dne 25. října 1966 o dávkách použitelných pro směsi obilovin, rýže a zlomkové rýže 5 se zrušuje.
2. Odkazy na nařízení zrušené podle odstavce 1 se považují za odkazy na toto nařízení.
Článek 5
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. listopadu 1975.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Rady (EHS) č. 2730/75 ze dne 29. října 1975 o glukose a laktose
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 235 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
vzhledem k tomu, že rozhodnutí Rady ze dne 12. prosince 1964 o zavedení některých změn společného celního sazebníku [2] stanovilo zahrnutí glukosy, glukosového sirupu, laktosy a laktosového sirupu do jedné položky a chemicky čisté glukosy a laktosy do jiné položky, aby se předešlo praktickým celním obtížím;
vzhledem k tomu, že glukosa spadá do položky 17.02 B II a laktosa do položky 17.02 A II, obě jsou uvedeny v příloze II Smlouvy a vztahuje se na ně proto režim obchodu se třetími zeměmi stanovený v rámci společných organizací trhů, zatímco chemicky čistá glukosa a laktosa nejsou uvedeny v příloze II Smlouvy a vztahuje se na ně režim cel, takže hospodářský dopad může být značně odlišný;
vzhledem k tomu, že z této situace vznikají obtíže, které jsou ještě větší proto, že dotyčné produkty, bez ohledu na stupeň jejich čistoty, pocházejí ze stejného základního produktu; že kritériem pro sazební zařazení jako produkty chemicky čisté a jako jiné produkty je stupeň čistoty 99 %; že produkty s mírně vyšším nebo mírně nižším stupněm čistoty mohou mít stejné hospodářské využití; že proto tedy při uplatňování různých režimů dochází k narušení hospodářské soutěže, zejména citlivé na možnou záměnu;
vzhledem k tomu, že jediným řešením těchto obtíží je vycházet z rozhodnutí Rady ze dne 12. prosince 1964 a podřídit tyto produkty stejnému hospodářskému režimu bez ohledu na stupeň jejich čistoty, anebo v míře, která se bude jevit dostatečná, sladit režimy stanovené pro obě skupiny produktů;
vzhledem k tomu, že Smlouva nestanoví ve zvláštních ustanoveních pravomoc nezbytnou k tomuto účelu; že za těchto okolností by měla být potřebná opatření přijata na základě článku 235 Smlouvy; že nejvhodnějším opatřením je rozšířit na chemicky čistou glukosu režim stanovený pro ostatní druhy glukosy v nařízení Rady (EHS) č.
2727/75 ze dne 29. října 1975 o společné organizaci trhu s obilovinami [3] a na chemicky čistou laktosu rozšířit režim stanovený pro ostatní druhy laktosy v nařízení Rady (EHS) č. 804/68 ze dne 27. června 1968 o společné organizace trhu s mlékem a mléčnými výrobky [4], naposledy pozměněném nařízením (EHS) č.
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Režim stanovený nařízením (EHS) č. 2727/75 a prováděcími opatřeními k tomuto nařízení pro glukosu a glukosový sirup položky 17.02 B II společného celního sazebníku se rozšiřuje na glukosu a glukosový sirup položky 17.02 B I společného celního sazebníku.
Článek 2
Režim stanovený nařízením (EHS) č. 804/68 a prováděcími opatřeními k tomuto nařízení pro laktosu a laktosový sirup položky 17.02 A II společného celního sazebníku se rozšiřuje na laktosu a laktosový sirup položky 17.02 A I společného celního sazebníku.
Článek 3
Pokud bude režim stanovený pro glukosu a glukosový sirup položky 17.02 B II společného celního sazebníku nebo pro laktosu a laktosový sirup položky 17.02 A II společného celního sazebníku změněn na základě článku 43 Smlouvy nebo postupy stanovenými k provedení uvedeného článku, rozšiřují se tyto změny na glukosu a glukosový sirup položky 17.02 B I společného celního sazebníku nebo na laktosu a laktosový sirup položky 17.02 A I společného celního sazebníku, pokud nebudou týmiž postupy přijata jiná opatření umožňující harmonizaci režimu pro tyto produkty s režimem stanoveným pro výše uvedené produkty.
Článek 4
1. Zrušuje se nařízení Rady č. 189/66/EHS ze dne 24. listopadu 1966 o glukose a laktose [6].
2. Odkazy na nařízené zrušené na základě odstavce 1 se považují za odkazy na toto nařízení.
Článek 5
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. listopadu 1975.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Rady (EHS) č. 2750/75 ze dne 29. října 1975, kterým se stanoví kritéria pro mobilizaci obilovin určených pro potravinovou pomoc
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2727/75 ze dne 29. října 1975 o společné organizaci trhu s obilovinami [1], a zejména na článek 28 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady č. 359/67/EHS ze dne 25. července 1967 o společné organizaci trhu s rýží [2], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 668/75 [3], zejména na článek 23a uvedeného nařízení;
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č.
2727/75 a č. 359/67/EHS stanoví v článcích 28 a 23a, že Rada určí kritéria, podle kterých jsou mobilizovány určité produkty na trhu Společenství určené pro potravinovou pomoc;
vzhledem k tomu, že je třeba se vyvarovat narušení trhu s obilovinami způsobeného stahováním obilovin určených pro potravinovou pomoc;
vzhledem k tomu, že by se pro případ, kdy by intervenční místa mohla být vzhledem k situaci na trhu v určitých oblastech Společenství nucena k nákupům obilovin ve velkém, měla stanovit možnost odlehčení trhu tím, že v těchto oblastech mohou být mobilizovány obiloviny; že v případech, kdy určité intervenční agentury mají skladové zásoby, se může mobilizací těchto zásob nebo jejich části zlepšit jejich situace;
vzhledem k tomu, že kromě těchto zvláštních případů by se měly obiloviny mobilizovat na celém trhu Společenství;
vzhledem k tomu, že vypsání nabídkového řízení umožňuje nejúčinnější mobilizaci obilovin; že však při naléhavých opatřeních je pro urychlení možné použít i jiné postupy,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
"Obilovinami" ve smyslu tohoto nařízení se rozumějí produkty uvedené:
a) v článku 1 nařízení (EHS) č. 2727/75,
b) v článku 1 nařízení č. 359/67/EHS.
Článek 2
Obiloviny určené pro potravinovou pomoc se na trhu Společenství mobilizují v souladu s níže uvedenými ustanoveními.
Článek 3
1. Pokud vývoj tržních cen obilovin v určité oblasti Společenství zaznamená pokles nebo ochabnutí obchodu, což by vzhledem k rozsahu žní nebo místních zásob a jejich zeměpisné situaci mohlo vést intervenční agentury k nákupu obilovin ve velkém, mohou se nakupovat obiloviny na trhu dotyčné oblasti.
2. Pokud má intervenční agentura k dispozici zásoby, mohou být použity tyto zásoby.
3. Pokud nejsou splněny podmínky uvedené v odstavci 1 nebo 2 nebo nejsou využity možnosti uvedené v těchto odstavcích, nakupují se obiloviny na trhu celého Společenství.
Článek 4
1. Nákupy uvedené v čl. 3 odst. 1 a 3 provádějí intervenční agentury prostřednictvím nabídkového řízení, která se týká dodávky produktu vyplaceně loď nebo na odpovídajícím stupni.
2. V případě použití obilovin ze zásob intervenční agentury se vyhlásí nabídkové řízení na naložení, dopravu, popřípadě zpracování, dodávku vyplaceně loď nebo na odpovídajícím stupni.
3. Pokud se rozhodne, že se dodávka obilovin uskuteční v rámci akce Společenství na stupni následujícím po po vyplaceně loď nebo odpovídajícím stupni, vztahuje se nabídkové řízení podle odstavce 1 nebo 2 na dodávku až na tomto pozdějším stupni.
4. Podmínky nabídkového řízení musí všem zájemcům zaručovat stejný přístup a stejné zacházení bez ohledu na místo usazení ve Společenství.
Článek 5
1. V případě vnitrostátní akce sdělí příslušný členský stát Komisi den, kdy plánuje tuto akci, rozpočtový rok, ve kterém se má zaúčtovat, plánované intervaly mezi dodávkami, zemi určení, množství a dotyčný produkt, přístav nalodění a stanovený způsob mobilizace.
2. Po obdržení tohoto sdělení přezkoumá Komise postupem stanoveným v článku 26 nařízení (EHS) č. 2727/75 nebo nařízení č. 359/67/EHS s přihlédnutím k celkové situaci na trhu Společenství, zda plánovaný způsob mobilizace odpovídá podmínkám uvedeným v článku 3, a v případě potřeby navrhne dotyčnému členskému státu změnu způsobu mobilizace.
Článek 6
V případě akce Společenství stanoví Komise po posouzení situace na trhu a postupem stanoveným v článku 26 nařízení (EHS) č. 2727/75 nebo nařízení č. 359/67/EHS podmínky mobilizace, a přihlédne přitom zejména ke kritériím uvedeným v článku 3.
Článek 7
1. Pro naléhavé akce Společenství týkající se dodání obilovin v nezměněném stavu mají členské státy pro okamžitou dodávku k dispozici určité množství uvedených produktů, které převzaly jejich intervenční agentury, nebo potřebné množství neprodleně zpřístupní ze stávajících tržních zásob, pokud intervenční agentury nemají dostatečné množství.
2. Pro naléhavé akce Společenství týkající se dodávek produktů z obilovin ve smyslu článku 1 nebo dodávek rýže s výjimkou neloupané rýže vyhlásí každý členský stát uvedený v odstavci 4 ve zrychleném postupu nabídkové řízení na dodávku produktu vyplaceně loď nebo na odpovídajícím stupni.
3. Aby se umožnila rychlá doprava produktů uvedených v odstavci 1 z místa, kde jsou zpřístupněny nebo poskytnuty, nebo produktů uvedených v odstavci 2 vyplaceně loď nebo odpovídajícího stupně, může každý členský stát určený podle odstavce 4 použít jiný postup než nebídkové řízení.
4. Jakmile se přijme zásada naléhavé akce Společenství, rozhodne Komise, který členský stát nebo které členské státy odpovídají za její provedení, a stanoví den a místo pro poskytnutí produktů v rámci Společenství nebo v přijímající zemi i další podrobnosti týkající se provedení akce.
5. Rozsah dodávky a druh produktů uvedených v odstavci 1 určí Rada na návrh Komise kvalifikovanou většinou.
6. Prováděncí pravidla k tomuto článku, a zejména kritéria, podle kterých Komise přijímá rozhodnutí uvedená v odstavci 4, se stanoví postupem stanoveným v článku 26 nařízení (EHS) č. 2727/75 nebo nařízení č. 359/67/EHS.
Článek 8
1. Zrušuje se nařízení Rady (EHS) č. 1693/72 ze dne 3. srpna 1972, kterým se stanoví kritéria pro mobilizaci obilovin určených pro potravinovou pomoc [4].
2. Odkazy na nařízení zrušené odstavcem 1 se považují za odkazy na toto nařízení.
Článek 9
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. listopadu 1975.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Rady (EHS) č. 2759/75 ze dne 29. října 1995 o společné organizaci trhu s vepřovým masem
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 42 a 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Shromáždění [1],
vzhledem k tomu, že od přijetí základních ustanovení týkajících se organizace trhu s vepřovým masem, byla tato ustanovení několikrát změněna; že z důvodu jejich množství, jejich složitosti a jejich rozdrobenosti v různých Úředních věstnících, je obtížné tyto texty používat, a že tudíž postrádají nezbytnou jasnost, jež by měla být vlastní každé právní úpravě; že by tedy měly být za těchto podmínek kodifikovány;
vzhledem k tomu, že fungování a rozvoj společného trhu se zemědělskými produkty vyžadují současně vytvoření společné zemědělské politiky, která musí zahrnovat zejména společnou organizaci zemědělských trhů, jež může v závislosti na produktu nabývat různých forem;
vzhledem k tomu, že cílem společné zemědělské politiky je dosažení cílů stanovených v článku 39 Smlouvy; že v odvětví vepřového masa by měla být pro stabilizaci trhů a pro zajištění odpovídající životní úrovně zabývajících se touto produkcí přijata opatření ke zjednodušení přizpůsobování nabídky požadavkům trhu a pro intervenční opatření; že intervenční opatření mohou mít formu nákupu intervenčními agenturami; že by ale měla být poskytována podpora soukromého skladování, protože taková podpora nejméně narušuje běžný obchod s těmito produkty a může pomoci snížit objem nákupu intervenčními agenturami; že za tímto účelem by zejména mělo být přijato ustanovení pro stanovení základní ceny, při níž by měla začít fungovat intervenční opatření a měly by být určeny podmínky provádění intervence;
vzhledem k tomu, že vytvoření jednotného trhu Společenství s vepřovým masem vyžaduje zavedení jednotného obchodního režimu na vnějších hranicích Společenství; že obchodní režim včetně dávek a vývozních náhrad spolu s intervenčními opatřeními také slouží ke stabilizaci společného trhu, zejména tím, že zamezuje výkyvům cen na světovém trhu, aby ovlivňovaly ceny existující ve Společenství;
vzhledem k tomu, že k dosažení tohoto cíle by mělo obecně stačit zavést pro dovozy ze třetích zemí dávky, které berou v úvahu jednak vliv rozdílu mezi cenami krmných obilovin ve Společenství a cenami na světovém trhu na náklady na krmivo a jednak potřebu chránit zpracovatelský průmysl Společenství;
vzhledem k tomu, že je nezbytné zabránit narušení trhu Společenství způsobenému nabídkami na světovém trhu za neobvykle nízké ceny; že by za tímto účelem měly být stanoveny zdymadlové ceny a o dodatečnou částku zvýšeny dávky, pokud by byly nabídkové ceny s dodáním na hranice nižší než zdymadlové ceny; že režim zdymadlových cen však nebude fungovat tam, kde je obtížné stanovit dostatečně reprezentativní cenovou nabídku pro všechny produkty spadající do jedné tarifní položky; že by měla být přijata ustanovení pro metodu výpočtu dodatečné částky v takových případech;
vzhledem k tomu, že za účelem umožnění kontroly objem dovozu by mělo být přijato ustanovení pro režim dovozních licencí, včetně ustanovení o jistotě jako záruky, že dovoz bude uskutečněn;
vzhledem k tomu, že možnost poskytovat při vývozu do třetích zemí náhradu, ve výši rozdílu mezi cenami ve Společenství a cenami na světovém trhu, by zajistila účast Společenství na mezinárodním obchodu s vepřovým masem; že by mělo být umožněno stanovit náhrady na vepřové maso předem s cílem zaručit vývozcům ze Společenství určitou míru jistoty, pokud jde o stabilitu náhrad;
vzhledem k tomu, že by měla být rovněž přijata ustanovení, která by zcela nebo zčásti zakazovala, aby byl použit režim aktivního zušlechťovacího styku, pokud by to situace na trhu vyžadovala;
vzhledem k tomu, že režim dávek umožňuje obejít se bez všech ostatních ochranných opatření na vnějších hranicích Společenství; že se však režim společných cen a dávek může ve výjimečných případech ukázat jako nedostatečný; že v takových případech by mělo být Společenství umožněno přijmout neprodleně veškerá nezbytná opatření, aby nebyl trh Společenství ponechán bez ochrany proti narušení, ke kterému by mohlo dojít po odstranění stávajících překážek dovozu;
vzhledem k tomu, že omezení volného pohybu vyplývající z opatření na ochranu proti šíření chorob zvířat může působit obtíže na trhu jednoho nebo více členských států; že je pro nápravu takových situací nezbytné připravit se na možnost přijímat výjimečná opatření na podporu trhu;
vzhledem k tomu, že s cílem usnadnit provádění navrhovaných opatření by měl být stanoven postup pro zajištění úzké spolupráce mezi členskými státy a Komisí prostřednictvím řídícího výboru;
vzhledem k tomu, že poskytováním určitých podpor by mohlo být ohroženo vytvoření jednotného trhu založené na společném režimu cen; že by se proto ustanovení Smlouvy, která umožňují posoudit podpory poskytované členskými státy a zakazují podpory, které jsou neslučitelné se společným trhem, měla vztahovat i na odvětví vepřového masa;
vzhledem k tomu, že organizace trhu s vepřovým masem by měla současně a vhodným způsobem zohledňovat cíle stanovené v článcích 39 a 110 Smlouvy;
vzhledem k tomu, že výdaje členských států v důsledku povinností vyplývajících z tohoto nařízení hradí Společenství podle článků 2 a 3 nařízení Rady (EHS) č. 729/70 [2] ze dne 21. dubna 1970 o financování společné zemědělské politiky, ve znění nařízení (EHS) č. 1566/72 [3],
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Společná organizace trhu vepřovým masem zahrnuje cenový a obchodní režim a týká se těchto produktů: Číslo společného celního sazebníku _BAR_ Popis zboží _BAR_
(a)01.03 A II _BAR_ Živá prasata domácí, jiná než plemenná čistokrevná zvířata _BAR_ (b)02.01 A III a) _BAR_ Maso prasete domácího, čerstvé, chlazené nebo zmrazené _BAR_
02.01 B II c) _BAR_ Droby prasete domácího, čerstvé, chlazené nebo zmrazené _BAR_
2. Pro účely tohoto nařízení se "čtvrtletím" rozumí období tří měsíců začínající 1. února, 1. května, 1. srpna nebo 1. listopadu.
HLAVA I Ceny
Článek 2
S cílem podpořit činnost profesních a mezioborových skupin, která by usnadnila přizpůsobení nabídky požadavkům trhu, mohou být ve vztahu k produktům uvedeným v čl. 1 odst. 1 přijata následující opatření Společenství: - opatření na podporu lepší organizace produkce, zpracování a uvádění na trh,
- opatření na zlepšení jakosti,
- opatření umožňující vypracovávat krátkodobé a dlouhodobé předběžné odhady na základě znalosti používaných výrobních prostředků,
- opatření na zjednodušení zjišťování vývoje tržních cen.
Obecná pravidla týkající se těchto opatření se stanoví postupem podle čl. 43 odst. 2 Smlouvy.
Článek 3
Na ochranu před podstatným poklesem cen nebo ke zmírnění podstatného poklesu cen mohou být přijata níže uvedená intervenční opatření: - podpora soukromého skladování,
- nákup intervenčními agenturami.
Podpora soukromého skladování může být poskytována na produkty určené podle pravidel stanovených v článku 5.
Intervenční agentury nakupují jatečně upravená těla nebo půlky, čerstvé nebo chlazené (podpoložka ex 02.01 A III a) 1 společného celního sazebníku); mohou nakupovat vepřový bůček (prorostlý), čerstvý nebo chlazený (podpoložka ex 02.01 A III a) 5 společného celního sazebníku) a neškvařené vepřové sádlo, čerstvé nebo chlazené (podpoložka 02.05 A I společného celního sazebníku).
Článek 4
1. Do 1. srpna každého roku se stanoví základní cena, platná od 1. listopadu téhož roku, pro maso jatečně upravených těl prasat nebo jatečných půlí (dále jen "jatečně upravená těla prasat") standardní jakosti vymezené odkazem pro třídění jatečně upravených těl prasat ve Společenství.
Při stanovení základní ceny je třeba vzít v úvahu: - zdymadlovou cenu a dávky platné ve čtvrtletí od 1. srpna každého roku,
- nutnost stanovení základní ceny na úrovni, která přispívá ke stabilizaci cen na trhu, aniž by to vedlo k vytváření strukturálních přebytků ve Společenství.
2. Intervenční opatření mohou být přijata, pokud cena jatečně upravených těl prasat na trhu Společenství stanovená na základě cen zaznamenaných v každém členském státu na reprezentativních trzích Společenství a vážených pomocí koeficientů podle velikosti stáda prasat v každém členském státě je, a pravděpodobně zůstane, na méně než 103 % základní ceny.
3. Intervenční agentury určené členskými státy přijmou intervenční opatření za podmínek uvedených v článcích 5 až 7.
4. Postup stanovený v čl. 43 odst. 2 Smlouvy se používá pro účely: - stanovení základní ceny,
- stanovení standardní jakosti pro jatečně upravená těla prasat.
5. Rada kvalifikovanou většinou na návrh Komise: - stanoví seznam reprezentativních trhů,
- stanoví stupnici Společenství pro třídění jatečně upravených těl prasat.
6. Postup stanovený v článku 24 se používá pro účely: - rozhodování o přijetí intervenčních opatření a konci jejich použitelnosti,
- stanovení prováděcích pravidel k tomuto článku.
Článek 5
1. Nákupní cena jatečně upravených těl prasat standardní jakosti nesmí být více než 92 % nebo méně než 85 % základní ceny.
2. U produktů standardní jakosti kromě jatečně upravených těl prasat jsou nákupní ceny odvozené z nákupní ceny jatečně upravených těl prasat na základě poměru mezi každou ze zdymadlových cen pro tyto produkty a zdymadlovou cenou jatečně upravených těl prasat.
3. U jiných produktů, než které mají standardní jakost, jsou nákupní ceny odvozené z cen platných pro dotyčné produkty standardní jakosti odkazem na rozdíly v jakosti v poměru ke standardní jakosti.
Tyto ceny se vztahují na vymezené jakosti.
4. Postup stanovený v článku 24 se používá pro účely: a) stanovení produktů, na které se vztahují intervenční opatření, a vymezení jakosti, která může být nakupována; navíc, pokud jde o některé oblasti Společenství, mohou být z oblasti působnosti intervence vyřazeny některé hmotnostní kategorie, pokud nejsou pro produkci vepřového masa v daném regionu reprezentativní;
b) stanovení nákupních cen a částky podpory soukromého skladování;
c) stanovení prováděcích pravidel k tomuto článku, zejména podmínek upravujících nákup a skladování produktů, na která se vztahují intervenční opatření uvedená v článku 3.
Článek 6
1. Odbyt produktů nakoupených intervenčními agenturami podle článků 3, 4 a 5 se provádí takovým způsobem, aby se zabránilo jakémukoli narušení trhu a aby se zajistil rovný přístup ke zboží a také rovné zacházení s kupujícími.
2. Prováděcí pravidla k tomuto článku, zejména pokud jde o prodejní ceny, podmínky pro uvolňování zboží ze skladu, popřípadě zpracování produktů nakoupených intervenčními agenturami, se stanoví postupem podle článku 24.
Článek 7
1. Rada na návrh Komise kvalifikovanou většinou stanoví obecná pravidla pro poskytování podpory soukromého skladování.
2. Prováděcí pravidla se stanoví postupem podle článku 24.
HLAVA II Obchod se třetími zeměmi
Článek 8
U produktů uvedených v čl. 1 odst. 1 se při dovozu do Společenství se účtuje dávka stanovená předem pro každé čtvrtletí postupem podle článku 24.
Článek 9
1. Dávka na jatečně upravená těla prasat se skládá z: a) částky rovnající se rozdílu mezi cenami ve Společenství a na světovém trhu za množství krmných obilovin nezbytné pro produkci jednoho kilogramu vepřového masa ve Společenství.
Ceny krmných obilovin ve Společenství se stanoví jednou ročně na období 12 měsíců začínající dnem 1. srpna na základě prahových cen těchto krmných obilovin a jejich měsíčních zvýšení.
Ceny krmných obilovin na světovém trhu se stanoví jednou za čtvrtletí na základě cen těchto krmných obilovin za období šesti měsíců předcházejících čtvrtletí, ve kterém se uvedená částka vypočítává.
Při stanovení dávek použitelných od 1. listopadu, 1. února a 1. května se však bere vývoj cen krmných obilovin na světovém trhu v úvahu pouze tehdy, pokud se zároveň stanoví nová zdymadlová cena;
b) částky rovnající se 7 % průměru zdymadlových cen platných po dobu čtyř čtvrtletí předcházejících 1. květnu každého roku.
Tato částka se vypočítává jednou ročně na období 12 měsíců začínající dnem 1. srpna.
2. Rada na návrh Komise kvalifikovanou většinou: - stanoví množství krmných obilovin nezbytné pro produkci jednoho kilogramu vepřového masa ve Společenství a procentní podíl jednotlivých druhů krmných obilovin na těchto množstvích,
- stanoví prováděcí pravidla k tomuto článku.
Článek 10
1. Pokud jde o produkty uvedené v čl. 1 odst. 1 písm. a) a b) kromě jatečně upravených těl prasat, dávka se odvozuje z dávky na jatečně upravená těla prasat na základě poměru mezi cenami za tyto produkty a cenami za jatečně upravená těla prasat ve Společenství.
2. Pokud jde o produkty uvedené v čl. 1 odst. 1 písm. c), dávka se rovná součtu těchto částek:
a) částky odvozené z dávky na jatečně upravená těla prasat na základě poměru cen za tyto produkty a ceny za jatečně upravená těla prasat ve Společenství;
b) druhé částky rovnající se 7 % průměrné nabídkové ceny určené na základě dovozu uskutečněného za 12 měsíců předcházejících 1. květnu každého roku.
U produktů spadajících pod položku ex 16.02 společného celního sazebníku je to však 10 %.
Tato částka se vypočítává jednou ročně pro období dvanácti měsíců začínající dnem 1. srpna.
3. Odchylně od odstavců 1 a 2 u produktů spadajících do jakékoli z podpoložek ex 02.01 B II, ex 15.01 A, ex 16.01 A a ex 16.02 A II společného celního sazebníku, u kterých byla celní sazba konsolidována v rámci GATT, jsou dávky omezeny na částku vyplývající z této konsolidace.
4. Koeficienty vyjadřující poměry uvedené v odstavcích 1 a 2 se stanoví postupem podle článku 24.
Článek 11
Pokud je na trhu Společenství zjištěn podstatný nárůst cen a je pravděpodobné, že tato situace bude pokračovat, a je-li tím trh narušen nebo hrozí-li, že bude narušen, mohou být přijímána nezbytná opatření.
Rada stanoví na návrh Komise kvalifikovanou většinou obecná prováděcí pravidla k tomuto článku.
Článek 12
1. Zdymadlové ceny se stanoví předem na každé čtvrtletí postupem podle článku 24.
2. Zdymadlová cena jatečně upravených těl prasat se skládá z: a) částky rovnající se ceně na světovém trhu za množství krmných obilovin nezbytné pro produkci jednoho kilogramu vepřového masa ve třetích zemích;
b) paušální částky odpovídající zvýšeným nákladům na jiná krmiva než krmné obiloviny nezbytná pro produkci jednoho kilogramu vepřového masa v poměru k hodnotě krmných obilovin;
c) paušální částky zahrnující režijní náklady na produkci a uvedení na trh.
Cena za množství krmných obilovin na světovém trhu se stanoví jednou za čtvrtletí na základě cen těchto krmných obilovin za šest měsíců předcházejících čtvrtletí, ve kterém se stanoví zdymadlová cena.
Při stanovení zdymadlové ceny platné od 1. listopadu, 1. února a 1. května, se však bere vývoj cen krmných obilovin na světovém trhu v úvahu pouze tehdy, pokud cena za množství krmných obilovin vykazuje minimální odchylku od ceny použité pro výpočet zdymadlové ceny na předchozí čtvrtletí.
3. Zdymadlové ceny se stanoví pouze pro některé produkty jiné než jatečně upravená těla prasat uvedená v čl. 1 odst. 1. Tyto zdymadlové ceny jsou odvozeny od zdymadlových cen za jatečně upravená těla prasat na základě poměru stanoveného pro tyto produkty podle čl. 10 odst. 4.
4. Rada na návrh Komise kvalifikovanou většinou: - stanoví množství krmných obilovin uvedené v odst. 2 písm. a) a procentní podíl různých druhů obilovin na tomto množství,
- vypracuje seznam produktů, pro které mají být stanoveny zdymadlové ceny,
- stanoví pravidla pro výpočet zdymadlové ceny pro jatečně upravená těla prasat.
Článek 13
1. Sníží-li se u produktu nabídková cena s dodáním na hranice pod úroveň zdymadlové ceny, zvýší se dávka na tento produkt o dodatečnou částku, která se rovná rozdílu mezi zdymadlovou cenou a nabídkovou cenou s dodáním na hranice.
Pro některé produkty, pro které není stanovena zdymadlová cena, se zavede systém "pilotních produktů" a "odvozených produktů", aby bylo možné stanovit dodatečnou částku.
2. Tato dodatečná částka se však neuplatní vůči třetím zemím, které jsou ochotny a schopny zaručit, že cena za dovoz produktů pocházejících a dovážených z jejich území do Společenství nebude nižší než zdymadlová cena daného produktu a že bude zabráněno odklonu obchodu.
3. Nabídková cena s dodáním na hranice se stanoví pro veškeré dovozy ze všech třetích zemí.
Pokud se však vývoz z jedné nebo více třetích zemí uskutečňuje za neobvykle nízké ceny, které jsou nižší než ceny uplatňované v jiných třetích zemích, stanoví se pro vývoz z těchto třetích zemí druhá nabídková cena s dodáním na hranice.
4. Rada kvalifikovanou většinou na návrh Komise stanoví obecná prováděcí pravidla týkající se systému uvedeného v odstavci 1 druhém pododstavci.
5. Prováděcí pravidla k tomuto článku se stanoví postupem podle článku 24.
Dodatečné částky se popřípadě stanoví stejným postupem.
Článek 14
1. Dovoz produktů uvedených v čl. 1 odst. 1 do Společenství podléhá předložení dovozní licence, kterou vydají členské státy všem žadatelům, bez ohledu na to, kde jsou ve Společenství usazeni.
Tato licence je platná pro dovoz uskutečněný kdekoli ve Společenství.
Vydání této licence podléhá poskytnutí jistoty jako záruky, že vývoz bude uskutečněn v době platnosti licence; jistota zcela nebo zčásti propadne, pokud dovoz v tomto období uskutečněn nebude, nebo bude uskutečněn pouze zčásti.
2. Rada kvalifikovanou většinou na návrh Komise vypracuje seznam produktů, u kterých je vyžadována dovozní licence.
3. Dobu platnosti licencí a ostatní prováděcí pravidla k tomuto článku se stanoví postupem podle článku 24.
Článek 15
1. V míře nezbytné k tomu, aby bylo možno vyvézt produkty uvedené v čl. 1 odst. 1 na základě cen těchto produktů na světovém trhu, může být rozdíl mezi těmito cenami a cenami v rámci Společenství pokryt vývozní náhradou.
2. Náhrada je stejná pro celé Společenství.
Může být rozlišena podle místa určení.
Náhrada se poskytuje na žádost oprávněné strany.
3. Při stanovení náhrady se přihlíží zejména k potřebě zajistit rovnováhu mezi použitím základních produktů Společenství pro vývoz zpracovaného zboží do třetích zemí a použitím produktů z těchto zemí propuštěných do režimu aktivního zušlechťovacího styku.
4. Rada na návrh Komise kvalifikovanou většinou stanoví obecná pravidla pro poskytování vývozních náhrad a jejich stanovení předem, jakož i kritéria pro stanovení jejich výše.
5. Náhrady se stanovují pravidelně postupem podle článku 24.
V případě nutnosti může Komise na žádost členského státu nebo z vlastního podnětu náhrady v mezidobí změnit.
6. Prováděcí pravidla k tomuto článku se stanoví postupem podle článku 24.
Článek 16
V míře nezbytné pro správné fungování společné organizace trhu s vepřovým masem, může Rada na návrh Komise kvalifikovanou většinou zcela nebo částečně vyloučit používání režimu aktivního zušlechťovacího styku v případě produktů uvedených v čl. 1 odst. 1, které jsou určeny k výrobě produktů uvedených v čl. 1 odst. 1.
Článek 17
1. Na sazební zařazení produktů, na něž se vztahuje toto nařízení, se použijí obecná pravidla pro výklad společného celního sazebníku a zvláštní pravidla pro jeho používání; celní nomenklatura vyplývající z používání tohoto nařízení se přejímá do společného celního sazebníku.
2. Pokud toto nařízení nestanoví jinak nebo pokud Rada nerozhodne na návrh Komise kvalifikovanou většinou o výjimce, je zakázáno: - vybírání jakýchkoli cel nebo poplatků s rovnocenným účinkem,
- uplatňování jakýchkoli množstevních omezení nebo opatření s rovnocenným účinkem.
Za opatření s účinkem rovnocenným množstevnímu omezení se mimo jiné považuje jakékoliv opatření omezující vydávání dovozních licencí určité skupině osob.
Článek 18
1. Pokud je v důsledku dovozu nebo vývozu trh Společenství s jedním nebo více produkty uvedenými v čl. 1 odst. 1 vážně narušen nebo hrozí-li, že bude vážně narušen, a tím budou ohroženy cíle stanovené v článku 39 Smlouvy, mohou být pro obchod se třetími zeměmi přijímána vhodná opatření po dobu, po kterou toto narušení nebo jeho hrozba trvá.
Rada kvalifikovanou většinou na návrh Komise stanoví prováděcí pravidla k tomuto odstavci a určí, v jakých případech a v rámci jakých mezí mohou členské státy přijmout ochranná opatření.
2. Pokud nastane situace uvedená v odstavci 1, rozhodne Komise na žádost členského státu nebo z vlastního podnětu o nezbytných opatřeních, která jsou sdělena členským státům a která jsou okamžitě použitelná.
Pokud členský stát předloží Komisi žádost, Komise o ní rozhodne do 24 hodin od jejího obdržení.
3. Opatření, o kterém rozhodne Komise, může kterýkoli členský stát do tří pracovních dnů ode dne jeho sdělení předložit Radě k přezkoumání.
Rada se sejde neprodleně.
Kvalifikovanou většinou může dotyčné rozhodnutí změnit nebo zrušit.
HLAVA III Obecná ustanovení
Článek 19
Zboží uvedené v čl. 1 odst. 1, které je vyrobeno nebo získáno z produktů, jež nejsou uvedeny v čl. 9 odst. 2 a čl. 10 odst. 1 Smlouvy, se nepropustí do volného oběhu uvnitř Společenství.
Článek 20
Aby se vzala v úvahu omezení volného oběhu, která mohou vyplynout z použití opatření, jejichž cílem je zabránit šíření chorob zvířat, mohou být postupem podle článku 24 přijata výjimečná opatření na podporu kteréhokoli trhu postiženého tímto omezením.
Tato opatření lze přijímat pouze v rozsahu a na dobu, jež jsou nezbytně nutné pro podporu tohoto trhu.
Článek 21
Pokud toto nařízení nestanoví jinak, použijí se na produkci produktů uvedených v čl. 1 odst. 1 a obchod s těmito produkty články 92 až 94 Smlouvy.
Článek 22
Členské státy a Komise s navzájem sdělují údaje nezbytné pro provádění tohoto nařízení.
Pravidla pro sdělování a šíření těchto údajů se stanoví postupem podle článku 24.
Článek 23
1. Zřizuje se Řídící výbor pro vepřové maso (dále jen "výbor") složený ze zástupců členských států, kterému předsedá zástupce Komise.
2. Hlasům členských států ve výboru je přidělena váha podle čl. 148 odst. 2 Smlouvy. Předseda nehlasuje.
Článek 24
1. Má-li být zahájen postup podle tohoto článku, přednese věc výboru jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu, nebo na žádost zástupce některého členského státu.
2. Zástupce Komise předloží návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k těmto opatřením ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci.
Stanovisko se přijímá většinou 41 hlasů.
3. Komise přijme opatření, která jsou okamžitě použitelná.
Pokud však tato opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru, sdělí je Komise neprodleně Radě. V tomto případě může Komise nejvýše o jeden měsíc ode dne tohoto sdělení odložit použitelnost opatření, o kterých rozhodla.
Rada může kvalifikovanou většinou přijmout ve lhůtě jednoho měsíce odlišné rozhodnutí.
Článek 25
Výbor může posoudit jakoukoli jinou otázku, kterou mu předloží jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu, nebo na žádost zástupce některého členského státu.
Článek 26
Toto nařízení musí být prováděno tak, aby se současně a vhodným způsobem zohlednily cíle stanovené v článcích 39 a 110 Smlouvy.
Článek 27
Pokud Itálie uplatní článek 23 nařízení Rady (EHS) č. 2727/75 [4] ze dne 29. října 1975 o společné organizaci trhu s obilovinami, přijme Rada na návrh Komise kvalifikovanou většinou nezbytná opatření, aby zabránila narušení hospodářské soutěže.
Článek 28
1. Nařízení Rady č. 121/67/EHS [5] ze dne 13. června 1967 o společné organizaci trhu s vepřovým masem, naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1861/74 [6] se zrušuje.
2. Odkazy na nařízení zrušené odstavcem 1 se považují za odkazy na toto nařízení.
Odkazy na články uvedeného nařízení je nutno číst v souladu se srovnávací tabulkou uvedenou v příloze.
Článek 29
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. listopadu 1975.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Rady (EHS) č. 2763/75 ze dne 29. října 1975, kterým se stanoví obecná pravidla pro poskytování podpory soukromého skladování vepřového masa
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství;
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2759/75 ze dne 29. října 1975 o společné organizaci trhu s vepřovým masem [1], a zejména na čl. 7 odst. 1 uvedeného nařízení;
s ohledem na návrh Komise;
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č.
2759/75 stanoví možnost pro intervenci na trhu s vepřovým masem formou poskytnutí podpory soukromého skladování;
vzhledem k tomu, že fungování tohoto režimu podpory může být usnadněno ustanovením o uzavírání smluv s intervenčními agenturami;
vzhledem k tomu, aby se dosáhlo účelu udělení podpory, jak je definován v nařízení (EHS) č. 2759/75, měla by být částka podpory stanovena s ohledem na skladovací náklady; vzhledem k tomu, že by měly být na stanovení této částky určeny dvě metody; že v obou případech by se poskytnutí podpory mělo provést tak, aniž by se rozlišovalo a diskriminovalo mezi žadateli usazenými ve Společenství;
vzhledem k tomu, že by měla být stanovena vhodná opatření pro případ, že situace na trhu dotyčných produktů by vedla k nutnosti změn v podmínkách smluv, jež se mají uzavřít, nebo v délce skladovacího období ve smlouvách již uzavřených,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Soukromým skladováním ve smyslu článku 3 nařízení (EHS) 2759/75 se rozumí uchovávání produktů z odvětví vepřového masa ve skladu, pokud tuto činnost vykonávají na vlastní účet a na vlastní riziko fyzické nebo právnické osoby usazené ve Společenství, kromě intervenčních agentur podle uvedeného článku.
2. Podporu soukromého skladování lze poskytnout pouze na produkty z prasat pocházejících ze Společenství.
3. Podpora soukromého skladování se poskytuje v souladu s podmínkami smluv uzavřených s intervenčními agenturami; tyto smlouvy určují vzájemné závazky smluvních stran podle jednotných podmínek pro každý produkt.
Článek 2
Bez zvláštního povolení se žádost o podporu soukromého skladování smí podat pouze v zemi, kde se má produkt skladovat.
Článek 3
Pokud si to situace na trhu vyžaduje, lze období skladování zkrátit nebo prodloužit za podmínek, které budou určeny.
Článek 4
1. Částka podpory:
a) se buď určí v rámci nabídkového řízení zveřejněného v Útředním věstníku Evropských společenství, nebo
b) je paušálně určena předem.
2. V obou případech: a) se k žadatelům musí přistupovat podle zásady rovného zacházení, pokud jde o přípustnost jejich nabídky, bez ohledu na místo jejich usazení ve Společenství;
b) pouze žadatelé, kteří složí jistotu na plnění svých smluvních závazků, jež propadá buď celá, anebo zčásti, pokud tyto závazky nebudou plněny nebo budou splněny pouze částečně, se smějí zúčastnit nabídkového řízení a uzavřít smlouvu;
c) se určí lhůta pro příjem produktů a doba skladování;
d) výše podpory nesmí v zásadě překročit odpovídající výši nákladů, které by vznikly, pokud by bylo skladování realizováno v rámci státní intervence.
Článek 5
1. Při výběru úspěšných uchazečů nabídkového řízení se dává přednost nabídkám, jež jsou pro Společenství nejvýhodnější.
2. Žádná nabídka nemusí být vybrána.
Článek 6
V případě, že je částka podpory určena paušálně předem: a) určí se pro každý produkt jednotná částka s přihlédnutím k nákladům na skladování, k běžnému zhoršení jakosti a v rámci možností i k předvídatelnému růstu ceny dotyčného produktu;
b) se žádosti o podporu uspokojují za podmínek, které budou určeny, zejména pokud jde o dobu, která může uplynout mezi předložením žádosti a uzavřením smlouvy;
c) může být uzavírání smluv o skladování pozastaveno, nebo mohou být podmínky budoucích smluv revidovány, pokud by krátkodobé přezkoumání situace na trhu, množství uvedených ve smlouvách a žádostí o uzavření smlouvy prokázalo, že je jedno z uvedených opatření nezbytné.
Článek 7
1. Nařízení Rady (EHS) č. 739/68 ze dne 18. června 1968, kterým se stanoví obecná pravidla pro poskytování podpory soukromého skladování vepřového masa [2], se zrušuje.
2. Odkazy na nařízení zrušené odstavcem 1 se považují za odkazy na toto nařízení.
Článek 8
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. listopadu 1975.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Rady (EHS) č. 2771/75 ze dne 29. října 1975 o společné organizaci trhu s vejci
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 42 a 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
vzhledem k tomu, že od svého přijetí byla základní ustanovení týkající se organizace trhu s vejci několikrát změněna; že z důvodu jejich množství, jejich složitosti a jejich rozdrobenosti v různých úředních věstnících je obtížné tyto texty používat, a že tudíž postrádají nezbytnou jasnost, jež by měla být vlastní každé právní úpravě; že by měly být za těchto podmínek kodifikovány;
vzhledem k tomu, že fungování a rozvoj společného trhu se zemědělskými produkty vyžadují současně vytvoření společné zemědělské politiky, která musí zahrnovat zejména společnou organizaci zemědělských trhů, jež může v závislosti na produktu nabývat různých forem;
vzhledem k tomu, že cílem společné zemědělské politiky je dosažení cílů stanovených v článku 39 Smlouvy; že v odvětví vajec by měla být pro stabilizaci trhů a pro zajištění odpovídající životní úrovně zemědělců zabývajících se touto produkcí přijata opatření ke zjednodušení přizpůsobování nabídky požadavkům trhu;
vzhledem k tomu, že vytvoření jednotného trhu s vejci vyžaduje zavedení jednotného obchodního režimu na vnějších hranicích Společenství, který zahrnuje dávky a vývozní náhrady;
vzhledem k tomu, že k dosažení tohoto cíle by mělo obecně stačit zavést pro dovozy ze třetích zemí dávky, které berou v úvahu jednak vliv rozdílu mezi cenami krmných obilovin ve Společenství a cenami na světovém trhu na náklady na krmivo a jednak potřebu chránit zpracovatelský průmysl Společenství;
vzhledem k tomu, že je nezbytné zabránit narušení trhu Společenství způsobenému nabídkami na světovém trhu za neobvykle nízké ceny; že by za tímto účelem měly být stanoveny zdymadlové ceny a o dodatečnou částku zvýšeny dávky, pokud by nabídkové ceny s dodáním na hranice byly nižší než zdymadlové ceny;
vzhledem k tomu, že možnost poskytovat při vývozu do třetích zemí náhradu, ve výši rozdílu mezi cenami v rámci Společenství a na světovém trhu, by zajistila účast Společenství na mezinárodním obchodu s vejci; že by mělo být umožněno stanovit náhrady na vejce předem s cílem zaručit vývozcům ze Společenství určitou míru jistoty, pokud jde o stabilitu náhrad;
vzhledem k tomu, že by měla být rovněž přijata ustanovení, která by zcela nebo zčásti zakazovala, aby byl použit režim aktivního zušlechťovacího styku, pokud by to situace na trhu vyžadovala;
vzhledem k tomu, že režim dávek umožňuje obejít se bez jakýchkoli dalších ochranných opatření na vnějších hranicích Společenství; že se však režim dávek může ve výjimečných případech ukázat jako nedostatečný; že v takových případech by mělo být Společenství umožněno přijmout neprodleně všechna nezbytná opatření, aby nebyl trh Společenství ponechán bez ochrany proti narušení, ke kterému by mohlo dojít po odstranění stávajících překážek dovozu,
vzhledem k tomu, že omezení volného pohybu vyplývající z opatření na ochranu proti šíření chorob zvířat může působit obtíže na trhu jednoho nebo více členských států; že je pro nápravu takových situací nezbytné připravit se na možnost přijímat výjimečná opatření na ochranu trhu;
vzhledem k tomu, že s cílem usnadnit provádění navrhovaných opatření by měl být stanoven postup pro zajištění úzké spolupráce mezi členskými státy a Komisí prostřednictvím řídícího výboru;
vzhledem k tomu, že poskytováním určitých podpor by mohlo být ohroženo vytvoření jednotného trhu; že by se proto ustanovení Smlouvy, která umožňují posoudit podpory poskytované členskými státy a zakazují podpory, které jsou neslučitelné se společným trhem, měla vztahovat i na odvětví vajec;
vzhledem k tomu, že společná organizace trhu s vejci by měla současně a vhodným způsobem zohledňovat cíle stanovené v článcích 39 a 110 Smlouvy;
vzhledem k tomu, že výdaje členských států v důsledku povinností vyplývajících z tohoto nařízení hradí Společenství podle článků 2 a 3 nařízení Rady (EHS) č. 729/70 ze dne 21. dubna 1970 o financování společné zemědělské politiky [2], ve znění nařízení (EHS) č. 1566/72 [3],
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Společná organizace trhu s vejci se týká těchto produktů: Číslo společného celního sazebníku _BAR_ Popis zboží _BAR_ a)04.05 A 1 _BAR_ Drůbeží vejce ve skořápce, čerstvá nebo konzervovaná _BAR_
b)04.05 B 1 _BAR_ Vejce bez skořápky a žloutky vhodné k lidské spotřebě, čerstvé, sušené nebo jinak konzervované, slazené nebo neslazené _BAR_ 2. Pro účely tohoto nařízení se rozumí:
b) "násadovými vejci" drůbeží vejce na násadu;
c) "celými produkty" drůbeží vejce bez skořápky vhodné k lidské spotřebě: - čerstvá nebo konzervovaná, slazená nebo neslazená,
- sušená, slazená nebo neslazená;
d) "oddělenými produkty" žloutky drůbežích vajec vhodné k lidské spotřebě: - čerstvé nebo konzervované, slazené nebo neslazené,
- sušené, slazené nebo neslazené;
e) "čtvrtletím" období tří měsíců začínající dnem 1. února, 1. května, 1. srpna nebo 1. listopadu.
Článek 2
1. S cílem podpořit činnost profesních a mezioborových skupin, která by usnadnila přizpůsobení nabídky požadavkům trhu, s výjimkou případů týkajících se stažení výrobků z trhu, mohou být ve vztahu k produktům uvedeným v čl. 1 odst. 1 přijata následující opatření Společenství: - opatření na podporu lepší organizace produkce, zpracování a uvádění na trh,
- opatření na zlepšení jakosti,
- opatření umožňující vypracovávat krátkodobé a dlouhodobé předběžné odhady na základě používaných výrobních prostředků,
- opatření umožňující zjednodušit zjišťování vývoje tržních cen.
Obecná pravidla týkající se těchto opatření se stanoví postupem podle čl. 43 odst. 2 Smlouvy.
2. Pro jeden nebo více produktů uvedených v čl. 1 odst. 1 se přijmou obchodní normy. Tyto normy se mohou týkat zejména třídění podle jakosti a hmotnosti, balení, skladování, přepravy, obchodní úpravy a označování.
Normy, jejich oblast působnosti a obecná pravidla pro jejich používání přijme Rada na návrh Komise kvalifikovanou většinou.
Článek 3
U produktů uvedených v čl.
1 odst.
1 se při dovozu doSpolečenství účtuje dávka stanovená předem pro každé čtvrtletí postupem podle článku 17.
Článek 4
1. Dávka na vejce ve skořápce se skládá z: a) částky rovnající se rozdílu mezi cenami v rámci Společenství a na světovém trhu za množství krmných obilovin nezbytné pro produkci jednoho kilogramu vajec ve skořápce ve Společenství.
Ceny krmných obilovin v rámci Společenství se stanoví jednou ročně na období 12 měsíců začínající dnem 1. srpna na základě prahových cen těchto krmných obilovin a jejich měsíčních zvýšení.
Ceny krmných obilovin na světovém trhu se stanoví jednou za čtvrtletí na základě cen těchto krmných obilovin za šest měsíců předcházejících čtvrtletí, ve kterém je uvedená částka vypočítávána.
Při stanovení dávek použitelných od 1. listopadu, 1. února a 1. května se však bere vývoj cen krmných obilovin na světovém trhu v úvahu pouze tehdy, pokud se zároveň stanoví nová zdymadlová cena;
b) částky rovnající se 7 % průměru zdymadlových cen platných po dobu čtyř čtvrtletí předcházejících 1. květnu každého roku.
Tato částka se vypočítává jednou ročně na období 12 měsíců začínající dnem 1. srpna.
2. Dávka na násadová vejce se vypočítává stejným způsobem jako dávka na vejce ve skořápce.
Množství krmných obilovin, které má být použito, je však množství nezbytné pro produkci jednoho násadového vejce ve Společenství; zdymadlová cena je cena násadových vajec.
3. Rada na návrh Komise kvalifikovanou většinou: - stanoví množství krmných obilovin nezbytné pro produkci jednoho kilogramu vajec ve skořápce a množství krmných obilovin nezbytné pro produkci jednoho násadového vejce, a procentní podíl jednotlivých druhů krmných obilovin na těchto množstvích,
- stanoví prováděcí pravidla k tomuto článku.
Článek 5
1. Pokud jde o produkty uvedené v čl. 1 odst. 1 písm. b), dávka se odvozuje z dávky na vejce ve skořápce takto: - v případě celých produktů podle množství vajec ve skořápce použitých při produkci jednoho kilogramu těchto produktů,
- v případě oddělených produktů jednak podle množství vajec ve skořápce použitých při produkci jednoho kilogramu těchto produktů a jednak podle průměrného poměru mezi tržními hodnotami částí vajec.
2. Koeficienty vyjadřující množství a poměr uvedené v odstavci 1 se stanoví postupem podle článku 17.
Údaje použité pro stanovení koeficientů se prověří nejméně jednou ročně.
Článek 6
Pokud je na trhu Společenství zjištěn podstatný nárůst cen a je pravděpodobné, že tato situace bude pokračovat, a je-li tím trh narušen nebo hrozí-li, že bude narušen, mohou být přijata nezbytná opatření.
Rada stanoví na návrh Komise kvalifikovanou většinou obecná prováděcí pravidla k tomuto článku.
Článek 7
1. Zdymadlové ceny se stanoví předem na každé čtvrtletí postupem podle článku 17.
2. Zdymadlová cena vajec ve skořápce se skládá z: a) částky rovnající se ceně na světovém trhu za množství krmných obilovin nezbytného pro produkci jednoho kilogramu vajec ve skořápce ve třetích zemích;
b) paušální částky zahrnující ostatní náklady na krmiva a režijní náklady na produkci a uvedení na trh.
Cena za množství krmných obilovin na světovém trhu se stanoví jednou za čtvrtletí na základě cen těchto krmných obilovin za šest měsíců předcházejících čtvrtletí, ve kterém se stanoví zdymadlová cena.
Při stanovení zdymadlové ceny platné od 1. listopadu, 1. února a 1. května se však bere vývoj cen krmných obilovin na světovém trhu v úvahu pouze tehdy, pokud cena za množství krmných obilovin vykazuje minimální odchylku od ceny použité pro výpočet zdymadlové ceny na předchozí čtvrtletí.
Údaje pro stanovení paušální částky uvedené v písmenu b) se prověří nejméně jednou ročně.
3. Zdymadlová cena pro násadová vejce se vypočítává stejným způsobem jako zdymadlová cena pro vejce ve skořápce. Cena za množství krmných obilovin na světovém trhu je však cena za množství nezbytné pro produkci jednoho násadového vejce ve třetích zemích a paušální částka je částka zahrnující ostatní náklady na krmivo a režijní náklady na produkci a uvedení na trh jednoho násadového vejce.
4. Pokud jde o produkty uvedené v čl. 1 odst. 1 písm. b), odvozují se zdymadlové ceny ze zdymadlových cen pro vejce ve skořápce, přičemž se bere v úvahu snížení hodnoty základního materiálu, koeficienty stanovené pro tyto produkty podle čl. 5 odst. 2 a paušální částka zahrnující režijní náklady na produkci a uvedení na trh stanovená postupem podle článku 17.
5. Rada stanoví na návrh Komise kvalifikovanou většinou prováděcí pravidla k tomuto článku.
Článek 8
1. Sníží-li se u produktu nabídková cena s dodáním na hranice pod úroveň zdymadlové ceny, zvýší se dávka na tento produkt o dodatečnou částku, která se rovná rozdílu mezi zdymadlovou cenou a nabídkovou cenou s dodáním na hranice.
2. Tato dodatečná částka se však neuplatní vůči třetím zemím, které jsou ochotny a schopny zaručit, že cena za dovoz produktů pocházejících a dovážených z jejich území do Společenství nebude nižší než zdymadlová cena daného produktu a že bude zabráněno odklonu obchodu.
3. Nabídková cena s dodáním na hranice se stanoví pro veškeré dovozy ze všech třetích zemí.
Pokud se však vývoz z jedné nebo více třetích zemí uskutečňuje za neobvykle nízké ceny, které jsou nižší než ceny uplatňované v jiných třetích zemích, stanoví se pro vývoz z těchto třetích zemí druhá nabídková cena s dodáním na hranice.
4. Prováděcí pravidla k tomuto článku se stanoví postupem podle článku 17.
Dodatečné částky se popřípadě stanoví stejným postupem.
Článek 9
1. V míře nezbytné k tomu, aby bylo možno vyvézt produkty uvedené v čl. 1 odst. 1 v nezměněném stavu nebo ve formě zboží uvedeného v příloze I tohoto nařízení na základě cen těchto produktů na světovém trhu, může být rozdíl mezi těmito cenami a cenami v rámci Společenství pokryt vývozní náhradou.
2. Náhrada je stejná pro celé Společenství.
Může být rozlišena podle užití nebo místa určení.
Náhrada se poskytuje na žádost oprávněné strany.
Při stanovení náhrady se přihlíží zejména k potřebě zajistit rovnováhu mezi použitím základních produktů Společenství pro vývoz zpracovaného zboží do třetích zemí a použitím produktů z těchto zemí propuštěných do režimu aktivního zušlechťovacího styku.
Rada stanoví na návrh Komise kvalifikovanou většinou obecná pravidla pro poskytování vývozních náhrad a jejich stanovení předem, jakož i kritéria pro stanovení jejich výše.
Náhrady se stanovují pravidelně postupem podle článku 17.
V případě nutnosti může Komise na žádost členského státu nebo z vlastního podnětu náhrady v mezidobí změnit.
3. Prováděcí pravidla k tomuto článku se stanoví postupem podle článku 17.
Článek 10
V míře nezbytné pro řádné fungování společné organizace trhu s vejci může Rada na návrh Komise kvalifikovanou většinou zcela nebo částečně vyloučit používání režimu aktivního zušlechťovacího styku: - v případě produktů uvedených v čl. 1 odst. 1, pokud jsou určeny k výrobě produktů uvedených v čl. 1 odst. 1 písm. b), a
- ve zvláštních případech u produktů uvedených v čl. 1 odst. 1, pokud jsou určeny k výrobě zboží uvedeného v příloze I tohoto nařízení.
Článek 11
1. Na sazební zařazení produktů, na něž se vztahuje toto nařízení, se použijí obecná pravidla pro výklad společného celního sazebníku a zvláštní pravidla pro jeho používání; sazební nomenklatura vyplývající z používání tohoto nařízení se přejímá do společného celního sazebníku.
2. Pokud toto nařízení nestanoví jinak nebo pokud Rada nerozhodne na návrh Komise kvalifikovanou většinou o výjimce, je zakázáno: - vybírání jakýchkoli cel nebo poplatků s rovnocenným účinkem,
- uplatňování jakýchkoli množstevních omezení nebo opatření s rovnocenným účinkem.
Za opatření s účinkem rovnocenným množstevnímu omezení se mimo jiné považuje jakékoliv opatření omezující vydávání dovozních nebo vývozních licencí určité skupině osob.
Článek 12
1. Pokud je v důsledku dovozu nebo vývozu trh Společenství s jedním nebo více produkty uvedenými v čl. 1 odst. 1 vážně narušen nebo hrozí-li, že budu vážně narušen, a tím budou ohroženy cíle stanovené v článku 39 Smlouvy, mohou být pro obchod se třetími zeměmi přijata vhodná opatření, dokud toto narušení nebo jeho hrozba trvá.
Rada stanoví na návrh Komise kvalifikovanou většinou obecná prováděcí pravidla k tomuto odstavci a určí, v jakých případech a v rámci jakých mezí mohou členské státy přijmout ochranná opatření.
2. Pokud nastane situace uvedená v odstavci 1, rozhodne Komise na žádost členského státu nebo z vlastního podnětu o nezbytných opatřeních, která jsou sdělena členským státům a jsou okamžitě použitelná.
Pokud členský stát předloží Komisi žádost, Komise přijme rozhodnutí do 24 hodin od jejího obdržení.
3. Opatření, o kterém rozhodne Komise, může kterýkoli členský stát do tří pracovních dnů ode dne jeho sdělení předložit Radě k přezkoumání.
Rada se sejde neprodleně.
Kvalifikovanou většinou může dotyčné opatření změnit nebo zrušit.
Článek 13
Zboží uvedené v čl. 1 odst. 1, které je vyrobeno nebo získáno z produktů, jež nejsou uvedeny v čl. 9 odst. 2 a čl. 10 odst. 1 Smlouvy, se nepropustí do volného oběhu uvnitř Společenství.
Článek 14
Aby se vzala v úvahu omezení volného oběhu, která mohou vyplynout z použití opatření, jejichž cílem je zabránit šíření chorob zvířat, mohou být postupem podle článku 17 přijata výjimečná opatření na podporu kteréhokoliv trhu postiženého tímto omezením.
Tato opatření lze přijímat pouze v rozsahu a na dobu, jež jsou nezbytně nutné pro podporu tohoto trhu.
Článek 15
Členské státy a Komise si navzájem sdělí údaje nezbytné pro provádění tohoto nařízení.
Pravidla pro sdělování a šíření těchto údajů se stanoví postupem podle článku 17.
Článek 16
1. Zřizuje se Řídící výbor pro drůbeží maso a vejce (dále jen "výbor") složený ze zástupců členských států, kterému předsedá zástupce Komise.
2. Hlasům členských států ve výboru je přidělena váha podle čl. 148 odst. 2 Smlouvy. Předseda nehlasuje.
Článek 17
1. Má-li být zahájen postup podle tohoto článku, přednese věc výboru jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu, nebo na žádost zástupce některého členského státu.
2. Zástupce Komise předloží návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k těmto opatřením ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci.
Stanovisko se přijímá většinou 41 hlasů.
3. Komise přijme opatření, která jsou okamžitě použitelná.
Pokud však tato opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru, sdělí je Komise neprodleně Radě. V tomto případě může Komise nejvýše o jeden měsíc ode dne tohoto sdělení odložit použitelnost opatření, o kterých rozhodla.
Rada může kvalifikovanou většinou přijmout ve lhůtě jednoho měsíce odlišné rozhodnutí.
Článek 18
Výbor může posoudit jakoukoli jinou otázku, kterou mu předloží jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu, nebo na žádost zástupce některého členského státu.
Článek 19
Pokud toto nařízení nestanoví jinak, použijí se na produkci produktů uvedených v čl. 1 odst. 1 a obchod s nimi články 92 až 94 Smlouvy.
Článek 20
Toto nařízení musí být prováděno tak, aby se současně a vhodným způsobem zohlednily cíle stanovené v článcích 39 a 110 Smlouvy.
Článek 21
Pokud Itálie uplatní článek 23 nařízení Rady (EHS) č. 2727/75 ze dne 29. října 1975 o společné organizaci trhu s obilovinami [4], přijme Rada na návrh Komise kvalifikovanou většinou nezbytná opatření, aby zabránila narušení hospodářské soutěže.
Článek 22
1. Nařízení Rady č. 122/67/EHS ze dne 13. června 1967 o společné organizaci trhu s vejci [5], naposledy pozměněné rozhodnutím Rady ze dne 1. ledna 1973, kterým se přizpůsobují dokumenty o přistoupení nových členských států k Evropským společenstvím [6], se zrušuje.
2. Odkazy na nařízení zrušené odstavcem 1 se považují za odkazy na toto nařízení.
Odkazy na články uvedeného nařízení je nutno číst v souladu se srovnávací tabulkou uvedenou v příloze II.
Článek 23
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. listopadu 1975.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Rady (EHS) č. 2777/75 ze dne 29. října 1975 o společné organizaci trhu s drůbežím masem
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na články 42 a 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Shromáždění [1],
vzhledem k tomu, že od svého přijetí byla základní ustanovení týkající se organizace trhu s drůbežím masem několikrát změněna; že z důvodu jejich množství, jejich složitosti a jejich rozdrobenosti v různých Úředních věstnících je obtížné tyto texty používat, a že tudíž postrádají nezbytnou jasnost, jež by měla být vlastní každé právní úpravě; že by měly být za těchto podmínek kodifikovány;
vzhledem k tomu, že fungování a rozvoj společného trhu se zemědělskými produkty vyžadují současně vytvoření společné zemědělské politiky, která musí zahrnovat zejména společnou organizaci zemědělských trhů, jež může v závislosti na produktu nabývat různých forem;
vzhledem k tomu, že cílem společné zemědělské politiky je dosažení cílů stanovených v článku 39 Smlouvy; že v odvětví drůbežího masa by měla být pro stabilizaci trhů a pro zajištění odpovídající životní úrovně zemědělců zabývajících se touto produkcí přijata opatření ke zjednodušení přizpůsobování nabídky požadavkům trhu;
vzhledem k tomu, že vytvoření jednotného trhu s drůbežím masem vyžaduje zavedení jednotného obchodního režimu na vnějších hranicích Společenství, který zahrnuje dávky a vývozní náhrady;
vzhledem k tomu, že k dosažení tohoto cíle by mělo obecně stačit zavést pro dovozy ze třetích zemí dávky, které berou v úvahu jednak vliv rozdílu mezi cenami krmných obilovin ve Společenství a cenami na světovém trhu na náklady na krmivo a jednak potřebu chránit zpracovatelský průmysl Společenství;
vzhledem k tomu, že je nezbytné zabránit narušení trhu Společenství způsobenému nabídkami na světovém trhu za neobvykle nízké ceny; že by za tímto účelem měly být stanoveny zdymadlové ceny a o dodatečnou částku zvýšeny dávky, pokud by nabídkové ceny s dodáním na hranice byly nižší než zdymadlové ceny;
vzhledem k tomu, že možnost poskytovat při vývozu do třetích zemí náhradu, ve výši rozdílu mezi cenami ve Společenství a cenami na světovém trhu, by zajistila účast Společenství na mezinárodním obchodu s drůbežím masem; že by mělo být umožněno stanovit náhrady na drůbeží maso předem s cílem zaručit vývozcům ze Společenství určitou míru jistoty, pokud jde o stabilitu náhrad;
vzhledem k tomu, že by měla být rovněž přijata ustanovení, která by zcela nebo zčásti zakazovala, aby byl použit režim aktivního zušlechťovacího styku, pokud by to situace na trhu vyžadovala;
vzhledem k tomu, že režim dávek umožňuje obejít se bez všech jakýchkoli dalších ochranných opatření na vnějších hranicích Společenství; že se však režim dávek může ve výjimečných případech ukázat jako nedostatečný; že v takových případech by mělo být Společenství umožněno přijmout neprodleně všechna nezbytná opatření, aby nebyl trh Společenství ponechán bez ochrany proti narušení, ke kterému by mohlo dojít po odstranění stávajících překážek dovozu;
vzhledem k tomu, že omezení volného pohybu vyplývající z opatření na ochranu proti šíření chorob zvířat může působit obtíže na trhu jednoho nebo více členských států; že je pro nápravu takových situací nezbytné připravit se na možnost přijímat výjimečná opatření na ochranu trhu;
vzhledem k tomu, že s cílem usnadnit provádění navrhovaných opatření by měl být stanoven postup pro zajištění úzké spolupráce mezi členskými státy a Komisí prostřednictvím řídícího výboru;
vzhledem k tomu, že poskytováním určitých podpor by mohlo být ohroženo vytvoření jednotného trhu; že by se proto ustanovení Smlouvy, která umožňují posoudit podpory poskytované členskými státy a zakazují podpory, které jsou neslučitelné se společným trhem, měla vztahovat i na odvětví drůbežího masa;
vzhledem k tomu, že společná organizace trhů s drůbežím masem by měla současně a vhodným způsobem zohledňovat cíle stanovené v článcích 39 a 110 Smlouvy;
vzhledem k tomu, že výdaje členských států v důsledku povinností vyplývajících z tohoto nařízení hradí Společenství podle článků 2 a 3 nařízení Rady (EHS) č. 729/70 ze dne 21. dubna 1970 o financování společné zemědělské politiky [2], ve znění nařízení (EHS) č. 1566/72 [3],
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Společná organizace trhu s drůbežím masem se týká těchto produktů: Číslo společného celního sazebníku _BAR_ Popis zboží _BAR_ a)01.05 _BAR_ Živá drůbež (slepice, kohouti, kachny, husy, krocani, krůty a perličky) _BAR_
f)16.02 B I _BAR_ Ostatní přípravky nebo konzervy z drůbežího masa nebo drůbežích drobů _BAR_ 2. Pro účely tohoto nařízení se rozumí: a) "živou drůbeží" živá domácí drůbež o kusové hmotnosti vyšší než 185 gramů;
b) "drůbežími mláďaty" živá domácí drůbež o kusové hmotnosti nejvýše 185 gramů;
c) "poraženou drůbeží" mrtvá domácí drůbež, též bez drobů; d) "odvozenými produkty":
1. produkty uvedené v odst. 1 písm. a), kromě drůbežích mláďat,
2. produkty uvedené v odst. 1 písm. b) kromě poražené drůbeže a jedlých drobů zvaných "dělené drůbeží maso",
3. jedlé droby uvedené v odst. 1 písm. b),
4. produkty uvedené v odst. 1 písm. c),
5. produkty uvedené v odst. 1 písm. d) a e),
6. produkty uvedené v odst. 1 písm. f);
e) "čtvrtletím" období tří měsíců začínající dnem 1. února, 1. května, 1. srpna nebo 1. listopadu.
Článek 2
1. S cílem podpořit činnost profesních a mezioborových skupin, která by usnadnila přizpůsobení nabídky požadavkům trhu, s výjimkou případů týkajících se stažení výrobků z trhu, mohou být ve vztahu k produktům uvedeným v čl.
1 odst. 1 přijata násle dující opatření Společenství:
- opatření na podporu lepší organizace produkce, zpracování a uvádění na trh,
- opatření na zlepšení jakosti,
- opatření umožňující vypracovávat krátkodobé a dlouhodobé předběžné odhady na základě používaných výrobních prostředků,
- opatření umožňující zjednodušit zjišťování vývoje tržních cen.
Obecná pravidla týkající se těchto opatření se stanoví postupem podle čl. 43 odst. 2 Smlouvy.
2. Obchodní normy: - se přijímají pro jeden nebo více produktů uvedených v čl. 1 odst. 1 písm. b),
- mohou být přijaty pro produkty uvedené v čl. 1 odst. 1 písm. a), c), d), e) a f).
Tyto normy se mohou týkat zejména třídění podle jakosti a hmotnosti, balení, skladování, přepravy, obchodní úpravy a označování.
Normy, jejich oblast působnosti a obecná pravidla pro jejich používání stanoví Rada na návrh Komise kvalifikovanou většinou.
Článek 3
U produktů uvedených v čl. 1 odst. 1 se při dovozu do Společenství účtuje dávka stanovená předem pro každé čtvrtletí postupem podle článku 17.
Článek 4
1. Dávka na poraženou drůbež se skládá z: a) částky rovnající se rozdílu mezi cenami ve Společenství a na světovém trhu za množství krmných obilovin, které závisí na živočišném druhu drůbeže a které je nezbytné pro produkci jednoho kilogramu poražené drůbeže ve Společenství.
Ceny krmných obilovin v rámci Společenství se stanoví jednou ročně na období 12 měsíců začínající dnem 1. srpna na základě prahových cen těchto krmných obilovin a jejich měsíčních zvýšení.
Ceny krmných obilovin na světovém trhu se stanoví jednou za čtvrtletí na základě cen těchto krmných obilovin za šest měsíců předcházejících čtvrtletí, ve kterém je uvedená částka vypočítávána.
Při stanovení dávek použitelných od 1. listopadu, 1. února a 1. května se však bere vývoj cen krmných obilovin na světovém trhu v úvahu pouze tehdy, pokud se zároveň stanoví nová zdymadlová cena;
b) částky rovnající se 7 % průměru zdymadlových cen platných po dobu čtyř čtvrtletí předcházejících 1. květnu každého roku.
Tato částka se vypočítává jednou ročně na období 12 měsíců začínající dnem 1. srpna.
2. Dávka na drůbeží mláďata se vypočítává stejným způsobem jako dávka na poraženou drůbež.
Množství krmných obilovin, které má být použito, je však množství nezbytné pro produkci jednoho drůbežího mláděte ve Společenství; zdymadlová cena je cena drůbežích mláďat.
3. Rada na návrh Komise kvalifikovanou většinou: - stanoví množství krmných obilovin, které závisí na živočišném druhu drůbeže a které je nezbytné pro produkci jednoho kilogramu poražené drůbeže, množství krmných obilovin nezbytné pro produkci jednoho drůbežího mláděte a procentní podíl jednotlivých druhů krmných obilovin na těchto množstvích,
- stanoví prováděcí pravidla k tomuto článku.
Článek 5
1. Pokud jde o produkty uvedené v čl. 1 odst. 2 písm. d), dávka se odvozuje z dávky na poraženou drůbež, a to na základě hmotnostního poměru mezi těmito různými produkty a poraženou drůbeží, a v případě nutnosti na základě průměrného poměru mezi jejich tržními hodnotami.
2. Odchylně od ustanovení odstavce 1 jsou v případě produktů položek 02.03, 15.01 B a 16.02 B I společného celního sazebníku, u kterých je celní sazba vázána dohodou GATT, dávky omezeny částkou vyplývající z této dohody.
3. Koeficienty vyjadřující poměry uvedené v odstavci 1 jsou stanoveny postupem podle článku 17.
Údaje použité pro stanovení koeficientů se prověří nejméně jednou ročně.
Článek 6
Pokud je na trhu Společenství zjištěn podstatný nárůst cen a je pravděpodobné, že tato situace bude pokračovat, a je-li tím trh narušen nebo hrozí-li, že bude narušen, mohou být přijata nezbytná opatření.
Rada stanoví na návrh Komise kvalifikovanou většinou obecná prováděcí pravidla k tomuto článku.
Článek 7
1. Zdymadlové ceny se stanoví předem na každé čtvrtletí postupem podle článku 17.
2. Zdymadlová cena poražené drůbeže se skládá z:
a) částky rovnající se ceně na světovém trhu za množství krmných obilovin v závislosti na živočišném druhu drůbeže, které je nezbytné pro produkci jednoho kilogramu poražené drůbeže ve třetích zemích;
b) paušální částky zahrnující ostatní náklady na krmiva a režijní náklady na produkci a uvedení na trh v závislosti na živočišném druhu drůbeže. Cena za množství krmných obilovin na světovém trhu se stanoví jednou za čtvrtletí na základě cen těchto krmných obilovin za šest měsíců předcházejících čtvrtletí, ve kterém se stanoví zdymadlová cena.
Při stanovení zdymadlové ceny platné od 1. listopadu, 1. února a 1. května, se však bere vývoj cen krmných obilovin na světovém trhu v úvahu pouze tehdy, pokud cena za množství krmných obilovin vykazuje minimální odchylku od ceny použité pro výpočet zdymadlové ceny na předchozí čtvrtletí.
Údaje pro stanovení paušální částky uvedené v písmenu b) se prověří nejméně jednou ročně.
Zdymadlová cena pro drůbeží mláďata se vypočítává stejným způsobem jako zdymadlová cena pro poraženou drůbež. Cena za množství krmných obilovin na světovém trhu je však cena za množství nezbytné pro produkci jednoho drůbežího mláděte ve třetích zemích a paušální částka je částka zahrnující ostatní náklady na krmivo a režijní náklady na produkci a uvedení na trh jednoho drůbežího mláděte.
Množství krmných obilovin a paušální částka nejsou rozlišeny podle živočišného druhu drůbeže.
4. Pokud jde o produkty uvedené v čl. 1 odst. 2 písm. d), odvozují se zdymadlové ceny ze zdymadlových cen za poraženou drůbež na základě koeficientů stanovených pro tyto produkty v čl. 5 odst. 3.
5. Rada stanoví na návrh Komise kvalifikovanou většinou prováděcí pravidla k tomuto článku.
Článek 8
1. Sníží-li se u produktu nabídková cena s dodáním na hranice pod úroveň zdymadlové ceny, zvýší se dávka na tento produkt o dodatečnou částku, která se rovná rozdílu mezi zdymadlovou cenou a nabídkovou cenou s dodáním na hranice.
2. Tato dodatečná částka se však neuplatní vůči třetím zemím, které jsou ochotny a schopny zaručit, že cena za dovoz produktů pocházejících a dovážených z jejich území do Společenství nebude nižší než zdymadlová cena daného produktu a že bude zabráněno odklonu obchodu.
3. Nabídková cena s dodáním na hranice se stanoví pro veškeré dovozy ze všech třetích zemí.
Pokud se však vývoz z jedné nebo více třetích zemí uskutečňuje za neobvykle nízké ceny, které jsou nižší než ceny uplatňované v jiných třetích zemích, stanoví se pro vývoz z těchto třetích zemí druhá nabídková cena s dodáním na hranice.
4. Prováděcí pravidla k tomuto článku se stanoví postupem podle článku 17.
Dodatečné částky se popřípadě stanoví stejným postupem.
Článek 9
1. V míře nezbytné k tomu, aby bylo možno vyvézt produkty uvedené v čl. 1 odst. 1 na základě cen těchto produktů na světovém trhu, může být rozdíl mezi těmito cenami a cenami v rámci Společenství pokryt vývozní náhradou.
2. Náhrada je stejná pro celé Společenství.
Může být rozlišena podle užití nebo místa určení.
Náhrada se poskytuje na žádost oprávněné strany.
Při stanovení náhrady se přihlíží zejména k potřebě zajistit rovnováhu mezi použitím základních produktů Společenství pro vývoz zpracovaného zboží do třetích zemí a použitím produktů z těchto zemí propuštěných do režimu aktivního zušlechťovacího styku.
Rada stanoví na návrh Komise kvalifikovanou většinou obecná pravidla pro poskytování vývozních náhrad a jejich stanovení předem, jakož i kritéria pro stanovení jejich výše.
Náhrady se stanovují pravidelně postupem podle článku 17.
V případě nutnosti může Komise na žádost členského státu nebo z vlastního podnětu náhrady v mezidobí změnit.
3. Prováděcí pravidla k tomuto článku se stanoví postupem podle článku 17.
Článek 10
V míře nezbytné pro správné fungování společné organizace trhu s drůbežím masem, může Rada na návrh Komise kvalifikovanou většinou zcela nebo částečně vyloučit používání režimu aktivního zušlechťovacího styku v případě produktů uvedených v čl. 1 odst. 1, které jsou určeny k výrobě produktů uvedených v čl. 1 odst. 1.
Článek 11
1. Na sazební zařazení produktů, na něž se vztahuje toto nařízení, se použijí obecná pravidla pro výklad společného celního sazebníku a zvláštní pravidla pro jeho používání; celní nomenklatura vyplývající z používání tohoto nařízení se přejímá do společného celního sazebníku.
2. Pokud toto nařízení nestanoví jinak nebo pokud Rada nerozhodne na návrh Komise kvalifikovanou většinou o výjimce, je zakázáno: - vybírání jakýchkoli cel nebo poplatků s rovnocenným účinkem,
- uplatňování jakýchkoli množstevních omezení nebo opatření s rovnocenným účinkem.
Za opatření s účinkem rovnocenným množstevnímu omezení se mimo jiné považuje jakékoliv opatření omezující vydávání dovozních nebo vývozních licencí určité skupině osob.
Článek 12
1. Pokud je v důsledku dovozu nebo vývozu trh Společenství s jedním nebo více produkty uvedenými v čl. 1 odst. 1 vážně narušen nebo hrozí-li, že bude vážně narušen, a tím budou ohroženy cíle stanovené v článku 39 Smlouvy, mohou být pro obchod se třetími zeměmi přijímána vhodná opatření po dobu, po kterou toto narušení nebo jeho hrozba trvá.
Rada stanoví na návrh Komise kvalifikovanou většinou obecná prováděcí pravidla k tomuto odstavci a určí, v jakých případech a v rámci jakých mezí mohou členské státy přijmout ochranná opatření.
2. Pokud nastane situace uvedená v odstavci 1, rozhodne Komise na žádost členského státu nebo z vlastního podnětu o nezbytných opatřeních, která jsou sdělena členským státům a jsou okamžitě použitelná.
Pokud členský stát předloží Komisi žádost, Komise přijme rozhodnutí do 24 hodin od jejího obdržení.
3. Opatření, o kterém rozhodne Komise, může kterýkoliv členský stát do tří pracovních dnů ode dne jeho sdělení předložit Radě k přezkoumání.
Rada se sejde neprodleně.
Kvalifikovanou většinou může dotyčné opatření změnit nebo zrušit.
Článek 13
Zboží uvedené v čl. 1 odst. 1, které je vyrobeno nebo získáno z produktů, jež nejsou uvedeny v čl. 9 odst. 2 a čl. 10 odst. 1 Smlouvy, se nepropustí do volného oběhu uvnitř Společenství.
Článek 14
Aby se vzala v úvahu omezení volného oběhu, která mohou vyplynout z použití opatření, jejichž cílem je zabránit šíření chorob zvířat, mohou být postupem podle článku 17 přijata výjimečná opatření na podporu kteréhokoliv trhu postiženého tímto omezením.
Tato opatření lze přijímat pouze v rozsahu a na dobu, jež jsou nezbytně nutné pro podporu tohoto trhu.
Článek 15
Členské státy a Komise si navzájem sdělují údaje nezbytné pro provádění tohoto nařízení.
Pravidla pro sdělování a šíření těchto údajů se stanoví postupem podle článku 17.
Článek 16
1. Zřizuje se Řídící výbor pro drůbeží maso a vejce (dále jen "výbor") složený ze zástupců členských států, kterému předsedá zástupce Komise.
2. Hlasům členských států ve výboru je přidělena váha podle čl. 148 odst. 2 Smlouvy. Předseda nehlasuje.
Článek 17
1. Má-li být zahájen postup podle tohoto článku, přednese věc výboru jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu, nebo na žádost některého zástupce členského státu.
2. Zástupce Komise předloží návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k těmto opatřením ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci.
Stanovisko se přijímá většinou 41 hlasů.
3. Komise přijme opatření, která jsou okamžitě použitelná.
Pokud však tato opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru, sdělí je Komise neprodleně Radě. V tomto případě může Komise nejvýše o jeden měsíc ode dne tohoto sdělení odložit použitelnost opatření, o kterých rozhodla.
Rada může kvalifikovanou většinou přijmout ve lhůtě jednoho měsíce odlišné rozhodnutí.
Článek 18
Výbor může posoudit jakoukoli jinou otázku, kterou mu předloží jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu, nebo na žádost zástupce některého členského státu.
Článek 19
Pokud toto nařízení nestanoví jinak, použijí se na produkci produktů uvedených v čl. 1 odst. 1 a obchod s nim články 92 až 94 Smlouvy.
Článek 20
Toto nařízení musí být prováděno tak, aby se současně a vhodným způsobem zohlednily cíle stanovené v článcích 39 a 110 Smlouvy.
Článek 21
Pokud Itálie uplatní článek 23 nařízení Rady (EHS) č. 2727/75 ze dne 29. října 1975 o společné organizaci trhu s obilovinami [4], přijme Rada na návrh Komise kvalifikovanou většinou nezbytná opatření, aby zabránila narušení hospodářské soutěže.
Článek 22
1. Nařízení Rady č. 123/67/EHS ze dne 13. června 1967 o společné organizaci trhu s drůbežím masem [5], naposledy pozměněné rozhodnutím Rady ze dne 1. ledna 1973, kterým se přizpůsobují dokumenty o přistoupení nových členských států k Evropským společenstvím [6], se zrušuje.
2. Všechny odkazy na nařízení zrušené odstavcem 1 se považují za odkazy na toto nařízení.
Odkazy na články uvedeného nařízení je nutno číst v souladu se srovnávací tabulkou uvedenou v příloze.
Článek 23
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. listopadu 1975.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Rady (EHS) č. 2782/75 ze dne 29. října 1975 o produkci násadových vajec a kuřat chovné drůbeže a jejich uvádění na trh
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2771/75 [1] ze dne 29. října 1975 o společné organizaci trhu s vejci, a zejména na článek 2 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2777/75 [2] ze dne 29. října 1975 o společné organizaci trhu s drůbežím masem, a zejména na článek 2 uvedeného nařízení,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [3],
vzhledem k tomu, že pro dosažení cílů stanovených v článku 39 Smlouvy pro odvětví drůbeže jsou v nařízení (EHS) č.
2771/75 a nařízení (EHS) č. 2777/75 stanovena opatření, která mají usnadnit přizpůsobení nabídky požadavkům trhu;
vzhledem k tomu, že tato opatření zahrnují zejména ta, která mají usnadnit vypracování krátkodobých i dlouhodobých předběžných odhadů na základě znalosti používaných výrobních prostředků, a rovněž stanovení obchodních norem týkajících se balení, přepravy a označování;
vzhledem k tomu, že přesná znalost počtu násadových vajec v inkubátoru a vylíhnutých kuřat, roztříděných podle druhu, kategorie a typu drůbeže, umožňuje předpovídat vývoj na trhu drůbežích produktů; že by za tím účelem měla být rovněž přijata opatření pro shromažďování statistických údajů týkajících se zvířat v prarodičovském a rodičovském chovu;
vzhledem k tomu, že údaje týkající se násadových vajec, vylíhnutých kuřat a kuřat uváděných na trh by měly být shromažďovány v pravidelných intervalech, aby bylo možné předvídat vývoj na trhu co nejpřesněji a nejrychleji;
vzhledem k tomu, že je dále nezbytné odlišit násadová vejce vyprodukovaná ve Společenství od vajec, na která se vztahuje nařízení Rady (EHS) č.
2772/75 [4] ze dne 29. října 1975 o obchodních normách pro vejce; že se proto musí takové odlišení provádět ve Společenství označováním jednotlivých násadových vajec; že je však nezbytné stanovit, že toto odlišení může být prováděno podle zvláštních předpisů upravujících balení v těch členských státech, které to povolují; že tato uvedená možnost však nesmí znamenat, že by vejce vyjmutá z inkubátoru mohla být uváděna na trh bez zvláštního označení;
vzhledem k tomu, že na násadová vejce se vztahují jiné zdymadlové ceny a dávky než na ostatní vejce; že je nezbytné zajistit, aby označování násadových vajec byly tyto produkty jasně odlišeny;
vzhledem k tomu, že totéž platí i pro vývoz, zejména s ohledem na možnost poskytovat náhrady; že je však třeba mít pokud možno na zřeteli předpisy, které mohou ve třetích zemích upravovat označování vajec, a zabránit tak narušení obchodu s těmito zeměmi;
vzhledem k tomu, že rozlišovací číselný kód, přidělený každému zařízení a vyznačený na násadových vejcích nebo na baleních obsahujících násadová vejce nebo drůbeží mláďata, může usnadnit uvádění těchto produktů na trh a kontrolu dodržování ustanovení tohoto nařízení;
vzhledem k tomu, že pro účely uvedení na trh i pro účely kontroly je nezbytné zapsat do průvodních dokladů údaje týkající se jak povahy zásilky drůbežích mláďat nebo násadových vajec, tak jejich původu; že některé z těchto údajů musejí být proto vyznačeny na obalu;
vzhledem k tomu, že příslušným zařízením je nutné zaručit, že údaje, které se jich týkají, zůstanou v anonymitě a že se na ně vztahuje statistické tajemství;
vzhledem k tomu, že by se povinnost dodržovat toto nařízení neměla vztahovat na zařízení, které vzhledem k nízkému obchodnímu obratu nemají podstatný vliv na výsledné statistické údaje nebo na vývoj na trhu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Pro účely tohoto nařízení se rozumí:
1. "násadovými vejci" drůbeží vejce položky 04.05 A I a) společného celního sazebníku určená k produkci drůbežích mláďat, která jsou roztříděna podle druhu, kategorie a typu, a určena podle tohoto nařízení;
2. "drůbežími mláďaty" živá drůbež o hmotnosti nejvýše 185 g položky 01.05 A společného celního sazebníku, zařazena do jedné z následujících kategorií:
a) užitková drůbeží mláďata: drůbeží mláďata některého z níže uvedených typů: i) drůbeží mláďata pro spotřebu: drůbeží mláďata určená pro výkrm a porážku dříve, než dosáhnou reprodukční zralosti,
ii) drůbeží mláďata ke snášení vajec: drůbeží mláďata určená ke snášení konzumních vajec,
iii) drůbeží mláďata dvojího užití: drůbeží mláďata určená buď ke snášení vajec nebo pro spotřebu;
b) drůbeží mláďata rodičovského chovu: drůbeží mláďata určená k produkci užitkových kuřat;
c) drůbeží mláďata prarodičovského chovu: drůbeží mláďata určená k produkci chovných kuřat;
3. "zařízením" zařízení nebo část zařízení provozované jako: a) chovné zařízení pro čistokrevný chov: zařízení pro produkci násadových vajec určených k produkci kuřat do prarodičovského nebo rodičovského chovu nebo užitkových kuřat;
b) chovné zařízení: zařízení pro produkci násadových vajec určených k produkci užitkových kuřat;
c) líheň: zařízení pro inkubaci násadových vajec, líhnutí a produkci kuřat;
4. "kapacitou" nejvyšší počet násadových vajec, která mohou být současně umístěna v inkubátorech, s výjimkou prostoru pro líhnutí.
Článek 2
1. Uvádění násadových vajec a drůbežích mláďat na trh a jejich přeprava, jakož i líhnutí vajec za účelem výkonu povolání nebo pro obchodní účely je na území Společenství povoleno pouze tehdy, jsou-li dodržena ustanovení tohoto nařízení.
2. Povinnost dodržovat toto nařízení však nemají chovná zařízení pro čistokrevný chov a ostatní chovná zařízení s méně než 100 kusy drůbeže a líhně s kapacitou menší než 1000 násadových vajec.
Článek 3
Příslušný subjekt pověřený daným členským státem zaregistruje každé zařízení, který o to požádá, a přidělí mu rozlišovací číslo.
Zařízením, která nedodržují ustanovení tohoto nařízení, může být toto rozlišovací číslo odebráno.
Článek 4
Nejdéle do tří měsíců po vstupu tohoto nařízení v platnost předá každý členský stát ostatním členským státům a Komisi seznam zařízení na svém území a u každého zařízení uvede jeho rozlišovací číslo, název a adresu.
O všech změnách provedených v tomto seznamu informuje členské státy a Komisi na počátku každého čtvrtletí.
Článek 5
1. Násadová vejce se označují jednotlivě.
Označování provádí produkční zařízení, které označí násadová vejce rozlišovacím číslem.
2. Členské státy však mohou povolit takové označování násadových vajec, kdy balení je opatřeno páskou, která po odstranění nemůže být znovu použita; na této pásce je minimálně uveden název druhu drůbeže, od které vejce pocházejí, a rozlišovací číslo zařízení, kde byla vyprodukována.
Členské státy využívající této možnosti sdělí tuto skutečnost ostatním členským státům a Komisi a informují je o opatřeních, která v tomto směru přijaly.
Takto označená násadová vejce mohou být přepravována, uváděna na trh nebo vkládána do inkubátoru pouze v členských státech, které uvedenou možnost využívají.
3. Násadová vejce se přepravují v dokonale čistém balení, které obsahuje pouze násadová vejce stejného druhu, kategorie a typu drůbeže, pocházející z jednoho zařízení, a na kterém jsou minimálně uvedena slova: "eggs for hatching", "rugeæg", "Bruteier", "avga pros ekkopapsin", "oeufs à couver""uova da cova", "nebo""broedeieren".
4. Aby byly dodrženy předpisy v určitých dovozních třetích zemích, mohou násadová vejce určená pro vývoz a jejich balení obsahovat údaje, které toto nařízení nestanoví, pokud nehrozí, že budou zaměňovány s údaji stanovenými v tomto nařízení, v nařízení (EHS) č. 2772/75 a v prováděcích předpisech.
Článek 6
Násadová vejce ze třetích zemí mohou být dovážena pouze tehdy, pokud je na nich uvedeno písmem o velikosti nejméně 3 mm jméno země původu a slova: "hatching", "Brutei", "à couver", "cova", "broedei" nebo "rugeæg".
Jejich balení musí obsahovat pouze násadová vejce stejného druhu, kategorie a typu drůbeže ze stejné země původu a od stejného odesílatele, a musejí na nich být uvedeny minimálně tyto údaje: a) údaje uvedené na vejcích;
b) druh drůbeže, od které vejce pocházejí;
c) jméno nebo název odesílatele a jeho adresa.
Článek 7
Každá líheň si vede jeden nebo více registrů, ve kterých jsou pod jednotlivými druhy, kategoriemi (prarodičovská, rodičovská, užitková drůbeží mláďata) a typy (drůbeží mláďata ke spotřebě, ke snášení vajec, dvojího účelu) uvedeny následující údaje: a) datum umístění vajec do inkubátoru a počet násadových vajec v inkubátoru, rozlišovací číslo zařízení, kde byla násadová vejce vyprodukována, a počet neoznačených vajec vyjmutých z inkubátoru;
b) datum líhnutí, počet vylíhnutých drůbežích mláďat a počet drůbežích mláďat určených ke skutečnému užití.
Článek 8
Násadová vejce, která nejsou před umístěním do inkubátoru označena a která jsou z inkubátoru vyjmuta, se zničí, nebo, pokud jsou uvedena trh jako průmyslová vejce ve smyslu čl. 1 odst. 2 nařízení (EHS) č. 2772/75, jsou za účelem rozlišení označena rozlišovacím znakem.
Článek 9
1. Každý líheň sděluje jednou za měsíc příslušnému subjektu členského státu počet vajec umístěných do inkubátoru, počet vylíhnutých drůbežích mláďat a počet drůbežích mláďat určených pro skutečné užití, a to vždy podle jednotlivých druhů, kategorií a typů.
2. V případě potřeby se vyžadují statistické údaje o stavu drůbežích mláďat v prarodičovském a rodičovském chovu od zemědělských zařízení jiných než těch, které jsou uvedeny v odstavci 1, podle pravidel a podmínek přijatých postupem podle článku 17 nařízení (EHS) č. 2777/75.
Článek 10
1. Jednou měsíčně, bezprostředně po obdržení a zanesení údajů uvedených v článku 9, zašlou členské státy Komisi přehled vypracovaný na základě těchto údajů za předchozí měsíc.
V přehledu předkládaném členskými státy je kromě toho uveden i počet drůbežích mláďat dovezených a vyvezených v uvedeném měsíci, rozdělených podle druhu, kategorie a typu drůbeže.
2. Komise tyto souhrnné údaje shromáždí a vyhodnotí.
Informuje o nich členské státy.
Článek 11
1. Drůbeží mláďata se balí podle druhu, typu a kategorie drůbeže.
2. Krabice obsahují pouze drůbeží mláďata ze stejné líhně a jsou označeny minimálně rozlišovacím číslem líhně.
Článek 12
Drůbeží mláďata ze třetích zemí mohou být dovážena pouze tehdy, pokud jsou roztříděna podle čl. 11 odst. 1. Krabice musí obsahovat pouze drůbeží mláďata ze stejné země původu a od stejného odesílatele a musí na nich být uvedeny minimálně tyto údaje: a) název země původu;
b) druh drůbeže, ke kterému drůbeží mláďata náleží;
c) jméno nebo název odesílatele a jeho adresa.
Článek 13
1. Ke každé zásilce násadových vajec nebo drůbežích mláďat jsou přiloženy průvodní doklady s uvedením minimálně těchto údajů: a) jméno nebo název zařízení, jeho adresa a rozlišovací číslo;
b) počet násadových vajec nebo drůbežích mláďat rozepsaných podle druhu, kategorie a typu drůbeže;
c) datum expedice;
d) jméno a adresa příjemce.
2. U zásilek násadových vajec a drůbežích mláďat dovezených ze třetích zemí musí být rozlišovací číslo produkčního zařízení nahrazeno jménem země původu.
Článek 14
Údaje stanovené tímto nařízením musí být napsány zřetelně a čitelně.
Tyto údaje a průvodní doklady se vyhotovují alespoň v jednom jazyce Společenství.
Článek 15
Aby byly dodrženy předpisy v určitých dovozních třetích zemích, mohou zásilky určené pro vývoz obsahovat údaje, které toto nařízení nestanoví, pokud nehrozí, že budou zaměňovány s údaji v tomto nařízení stanovenými.
Článek 16
Subjekty určené každým členským státem kontrolují, zda jsou ustanovení tohoto nařízení dodržována.
Seznam těchto subjektů je předán ostatním členským státům a Komisi nejdéle jeden měsíc před dnem vstupu tohoto nařízení v platnost.
Jakákoli změna provedená v tomto seznamu je oznámena ostatním členským státům a Komisi.
Článek 17
Prováděcí pravidla k tomuto nařízení se přijmou postupem podle článku 17 nařízení (EHS) č. 2771/75, případně podle článku 17 nařízení (EHS) č. 2777/75.
Článek 18
1. Členské státy přijmou všechna opatření k zajištění anonymity a důvěrné povahy údajů poskytovaných podle článku 9.
2. Údaje zapsané do registrů mohou použít pouze orgány pověřené prováděním tohoto nařízení.
Článek 19
1. Nařízení Rady (EHS) č. 1349/72 [5] ze dne 27. června 1972 o produkci násadových vajec a kuřat chovné drůbeže a jejich uvádění na trh, ve znění nařízení (EHS) č. 225/73 [6], se zrušuje.
2. Odkazy na nařízení zrušené v odst. 1 se chápou jako odkazy na toto nařízení.
Článek 20
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. listopadu 1975.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Rady (EHS) č. 2783/75 ze dne 29. října 1975 o společném obchodním režimu pro vaječný albumin a mléčný albumin
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na čl. 14 odst. 7, články 28, 92 až 94, 111 a následující a 235 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
vzhledem k tomu, že na vaječný albumin, který není uveden v příloze II Smlouvy, se nevztahují zemědělská ustanovení Smlouvy, avšak na žloutek se vztahují;
vzhledem k tomu, že vzniklá situace může mít nepříznivý vliv na účinnost společné zemědělské politiky v odvětví vajec;
vzhledem k tomu, že je třeba dosáhnout vyrovnaného přístupu, a proto by měl být zřízen společný obchodní režim pro vaječný albumin a mléčný albumin, který by odpovídal systému stanovenému pro vejce; že je třeba rozšířit uplatňování tohoto režimu na mléčný albumin vzhledem k tomu, že může do značné míry nahrazovat vaječný albumin;
vzhledem k tomu, že nařízení Rady (EHS) č. 2771/75 ze dne 29. října 1975 o společné organizaci trhu s vejci [2], zavedlo ve Společenství jednotný obchodní režim pro vejce, sestávající zejména z jednotných dávek při dovozu ze třetích zemí a jednotných náhrad při vývozu do třetích zemí pro vejce a žloutek, nezpracované nebo zpracované na výrobky obsahující vaječný bílek;
vzhledem k tomu, že obchodní režim pro albumin by měl s ohledem na vzájemný vztah odpovídat stávajícímu režimu pro vejce;
vzhledem k tomu, že ceny vaječného albuminu v zásadě sledují ceny vajec, které jsou ve Společenství a na světových trzích rozdílné; že je třeba zabránit narušení hospodářské soutěže z důvodu tohoto rozdílu tím, že se zavede dovozní poplatek ve výši, která tento rozdíl vyrovná; že nejvýhodnější metodou pro stanovení výše tohoto poplatku se jeví jeho odvození od dávky na vejce ve skořápkách;
vzhledem k tomu, že je třeba stanovit různé koeficienty s ohledem na úpravu zpracovaných produktů;
vzhledem k tomu, že cena vajec spolu se zpracovatelskými náklady nejsou jedinými faktory ovlivňujícími cenu albuminu na světovém trhu; že k tomu, aby byla zajištěna účinnost režimu dovozních dávek, je nutno stanovit dodatečnou částku k dávce pro případ, že nabídky na světovém trhu jsou činěny za neobvykle nízké ceny;
vzhledem k tomu, že mezi různými produkty na bázi vajec existují úzké hospodářské vazby, a je proto nezbytné stanovit pro vaječný albumin a mléčný albumin možnost přijmout obchodní normy, které pokud možno odpovídají obchodním normám stanoveným pro produkty uvedené v čl. 1 odst. 1 písm. b) nařízení (EHS) č. 2771/75;
vzhledem k tomu, že v rozsahu nezbytném pro řádné fungování mechanismu vývozních náhrad pro vejce, jak jej stanoví nařízení (EHS) č. 2771/75, a režimu stanoveného tímto nařízením by měla být stanovena možnost upravit používání celního režimu aktivního zušlechťovacího styku, a pokud to situace na trhu vyžaduje, jeho používání zakázat;
vzhledem k tomu, že režim dovozních dávek umožňuje obejít se bez jakýchkoli dalších ochranných opatření na vnějších hranicích Společenství; že zřízení jednotného trhu zahrnuje odstranění všech překážek volného pohybu uvedeného zboží na vnitřních hranicích Společenství,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V obchodu mezi Společenstvím a třetími zeměmi se vybírají dovozní poplatky u těchto produktů: Číslo společného celního sazebníku _BAR_ Popis zboží _BAR_ ex 35.02 _BAR_ Albuminy: _BAR_
Článek 2
1. Výše dovozního poplatku u každého z produktů uvedených v článku 1 do Společenství je rovna výši dávky na vejce ve skořápce stanovené podle čl. 4 odst. 1 nařízení (EHS) č. 2771/75 vynásobené koeficientem uvedeným pro daný produkt v článku 3.
2. Výše dávek se stanoví předem na dobu tří měsíců postupem podle článku 17 nařízení (EHS) č. 2771/75.
Článek 3
Koeficienty pro výrobky uvedené v článku 1 se stanoví postupem podle článku 17 nařízení (EHS) č. 2771/75 tak, že se určí doplňkové hodnoty ke koeficientům stanoveným pro vaječný žloutek podle poměru uvedeného v čl. 5 odst. 1 druhé odrážce nařízení (EHS) č. 2771/75.
Článek 4
Pokud je na trhu Společenství zjištěn podstatný nárůst cen a je pravděpodobné, že tato situace bude pokračovat, a je-li tím trh narušen nebo hrozí-li, že bude narušen, mohou být přijata nezbytná opatření.
Rada přijme na návrh Komise kvalifikovanou většinou obecná prováděcí pravidla k tomuto článku.
Článek 5
1. Stanoví se zdymadlová cena pro tekuté nebo zmrazené produkty uvedené v článku 1 a zdymadlová cena pro sušené produkty uvedené v témže článku. Stanovení cen se provede na základě zdymadlové ceny stanovené pro vejce ve skořápce podle čl. 7 odst. 2 nařízení (EHS) č. 2771/75, přičemž se přihlédne k nižší hodnotě základního materiálu, podle koeficientu uvedeného v článku 3 a podle zpracovatelských nákladů.
2. Zdymadlová cena se stanoví předem na dobu tří měsíců.
3. Sníží-li se u produktu nabídková cena s dodáním na hranice pod úroveň zdymadlové ceny, zvýší se dovozní poplatek u tohoto produktu o dodatečnou částku, která se rovná rozdílu mezi zdymadlovou cenou a nabídkovou cenou s dodáním na hranice.
Tato dodatečná částka se však neuplatní vůči třetím zemím, které jsou ochotny a schopny zaručit, že cena za dovoz produktů pocházejících a dovážených z jejich území nebude nižší než zdymadlová cena daného produktu a že bude zabráněno odklonu obchodu.
4. Nabídková cena s dodáním na hranice se stanoví pro veškeré dovozy ze třetích zemí.
Pokud se však vývozy z jedné nebo více třetích zemí uskutečňují za neobvykle nízké ceny, které jsou nižší než ceny uplatňované v jiných třetích zemích, stanoví se pro vývozy z těchto třetích zemí druhá nabídková cena s dodáním na hranice.
5. Prováděcí pravidla k tomuto článku se stanoví postupem podle článku 17 nařízení (EHS) č. 2771/75.
Stejným postupem se stanoví - zdymadlové ceny,
- případné dodatečné částky.
Článek 6
Pro produkty uvedené v článku 1 mohou být přijaty obchodní normy, které musí s výhradou nutného zřetele na zvláštnosti produktů odpovídat obchodním normám uvedeným v čl. 2 odst. 2 nařízení(EHS) č. 2771/75 pro produkty uvedené v čl. 1 odst. 1 písm. b) zmíněného nařízení. Tyto normy se mohou týkat zejména třídění podle jakosti, balení, skladování, přepravy, obchodní úpravy a označování.
Normy, jejich působnost a obecná prováděcí pravidla pro jejich používání přijme Rada na návrh Komise kvalifikovanou většinou.
Článek 7
V míře nezbytné pro řádné fungování společné organizace trhu s vejci a s produkty podle tohoto nařízení může Rada na návrh Komise kvalifikovanou většinou zcela nebo částečně vyloučit používání režimu aktivního zušlechťovacího styku pro produkty uvedené v článku 1 určené k výrobě produktů uvedených v témže článku.
Článek 8
1. Na sazební zařazení produktů, na něž se vztahuje toto nařízení, se použijí obecná pravidla pro výklad společného celního sazebníku a zvláštní pravidla pro jeho používání; sazební nomenklatura vyplývající z používání tohoto nařízení se přejímá do společného celního sazebníku.
2. Pokud toto nařízení nestanoví jinak nebo pokud Rada nerozhodne na návrh Komise kvalifikovanou většinou o výjimce, je zakázáno - vybírání jakýchkoli cel nebo poplatků s rovnocenným účinkem,
- uplatňování jakýchkoli množstevních omezení nebo opatření s rovnocenným účinkem.
Za opatření s účinkem rovnocenným množstevnímu omezení se mimo jiné považuje jakékoliv opatření omezující vydávání dovozních nebo vývozních licencí určité skupině osob.
Článek 9
Zboží uvedené v článku 1, které je vyrobeno nebo získáno z produktů, jež nejsou uvedeny v čl. 9 odst. 2 a čl. 10 odst. 1 Smlouvy, se nepropustí do volného oběhu uvnitř Společenství.
Článek 10
Členské státy a Komise si navzájem sdělí údaje nezbytné pro provádění tohoto nařízení.
Pravidla pro sdělování a šíření těchto údajů se stanoví postupem podle článku 17 nařízení (EHS) č. 2771/75.
Článek 11
1. Nařízení Rady č. 170/67/EHS ze dne 27. června 1967 o společném obchodním režimu pro vaječný albumin a mléčný albumin a o zrušení nařízení č. 48/67/EHS [3], ve znění nařízení (EHS) č. 1081/71 [4] se zrušuje.
2. Odkazy na nařízení zrušené odstavcem 1 se považují za odkazy na toto nařízení.
Odkazy na články uvedených nařízení je nutno číst v souladu se srovnávací tabulkou uvedenou v příloze.
Článek 12
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. listopadu 1975.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Rady (EHS) č. 3279/75 ze dne 16. prosince 1975 o sjednocení dovozních režimů pro živé rostliny a květinářské produkty uplatňovaných členskými státy vůči třetím zemím
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 234/68 ze dne 27. února 1968 o zřízení společné organizace trhu s živými rostlinami a květinářskými produkty [1], a zejména na čl. 8 odst. 2 uvedeného nařízení,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že čl. 8 odst.
2 nařízení (EHS) č. 234/68 stanoví, že budou přijata opatření nezbytná ke koordinaci a sjednocení dovozních režimů uplatňovaných jednotlivými členskými státy vůči třetím zemím;
vzhledem k tomu, že zavádění společného dovozního režimu pro živé rostliny a květinářské produkty stanovené ve zmíněném nařízení vyžaduje odstranit pro dovozy ze třetích zemí množstevní omezení a opatření s rovnocenným účinkem, jakož i dávky s účinkem rovnocenným clu;
vzhledem k tomu, že je nicméně nezbytné omezit možná rizika v obchodu s třetími zeměmi způsobená zrušením všech množstevních omezení a opatření s rovnocenným účinkem; že příslušné produkty by měly být zahrnuty do oblasti působnosti nařízení Rady (EHS) č.
109/70 ze dne 19. prosince 1969, kterým se stanoví společná pravidla dovozu ze zemí se státně řízenou obchodní politikou [2] a nařízení Rady (EHS) č. 1439/74 ze dne 4. června 1974 o společném dovozním režimu [3];
vzhledem k tomu, že pro zvláště citlivé produkty je nezbytné umožnit zavedení systému dovozních licencí, vyžadujícího složení záruky, která zajišťuje dodržení závazku uskutečnit dovoz během doby platnosti licence,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Pokud nařízení (EHS) č. 234/68 nebo toto nařízení nestanoví jinak, nebo pokud Rada na návrh Komise v souladu s hlasovacím postupem stanoveným v čl. 43 odst. 2 Smlouvy nerozhodne jinak, platí pro dovoz produktů spadajících do kapitoly 6 společného celního sazebníku ze třetích zemí zákaz: - ukládat dávky s účinkem rovnocenným clu,
- použití množstevních omezení nebo opatření s rovnocenným účinkem.
2. Nicméně členské státy mohou ponechat pro růže a karafiáty podpoložky ex 06.03 A společného celního sazebníku až do 31. prosince 1977 opatření použitelná k 1. lednu 1974, týkající se dovozu těchto produktů původem ze třetích zemí, avšak nesmí je dále zostřovat.
3. Členské státy mohou ponechat pro nekořenovité řízky a rouby révy vinné a pro rostliny révy vinné, roubované nebo kořenovité podpoložky ex 06.02 společného celního sazebníku, opatření použitelná k 1. lednu 1974, týkající se dovozu těchto produktů původem ze třetích zemí, avšak nesmí je dále zostřovat.
Toto ustanovení se použije až do konečného termínu stanoveného v členských státech pro použitelnost opatření nezbytných pro dosažení souladu se směrnicí Rady 74/649/EHS ze dne 9. prosince 1974 o uvádění révového vegetativního množitelského materiálu vyprodukovaného ve třetích zemích na trh [4].
4. Členské státy, které mají v úmyslu ponechat opatření podle článků 2 a 3, to s předstihem oznámí Komisi.
Článek 2
1. Příloha nařízení (EHS) č. 109/70 se rozšiřuje na všechny produkty spadající do kapitoly 6 společného celního sazebníku, které byly dovezeny ze zemí uvedených ve zmíněné příloze, kromě produktů uvedených v příloze tohoto nařízení na dobu, která se k nim vztahuje.
2. Produkty spadající do kapitoly 6 společného celního sazebníku, kromě produktů uvedených v příloze tohoto nařízení na dobu, která se k nim vztahuje, se zahrnují do společného seznamu produktů, na které se vztahuje osvobození, obsaženého v příloze I nařízení (EHS) č. 1439/74.
3. Ustanovení hlavy II a III nařízení (EHS) č. 109/70 a (EHS) č. 1439/74 se použijí na produkty uvedené v příloze tohoto nařízení na dobu, která se k nim vztahuje, aniž tím jsou dotčena opatření, jejichž použitelnost byla členskými státy zachována na základě čl. 1 odst. 2 nebo 3. Nicméně pokud dovezený produkt podléhá v členském státě vnitrostátnímu omezení na základě čl. 1 odst. 2 nebo 3, závisí platnost dovozních dokladů v tomto členském státě, vydaných na základě nařízení (EHS) č. 109/70 a (EHS) č. 1439/74, na předložení vnitrostátního dokumentu, který odpovídá předběžnému dovoznímu povolení.
Článek 3
1. Veškerý dovoz produktů do Společenství podléhající opatřením dozoru podle hlavy III nařízení (EHS) č. 109/70 a č. 1439/74 může být postupem podle článku 14 nařízení (EHS) č. 234/68 podřízen předložení dovozní licence, kterou členské státy vydají každému žadateli bez ohledu na místo usazení ve Společenství. Licence je platná pro jeden obchod uskutečněný ve Společenství. Nicméně při dovozu produktu podléhajícího vnitrostátním omezením v členském státě na základě čl. 1 odst. 2 a 3, je platnost licence v tomto členském státě závislá na předložení vnitrostátního dokumentu odpovídajícího předběžnému dovoznímu povolení.
2. Vydání dovozní licence je podmíněno složením záruky, která zajišťuje dodržení závazku uskutečnit dovoz během doby platnosti licence.
Záruka propadne úplně nebo částečně, není-li dovoz uskutečněn v této lhůtě, nebo se uskutečnil pouze částečně.
3. V případě odvolání proti článku 1 se opatření dozoru podle nařízení (EHS) č. 109/70 a (EHS) č. 1439/74 pozastavují.
Článek 4
Doba platnosti licence a další prováděcí pravidla k článku 3 se stanoví postupem podle článku 14 nařízení (EHS) č. 234/68.
Článek 5
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
ze dne 8. prosince 1975, kterým se stanoví společný postup pro vytvoření a stálou aktualizaci soupisu zdrojů informací o životním prostředí ve Společenství
(76/161/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 235 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že akční program Evropských společenství pro životní prostředí [3] stanoví stálou registraci zdrojů informací o životním prostředí a její začlenění, jako příspěvku Společenství, do Mezinárodního referenčního systému z programu OSN pro životní prostředí, do jiných mezinárodních systémů stejné povahy a do Evropské dokumentační sítě uvedené v rozhodnutí Rady 75/200/EHS ze dne 18. března 1975, kterým se přijímá první tříletý akční plán Společenství v oblasti vědeckých a technických informací a dokumentace [4];
vzhledem k tomu, že tato registrace může všem uživatelům ve Společenství, a zejména těm, kteří odpovídají za kontrolu, ochranu a správu životního prostředí, usnadnit přístup ke stávajícím zdrojům informací; že rovněž umožní vymezit vhodné akce pro koordinaci nebo harmonizaci informačních zdrojů, navrhnout vytvoření nových informačních systémů na základě neuspokojených potřeb a začlenit tyto zdroje do harmonizované evropské sítě;
vzhledem k tomu, že taková registrace se zdá být nezbytná pro dosažení, v rámci fungování společného trhu, jednoho z cílů Společenství v oblasti ochrany životního prostředí a pro zajištění kvality života; že Smlouva nestanoví pravomoci k jednání pro tento účel;
vzhledem k tomu, že tato registrace, kterou Komise zveřejní ve formě soupisu zdrojů informací v oblasti životního prostředí ve Společenství, musí každý členský stát informovat o střediscích vědeckých a technických informací a dokumentace, o odborných střediscích a o nezávislých odbornících, jakož i o probíhajících nebo plánovaných výzkumných projektech;
vzhledem k tomu, že členské státy, aby umožnily vypracování soupisu, musí předávat Komisi informace týkající se různých vnitrostátních zdrojů informací; že má být rovněž stanoven postup aktualizace soupisu,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Stanoví se společný postup pro vytvoření a stálou aktualizaci soupisu zdrojů informací v oblasti životního prostředí ve Společenství.
Tento soupis obsahuje pro každý členský stát seznam: - středisek a služeb vědeckých a technických informací a dokumentace,
- odborných středisek a nezávislých odborníků,
- probíhajících nebo plánovaných výzkumných projektů.
Článek 2
Členské státy shromažďují informace požadované do dotazníku uvedeného v příloze a sdělují je Komisi způsobem a ve formě slučitelné s požadavky Komise.
Informace se sbírají jednou ročně za účelem aktualizace soupisu.
Jsou sděleny Komisi nejpozději čtyři měsíce po skončení referenčního roku.
Článek 3
Každý členský stát určí vnitrostátní orgán příslušný pro shromažďování a předávání informací Komisi podle článků 1 a 2 a Komisi o tom uvědomí.
Článek 4
Komise vyvíjí software a metody indexace a kódování informací uvedených v článcích 1 a 2.
Zajišťuje automatické zpracování těchto informací a poskytuje členským státům kopii soupisu na magnetické pásce nebo na jiném nosiči spolu se softwarem nutným pro jeho použití.
Článek 5
Komise předává na magnetické pásce Mezinárodnímu referenčnímu systému z programu OSN pro životní prostředí příslušné informace, jež si členské státy přejí do tohoto systému poskytnout.
Článek 6
Seznam informací tvořících soupis a způsoby registrace může Komise na základě získaných zkušeností revidovat ve spolupráci s příslušnými vnitrostátními orgány uvedenými v článku 3 s ohledem na opatření přijatá Společenstvím pro účely harmonizace soupisů výzkumných projektů.
Článek 7
Členské státy sdělí informace požadované do dotazníku uvedeného v příloze poprvé do tří měsíců od zveřejnění tohoto rozhodnutí
ze dne 21. dubna 1976 kterým se zřizuje Výbor pro nakládání s odpady
(76/431/EHS) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
vzhledem k tomu, že akční program Evropských společenství pro životní prostředí [1] zdůrazňuje nutnost politiky Společenství v oblasti průmyslových a spotřebitelských odpadů;
vzhledem k tomu, že je nutno věnovat zvláštní pozornost ochraně přírodních zdrojů vytrvalým úsilím o předcházení vzniku odpadů, a zejména přijímáním opatření zaměřených na podporu recyklace a opětovného využívání odpadů;
vzhledem k tomu, že Rada ve svém rozhodnutí ze dne 3. března 1975 o energetice a životním prostředí [2] stanovila, že v zájmu zachování energie je nutno podpořit recyklaci a opětovné využívání odpadních materiálů;
vzhledem k tomu, že pro Komisi je důležité získávat názory osob vysoce kvalifikovaných v oblasti nakládání s odpady,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Při Komisi se zřizuje Výbor pro nakládání s odpady, dále jen "výbor".
Článek 2
Úkolem výboru je předkládat Komisi na její vlastní žádost anebo z podnětu výboru stanoviska ke všem problémům týkajícím se: a) vypracování politiky nakládání s odpady s ohledem na nutnost zajistit co nejlepší využívání zdrojů a bezpečné a účinné odstraňování odpadů;
b) různých technických, ekonomických, správních a právních opatření pro předcházení vzniku odpadů nebo pro zajištění jejich opětovného využívání a recyklace či odstranění;
c) provádění směrnic vztahujících se k nakládání s odpady a přípravy nových návrhů směrnic z této oblasti.
Článek 3
1. Výbor se skládá z 20 členů.
2. Místa ve výboru jsou rozdělena takto:
dvě místa pro Komisi;
dvě místa pro každý členský stát.
Článek 4
Členové výboru jsou jmenováni Komisí.
Na každé z míst, která jsou přidělena členským státům, vybere Komise, po konzultaci s příslušnými členskými státy, z odborníků jednotlivých států osoby s vysokou úrovní znalostí v oblastech uvedených v článku 2.
Článek 5
Funkční období členů výboru trvá tři roky a je obnovitelné.
Po uplynutí tříletého období zůstávají členové výboru ve funkci až do doby, než je jejich místo znovu obsazeno nebo do obnovení svého funkčního období.
Funkční období členů výboru může být ukončeno před uplynutím tříletého období v důsledku odstoupení nebo smrti.
Na dobu zbývající do ukončení funkčního období je náhradník určen podle článku 4.
Výkon funkce není spojen s žádnou odměnou.
Článek 6
Seznam členů zveřejní Komise pro informaci v Úředním věstníku Evropských společenství.
Článek 7
Výboru přesedá zástupce Komise.
Článek 8
Předseda může požádat, aby se prací výboru a pracovních skupin uvedených v článku 9 zúčastnila jakožto odborník kterákoli osoba mající zvláštní znalosti, pokud jde o téma zařazené na pořad jednání.
Odborníci se zúčastňují pouze jednání o otázce, která byla důvodem jejich přítomnosti.
Článek 9
Výbor může zřizovat pracovní skupiny.
Článek 10
1. Výbor a pracovní skupiny zasedají v sídle Komise a jsou svolávány předsedou výboru.
2. Zasedání výboru a pracovních skupin se zúčastní zástupci příslušných útvarů Komise.
3. Sekretariát výboru a pracovních skupin zajišťuje Komise.
Článek 11
Na jednáních výboru se nehlasuje.
Pokud Komise požaduje, aby výbor vydal stanovisko, může stanovit lhůtu, v níž je nutno stanovisko předložit.
Článek 12
Aniž je dotčen článek 214 Smlouvy, jsou členové Komise povinni nešířit informace, s nimiž se seznámili při práci výboru nebo pracovních skupin, požaduje-li předseda výboru, aby byla zachována důvěrná povaha požadovaného stanoviska nebo dané otázky.
V tomto případě se zasedání účastní pouze členové výboru a zástupci útvarů Komise.
Článek 13
Toto rozhodnutí vstupuje v platnost 1. května 1976.
ze dne 27. července 1976, kterým se mění rozhodnutí 73/391/EHS o konzultačních a informačních postupech v otázkách pojištění úvěrů, úvěrových záruk a finančních úvěrů
(76/641/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 113 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že rozhodnutím 73/391/EHS [1] Rada stanovila konzultační a informační postupy v otázkách pojištění úvěrů, úvěrových záruk a finančních úvěrů;
vzhledem k tomu, že ustanovení uvedeného rozhodnutí jsou použitelná ode dne 1. ledna 1974;
vzhledem k tomu, že na základě zkušeností získaných při používání těchto postupů je třeba tyto postupy upravit,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
V příloze rozhodnutí 73/391/EHS se oddíl A přílohy 1 nahrazuje tímto:
"A. Trvání úvěrů
Doba trvání poskytnutého úvěru, dodavatelského nebo finančního, nesmí překročit dobu pěti od počátku úvěru, který se počítá takto: 1. Zboží investiční povahy sestávající z jednotlivých kusů, které lze používat samostatně (např. lokomotivy):
- průměrné datum nebo skutečné datum, ke kterému má odběratel fyzicky převzít zboží ve své vlastní zemi. 2. Zboží investiční povahy, pro úplné provozy nebo továrny, kde dodavatel neodpovídá za přejímku:
- datum, kdy má odběratel fyzicky převzít celou dodávku (kromě náhradních dílů) dodanou podle smlouvy. 3. Smlouvy o stavbě, kde dodavatel neodpovídá za přejímku:
- datum dokončení stavby. 4.
Smlouvy o montáž nebo stavební smlouvy, u kterých dodavatel smluvně zodpovídá za jejich převzetí:
- datum, kdy dodavatel dokončil montáž (nebo stavbu) a provedl předběžné zkoušky způsobilosti k provozu bez ohledu na to, zda k tomuto datu byla kupujícímu montáž (nebo stavbu) předána podle podmínek smlouvy a bez ohledu na pokračující závazek, který dodavatel mohl uzavřít, např. závazek o zajištění faktického fungování nebo závazek na zaškolení personálu.
5. Pokud smlouva uvedená v bodech 2, 3 nebo 4 zahrnuje samostatné plnění jednotlivých etap projektu: - datum zahájení každé takové etapy nebo střední datum zahájení příslušné etapy nebo pokud dodavatel uzavřel smlouvu nikoliv o celém projektu, ale pouze o jeho podstatné části, datum zahájení tohoto projektu."
Článek 2
V příloze rozhodnutí 73/391/EHS se příloha 2 nahrazuje tímto: "ROZSAH POUŽÍVANÝCH HODNOT Kategorie I: _BAR_ do 750000 zvláštních práv čerpání. _BAR_
Článek 3
Pozměněná ustanovení nahrazují původně přijatá ustanovení Rady.
Článek 4
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
o uzavření rámcové dohody o obchodní a hospodářské spolupráci mezi Evropskými společenstvími a Kanadou (76/753/Euratom)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství pro atomovou energii, a zejména na čl. 101 odst. 2 této smlouvy,
s ohledem na souhlas Rady,
vzhledem k tomu, že je třeba jménem Evropského společenství pro atomovou energii uzavřít rámcovou dohodu o obchodní a hospodářské spolupráci mezi Evropskými společenstvími a Kanadou, podepsanou
ze dne 1. října 1976, kterým se stanoví doplňující ustanovení pro statistická zjišťování prováděná členskými státy pro stanovení produkčního potenciálu sadů určitých druhů ovocných stromů
(76/806/EHS) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 76/625/EHS ze dne 20. července 1976 o statistických zjišťováních prováděných členskými státy pro stanovení produkčního potenciálu sadů určitých druhů ovocných stromů [1], a zejména na čl. 2 odst. 1 písm. b) a c) a článek 9 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že statistická klasifikace technických charakteristik zjišťovaných podle článku 2 směrnice Rady 71/286/EHS ze dne 26. července 1971 o statistických zjišťováních prováděných členskými státy pro stanovení produkčního potenciálu sadů určitých druhů ovocných stromů [2] se má na základě zkušeností získaných během předchozích zjišťování o sadech ovocných stromů zachovat s výjimkou určitých změn, aby se zajistilo, že statistická data jsou průběžně přizpůsobována hospodářským podmínkám;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro zemědělskou statistiku,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Statistické třídy týkající se stáří stromů a hustoty sadů podle čl. 2 odst. 1 písm. b) a c) směrnice ze dne 20. července 1976 jsou uvedeny v příloze.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
ze dne 23. listopadu 1976, kterým se zřizuje Stálý rostlinolékařský výbor (76/894/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na návrh rozhodnutí předložený Komisí,
vzhledem k tomu, že opatření přijatá Radou v rostlinolékařské oblasti stanoví postup zakládající úzkou spolupráci mezi členskými státy a Komisí za účelem usnadnění jejich provádění; že je nezbytné k uskutečnění této spolupráce zřídit výbor, který by vykonával funkce, jimiž jej pověřují uvedená opatření;
vzhledem k tomu, že je žádoucí, aby tato spolupráce zahrnovala všechny oblasti stanovené v uvedených opatřeních; že je třeba, aby výbor byl za tímto účelem oprávněn prošetřit jakoukoli záležitost náležející do těchto oblastí,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Zřizuje se Stálý rostlinolékařský výbor (dále jen "výbor"), složený ze zástupců členských států a zástupce Komise ve funkci předsedy.
Článek 2
Výbor vykonává funkce svěřené mu prostřednictvím opatření přijatých Radou, které spadají do rostlinolékařské oblasti, za okolností a v souladu s podmínkami v nich stanovenými.
Má dále možnost posoudit jakoukoli jinou záležitost spadající do oblasti působnosti zmíněných opatření, kterou mu předloží jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu, nebo na žádost některého členského státu.
Článek 3
Výbor přijme svůj jednací řád.
Směrnice Rady
ze dne 18. prosince 1975
o sbližování právních předpisů členských států týkajících se povinných štítků a nápisů pro motorová vozidla a pro jejich přípojná vozidla a pro jejich umístění a způsob upevnění
(76/114/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této Smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že technické požadavky, které musí motorová vozidla podle vnitrostátních právních předpisů splňovat, se mimo jiné vztahují na povinné štítky a nápisy a jejich umístění a způsob upevnění;
vzhledem k tomu, že se tyto požadavky v jednotlivých členských státech liší; že je proto nutné, aby všechny členské státy zavedly stejné požadavky vedle nebo namísto svých stávajících právních předpisů, zejména aby bylo možno použít u všech typů vozidel postup EHS schvalování typu, který je předmětem směrnice Rady 70/156/EHS ze dne 6. února 1970 o sbližování právních předpisů členských států týkající se schvalování typu motorových vozidel a jejich přípojných vozidel [3];
vzhledem k tomu, že sbližování vnitrostátních právních předpisů týkajících se motorových vozidel předpokládá, že členské státy budou vzájemně uznávat kontroly provedené kterýmkoli z nich podle společných požadavků; že má-li tento systém řádně fungovat, musí tyto požadavky uplatňovat všechny členské státy od téhož dne,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Pro účely této směrnice se "vozidlem" rozumí každé motorové vozidlo určené k provozu na pozemních komunikacích, s karoserií nebo bez karoserie, které má nejméně čtyři kola a maximální konstrukční rychlost vyšší než 25 km/h, s výjimkou kolejových vozidel, zemědělských nebo lesnických traktorů a strojů a strojů pro veřejné práce.
Článek 2
Členské státy nesmějí odmítnout udělit EHS schválení typu nebo vnitrostátní schválení typu vozidla z důvodů týkajících se povinných štítků a nápisů a jejich umístění a způsobu upevnění, pokud splňují požadavky stanovené v příloze této směrnice.
Článek 3
Členské státy nesmějí odmítnout nebo zakázat registraci, prodej, uvedení do provozu nebo užívání vozidla z důvodů týkajících se povinných štítků a nápisů a jejich umístění a způsobu upevnění, pokud splňují požadavky stanovené v příloze této směrnice.
Článek 4
Změny nezbytné pro přizpůsobení požadavků přílohy technickému pokroku se přijímají postupem stanoveným článkem 13 směrnice 70/156/EHS.
Článek 5
1. Členské státy přijmou a zveřejní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 1. ledna 1977 a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Použijí tyto předpisy ode dne 1. října 1978.
2. Po oznámení této směrnice uvědomí členské státy v dostatečném časovém předstihu Komisi také o všech návrzích právních a správních předpisů, které hodlají přijmout v oblasti působnosti této směrnice, a to tak, aby se k nim Komise mohla vyjádřit.
Článek 6
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 18. prosince 1975
o sbližování právních předpisů členských států týkajících se kotevních úchytů bezpečnostních pásů motorových vozidel
(76/115/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na její článek 100,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že technické požadavky, které musí motorová vozidla podle vnitrostátních právních předpisů splňovat, se mimo jiné vztahují na kotevní úchyty bezpečnostních pásů;
vzhledem k tomu, že se tyto požadavky v jednotlivých členských státech liší; že je proto nutné, aby všechny členské státy zavedly stejné požadavky vedle nebo namísto svých stávajících právních předpisů, zejména aby bylo možno použít u všech typů vozidel postup EHS schvalování typu, který je předmětem směrnice Rady 70/156/EHS ze dne 6. února 1970 o sbližování právních předpisů členských států týkající se schvalování typu motorových vozidel a jejich přípojných vozidel [3];
vzhledem k tomu, že obecné požadavky na vnitřní výbavu prostoru pro cestující, rozmístění ovládačů, střechu, opěradla a zadní části sedadel byly stanoveny směrnicí Rady 74/60/EHS [4]; že obecné požadavky na vnitřní výbavu, pokud jde o chování mechanismu řízení při nárazu, byly stanoveny směrnicí Rady 74/297/EHS [5]; že požadavky na pevnost sedadel a jejich kotevních úchytů byly stanoveny směrnicí 74/408/EHS [6]; že následně budou přijaty ostatní požadavky na vnitřní vybavení týkající se zejména bezpečnostních pásů, opěrek hlavy a identifikace ovládačů;
vzhledem k tomu, že sbližování vnitrostátních právních předpisů týkajících se motorových vozidel předpokládá, že členské státy budou vzájemně uznávat kontroly provedené kterýmkoli z nich podle společných požadavků; že má-li tento systém řádně fungovat, musí tyto požadavky uplatňovat všechny členské státy od téhož dne,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Tato směrnice se vztahuje na kotevní úchyty bezpečnostních pásů motorových vozidel, které jsou určeny pro dospělé cestující na sedadlech směřujících dopředu.
Článek 2
Pro účely této směrnice se "vozidlem" rozumí každé motorové vozidlo kategorie M1 podle definice v příloze směrnice 70/156/EHS určené k provozu na pozemních komunikacích, které má nejméně čtyři kola a maximální konstrukční rychlost vyšší než 25 km/h.
Článek 3
Členské státy nesmějí odmítnout udělit EHS schválení typu nebo vnitrostátní schválení typu pro určitý typ motorového vozidla z důvodů týkajících se kotevních úchytů bezpečnostních pásů, pokud tyto úchyty splňují požadavky stanovené v přílohách I, III a IV.
Článek 4
Členské státy nesmějí odmítnout nebo zakázat prodej, registraci, uvedení do provozu nebo užívání určitého vozidla z důvodů týkajících se kotevních úchytů bezpečnostních pásů, pokud tyto úchyty splňují požadavky stanovené v přílohách I, III a IV.
Článek 5
Členský stát, který udělí schválení typu, přijme nezbytná opatření, aby byl informován o každé úpravě konstrukční části nebo vlastností uvedených v bodě 1.1 přílohy I. Příslušné orgány dotyčného členského státu posoudí, zda je nutné provést na změněném typu vozidla nové zkoušky a vystavit nový protokol.
Změna se nepovolí, jestliže se při těchto zkouškách prokáže nesplnění požadavků této směrnice.
Článek 6
Změny nezbytné pro přizpůsobení požadavků příloh technickému pokroku se přijímají postupem stanoveným v článku 13 směrnice 70/156/EHS.
Článek 7
1. Členské státy přijmou a zveřejní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 1. října 1976 a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Použijí tyto předpisy ode dne 1. ledna 1977.
2. Po oznámení této směrnice uvědomí členské státy v dostatečném časovém předstihu Komisi také o všech návrzích právních a správních předpisů, které hodlají přijmout v oblasti působnosti této směrnice, a to tak, aby se k nim Komise mohla vyjádřit.
Článek 8
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 18. prosince 1975
o sbližování právních předpisů členských států týkajících se hnojiv
(76/116/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že v každém členském státě musí hnojiva vykazovat určité technické charakteristiky stanovené závaznými předpisy; že se tyto předpisy, které se týkají zejména složení a definice jednotlivých typů hnojiv, názvů těchto typů, jejich označování a balení, v jednotlivých členských státech liší; že pro svou rozdílnost jsou překážkou obchodu na území Evropského hospodářského společenství;
vzhledem k tomu, že tyto překážky znesnadňující vytvoření a fungování společného trhu mohou být omezeny nebo dokonce odstraněny, jestliže všechny členské státy přijmou stejné předpisy doplňující nebo nahrazující jejich stávající právní předpisy;
vzhledem k tomu, že je pro tento účel nezbytné stanovit na úrovni Společenství označení, definici a složení hlavních jednosložkových a vícesložkových hnojiv používaných ve Společenství; že by rovněž mělo být stanoveno, že hnojiva splňující kritéria stanovená touto směrnicí se označí jako "hnojivo EHS";
vzhledem k tomu, že by měla být rovněž stanovena pravidla Společenství pro identifikaci a označování těchto hnojiv a pravidla pro uzávěry obalů;
vzhledem k tomu, že ve výrobě hnojiv dochází k více či méně výrazným výkyvům způsobeným výrobními technologiemi nebo surovinami; že při odběru vzorků a analýze může docházet k chybám; že z těchto důvodů je nezbytné povolit přípustné odchylky od udávaného obsahu živin; že v zájmu zemědělských spotřebitelů je žádoucí udržovat tyto přípustné odchylky v úzkém rozmezí;
vzhledem k tomu, že se tato směrnice týká pouze jednosložkových a vícesložkových hnojiv; že následující směrnice budou obsahovat ustanovení týkající se mimo jiné kapalných hnojiv, druhotných živin a stopových živin;
vzhledem k tomu, že stanovení technik odběru vzorků a analytických metod, jakož i jejich změny nebo doplnění provedené s ohledem na technický pokrok, jsou prováděcími opatřeními technické povahy, a že je vhodné v zájmu zjednodušení a urychlení postupu pověřit jejich přijímáním Komisi;
vzhledem k tomu, že technický pokrok vyžaduje rychlé přizpůsobování technických požadavků vymezených v různých směrnicích týkajících se hnojiv; že pro usnadnění provádění opatření nezbytných k tomuto účelu je žádoucí stanovit postup umožňující úzkou spolupráci mezi členskými státy a Komisí v rámci Výboru pro přizpůsobování směrnic o odstranění technických překážek obchodu s hnojivy technickému pokroku,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Tato směrnice se vztahuje na výrobky uváděné na trh jako hnojiva a označené jako "hnojivo EHS".
Článek 2
Členské státy přijmou veškerá opatření nezbytná k zajištění toho, aby bylo označení "hnojivo EHS" používáno pouze pro hnojiva, která náležejí k jednomu z typů tuhých hnojiv uvedených v příloze I a která splňují podmínky stanovené touto směrnicí a jejími přílohami I až III.
Článek 3
Členské státy přijmou veškerá opatření nezbytná k zajištění toho, aby byla hnojiva podle článku 1 opatřena identifikačním označením.
Tato identifikační označení jsou uvedena v příloze II bodě 1 a podmínky, kterými se řídí jejich používání, jsou stanoveny v bodě 2 téže přílohy.
Jestliže jsou hnojiva balena, musí být tato označení uvedena na obalu nebo na etiketě.
U balení s obsahem hnojiva vyšším než 100 kg mohou být tato označení uvedena pouze v průvodní dokumentaci.
U volně ložených hnojiv musí být tato označení uvedena v průvodní dokumentaci.
Za účelem splnění požadavků stanovených v příloze II bodě 1 písm. b) a c) mohou členské státy stanovit, aby u hnojiv uváděných na trh na jejich území byly údaje o obsahu fosforu, draslíku a hořčíku vyjádřeny takto:
- buď pouze ve formě oxidů (P2O5, K2O, MgO),
- nebo pouze ve formě elementární (P, K, Mg),
- nebo oběma těmito formami současně.
Pokud členské státy využijí možnosti stanovit, že obsah fosforu, draslíku a hořčíku musí být vyjádřen v elementární formě, musí být všechny odkazy v přílohách na formu oxidů vyjádřeny v elementární formě a číselné hodnoty přepočteny s použitím těchto faktorů:
oxid fosforečný (P2O5) × 0,436
= fosfor (P), oxid draselný (K2O) × 0,83
= draslík (K), oxid hořečnatý (MgO) × 0,6
= hořčík (Mg). Členské státy, které uvedené možnosti využily, přizpůsobí své předpisy ustanovením obsaženým v přílohách této směrnice.
Článek 4
1. Aniž jsou dotčeny ostatní předpisy Společenství, lze na obalech, etiketách a v průvodní dokumentaci uvedené v článku 3 uvádět pouze tyto údaje o hnojivech:
a) povinné identifikační údaje uvedené v příloze II bodě 1,
b) nepovinné údaje uvedené v příloze I,
c) značka výrobce, ochranná známka výrobku a obchodní název výrobku,
d) zvláštní pokyny pro používání a skladování hnojiv a nakládání s hnojivy.
Údaje uvedené v písmenech c) a d) nesmějí být v rozporu s údaji uvedenými v písmenech a) a b) a musí být od nich zřetelně odděleny.
2. Všechna označení uvedená v odstavci 1 musí být zřetelně oddělena od ostatních údajů na obalech, etiketách a v průvodní dokumentaci.
Článek 5
Členské státy mohou vyžadovat, aby údaje na etiketách, obalech a v průvodní dokumentaci byly na jejich území uvedeny přinejmenším v jejich národním jazyku nebo národních jazycích.
Článek 6
U balených hnojiv musí být obaly uzavřeny takovým způsobem nebo zařízením, aby nebylo možné je otevřít bez neopravitelného poškození uzávěru, pečeti či plomby nebo samotného obalu.
Mohou být používány pytle s ventily.
Článek 7
Aniž jsou dotčeny jiné směrnice Společenství, nesmějí členské státy zakázat, omezovat nebo bránit uvádění na trh hnojiv označených jako "hnojivo EHS", která splňují požadavky této směrnice a jejích příloh, z důvodu jejich složení, označení nebo balení.
Článek 8
1. Členské státy přijmou veškerá opatření nezbytná k zajištění toho, aby u hnojiv uváděných na trh pod označením "hnojivo EHS" byla prováděna úřední kontrola pro ověření, zda jsou v souladu s touto směrnicí a s jejími přílohami I a II.
2. Při ověřování, zda určité hnojivo splňuje požadavky této směrnice a příloh I a II z hlediska typu hnojiva a zda skutečný obsah živin vyjádřený jedním ze způsobů uvedených v článku 3 a skutečná rozpustnost těchto živin odpovídají uváděnému obsahu a uváděné rozpustnosti, mohou být při úředních kontrolách použity pouze metody odběru vzorků a analýzy stanovené podle této směrnice s přihlédnutím k přípustným odchylkám uvedeným v příloze III.
3. Členské státy mohou přijmout veškerá nezbytná opatření s cílem zajistit, aby přípustné odchylky stanovené v příloze III nebyly využívány soustavně.
Článek 9
1. Změny nezbytné k přizpůsobení sloupců 4, 5 a 6 části A a sloupců 8, 9 a 10 části B příloh I a III technickému pokroku se přijímají postupem podle článku 11.
2. Metody odběru vzorků a metody analýzy se stanoví rovněž uvedeným postupem.
Článek 10
1. Zřizuje se Výbor pro přizpůsobení směrnic o odstranění technických překážek obchodu s hnojivy technickému pokroku (dále jen "výbor"). Je složen ze zástupců členských států a předsedá mu zástupce Komise.
2. Výbor přijme svůj jednací řád.
Článek 11
1. Má-li být zahájen postup podle tohoto článku, přednese věc výboru jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu, nebo na žádost zástupce členského státu.
2. Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k tomuto návrhu ve lhůtě dvou měsíců.
Stanovisko se přijímá většinou 41 hlasů, přičemž hlasům členských států je přidělena váha stanovená v čl. 148 odst.
2 Smlouvy. Předseda nehlasuje.
3. a) Komise navrhovaná opatření přijme, pokud jsou v souladu se stanoviskem výboru.
b) Pokud navrhovaná opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, předloží Komise Radě neprodleně návrh opatření, která mají být přijata.
Rada se usnese kvalifikovanou většinou.
c) Pokud se Rada neusnese ve lhůtě tří měsíců od dne, kdy jí byl návrh předán, navrhovaná opatření přijme Komise.
Článek 12
1. Členské státy uvedou v účinnost předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 24 měsíců od jejího oznámení a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy sdělí Komisi znění vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 13
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 18. prosince 1975
o sbližování právních předpisů členských států týkajících se určitých druhů zahuštěného a sušeného mléka určeného k lidské spotřebě
(76/118/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 43 a 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že s cílem přispět k vytvoření jednotného trhu s trvanlivými mléčnými výrobky, stanovit podmínky výroby, které zohlední požadavky spotřebitelů, a usnadnit obchodní vztahy na základě korektní soutěže, musí být přijata společná pravidla upravující složení dotyčných výrobků, používání vyhrazených názvů, jejich výrobní specifikaci a označování;
vzhledem k tomu, že stávající rozdíly mezi vnitrostátními předpisy upravujícími tyto výrobky jsou překážkou volného pohybu a vytvářejí podmínky pro nekalou soutěž;
vzhledem k tomu, že stanovení analytických metod pro kontrolu kritérií pro čistotu přídatných látek a pomocných látek používaných při výrobě trvanlivých mléčných výrobků a stanovení postupu odběru vzorků a analytických metod potřebných pro kontrolu složení a výrobních specifikací tohoto druhu mléka představují prováděcí opatření technické povahy, jejichž přijetí by mělo být v zájmu zjednodušení a urychlení postupu svěřeno Komisi;
vzhledem k tomu, že pro všechny případy, kdy Rada zmocní Komisi k provedení pravidel týkajících se potravin, je žádoucí stanovit postup zajišťující úzkou spolupráci mezi členskými státy a Komisí v rámci Stálého výboru pro potraviny, zřízeného rozhodnutím Rady ze dne 13. listopadu 1969 [3];
vzhledem k tomu, že některá pravidla pro označování stanovená touto směrnicí nemohou být v současnosti provedena z důvodu problémů pro porozumění, které by vznikly kupujícímu;
vzhledem k tomu, že v některých případech postačuje stanovit přechodné období, po jehož uplynutí by směrnice byla použitelná v plném rozsahu;
vzhledem k tomu, že v ostatních případech musí být zachovány vnitrostátní předpisy a ustanovení o přezkoumání;
vzhledem k tomu, že do přijetí pravidel Společenství pro jakostní znaky trvanlivých mléčných výrobků nesmí být dotčena vnitrostátní opatření v této oblasti, avšak tato situace musí být přezkoumána, pokud do tří let nebude možné zavést režim Společenství,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Tato směrnice se vztahuje na zahuštěné a sušené mléko ve smyslu přílohy.
2. Pro účely této směrnice se rozumí:
a) "zahuštěným mlékem" tekutý výrobek získaný přímo částečným odstraněním vody z mléka, z odtučněného nebo částečně odtučněného mléka nebo ze směsi těchto výrobků, ke kterým mohou být přidány smetana nebo sušené mléko nebo obojí, přičemž přídavek sušeného mléka nesmí v konečném výrobku překročit 25 % obsahu celkové sušiny; členské státy však mohou zachovat na svém území jakýkoliv zákaz užívat a prodávat zahuštěné mléko, při jehož výrobě se používá sušené mléko, pokud tento zákaz existoval před 1. říjnem 1974.
Po přijetí kritérií pro jakost podle čl. 11 odst. 1 písm. d), v každém případě však do dvou let od oznámení této směrnice, Rada rozhodne, zda se má prodloužit povolení těchto omezení;
b) "sušeným mlékem" pevný výrobek, jehož obsah vody nepřesahuje 5 % hmotnostních v konečném výrobku získaném přímo odstraněním vody z mléka, odtučněného nebo částečně odtučněného mléka, smetany nebo ze směsi těchto výrobků.
3. Trvanlivosti výrobků vymezených v příloze se dosahuje takto:
i) u výrobků uvedených v bodě 1 písm. a) až d) sterilací tepelným ošetřením;
ii) u výrobků uvedených v bodě 1 písm. e) až g) přídavkem sacharosy (cukru polobílého, cukru, cukru bílého nebo cukru extra bílého);
iii) u výrobků uvedených v bodě 2 dehydratací.
Článek 2
Členské státy přijmou všechna opatření nezbytná k tomu, aby výrobky vymezené v příloze mohly být uvedeny na trh pouze tehdy, pokud vyhovují definicím a pravidlům uvedeným v této směrnici a v příloze této směrnice.
Článek 3
1. Názvy uvedené v příloze se vztahují pouze na výrobky v ní vymezené a musí být používány při obchodování s nimi.
2. Na území členských států může být kromě toho vyhrazeno použití těchto názvů:
a) "evaporated milk" v Irsku a Spojeném království pro název neslazeného zahuštěného mléka obsahujícího nejméně 9 % hmot. tuku a 31 % hmot. celkové mléčné sušiny;
b) "kondenseret kaffefløde" v Dánsku, "kondensierte Kaffeesahne" v Německu, "panna da caffè" v Itálii pro název výrobku vymezeného v příloze v bodě 1 písm. d);
c) "flødepulver" v Dánsku a "Rahmpulver" a "Sahnepulver" v Německu pro název výrobku vymezeného v příloze v bodě 2 písm. d).
3. Rada může na návrh Komise pět let po oznámení této směrnice rozhodnout o změně nebo zrušení odstavce 2.
Článek 4
Aniž jsou dotčeny předpisy týkající se zdraví a hygieny, které mají být přijaty Společenstvím ve vztahu k základním výrobkům uvedeným v čl. 1 odst. 2, musí být tyto výrobky podrobeny tepelnému ošetření odpovídajícímu nejméně pasteraci, pokud proces výroby výrobků vymezených v čl. 1 odst. 1 takové zpracování nezahrnuje.
Článek 5
1. Při výrobě výrobků vymezených v příloze v bodě 1 písm. a) až d) je povoleno použití pouze těchto látek:
_BAR_ hydrogenuhličitan sodný a draselný, _BAR_
E 331 _BAR_ citronany sodné (sodné soli kyseliny citronové), _BAR_
E 332 _BAR_ citronany draselné (draselné soli kyseliny citronové), _BAR_
E 339 _BAR_ ortofosforečnany sodné (sodné soli kyseliny ortofosforečné), _BAR_
E 340 _BAR_ ortofosforečnany draselné (draselné soli kyseliny ortofosforečné), _BAR_
chlorid vápenatý, _BAR_
E 450 _BAR_ polyfosforečnany sodné a draselné: _BAR_
a)difosforečnany, _BAR_
b)trifosforečnany v případě vysokoteplotně ošetřeného zahuštěného neslazeného mléka (UHT), _BAR_
c)lineární polyfosforečnany (obsahující nejvýše 8 % cyklických sloučenin) v případě vysokoteplotně ošetřeného zahuštěného neslazeného mléka (UHT); _BAR_
- za předpokladu, že celkové množství těchto přidaných látek v konečném výrobku vyjádřené v hmotnostních procentech je nejvýše:
- 0,2 % pro výrobky s obsahem celkové sušiny nejvýše 28 %,
- 0,3 % pro výrobky s obsahem celkové sušiny vyšším než 28 %;
- za předpokladu, že celkový obsah trifosforečnanu a lineárního polyfosforečnanu vyjádřený jako P2O5 ve vysokoteplotně ošetřeném zahuštěném neslazeném mléce (UHT) není vyšší než 0,1 %;
- za předpokladu, že celkový obsah přidaného fosforečnanu vyjádřeného jako P2O5 není vyšší než 0,1 % pro výrobky, jejichž obsah celkové sušiny je nejvýše 28 %, a není vyšší než 0,15 % pro výrobky, jejichž obsah celkové sušiny je nejvýše 28 %.
2. Při výrobě výrobků vymezených v příloze v bodě 1 písm. e) až g) je povoleno pouze použití:
a) látek vyjmenovaných v odstavci 1 za předpokladu, že jejich celkové množství v konečném výrobku není vyšší než 0,2 % hmot. a celkové množství přidaného fosforečnanu vyjádřeného jako P2O5 nepřekračuje 0,1 % hmot.;
b) laktosy v množství, které není vyšší než 0,02 % hmot. konečného výrobku, a v případě potřeby s přidáním fosforečnanu vápenatého, jehož množství nesmí překročit 10 % přidané laktosy.
3. Při výrobě výrobků vymezených v příloze v bodě 2 je povoleno pouze použití:
a) látek vyjmenovaných v odstavci 1,
- za předpokladu, že jejich celkové množství v konečném výrobku vyjádřené v hmotnostních procentech je nejvýše 0,5 %, přičemž obsah hydrogenuhličitanu sodného a draselného je nejvýše 0,2 %.
Množství posledně jmenovaných látek smí být nejvýše 0,3 % v případě sušeného mléka typu "Hatmaker" nebo "Roller", jež není určeno pro maloobchodní prodej a pro jehož výrobu není použita žádná z ostatních látek uvedených v odstavci 1; Spojené království však může povolit maloobchodní prodej tohoto mléka na svém území,
- za předpokladu, že celkový přidaný obsah fosforečnanu vyjádřeného jako P2O5 nepřekračuje 0,25 %;
b) použití kyseliny L-askorbové (E 300), L-askorbanu sodného (E 301) a askorbylpalmitátu (E 304) jednotlivě nebo ve směsi v množství (vyjádřeném jako kyselina askorbová) 0,05 % hmot. konečného výrobku.
4. Jestliže se název výrobků podle přílohy bodu 2 písm. a), c) a d) týká rozpustného (instantního) výrobku, je povoleno pro jejich výrobu použití lecitinů (E 322) v množství nejvýše 0,5 % hmot.
5. Procentní obsah přídatných látek uvedených v tomto článku se vztahuje na množství bezvodé látky.
6. Členské státy mohou na svém území povolit použití dalších přídatných látek pro sušené mléko určené pro prodejní automaty, pokud je zřetelně označeno jako takové.
7. Odchylně od odstavců 1 až 3 mohou členské státy na svém území povolit přidání vitamínů k výrobkům vymezeným v příloze.
Článek 6
Aniž je dotčen čl. 11 odst. 1, nesmí být obsah mléčnanů ve výrobcích vymezených v příloze větší než 300 mg na 100 g tukuprosté mléčné sušiny.
Článek 7
1. Jediné údaje na obalech, nádobách a etiketách výrobků vymezených v příloze, které jsou povinné, přičemž musí být jednoznačné, zřetelné a nesmazatelné, jsou:
a) jeden z názvů vyhrazených pro tyto výrobky podle článku 3;
b) slovo "instantní" bezprostředně následované odkazem na použití lecitinu, pokud bylo využito povolení podle čl. 5 odst. 4;
c) množství mléčného tuku vyjádřené jako procentní podíl hmotnosti konečného výrobku, s výjimkou výrobků vymezených v příloze v bodě 1 písm. b) a f) a v bodě 2 písm. b), a množství tukuprosté mléčné sušiny v procentech pro výrobky uvedené v příloze v bodě 1;
d) další podrobné údaje o použitém procesu dehydratace pro výrobky vymezené v příloze v bodě 2;
e) u výrobků vymezených v příloze v bodě 1 určených pro maloobchodní prodej návod k použití; u výrobků určených k přímé spotřebě může být tento návod nahrazen smysluplným údajem o použití výrobku; do konce přechodného období podle písmene h) si členské státy mohou vymínit, že takový návod týkající se množství vyjádřených hmotnostně nebo objemově musí obsahovat také údaje v rovnocenných britských měřicích jednotkách;
f) u výrobků vymezených v příloze v bodě 2 určených pro maloobchodní prodej doporučený způsob ředění nebo rekonstituce, včetně údaje o obsahu tuku ve výrobcích získaných tímto ředěním nebo rekonstitucí, s výjimkou výrobků vymezených v příloze v bodě 2 písm. b); až do uplynutí přechodného období podle písmene h) si členské státy mohou vymínit, že taková doporučení týkající se množství vyjádřených hmotnostně nebo objemově musí obsahovat také údaje v rovnocenných britských měřicích jednotkách;
g) slova "UHT" nebo "ošetřeno záhřevem nad 100 °C" u výrobků vymezených v příloze v bodě 1 písm. a) až d), pokud jsou tyto výrobky získány jako výsledek takového ošetření a jsou asepticky baleny;
h) nominální hmotnost vyjádřená v gramech nebo v kilogramech a u tekutých nebo polotekutých výrobků v lahvích nominální objem vyjádřený v litrech, centilitrech nebo mililitrech; do okamžiku vstupu ustanovení Společenství v platnost se použijí v této oblasti vnitrostátní předpisy týkající se měření a označování nominálního objemu a nominální hmotnosti. Do uplynutí přechodného období, během kterého lze ve Společenství používat britské měřicí jednotky uvedené v příloze II směrnice Rady 71/354/EHS [4] naposledy pozměněné aktem o přistoupení
[5] musí být údaje o nominální hmotnosti nebo o nominálním objemu obsahu vyjádřené v jednotkách SI, pokud to požaduje Spojené království nebo Irsko u výrobků uváděných do prodeje na jejich území, doplněny údaji o nominální hmotnosti nebo o nominálním objemu vyjádřenými v rovnocenných britských měřicích jednotkách vypočtenými na základě těchto převodních faktorů:
1 ml _BAR_ = 0,0352 fluid ounces, _BAR_
1 l _BAR_ = 1,760 pints nebo 0,220 gallons _BAR_
1 g _BAR_ = 0,0353 ounces (avoirdupois), _BAR_
1 kg _BAR_ = 2,205 pounds; _BAR_
i) jméno nebo obchodní firma a adresa nebo sídlo výrobce nebo balírny, popřípadě prodejce usazeného ve Společenství.
2. Údaje uvedené v odst. 1 písm. a) až d) a h) musí být uvedeny na jedné z hlavních ploch obalu nebo nádoby a v tomtéž zorném poli.
3. Odchylně od odstavce 1 mohou členské státy:
a) zachovat vnitrostátní předpisy požadující uvedení:
- seznamu složek,
- seznamu přídatných látek,
- data,
- výrobního závodu nebo balírny; tento údaj však může být uveden v kódu,
- země původu, ačkoliv tento údaj nesmí být požadován u výrobků vyrobených ve Společenství,
- zvláštního doporučení pro použití částečně nebo zcela odtučněných mléčných výrobků pro kojence prodávaných v maloobchodě, s výhradou uvedenou v odstavci 8;
b) zachovat nebo stanovit vnitrostátní předpisy požadující uvedení data výroby výrobků uvedených v příloze v bodu 1 písm. a) až d), pokud jsou tyto výrobky ošetreny velmi vysokou teplotou (UHT) a asepticky baleny.
4. Odchylně od odstavce 1 a aniž jsou dotčeny předpisy, které má přijmout Společenství v oblasti dietetických potravin, mohou členské státy zachovat nebo stanovit vnitrostátní předpisy, které požadují uvedení množství přidaných vitaminů.
5. Pokud jsou výrobky vymezené v příloze dodávány v obalech nebo v nádobách v nominální hmotnosti vyšší než 20 g a nejsou prodávány v maloobchodě, mohou být údaje požadované podle odst. 1 písm. b) až h) uvedeny pouze v průvodní dokumentaci.
6. Pokud je pro výrobky o jednotkové hmotnosti méně než 20 g použit vnější přebal, mohou být údaje požadované podle odst. 1 písm. b) až h) uvedeny pouze na tomto přebalu.
7. Po dobu čtyř let od oznámení této směrnice a odchylně od odst. 1 písm. a) mohou členské státy povolit, aby zde přijaté názvy byly na obalech, nádobách a etiketách doprovázeny názvy dříve užívanými podle vnitrostátních zvyklostí nebo podle předpisů platných v době oznámení této směrnice.
8. Do tří let od oznámení této směrnice Rada znovu přezkoumá na základě zprávy Komise, doplněné případně vhodnými návrhy, odchylku uvedenou v odst. 3 písm. a) poslední odrážce.
V případě částečně odtučněných mléčných výrobků končí použitelnost této odchylky v každém případě po uplynutí pěti let od oznámení této směrnice.
9. Členské státy nesmí stanovit, jakou formou mají být údaje uvedené v odstavci 1 podávány, kromě toho, co je uvedeno v odstavci 1.
Členské státy však mohou zakázat na svém území obchodování s výrobky vymezenými v příloze, pokud podrobné údaje uvedené v odst. 1 písm. a) až g) nejsou uvedeny v národním jazyce nebo národních jazycích na jedné ze stran obalu nebo nádoby nebo na etiketě, popřípadě v průvodní dokumentaci, jak je uvedeno v odstavci 5.
10. Odstavce 1 až 9 platí, aniž jsou dotčeny předpisy o označování, které má přijmout Společenství.
Článek 8
Výrobky uvedené v článku 1 určené pro maloobchodní prodej musí být baleny výrobcem nebo balírnou v uzavřených nádobách, které chrání výrobek před škodlivými vlivy a musí být dodány spotřebiteli neporušené.
Článek 9
1. Členské státy přijmou všechna opatření nezbytná k tomu, aby nemohlo být bráněno obchodování s výrobky uvedenými v článku 1, které vyhovují definicím a pravidlům stanoveným v této směrnici a v příloze této směrnice, použitím neharmonizovaných vnitrostátních předpisů týkajících se složení výrobků, výrobních specifikací, balení a označování právě těchto výrobků nebo potravin obecně.
2. Odstavec 1 se nevztahuje na neharmonizované předpisy oprávněné těmito důvody:
- ochrana veřejného zdraví,
- předcházení podvodům, pokud takové předpisy nebrání zavedení a používání definic a pravidel stanovených touto směrnicí,
- ochrana průmyslového a obchodního vlastnictví, uvádění zdroje, zapsaný název a předcházení nekalé soutěži.
Článek 10
1. Pokud má členský stát v důsledku nových informací nebo přehodnocení stávajících informací po přijetí této směrnice podrobné důvody ke konstatování, že použití některé z látek uvedených v článku 5 ve výrobcích vymezených v příloze nebo že nejvyšší přípustné množství takové látky představuje hrozbu pro lidské zdraví, třebaže je v souladu s ustanoveními této směrnice, může přechodně pozastavit nebo omezit používání dotyčných předpisů na svém území.
Neprodleně o tom uvědomí ostatní členské státy a Komisi a uvede důvody svého rozhodnutí.
2. Komise přezkoumá co nejdříve důvody uvedené členským státem a konzultuje věc s členskými státy v rámci Stálého výboru pro potraviny a poté neprodleně zaujme stanovisko a přijme vhodná opatření.
3. Pokud Komise dospěje k názoru, že je třeba směrnici pozměnit, aby se vyřešily nedostatky podle odstavce 1 a aby byla zajištěna ochrana lidského zdraví, zahájí postup uvedený v článku 12 za účelem přijetí těchto změn. V tomto případě může členský stát, který přijal ochranná opatření, tato opatření zachovat, dokud změny nevstoupí v platnost.
Článek 11
1. Rada na návrh Komise stanoví:
a) pokud je to nezbytné, kritéria pro čistotu přídatných látek nebo výrobků používaných jako přídatné látky uvedených v článku 5;
b) hygienická, chemická a fyzikální kritéria pro výrobky vymezené v příloze;
c) mikrobiologická kritéria pro výrobky vymezené v příloze;
d) kritéria pro jakost sušeného mléka, které může být použito k výrobě zahuštěného mléka podle čl. 1 odst. 2 písm. a).
2. V souladu s postupem stanoveným v článku 12 se stanoví:
a) analytické metody potřebné pro ověření výše uvedených kritérií pro čistotu;
b) postupy odběru vzorků a analytické metody potřebné pro kontrolu složení a výrobních specifikací výrobků vymezených v příloze.
Článek 12
1. Má-li být zahájen postup podle tohoto článku, přednese věc Stálému výboru pro potraviny, zřízenému rozhodnutím Rady ze dne 13. listopadu 1969 (dále jen "výbor") jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu, nebo na žádost zástupce některého členského státu.
2. Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k návrhu ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci.
Stanovisko je přijato většinou 41 hlasů, přičemž hlasům členských států je přidělena váha podle čl. 148 odst.
2 Smlouvy. Předseda nehlasuje.
3. a) Komise přijme zamýšlená opatření, jsou-li v souladu se stanoviskem výboru.
b) Pokud zamýšlená opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, předloží Komise Radě neprodleně návrh opatření, která mají být přijata.
Rada se usnese kvalifikovanou většinou.
c) Pokud se Rada neusnese do tří měsíců ode dne, kdy jí byl návrh předán, přijme navrhovaná opatření Komise.
Článek 13
Článek 12 se použije po dobu 18 měsíců ode dne, kdy byla věc poprvé přednesena výboru podle čl. 12 odst. 1.
Článek 14
Touto směrnicí nejsou dotčeny právní předpisy členských států týkající se jakostních znaků výrobků uvedených v příloze a vyráběných na jejich územích.
Neexistují-li příslušná opatření Společenství po dobu 3 let od oznámení této směrnice, přezkoumá Rada ustanovení tohoto článku na základě zprávy a vhodných návrhů Komise.
Článek 15
Tato směrnice se nevztahuje na:
- dietetické výrobky nebo výrobky speciálně připravené pro kojence a malé děti, aniž jsou dotčena jakákoliv opatření, která má přijmout Společenství,
- výrobky určené pro vývoz mimo Společenství.
Článek 16
Členské státy změní v případě potřeby své právní předpisy v souladu s ustanoveními této směrnice do jednoho roku od jejího oznámení.
O těchto změnách a o uplatněných výjimkách neprodleně uvědomí Komisi.
Takto pozměněné právní předpisy se na výrobky poprvé uváděné na trh v členských státech použijí nejpozději do dvou let od oznámení této směrnice.
Článek 17
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 20. ledna 1976 o vzájemném uznávání lodních osvědčení plavidel vnitrozemské plavby (76/135/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 75 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu1,
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru2,
vzhledem k tomu, že vzájemného uznávání lodních osvědčení plavidel vnitrozemské plavby má být dosaženo jako prvního kroku k dosažení větší bezpečnosti vnitrozemské plavby ve Společenství;
vzhledem k tomu, že je nutné vymezit, za jakých okolností a podmínek mohou členské státy přerušit průjezd plavidla;
vzhledem k tomu, že je nutné stanovit lhůtu pro přijetí společných technických požadavků a že tato směrnice bude platit pouze do vstupu v platnost uvedených společných předpisů,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Tato směrnice se vztahuje na: a) plavidla používaná pro přepravu zboží s nosností 20 tun a více, včetně vlečných plavidel a tlačných plavidel,
b) plavidla určená pro přepravu více než 12 osob
na vnitrozemských vodních cestách.
Touto směrnicí nejsou dotčena ustanovení nařízení o kontrole plavby na Rýně a Dohody o přepravě nebezpečných látek na Rýně (ADNR).
Článek 2
1. Členské státy v potřebném rozsahu stanoví postupy nutné pro vydání lodních osvědčení.
Členský stát však může vyjmout z oblasti působnosti této směrnice plavidla, která neopouštějí vnitrozemské vodní cesty na jeho území.
2. Lodní osvědčení vydává členský stát, v němž je plavidlo registrováno nebo v němž se nachází jeho domovský přístav, a v ostatních případech členský stát, kde má vlastník plavidla bydliště.
Členský stát může požádat jiný členský stát o vydání lodního osvědčení pro plavidla provozovaná jeho státními příslušníky.
Členské státy mohou přenést své pravomoci na schválené subjekty.
3. Lodní osvědčení se vyhotovují v jazycích Společenství, obsahují přinejmenším údaje uvedené v příloze a používají systém číslování uvedený v příloze.
Článek 3
1. S výhradou odstavců 3 až 6 uznává každý členský stát lodní osvědčení vydaná jiným členským státem, pokud jde o plavbu po jeho vnitrostátních vodních cestách, v souladu s článkem 2 na stejném základě, jako by je vydal sám.
2. Odstavec 1 se použije, pouze pokud bylo lodní osvědčení vydáno nebo naposledy prodlouženo před méně než 5 lety a je dosud platné.
Lodní osvědčení vydané na základě nařízení o kontrole plavby na Rýně je přijímáno jako důkaz ve smyslu odstavců 3 a 5 po celou dobu jeho platnosti.
3. Členské státy mohou požadovat splnění technických požadavků stanovených v nařízení o kontrole plavby na Rýně.
Jako důkaz splnění mohou požadovat lodní osvědčení uvedené v odst. 2 druhém pododstavci.
4. Členské státy mohou požadovat, aby plavidla, která přepravují nebezpečné látky ve smyslu ADNR, splňovala požadavky stanovené v uvedené dohodě.
Jako důkaz mohou požadovat, aby bylo vydáno povolení podle uvedené dohody.
5. Plavidla, která splňují požadavky stanovené v nařízení o kontrole plavby na Rýně, se mohou plavit po všech vnitrozemských vodních cestách Společenství.
Důkazem splnění těchto požadavků může být lodní osvědčení uvedené v pododstavci 2 odstavce 2.
Zvláštní podmínky pro přepravu nebezpečných látek jsou na všech vodních cestách Společenství považovány za splněné, pokud plavidla splňují požadavky ADNR.
Důkazem může být povolení uvedené v odstavci 4.
6. Členské státy mohou na námořních plavebních cestách požadovat splnění dalších podmínek rovnocenných těm, které musí splňovat jejich vlastní plavidla.
Členské státy o svých námořních plavebních cestách informují Komisi, která na základě informací dodaných členskými státy do tří měsíců ode dne vstupu této směrnice v platnost vyhotoví jejich seznam.
Článek 4
1. Každý členský stát může odebrat lodní osvědčení, které vydal.
2. Každý členský stát může na svém území přerušit průjezd plavidla, pokud při jeho kontrole zjistí, že je v takovém stavu, že prokazatelně ohrožuje své okolí, a to do odstranění zjištěných závad.
Průjezd plavidla může také přerušit, pokud při jeho kontrole zjistí, že plavidlo nebo jeho vybavení nesplňují podmínky stanovené v lodním osvědčení nebo případně v dalších dokumentech uvedených v článku 3.
3. Členský stát, který přeruší průjezd plavidla nebo naznačí úmysl to udělat, nedojde-li k odstranění zjištěných závad, informuje o důvodech svého rozhodnutí příslušné orgány členského státu, které vydaly lodní osvědčení nebo jiné dokumenty uvedené v článku 3.
4. Veškerá rozhodnutí přerušit průjezd plavidla přijatá na základě předpisů provádějících tuto směrnici musí být podrobně odůvodněna.
Rozhodnutí se oznámí zúčastněné straně s uvedením informace o opravných prostředcích podle právních předpisů platných ve členských státech a o lhůtách pro jejich uplatnění.
Článek 5
Rada co nejdříve a nejpozději 1. ledna 1978 přijme na návrh Komise společné předpisy, kterými se stanoví technické požadavky pro plavidla vnitrozemské plavby.
Článek 6
Členské státy přijmou po konzultaci s Komisí včas a do jednoho roku od přijetí této směrnice Radou právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí.
Článek 7
Tato směrnice je platná do 31. prosince 1978.
V případě nutnosti může Rada na návrh Komise její platnost prodloužit do vstupu předpisů podle článku 5 v platnost.
Článek 8
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 8. prosince 1975 o jakosti vod ke koupání (76/160/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na čl. 100 a 235 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že za účelem ochrany životního prostředí a veřejného zdraví je nutné snížit znečištění vod ke koupání a chránit je před dalším zhoršováním jakosti;
vzhledem k tomu, že dohled nad vodami ke koupání je nutný k dosažení cílů Společenství v rámci fungování společného trhu, jedná-li se o zlepšení životních podmínek, harmonický vývoj hospodářských činností v celém Společenství a souvislý a vyvážený rozvoj;
vzhledem k tomu, že v této oblasti již v členských státech existují určité právní a správní předpisy, které přímo ovlivňují fungování společného trhu; že však Smlouva nestanoví všechny pravomoci potřebné k rozhodování v tomto směru;
vzhledem k tomu, že akční program Evropských společenství v oblasti životního prostředí [3] stanoví, že mají být společně navrženy jakostní cíle týkající se různých požadavků na podmínky, jimž musí životní prostředí vyhovovat, mimo jiné i vymezení ukazatelů vod, a to včetně vod ke koupání;
vzhledem k tomu, že pro dosažení těchto jakostních cílů musí členské státy stanovit mezní hodnoty odpovídající jednotlivým ukazatelům; že vody ke koupání musí těmto hodnotám vyhovovat do 10 let ode dne oznámení této směrnice;
vzhledem k tomu, že by mělo být stanoveno, že vody ke koupání se za určitých podmínek považují za vyhovující příslušným hodnotám ukazatelů, i když určité procento vzorků odebraných během koupací sezony neodpovídá mezním hodnotám uvedeným v příloze;
vzhledem k tomu, že členské státy musí mít, pro zajištění určitého stupně pružnosti při uplatňování této směrnice, pravomoc učinit odchylky; že takové odchylky však nesmějí být v rozporu se základními požadavky ochrany veřejného zdraví;
vzhledem k tomu, že technický pokrok nezbytně vyžaduje rychlé přizpůsobování technických požadavků uvedených v příloze; že pro snadnější zavádění opatření potřebných k tomuto účelu by měl být stanoven postup, jímž by byla založena úzká spolupráce členských států s Komisí v rámci výboru pro přizpůsobování technickému pokroku;
vzhledem k tomu, že roste veřejný zájem v oblasti životního prostředí a zlepšení jeho kvality; že veřejnost by tudíž z těchto důvodů měla dostávat objektivní informace o jakosti vod ke koupání,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Tato směrnice se týká jakosti vod ke koupání s výjimkou vod určených pro léčebné účely a vody užívané v plaveckých bazénech.
2. Pro účely této směrnice se rozumí: a) "vodami ke koupání" všechny tekoucí nebo stojaté sladké vody nebo jejich části a mořské vody, v nichž: - koupání je výslovně povoleno příslušným orgánem členského státu nebo
- koupání není zakázáno a tradičně je zde provozuje velký počet koupajících se;
b) "oblastí koupání" jakékoli místo, kde se nacházejí vody ke koupání;
c) "koupací sezonou" období, během něhož se dá očekávat velký počet koupajících se s ohledem na místní zvyklosti a na veškerá případná místní pravidla týkající se koupání a povětrnostních podmínek.
Článek 2
Fyzikální, chemické a mikrobiologické ukazatele použitelné pro vody ke koupání jsou uvedeny v příloze, která je nedílnou součástí této směrnice.
Článek 3
1. Členské státy stanoví pro všechny oblasti koupání nebo pro každou jednotlivou oblast koupání hodnoty ukazatelů uvedených v příloze, uplatňované pro vody ke koupání.
V případě ukazatelů, jejichž hodnoty nejsou v příloze uvedeny, mohou členské státy upustit od stanovení hodnot ukazatelů podle prvního pododstavce, a to až do určení jejich číselných hodnot.
2. Hodnoty stanovené podle odstavce 1 nesmějí být stanoveny méně přísně, než jsou hodnoty uvedené ve sloupci I přílohy.
3. Pokud jsou uvedeny hodnoty ve sloupci G přílohy, musí je členské státy podle článku 7 považovat za směrné a usilovat o jejich dosažení, ať již je nebo není uvedena odpovídající hodnota ve sloupci I této přílohy.
Článek 4
1. Členské státy přijmou všechna opatření potřebná k tomu, aby do deseti let ode dne oznámení této směrnice odpovídala jakost vod ke koupání hodnotám stanoveným podle článku 3.
2. Členské státy zajistí, aby v oblastech koupání pro koupání zvláště vybavených, které hodlají příslušné orgány těchto států zřídit po dni oznámení této směrnice, bylo dosahováno hodnot I od doby, kdy bude koupání poprvé povoleno.
Nicméně v oblastech koupání, které budou zřízeny do dvou let ode dne oznámení této směrnice, nemusí být těchto hodnot dosahováno až do konce uvedeného období.
3. Za výjimečných okolností mohou členské státy povolit odchylky od desetileté lhůty stanovené v odstavci 1.
Komisi musí být co nejdříve oznámen důvod takových odchylek na základě plánu hospodaření s vodami v dotyčné oblasti, a to nejpozději do šesti let ode dne oznámení této směrnice.
Komise tyto důvody podrobně prověří, a pokud to bude nutné, předloží Radě potřebné návrhy.
4. Pokud jde o mořské vody v blízkosti státních hranic a o přeshraniční vody, které ovlivňují jakost vod ke koupání jiného členského státu, stanoví se výsledné společné jakostní cíle ovlivněných oblastí na základě spolupráce dotyčných sousedících členských států.
Komise se může těchto porad zúčastnit.
Článek 5
1. Pro účely článku 4 se vody ke koupání považují za vyhovující příslušným ukazatelům: pokud vzorky těchto vod odebrané na stejném místě vzorkování a v intervalech uvedených v příloze prokážou, že vyhovují hodnotám ukazatelů jakosti dotyčných vod, a to v případě, že: - u 95 % vzorků ukazatele odpovídají ukazatelům uvedeným ve sloupci I přílohy,
- u 90 % vzorků ve všech ostatních případech, s výjimkou ukazatelů "veškeré koliformní bakterie" a "fekální koliformní bakterie", kde procento může činit 80 %,
a jestliže v těchto případech 5, 10 nebo 20 % vzorků nevyhoví: - jakost vod se neodchyluje od stanovených hodnot ukazatelů o více než 50 %, s výjimkou mikrobiologických ukazatelů, pH a rozpuštěného kyslíku,
- následně odebrané vzorky vod ve statisticky vhodných intervalech se neodchylují od příslušných hodnot ukazatelů.
2. Při výpočtu procent podle odstavce 1 se nevezmou v úvahu odchylky od hodnot stanovených podle článku 3, pokud budou důsledkem povodní nebo jiných přírodních katastrof nebo mimořádných povětrnostních podmínek.
Článek 6
1. Příslušné orgány členských států budou provádět vzorkování, jehož minimální četnost je stanovena v příloze.
2. Vzorky by se měly odebírat v místech s nejvyšší průměrnou denní hustotou koupajících se.
Přednostně by se měly vzorky odebírat z hloubky 30 cm pod hladinou, kromě vzorků pro stanovení minerálních olejů, které se odebírají na úrovni hladiny.
Vzorkování by mělo začít dva týdny před začátkem koupací sezóny.
3. Šetření místních podmínek, v případě sladkých tekoucích vod obvykle ve směru proti proudu a v případě sladkých stojatých a mořských vod v okolí, by se mělo provádět přesně a pravidelně tak, aby se získaly zeměpisné a topografické údaje a zjistil objem a povaha všech znečišťujících a možných znečišťujících vypouštění a jejich vliv v závislosti na vzdálenosti od oblasti koupání.
4. Pokud by dohled příslušného orgánu nebo provedené vzorkování odhalilo přítomnost vypouštění nebo pravděpodobného vypouštění, které by mohlo zhoršovat jakost vod ke koupání, musí být zavedeno dodatečné vzorkování.
Dodatečné vzorkování musí být rovněž zavedeno, pokud se vyskytnou jiná důvodná podezření týkající se zhoršování jakosti vod.
5. Referenční metody rozborů pro příslušné ukazatele jsou uvedeny v příloze.
Laboratoře, které používají jiné metody, se musí ujistit, že obdržené výsledky jsou srovnatelné nebo rovnocenné s metodami uvedenými v příloze.
Článek 7
1. Provádění opatření přijatých podle této směrnice nesmí v žádném případě vést k přímému nebo nepřímému zhoršení současné jakosti vod ke koupání.
2. Členské státy mohou kdykoli stanovit pro vody ke koupání hodnoty přísnější, než jsou hodnoty uvedené v této směrnici.
Článek 8
Od této směrnice se lze odchýlit v případě: a) určitých ukazatelů v příloze označených indexem (0) týkajících se mimořádných povětrnostních nebo zeměpisných podmínek;
b) že u vod ke koupání dochází k přírodnímu obohacování určitými látkami, které způsobí odchylky od hodnot předepsaných v příloze.
Přírodním obohacováním se rozumí proces, při němž bez lidského zásahu přijímá daný vodní útvar z půdy a podloží určité látky v nich obsažené.
Odchylky podle tohoto článku nesmějí v žádném případě pominout požadavky nezbytné pro ochranu veřejného zdraví.
Pokud se členský stát odchýlí od ustanovení této směrnice, neprodleně to oznámí Komisi, přičemž uvede důvody a očekávanou dobu trvání odchylek.
Článek 9
Změny, které vyžadují přizpůsobení této směrnice technickému pokroku, se týkají: - analytických metod,
- hodnot ukazatelů G a I uvedených v příloze.
Změny se přijímají podle postupu stanoveného v článku 11.
Článek 10
1. Zřizuje se výbor pro přizpůsobování technickému pokroku (dále jen "výbor"). Je složený ze zástupců členských států, kterému předsedá zástupce Komise.
2. Výbor přijme svůj jednací řád.
Článek 11
1. Má-li být zahájen postup podle tohoto článku, přednese věc výboru jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu, nebo na žádost zástupce členského státu.
2. Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k těmto opatřením ve lhůtě, kterou stanoví předseda podle naléhavosti věci.
Stanoviska se přijímají většinou 41 hlasů, přičemž hlasům členských států je přidělena váha podle čl. 148 odst.
2 Smlouvy. Předseda nehlasuje.
3. a) Komise navrhovaná opatření přijme, jsou-li v souladu se stanoviskem výboru.
b) Pokud zamýšlená opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, předloží Komise neprodleně Radě návrh opatření, která mají být přijata.
Rada se usnese kvalifikovanou většinou.
c) Pokud se Rada neusnese ve lhůtě tří měsíců ode dne, kdy jí byl návrh předán, přijme navrhovaná opatření Komise.
Článek 12
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnici do dvou let ode dne jejího oznámení.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 13
Členské státy předloží Komisi souhrnnou zprávu o svých vodách ke koupání a jejich nejvýznamnějších charakteristikách čtyři roky po dni oznámení této směrnice a dále v pravidelných intervalech.
Komise smí zveřejňovat obdržené informace po předchozím souhlasu dotyčného členského státu.
Článek 14
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 9. února 1976 o zavedení zásady rovného zacházení pro muže a ženy, pokud jde o přístup k zaměstnání, odbornému vzdělávání a postupu v zaměstnání a o pracovní podmínky
(76/207/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 235 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že Rada v usnesení ze dne 21. ledna 1974 o sociálním akčním programu [3] zahrnula mezi priority činnost za účelem dosažení rovnosti mezi muži a ženami, pokud jde o přístup k zaměstnání, odbornému vzdělávání a postupu v zaměstnání a pokud jde o pracovní podmínky včetně odměňování;
vzhledem k tomu, že pokud jde o odměňování, přijala Rada dne 10. února 1975 směrnici 75/117/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se uplatňování zásady stejné odměny za práci pro muže a ženy [4];
vzhledem k tomu, že činnost Společenství za účelem dosažení zásady rovného zacházení pro muže a ženy, pokud jde o přístup k zaměstnání, odbornému vzdělávání a postupu v zaměstnání a pokud jde o další pracovní podmínky, se také zdá být nezbytná; že rovné zacházení pro pracující muže a ženy představuje jeden z cílů Společenství, zejména pokud jde o podporu vyrovnání v rozvoji životních a pracovních podmínek pracovníků; že Smlouva k tomuto účelu nestanoví nezbytné pravomoci;
vzhledem k tomu, že vymezení a postupné zavedení zásady rovného zacházení v otázkách sociálního zabezpečení by mělo být zajištěno dalšími nástroji,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Účelem této směrnice je zavést v členských zemích zásadu rovného zacházení pro muže a ženy, pokud jde o přístup k zaměstnání včetně postupu v zaměstnání a k odbornému vzdělávání a pokud jde o pracovní podmínky, a za podmínek uvedených v odstavci 2, o sociálním zabezpečení.
Tato zásada je dále uváděna jako "zásada rovného zacházení."
2. K zajištění postupného zavedení zásady rovného zacházení v oblasti sociálního zabezpečení přijme Rada na návrh Komise předpisy vymezující zejména její obsah, rozsah a prováděcí pravidla.
Článek 2
1. Zásadou rovného zacházení ve smyslu následujících ustanovení se rozumí vyloučení jakékoli diskriminace na základě pohlaví buď přímo, nebo nepřímo s ohledem zejména na manželský nebo rodinný stav.
2. Touto směrnicí není dotčeno právo členských států vyloučit z oblasti její působnosti ty pracovní činnosti, a popřípadě i vzdělávání k nim vedoucí, u nichž z důvodů jejich povahy nebo podmínek jejich výkonu představuje pohlaví pracovníka určující prvek.
3. Touto směrnicí nejsou dotčena ustanovení týkající se ochrany žen, zejména pokud jde o těhotenství a mateřství.
4. Touto směrnicí nejsou dotčena opatření na podporu rovných příležitostí pro muže i ženy, zejména odstraňování stávajících nerovností ovlivňujících příležitosti žen v oblastech uvedených v čl.
1 odst.
1.
Článek 3
1. Uplatňování zásady rovného zacházení znamená vyloučení jakékoli diskriminace na základě pohlaví v podmínkách přístupu, včetně kritérií výběru, ke všem zaměstnáním nebo pracovním místům, nezávisle na oboru nebo odvětví činnosti, a ke všem stupňům hierarchie pracovních funkcí.
2. K tomuto účelu přijmou členské státy nezbytná opatření k zajištění toho, aby a) byly zrušeny všechny právní a správní předpisy, které odporují zásadě rovného zacházení;
b) byla nebo mohla být prohlášena za neplatná od samého počátku nebo aby byla změněna všechna ustanovení kolektivních smluv, individuálních pracovních smluv, vnitřních řádů podniků a statutů svobodných povolání, která odporují zásadě rovného zacházení;
c) byly přezkoumány právní a správní předpisy odporující zásadě rovného zacházení, které byly původně určeny k ochraně, ale již nejsou opodstatněné; a pokud podobná ustanovení obsahují kolektivní smlouvy, aby byli sociální partneři požádáni o žádoucí přezkoumání.
Článek 4
Uplatňování zásady rovného zacházení, pokud jde o přístup ke všem druhům a ke všem úrovním odborného poradenství pro volbu povolání, odborného vzdělávání, dalšího odborného vzdělávání a rekvalifikace, znamená, že členské státy přijmou nezbytná opatření k zajištění toho, aby a) byly zrušeny všechny právní a správní předpisy, které odporují zásadě rovného zacházení;
b) byla nebo mohla být prohlášena za neplatná nebo mohla být změněna všechna ustanovení kolektivních smluv, individuálních pracovních smluv, vnitřních předpisů podniků a předpisů upravujících postavení svobodných povolání, která odporují zásadě rovného zacházení;
c) aniž je dotčena samospráva přiznaná v některých členských státech určitým soukromým vzdělávacím zařízením, byly odborné poradenství, odborné vzdělávání, další odborné vzdělávání a rekvalifikace přístupny na základě stejných kritérií a na stejných úrovních bez jakékoli diskriminace na základě pohlaví.
Článek 5
1. Uplatňování zásady rovného zacházení, pokud jde o pracovní podmínky, včetně podmínek upravujících propouštění, znamená, že mužům i ženám jsou zaručeny stejné podmínky bez diskriminace na základě pohlaví.
2. K tomuto účelu přijmou členské státy nezbytná opatření k zajištění toho, aby a) byly zrušeny všechny právní a správní předpisy, které odporují zásadě rovného zacházení;
b) byla nebo mohla být prohlášena za neplatná nebo mohla být změněna všechna ustanovení kolektivních smluv, individuálních pracovních smluv, vnitřních předpisů podniků a předpisů upravujících postavení svobodných povolání, která odporují zásadě rovného zacházení;
c) byly přezkoumány právní a správní předpisy odporující zásadě rovného zacházení, které byly původně určeny k ochraně, ale již nejsou opodstatněné; a pokud podobná ustanovení obsahují kolektivní smlouvy, aby byli sociální partneři požádáni o žádoucí přezkoumání.
Článek 6
Členské státy zavedou do svého právního řádu nezbytná opatření, aby umožnily každé osobě, která se cítí poškozena nedodržením zásady rovného zacházení ve smyslu článků 3, 4 a 5, domáhat se nápravy soudní cestou případně poté, co se obrátila na jiné příslušné orgány.
Článek 7
Členské státy přijmou veškerá nezbytná opatření na ochranu pracovníků před propouštěním, které je reakcí zaměstnavatele na stížnost podanou na úrovni podniku nebo soudní žalobu usilující o dodržování zásady rovného zacházení.
Článek 8
Členské státy zajistí, aby předpisy přijaté k provedení této směrnice a odpovídající předpisy, které jsou již platné, byly oznámeny zaměstnancům všemi odpovídajícími prostředky, například oznámením na jejich pracovišti.
Článek 9
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do třiceti měsíců po jejím oznámení a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Avšak pokud jde o čl. 3 odst. 2 písm. c) první část a čl. 5 odst. 2 písm. c) první část, provedou členské státy první hodnocení, a je-li to nezbytné, první přezkoumání právních a správních předpisů v nich uvedených do čtyř let po oznámení této směrnice.
2. Členské státy pravidelně přezkoumávají pracovní činnosti uvedené v čl.
2 odst. 2, aby z hlediska společenského vývoje rozhodly, zda je opodstatněné zachovávat dotyčné výjimky.
O výsledcích přezkoumání uvědomí Komisi.
3. Členské státy rovněž sdělí Komisi znění právních a správních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 10
Členské státy sdělí Komisi do dvou let po uplynutí lhůty 30 měsíců stanovené v čl. 9 odst. 1 prvním pododstavci veškeré informace nezbytné k tomu, aby Komise vypracovala pro Radu zprávu o uplatňování této směrnice.
Článek 11
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 20. ledna 1976 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se zhotovení některých výrobků v hotovém balení podle hmotnosti nebo objemu
(76/211/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že ve většině členských států jsou podmínky pro uvádění výrobků v hotovém balení na trh předmětem závazných předpisů, které se v jednotlivých členských státech liší, a tím omezují obchod s takovými hotovými baleními; že tyto předpisy proto musí být sblíženy;
vzhledem k tomu, že k umožnění správné informovanosti spotřebitelů by měl být předepsán způsob značení na hotovém balení, kterým se udává jmenovitá hmotnost nebo objem výrobku obsaženého v hotovém balení;
vzhledem k tomu, že je rovněž nutné vymezit přípustné záporné chyby obsahu hotových balení a že by měla být definována referenční metoda pro odpovídající kontrolu, aby byla usnadněna kontrola souladu hotových balení s předpisy;
vzhledem k tomu, že článek 16 směrnice Rady 71/316/EHS ze dne 26. července 1971 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se společných ustanovení pro měřicí přístroje a pro metody metrologické kontroly [3], naposledy pozměněné aktem o přistoupení [4], stanoví, že harmonizace požadavků na prodej některých výrobků, zejména pokud jde o měření a značení hotově balených množství, může být upravena samostatnými směrnicemi;
vzhledem k tomu, že příliš rychlá změna prostředků pro určování množství, které jsou stanoveny vnitrostátními právními předpisy, a organizování nových systémů kontroly, jakož i přijetí nového systému měření, by pro některé členské státy mohly představovat potíže; že by proto mělo být těmto členským státům poskytnuto přechodné období, jež by však nemělo dále bránit obchodování s těmito výrobky uvnitř Společenství a provádění této směrnice v ostatních členských státech by tím nemělo být dotčeno,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Tato směrnice se vztahuje hotová balení obsahující výrobky, s výjimkou těch, na které se vztahuje směrnice Rady 75/106/EHS ze dne 19. prosince 1974 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se zhotovení některých kapalných výrobků v hotovém balení podle objemu [5], jež jsou určeny k prodeji ve stálých jednotkových jmenovitých množstvích, která - jsou rovna hodnotám předem určeným balírnou,
- jsou vyjádřena v jednotkách hmotnosti nebo objemu,
- nejsou menší než 5 g nebo 5 ml a větší než 10 kg nebo 10 l.
Článek 2
1. Hotovým balením ve smyslu této směrnice je kombinace výrobku a individuálního obalu, do kterého je výrobek hotově zabalen.
2. Výrobek je hotově zabalen, pokud je umístěn do jakéhokoli druhu obalu bez přítomnosti kupujícího, přičemž množství výrobku obsažené v obalu má předem stanovenou hodnotu a nelze je změnit, aniž by obal byl buď otevřen, nebo podroben zjevné úpravě.
Článek 3
1. Hotová balení, která lze označit značkou EHS uvedenou v bodě 3.3 přílohy I, jsou ta, která splňují požadavky této směrnice a její přílohy I.
2. Hotová balení musí být podrobena metrologické kontrole za podmínek uvedených v bodě 5 přílohy I a v příloze II.
Článek 4
1. Všechna hotová balení uvedená v článku 3 musí být v souladu s přílohou I opatřena údajem o hmotnosti nebo objemu výrobku označovaným jako "jmenovitá hmotnost obsahu" nebo "jmenovitý objem obsahu", které musí být v hotovém balení obsaženy.
2. Hotová balení, která obsahují kapalné výrobky, musí být označena uvedením jmenovitého objemu obsahu, a hotová balení, která obsahují jiné výrobky, musí být označena uvedením jmenovité hmotnosti obsahu, pokud není stanoveno jinak obchodními zvyklostmi nebo vnitrostátními předpisy totožnými ve všech členských státech nebo pokud není stanoveno jinak předpisy Společenství.
3. Nejsou-li obchodní zvyklosti nebo vnitrostátní předpisy pro určitou kategorii výrobků nebo pro určitý typ hotových balení stejné ve všech členských státech, musí být na takových hotových baleních uvedeny alespoň metrologické informace odpovídající obchodním zvyklostem nebo vnitrostátním předpisům platným v zemi určení.
4. Do doby uplynutí přechodného období, po které je ve Společenství dovoleno používat britské jednotky měření, které jsou uvedeny v příloze II směrnice Rady 71/354/EHS ze dne 18. října 1971 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se jednotek měření [6], ve znění aktu o přistoupení, musí údaj o jmenovité hmotnosti nebo jmenovitém objemu obsahu vyjádřený v jednotkách měření SI podle článku 3.1 přílohy I této směrnice, pokud to vyžaduje Spojené království nebo Irsko, být na jejich státním území doprovázen uvedením odpovídající hodnoty v britských (UK) jednotkách měření vypočítané na základě těchto převodních součinitelů:
1 g = 0,0353 unce (avoirdupois),
1 kg = 2,205 libry,
1 ml = 0,0352 objemové unce,
1 l = 1,760 pinty nebo 0,220 galonu.
Článek 5
Členské státy nesmějí odmítnout, zakázat nebo omezit uvádění na trh hotových balení, která splňují požadavky této směrnice a vyhoví při kontrolách podle požadavků stanovených v této směrnici, z důvodů týkajících se značení, které na nich musí být uvedeno podle této směrnice, stanovení jejich objemu nebo hmotnosti nebo metod, kterými byla hotová balení měřena nebo kontrolována.
Článek 6
Změny nezbytné k přizpůsobení požadavků příloh I a II této směrnice technickému pokroku se přijímají postupem stanoveným v článcích 18 a 19 směrnice 71/316/EHS.
Článek 7
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 18 měsíců od jejího oznámení a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Odchylně od odstavce 1 smějí Belgie, Irsko, Nizozemsko a Spojené království mohou odchylně od odstavce 1 odložit provedení této směrnice a jejích příloh nejpozději do dne 31. prosince 1979.
3. Po dobu, po kterou není tato směrnice uplatňována v některém z členských států, nesmí tento členský stát zavést přísnější kontrolní opatření týkající se množství obsažených v hotových baleních, která spadají do oblasti působnosti této směrnice a která pocházejí z jiných členských států, než jsou kontrolní opatření platná ke dni přijetí této směrnice.
4. Po tutéž dobu musí členské státy, které provedou tuto směrnici, přijímat hotová balení, která pocházejí z členských států využívajících odchylky podle odstavce 2 a která jsou v souladu s bodem 1 přílohy I a přílohou III této směrnice, i když nejsou opatřena značkou EHS uvedenou v bodě 3.3 přílohy I, na stejném základě a za stejných podmínek jako hotová balení, která splňují veškerá ustanovení této směrnice.
5. Kontroly uvedené v příloze I bodě 5 provádějí příslušné orgány členského státu určení, jestliže jsou hotová balení vyrobená mimo Společenství dovážena na území Společenství v členském státě, který dosud neprovedl směrnici v souladu s požadavky tohoto článku.
6. Členské státy zajistí, aby bylo Komisi sděleno znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 8
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 15. března 1976 o vzájemné pomoci při vymáhání pohledávek vyplývajících z operací, které jsou součástí systému financování Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu, zemědělských dávek a cel
(76/308/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 729/70 ze dne 21. dubna 1970 o financování společné zemědělské politiky [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 2788/72 [2], a zejména na čl. 8 odst. 3 tohoto nařízení,
s ohledem na stanovisko Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [3],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [4],
vzhledem k tomu, že v současné době nemůže být pohledávka, pro kterou doklad o vymahatelnosti vydaly orgány jednoho členského státu, vymáhána v jiném členském státě;
vzhledem k tomu, že působnost vnitrostátních předpisů týkajících se vymáhání pohledávek je omezena na území daného státu, což je samo o sobě překážkou ve vytvoření a fungování společného trhu; že tento stav neumožňuje úplně a spravedlivě používat předpisy Společenství, zejména v oblasti společné zemědělské politiky, což usnadňuje podvodné praktiky;
vzhledem k tomu, že je proto nezbytné přijmout společná pravidla o vzájemné pomoci při vymáhání pohledávek;
vzhledem k tomu, že se tato pravidla musí vztahovat na vymáhání jak pohledávek vyplývajících z různých opatření, které jsou součástí systému úplného nebo částečného financování Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu, tak zemědělských dávek a cel ve smyslu článku 2 rozhodnutí č. 70/243/ESUO, EHS, Euratom ze dne 21. dubna 1970 o nahrazení finančních příspěvků členských států vlastními zdroji Společenství [5] a článku 128 aktu o přistoupení; že se musí vztahovat též na vymáhání úroků a poplatků vztahujících se k těmto pohledávkám;
vzhledem k tomu, že vzájemná pomoc musí spočívat v tom, že dožádaný orgán jednak poskytne dožadujícímu orgánu informace, které dožadující orgán potřebuje k vymáhání pohledávek vzniklých v členském státě, v němž má sídlo dožádaný orgán, a doručí dlužníkovi veškeré akty vztahující se k těmto pohledávkám vydané v dotyčném členském státě, jednak na žádost dožadujícího orgánu vymáhá pohledávky vzniklé v členském státě, v němž má dožádaný orgán sídlo;
vzhledem k tomu, že tyto jednotlivé formy pomoci musí dožádaný orgán poskytovat v souladu s právními a správními předpisy platnými v této oblasti v členském státě, v němž má sídlo;
vzhledem k tomu, že je nezbytné stanovit podmínky, jež musí dožadující orgán dodržet při podání žádosti o pomoc, a přesně vymezit zvláštní okolnosti, za kterých může dožádaný orgán v jednotlivých případech pomoc odmítnout;
vzhledem k tomu, že je-li dožádaný orgán požádán o vymáhání pohledávky na účet dožadujícího orgánu, musí mít možnost, pokud to umožňují platné předpisy členského státu, ve kterém má sídlo a se souhlasem dožadujícího orgánu, poskytnout dlužníkovi lhůtu k zaplacení nebo povolit splácení ve splátkách; že případné úroky vyplývající z poskytnutí těchto platebních podmínek musí být převedeny do členského státu, ve kterém má sídlo dožadující orgán;
vzhledem k tomu, že na odůvodněnou žádost dožadujícího orgánu musí mít dožádaný orgán rovněž možnost, pokud to umožňují platné předpisy členského státu, ve kterém má sídlo, přijmout předběžná opatření k zajištění vymáhání pohledávek vzniklých v dožadujícím členském státě; že však s těmito pohledávkami nesmí být v členském státě, v němž má sídlo dožádaný orgán, zacházeno přednostně;
vzhledem k tomu, že se při vymáhání pohledávky v členském státě, ve kterém má sídlo dožádaný orgán, může stát, že dotyčná osoba napadne pohledávku nebo doklad o její vymahatelnosti vystavený v členském státě, ve kterém má sídlo dožadující orgán; že je v těchto případech třeba stanovit, že dotyčná osoba musí podat příslušnému orgánu členského státu, ve kterém má sídlo dožadující orgán, žalobu popírající pohledávku a že dožádaný orgán musí zastavit řízení o vymáhání pohledávky do doby, než uvedený orgán vydá rozhodnutí;
vzhledem k tomu, že je třeba stanovit, že dokumenty a informace poskytnuté v rámci vzájemné pomoci při vymáhání pohledávek nelze použít k jiným účelům;
vzhledem k tomu, že tato směrnice nesmí omezovat vzájemnou pomoc, na které se některé členské státy dohodly na základě dvoustranných nebo vícestranných dohod a ujednání;
vzhledem k tomu, že je třeba zajistit harmonické fungování vzájemné pomoci a za tímto účelem stanovit postup Společenství, který umožní stanovit prováděcí pravidla k němu v přiměřených lhůtách; že je nezbytné zřídit výbor, jehož cílem bude zajišťovat úzkou a účinnou spolupráci v této oblasti mezi členskými státy a Komisí,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Tato směrnice stanoví pravidla, která musí obsahovat právní a správní předpisy členských států s cílem zajistit v každém členském státě vymáhání pohledávek uvedených v článku 2, které vzniknou v jiném členském státě.
Článek 2
Tato směrnice se vztahuje na pohledávky týkající se a) náhrad, intervencí a dalších opatření, které jsou součástí systému částečného nebo úplného financování Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu, včetně částek, které mají být vybrány v souvislosti s těmito činnostmi;
b) zemědělských dávek ve smyslu čl. 2 písm. a) rozhodnutí č. 70/243/ESUO, EHS, Euratom a čl. 128 písm. a) aktu o přistoupení;
c) cel ve smyslu čl. 2 písm. b) uvedeného rozhodnutí a čl. 128 písm. b) aktu o přistoupení;
d) úroků a nákladů vztahujících se k vymáhání výše uvedených pohledávek.
Článek 3
Ve smyslu této směrnice se:
- "dožadujícím orgánem" rozumí příslušný orgán některého členského státu, který podává žádost o pomoc týkající se pohledávky podle článku 2;
- "dožádaným orgánem" rozumí příslušný orgán některého členského státu, kterému je žádost o pomoc určena.
Článek 4
1. Na žádost dožadujícího orgánu mu dožádaný orgán sdělí informace, které jsou pro něj užitečné pro vymáhání pohledávky.
Pro získání těchto informací vykonává dožádaný orgán pravomoci, které mu svěřují právní a správní předpisy vztahující se k vymáhání obdobných pohledávek vzniklých v členském státě, ve kterém má sídlo.
2. V žádosti o poskytnutí informací je uvedeno jméno a adresa osoby, ke které se vztahuje informace, která má být poskytnuta, a povaha a výše pohledávky, která je předmětem žádosti.
3. Dožádaný orgán není povinen poskytnout informace, a) které by nebyl s to obdržet za účelem vymáhání obdobných pohledávek vzniklých v členském státě, ve kterém má sídlo;
b) které by porušily ochranu obchodního, průmyslového nebo profesního tajemství;
c) jejichž sdělení by mohlo ohrozit bezpečnost nebo veřejný pořádek daného státu.
4. Dožádaný orgán uvědomí dožadující orgán o důvodech odmítnutí žádosti o informace.
Článek 5
1. Na žádost dožadujícího orgánu doručí dožádaný orgán veškeré akty a rozhodnutí včetně soudních vztahující se k pohledávce nebo k jejímu vymáhání, vydané v členském státě, ve kterém má sídlo dožadující orgán, osobě, které jsou tyto akty a rozhodnutí určeny, v souladu s právními předpisy platnými pro doručování obdobných aktů v členském státě, ve kterém má dožádaný orgán sídlo.
2. V žádosti o doručení je uvedeno jméno a adresa příjemce, povaha a předmět doručovaného aktu nebo rozhodnutí, případně jméno a adresa dlužníka a pohledávka uvedená v aktu nebo v rozhodnutí, jakož i ostatní využitelné informace.
3. Dožádaný orgán neprodleně uvědomí dožadující orgán o úkonech učiněných k vyřízení žádosti o doručení, a zejména o dni předání aktu nebo rozhodnutí osobě, které je určen.
Článek 6
1. Na žádost dožadujícího orgánu vymáhá dožádaný orgán v souladu s právními a správními předpisy týkajícími se vymáhání obdobných pohledávek vzniklých v členském státě, ve kterém má dožádaný orgán sídlo, pohledávky, pro které byl vydán doklad o vymahatelnosti.
2. Za tímto účelem je s každou pohledávkou, která je předmětem žádosti o vymáhání, zacházeno jako s pohledávkou členského státu, ve kterém má sídlo dožádaný orgán, s výhradou článku 12.
Článek 7
1. K žádosti o vymáhání pohledávky, kterou dožadující orgán zašle dožádanému orgánu, musí být přiloženo úřední vyhotovení nebo ověřená kopie dokladu o její vymahatelnosti vydaného v členském státě, ve kterém má sídlo dožadující orgán, a případně prvopis nebo ověřená kopie jiných dokladů nezbytných k vymáhání pohledávky.
2. Dožadující orgán může požádat o vymáhání pohledávky pouze pokud a) pohledávka nebo doklad o její vymahatelnosti nebyly v členském státě, ve kterém má sídlo, napadeny;
b) v členském státě, ve kterém má sídlo, využil vhodné vymáhací postupy, které lze uskutečnit na základě dokladu uvedeného v odstavci 1, a přijatá opatření nevedla k úplnému uhrazení pohledávky.
3. V žádosti o vymáhání pohledávky je uvedeno jméno a adresa dotyčné osoby, povaha pohledávky, výše jistiny, úroků a dlužných nákladů a veškeré ostatní informace.
4. Žádost o vymáhání pohledávky dále obsahuje prohlášení dožadujícího orgánu určující datum, od kterého je možné její vymáhání podle práva platného v členském státě, ve kterém má dožadující orgán sídlo, a potvrzující, že podmínky stanovené v odstavci 2 byly splněny.
5. Dožadující orgán poskytne dožádanému orgánu veškeré informace vztahující se k záležitosti, v níž byla podána žádost o vymáhání pohledávky, jakmile se o nich dozví.
Článek 8
Doklad o vymahatelnosti pohledávky je případně v souladu s předpisy platnými v členském státě, ve kterém má sídlo dožádaný orgán, potvrzen, uznán, doplněn nebo nahrazen dokladem o vymahatelnosti platným na území tohoto členského státu.
Potvrzení, uznání, doplnění nebo nahrazení dokladu o vymahatelnosti musí být provedeno v co nejkratší lhůtě ode dne obdržení žádosti o vymáhání pohledávky.
Nelze je odepřít, má-li doklad o vymahatelnosti pohledávky v tom členském státě, ve kterém má sídlo dožadující orgán, všechny formální náležitosti.
Pokud splnění některé formální náležitosti vyústí v přezkoumání nebo napadení pohledávky nebo dokladu o její vymahatelnosti vydaného dožadujícím orgánem, použije se článek 12.
Článek 9
1. Pohledávky se vymáhají v měně členského státu, ve kterém má sídlo dožádaný orgán.
2. Dožádaný orgán může, umožňují-li to právní a správní předpisy platné v členském státě, ve kterém má sídlo, po poradě s dožadujícím orgánem poskytnout dlužníkovi lhůtu k zaplacení nebo mu povolit placení ve splátkách.
Úroky, které dožádaný orgán vybere na základě odložení platby, poukáže členskému státu, ve kterém má sídlo dožadující orgán.
Rovněž budou členskému státu, ve kterém má sídlo dožadující orgán, poukázány jakékoli další úroky z prodlení vybrané v souladu s právními a správními předpisy platnými v členském státě, ve kterém má sídlo dožadující orgán.
Článek 10
Pohledávky, které mají být vymáhány, nejsou předmětem přednostního zacházení v členském státě, ve kterém má sídlo dožádaný orgán.
Článek 11
Dožádaný orgán neprodleně uvědomí dožadující orgán o úkonech, které podnikl na žádost o vymáhání pohledávky.
Článek 12
1. Napadne-li dotyčná osoba v řízení o vymáhání pohledávky pohledávku nebo doklad o vymahatelnosti vydaný v členském státě, ve kterém má sídlo dožadující orgán, podá žalobu k příslušnému orgánu členského státu, ve kterém má sídlo dožadující orgán, v souladu s právními předpisy platnými v tomto státě.
Tento úkon oznámí dožadující orgán dožádanému orgánu.
Dožádanému orgánu jej může oznámit rovněž dotyčná osoba.
2. Jakmile dožádaný orgán obdrží oznámení podle odstavce 1 od dožadujícího orgánu nebo od dotyčné osoby, přeruší řízení o vymáhání pohledávky až do rozhodnutí příslušného orgánu v této věci.
Považuje-li to dožádaný orgán za potřebné, a aniž je dotčen článek 13, může přijmout předběžná opatření k zajištění úhrady pohledávky, pokud to právní předpisy platné v daném členském státě, ve kterém má sídlo, u obdobných pohledávek umožňují.
3. Jsou-li napadena opatření k vymáhání pohledávky přijatá v členském státě, ve kterém má sídlo dožádaný orgán, bude žaloba podána k příslušnému orgánu tohoto členského státu v souladu s jeho právními předpisy.
4. Je-li příslušným orgánem, ke kterému byla podána žaloba podle odstavce 1, řádný nebo správní soud, je rozhodnutí tohoto soudu, je-li ve prospěch dožadujícího orgánu a povoluje vymáhání pohledávky v členském státě, ve kterém má sídlo dožadující orgán, dokladem o vymahatelnosti ve smyslu článků 6, 7 a 8 a vymáhání pohledávky se provede na základě tohoto rozhodnutí.
Článek 13
Na odůvodněnou žádost dožadujícího orgánu přijme dožádaný orgán předběžná opatření potřebná k zajištění úhrady pohledávky, pokud to umožňují právní předpisy platné v členském státě, ve kterém má dožádaný orgán sídlo.
Pro použití odstavce 1 se použijí přiměřeně článek 6, čl. 7 odst. 1, 3 a 5 a články 8, 11, 12 a 14.
Článek 14
Dožádaný orgán není povinen a) poskytnout pomoc uvedenou v článcích 6 až 13, jestliže by vymáhání pohledávky v důsledku situace dlužníka způsobilo vážné hospodářské nebo sociální obtíže v členském státě, ve kterém má dožádaný orgán sídlo;
b) přistoupit k vymáhání pohledávky, pokud dožadující orgán nevyčerpal všechny možnosti vymožení pohledávky na území členského státu, ve kterém má sídlo.
Dožádaný orgán uvědomí dožadující orgán o důvodech odmítnutí žádosti o pomoc.
Toto odůvodněné odmítnutí sdělí rovněž Komisi.
Článek 15
1. Otázky týkající se promlčecích lhůt se řídí výlučně právními předpisy platnými v členském státě, ve kterém má sídlo dožadující orgán.
2. Úkony související s vymáháním pohledávky provedené dožádaným orgánem v souladu se žádostí o pomoc, které by v případě, že by byly provedeny dožadujícím orgánem, stavěly nebo přerušovaly promlčecí dobu podle právních předpisů platných v členském státě, ve kterém má sídlo dožadující orgán, se pro otázky tohoto účinku považují za provedené v uvedeném státě.
Článek 16
Doklady a informace předané dožádanému orgánu na základě této směrnice může dožádaný orgán předat pouze a) osobě, která je uvedena v žádosti o pomoc;
b) osobám a orgánům příslušným k vymáhání pohledávek a pouze k tomuto účelu;
c) soudním orgánům jednajícím ve věcech, které se týkají vymáhání těchto pohledávek.
Článek 17
Žádosti o pomoc a přiložené dokumenty jsou opatřeny překladem do úředního jazyka nebo do některého z úředních jazyků členského státu, ve kterém má sídlo dožádaný orgán, aniž je dotčena možnost dožádaného orgánu upustit od vyžadování takového překladu.
Článek 18
Členské státy se vzdávají všech vzájemných nároků na náhradu nákladů vzniklých při poskytování vzájemné pomoci na základě této směrnice.
Členský stát, ve kterém má sídlo dožadující orgán, však nadále ručí členskému státu, ve kterém má sídlo dožádaný orgán, za náklady vzniklé z činnosti uznané za neodůvodněnou co do oprávněnosti pohledávky nebo platnosti dokladu vydaného dožadujícím orgánem.
Článek 19
Členské státy si navzájem poskytnou seznam orgánů příslušných k podávání žádostí o pomoc a jejich přijímání.
Článek 20
1. Zřizuje se Výbor pro vymáhání pohledávek (dále jen "výbor") složený ze zástupců členských států, kterému předsedá zástupce Komise.
2. Výbor přijme svůj jednací řád.
Článek 21
Výbor se může zabývat jakoukoli otázkou týkající se používání této směrnice, kterou mu k posouzení předloží jeho předseda buď z vlastního podnětu, nebo na žádost zástupce některého členského státu.
Článek 22
1. Prováděcí pravidla k čl. 4 odst. 2 a 4, čl. 5 odst. 2 a 3, čl. 7 odst. 1, 3 a 5, článkům 9 a 11 a čl. 12 odst. 1, a dále pravidla pro přepočet, pro poukazování vymožených částek a pro určení minimální výše pohledávky, ohledně které lze požádat o pomoc, se stanoví postupem podle odstavců 2 a 3.
2. Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme své stanovisko k tomuto návrhu ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti dané otázky.
Stanovisko se přijímá většinou čtyřiceti jednoho hlasu, přičemž hlasům členských států je přidělena váha podle čl. 148 odst.
2 Smlouvy. Předseda nehlasuje.
3. a) Komise přijme zamýšlená ustanovení, jsou-li v souladu se stanoviskem výboru.
b) Pokud zamýšlená ustanovení nejsou v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, předloží Komise neprodleně Radě návrh opatření, která mají být přijata.
Rada se usnese kvalifikovanou většinou.
c) Pokud se Rada neusnese do tří měsíců od předložení návrhu Radě, přijme navrhovaná opatření Komise.
Článek 23
Ustanovení této směrnice nevylučují poskytování vzájemné pomoci v širším rozsahu, který si mezi sebou dohodly nebo dohodnou některé členské státy na základě dohod nebo ujednání, včetně těch, které se týkají oznamování soudních nebo mimosoudních aktů.
Článek 24
Členské státy uvedou v účinnost opatření nezbytná k dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. ledna 1978.
Článek 25
Každý členský stát uvědomí Komisi o opatřeních, která přijal k provedení této směrnice.
Komise sdělí tyto informace ostatním členským státům.
Článek 26
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 1. března 1976, kterou se stanoví metody odběru vzorků Společenství pro úřední kontrolu krmiv
(76/371/EHS) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady ze dne 20. července 1970 o zavedení metod odběru vzorků a analytických metod Společenství pro úřední kontrolu krmiv [1], naposledy pozměněnou aktem o přistoupení [2], a zejména na článek 2 tohoto aktu,
vzhledem k tomu, že výše uvedená směrnice stanoví, že úřední kontroly krmiv, které mají odhalit, zda jsou dodržovány podmínky předepsané právními, správními a administrativními předpisy ohledně kvality a složení krmiv, jsou uskutečňovány podle metod Společenství pro odběr vzorků a analýz;
vzhledem k tomu, že je třeba v první etapě určit metodu odběru vzorků pro kontrolu složek krmiv a jejich aditiv i pro kontrolu substancí a nežádoucích produktů, s výjimkou zbytků pesticidů a mikroorganismů, které mohou krmiva obsahovat;
vzhledem k tomu, že opatření uvedená v této směrnici odpovídají názoru Stálého výboru pro krmiva,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Členské státy stanoví, že metoda odběru vzorků pro úřední kontrolu krmiv pokud jde o určení jejich složek, aditiv, substancí a nežádoucích produktů, s výjimkou zbytků pesticidů a mikroorganismů, bude uskutečňována podle metod popsaných v příloze této směrnice.
Článek 2
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. ledna 1977.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 6. dubna 1976,
kterou se popáté mění směrnice Rady ze dne 23. října 1962 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se barviv povolených pro použití v potravinách určených k lidské spotřebě
(76/399/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že směrnice Rady ze dne 23. října 1962 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se barviv povolených pro použití v potravinách určených k lidské spotřebě [3], naposledy pozměněná směrnicí 70/358/EHS [4], stanoví společný seznam barviv;
vzhledem k tomu, že od přijetí uvedené směrnice nastal významný pokrok v metodách pro toxikologické zkoušení potravinářských přídatných látek a zejména ve vyhodnocování a výkladu biologických a chemických informací;
vzhledem k tomu, že na základě současných požadavků na bezpečnost používání barviv by určitá barviva již neměla být povolena pro použití v potravinách;
vzhledem k tomu, že k tomuto nezbytnému zákazu by mělo dojít za podmínky, že bude zajištěna ochrana veřejného zdraví a zároveň pokud možno nedojde k narušení technologické a hospodářské povahy,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Přílohy I a III směrnice ze dne 23. října 1962 se mění takto:
S účinkem od 1. ledna 1977 se zrušují tato barviva:
E 103 Chrysoin S,
E 105 Stálá žluť AB (Fast Yellow AB),
E 111 Oranž GGN,
E 121 Orchil, orcein (citronová červeň 2),
E 125 Šarlat GN,
E 126 Ponceau 6R,
E 130 Anthrachinonová modř (solanthrenová modř RS),
E 152 Čerň 7984,
E 181 Umbra pálená.
2. Od 1. ledna 1978 se zakazuje uvádět na trh potraviny obsahující jednu nebo více látek uvedených v odstavci 1.
Článek 2
Členské státy, které jsou oprávněny zakázat používání jedné nebo více látek uvedených v čl. 1 odst.
1 v potravinách, mohou tento zákaz ponechat v platnosti po uvedeném dni.
Článek 3
Členské státy přijmou veškeré předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí ke dnům uvedeným v článku 1 a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 4
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 6. dubna 1976
o sbližování právních předpisů členských států týkajících se brzdových zařízení kolových zemědělských a lesnických traktorů
(76/432/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že technické požadavky, které musí traktory podle vnitrostátních právních předpisů splňovat, se mimo jiné vztahují na brzdová zařízení;
vzhledem k tomu, že se tyto požadavky v jednotlivých členských státech liší; že je proto nutné, aby všechny členské státy zavedly stejné požadavky vedle nebo namísto svých stávajících právních předpisů, zejména aby bylo možné použít u všech typů traktorů postup EHS schvalování typu, který je předmětem směrnice Rady 74/150/EHS ze dne 4. března 1974 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu kolových zemědělských a lesnických traktorů [3];
vzhledem k tomu, že harmonizované požadavky jsou určeny zejména ke zlepšení bezpečnosti provozu na pozemních komunikacích a bezpečnosti práce v celém Společenství;
vzhledem k tomu, že sbližování vnitrostátních právních předpisů pro traktory předpokládá, že členské státy budou vzájemně uznávat zkoušky provedené kterýmkoli z nich podle společných požadavků; že tento systém, má-li řádně fungovat, musí být uplatňován všemi členskými státy od téhož dne,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. "Zemědělským nebo lesnickým traktorem" se rozumí každé motorové vozidlo vybavené koly nebo pásy, které má alespoň dvě nápravy, jehož hlavní funkcí je vyvíjet tažnou sílu a které je zvláště konstruováno k tažení, tlačení, nesení nebo pohonu určitých nářadí, strojů nebo přípojných vozidel určených pro užití v zemědělství nebo lesnictví.
Může být vybaveno pro přepravu nákladu a osob.
2. Tato směrnice se vztahuje pouze na traktory definované v předchozím odstavci, které jsou vybaveny pneumatikami a které mají dvě nápravy a maximální konstrukční rychlost od 6 km/h do 25 km/h.
Článek 2
Členské státy nesmějí odmítnout udělit EHS schválení typu nebo vnitrostátní schválení typu traktoru z důvodů týkajících se brzdových zařízení, pokud je tento typ traktoru vybaven zařízeními uvedenými v přílohách I až IV a pokud tato zařízení splňují požadavky stanovené v těchto přílohách.
Článek 3
Členské státy nesmějí odmítnout registraci nebo zakázat prodej, uvedení do provozu nebo užívání traktorů z důvodů týkajících se jejich brzdových zařízení, pokud jsou tyto traktory vybaveny zařízeními uvedenými v přílohách I až IV a pokud tato zařízení splňují požadavky stanovené v těchto přílohách.
Článek 4
Členský stát, který udělí schválení typu, přijme nezbytná opatření, aby byl informován o každé změně konstrukční části nebo vlastností uvedených v bodě 1.1 přílohy I. Příslušné orgány dotyčného státu posoudí, zda je nutné provést na změněném typu traktoru nové zkoušky a vystavit nový protokol.
Změna se nepovolí, jestliže se při těchto zkouškách prokáže nesplnění požadavků této směrnice.
Článek 5
Změny nezbytné pro přizpůsobení požadavků přílohy technickému pokroku se přijímají postupem stanoveným v článku 13 směrnice 74/150/EHS.
Článek 6
1. Členské státy přijmou a zveřejní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 1. ledna 1977 a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Použijí tyto předpisy od 1. října 1977.
2. Po oznámení této směrnice uvědomí členské státy v dostatečném časovém předstihu Komisi také o všech návrzích právních a správních předpisů, které hodlají přijmout v oblasti působnosti této směrnice, a to tak, aby se k nim Komise mohla vyjádřit.
Článek 7
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 4. května 1976 o znečišťování některými nebezpečnými látkami vypouštěnými do vodního prostředí Společenství (76/464/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 100 a 235 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že existuje naléhavá potřeba všeobecného a vzájemně provázaného postupu členských států v oblasti ochrany vodního prostředí Společenství před znečišťováním způsobovaným zejména některými perzistentními, toxickými a bioakumulativními látkami;
vzhledem k tomu, že několik úmluv nebo jejich návrhů, včetně Úmluvy o prevenci znečišťování moří z pozemních zdrojů, návrhu Úmluvy na ochranu Rýna před chemickým znečištěním a návrhu Evropské úmluvy o ochraně mezinárodních vodních toků před znečištěním, je zaměřeno na ochranu mezinárodních vodních toků a mořského prostředí před znečištěním; že je důležité zabezpečit koordinované provádění těchto úmluv;
vzhledem k tomu, že jakýkoli nesoulad v ustanoveních o vypouštění některých nebezpečných látek do vodního prostředí, která jsou již v různých členských státech prováděna nebo připravována, může vytvářet nerovné podmínky pro soutěž, a tím přímo ovlivnit fungování společného trhu; že je proto nutné sblížit právní předpisy v této oblasti, jak je uvedeno v článku 100 Smlouvy;
vzhledem k tomu, že je nutné doplnit toto sbližování právních předpisů takovými postupy Společenství, aby bylo prostřednictvím širších pravidel dosaženo jednoho z cílů Společenství v oblasti ochrany životního prostředí a zlepšování kvality života; že je třeba použít článek 235 Smlouvy, protože Smlouva nestanoví příslušné pravomoci;
vzhledem k tomu, že akční program Evropských společenství pro životní prostředí [3] stanoví řadu opatření k ochraně sladkých a mořských vod před některými znečišťujícími látkami;
vzhledem k tomu, že pro zajištění účinné ochrany vodního prostředí Společenství je nezbytné sestavit první seznam některých jednotlivých látek vybraných zejména na základě jejich toxicity, perzistence a bioakumulace, s výjimkou látek, které jsou biologicky neškodné nebo se v látky biologicky neškodné rychle přeměňují, nazvaný seznam I, a druhý seznam látek se škodlivým účinkem na vodní prostředí, který však může být omezen na určitou oblast a záviset na vlastnostech a místě výskytu vod, do nichž se látky vypouštějí, nazvaný seznam II; že jakékoli vypouštění těchto látek by mělo podléhat předem udělenému povolení, v němž jsou stanoveny emisní normy;
vzhledem k tomu, že znečišťování vypouštěním různých nebezpečných látek ze seznamu I musí být odstraněno; že Rada by měla ve stanovených lhůtách stanovit na návrh Komise mezní hodnoty, které emisní normy nesmějí překročit, dále metody stanovení a rovněž lhůty, které by měly vypouštějící subjekty dodržovat;
vzhledem k tomu, že členské státy by měly dodržovat tyto mezní hodnoty s výjimkou případů, kdy členský stát může v souladu s monitorovacím postupem stanoveným Radou prokázat Komisi, že jakostní cíle stanovené Radou na návrh Komise jsou dosaženy a trvale dodržovány jako výsledek opatření provedených mimo jiné tímto členským státem v celé oblasti, která může být zasažena vypouštěními;
vzhledem k tomu, že je nutné snížit znečišťování vod látkami ze seznamu II; že za tímto účelem členské státy přijmou programy sestavené v souladu s jinými existujícími směrnicemi Rady, které obsahují jakostní cíle pro vody; že emisní normy uplatňované pro uvedené látky jsou stanovovány podle těchto jakostních cílů;
vzhledem k tomu, že s určitými výjimkami a úpravami by tato směrnice měla být uplatňována také pro vypouštění do podzemních vod až do přijetí zvláštních předpisů Společenství pro tuto oblast;
vzhledem k tomu, že je důležité, aby jeden nebo více členských států mohly samostatně nebo společně přijímat přísnější opatření než opatření, obsažená v této směrnici;
vzhledem k tomu, že by měl být sestaven soupis vypouštění některých zvláště nebezpečných látek do vodního prostředí Společenství ke zjištění jejich původu;
vzhledem k tomu, že může být nezbytné kontrolovat a v případě potřeby doplnit seznamy I a II na základě získaných zkušeností, případně převést některé látky ze seznamu II do seznamu I,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Tato směrnice se podle článku 8 vztahuje na: - vnitrozemské povrchové vody,
- teritoriální vody,
- vnitřní pobřežní vody,
- podzemní vody.
2. Pro účely této směrnice se rozumí: a) "vnitrozemskými povrchovými vodami" všechny stojaté nebo tekoucí sladké vody nacházející se na území jednoho nebo více členských států;
b) "vnitřními pobřežními vodami" vody nacházející se mezi pevninou a základní hranicí, od níž se měří šířka teritoriálních vod a která v případě vodních toků dosahuje až k sladkovodní hranici;
c) "sladkovodní hranicí" místo na vodním toku, kde při odlivu a v období nízkého průtoku sladkých vod dochází k patrnému vzrůstu slanosti vlivem přítomnosti mořských vod;
d) "vypouštěním" zavádění látek ze seznamu I nebo seznamu II přílohy do vod uvedených v odstavci 1, s výjimkou: - vypouštění bahna z říčních bagrů,
- provozního vypouštění z lodí v teritoriálních vodách,
- vysypávání odpadků z lodí v teritoriálních vodách;
e) "znečišťováním" přímé nebo nepřímé vypouštění látek nebo energie člověkem do vodního prostředí, které má za následek například ohrožení lidského zdraví, poškození zdrojů obživy a vodních ekosystémů, škody na kulturních hodnotách nebo ohrožování jiného oprávněného používání vod.
Článek 2
Členské státy učiní příslušná opatření k odstranění znečišťování vod uvedených v článku 1 nebezpečnými látkami ze tříd a skupin látek ze seznamu I přílohy a ke snížení znečišťování zmíněných vod nebezpečnými látkami ze tříd a skupin látek ze seznamu II přílohy v souladu s touto směrnicí, jejíž ustanovení představují pouze první krok k dosažení uvedených cílů.
Článek 3
S ohledem na látky náležející do tříd a skupin látek ze seznamu I, dále jen "látky ze seznamu I": 1. každé vypouštění do vod uvedených v článku 1, ve kterém může být přítomna některá z těchto látek, podléhá předem udělenému povolení vydanému příslušným orgánem dotyčného členského státu;
2. povolení stanoví emisní normy pro vypouštění těchto látek do vod uvedených v článku 1, a kde je to nutné k provádění této směrnice, i pro vypouštění těchto látek do stokových systémů;
3. v případě stávajících vypouštění těchto látek do vod uvedených v článku 1 musí vypouštění dodržovat podmínky a lhůty uvedené v povolení.
Tyto lhůty nesmí překročit hranici stanovenou v souladu s čl. 6 odst.
4. povolení smějí být vydána pouze na omezenou dobu.
Mohou být obnovena s přihlédnutím k případným změnám mezních hodnot uvedených v článku 6.
Článek 4
1. Členské státy použijí systém nulových emisí pro vypouštění látek ze seznamu I do podzemních vod.
2. Členské státy použijí pro podzemní vody ustanovení této směrnice týkající se látek náležejících do tříd a skupin látek ze seznamu II, dále jen "látek ze seznamu II".
3. Odstavce 1 a 2 se nepoužijí ani pro vypouštění z domácností, ani pro vypouštění způsobovaná vtláčením do hlubokých, solných nebo nevyužitelných vrstev.
4. Ustanovení této směrnice o podzemních vodách se použijí jen do doby, než se začne provádět zvláštní směrnice pro podzemní vody.
Článek 5
1. Emisní normy stanovené v povoleních udělených podle článku 3 stanoví: a) nejvýše přípustnou koncentraci látek při vypouštění; v případě zředění se mezní hodnota uvedená v čl. 6 odst. 1 písm. a) dělí faktorem zředění;
b) nejvýše přípustné množství látky při vypouštění během jednoho nebo více stanovených období.
Toto množství může být v případě nutnosti vyjádřeno také jako jednotka hmotnosti znečišťující látky na jednotku charakteristického prvku znečišťující činnosti (například jednotka hmotnosti látky na jednotku suroviny nebo produktu).
2. V každém povolení mohou příslušné orgány dotyčného členského státu v případě nutnosti stanovit přísnější emisní normy než ty, které vyplývají z uplatňování mezních hodnot stanovených Radou podle článku 6, přičemž vezmou v úvahu zejména toxicitu, perzistenci a bioakumulaci dotyčné látky v prostředí, do něhož je vypouštěna.
3. Jestliže znečišťující subjekt prohlásí, že není schopen dodržet požadované emisní normy nebo je-li tato skutečnost příslušnému orgánu dotyčného členského státu zřejmá, povolení nebude uděleno.
4. Pokud by emisní normy nebyly dodržovány, příslušný orgán dotyčného členského státu učiní všechny kroky potřebné k tomu, aby zajistil splnění podmínek obsažených v povolení nebo v případě nutnosti zákaz vypouštění.
Článek 6
1. Rada na návrh Komise stanoví mezní hodnoty pro různé nebezpečné látky zahrnuté do tříd a skupin látek ze seznamu I, které nesmí být vyšší než emisní normy.
Tyto mezní hodnoty jsou vymezeny: a) nejvýše přípustnou koncentrací látky při vypouštění;
b) kde je to vhodné, nejvýše přípustným množstvím této látky vyjádřeným jako jednotka hmotnosti znečišťující látky na jednotku charakteristického prvku znečišťující činnosti (například na jednotku hmotnosti suroviny nebo výrobku).
Mezní hodnoty uplatňované pro vypouštění průmyslem se stanoví, kde je to vhodné, podle průmyslového oboru a typu výrobku.
Přípustné hodnoty látek ze seznamu I se stanoví zejména na základě: - toxicity,
- perzistence,
- bioakumulace
a s ohledem na nejlepší dostupné technické prostředky.
2. Rada stanoví na návrh Komise jakostní cíle pro látky ze seznamu I.
Tyto jakostní cíle se stanoví hlavně na základě toxicity, perzistence a akumulace uvedených látek v živých organismech a v sedimentech podle posledních nezvratných vědeckých údajů, přičemž se vezme v úvahu rozdíl ve vlastnostech slaných a sladkých vod.
3. Mezní hodnoty stanovené podle odstavce 1 se uplatní s výjimkou případů, kde členský stát může v souladu s monitorovacím postupem stanoveným Radou na návrh Komise prokázat Komisi, že jakostní cíle stanovené podle odstavce 2 nebo přísnější jakostní cíle Společenství jsou dosaženy a trvale dodržovány jako výsledek opatření provedených mimo jiné tímto členským státem v celé oblasti, která by mohla být zasažena vypouštěními.
Komise předloží Radě zprávu o případech použití metody jakostních cílů.
Rada přezkoumá každých pět let na základě návrhu Komise a v souladu s článkem 148 Smlouvy případy použití uvedené metody.
4. Pro látky zahrnuté do tříd a skupin látek uvedených v odstavci 1 stanoví Rada v souladu s článkem 12 lhůty uvedené v čl. 3 bodě 3, přičemž vezme v úvahu vlastnosti dotyčných průmyslových odvětví a v případě potřeby i typy výrobků.
Článek 7
1. Za účelem snížení znečišťování vod uvedených v článku 1 látkami ze seznamu I připraví členské státy programy, k jejichž provádění použijí zejména postupy uvedené v odstavcích 2 a 3.
2. Veškerá vypouštění do vod uvedených v článku 1, která pravděpodobně obsahují některou z látek ze seznamu II, podléhají předem udělenému povolení vydanému příslušným orgánem dotyčného členského státu, v němž jsou stanoveny emisní normy.
Tyto normy vycházejí z jakostních cílů, které se stanoví v souladu s odstavcem 3.
3. Programy uvedené v odstavci 1 musí obsahovat jakostní cíle pro vody; tyto cíle se stanoví v souladu s jinými směrnicemi Rady, pokud tyto směrnice existují.
4. Programy mohou rovněž obsahovat zvláštní ustanovení upravující složení a používání látek nebo skupin látek a výrobků a musí brát v úvahu i nejnovější technické poznatky, které jsou ekonomicky přijatelné.
5. V programech se stanoví lhůty pro jejich provádění.
6. Obsah programů a výsledky dosažené při jejich provádění jsou sděleny Komisi.
7. Komise společně s členskými státy zajistí pravidelné porovnávání programů s cílem zajistit dostatečnou koordinaci jejich provádění.
Považuje-li to Komise za nezbytné, předloží za tímto účelem Radě příslušné návrhy.
Článek 8
Členské státy učiní všechny potřebné kroky k provádění opatření přijatých v souladu s touto směrnicí tak, aby se nezvyšovalo znečišťování vod, na které se nevztahuje článek 1.
Kromě toho zruší všechny právní předpisy, které mají za cíl či za následek nerespektování ustanovení této směrnice.
Článek 9
Provádění opatření přijatých v souladu s touto směrnicí nesmí v žádném případě vést k přímému či nepřímému zvýšenému znečištění vod uvedených v článku 1.
Článek 10
Jeden členský stát nebo více členských států může v případě potřeby samostatně nebo společně přijmout přísnější opatření než opatření stanovená touto směrnicí.
Článek 11
Příslušný orgán vypracuje soupis vypouštění do vod uvedených v článku 1, při kterých mohou být přítomny látky ze seznamu I, pro které se uplatňují emisní normy.
Článek 12
1. Rada ve lhůtě devíti měsíců jednomyslně rozhodne o každém návrhu Komise vypracovanému podle článku 6 a rovněž o návrzích na používání metod stanovení.
Návrhy týkající se první řady látek, jakož i používaných metod stanovení a lhůt uvedených v čl. 6 odst. 4, předloží Komise nejpozději do dvou let ode dne oznámení této směrnice.
2. Komise předloží, je-li to možné, do dvaceti sedmi měsíců ode dne oznámení této směrnice první návrhy podle čl. 7 odst. 7. Rada rozhodnutí jednomyslně přijme ve lhůtě devíti měsíců.
Článek 13
1. Pro účely této směrnice poskytnou členské státy na žádost Komise pro každý případ zvlášť všechny nezbytné informace, a to zejména: - podrobnosti o povoleních udělených podle článku 3 a čl. 7 odst. 2,
- výsledky soupisu podle článku 11,
- výsledky monitorování prostřednictvím vnitrostátní sítě,
- doplňující údaje o programech podle článku 7.
2. Údaje získané při provádění tohoto článku se použijí pouze k účelům, ke kterým byly vyžádány.
3. Komise a příslušné orgány členských států, jejich úředníci a ostatní zaměstnanci nesmějí rozšiřovat údaje získané při provádění této směrnice, které vzhledem k jejich povaze zavazují k zachování mlčenlivosti.
4. Ustanovení odstavců 2 a 3 nebrání zveřejnění obecných údajů nebo přehledů, jež neobsahují údaje o určitých podnicích nebo sdruženích podniků.
Článek 14
Rada na návrh Komise z vlastního podnětu nebo na žádost členského státu a na základě zkušeností upraví nebo v případě potřeby doplní seznamy I a II, a v případě potřeby přeřadí některé látky ze seznamu II do seznamu I.
Článek 15
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 29. června 1976, kterou se mění směrnice 73/239/EHS o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se přístupu k činnosti v přímém pojištění jiném než životním a jejího výkonu
(76/580/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na čl. 57 odst. 2 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že směrnice Rady 73/239/EHS ze dne 24. července 1973 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se přístupu k činnosti v přímém pojištění jiném než životním a jejího výkonu [3] odstranila některé rozdíly ve vnitrostátních právních předpisech, aby se usnadnil přístup k této činnosti a její výkon; že zabezpečila přiměřenou ochranu pojištěných a třetích osob ve všech členských státech a současně koordinovala zejména ustanovení týkající se finančních záruk požadovaných na pojišťovacích podnicích;
vzhledem k tomu, že podle výše uvedené směrnice nesmí minimální garanční fond požadovaný každým členským státem u všech pojišťoven se sídlem na jeho území být nižší než určité částky, jež jsou v uvedené směrnici vyjádřeny v zúčtovacích jednotkách;
vzhledem k tomu, že zúčtovací jednotka se uvádí také z toho důvodu, aby mohla být určena částka výnosů z příspěvků, pod kterou určité vzájemně pojišťovací spolky nespadají do oblasti působnosti uvedené směrnice;
vzhledem k tomu, že pro účely uvedené směrnice se "zúčtovací jednotkou" rozumí jednotka definovaná v článku 4 protokolu o statutu Evropské investiční banky; že by přepočet částek uvedených v této směrnici do národních měn na základě této definice vedl k narušení hospodářské soutěže mezi pojišťovnami, jejichž sídla se nacházejí v různých členských státech;
vzhledem k tomu, že rozhodnutím 75/250/EHS [4] definovala Rada dne 21. dubna 1975 evropskou zúčtovací jednotku, která vyjadřuje průměr všech změn v hodnotě měn členských států; že přepočítací koeficient každé měny k zúčtovací jednotce je automaticky pevně stanoven denním kótováním na devizových trzích; že používáním této evropské zúčtovací jednotky se pro pojišťovny vytvářejí rovné podmínky hospodářské soutěže;
vzhledem k tomu, že článek 4 výše uvedeného protokolu prochází revizí a že podle rozhodnutí Rady guvernérů Evropské investiční banky ze dne 18. března 1975 používá tato banka evropskou zúčtovací jednotku definovanou rozhodnutím Rady 75/250/EHS;
vzhledem k tomu, že teprve nedávno, tj. 18. prosince 1975, přijala Komise rozhodnutím č. 3289/75/ESUO [5] za jednomyslného souhlasu Rady tuto evropskou zúčtovací jednotku k použití při uplatňování Smlouvy o založení Evropského společenství uhlí a oceli;
vzhledem k tomu, že se hodnota evropské zúčtovací jednotky v měně každého členského státu stanoví denně a že se při jejím používání při uplatňování této směrnice musí stanovit také referenční den;
vzhledem k tomu, že by však zavedení evropské zúčtovací jednotky vedlo v určitých členských státech ke snížení částek v národní měně vyjádřených v této směrnici v zúčtovacích jednotkách; že toto snížení by vedlo k odpovídajícímu snížení ochrany, kterou nyní pojištěným stranám poskytuje minimální garanční fond; že by uvedené částky měly být každé dva roky přezkoumány; že předmětné částky bude pravděpodobně nutno v důsledku tohoto přezkoumání změnit; že v určitých členských státech by mohlo za těchto podmínek snížení částek vyjádřených v národní měně vbrzku vyvolat další změny; že by zavádění těchto po sobě následujících opatření přineslo pojišťovnám a orgánům dozoru potíže; že by tudíž tyto částky měly být zachovány na stejné úrovni, jakou měly podle přepočítacího kurzu používaného před zavedením evropské zúčtovací jednotky, jestliže je tato úroveň vyšší než úroveň vyjádřená v evropské zúčtovací jednotce, dokud nedojde k přezkoumání částek stanovených ve směrnici 73/239/EHS;
vzhledem k tomu, že změny v hospodářské a měnové situaci Společenství opravňují k tomu, aby v pravidelných intervalech docházelo k přezkoumání uvedených částek,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. V článku 5 směrnice 73/239/EHS se písmeno a) nahrazuje tímto:
"a) "zúčtovací jednotkou" evropská zúčtovací jednotka podle definice v rozhodnutí Komise 3289/75/ESUO (1).
Kdekoli se tato směrnice odvolává na zúčtovací jednotku, považuje se za protihodnotu v národní měně, jež se má použít, od 31. prosince každého roku protihodnota z posledního dne předchozího října, pro který jsou k dispozici protihodnoty evropské zúčtovací jednotky ve všech měnách Společenství;" .
1. Na straně, na níž se nachází článek 5 směrnice 73/239/EHS, se doplňuje nová poznámka pod čarou, která zní:
"(1) Úř. věst.
L 327, 19.12.1975, s. 4."
Článek 2
Jako přechodné opatření do doby, než budou částky vyjádřené v zúčtovacích jednotkách ve směrnici 73/239/EHS poprvé změněny, nesmějí být částky vyjádřené v národní měně pro přepočet zúčtovací jednotky ve smyslu čl. 5 písm. a) nižší než částky vypočtené podle přepočítacího koeficientu platného pro zúčtovací jednotku před přijetím této směrnice.
Článek 3
Rada na návrh Komise každé dva roky přezkoumává a případně mění částky uvedené ve směrnici 73/239/EHS v zúčtovacích jednotkách s přihlédnutím ke změnám v hospodářské a měnové situaci Společenství.
Článek 4
Vnitrostátní právní předpisy změněné v souladu s touto směrnicí se použijí od 31. prosince 1976.
Článek 5
Tato směrnice je určena členským státům
Směrnice Rady
ze dne 20. července 1976,
kterou se stanoví nejvyšší množství kyseliny erukové v olejích a tucích určených jako takových k lidské spotřebě a v potravinách obsahujících přidané oleje nebo tuky
(76/621/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 43 a 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že se ukázalo, že podávání velkých dávek řepkového oleje pokusným zvířatům vyvolává nežádoucí účinky, ale že nebylo prokázáno, že se takové účinky mohou vyskytnout u člověka;
vzhledem k tomu, že takovéto účinky jsou patrně způsobeny hlavně kyselinou erukovou, jednou ze složek tohoto oleje;
vzhledem k tomu, že i jiné jedlé oleje a tuky obsahují kyselinu erukovou;
vzhledem k tomu, že v současnosti probíhá další výzkum řepkového oleje a ostatních olejů a tuků, ale jako předběžné opatření by mělo být omezeno požívání kyseliny erukové do doby, než budou známy tyto výsledky;
vzhledem k tomu, že pro dosažení tohoto cíle by mělo být stanoveno nejvyšší množství kyseliny erukové v olejích a tucích a v potravinách, do nichž byly přidány; že je však možné z oblasti působnosti této směrnice bez rizika pro lidské zdraví vyloučit potraviny s nízkým celkovým obsahem tuků;
vzhledem k tomu, že by měla být pro tento účel přijata hodnota nejvyššího množství, jež má být použitelná nejpozději od 1. července 1979, která při nedostatku přesných a definitivních vědeckých informací o této věci a s přihlédnutím ke kvalitativnímu vývoji produkce řepkového semene ve Společenství zajistí ochranu lidského zdraví;
vzhledem k tomu, že ode dne 1. července 1977 nesmí být v žádném případě množství kyseliny erukové vyšší než 10 %;
vzhledem k tomu, že některé členské státy již stanovily nejvyšší množství kyseliny erukové s ohledem na typy produktů a stravovací zvyklosti na základě požadavků oprávněných z hlediska veřejného zdraví;
vzhledem k tomu, že metody odběru vzorků a analytické metody potřebné pro stanovení množství kyseliny erukové v dotyčných produktech představují prováděcí opatření technické povahy; že by jejich přijetí mělo být svěřeno Komisi v zájmu zjednodušení a urychlení postupu;
vzhledem k tomu, že by ve všech případech, kdy Rada zmocní Komisi k zavedení předpisů týkajících se potravin, měl být stanoven postup pro zajištění úzké spolupráce mezi členskými státy a Komisí v rámci Stálého výboru pro potraviny, zřízeného rozhodnutím Rady ze dne 13. listopadu 1969 [3],
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Tato směrnice se vztahuje na
a) oleje, tuky a jejich směsi, které jsou určeny jako takové k lidské spotřebě;
b) smíšené potraviny, k nimž byly přidány oleje, tuky nebo jejich směsi a jejichž celkový obsah tuků je vyšší než 5 %. Členské státy však mohou používat tuto směrnici také na potraviny, jejichž obsah tuků není vyšší než 5 %.
Článek 2
1.
Nejpozději od 1. července 1979 nesmí být množství kyseliny erukové u produktů uvedených v článku 1 vztažené na celkové množství mastných kyselin v tukové složce vyšší než 5 %.
2. Od 1. července 1977 stanoví členské státy v každém případě množství kyseliny erukové na nejvýše 10 %.
Článek 3
Postupy odběru vzorků a analytické metody potřebné pro stanovení množství kyseliny erukové v produktech uvedených v článku 1 budou určeny postupem podle článku 5.
Článek 4
1. Pokud členský stát na základě podrobného odůvodnění v důsledku nových informací nebo přehodnocení stávajících informací provedeného po přijetí této směrnice shledá, že hodnoty nejvyššího množství kyseliny erukové stanovené v článku 2 představují hrozbu pro lidské zdraví, třebaže jsou v souladu s touto směrnicí, může přechodně pozastavit nebo omezit používání daných ustanovení na svém území.
Uvědomí o tom neprodleně ostatní členské státy a Komisi a uvede důvody svého rozhodnutí.
2. Komise přezkoumá co nejdříve důvody uvedené členským státem a konzultuje záležitost s členskými státy v rámci Stálého výboru pro potraviny. Výbor poté neprodleně zaujme stanovisko a přijme vhodná opatření.
3. Pokud Komise dojde k názoru, že je třeba směrnici změnit, aby byly odstraněny nedostatky uvedené v odstavci 1 a aby byla zajištěna ochrana lidského zdraví, zahájí postup uvedený v článku 5 za účelem přijetí změn. Členský stát, který přijal ochranná opatření, je v tom případě může ponechat, dokud tyto změny nevstoupí v platnost.
Článek 5
1. Má-li být zahájen postup podle tohoto článku, přednese věc Stálému výboru pro potraviny zřízenému rozhodnutím Rady ze dne 13. listopadu 1969 (dále jen "výbor") jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu, nebo na žádost zástupce členského státu.
2. Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k návrhu ve lhůtě, kterou stanoví předseda podle naléhavosti věci.
Stanovisko se přijímá většinou 41 hlasů, přičemž hlasům členských států je přidělena váha podle čl. 148 odst.
2 Smlouvy. Předseda nehlasuje.
3. a) Komise přijme zamýšlená opatření, jsou-li v souladu se stanoviskem výboru.
b) Pokud tato opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, předloží Komise Radě návrh opatření, která mají být přijata.
Rada se usnese kvalifikovanou většinou.
c) Pokud se Rada neusnese do tří měsíců ode dne, kdy jí byl návrh předložen, přijme navrhovaná opatření Komise.
Článek 6
Článek 5 se použije po dobu 18 měsíců ode dne, kdy byla věc poprvé předložena výboru podle čl. 5 odst. 1.
Článek 7
1. Členské státy změní v případě potřeby do 1. ledna 1977 své právní předpisy pro dosažení souladu s touto směrnicí a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2.
Takto změněné právní předpisy se použijí na produkty uvedené poprvé na trh po 1. červenci 1977, popřípadě po 1. červenci 1979.
Článek 8
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 27. července 1976
o sbližování právních předpisů členských států týkajících se montáže zařízení pro osvětlení a světelnou signalizaci motorových vozidel a jejich přípojných vozidel
(76/756/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že technické požadavky, které musí motorová vozidla podle vnitrostátních právních předpisů splňovat, se mimo jiné vztahují na montáž zařízení pro osvětlení a světelnou signalizaci;
vzhledem k tomu, že se tyto požadavky v jednotlivých členských státech liší; že je proto nutné, aby všechny členské státy zavedly stejné požadavky vedle nebo namísto svých stávajících právních předpisů, zejména aby bylo možno použít u všech typů vozidel postup EHS schvalování typu, který je předmětem směrnice Rady 70/156/EHS ze dne 6. února 1970 o sbližování právních předpisů členských států týkající se schvalování typu motorových vozidel a jejich přípojných vozidel [3];
vzhledem k tomu, že společné předpisy pro konstrukci zařízení pro osvětlení a světelnou signalizaci budou předmětem dalších zvláštních směrnic;
vzhledem k tomu, že sbližování vnitrostátních právních předpisů týkajících se motorových vozidel předpokládá, že členské státy budou vzájemně uznávat kontroly provedené kterýmkoli z nich podle společných požadavků; že tento systém, má-li řádně fungovat, musí být uplatňován všemi členskými státy od téhož dne,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Pro účely této směrnice se "vozidlem" rozumí každé motorové vozidlo určené k provozu na pozemních komunikacích, s karoserií nebo bez karoserie, které má nejméně čtyři kola a maximální konstrukční rychlost vyšší než 25 km/h, s výjimkou kolejových vozidel, zemědělských traktorů a strojů a strojů pro veřejné práce.
Článek 2
Členské státy nesmějí odmítnout udělit EHS schválení typu nebo vnitrostátní schválení typu pro určitý typ vozidla z důvodů týkajících se montáže zařízení pro osvětlení a světelnou signalizaci, ať povinných nebo nepovinných, uvedených v bodech 1.5.7 až 1.5.20 přílohy I, jestliže jsou tato zařízení namontována v souladu s požadavky stanovenými v příloze I.
Článek 3
Členské státy nesmějí odmítnout nebo zakázat prodej, registraci, uvedení do provozu nebo užívání vozidla z důvodů týkajících se montáže zařízení pro osvětlení a světelnou signalizaci, ať povinných nebo nepovinných, uvedených v bodech 1.5.7 až 1.5.20 přílohy I, jestliže jsou tato zařízení namontována v souladu s požadavky stanovenými v příloze I.
Článek 4
Členský stát, který udělí schválení typu, přijme nezbytná opatření, aby byl informován o každé změně konstrukční části nebo vlastností uvedených v bodě 1.1 přílohy I. Příslušný orgán dotyčného státu posoudí, zda je nutné provést na změněném typu vozidla nové zkoušky a vystavit nový protokol.
Změna se nepovolí, jestliže se při těchto zkouškách prokáže nesplnění požadavků této směrnice.
Článek 5
Změny nezbytné pro přizpůsobení požadavků příloh I až IV technickému pokroku se přijímají postupem stanoveným v článku 13 směrnice 70/156/EHS.
Článek 6
1. Členské státy přijmou a zveřejní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 1. července 1977 a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Použijí tyto předpisy nejpozději ode dne 1. července 1977.
Do 1. října 1979 však členské státy nesmí odmítnout EHS schválení typu nebo vnitrostátní schválení typu z důvodů týkajících se montáže zařízení pro osvětlení a světelnou signalizaci, nejsou-li splněny pouze požadavky bodu 4.2.6 přílohy I. Pokud jsou však zařízení uvedená v bodě 4.2.6 namontována, musí být ve shodě s požadavky uvedeného bodu.
2. Po oznámení této směrnice uvědomí členské státy v dostatečném časovém předstihu Komisi také o všech návrzích právních a správních předpisů, které hodlají přijmout v oblasti působnosti této směrnice, a to tak, aby se k nim Komise mohla vyjádřit.
Článek 7
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 27. července 1976
o sbližování právních předpisů členských států týkajících se odrazek motorových vozidel a jejich přípojných vozidel
(76/757/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že technické požadavky, které musí motorová vozidla podle vnitrostátních právních předpisů splňovat, se mimo jiné vztahují na odrazky;
vzhledem k tomu, že se tyto požadavky v jednotlivých členských státech liší; že je proto nutné, aby všechny členské státy zavedly stejné požadavky vedle nebo namísto svých stávajících právních předpisů, zejména aby bylo možné použít u všech typů vozidel postup EHS schvalování typu, který je předmětem směrnice Rady 70/156/EHS ze dne 6. února 1970 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu motorových vozidel a jejich přípojných vozidel [3];
vzhledem k tomu, že směrnicí 76/756/EHS [4] stanovila Rada společné požadavky na montáž zařízení pro osvětlení a světelnou signalizaci motorových vozidel a jejich přípojných vozidel;
vzhledem k tomu, že harmonizovaný postup schvalování typu odrazek umožní každému členskému státu ověřovat plnění společných požadavků na konstrukci a zkoušení a informovat o výsledku ostatní členské státy zasláním kopie certifikátu schválení typu vystaveného pro každý typ odrazky; že umístění značky EHS schválení typu konstrukční části na všechny odrazky které byly vyrobeny ve shodě se schváleným typem, vyloučí nutnost technického ověření těchto odrazek v ostatních členských státech;
vzhledem k tomu, že je žádoucí vzít v úvahu technické požadavky přijaté Evropskou hospodářskou komisí Organizace spojených národů v jejím předpisu č.
3 ("Jednotná ustanovení pro schvalování typu odrazek pro motorová vozidla") [5], který je přílohou Dohody ze dne 20. března 1958 o přijetí jednotných podmínek pro schvalování typu a vzájemné uznávání schválení typu výstroje a dílů motorových vozidel;
vzhledem k tomu, že sbližování vnitrostátních právních předpisů týkajících se motorových vozidel předpokládá, že členské státy budou vzájemně uznávat kontroly provedené kterýmkoli z nich podle společných požadavků,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Každý členský stát udělí EHS schválení typu konstrukční části pro každý typ odrazky, který splňuje požadavky na konstrukci a zkoušení stanovené v přílohách 0, I, III, V, VI, VII, VIII, IX, X, XI a XII.
2. Členský stát, který uděluje EHS schválení typu konstrukční části, přijme podle potřeby a popřípadě ve spolupráci s příslušnými orgány ostatních členských států nezbytná opatření k ověření, že vyráběné typy jsou shodné se schváleným typem.
Toto ověření se omezí na namátkovou kontrolu.
Článek 2
Pro každý typ odrazky, který schválí podle článku 1, přidělí členské státy výrobci nebo jeho pověřenému zástupci značku EHS schválení typu konstrukční části podle vzoru uvedeného v příloze III.
Členské státy přijmou veškerá vhodná opatření, aby zabránily užívání značek, které by mohly vést k záměně odrazek, jejichž typ byl schválen podle článku 1, s jinými zařízeními.
Článek 3
1. Členské státy nesmějí zakázat uvedení odrazek na trh z důvodů týkajících se jejich konstrukce nebo funkčního principu, jestliže jsou opatřeny značkou EHS schválení typu konstrukční části.
2. Členský stát však může zakázat uvedení odrazek opatřených značkou EHS schválení typu konstrukční části na trh, jestliže soustavně nevykazují shodu se schváleným typem.
O přijatých opatřeních dotyčný členský stát neprodleně uvědomí ostatní členské státy a Komisi a uvede důvody svého rozhodnutí.
Článek 4
Příslušný orgán každého členského státu zašle do jednoho měsíce příslušným orgánům ostatních členských států kopie certifikátu schválení typu konstrukční části, jehož vzor je uveden v příloze II, pro každý typ odrazky, pro který schválení typu udělil nebo udělit odmítl.
Článek 5
1. Pokud členský stát, který udělil EHS schválení typu konstrukční části, zjistí, že se více odrazek opatřených touž značkou EHS schválení typu konstrukční části neshoduje s typem, který byl schválen, přijme nezbytná opatření, aby byla znovu zajištěna shodnost vyráběných zařízení se schváleným typem.
O přijatých opatřeních, která mohou při trvalé neshodnosti vést až k odejmutí EHS schválení typu konstrukční části, uvědomí příslušný orgán dotyčného státu příslušné orgány ostatních členských států.
Stejná opatření tento orgán přijme, jestliže je o takové neshodnosti informován příslušnými orgány jiného členského státu.
2. Příslušné orgány členských států se do jednoho měsíce vzájemně informují o každém odejmutí EHS schválení typu konstrukční části s uvedením důvodů.
Článek 6
Veškerá rozhodnutí o odmítnutí nebo odejmutí schválení typu konstrukční části pro typ odrazky nebo o zákazu jeho uvedení na trh nebo jeho užívání, učiněná na základě předpisů přijatých k provedení této směrnice, musí být podrobně odůvodněna.
Rozhodnutí se oznamuje dotčené osobě s uvedením možnosti podat opravné prostředky, která jsou jí podle platných právních předpisů členských států k dispozici, a o lhůtách pro jejich podání.
Článek 7
Členské státy nesmějí odmítnout udělit EHS schválení typu nebo vnitrostátní schválení typu pro určitý typ vozidla z důvodů týkajících se odrazek, jestliže jsou tyto odrazky opatřeny značkou EHS schválení typu konstrukční části a jestliže jsou namontovány v souladu s požadavky stanovenými ve směrnici 76/756/EHS.
Článek 8
Členské státy nesmějí odmítnout nebo zakázat prodej, registraci, uvedení do provozu nebo užívání vozidla z důvodů týkajících se odrazek, jestliže jsou tyto odrazky opatřeny značkou EHS schválení typu konstrukční části a jestliže jsou namontovány v souladu s požadavky stanovenými ve směrnici 76/756/EHS.
Článek 9
Pro účely této směrnice se "vozidlem" rozumí každé motorové vozidlo určené k provozu na pozemních komunikacích, s karoserií nebo bez karoserie, které má nejméně čtyři kola a maximální konstrukční rychlost vyšší než 25 km/h, a jeho přípojné vozidlo, s výjimkou kolejových vozidel, zemědělských traktorů a strojů a strojů pro veřejné práce.
Článek 10
Změny nezbytné pro přizpůsobení požadavků příloh technickému pokroku se přijímají postupem stanoveným v článku 13 směrnice 70/156/EHS.
Článek 11
1. Členské státy přijmou a zveřejní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 1. července 1977 a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Použijí tyto předpisy nejpozději ode dne 1. října 1977.
2. Po oznámení této směrnice uvědomí členské státy v dostatečném časovém předstihu Komisi také o všech návrzích právních a správních předpisů, které hodlají přijmout v oblasti působnosti této směrnice, a to tak, aby se k nim Komise mohla vyjádřit.
Článek 12
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 27. července 1976
o sbližování právních předpisů členských států týkajících se doplňkových obrysových svítilen, předních obrysových svítilen, zadních obrysových svítilen a brzdových svítilen motorových vozidel a jejich přípojných vozidel
(76/758/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že technické požadavky, které musí motorová vozidla podle vnitrostátních právních předpisů splňovat, se mimo jiné vztahují na doplňkové obrysové svítilny, přední obrysové svítilny, zadní obrysové svítilny a brzdové svítilny;
vzhledem k tomu, že se tyto požadavky v jednotlivých členských státech liší; že je proto nutné, aby všechny členské státy zavedly stejné požadavky vedle nebo namísto svých stávajících právních předpisů, zejména aby bylo možné použít u všech typů vozidel postup EHS schvalování typu, který je předmětem směrnice Rady 70/156/EHS ze dne 6. února 1970 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu motorových vozidel a jejich přípojných vozidel [3];
vzhledem k tomu, že směrnicí 76/756/EHS [4] stanovila Rada společné požadavky na montáž zařízení pro osvětlení a světelnou signalizaci motorových vozidel a jejich přípojných vozidel;
vzhledem k tomu, že harmonizovaný postup schvalování typu doplňkových obrysových svítilen, předních obrysových svítilen, zadních obrysových svítilen a brzdových svítilen umožní každému členskému státu ověřovat plnění společných požadavků na konstrukci a zkoušení a informovat o výsledku ostatní členské státy zasláním kopie certifikátu schválení typu vystaveného pro každý typ doplňkové obrysové svítilny, přední obrysové svítilny, zadní obrysové svítilny nebo brzdové svítilny; že umístění značky EHS schválení typu konstrukční části na všechny doplňkové obrysové svítilny, přední obrysové svítilny, zadní obrysové svítilny a brzdové svítilny, které byly vyrobeny ve shodě se schváleným typem, vyloučí nutnost technického ověření těchto svítilen v ostatních členských státech;
vzhledem k tomu, že je žádoucí vzít v úvahu technické požadavky přijaté Evropskou hospodářskou komisí Organizace spojených národů v jejím předpisu č.
7 ("Jednotná ustanovení pro schvalování typu obrysových (bočních) svítilen, zadních červených svítilen a brzdových svítilen pro motorová vozidla (s výjimkou motocyklů) a jejich přípojná vozidla") [5], který je přílohou Dohody ze dne 20. března 1958 o přijetí jednotných podmínek pro schvalování typu a vzájemné uznávání schválení typu výstroje a dílů motorových vozidel;
vzhledem k tomu, že sbližování vnitrostátních právních předpisů týkajících se motorových vozidel předpokládá, že členské státy budou vzájemně uznávat kontroly provedené kterýmkoli z nich podle společných požadavků,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Každý členský stát udělí EHS schválení typu konstrukční části pro každý typ přední obrysové svítilny, zadní obrysové svítilny nebo brzdové svítilny, který splňuje požadavky na konstrukci a zkoušení stanovené v přílohách 0, I, III, IV a V.
2. Členský stát, který uděluje EHS schválení typu konstrukční části, přijme podle potřeby a popřípadě ve spolupráci s příslušnými orgány ostatních členských států nezbytná opatření k ověření, že vyráběné typy jsou shodné se schváleným typem.
Toto ověření se omezí na namátkovou kontrolu.
Článek 2
Pro každý typ přední obrysové svítilny, zadní obrysové svítilny nebo brzdové svítilny, který schválí podle článku 1, přidělí členské státy výrobci nebo jeho pověřenému zástupci značku EHS schválení typu konstrukční části podle vzoru uvedeného v příloze III.
Členské státy přijmou veškerá vhodná opatření, aby zabránily užívání značek, které by mohly vést k záměně předních obrysových svítilen, zadních obrysových svítilen nebo brzdových svítilen, jejichž typ byl schválen podle článku 1, s jinými zařízeními.
Článek 3
1. Členské státy nesmějí zakázat uvedení předních obrysových svítilen, zadních obrysových svítilen nebo brzdových svítilen na trh z důvodů týkajících se jejich konstrukce nebo funkčního principu, jestliže jsou opatřeny značkou EHS schválení typu konstrukční části.
2. Členský stát však může zakázat uvedení předních obrysových svítilen, zadních obrysových svítilen nebo brzdových svítilen opatřených značkou EHS schválení typu konstrukční části na trh, jestliže soustavně nevykazují shodu se schváleným typem.
O přijatých opatřeních dotyčný členský stát neprodleně uvědomí ostatní členské státy a Komisi a uvede důvody svého rozhodnutí.
Článek 4
Příslušný orgán každého členského státu zašle do jednoho měsíce příslušným orgánům ostatních členských států kopie certifikátu schválení typu konstrukční části, jehož vzor je uveden v příloze II, pro každý typ přední obrysové svítilny, zadní obrysové svítilny nebo brzdové svítilny, pro který schválení typu udělil nebo udělit odmítl.
Článek 5
1. Pokud členský stát, který udělil EHS schválení typu konstrukční části, zjistí, že se více předních obrysových svítilen, zadních obrysových svítilen nebo brzdových svítilen opatřených touž značkou EHS schválení typu konstrukční části neshoduje s typem, který byl schválen, přijme nezbytná opatření, aby byla znovu zajištěna shodnost vyráběných zařízení se schváleným typem.
O přijatých opatřeních, která mohou při trvalé neshodnosti vést až k odejmutí EHS schválení typu konstrukční části, uvědomí příslušný orgán dotyčného státu příslušné orgány ostatních členských států.
Stejná opatření tento orgán přijme, jestliže je o takové neshodnosti informován příslušnými orgány jiného členského státu.
2. Příslušné orgány členských států se do jednoho měsíce vzájemně informují o každém odejmutí EHS schválení typu konstrukční části s uvedením důvodů.
Článek 6
Veškerá rozhodnutí o odmítnutí nebo odejmutí EHS schválení typu konstrukční části pro typ přední obrysové svítilny, zadní obrysové svítilny nebo brzdové svítilny nebo o zákazu jeho uvedení na trh nebo jeho užívání, učiněná na základě předpisů přijatých k provedení této směrnice, musí být podrobně odůvodněna.
Rozhodnutí se oznamuje dotčené osobě s uvedením možnosti podat opravné prostředky, která jsou jí podle platných právních předpisů členských států k dispozici, a o lhůtách pro jejich podání.
Článek 7
Členské státy nesmějí odmítnout udělit EHS schválení typu nebo vnitrostátní schválení typu pro určitý typ vozidla z důvodů týkajících se předních obrysových svítilen, zadních obrysových svítilen nebo brzdových svítilen, jestliže jsou tyto svítilny opatřeny značkou EHS schválení typu konstrukční části a jestliže jsou namontovány v souladu s požadavky stanovenými ve směrnici 76/756/EHS.
Článek 8
Členské státy nesmějí odmítnout nebo zakázat prodej, registraci, uvedení do provozu nebo užívání vozidla z důvodů týkajících se předních obrysových svítilen, zadních obrysových svítilen nebo brzdových svítilen, jestliže jsou tyto svítilny opatřeny značkou EHS schválení typu konstrukční části a jestliže jsou namontovány v souladu s požadavky stanovenými ve směrnici 76/756/EHS.
Článek 9
Pro účely této směrnice se "vozidlem" rozumí každé motorové vozidlo určené k provozu na pozemních komunikacích, s karoserií nebo bez karoserie, které má nejméně čtyři kola a maximální konstrukční rychlost vyšší než 25 km/h, a jeho přípojné vozidlo, s výjimkou kolejových vozidel, zemědělských traktorů a strojů a strojů pro veřejné práce.
Článek 10
Změny nezbytné pro přizpůsobení požadavků příloh technickému pokroku se přijímají postupem stanoveným v článku 13 směrnice 70/156/EHS.
Článek 11
1. Členské státy přijmou a zveřejní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 1. července 1977 a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Použijí tyto předpisy nejpozději ode dne 1. října 1977.
2. Po oznámení této směrnice uvědomí členské státy v dostatečném časovém předstihu Komisi také o všech návrzích právních a správních předpisů, které hodlají přijmout v oblasti působnosti této směrnice, a to tak, aby se k nim Komise mohla vyjádřit.
Článek 12
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 27. července 1976
o sbližování právních předpisů členských států týkajících se směrových svítilen motorových vozidel a jejich přípojných vozidel
(76/759/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že technické požadavky, které musí motorová vozidla podle vnitrostátních právních předpisů splňovat, se mimo jiné vztahují na směrové svítilny;
vzhledem k tomu, že se tyto požadavky v jednotlivých členských státech liší; že je proto nutné, aby všechny členské státy zavedly stejné požadavky vedle nebo namísto svých stávajících právních předpisů, zejména aby bylo možné použít u všech typů vozidel postup EHS schvalování typu, který je předmětem směrnice Rady 70/156/EHS ze dne 6. února 1970 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu motorových vozidel a jejich přípojných vozidel [3];
vzhledem k tomu, že směrnicí 76/756/EHS [4] stanovila Rada společné požadavky na montáž zařízení pro osvětlení a světelnou signalizaci motorových vozidel a jejich přípojných vozidel;
vzhledem k tomu, že harmonizovaný postup schvalování typu směrových svítilen umožní každému členskému státu ověřovat plnění společných požadavků na konstrukci a zkoušení a informovat o výsledku ostatní členské státy zasláním kopie certifikátu schválení typu vystaveného pro každý typ směrové svítilny; že umístění značky EHS schválení typu konstrukční části na všechny směrové svítilny, které byly vyrobeny ve shodě se schváleným typem, vyloučí nutnost technického ověření těchto směrových svítilen v ostatních členských státech;
vzhledem k tomu, že je žádoucí vzít v úvahu technické požadavky přijaté Evropskou hospodářskou komisí Organizace spojených národů v jejím předpisu č.
6 ("Jednotná ustanovení pro schvalování typu směrových svítilen pro motorová vozidla (s výjimkou motocyklů) a jejich přípojná vozidla") [5], který je přílohou Dohody ze dne 20. března 1958 o přijetí jednotných podmínek pro schvalování typu a vzájemné uznávání schválení typu výstroje a dílů motorových vozidel;
vzhledem k tomu, že sbližování vnitrostátních právních předpisů týkajících se motorových vozidel předpokládá, že členské státy budou vzájemně uznávat kontroly provedené kterýmkoli z nich podle společných požadavků,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Každý členský stát udělí EHS schválení typu konstrukční části pro každý typ směrové svítilny, který splňuje požadavky na konstrukci a zkoušení stanovené v přílohách 0, I, III, IV a V.
2. Členský stát, který uděluje EHS schválení typu konstrukční části, přijme podle potřeby a popřípadě ve spolupráci s příslušnými orgány ostatních členských států nezbytná opatření k ověření, že vyráběné typy jsou shodné se schváleným typem.
Toto ověření se omezí na namátkovou kontrolu.
Článek 2
Pro každý typ směrové svítilny, který schválí podle článku 1, přidělí členské státy výrobci nebo jeho pověřenému zástupci značku EHS schválení typu konstrukční části podle vzoru uvedeného v příloze III.
Členské státy přijmou veškerá vhodná opatření, aby zabránily užívání značek, které by mohly vést k záměně směrových svítilen, jejichž typ byl schválen podle článku 1, s jinými zařízeními.
Článek 3
1. Členské státy nesmějí zakázat uvedení směrových svítilen na trh z důvodů týkajících se jejich konstrukce nebo funkčního principu, jestliže jsou opatřeny značkou EHS schválení typu konstrukční části.
2. Členský stát však může zakázat uvedení směrových svítilen opatřených značkou EHS schválení typu konstrukční části na trh, jestliže soustavně nevykazují shodu se schváleným typem.
O přijatých opatřeních dotyčný členský stát neprodleně uvědomí ostatní členské státy a Komisi a uvede důvody svého rozhodnutí.
Článek 4
Příslušný orgán každého členského státu zašle do jednoho měsíce příslušným orgánům ostatních členských států kopie certifikátu schválení typu konstrukční části, jehož vzor je uveden v příloze II, pro každý typ směrové svítilny, pro který schválení typu udělil nebo udělit odmítl.
Článek 5
1. Pokud členský stát, který udělil EHS schválení typu konstrukční části, zjistí, že se více směrových svítilen opatřených touž značkou EHS schválení typu konstrukční části neshoduje s typem, který byl schválen, přijme nezbytná opatření, aby byla znovu zajištěna shodnost vyráběných zařízení se schváleným typem.
O přijatých opatřeních, která mohou při trvalé neshodnosti vést až k odejmutí EHS schválení typu konstrukční části, uvědomí příslušný orgán dotyčného státu příslušné orgány ostatních členských států.
Stejná opatření tento orgán přijme, jestliže je o takové neshodnosti informován příslušnými orgány jiného členského státu.
2. Příslušné orgány členských států se do jednoho měsíce vzájemně informují o každém odejmutí EHS schválení typu konstrukční části s uvedením důvodů.
Článek 6
Veškerá rozhodnutí o odmítnutí nebo odejmutí schválení typu konstrukční části pro typ směrové svítilny nebo o zákazu jeho uvedení na trh nebo jeho užívání, učiněná na základě předpisů přijatých k provedení této směrnice, musí být podrobně odůvodněna.
Rozhodnutí se oznamuje dotčené osobě s uvedením možnosti podat opravné prostředky, která jsou jí podle platných právních předpisů členských států k dispozici, a o lhůtách pro jejich podání.
Článek 7
Členské státy nesmějí odmítnout udělit EHS schválení typu nebo vnitrostátní schválení typu pro určitý typ vozidla z důvodů týkajících se směrových svítilen, jestliže jsou tyto svítilny opatřeny značkou EHS schválení typu konstrukční části a jestliže jsou namontovány v souladu s požadavky stanovenými ve směrnici 76/756/EHS.
Článek 8
Členské státy nesmějí odmítnout nebo zakázat prodej, registraci, uvedení do provozu nebo užívání vozidla z důvodů týkajících se směrových svítilen, jestliže jsou tyto svítilny opatřeny značkou EHS schválení typu konstrukční části a jestliže jsou namontovány v souladu s požadavky stanovenými ve směrnici 76/756/EHS.
Článek 9
Pro účely této směrnice se "vozidlem" rozumí každé motorové vozidlo určené k provozu na pozemních komunikacích, s karoserií nebo bez karoserie, které má nejméně čtyři kola a maximální konstrukční rychlost vyšší než 25 km/h, a jeho přípojné vozidlo, s výjimkou kolejových vozidel, zemědělských traktorů a strojů a strojů pro veřejné práce.
Článek 10
Změny nezbytné pro přizpůsobení požadavků příloh technickému pokroku se přijímají postupem stanoveným v článku 13 směrnice 70/156/EHS.
Článek 11
1. Členské státy přijmou a zveřejní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 1. července 1977 a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Použijí tyto předpisy nejpozději ode dne 1. října 1977.
2. Po oznámení této směrnice uvědomí členské státy v dostatečném časovém předstihu Komisi také o všech návrzích právních a správních předpisů, které hodlají přijmout v oblasti působnosti této směrnice, a to tak, aby se k nim Komise mohla vyjádřit.
Článek 12
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 27. července 1976
o sbližování právních předpisů členských států týkajících se svítilen zadních registračních tabulek motorových vozidel a jejich přípojných vozidel
(76/760/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že technické požadavky, které musí motorová vozidla podle vnitrostátních právních předpisů splňovat, se mimo jiné vztahují na svítilny zadních registračních tabulek;
vzhledem k tomu, že se tyto požadavky v jednotlivých členských státech liší; že je proto nutné, aby všechny členské státy zavedly stejné požadavky vedle nebo namísto svých stávajících právních předpisů, zejména aby bylo možné použít u všech typů vozidel postup EHS schvalování typu, který je předmětem směrnice Rady 70/156/EHS ze dne 6. února 1970 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu motorových vozidel a jejich přípojných vozidel [3];
vzhledem k tomu, že směrnicí 76/756/EHS [4] stanovila Rada společné požadavky na montáž zařízení pro osvětlení a světelnou signalizaci motorových vozidel a jejich přípojných vozidel;
vzhledem k tomu, že harmonizovaný postup schvalování typu svítilen zadních registračních tabulek umožní každému členskému státu ověřovat plnění společných požadavků na konstrukci a zkoušení a informovat o výsledku ostatní členské státy zasláním kopie certifikátu schválení typu vystaveného pro každý typ svítilny zadní registrační tabulky; že umístění značky EHS schválení konstrukční části na všechny svítilny zadních registračních tabulek, které byly vyrobeny ve shodě se schváleným typem, vyloučí nutnost technického ověření těchto svítilen zadních registračních tabulek v ostatních členských státech;
vzhledem k tomu, že je žádoucí vzít v úvahu technické požadavky přijaté Evropskou hospodářskou komisí Organizace spojených národů v jejím předpisu č.
4 ("Jednotná ustanovení pro schvalování typu zařízení pro osvětlení zadních registračních tabulek motorových vozidel (s výjimkou motocyklů) a jejich přípojných vozidel") [5], který je přílohou Dohody ze dne 20. března 1958 o přijetí jednotných podmínek pro schvalování typu a vzájemné uznávání schválení typu výstroje a dílů motorových vozidel;
vzhledem k tomu, že sbližování vnitrostátních právních předpisů týkajících se motorových vozidel předpokládá, že členské státy budou vzájemně uznávat kontroly provedené kterýmkoli z nich podle společných požadavků,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Každý členský stát udělí EHS schválení typu konstrukční části pro každý typ svítilny zadní registrační tabulky, který splňuje požadavky na konstrukci a zkoušení stanovené v přílohách 0, I, III a IV.
2. Členský stát, který uděluje EHS schválení typu konstrukční části, přijme podle potřeby a popřípadě ve spolupráci s příslušnými orgány ostatních členských států nezbytná opatření k ověření, že vyráběné typy jsou shodné se schváleným typem.
Toto ověření se omezí na namátkovou kontrolu.
Článek 2
Pro každý typ svítilny zadní registrační tabulky, který schválí podle článku 1, přidělí členské státy výrobci nebo jeho pověřenému zástupci značku EHS schválení typu konstrukční části podle vzoru uvedeného v příloze I.
Členské státy přijmou veškerá vhodná opatření, aby zabránily užívání značek, které by mohly vést k záměně svítilen zadní registrační tabulky, jejichž typ byl schválen podle článku 1, s jinými zařízeními.
Článek 3
1. Členské státy nesmějí zakázat uvedení svítilen zadních registračních tabulek na trh z důvodů týkajících se jejich konstrukce nebo funkčního principu, jestliže jsou opatřeny značkou EHS schválení typu konstrukční části.
2. Členský stát však může zakázat uvedení svítilen zadních registračních tabulek opatřených značkou EHS schválení typu konstrukční části na trh, jestliže soustavně nevykazují shodu se schváleným typem.
O přijatých opatřeních dotyčný členský stát neprodleně uvědomí ostatní členské státy a Komisi a uvede důvody svého rozhodnutí.
Článek 4
Příslušný orgán každého členského státu zašle do jednoho měsíce příslušným orgánům ostatních členských států kopie certifikátu schválení typu konstrukční části, jehož vzor je uveden v příloze II, pro každý typ svítilny zadní registrační tabulky, pro který schválení typu udělil nebo udělit odmítl.
Článek 5
1. Pokud členský stát, který udělil EHS schválení typu konstrukční části, zjistí, že se více svítilen zadních registračních tabulek opatřených touž značkou EHS schválení typu konstrukční části neshoduje s typem, který byl schválen, přijme nezbytná opatření, aby byla znovu zajištěna shodnost vyráběných zařízení se schváleným typem.
O přijatých opatřeních, která mohou při trvalé neshodnosti vést až k odejmutí EHS schválení typu konstrukční části, uvědomí příslušný orgán dotyčného státu příslušné orgány ostatních členských států.
Stejná opatření tento orgán přijme, jestliže je o takové neshodnosti informován příslušnými orgány jiného členského státu.
2. Příslušné orgány členských států se do jednoho měsíce vzájemně informují o každém odejmutí EHS schválení typu konstrukční části s uvedením důvodů.
Článek 6
Veškerá rozhodnutí o odmítnutí nebo odejmutí schválení typu konstrukční části pro typ svítilny zadní registrační tabulky nebo o zákazu jeho uvedení na trh nebo jeho užívání, učiněná na základě předpisů přijatých k provedení této směrnice, musí být podrobně odůvodněna.
Rozhodnutí se oznamuje dotčené osobě s uvedením možnosti podat opravné prostředky, která jsou jí podle platných právních předpisů členských států k dispozici, a o lhůtách pro jejich podání.
Článek 7
Členské státy nesmějí odmítnout udělit EHS schválení typu nebo vnitrostátní schválení typu pro určitý typ vozidla z důvodů týkajících se svítilen zadní registrační tabulky, jestliže jsou tyto svítilny opatřeny značkou EHS schválení typu konstrukční části a jestliže jsou namontovány v souladu s požadavky stanovenými ve směrnici 76/756/EHS.
Článek 8
Členské státy nesmějí odmítnout nebo zakázat prodej, registraci, uvedení do provozu nebo užívání vozidla z důvodů týkajících se svítilen zadní registrační tabulky, jestliže jsou tyto svítilny opatřeny značkou EHS schválení typu konstrukční části a jestliže jsou namontovány v souladu s požadavky stanovenými ve směrnici 76/756/EHS.
Článek 9
Pro účely této směrnice se "vozidlem" rozumí každé motorové vozidlo určené k provozu na pozemních komunikacích, s karoserií nebo bez karoserie, které má nejméně čtyři kola a maximální konstrukční rychlost vyšší než 25 km/h, a jeho přípojné vozidlo, s výjimkou kolejových vozidel, zemědělských traktorů a strojů a strojů pro veřejné práce.
Článek 10
Změny nezbytné pro přizpůsobení požadavků příloh technickému pokroku se přijímají postupem stanoveným v článku 13 směrnice 70/156/EHS.
Článek 11
1. Členské státy přijmou a zveřejní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 1. července 1977 a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Použijí tyto předpisy nejpozději ode dne 1. října 1977.
2. Po oznámení této směrnice uvědomí členské státy v dostatečném časovém předstihu Komisi také o všech návrzích právních a správních předpisů, které hodlají přijmout v oblasti působnosti této směrnice, a to tak, aby se k nim Komise mohla vyjádřit.
Článek 12
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 27. července 1976
o sbližování právních předpisů členských států týkajících se světlometů motorových vozidel, které slouží jako dálkové nebo potkávací světlomety, a žárovek pro tyto světlomety
(76/761/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
S ohledem na smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že technické požadavky, které musí motorová vozidla podle vnitrostátních právních předpisů splňovat, se mimo jiné vztahují na světlomety, které slouží jako dálkové nebo potkávací světlomety, a na jejich žárovky;
vzhledem k tomu, že se tyto požadavky v jednotlivých členských státech liší; že je proto nutné, aby všechny členské státy zavedly stejné požadavky vedle nebo namísto svých stávajících právních předpisů, zejména aby bylo možné použít u všech typů vozidel postup EHS schvalování typu, který je předmětem směrnice Rady 70/156/EHS ze dne 6. února 1970 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu motorových vozidel a jejich přípojných vozidel [3];
vzhledem k tomu, že směrnicí 76/756/EHS [4] stanovila Rada společné požadavky na montáž zařízení pro osvětlení a světelnou signalizaci motorových vozidel a jejich přípojných vozidel;
vzhledem k tomu, že harmonizovaný postup schvalování typu světlometů, které slouží jako dálkové nebo potkávací světlomety, a jejich žárovek umožní každému členskému státu ověřovat plnění společných požadavků na konstrukci a zkoušení a informovat o výsledku ostatní členské státy zasláním kopie certifikátu schválení typu vystaveného pro každý typ takového světlometu nebo žárovky; že umístění značky EHS schválení typu konstrukční části na všechna zařízení světlometů, která byla vyrobena ve shodě se schváleným typem, vyloučí nutnost technického ověření těchto světlometů v ostatních členských státech;
vzhledem k tomu, že je žádoucí vzít v úvahu technické požadavky přijaté Evropskou hospodářskou komisí Organizace spojených národů v jejím předpisu č.
1 ("Jednotná ustanovení pro schvalování typu světlometů motorových vozidel, které vyzařují asymetrické potkávací světlo nebo dálkové světlo nebo obojí světlo") [5] a předpisu č.
2 ("Jednotná ustanovení pro schvalování typu žárovek pro světlomety, které vyzařující asymetrické potkávací světlo nebo dálkové světlo nebo obojí světlo") [6], které jsou přílohou Dohody ze dne 20. března 1958 o přijetí jednotných podmínek pro schvalování typu a vzájemné uznávání schválení typu výstroje a dílů motorových vozidel;
vzhledem k tomu, že sbližování vnitrostátních právních předpisů týkajících se motorových vozidel předpokládá, že členské státy budou vzájemně uznávat kontroly provedené kterýmkoli z nich podle společných požadavků,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Každý členský stát udělí EHS schválení typu konstrukční části pro každý typ světlometu, který slouží jako dálkový nebo potkávací světlometu a který splňuje požadavky na konstrukci a zkoušení stanovené v přílohách I a VI, a pro každý typ žárovky pro takovéto světlomety, který splňuje požadavky na konstrukci a zkoušení stanovené v přílohách III a VI.
2. Členský stát, který uděluje EHS schválení typu konstrukční části, přijme podle potřeby a popřípadě ve spolupráci s příslušnými orgány ostatních členských států nezbytná opatření k ověření, že vyráběné typy jsou shodné se schváleným typem.
Toto ověření se omezí na namátkovou kontrolu.
Článek 2
Pro každý typ světlometu, který slouží jako dálkový nebo potkávací světlomet, nebo jeho žárovky, který schválí podle článku 1, přidělí členské státy výrobci nebo jeho pověřenému zástupci značku EHS schválení typu konstrukční části podle vzoru uvedeného v příloze VI.
Členské státy přijmou veškerá vhodná opatření, aby zabránily užívání značek, které by mohly vést k záměně světlometů, které slouží jako dálkový nebo potkávací světlomet, nebo jeho žárovek, jejichž typ byl schválen podle článku 1, s jinými zařízeními.
Článek 3
1. Členské státy nesmějí zakázat uvedení na trh světlometů, které slouží jako dálkové nebo potkávací světlomety, nebo jejich žárovek z důvodů týkajících se jejich konstrukce nebo funkčního principu, jestliže jsou opatřeny značkou EHS schválení typu konstrukční části.
2. Členský stát však může zakázat uvedení na trh světlometů, které slouží jako dálkové nebo potkávací světlomety, nebo jejich žárovek opatřených značkou EHS schválení typu konstrukční části, jestliže soustavně nevykazují shodu se schváleným typem.
O přijatých opatřeních dotyčný členský stát neprodleně uvědomí ostatní členské státy a Komisi a uvede důvody svého rozhodnutí.
Článek 4
Příslušný orgán každého členského státu zašle do jednoho měsíce příslušným orgánům ostatních členských států kopie certifikátu schválení typu konstrukční části, jehož vzor je uveden v přílohách II a IV, pro každý typ světlometu, který slouží jako dálkový nebo potkávací světlomet, nebo jeho žárovky, pro který schválení typu udělil nebo udělit odmítl.
Článek 5
1. Pokud členský stát, který udělil EHS schválení typu konstrukční části, zjistí, že se více světlometů, které slouží jako dálkové nebo potkávací světlomety, nebo jejich žárovek opatřených touž značkou EHS schválení typu konstrukční části neshoduje s typem, který byl schválen, přijme nezbytná opatření, aby byla znovu zajištěna shodnost vyráběných zařízení se schváleným typem.
O přijatých opatřeních, která mohou při trvalé neshodnosti vést až k odejmutí EHS schválení typu konstrukční části, uvědomí příslušný orgán dotyčného státu příslušné orgány ostatních členských států.
Stejná opatření tento orgán přijme, jestliže je o takové neshodnosti informován příslušnými orgány jiného členského státu.
2. Příslušné orgány členských států se do jednoho měsíce vzájemně informují o každém odejmutí EHS schválení typu konstrukční části s uvedením důvodů.
Článek 6
Veškerá rozhodnutí o odmítnutí nebo odejmutí schválení typu konstrukční části pro typ světlometu, který slouží jako dálkový nebo potkávací světlomet, nebo jeho žárovky nebo o zákazu jeho uvedení na trh nebo jeho užívání, učiněná na základě předpisů přijatých k provedení této směrnice, musí být podrobně odůvodněna.
Rozhodnutí se oznamuje dotčené osobě s uvedením možnosti podat opravné prostředky, která jsou jí podle platných právních předpisů členských států k dispozici, a o lhůtách pro jejich podání.
Článek 7
Členské státy nesmějí odmítnout udělit EHS schválení typu nebo vnitrostátní schválení typu pro určitý typ vozidla z důvodů týkajících se světlometů, které slouží jako dálkové nebo potkávací světlomety, nebo žárovek těchto světlometů, jestliže jsou tyto světlomety a žárovky opatřeny značkou EHS schválení typu konstrukční části a jestliže jsou namontovány v souladu s požadavky stanovenými ve směrnici 76/756/EHS.
Článek 8
Členské státy nesmějí odmítnout nebo zakázat prodej, registraci, uvedení do provozu nebo užívání vozidla z důvodů týkajících se světlometů, které slouží jako dálkové nebo potkávací světlomety, nebo žárovek těchto světlometů, jestliže jsou tyto světlomety a žárovky opatřeny značkou EHS schválení typu konstrukční části a jestliže jsou namontovány v souladu s požadavky stanovenými ve směrnici 76/756/EHS.
Článek 9
Pro účely této směrnice se "vozidlem" rozumí každé motorové vozidlo určené k provozu na pozemních komunikacích, s karoserií nebo bez karoserie, které má nejméně čtyři kola a maximální konstrukční rychlost vyšší než 25 km/h, s výjimkou kolejových vozidel, zemědělských traktorů a strojů a strojů pro veřejné práce.
Článek 10
Změny nezbytné pro přizpůsobení požadavků příloh technickému pokroku se přijímají postupem stanoveným v článku 13 směrnice 70/156/EHS.
Článek 11
1. Členské státy přijmou a zveřejní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 1. července 1977 a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Použijí tyto předpisy nejpozději ode dne 1. října 1977.
2. Po oznámení této směrnice uvědomí členské státy v dostatečném časovém předstihu Komisi také o všech návrzích právních a správních předpisů, které hodlají přijmout v oblasti působnosti této směrnice, a to tak, aby se k nim Komise mohla vyjádřit.
Článek 12
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 27. července 1976
o sbližování právních předpisů členských států týkajících se předních mlhových světlometů motorových vozidel a žárovek pro tyto světlomety
(76/762/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že technické požadavky, které musí motorová vozidla podle vnitrostátních právních předpisů splňovat, se mimo jiné vztahují na přední mlhové světlomety;
vzhledem k tomu, že se tyto požadavky v jednotlivých členských státech liší; že je proto nutné, aby všechny členské státy zavedly stejné požadavky vedle nebo namísto svých stávajících právních předpisů, zejména aby bylo možné použít u všech typů vozidel postup EHS schvalování typu, který je předmětem směrnice Rady 70/156/EHS ze dne 6. února 1970 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu motorových vozidel a jejich přípojných vozidel [3];
vzhledem k tomu, že směrnicí 76/756/EHS [4] stanovila Rada společné požadavky na montáž zařízení pro osvětlení a světelnou signalizaci motorových vozidel a jejich přípojných vozidel;
vzhledem k tomu, že harmonizovaný postup schvalování typu předních mlhových světlometů umožní každému členskému státu ověřovat plnění společných požadavků na konstrukci a zkoušení a informovat o výsledku ostatní členské státy zasláním kopie certifikátu schválení typu vystaveného pro každý typ předního mlhového světlometu; že umístění značky EHS schválení typu konstrukční části na všechny přední mlhové světlomety, které byly vyrobeny ve shodě se schváleným typem, vyloučí nutnost technického ověření těchto předních mlhových světlometů v ostatních členských státech;
vzhledem k tomu, že je žádoucí vzít v úvahu technické požadavky přijaté Evropskou hospodářskou komisí Organizace spojených národů v jejím předpisu č.
19 ("Jednotná ustanovení pro schvalování typu mlhových svítilen nebo světlometů motorových vozidel") [5], které jsou přílohou Dohody ze dne 20. března 1958 o přijetí jednotných podmínek pro schvalování typu a vzájemné uznávání schválení typu výstroje a dílů motorových vozidel;
vzhledem k tomu, že sbližování vnitrostátních právních předpisů týkajících se motorových vozidel předpokládá, že členské státy budou vzájemně uznávat kontroly provedené kterýmkoli z nich podle společných požadavků,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Každý členský stát udělí EHS schválení typu konstrukční části pro každý typ předního mlhového světlometu, který splňuje požadavky na konstrukci a zkoušení stanovené v přílohách 0, II, III, IV a V.
2. Členský stát, který uděluje EHS schválení typu konstrukční části, přijme podle potřeby a popřípadě ve spolupráci s příslušnými orgány ostatních členských států nezbytná opatření k ověření, že vyráběné typy jsou shodné se schváleným typem.
Toto ověření se omezí na namátkovou kontrolu.
Článek 2
Pro každý typ předního mlhového světlometu, který schválí podle článku 1, přidělí členské státy výrobci nebo jeho pověřenému zástupci značku EHS schválení typu konstrukční části podle vzoru uvedeného v příloze II.
Členské státy přijmou veškerá vhodná opatření, aby zabránily užívání značek, které by mohly vést k záměně předních mlhových světlometů, jejichž typ byl schválen podle článku 1, s jinými zařízeními.
Článek 3
1. Členské státy nesmějí zakázat uvedení předních mlhových světlometů na trh z důvodů týkajících se jejich konstrukce nebo funkčního principu, jestliže jsou opatřeny značkou EHS schválení typu konstrukční části.
2. Členský stát však může zakázat uvedení předních mlhových světlometů opatřených značkou EHS schválení typu konstrukční části na trh, jestliže soustavně nevykazují shodu se schváleným typem.
O přijatých opatřeních dotyčný členský stát neprodleně uvědomí ostatní členské státy a Komisi a uvede důvody svého rozhodnutí.
Článek 4
Příslušný orgán každého členského státu zašle do jednoho měsíce příslušným orgánům ostatních členských států kopie certifikátu schválení typu konstrukční části, jehož vzor je uveden v příloze I, pro každý typ předního mlhového světlometu, pro který schválení typu udělil nebo udělit odmítl.
Článek 5
1. Pokud členský stát, který udělil EHS schválení typu konstrukční části, zjistí, že se více předních mlhových světlometů opatřených touž značkou EHS schválení typu konstrukční části neshoduje s typem, který byl schválen, přijme nezbytná opatření, aby byla znovu zajištěna shodnost vyráběných zařízení se schváleným typem.
O přijatých opatřeních, která mohou při trvalé neshodnosti vést až k odejmutí EHS schválení typu konstrukční části, uvědomí příslušný orgán dotyčného státu příslušné orgány ostatních členských států.
Stejná opatření tento orgán přijme, jestliže je o takové neshodnosti informován příslušnými orgány jiného členského státu.
2. Příslušné orgány členských států se do jednoho měsíce vzájemně informují o každém odejmutí EHS schválení typu konstrukční části s uvedením důvodů.
Článek 6
Veškerá rozhodnutí o odmítnutí nebo odejmutí schválení typu konstrukční části pro typ předního mlhového světlometu nebo o zákazu jeho uvedení na trh nebo jeho užívání, učiněná na základě předpisů přijatých k provedení této směrnice, musí být podrobně odůvodněna.
Rozhodnutí se oznamuje dotčené osobě s uvedením možnosti podat opravné prostředky, která jsou jí podle platných právních předpisů členských států k dispozici, a o lhůtách pro jejich podání.
Článek 7
Členské státy nesmějí odmítnout udělit EHS schválení typu nebo vnitrostátní schválení typu pro určitý typ vozidla z důvodů týkajících se předních mlhových světlometů, jestliže jsou tyto světlomety opatřeny značkou EHS schválení typu konstrukční části a jestliže jsou namontovány v souladu s požadavky stanovenými ve směrnici 76/756/EHS.
Článek 8
Členské státy nesmějí odmítnout nebo zakázat prodej, registraci, uvedení do provozu nebo užívání vozidla z důvodů týkajících se předních mlhových světlometů, jestliže jsou tyto světlomety opatřeny značkou EHS schválení typu konstrukční části a jestliže jsou namontovány v souladu s požadavky stanovenými ve směrnici 76/756/EHS.
Článek 9
Pro účely této směrnice se "vozidlem" rozumí každé motorové vozidlo určené k provozu na pozemních komunikacích, s karoserií nebo bez karoserie, které má nejméně čtyři kola a maximální konstrukční rychlost vyšší než 25 km/h, s výjimkou kolejových vozidel, zemědělských traktorů a strojů a strojů pro veřejné práce.
Článek 10
Změny nezbytné pro přizpůsobení požadavků příloh technickému pokroku se přijímají postupem stanoveným v článku 13 směrnice 70/156/EHS.
Článek 11
1. Členské státy přijmou a zveřejní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 1. července 1977 a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Použijí tyto předpisy nejpozději ode dne 1. října 1977.
2. Po oznámení této směrnice uvědomí členské státy v dostatečném časovém předstihu Komisi také o všech návrzích právních a správních předpisů, které hodlají přijmout v oblasti působnosti této směrnice, a to tak, aby se k nim Komise mohla vyjádřit.
Článek 12
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 27. července 1976
o sbližování právních předpisů členských států týkajících se sedadel spolujezdců na kolových zemědělských a lesnických traktorech
(76/763/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že technické požadavky, které musí traktory podle vnitrostátních právních předpisů splňovat, se mimo jiné vztahují na sedadla spolujezdců;
vzhledem k tomu, že se tyto požadavky v jednotlivých členských státech liší; že je proto nutné, aby všechny členské státy zavedly stejné požadavky vedle, nebo namísto svých stávajících právních předpisů, zejména aby bylo možné použít u všech typů traktorů postup EHS schvalování typu, který je předmětem směrnice Rady 74/150/EHS ze dne 4. března 1974 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu kolových zemědělských a lesnických traktorů [3];
vzhledem k tomu, že účelem této směrnice je harmonizace vnitrostátních právních předpisů pro konstrukci a montáž sedadel spolujezdců na zemědělské traktory, a nikoli sjednocení požadavků týkajících se povinného nebo nepovinného vybavení zemědělských traktorů takovými sedadly; že jejím účelem rovněž není harmonizace předpisů umožňujících vybavení traktorů jedním nebo více sedadly spolujezdců; že dosud otevřené problémy sedadel spolujezdců, která jsou jednou z položek v certifikátu schválení typu, je třeba co nejdříve vyřešit doplněním této směrnice tak, aby požadavky pro vydání EHS schválení typu mohly být stanoveny také pro sedadla spolujezdců,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. "Zemědělským nebo lesnickým traktorem" se rozumí každé motorové vozidlo vybavené koly nebo pásy, které má alespoň dvě nápravy, jehož hlavní funkcí je vyvíjet tažnou sílu a které je zvláště konstruováno k tažení, tlačení, nesení nebo pohonu určitých nářadí, strojů nebo přípojných vozidel určených pro užití v zemědělství nebo lesnictví.
Může být vybaveno pro přepravu nákladu a osob.
2. Tato směrnice se vztahuje pouze na traktory definované v předchozím odstavci, které jsou vybaveny pneumatikami a které mají dvě nápravy, maximální konstrukční rychlost od 6 km/h do 25 km/h a rozchod hnacích náprav nejméně 1250 mm.
Článek 2
Členské státy nesmějí odmítnout udělit EHS schválení typu nebo vnitrostátní schválení typu pro typ traktoru z důvodů týkajících se sedadel spolujezdců, pokud jsou splněny požadavky stanovené v příloze.
Článek 3
Členské státy nesmějí odmítnout registraci nebo zakázat prodej, uvedení do provozu nebo užívání traktorů z důvodů týkajících se sedadel spolujezdců, pokud jsou splněny požadavky stanovené v příloze.
Článek 4
Změny nezbytné pro přizpůsobení požadavků přílohy technickému pokroku se přijímají postupem stanoveným v článku 13 směrnice 74/150/EHS.
Článek 5
1. Členské státy uvedou v účinnost předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 18 měsíců od jejího oznámení a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy zajistí, aby bylo Komisi sděleno znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 6
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 27. července 1976
o sbližování právních předpisů členských států týkajících se lihoměrů a hustoměrů na líh
(76/765/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
o ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že v členských státech podléhají definice, návrhy a postupy schvalování a zkoušení lihoměrů a hustoměrů na líh závazným ustanovením, která se v jednotlivých členských státech liší, a tím brání pohybu těchto přístrojů a obchodu s těmito přístroji v rámci Společenství; že je proto nezbytné tato ustanovení sblížit;
vzhledem k tomu, že harmonizace právních a správních předpisů týkajících se těchto přístrojů je zásadní také proto, že je doplňkem již existujících ustanovení týkajících se metod stanovení obsahu alkoholu z výsledků měření provedených s cílem odstranit veškerá nebezpečí vzniku nejasností nebo rozporů;
vzhledem k tomu, že směrnice Rady 71/316/EHS ze dne 26. července 1971 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se společných ustanovení pro měřicí přístroje a pro metody metrologické kontroly [3] stanovila postupy při EHS schválení typu a EHS prvotním ověření; že podle této směrnice je nutné stanovit technické požadavky, které musí konstrukce a funkce lihoměrů a hustoměrů na líh splňovat, aby mohly být volně dováženy, uváděny na trh a používány poté, co prošly nezbytnými kontrolami a byly opatřeny požadovanými značkami a znaky;
vzhledem k tomu, že Rada ve svém rozhodnutí ze dne 17. prosince 1973 [4] o průmyslové politice vyzvala Komisi, aby jí do 1. prosince 1974 předložila návrh směrnice o alkoholometrii a lihoměrech,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Tato směrnice definuje vlastnosti lihoměrů a hustoměrů na líh, které se používají ke stanovení obsahu alkoholu ve směsích vody a etanolu.
Článek 2
Tyto lihoměry a hustoměry na líh, které mohou nést značky a znaky EHS, jsou popsány v příloze.
Tyto přístroje podléhají EHS schválení typu a budou podrobeny EHS prvotnímu ověření.
Článek 3
Žádný členský stát nesmí bránit, zakazovat nebo omezovat uvádění na trh nebo do provozu lihoměrů nebo hustoměrů na líh, které na základě svých metrologických vlastností nesou značku EHS schválení typu nebo značku EHS prvotního ověření.
Článek 4
1. Členské státy přijmou a zveřejní do 24 měsíců od oznámení této směrnice předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření se použijí nejpozději od 1. ledna 1980.
2. Členské státy sdělí Komisi znění vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 5
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 27. července 1976 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se lihoměrných tabulek (76/766/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že v několika členských státech existují právní předpisy týkající se stanovení obsahu alkoholu ve směsi vody a alkoholu a že tyto právní předpisy se v jednotlivých státech liší, což vytváří překážky obchodu; že harmonizace v této oblasti a vytvoření společné definice jsou proto nezbytné;
vzhledem k tomu, že Rada vyzvala ve svém usnesení ze dne 17. prosince 1973 [3] o průmyslové politice Komisi, aby jí do 1. prosince 1974 předložila návrh směrnice o alkoholometrii a lihoměrech;
vzhledem k tomu, že harmonizace právních a správních předpisů týkajících se metody stanovení obsahu alkoholu z výsledků provedených měření je zásadní rovněž proto, že je doplňkem směrnice o harmonizaci lihoměrů a hustoměrů na líh a má za cíl odstranit veškerá nebezpečí vzniku nejasností nebo rozporů,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Tato směrnice definuje metodu vyjadřování obsahu alkoholu objemovou koncentrací nebo hmotnostním zlomkem, jak je stanoveno v příloze, a uvádí vzorec umožňující sestavit tabulky pro výpočet obsahu alkoholu na základě provedených měření.
Článek 2
Od 1. ledna 1980 členské státy nesmějí zpochybňovat údaje o obsahu alkoholu odvozené z lihoměrných tabulek sestavených na základě vzorce uvedeného v příloze a na základě měření provedených lihoměry a hustoměry na líh nesoucími značky a znaky EHS nebo přístroji poskytujícími alespoň stejný stupeň přesnosti ve srovnání s těmito tabulkami nebo přístroji.
Článek 3
Symboly použité k označení obsahu alkoholu, jak je uvedeno v článku 2 a stanoveno v příloze, musí být následující:
"% obj." pro objemovou koncentraci alkoholu,
"% hmot." pro hmotnostní zlomek alkoholu.
Článek 4
Od 1. ledna 1980 členské státy zakážou používání způsobů vyjadřování obsahu alkoholu, které nejsou v souladu s požadavky této směrnice.
Článek 5
1. Členské státy přijmou a zveřejní do 24 měsíců od oznámení této směrnice opatření nezbytná pro dosažení souladu s touto směrnicí a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření se použijí nejpozději od 1. ledna 1980.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 6
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 27. července 1976
o sbližování právních předpisů členských států týkajících se společných ustanovení pro tlakové nádoby a metody jejich inspekce
(76/767/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že v každém členském státě jsou technické charakteristiky konstrukce, ověřování a/nebo provozu tlakových nádob stanoveny závaznými předpisy; že v jednotlivých členských státech jsou tyto požadavky odlišné; že tyto rozdíly brání obchodu a mohou vytvořit nerovné podmínky soutěže v rámci Společenství;
vzhledem k tomu, že tyto překážky pro vytváření a správné fungování společného trhu lze zmenšit nebo dokonce odstranit, budou-li se ve všech členských státech uplatňovat stejné požadavky, buď jako dodatky k jejich současným zákonům nebo nezávisle na nich;
vzhledem k tomu, že kontrola shody s těmito technickými požadavky je nutná pro zajištění účinné ochrany uživatelů a třetích stran; že se v jednotlivých členských státech liší stávající postupy inspekce; že pro dosažení volného pohybu tlakových nádob v rámci společného trhu a pro zamezení několikanásobným inspekcím, které jsou ve svém důsledku překážkami volného pohybu nádob, by se měla učinit opatření, aby členské státy postupy inspekce vzájemně uznávaly;
vzhledem k tomu, že pro usnadnění vzájemného uznávání postupů inspekce by se měly pro nádoby stanovit vhodné postupy EHS schválení vzoru a EHS ověření, jakož i harmonizovat kritéria pro jmenování subjektů odpovědných za provádění ověřování;
vzhledem k tomu, že přítomnost značek EHS potvrzujících, že tlaková nádoba byla podrobena příslušným inspekcím, znamená, že nádoba vyhovuje příslušným technickým požadavkům, a proto není nutné při dovozu nádoby a jejím uvádění do provozu opakovat inspekce, které již byly provedeny;
vzhledem k tomu, že vnitrostátní předpisy pro tlakové nádoby se týkají mnoha kategorií tlakových nádob lišících se použitím, obsahem a tlakem; že tato směrnice by měla stanovit obecná ustanovení týkající se zejména postupů EHS schválení vzoru a EHS ověření; že technické požadavky pro konstrukci a metody inspekce nádob, popřípadě i podmínky, za nichž budou dosavadní vnitrostátní předpisy nahrazeny technickými předpisy Společenství, budou pro každou kategorii nádob stanoveny samostatnými směrnicemi;
vzhledem k tomu, že technické požadavky směrnic pro tlakové nádoby je nutno neprodleně přizpůsobovat technickému pokroku; že ke snazšímu zavádění opatření nutných pro tento účel by měl být stanoven postup vytvářející těsnou spolupráci mezi členskými státy a Komisí v rámci Výboru pro přizpůsobování směrnic pro odstranění technických překážek obchodu s tlakovými nádobami technickému pokroku uvnitř Společenství;
vzhledem k tomu, že tlakové nádoby uváděné na trh by mohly v určitých případech znamenat ohrožení bezpečnosti, přestože vyhovují požadavkům příslušných samostatných směrnice; že by proto měl být stanoven postup pro omezení tohoto ohrožení,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
KAPITOLA I
DEFINICE A ZÁKLADNÍ ZÁSADY
Článek 1
1. Pro účely této směrnice se "tlakovou nádobou" rozumí každá stabilní nebo přenosná nádoba nebo nádrž, v níž může být dosažen nebo vyvinut přetlak tekutiny (plynu, páry nebo kapaliny) větší než 0,5 bar.
2. Z působnosti této směrnice jsou vyňaty:
- nádoby zvláště navržené pro jaderné účely, jejichž porucha může způsobit únik radioaktivity,
- nádoby zvláště určené pro instalaci na lodích a v letadlech nebo pro jejich pohon,
- potrubí a potrubní rozvody.
Článek 2
1. Samostatné směrnice stanoví pro kategorie tlakových nádob, na něž se vztahují, popřípadě i pro příslušenství, požadavky na návrh a provedení, jakož i metody inspekce, zkoušení a v případě nutnosti i provozu.
Samostatné směrnice stanoví pro každou kategorii tlakových nádob, zda budou nádoby podrobeny EHS schválení vzoru a EHS ověření nebo pouze některému nebo žádnému z těchto postupů.
Samostatné směrnice mohou stanovit:
- podmínky nebo časová omezení, kterým může EHS schválení vzoru podléhat, a značky, kterými mají být v takových případech tlakové nádoby opatřeny,
- identifikační označení každé tlakové nádoby,
- podmínky, jimž musí různé vzory schvalované nádoby vyhovět, aby mohly získat stejné schválení vzoru.
2. Pro účely této směrnice se "tlakovou nádobou typu EHS" rozumí jakákoli nádoba navržená a vyrobená takovým způsobem, že vyhovuje požadavkům samostatné směrnice, která se na její kategorii vztahuje.
Článek 3
Žádný členský stát nesmí z důvodů týkajících se konstrukce nebo inspekce nádoby ve smyslu této směrnice a samostatné směrnice, která se na ni vztahuje, odmítnout, zakazovat nebo omezovat uvedení na trh a do provozu tlakové nádoby typu EHS, jež vyhovuje požadavkům této směrnice a příslušné samostatné směrnice.
Článek 4
Členské státy budou přikládat EHS schválení vzoru a EHS ověření stejnou váhu jako odpovídajícím vnitrostátním postupům.
Článek 5
Úkoly státní správy, která vydává certifikát EHS schválení vzoru, a úkoly inspekčního orgánu, který provádí ověřování nádoby, se omezí na přezkoušení prováděná v souladu s požadavky příslušných samostatných směrnic a na činnosti uložené jim touto směrnicí.
KAPITOLA II
EHS SCHVÁLENÍ VZORU
Článek 6
1. Je-li samostatnou směrnicí stanoveno EHS schválení vzoru, musí předcházet před:
- EHS ověřením, jestliže je požadováno,
- uvedením na trh a do provozu, jestliže EHS ověření není požadováno.
2. Členské státy udělí na požádání výrobce nebo jeho zplnomocněného zástupce usazeného ve Společenství EHS schválení vzoru každému typu tlakové nádoby, který vyhovuje požadavkům samostatné směrnice vztahující se na příslušnou kategorii tlakové nádoby.
3. Žádost o EHS schválení vzoru pro daný typ tlakové nádoby může být podána pouze v jednom členském státě.
4. Členské státy udělí, odmítnou nebo odejmou EHS schválení vzoru v souladu s ustanoveními této kapitoly a bodů 1, 2 a 4 přílohy I.
Článek 7
1. Jsou-li výsledky přezkoušení stanoveného v bodu 2 přílohy I vyhovující, vystaví členský stát, jenž provedl přezkoušení, certifikát EHS schválení vzoru a předá jej příslušnému žadateli.
Jestliže se toto schválení týká nádoby, která podléhá EHS ověření, je výrobce povinen opatřit ji před ověřením značkou schválení podle bodu 3.1 přílohy I.
2. Požadavky týkající se certifikátu a značky schválení jsou uvedeny v bodech 3 a 5 přílohy I.
Článek 8
Jestliže se pro kategorii tlakových nádob, která vyhovuje požadavkům samostatné směrnice, nepožaduje EHS schválení vzoru, ale žádost o EHS ověření byla podána, je výrobce povinen na vlastní odpovědnost opatřit tlakové nádoby této kategorie před ověřením zvláštní značkou popsanou v bodu 3.2 přílohy I.
Článek 9
1. Členský stát, který udělil EHS schválení vzoru, je povinen je odejmout, jestliže nebyly splněny podmínky stanovené v samostatné směrnici podle čl. 2 odst. 1.
2. Jestliže členský stát, který udělil EHS schválení vzoru, zjistí, že tlakové nádoby typu, jemuž bylo toto schválení uděleno, nejsou se vzorem v souladu:
a) může ponechat schválení v platnosti, jestliže zjištěné rozdíly jsou minimální nebo podstatně neovlivňují konstrukci nádoby nebo výrobní metody a v žádném případě nepředstavují ohrožení bezpečnosti;
b) je povinen schválení odejmout, jestliže změny představují ohrožení bezpečnosti;
c) požádá výrobce, aby co nejdříve provedl odpovídající změny ve výrobě, jestliže usoudí, že vyrobená dávka již schválenému vzoru nevyhovuje. Jestliže výrobce této žádosti nevyhoví, je členský stát povinen schválení odejmout.
3. Členský stát, který udělil EHS schválení vzoru, je rovněž povinen je odejmout, jestliže zjistí, že nemělo být uděleno.
4. Je-li dotyčný členský stát informován jiným členským státem o některém z případů uvedených v odstavcích 1, 2 a 3, bude po konzultaci s tímto státem jednat v souladu s ustanoveními uvedených odstavců.
5. Je-li účelnost nebo nutnost odejmutí schválení předmětem sporu mezi příslušnými orgány členského státu, který udělil EHS schválení vzoru, a orgány jiného členského státu, bude o tom informována Komise.
Ta v případě nutnosti zahájí příslušná jednání za účelem nalezení řešení.
6. Pouze členský stát, který udělil EHS schválení vzoru, může rozhodnout o jeho odejmutí. O tomto rozhodnutí neprodleně uvědomí ostatní členské státy a Komisi.
KAPITOLA III
EHS OVĚŘENÍ
Článek 10
EHS ověření slouží ke zjištění, zda tlaková nádoba vyhovuje požadavkům samostatné směrnice, která se na ni vztahuje; dokladem tohoto ověření je značka EHS ověření.
Článek 11
1. Je-li tlaková nádoba předložena k EHS ověření, inspekční orgán ověří, zda:
a) - tlaková nádoba přísluší do kategorie podrobené EHS schválení vzoru, a je-li tomu tak, zda vyhovuje schválenému vzoru a zda je opatřena značkou EHS schválení vzoru;
- tlaková nádoba přísluší do kategorie vyňaté z EHS schválení vzoru, a je-li tomu tak, zda vyhovuje požadavkům stanoveným v samostatné směrnici;
b) - tlaková nádoba vyhovuje požadavkům samostatné směrnice, s ohledem na provádění zkoušek a správné připojení zákonných značek a nápisů.
2. Výrobce nesmí odmítnout inspekčnímu orgánu vstup do výrobních prostor, je-li takový vstup nezbytný, aby orgán mohl řádně provádět uložené úkoly.
Článek 12
Příloha III stanoví minimální kritéria, která jsou členské státy povinny splnit při jmenování inspekčních orgánů na základě článku 13, aniž by byla dotčena jejich odpovědnost, s cílem přijmout taková opatření a stanovit takové podmínky, které považují na vnitrostátní úrovni za nutné, aby jmenované inspekční orgány pracovaly efektivně, koordinovaně a bez pochybení.
Článek 13
1. Každý členský stát předá ostatním členským státům a Komisi seznam inspekčních orgánů odpovědných za inspekční činnosti, jakož i všechny pozdější změny v tomto seznamu s uvedením, zda tyto orgány mají povoleno provádět pouze určité inspekce.
2. Členský stát, který jmenoval inspekční orgán, je povinen jeho jmenování zrušit, jestliže zjistí, že nesplňuje nebo přestává splňovat kritéria stanovená v příloze III.
Neprodleně o tom uvědomí Komisi a ostatní členské státy a uvede, zda jmenování bylo zrušeno zcela nebo pouze s ohledem na určité druhy inspekce.
3. Zrušit nebo omezit jmenování určitého inspekčního orgánu může pouze ten členský stát, který jej jmenoval.
Článek 14
1. Po provedení EHS ověření tlakové nádoby v souladu s podmínkami stanovenými v článku 11 a způsobem uvedeným v příloze II, inspekční orgán opatří nádobu značkou EHS dílčího nebo konečného ověření v uspořádání podle bodu 3 uvedené přílohy.
2. Bod 3 přílohy II obsahuje požadavky na tvar a parametry značek EHS ověření.
3. Pokud to samostatná směrnice stanoví, vydá inspekční orgán certifikát o provedených inspekcích a jejich výsledcích.
Článek 15
Jestliže samostatná směrnice vztahující se na určitou kategorii tlakových nádob nestanoví EHS ověření, pak po ověření, že každá tlaková nádoba vyhovuje požadavkům samostatné směrnice, popřípadě je ve shodě se schváleným vzorem, opatří výrobce takovou nádobu na vlastní odpovědnost:
a) buď zvláštní značkou popsanou v bodu 5.3 přílohy I, je-li nutné EHS schválení vzoru;
b) nebo zvláštní značkou popsanou v bodu 5.4 přílohy I, jestliže existuje výjimka z EHS schválení vzoru.
KAPITOLA IV
SPOLEČNÁ USTANOVENÍ PRO EHS SCHVÁLENÍ VZORU A EHS OVĚŘENÍ
Článek 16
1. Každá nádoba a její příslušenství musí být viditelně, čitelně a nesmazatelně opatřena značkami předepsanými touto směrnicí a jakoukoli samostatnou směrnicí vztahující se na určité zařízení a jeho příslušenství.
2. Členské státy přijmou všechna nezbytná opatření, aby zakázaly používat na tlakových nádobách značky nebo nápisy, které by bylo možné se značkami EHS zaměnit.
KAPITOLA V
DEROGAČNÍ DOLOŽKA
Článek 17
1. Konstrukce tlakové nádoby a metody její výroby nemusí vyhovovat všem ustanovením samostatných směrnic, aniž by se na nádobu přestala vztahovat ustanovení článku 3, za předpokladu, že provedené změny zajišťují odpovídající stupeň bezpečnosti.
2. V každé samostatné směrnici budou jasně označena ustanovení, u nichž je taková odchylka možná, nebo ustanovení, u nichž je odchylka vyloučena.
V uvedených případech se použije tento postup:
a) členský stát předá ostatním členským státům dokumenty popisující nádobu a dokumenty odůvodňující žádost o derogaci, včetně výsledků všech provedených zkoušek, přičemž státy ve lhůtě čtyř měsíců vyjádří svůj souhlas nebo nesouhlas, předloží jakékoli připomínky, otázky, dodatečné požadavky, žádosti o další zkoušky, nebo, pokud si to přejí, předají záležitost výboru, aby zaujal stanovisko v souladu s postupem stanoveným v článku 20.
Kopie těchto dokumentů se odešlou Komisi.
Tato korespondence je tajná;
b) jestliže do konce zákonné lhůty žádný členský stát nevyjádří nesouhlas nebo nepožádá o předání záležitosti výboru, členský stát po projednání všech žádostí předložených podle písmene a) požadovanou derogaci povolí a uvědomí o tom ostatní členské státy a Komisi;
c) jestliže některý členský stát neodpoví do konce zákonné lhůty, bude to považováno za jeho souhlas; avšak stát původu je v tomto případě povinen požádat Komisi o potvrzení, že žádná odpověď nedošla;
d) bude-li záležitost předána výboru a výbor rozhodne příznivě, může členský stát derogaci povolit za jakýchkoli podmínek, které by mohl výbor navrhnout;
e) příslušné dokumenty se předkládají v jazyce nebo jazycích země určení nebo v jiném pro ni přijatelném jazyce.
KAPITOLA VI
PŘIZPŮSOBOVÁNÍ SMĚRNIC TECHNICKÉMU POKROKU
Článek 18
Změny nezbytné k tomu, aby se
- přílohy I a II této směrnice a
přizpůsobovaly technickému pokroku, se provádějí v souladu s postupem stanoveným v článku 20.
Článek 19
1. Zřizuje se Výbor pro přizpůsobování směrnic týkajících se odstraňování technických překážek obchodu s tlakovými nádobami technickému pokroku (dále jen "výbor"), složený ze zástupců členských států, kterému předsedá zástupce Komise.
2. Výbor přijme svůj jednací řád.
Článek 20
1. Má-li být zahájen postup podle tohoto článku, přednese věc výboru jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu, nebo na žádost zástupce členského státu.
2. Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k návrhu ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci.
Stanovisko se přijímá většinou 41 hlasů, přičemž hlasům členských států je přidělena váha podle čl. 148 odst.
2 Smlouvy. Předseda nehlasuje.
3. a) Komise přijme zamýšlená opatření, jsou-li v souladu se stanoviskem výboru.
b) Pokud zamýšlená opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, předloží Komise Radě neprodleně návrh opatření která mají být přijata.
Rada se usnese kvalifikovanou většinou.
c) Pokud se Rada neusnese do tří měsíců od předložení návrhu, přijme navrhovaná opatření Komise.
KAPITOLA VII
OCHRANNÁ DOLOŽKA
Článek 21
1. Jestliže se členský stát důvodně domnívá, že jedna nebo více tlakových nádob představuje ohrožení bezpečnosti, přestože vyhovuje požadavkům této směrnice a samostatných směrnic, může na svém území dočasně zakázat uvádění nádoby nebo nádob na trh nebo ji podrobit zvláštním podmínkám.
Okamžitě o tom uvědomí Komisi a ostatní členské státy s uvedením důvodů svého rozhodnutí.
2. Komise do šesti týdnů zahájí konzultace s dotyčnými členskými státy a poté neprodleně zaujme stanovisko a přijme příslušná opatření.
3. Pokud má Komise za to, že je nutné provést ve směrnici technické úpravy, budou tyto úpravy přijaty buď Komisí, nebo Radou v souladu s postupem stanoveným v článku 20. V takovém případě členský stát, který ochranná opatření zavedl, je může ponechat v platnosti, dokud příslušné úpravy nevstoupí v platnost.
KAPITOLA VIII
ZVLÁŠTNÍ USTANOVENÍ
Článek 22
1. Tento článek se nepoužije na nádoby, které spadají do oblasti působnosti této směrnice podle článku 1, pokud se na ně nevztahuje žádná samostatná směrnice.
2. V takovém případě platí tato pravidla:
a) příslušné správní orgány členského státu místa určení budou považovat tlakové nádoby, které byly zkontrolovány a přezkoušeny inspekčním orgánem zvoleným v souladu s postupem stanoveným v příloze IV, za vyhovující svým vnitrostátním právním a správním předpisům, které se týkají konstrukce;
b) tyto zkoušky a inspekce se musí provádět v souladu s postupem popsaným v příloze IV a s použitím metod platných v členském státě místa určení nebo uznaných jeho správními orgány jako rovnocenné.
U výše uvedených zkoušek a inspekcí se jedná vesměs o tytéž, které je možné provádět v místě, kde se nádoby vyrábějí.
3. Členské státy budou přikládat protokolům a certifikátům vydaným inspekčním orgánem země původu tlakové nádoby stejnou váhu jako odpovídajícím vnitrostátním dokumentům.
KAPITOLA IX
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 23
Jakékoli rozhodnutí členského státu nebo inspekčního orgánu na základě této směrnice a samostatných směrnic, kterým je odmítnuto EHS schválení vzoru nebo přidělení značky EHS ověření, odejmuto schválení nebo zakázán prodej nebo používání tlakové nádoby typu EHS, musí být přesně odůvodněno. Toto rozhodnutí bude co nejdříve oznámeno dotyčné straně, která bude současně informována o opravných prostředcích dostupných podle právních předpisů platných v daném členském státě a o časových lhůtách pro jejich uplatnění.
Článek 24
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 18 měsíců od jejího oznámení a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy zajistí, aby znění ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice, byla sdělena Komisi.
Článek 25
Tato směrnice je určena členských státům.
Směrnice Rady
ze dne 27. července 1976
o sbližování právních předpisů členských států týkajících se kosmetických prostředků
(76/768/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že se v ustanoveních právních a správních předpisů platných v členských státech definují charakteristiky složení, jimž musí kosmetické prostředky vyhovovat, a předepisují pravidla pro jejich označování a balení; že jsou tyto předpisy v jednotlivých členských státech rozdílné;
vzhledem k tomu, že rozdíly mezi těmito právními předpisy zavazují výrobce kosmetiky ve Společenství ke změnám výroby podle členského státu, pro který jsou výrobky určeny; že jsou v důsledku toho překážkou obchodu s těmito výrobky, a mají tak přímý vliv na vytváření a fungování společného trhu;
vzhledem k tomu, že hlavním cílem těchto právních předpisů je ochrana veřejného zdraví a že v důsledku toho musí být snahou o dosažení stejného cíle naplněny právní předpisy Společenství v tomto sektoru; že však tohoto cíle musí být dosaženo prostředky, které zohledňují také hospodářské a technologické požadavky;
vzhledem k tomu, že je nezbytné stanovit na úrovni Společenství právní předpisy, které musí být dodržovány, pokud jde o složení, označování a balení kosmetických prostředků;
vzhledem k tomu, že se tato směrnice vztahuje pouze na kosmetické prostředky, a nikoli na zvláštní farmaceutické výrobky nebo na léčivé přípravky; že je pro tento účel nezbytné definovat předmět směrnice vymezením oblasti kosmetických prostředků vůči léčivým přípravkům; že toto vymezení vyplývá zejména z podrobné definice kosmetických prostředků, která se vztahuje k oblastem jejich aplikace a k účelům jejich použití; že se tato směrnice nevztahuje na výrobky, které spadají pod definici kosmetického prostředku, ale jsou určeny výhradně pro ochranu před chorobami; že je kromě toho vhodné určit, že určité výrobky spadají pod tuto definici, zatímco výrobky obsahující látky nebo přípravky určené k požití, vdechování, injekční aplikaci nebo k implantaci do lidského těla nespadají do oblasti kosmetických prostředků;
vzhledem k tomu, že za současného stavu výzkumu je vhodné vyloučit kosmetické prostředky obsahující některou z látek uvedených v příloze V z působnosti této směrnice;
vzhledem k tomu, že kosmetické prostředky nesmějí být za běžných nebo předvídatelných podmínek použití škodlivé; že je zejména nezbytné zohlednit možnost ohrožení částí těla sousedících s místem aplikace;
vzhledem k tomu, že zejména stanovení metod analýzy společně s možnými změnami nebo dodatky, které by mohly být nezbytné na základě výsledků vědeckého a technického výzkumu, jsou prováděcí opatření technického charakteru; že za určitých podmínek stanovených v této směrnici je vhodné svěřit jejich přijímání Komisi za účelem zjednodušení a urychlení postupu;
vzhledem k tomu, že na základě technického pokroku je nezbytné rychle přizpůsobovat technické předpisy stanovené v této oblasti touto směrnicí a následnými směrnicemi; že pro usnadnění provádění opatření nezbytných k tomuto účelu je vhodné stanovit postup zajišťující úzkou spolupráci mezi členskými státy a Komisí v rámci Výboru pro přizpůsobení směrnic týkajících se odstranění technických překážek obchodu v sektoru kosmetických prostředků technickému pokroku;
vzhledem k tomu, že je nezbytné sestavit na základě vědeckého a technického výzkumu návrhy seznamů povolených látek, které mohou zahrnovat antioxidanty, barvy na vlasy, konzervační přísady a filtry ultrafialového záření, přičemž se zohlední zejména problém senzibilizace;
vzhledem k tomu, že by se mohlo stát, že by kosmetické prostředky uvedené na trh mohly ohrozit veřejné zdraví, přestože vyhovují ustanovením této směrnice a jejích příloh; že je tedy vhodné stanovit postup určený k zamezení tomuto nebezpečí,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. "Kosmetickým prostředkem" se rozumí jakákoli látka nebo přípravek určený pro uvedení do styku s různými vnějšími částmi lidského těla (pokožkou, vlasovým systémem, nehty, rty, vnějšími pohlavními orgány) nebo se zuby a sliznicemi ústní dutiny, a to výhradně nebo převážně za účelem jejich čištění, parfemace nebo ochrany za účelem jejich udržování v dobrém stavu, změny jejich vzhledu nebo úpravy tělesných pachů.
2. Kosmetickými prostředky ve smyslu této definice se rozumí zejména výrobky uvedené v příloze I.
3. Kosmetické prostředky obsahující některou z látek uvedených v příloze V a kosmetické prostředky, které obsahují jiná barviva než barviva uvedená v přílohách III a IV a které nejsou určeny pro styk se sliznicemi, jsou z oblasti působnosti této směrnice vyloučeny.
Členské státy mohou s ohledem na tyto výrobky přijmout taková opatření, jaká považují za nezbytná.
Článek 2
Kosmetické prostředky uváděné na trh ve Společenství nesmějí poškozovat lidské zdraví, jsou-li aplikovány za obvyklých podmínek použití.
Článek 3
Členské státy přijmou veškerá nezbytná opatření, aby zajistily, že na trh mohou být uvedeny pouze kosmetické prostředky, které vyhovují ustanovením této směrnice a jejích příloh.
Článek 4
Bez dotčení obecných povinností vyplývajících z článku 2 členské státy zakážou uvádět na trh kosmetické prostředky obsahující:
a) látky uvedené v příloze II;
b) látky uvedené v příloze III části 1, nejsou-li dodržena stanovená omezení a podmínky;
c) barviva, která nejsou uvedena v příloze III části 2, jsou-li tyto prostředky určeny pro aplikaci do blízkosti očí, na rty, do ústní dutiny nebo na vnější pohlavní orgány;
d) barviva uvedená v příloze III části 2, nejsou-li dodržena stanovená omezení a podmínky a jsou-li tyto prostředky určeny pro aplikaci do blízkosti očí, na rty, do ústní dutiny nebo na vnější pohlavní orgány.
Článek 5
Členské státy v průběhu tří let od oznámení této směrnice povolí uvádět na trh kosmetické prostředky obsahující:
a) látky uvedené v příloze IV části 1 v souladu se stanovenými omezeními a podmínkami;
b) barviva uvedená v příloze IV části 2 v souladu se stanovenými omezeními a podmínkami, jsou-li tyto prostředky určeny pro aplikaci do blízkosti očí, na rty, do ústní dutiny nebo na vnější pohlavní orgány;
c) barviva uvedená v příloze IV části 3, jestliže tyto prostředky nejsou určeny pro styk se sliznicemi nebo jsou určeny pouze pro krátký styk s kůží.
Po uplynutí období tří let budou tyto látky a barviva:
- povoleny s konečnou platností,
- zakázány s konečnou platností (příloha II),
- ponechány po další období tří let v příloze IV, nebo
- odstraněny ze všech příloh této směrnice.
Článek 6
1. Členské státy přijmou veškerá opatření, aby zajistily, že kosmetické prostředky mohou být uvedeny na trh pouze tehdy, jsou-li na jejich vnějších obalech, na obalech, do kterých je výrobek plněn, nebo na etiketách nesmazatelně, čitelně a viditelně uvedeny následující údaje:
a) jméno nebo firma a adresa nebo sídlo výrobce nebo osoby odpovědné za uvedení kosmetického prostředku na trh, kteří jsou usazeni ve Společenství.
Tyto informace mohou být zkráceny tak, aby zkratka v zásadě umožňovala určit podnik.
Členské státy mohou požadovat, aby byla na výrobcích vyrobených mimo Společenství uvedena země původu;
b) nominální obsah v době balení;
c) u výrobků s trvanlivostí kratší než tři roky datum ukončení použitelnosti;
d) zvláštní opatření, která musí být dodržena při použití, zejména opatření, která jsou uvedena ve sloupci "Podmínky použití a varování, které musí být tištěny na etiketě" v přílohách III a IV a která se musí nacházet na obalu, do kterého je výrobek plněn; není-li to z praktických důvodů možné, musí se tyto údaje nacházet na vnějším obalu nebo na přiloženém letáku, v takovém případě se však musí na obalu, do kterého je výrobek plněn, nacházet zkrácený údaj odkazující spotřebitele na uvedené informace;
e) číslo výrobní šarže nebo odkaz umožňující identifikaci zboží; není-li to však z praktických důvodů možné, protože jsou kosmetické prostředky příliš malé, stačí, když se tyto informace budou nacházet pouze na vícekusovém maloobchodním balení nebo na vnějším přebalu těchto výrobků.
2. Členské státy provedou veškerá opatření nezbytná k zajištění toho, aby byly při označování, nabízení k prodeji a propagaci kosmetických prostředků zakázány texty, názvy, obchodní značky, vyobrazení a názorné nebo jiné symboly, které by přisuzovaly těmto výrobkům vlastnosti, jež nemají.
Článek 7
1. Členské státy nesmějí z důvodů souvisejících s požadavky stanovenými v této směrnici a v jejích přílohách odmítnout, zakázat nebo omezit uvedení na trh jakýchkoli kosmetických prostředků, které splňují požadavky této směrnice a jejích příloh.
2. Mohou však požadovat, aby byly podrobné údaje stanovené v čl. 6 odst. 1 písm. b), c) a d) uvedeny alespoň v jejich národním nebo úředním jazyce či jazycích.
3. Členské státy dále mohou pro účely rychlého a účinného lékařského ošetření v případě potíží požadovat, aby byly odpovídající a dostatečné informace týkající se látek obsažených v kosmetických prostředcích zpřístupněny příslušnému orgánu, který zajistí, aby tyto informace byly použity pouze pro účely takového ošetření.
Článek 8
1. Postupem podle článku 10 se stanoví:
- metody analýzy nezbytné pro kontrolu složení kosmetických prostředků,
- kritéria mikrobiologické a chemické čistoty kosmetických prostředků a metody kontroly dodržování těchto kritérií.
2. Stejným postupem se přijmou změny nezbytné pro přizpůsobení přílohy II technickému pokroku.
Článek 9
1. Zřizuje se Výbor pro přizpůsobení směrnic týkajících se odstranění technických překážek obchodu v sektoru kosmetických prostředků technickému pokroku, dále jen "výbor". Skládá se ze zástupců členských států a předsedá mu zástupce Komise.
2. Výbor přijme svůj jednací řád.
Článek 10
1. Máli být zahájen postup podle tohoto článku, přednese věc výboru jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu, nebo na žádost zástupce členského státu.
2. Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k tomuto návrhu ve lhůtě stanovené předsedou podle naléhavosti věci.
Stanovisko se přijímá většinou 41 hlasů, přičemž hlasům členských států je přidělena váha podle čl. 148 odst.
2 Smlouvy. Předseda nehlasuje.
3. a) Komise přijme navrhovaná opatření, jsou-li v souladu se stanoviskem výboru.
b) Pokud navrhovaná opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, Komise Radě neprodleně navrhne opatření, která mají být přijata.
Rada se usnáší kvalifikovanou většinou.
c) Pokud se Rada neusnese ve lhůtě tří měsíců ode dne, kdy jí byl návrh předložen, přijme navrhovaná opatření Komise.
Článek 11
Aniž je dotčen článek 5 a nejpozději do jednoho roku po uplynutí období stanoveného v čl. 14 odst. 1 pro provedení této směrnice členskými státy předloží Komise Radě na základě výsledků nejnovějšího vědeckého a technického výzkumu příslušné návrhy stanovující seznamy povolených látek.
Článek 12
1. Jestliže členský stát na základě podrobného odůvodnění zjistí, že kosmetický prostředek představuje nebezpečí pro zdraví, přestože splňuje požadavky této směrnice, může na svém území dočasně zakázat uvádění tohoto prostředku na trh nebo je podřídit zvláštním podmínkám.
Neprodleně o tom uvědomí ostatní členské státy a Komisi a uvede důvody svého rozhodnutí.
2. Komise do šesti týdnů konzultuje dotčené členské státy a poté neprodleně zaujme stanovisko a učiní příslušné kroky.
3. Zaujme-li Komise stanovisko, že jsou nezbytná technická přizpůsobení směrnice, přijme tato přizpůsobení Komise nebo Rada postupem podle článku 10. V tomto případě může členský stát, který přijal ochranná opatření, tato opatření zachovat až do vstupu těchto přizpůsobení v platnost.
Článek 13
Pro jakákoli jednotlivá opatření omezující nebo zakazující uvádění kosmetických prostředků na trh na základě této směrnice musí být uvedeny přesné důvody.
Opatření se oznámí dotyčné straně společně s podrobnými údaji o opravných prostředcích, které má podle platných předpisů členských států k dispozici, a o lhůtách povolených pro uplatnění těchto opravných prostředků.
Článek 14
1. Členské státy uvedou v účinnost předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 18 měsíců od jejího oznámení a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy však mohou na svém území v průběhu období 36 měsíců od oznámení této směrnice povolit uvádění na trh kosmetických prostředků, které nesplňují požadavky této směrnice.
3. Členské státy zajistí, aby byla znění vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice, sdělena Komisi.
Článek 15
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 27. července 1976
o sbližování právních a správních předpisů členských států týkajících se omezení uvádění na trh a používání některých nebezpečných látek a přípravků
(76/769/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že všechny předpisy týkající se uvádění na trh nebezpečných látek a přípravků musí směřovat k ochraně veřejnosti, a zejména osob, které tyto látky a přípravky používají;
vzhledem k tomu, že by měly přispívat k ochraně životního prostředí před všemi látkami a přípravky, které mají ekotoxické vlastnosti nebo mohou znečistit životní prostředí;
vzhledem k tomu, že by měly také směřovat k obnovení, zachování a zvýšení kvality lidského života;
vzhledem k tomu, že se nebezpečné látky a přípravky řídí v členských státech určitými předpisy; že se tyto předpisy liší v definování podmínek jejich uvádění na trh a používání; že tyto rozdíly jsou překážkou obchodu a mají přímý dopad na vytváření a fungování společného trhu;
vzhledem k tomu, že tato překážka by proto měla být odstraněna; že k tomu je nutné uvést v soulad právní předpisy, které upravují tuto záležitost v členských státech;
vzhledem k tomu, že ustanovení týkající se některých nebezpečných látek a přípravků již byla přijata ve směrnicích Společenství; že je i nadále nutné stanovit pravidla pro další výrobky, zejména ty, u kterých se mezinárodní organizace dohodly na omezeních, jako například u polychlorovaných bifenylů (PCB), jejichž výrobu a použití omezilo rozhodnutí učiněné Radou OECD dne 13. února 1973; že toto opatření je nutné k tomu, aby se zabránilo vstřebávání PCB do lidského organismu a následnému ohrožení lidského zdraví;
vzhledem k tomu, že podrobná zkoumání prokázala, že polychlorované terfenyly (PCT) představují podobné riziko jako PCB; že uvádění na trh a používání těchto látek by mělo být rovněž omezeno;
vzhledem k tomu, že bude kromě toho nutné pravidelné přezkoumání celého problému s ohledem na postupný přechod k úplnému zákazu PCB a PCT;
vzhledem k tomu, že chlor-1-ethylen (monomer vinylchloridu) jako hnací plyn v aerosolech představuje ohrožení lidského zdraví a jeho použití by proto mělo být zakázáno,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Aniž jsou dotčeny jiné příslušné předpisy Společenství, týká se tato směrnice omezení uvádění na trh a používání v příloze uvedených nebezpečných látek a přípravků v členských státech Společenství.
2. Tato směrnice se nevztahuje na
a) přepravu nebezpečných látek a přípravků po železnici, silnici, vnitrozemských vodních cestách, moři nebo vzduchem;
b) nebezpečné látky a přípravky vyvážené do třetích zemí;
c) látky a přípravky v tranzitu podléhající celní kontrole za předpokladu, že nebudou zpracovány.
3. Pro účely této směrnice se rozumí:
a) "látkami" chemické prvky a jejich sloučeniny v přírodním stavu nebo průmyslově vyrobené;
b) "přípravky" směsi nebo roztoky složené ze dvou nebo více látek.
Článek 2
Členské státy provedou veškerá nezbytná opatření, aby nebezpečné látky a přípravky uvedené v příloze mohly být uváděny na trh nebo používány pouze za podmínek zde uvedených.
Uvedená omezení nelze vztahovat na uvádění na trh nebo používání za účelem výzkumu a vývoje nebo analýzy.
Článek 3
1. Členské státy uvedou v platnost předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 18 měsíců od jejího oznámení a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy sdělí Komisi znění vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 4
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 4. listopadu 1976
o sbližování právních předpisů členských států týkajících se elektroměrů
(76/891/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že v členských státech jsou konstrukce a metody zkoušení elektroměrů předmětem závazných předpisů, které se v jednotlivých členských státech liší a v důsledku toho brání obchodu s těmito přístroji; že je proto nezbytné tyto předpisy sblížit;
vzhledem k tomu, že směrnice Rady 71/316/EHS ze dne 26. července 1971 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se společných ustanovení pro měřicí přístroje a pro metody metrologické kontroly [3], naposledy pozměněná směrnicí 72/427/EHS [4], stanovila postupy pro EHS schválení typu a EHS prvotní ověření; že v souladu s touto směrnicí je proto nutné stanovit technické požadavky na konstrukci a funkci elektroměrů,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Tato směrnice se vztahuje na nová, přímo připojená indukční měřidla s jedním nebo více tarify, určená pro běžné použití, navržená pro měření činné energie jednofázového nebo vícefázového proudu s frekvencí 50 Hz.
Článek 2
Elektroměry, kterým mohou být uděleny značky a znaky EHS, jsou popsány v příloze této směrnice.
Tyto elektroměry podléhají EHS schválení typu a budou podrobeny EHS prvotnímu ověření.
Článek 3
Žádný členský stát nesmí bránit, zakazovat nebo omezovat uvedení na trh nebo do provozu elektroměrů opatřených značkou EHS schválení typu a značkou EHS prvotního ověření.
Členské státy, v nichž jsou schváleny maximální dovolené chyby měření menší, než jsou chyby stanovené pro prvotní ověření v této směrnici, mohou dále pracovat s těmito maximálními dovolenými chybami po dobu pěti a půl roku od oznámení této směrnice.
Na základě zkušeností získaných po dobu této výjimky a výsledků získaných na mezinárodní úrovni budou v souladu s postupem stanoveným v článku 19 směrnice 71/316/EHS přijata příslušná opatření před koncem tohoto pěti a půlletého období.
Článek 4
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do osmnácti měsíců od jejího oznámení a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy zajistí, aby bylo Komisi sděleno znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 5
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 23. listopadu 1976 o stanovení maximálních limitů reziduí pesticidů v ovoci a zelenině a na jejich povrchu (76/895/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 43 a 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že rostlinná výroba zaujímá v Evropském hospodářském společenství velmi důležité místo;
vzhledem k tomu, že výnos této výroby je neustále ohrožován škodlivými organismy jak živočišného, tak rostlinného původu a rovněž viry;
vzhledem k tomu, že je bezpodmínečně nutné chránit rostliny před těmito organismy nejen proto, aby se zabránilo poklesu výnosů, ale též proto, aby se zvýšila produktivita zemědělství;
vzhledem k tomu, že jednou z nejdůležitějších metod ochrany rostlin a rostlinných produktů před působením těchto škodlivých organismů je používání chemických pesticidů;
vzhledem k tomu, že však tyto pesticidy nemají na rostlinnou výrobu pouze příznivý účinek, neboť se zpravidla jedná o toxické látky nebo přípravky s nebezpečnými vedlejšími účinky;
vzhledem k tomu, že velký počet těchto pesticidů a jejich metabolitů nebo rozkladných produktů může mít škodlivé účinky na spotřebitele rostlinných produktů;
vzhledem k tomu, že tyto pesticidy by neměly být použity za okolností, které mohou znamenat nebezpečí pro zdraví lidí nebo zvířat;
vzhledem k tomu, že v členských státech existují různé metody, jak čelit tomuto nebezpečí; že některé z těchto členských států stanovily různé limity pro maximální obsah reziduí určitých pesticidů v ošetřených plodinách nebo rostlinných produktech a na jejich povrchu, které musí být dodrženy při uvádění těchto produktů do oběhu;
vzhledem k tomu, že existující rozdíly mezi členskými státy, pokud jde o tyto maximální přípustné limity reziduí pesticidů, mohou přispívat k vytváření překážek obchodu, a tak bránit volnému pohybu zboží ve Společenství; že z tohoto důvodu by měly být stanoveny určité maximální limity, které by mohly být členskými státy použity;
vzhledem k tomu, že při stanovení těchto maximálních limitů musí být vyváženě zohledněny požadavky rostlinné výroby a potřeba chránit zdraví lidí a zvířat;
vzhledem k tomu, že by měly být nejdříve stanoveny maximální limity reziduí pro určité pesticidy v ovoci a zelenině a na jejich povrchu s přihlédnutím ke skutečnosti, že ovoce a zelenina jsou obecně určeny k lidské spotřebě a příležitostně k výživě zvířat; že tyto maximální limity musí být nejnižšími možnými limity;
vzhledem k tomu, že by měl být zaručen volný oběh produktů s obsahem reziduí určitých pesticidů nepřevyšujícím maxima stanovená v příloze II; že současně by mělo být členským státům umožněno, aby nediskriminujícím způsobem a v případech, které považují za odůvodněné, povolily na svém území oběh produktů s obsahem vyšším než výše uvedená maxima, a to buď stanovením maximálních limitů pro tyto produkty, nebo upuštěním od jejich stanovení;
vzhledem k tomu, že není nezbytné uplatňovat ustanovení této směrnice na ovoce a zeleninu určené pro vývoz do třetích zemí;
vzhledem k tomu, že maximální limity stanovené v příloze II se mohou nečekaně ukázat jako nebezpečné pro zdraví lidí nebo zvířat; že by mělo být tedy členským státům umožněno v takovém případě tyto limity dočasně snížit;
vzhledem k tomu, že je pro tento případ vhodné zajistit úzkou spolupráci mezi členskými státy a Komisí v rámci Stálého rostlinolékařského výboru;
vzhledem k tomu, že stanoví-li členské státy maximální limity pro produkty uváděné na trh na svých územích, měly by ověřovat dodržování těchto limitů úředními kontrolami prováděnými alespoň prostřednictvím odběru vzorků;
vzhledem k tomu, že v tomto případě musejí být úřední kontroly prováděny s použitím metod odběru vzorků a analytických metod Společenství;
vzhledem k tomu, že stanovení těchto metod odběru vzorků a analytických metod je prováděcím opatřením technického a vědeckého charakteru; že pro usnadnění jeho přijetí by měla být pravidla týkající se těchto odběrů vzorků a analýz stanovena postupem zahrnujícím úzkou spolupráci mezi členskými státy a Komisí v rámci Stálého rostlinolékařského výboru;
vzhledem k tomu, že zrychlené řízení by mělo usnadnit změny příloh, které jsou převážně technického charakteru,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Tato směrnice se vztahuje na produkty určené k lidské spotřebě nebo výjimečně k výživě zvířat, které jsou uvedeny pod položkami společného celního sazebníku v příloze I, pokud se v nich nebo na jejich povrchu nacházejí rezidua pesticidů uvedených v příloze II.
Článek 2
1. Pro účely této směrnice se "rezidui pesticidů" rozumějí stopová množství pesticidů a všech jejich toxických rozkladných produktů nebo metabolitů uvedených v příloze II, která jsou přítomna v produktech podle článku 1 nebo na jejich povrchu.
2. Pro účely této směrnice se "uvedením do oběhu" rozumí jakékoli předání produktů podle článku 1 po jejich sklizni, ať již za úplatu, nebo bezplatně.
Článek 3
1. Členské státy nesmějí zakázat na svých územích uvedení produktů podle článku 1 do oběhu nebo mu bránit z důvodu přítomnosti reziduí pesticidů, jestliže množství těchto reziduí nepřekračuje maximální limity stanovené v příloze II.
2. Členské státy mohou v případech, které považují za odůvodněné, povolit na svém území oběh produktů podle článku 1 s obsahem reziduí pesticidů vyšším, než je množství stanovené v příloze II.
3. Členské státy informují ostatní členské státy a Komisi o každém případu použití odstavců 1 a 2.
Článek 4
1. Jestliže členský stát usoudí, že maximální limit stanovený v příloze II ohrožuje zdraví lidí nebo zvířat, která nejsou škodlivými organismy, může dočasně na svém území tento limit snížit.
V takovém případě neprodleně oznámí přijatá opatření ostatním členským států a Komisi a uvede jejich důvody.
2. Postupem podle článku 8 bude rozhodnuto, zda mají být maximální limity stanovené v příloze II změněny.
Do doby, než Rada nebo Komise výše uvedeným postupem rozhodne, může členský stát učiněná opatření zachovat.
Článek 5
Aniž je dotčen článek 4, přijme Rada na návrh Komise změny, které mají být provedeny v přílohách.
Při provádění těchto změn je zohledněn zejména technický a vědecký pokrok, jakož i zdravotní a zemědělské požadavky.
Článek 6
1. Členské státy učiní veškerá nezbytná opatření k tomu, aby dodržování maximálních limitů stanovených v souladu s touto směrnicí bylo namátkově úředně kontrolováno.
2. Členské státy přijmou veškerá nezbytná opatření k tomu, aby v případech, kdy jsou produkty podle článku 1 podrobeny kontrole podle odstavce 1, byly odběry vzorků a kvalitativní a kvantitativní analýzy pro účely zjištění identifikace a odhadu množství reziduí pesticidů prováděny postupy a metodami, které jsou stanoveny postupem podle článku 7.
Článek 7
1. Má-li být zahájen postup podle tohoto článku, přednese věc Stálému rostlinolékařskému výboru zřízenému rozhodnutím 76/894/EHS [3] (dále jen "výbor") jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu, nebo na žádost zástupce některého členského státu.
2.
Hlasům členských států ve výboru je přidělena váha stanovená podle čl. 148 odst.
2 Smlouvy. Předseda nehlasuje.
3. Zástupce Komise předloží návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k opatřením ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci.
Stanovisko se přijímá většinou 41 hlasů.
4. Komise přijme zamýšlená opatření a ihned je provede, jsou-li v souladu se stanoviskem výboru.
Pokud zamýšlená opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, předloží Komise Radě neprodleně návrh opatření, která mají být přijata.
Rada přijme opatření kvalifikovanou většinou.
Pokud se Rada neusnese do tří měsíců ode dne, kdy jí byl návrh předán, přijme navrhovaná opatření Komise a ihned je provede s výjimkou případů, kdy se Rada proti opatřením vysloví prostou většinou.
Článek 8
1. Má-li být zahájen postup podle tohoto článku, přednese věc výboru neprodleně jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu, nebo na žádost některého členského státu.
2. Hlasům členských států ve výboru je přidělena váha podle čl. 148 odst. 2 Smlouvy. Předseda nehlasuje.
3. Zástupce Komise předloží návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k opatřením ve lhůtě dvou dnů.
Stanovisko se přijímá většinou 41 hlasů.
4. Komise přijme zamýšlená opatření a ihned je provede, jsou-li v souladu se stanoviskem výboru.
Pokud zamýšlená opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, předloží Komise Radě neprodleně návrh opatření, která mají být přijata.
Rada přijme opatření kvalifikovanou většinou.
Pokud se Rada neusnese do 15 dnů ode dne, kdy jí byl návrh předán, přijme navrhovaná opatření Komise a ihned je provede s výjimkou případů, kdy se Rada proti opatřením vysloví prostou většinou.
Článek 9
Tato směrnice se nevztahuje na produkty podle článku 1, u nichž je alespoň z jednoho náležitého označení zřejmé, že jsou určeny na vývoz do třetích zemí.
Článek 10
Tato směrnice se použije, aniž jsou dotčeny předpisy Společenství týkající se společných norem jakosti pro ovoce a zeleninu.
Článek 11
Členské státy uvedou v platnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do dvou let od jejího oznámení a neprodleně o tom uvědomí Komisi.
Článek 12
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Komise
ze dne 14. července 1976,
kterou se přizpůsobuje technickému pokroku směrnice Rady ze dne 27. června 1967 o sbližování právních a správních předpisů týkajících se klasifikace, balení a označování nebezpečných látek
(76/907/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady ze dne 27. června 1967 o sbližování právních a správních předpisů týkajících se klasifikace, balení a označování nebezpečných látek [1], naposledy pozměněnou směrnicí ze dne 24. června 1975 [2], a zejména na články 8a, 8b a 8c uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že příloha I směrnice Rady ze dne 27. června 1967 obsahuje seznam klasifikovaných nebezpečných látek seřazených podle atomového čísla prvku, který nejvíce charakterizuje jejich vlastnosti, a dále metody pro označování každé látky (symboly, označení nebezpečnosti a standardní pokyny pro bezpečné zacházení);
vzhledem k tomu, že se zkoumáním seznamu nebezpečných látek ukázalo, že by měl být přizpůsoben vzhledem k nejnovějším vědeckým a technickým poznatkům; že bylo v minulých letech uvedeno na trh značné množství nových nebezpečných látek;
vzhledem k tomu, že je tedy účelné nahradit tuto přílohu novou přílohou I;
vzhledem k tomu, že přílohy III a IV směrnice ze dne 27. června 1967 obsahují standardní věty označující specifickou rizikovost (R-věty) a standardní pokyny pro bezpečné zacházení (S-věty), jejichž počet se ukázal být příliš velkým na to, aby mohly být uvedeny na označení; že je tedy nezbytné snížit jejich počet, aniž by se oslabila účinnost a původní účel označení; že za těchto okolností je účelné nahradit uvedené přílohy novými přílohami III a IV;
vzhledem k tomu, že nemá-li se přeplnit štítek nápisy, měla by být stanovena možnost vytvářet kombinace R-vět a S-vět;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro přizpůsobení technickému pokroku směrnic pro odstranění technických překážek obchodu na úseku nebezpečných látek a přípravků,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Přílohy I, III a IV směrnice Rady ze dne 27. června 1967 o sbližování právních a správních předpisů týkajících se klasifikace, balení a označování nebezpečných látek se nahrazují přílohami této směrnice.
Článek 2
Členské státy přijmou a zveřejní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. května 1977 a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato ustanovení nabývají účinku dnem 1. července 1977.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 16. prosince 1976 o minimální úrovni výcviku některých řidičů silniční dopravy (76/914/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 75 této smlouvy,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 543/69 ze dne 25. března 1969 o harmonizaci určitých sociálních právních předpisů v silniční dopravě [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 515/72 [2], a zejména na čl. 5 odst. 1 písm. b) druhou odrážku a čl. 5 odst. 2 písm. c) uvedeného nařízení,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [3],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [4],
vzhledem k tomu, že podle čl. 5 odst.
1 písm. b) druhé odrážky nařízení (EHS) č. 543/69 musí být řidič vozidla určeného pro přepravu zboží, jehož maximální přípustná hmotnost přesahuje 7,5 tun a na které se vztahuje toto nařízení, jestliže nedosáhl 21 let, držitelem osvědčení o odborné způsobilosti uznávaného jedním z členských států a potvrzujícího, že dokončil výcvik pro řidiče vozidel určených pro silniční přepravu zboží;
vzhledem k tomu, že podle čl. 5 odst. 2 nařízení (EHS) č. 543/69 musí být řidič vozidla, které je určeno pro přepravu cestujících a na něž se vztahuje toto nařízení, starší 21 let a musí splňovat jednu z podmínek tam stanovených; že jednou z podmínek je, že řidič musí mít osvědčení odborné způsobilosti uznávané jedním z členských států a potvrzující, že dokončil výcvik pro řidiče vozidel pro silniční přepravu cestujících;
vzhledem k tomu, že k určení minimální úrovně tohoto výcviku je nutno vzít v úvahu zejména rozdíly v podmínkách silniční přepravy zboží a cestujících,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Osoba, která vlastní příslušný národní řidičský průkaz a dokončila odborný výcvik zahrnující alespoň předměty uvedené v příloze této směrnice, se považuje za osobu, která získala minimální úroveň výcviku pro řidiče silniční přepravy zboží ve smyslu čl. 5 odst. 1 písm. b) druhé odrážky nařízení (EHS) č. 543/69 nebo pro řidiče silniční přepravy cestujících ve smyslu čl. 5 odst. 2 písm. c) uvedeného nařízení.
2.
Program a organizaci odborného výcviku uvedeného v odstavci 1 stanoví členský stát.
Úspěšné ukončení výcviku se potvrzuje zkouškou nebo prověrkou provedenou členským státem nebo subjekty k tomu státem určenými a jednajícími pod přímým dohledem státu.
3. Členský stát může vyžadovat, aby se řidiči vnitrostátní přepravy na jeho území a řidiči mezinárodní přepravy prováděné vozidly registrovanými v tomto státě podrobili rozsáhlejšímu školení, než je stanoveno v příloze.
Může to být školení, které již bylo v členském státě zavedeno, nebo o kterém členský stát rozhodne v budoucnu.
Článek 2
1. Osvědčení o odborné způsobilosti uvedené v čl. 5 odst. 1 písm. b) druhé odrážce a čl. 5 odst. 2 písm. c) nařízení (EHS) č. 543/69 vydává stát nebo subjekt jím určený a jednající pod státním dohledem osobám, které splňují požadavky stanovené v článku 1.
2. Práva získaná v souladu s odstavcem 1 před nabytím účinnosti vnitrostátních předpisů přijatých k provedení této směrnice zůstávají platná stejným způsobem jako osvědčení vydaná v souladu s touto směrnicí.
Článek 3
Po konzultaci s Komisí uvedou členské státy v účinnost opatření nezbytná pro dosažení souladu s touto směrnicí do dvou let po jejím oznámení.
Každý členský stát poskytne Komisi vzory osvědčení nebo rovnocenných dokladů, které přijme k provedení čl. 2 odst.
1. Komise o nich neprodleně uvědomí ostatní členské státy.
Článek 4
Tato směrnice je určena členským státům.
Nařízení Rady (EHS) č. 102/76 ze dne 19. ledna 1976 o celním režimu pro některé produkty rybolovu pocházející z Norska
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 43 a 113 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Shromáždění [1],
vzhledem k tomu, že ve výměně dopisů mezi Evropským hospodářským společenstvím a Norskem se Společenství zavázalo všeobecným způsobem snížit cla z některých produktů rybolovu čísel ex 03.01, ex 16.04 a ex 16.05 společného celního sazebníku pocházejících z Norska, za předpokladu, že bude Norsko dodržovat stávající podmínky hospodářské soutěže v odvětví rybolovu;
vzhledem k tomu, že ve výměně dopisů byla stanovena určitá pravidla původu; že pokud mají být tato pravidla uplatňována, je třeba stanovit podmínky pro přepravu původních produktů a metody správní spolupráce; že při vývozu dotyčných produktů musí být skutečnost, že se jedná o původní produkty, doložena průvodním osvědčením, které vystavily norské celní orgány,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Cla z dovozu produktů čísel ex 03.01, ex 16.04 a ex 16.05 společného celního sazebníku pocházejících z Norska, které jsou uvedeny tabulce I v příloze tohoto nařízení, do Společenství v původním složení se snižují na úroveň uvedenou u jednotlivých produktů.
2. Cla z dovozu produktů čísel ex 03.01, ex 16.04 a ex 16.05 společného celního sazebníku pocházejících z Norska, které jsou uvedeny v tabulce II v příloze tohoto nařízení, do Dánska a Spojeného království se stanovují na úrovni uvedené u jednotlivých produktů.
3. Cla z dovozu produktů čísel ex 03.01, ex 16.04 a ex 16.05 společného celního sazebníku pocházejících z Norska, které jsou uvedeny v tabulce III v příloze tohoto nařízení, se snižují nebo stanovují na úrovni uvedené u jednotlivých produktů.
4. Snížení uvedená v odstavcích 1, 2 a 3 jsou použitelná pouze za předpokladu, že Norsko dodržuje současné nebo budoucí referenční ceny Společenství.
Článek 2
Pojem původní produkty je vymezen v příloze tohoto nařízení, jakož i metody správní spolupráce.
Článek 3
Konzervované šproty (Sprattus sprattus) nesmí být v žádném případě skladovány nebo vystavovány za účelem prodeje, uváděny do oběhu nebo prodávány ve Společenství pod jiným názvem, než jako konzervované šproty; zejména nesmí být označovány jako norské sardinky, sardele nebo sledě.
Článek 4
1. Zrušuje se nařízení Rady (EHS) č. 3609/73 ze dne 27. prosince 1973 o celním režimu pro některé produkty rybolovu pocházející z Norska [2], ve znění nařízení (EHS) č. 1460/74 [3].
2. Odkazy na nařízení zrušené odstavcem 1 se považují za odkazy na toto nařízení.
Článek 5
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. února 1976.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Rady (EHS) č. 110/76 ze dne 19. ledna 1976, kterým se stanoví obecná pravidla pro přidělování vývozních náhrad pro produkty rybolovu a kritéria pro stanovování výše těchto náhrad
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 100/76 ze dne 19. ledna 1976 o společné organizaci trhu s produkty rybolovu [1], a zejména na čl. 23 odst. 3 uvedeného nařízení,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že podle čl. 23 odst. 1 nařízení (EHS) č. 100/76 může být stanovena vývozní náhrada v míře nutné pro hospodářsky důležitý vývoz produktů uvedených v čl. 1 odst. 2 uvedeného nařízení;
vzhledem k tomu, že vývozní náhrady pro produkty, na které se vztahuje společná organizace trhu s produkty rybolovu, musejí být stanoveny podle určitých kritérií, které umožní pokrýt rozdíl mezi cenami produktů ve Společenství a cenami uplatňovanými v mezinárodním obchodě, za současného dodržování obecných cílů společné organizace; že za tímto účelem musí být na jedné straně zohledněna situace v zásobování a cenách ve Společenství a na straně druhé situace v cenách uplatňovaných v mezinárodním obchodě; že by se tedy měla stanovit možnost vypočítat výši náhrady pro produkty rybolovu s ohledem na koeficienty, které mohou být stanoveny;
vzhledem k tomu, že pozorování vývoje cen vyžaduje, aby byly tyto ceny stanoveny podle obecných pravidel; že za tímto účelem by se měly vzít v úvahu, pokud jde o ceny na světovém trhu, ceny na trzích třetích zemí a v zemích určení, jakož i produkční ceny ve třetích zemích a ceny s dodání na hranice ve Společenství; že ceny Společenství by se měly zakládat na cenách uplatňovaných na reprezentativních trzích Společenství a na cenách uplatňovaných při vývozech;
vzhledem k tomu, že je nutné stanovit různé výše náhrad podle místa určení produktu z důvodů zvláštních dovozních podmínek v určitých zemích určení;
vzhledem k tomu, že produkty odlovené producenty Společenství jsou původem ze Společenství, i když jsou vyloženy v přístavech mimo celní území Společenství; že by se však z nutnosti dohledu mělo přidělování náhrad omezit na produkty vyložené v přístavech na celních území Společenství tak, jak je vymezeno nařízením (EHS) č. 1496/68 [2], ve znění aktu o přistoupení [3];
vzhledem k tomu, že je nutné zajistit vývozcům Společenství určitou stálost výše náhrad a jistotu pokud jde o seznam produktů, které mají nárok na náhradu, mělo by být stanoveno, že tento seznam a tyto částky mohou být platné během období poměrně dlouhého a stanoveného v souladu s obvyklou obchodní praxí;
vzhledem k tomu, že by nemělo docházet k deformování hospodářské soutěže mezi obchodníky Společenství, je nutné, aby správní předpisy, které se na ně vztahují, byly stejné v celém Společenství; přidělení náhrady za dotčené produkty, dovezené z třetích zemí a následně vyvezené do třetích zemí, není oprávněné,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Toto nařízení stanovuje obecná pravidla pro stanovení a přidělování vývozních náhrad pro produkty uvedené v čl.
1 odst.
2 nařízení (EHS) č.
100/76.
Článek 2
Náhrady se stanovují s ohledem na tyto okolnosti: a) situace a perspektivy vývoje: - cen produktů rybolovu a dostupnosti těchto produktů na trhu Společenství,
- cen produktů rybolovu na světovém trhu;
b) cíle společné organizace trhu s produkty rybolovu, které mají zajistit rovnováhu a přirozený vývoj cen a obchodování na tomto trhu;
c) minimální náklady na uvádění na trh a dopravu z trhů Společenství do přístavů a jiných vývozních míst Společenství, jakož i dopravní náklady až do zemí určení;
d) hospodářský význam zamýšlených vývozů.
Článek 3
1. Ceny na trhu Společenství se stanovují s ohledem na běžné ceny, které jsou nejvýhodnější z hlediska vývozu.
2. Ceny na světovém trhu se stanovují s ohledem na:
a) ceny uplatňované na hlavních trzích dovážejících třetích zemí; b) produkční ceny zaznamenané v hlavních vyvážejících třetích zemích;
c) ceny s dodáním na hranice Společenství.
Článek 4
Vyžaduje-li to situace na světovém trhu nebo zvláštní požadavky určitých trhů, může být určena různá výše náhrady podle místa určení dotčených produktů.
Článek 5
Seznam produktů, na které se vztahuje vývozní náhrada, a výše těchto náhrad se stanovují alespoň každé tři měsíce.
Článek 6
Produkty původem ze Společenství, které byly přímo z míst odlovu vyloženy v přístavech mimo celní území Společenství, nemají nárok na náhradu.
Článek 7
1. Náhrada je vyplacena, je-li předložen důkaz, že produkty:
- byly vyvezeny mimo Společenství a - jsou původem ze Společenství.
2. V případě použití článku 4 je náhrada vyplacena za podmínek stanovených v odstavci 1, pokud je prokázáno, že produkt byl dopraven do místa určení, pro které byla náhrada stanovena.
Odchylky z tohoto pravidla mohou být stanoveny postupem podle odstavce 3, jsou-li stanoveny podmínky nabízející rovnocenné záruky.
3. Doplňující ustanovení mohou být přijata postupem podle článku 32 nařízení (EHS) č. 100/76.
Článek 8
1. Nařízení Rady (EHS) č. 165/71 ze dne 26. ledna 1971, kterým se stanoví obecná pravidla pro přidělování vývozních náhrad pro produkty rybolovu a kritéria pro stanovování výše těchto náhrad [4], se zrušuje.
2. Odkazy na zrušené nařízení podle odstavce 1 se považují za odkazy na toto nařízení.
Článek 9
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. února 1976.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
ze dne 20. ledna 1976, kterým se mění nařízení č. 422/67/EHS, č. 5/67/Euratom o platových poměrech předsedy a členů Komise a předsedy, soudců, generálních advokátů a tajemníka Soudního dvora
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o vytvoření jednotné Rady a jednotné Komise Evropských společenství, a zejména na článek 6 této smlouvy,
vzhledem k tomu, že podle článku 10 jednacího řádu přijatého Soudním dvorem dne 4. prosince 1974 jmenuje Soudní dvůr vždy na období jednoho roku předsedy senátů a prvního generálního advokáta;
vzhledem k tomu, že podle nyní platných nařízení pobírají předsedové senátů Soudního dvora zvláštní příspěvek za funkci a tento příspěvek by měl být přiznán také prvnímu generálnímu advokátovi,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V čl. 4 odst. 3 druhém pododstavci nařízení Rady č. 422/67/EHS, č. 5/67/Euratom ze dne 25. července 1967 o platových poměrech předsedy a členů Komise a předsedy, soudců, generálních advokátů a tajemníka Soudního dvora [1], naposledy pozměněném nařízením (ESUO, EHS, Euratom) č. 1546/73 [2], se za slova "Předsedové senátů Soudního dvora" vkládají od 1. ledna 1975 slova "a první generální advokát".
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (ESUO, EHS, Euratom) č. 300/76 ze dne 9. února 1976 o stanovení kategorií příjemců, podmínek poskytování a výše příspěvků, které mohou být poskytovány úředníkům pracujícím na směny
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na služební řád úředníků a pracovní řád ostatních zaměstnanců Evropských společenství stanovený v nařízení (EHS, Euratom, ESUO) č. 259/68 [1] naposledy pozměněném nařízením (Euratom, ESUO, EHS) č. 2577/75 [2], a zejména na čl. 56a druhý pododstavec uvedeného služebního řádu,
s ohledem na návrh Komise předložený po konzultaci Výboru pro služební řád,
vzhledem k tomu, že Rada je příslušná, na návrh Komise předložený po konzultaci Výboru pro služební řád, stanovit kategorie příjemců, podmínky poskytování a výši příspěvků, které mohou být poskytovány úředníkům pracujícím na směny,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Úředník placený z prostředků rozpočtu na výzkum a investice a zaměstnaný v zařízení Společného výzkumného střediska nebo v rámci nepřímé akce, nebo placený z provozních prostředků rozpočtu a zaměstnaný ve výpočetním středisku nebo bezpečnostním oddělení, který pracuje ve směnném provozu ve smyslu článku 56a služebního řádu, má nárok na příspěvek ve výši: - 2685 BEF, pokud pracuje v dvousměnném provozu, s výjimkou sobot a nedělí a státních svátků,
- 4430 BEF, pokud pracuje v 24-hodinovém provozu, s výjimkou sobot, nedělí a státních svátků,
- 6041 BEF, pokud jeho oddělení pracuje v nepřetržitém provozu.
Tento příspěvek se upraví pomocí opravného koeficientu použitelného na odměny úředníka.
2. Pokud práce ve směnném provozu netrvá celý měsíc, je za každý den odpracovaný ve směnném provozu vyplacena jedna třicetina uvedeného příspěvku za práci na směny.
Příspěvek se však nevyplácí, pokud je počet dní odpracovaných ve směnném provozu v jednom měsíci nižší než tři dny.
3. Úředník, který může prokázat, že po dobu nepřesahující jeden měsíc nemohl vykonávat práci na směny z důvodu nemoci, úrazu, přerušení provozu, volna ze studijních důvodů nebo dovolené za kalendářní rok, si nárok na příspěvek zachová.
Překročí-li doba, během které nemůže vykonávat práci na směny, jeden měsíc, jeho nárok na příspěvek se zastavuje od konce uvedeného měsíce až do doby, než začne znovu pracovat.
Článek 2
Úředník, který má nárok na výplatu příspěvku stanoveného v článku 1, může pobírat příspěvky za zvláště náročnou práci stanovené článkem 100 služebního řádu pouze do výše 600 bodů stanovených v souladu s nařízením (Euratom) č.
1799/72 [3].
Článek 3
Toto nařízení se obdobně použije na dočasné a pomocné zaměstnance a na zaměstnance zařízení.
Článek 4
Zrušuje se článek 1 a čl. 4 druhý pododstavec nařízení Rady (Euratom) č. 1371/72 ze dne 27. června 1972 o stanovení podmínek poskytování a výše příspěvků, které mohou být poskytovány úředníkům nebo ostatním zaměstnancům, kteří jsou placeni z prostředků rozpočtu na výzkum a investice a jsou zaměstnáni v zařízení Společného výzkumného střediska nebo v rámci nepřímé akce, za některé služby zvláštní povahy [4].
Článek 5
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 311/76 ze dne 9. února 1976, o sestavování statistik o zahraničních pracovnících
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 213 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že by měly být k dispozici statistiky o počtech zahraničních pracovníků a o prvním zaměstnání těchto pracovníků v členských státech Společenství,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Členské státy sestavují pro pracovníky, kteří jsou státními příslušníky jiného členského státu nebo třetí země, statistiky: - o počtu pracovníků,
- o prvním zaměstnání přijatém dotyčnými pracovníky na jejich území v daném roce.
Statistiky obsahují tyto údaje: - státní příslušnost,
- pohlaví,
- věk,
- odvětví činnosti nebo skupinu povolání,
- region.
2. Členské státy sestaví jednou ročně statistiky z různých zdrojů, které mají běžně k dispozici, zejména z údajů sociálního zabezpečení, sčítání lidu, statistických údajů dodávaných zaměstnavateli nebo z údajů o povoleních k pobytu nebo pracovních povolení.
Článek 2
1. Po vstupu tohoto nařízení v platnost předají členské státy Komisi všechny dostupné údaje o informacích uvedených v čl. 1 odst. 1.
Nejpozději do pěti let po vstupu tohoto nařízení v platnost předají členské státy Komisi všechny údaje o informacích uvedených v čl. 1 odst. 1.
2. Při předávání údajů Komisi členské státy uvedou použité zdroje.
Článek 3
1. Při provádění tohoto nařízení členské státy úzce spolupracují s Komisí.
2. Členské státy každoročně předkládají Komisi do 31. března zprávu o pokroku při provádění čl. 2 odst. 1 druhého pododstavce.
Na základě získaných informací předloží Komise Radě zprávu.
Článek 4
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem měsíce následujícího po vyhlášení
ze dne 9. února 1976, kterým se mění ustanovení nařízení (EHS) č. 1612/68 o volném pohybu pracovníků uvnitř Společenství, která se týkají práva sdružovat se v odborových organizacích pracovníků
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 49 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že je vhodné upřesnit v článku 8 nařízení Rady (EHS) č. 1612/68 ze dne 15. října 1968 o volném pohybu pracovníků uvnitř Společenství [3], že pracovníci, kteří jsou státními příslušníky jednoho členského státu a jsou zaměstnáni na území jiného členského státu, požívají rovného zacházení pro výkon práva sdružovat se v odborových organizacích rovněž v oblasti přístupu na správní nebo vedoucí místa v odborové organizaci,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Článek 8 nařízení (EHS) č. 1612/68 se mění takto:
1. v odst. 1 prvním pododstavci první větě se za slova "včetně hlasovacího práva" vkládají slova:"a práva přístupu na správní nebo vedoucí místa v odborových organizacích";
2. odstavec 2 se zrušuje.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
ze dne 16. února 1976, kterým se mění nařízení (EHS) č. 2771/75 ohledně referenčního období pro výpočet dávky a zdymadlové ceny pro vejce
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
vzhledem k tomu, že nařízení Rady (EHS) č.
2771/75 ze dne 29. října 1975 o společné organizaci trhu s vejci [2] zahrnuje systém dovozních dávek a zdymadlových cen, jehož jednou referenční složkou jsou ceny určitých typů krmných obilovin na světovém trhu;
vzhledem k tomu, že v posledních několika letech dochází k výraznějšímu kolísání cen obilovin na světovém trhu; že se ukazuje, že na základě cen obilovin na světovém trhu platných v šesti měsících, které předcházejí čtvrtletí, během něhož se vypočítává dávka a zdymadlová cena, mohou být stanoveny ceny, které již neodrážejí vývoj cen ve třetích zemích; že je proto vhodné nově upravit základ výpočtu přijetím referenčního období v délce pěti měsíců předcházející měsíci, ve kterém jsou dávka a zdymadlová cena stanoveny,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V čl. 4 odst. 1 písm. a) nařízení (EHS) č. 2771/75 se třetí pododstavec nahrazuje tímto:
"Ceny krmných obilovin na světovém trhu se stanoví jednou za čtvrtletí na základě cen těchto krmných obilovin zjištěných za období pěti měsíců, které končí jeden měsíc před čtvrtletím, pro něž se uvedená částka vypočítává."
Článek 2
V čl. 7 odst. 2 nařízení (EHS) č. 2771/75 se druhý pododstavec nahrazuje tímto:
"Cena za množství krmných obilovin se stanoví jednou za čtvrtletí na základě cen těchto krmných obilovin na světovém trhu zjištěných za období pěti měsíců, které končí jeden měsíc před čtvrtletím, pro něž se zdymadlová cena stanovuje."
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. května 1976.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
ze dne 16. února 1976, kterým se mění nařízení (EHS) č. 2777/75 ohledně referenčního období pro výpočet dávky a zdymadlové ceny pro drůbeží maso
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
vzhledem k tomu, že nařízení Rady (EHS) č.
2777/75 ze dne 29. října 1975 o společné organizaci trhu s drůbežím masem [2] zahrnuje systém dovozních dávek a zdymadlových cen, jehož jednou referenční složkou jsou ceny určitých typů krmných obilovin na světovém trhu;
vzhledem k tomu, že v posledních několika letech dochází k výraznějšímu kolísání cen obilovin na světovém trhu; že se ukazuje, že na základě cen obilovin na světovém trhu platných v šesti měsících, které předcházejí čtvrtletí, během něhož se vypočítává dávka a zdymadlová cena, mohou být stanoveny ceny, které již neodrážejí vývoj cen ve třetích zemích; že je proto vhodné nově upravit základ výpočtu přijetím referenčního období v délce pěti měsíců předcházející měsíci, ve kterém jsou dávka a zdymadlová cena stanoveny,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V čl. 4 odst. 1 písm. a) nařízení (EHS) č. 2777/75 se třetí pododstavec nahrazuje tímto:
"Ceny krmných obilovin na světovém trhu se stanoví jednou za čtvrtletí na základě cen těchto krmných obilovin zjištěných za období pěti měsíců, které končí jeden měsíc před čtvrtletím, pro něž se uvedená částka vypočítává."
Článek 2
V čl. 7 odst. 2 nařízení (EHS) č. 2777/75 se druhý pododstavec nahrazuje tímto:
"Cena za množství krmných obilovin se stanoví jednou za čtvrtletí na základě cen těchto krmných obilovin na světovém trhu zjištěných za období pěti měsíců, které končí jeden měsíc před čtvrtletím, pro něž se zdymadlová cena stanovuje."
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. května 1976.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Rady (EHS) č. 707/76 ze dne 25. března 1976 o uznání seskupení producentů bource morušového
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že za účelem zajistit přiměřený příjem pro chovatele bource morušového a stabilizovat trh s těmito produkty je nutné podpořit koncentraci nabídky a společné úsilí chovatelů přizpůsobit jejich produkci požadavkům trhu;
vzhledem k tomu, že těchto cílů lze dosáhnout založením seskupení producentů, která uloží svým členům povinnost dodržovat určitá pravidla v oblasti produkce a uvádění na trh;
vzhledem k tomu, že za účelem zabránit diskriminaci mezi producenty a zajistit jednotnost a účinnost opatření je nutné stanovit pro celé Společenství podmínky, které musí seskupení producentů splňovat, aby byla členskými státy uznána,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Pro účely tohoto nařízení se "uznaným seskupením producentů" rozumí seskupení chovatelů bource morušového založené z podnětu samotných chovatelů za účelem: a) podpořit koncentraci nabídky;
b) poskytnout seskupeným chovatelům vhodné technické prostředky pro úpravu, skladování a uvedení na trhu produktů z jejich chovu, které chovatele zavazují
- uvádět na trh svou veškerou produkci prostřednictvím seskupení producentů, což znamená prodat ji velkoobchodu a zpracovatelskému průmyslu, přičemž seskupení může chovatele pro určitá množství osvobodit od tohoto závazku,
- použít při produkci a uvádění na trh pravidla, která stanovilo seskupení producentů za účelem přizpůsobit objem nabídky a jakost produkt požadavkům trhu,
a které bylo uznáno některým členským státem podle článku 2.
Článek 2
1. Členské státy uznají seskupení pro jejich činnost v oblasti produkce zámotků a jejich uvádění na trh, pokud o to seskupení požádají a splňují podmínky uvedené v článku 1, jakož i tyto obecné podmínky. Seskupení musí
a) prokázat dostatečnou hospodářskou činnost; b) vyloučit z celé oblasti jejich působnosti jakoukoli diskriminaci mezi chovateli Společenství, zejména pokud jde o jejich státní příslušnosti nebo místo usazení;
c) mít právní subjektivitu nebo dostatečnou právní způsobilost, aby mohla v souladu s vnitrostátními právními předpisy přebírat práva a povinnosti;
d) zahrnout do svých stanov:
- povinnost vést oddělené účetnictví pro činnosti, které jsou předmětem uznání,
- ustanovení, která zajistí, že členové seskupení, kteří si přejí ukončit své členství, tak mohou učinit pouze po tříletém období členství v seskupení a za předpokladu, že o tom uvědomí seskupení nejméně rok předem.
Tato ustanovení se použijí aniž jsou dotčeny právní a správní předpisy jednotlivých členských států, jejichž účelem je chránit v určitých případech seskupení nebo jeho věřitele před finančními důsledky, které by mohly vzniknout vyloučením člena, nebo zabránit vyloučení člena během obchodního roku;
e) přijmout za členy pouze chovatele bource morušového.
2. Členský stát, na jehož území má seskupení své sídlo, je příslušný pro jeho uznání.
Článek 3
Prováděcí pravidla k tomuto nařízení se v případě potřeby stanoví postupem podle článku 12 nařízení Rady (EHS) č. 1308/70 ze dne 29. června 1970 o společné organizaci trhu pro len a konopí [3], pozměněného aktem o podmínkách přistoupení a o úpravách smluv [4].
Článek 4
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. dubna 1976.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (EHS) č. 822/76 ze dne 7. dubna 1976 o podmínkách a postupu pro uznání seskupení producentů bource morušového
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 707/76 ze dne 25. března 1976 o uznání seskupení producentů bource morušového [1], a zejména na článek 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že článek 2 nařízení (EHS) č.
707/76 stanoví, že mohou být uznána seskupení producentů, která prokáží dostatečnou hospodářskou činnost; že je nutné tuto podmínku upřesnit a stanovit přitom odchylku pro regiony se slabou produkcí;
vzhledem k tomu, že je nutné doplnit ustanovení o poskytování a odebrání uznání a upřesnit údaje, které je třeba poskytnout při podání žádosti;
vzhledem k tomu, že za účelem informovat členské státy a všechny zúčastněné strany je vhodné zveřejnit začátkem každého roku seznam seskupení producentů, která byla uznána v předcházejícím roce nebo kterým bylo v předcházejícím roce uznání odebráno;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro len a konopí,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Za účelem uznání musí mít seskupení producentů nejméně 500 producentů, kteří v hospodářském roce, ve kterém bylo uznání uděleno, používají nejméně 2500 boxů s vajíčky nebo se k používání zaváží.
2. Postupem podle článku 12 nařízení Rady (EHS) č. 1308/70 ze dne 29. června 1970 o společné organizaci trhu se lnem a konopím [2], naposledy pozměněném nařízením(EHS) č. 814/76 [3], je však každý členský stát na základě vlastní žádosti oprávněn uznat v regionu se slabou produkcí seskupení producentů, které nesplňuje podmínky stanovené v odstavci 1.
Článek 2
K žádosti o uznání se přikládají tyto doklady a údaje: a) stanovy;
b) údaje o osobách oprávněných jednat jménem a na účet seskupení;
c) údaje o činnostech, které odůvodňují žádost o uznání;
d) důkaz o dodržování ustanovení podle článku 1;
e) pravidla stanovená podle čl. 1 písm. b) druhé odrážky nařízení (EHS) č. 707/76, zejména pravidla o sušení zámotků.
Článek 3
1. Členské státy rozhodou o udělení uznání do dvou měsíců od podání žádosti.
2. Uznání je seskupení odebráno, pokud nejsou splněny podmínky stanovené pro toto uznání nebo pokud se udělení tohoto uznání zakládá na nesprávných údajích.
Uznání je odebráno se zpětnou působností, pokud bylo získáno nebo využíváno podvodným způsobem.
3. Členské státy stále kontrolují dodržování podmínek pro uznání ze strany uznaných seskupení producentů.
Článek 4
1. Pokud členský stát udělí, zamítne nebo odebere seskupení producentů uznání, oznámí to Komisi do dvou měsíců po sdělení svého rozhodnutí žadateli a uvede důvody zamítnutí žádosti o uznání nebo odejmutí uznání.
2. Na začátku každého roku Komise zveřejní
ze dne 18. května 1976, kterým se mění příloha II nařízení (EHS) č. 316/68, pokud jde o stanovení norem jakosti pro řezaný asparágus
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 234/68 ze dne 27. února 1968 o zřízení společné organizace trhu s živými rostlinami a květinářskými produkty [1], a zejména na článek 4 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že zkušenosti ukazují, že zvláštní ustanovení pro řezaný asparágus, která jsou uvedena v příloze II A nařízení Rady (EHS) č.
316/68 ze dne 12. března 1968 o stanovení norem jakosti pro čerstvé řezané květiny a čerstvou okrasnou zeleň [2], naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 802/71 [3], již neodpovídají současným metodám uvádění zboží na trh;
vzhledem k tomu, že je proto třeba odpovídajícím způsobem změnit přílohu II A nařízení (EHS) č. 316/68;
vzhledem k tomu, že Řídící výbor pro živé rostliny a květinářské produkty nepřijal stanovisko ve lhůtě určené předsedou,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Příloha II A nařízení (EHS) č. 316/68 se nahrazuje přílohou tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 1361/76 ze dne 14. června 1976, kterým se stanoví některá prováděcí pravidla týkající se vývozní náhrady pro rýži a směsi rýže
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady č. 359/67/EHS ze dne 25. července 1976 o společné organizaci trhu s rýží [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 668/75 [2], a zejména na čl. 17 odst. 6 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že řádné fungování režimu náhrad použitelných pro vývoz rýže do třetích zemí vyžaduje, aby byl pro vývozy směsí rýže spadajících pod různé položky celního sazebníku použit vhodný režim;
vzhledem k tomu, že náhrada pro tyto směsi vyplývá z jejich sazebního zařazení, které se obvykle stanoví podle obecných pravidel pro výklad společného celního sazebníku;
vzhledem k tomu, že u směsí rýže spadajících pod různé položky způsobuje sazební zařazení podle těchto pravidel potíže; že v některých případech vede takové zařazení k tomu, že se pro jednotlivé směsi poskytne vysoká náhrada, ačkoliv obsahují podstatný podíl produktů, pro které se má použít náhrada nižší;
vzhledem k tomu, že za tím účelem, aby se těmto potížím zamezilo, by měla být přijata zvláštní ustanovení pro stanovení náhrady pro směsi rýže;
vzhledem k tomu, že ustanovení nařízení Komise č. 669/67/EHS ze dne 27. září 1967, kterým se stanoví některá prováděcí pravidla týkající se vývozních náhrad pro rýži [3], naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 941/72 [4], úzce souvisejí s vývozním režimem pro směsi rýže, měla by být uvedená ustanovení zapracována do tohoto nařízení a nařízení č. 669/67/EHS by mělo být zrušeno;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro obiloviny,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Vývozní náhrada pro směsi rýže spadající pod položky 10.06 A a B společného celního sazebníku je použitelná pouze tehdy, pokud se tyto směsi skládají z rýže ve stejném stupni zpracování a v případě potřeby ze zlomkové rýže.
Neloupaná rýže (položka 10.06 A I), loupaná rýže (položka 10.06 A II), poloomletá rýže (položka 10.06 B I) a celoomletá rýže (položka 10.06 B II) se považují za rýže v různých stupních zpracování.
Článek 2
Aniž je dotčen článek 3, použije se pro produkty spadající pod položku 10.06 společného celního sazebníku, které se skládají z kulatozrnné rýže, dlouhozrnné rýže nebo zlomkové rýže, tato náhrada: a) u směsí, které obsahují nejvýše 40 % hmotnostních zlomkové rýže spadající pod položku 10.06 C společného celného sazebníku
- pro složku převažující hmotnostně, pokud tato složka po odečtení hmotnosti zlomkové rýže činí alespoň 90 % celkové hmotnosti, - pro složku, jinou než zlomkovou rýži, pro kterou je použitelná nejnižší sazba náhrady, pokud žádná ze složek po odečtení hmotnosti zlomkové rýže nepředstavuje alespoň 90 % celkové hmotnosti;
b) u ostatních směsí pro zlomkovou rýži spadající pod položku 10.06 C společného celního sazebníku.
Článek 3
Pokud vyvážená rýže spadající pod položky 10.06 A nebo B společného celního sazebníku obsahuje zlomkovou rýži spadající pod položku 10.06 C, vývozní náhrada se sníží takto: Podíl zlomkové rýže v % _BAR_ Snížení náhrady v % _BAR_
vyšší než 0 a nejvýše 5 _BAR_ 0 _BAR_ vyšší než 5 a nejvýše 10 _BAR_ 2 _BAR_
vyšší než 10 a nejvýše 15 _BAR_ 4 _BAR_ vyšší než 15 a nejvýše 20 _BAR_ 6 _BAR_
vyšší než 20 a nejvýše 30 _BAR_ 15 _BAR_
vyšší než 30 a nejvýše 40 _BAR_ 30 _BAR_
Článek 4
Nařízení č. 669/67/EHS se zrušuje.
Článek 5
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. července 1976.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
ze dne 21. června 1976 o uzavření Dohody o obchodní spolupráci mezi Evropským hospodářským společenstvím a Pákistánskou islámskou republikou
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 113 a 114 této smlouvy,
s ohledem na doporučení Komise,
vzhledem k tomu, že by měla být uzavřena dohoda o obchodní spolupráci sjednaná mezi Společenstvím a Pákistánskou islámskou republikou,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Dohoda o obchodní spolupráci mezi Evropským hospodářským společenstvím a Pákistánskou islámskou republikou, jejíž znění je připojeno k tomuto nařízení, se uzavírá jménem Společenství.
Článek 2
Předseda Rady oznámí druhé smluvní straně v souladu s článkem 15 dohody dokončení postupů nezbytných ze strany Společenství pro vstup dohody v platnost. [1]
Článek 3
Společenství bude ve Smíšené komisi zřízené podle článku 8 dohody zastupovat Komise Evropských společenství, jíž budou nápomocni zástupci členských států.
Článek 4
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
ze dne 24. června 1976 o uzavření dohody ve formě výměny dopisů týkajících se článku 22 dohody o spolupráci a článku 15 prozatímní dohody mezi Evropským hospodářským společenstvím a Tuniskou republikou o dovozu otrub a krupičných otrub původem z Tuniska do Společenství
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 113 této smlouvy,
s ohledem na doporučení Komise,
vzhledem k tomu, že Dohoda o spolupráci mezi Evropským hospodářským společenstvím a Tuniskou republikou byla podepsána 25. dubna 1976;
vzhledem k tomu, že prozatímní dohoda [1] o předběžném provádění obchodních ustanovení dohody o spolupráci podepsané téhož dne vstupuje v platnost dnem 1. července 1976;
vzhledem k tomu, že by měla být uzavřena dohoda ve formě výměny dopisů týkajících se článku 22 dohody o spolupráci a článku 15 prozatímní dohody mezi Evropským hospodářským společenství a Tuniskou republikou o dovozu otrub a krupičných otrub původem z Tuniska do Společenství,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Dohoda ve formě výměny dopisů týkajících se článku 22 dohody o spolupráci a k článku 15 prozatímní dohody mezi Evropským hospodářským společenství a Tuniskou republikou o dovozu otrub a krupičných otrub původem z Tuniska do Společenství se uzavírá jménem Společenství.
Znění dohody se připojuje k tomuto nařízení.
Článek 2
Předseda Rady je oprávněn jmenovat osobu zmocněnou podepsat dohodu zavazující Společenství [2].
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 1513/76 ze dne 24. června 1976 o dovozech otrub, krupičných otrub a jiných zbytků vzniklých proséváním, mletím nebo jiným způsobem zpracování některých obilovin pocházejících z Tuniska
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 43 a 113 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Shromáždění [1],
vzhledem k tomu, že Dohoda o spolupráci mezi Evropským hospodářským společenstvím a Tuniskou republikou, jakož i prozatímní dohoda [2] určená k tomu, aby bylo možné předem použít některá ustanovení dohody o spolupráci, byly podepsány dne 25. dubna 1976;
vzhledem k tomu, že článek 22 dohody o spolupráci a článek 15 prozatímní dohody stanoví, že pokud Tunisko použije zvláštní vývozní dávku pro otruby, krupičné otruby a zbytky vzniklé proséváním, mletím nebo jiným způsobem zpracování obilovin, vyjma kukuřice a rýže položky 23.02 A II společného celního sazebníku, pohyblivá složka dovozní dávky se sníží o částku rovnající se 60 % průměru pohyblivých složek dávek použitelných pro dotčený výrobek během tří měsíců předcházejících měsíci, v němž byla tato částka stanovena, a že se pevně stanovená složka nesmí vybírat;
vzhledem k tomu, že by se měla tato zvláštní vývozní dávka odrazit v ceně těchto výrobků dovážených do Společenství;
vzhledem k tomu, že pro zajištění správného používání těchto dohod by měla být přijata opatření, která vyžadují, aby dovozce při dovozu otrub, krupičných otrub a jiných zbytků prokázal, že Tunisko vybralo zvláštní vývozní dávku;
vzhledem k tomu, že zejména v souladu s dohodou ve formě výměny dopisů týkajících se článku 22 dohody o spolupráci a článku 15Prozatímní dohody mezi Evropským hospodářským společenstvím a Tuniskou republikou o dovozu otruba krupičných otrub pocházejících z Tuniska do Společenství [3] by měla být k těmto dohodám stanovena prováděcí pravidla,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Pohyblivá složka dávky pro dovoz otrub, krupičných otrub a jiných zbytků vzniklých proséváním, mletím nebo jiným způsobem zpracování obilovin pocházejících z Tuniska do Společenství, vyjma kukuřice a rýže položky 23.02 A II společného celního sazebníku, je dávka vypočtená podle článku 2 nařízení Rady (EHS) č. 2744/75 ze dne 29. října 1975 o režimu dovozu a vývozu výrobků zpracovaných z obilovin a rýže [4], snížená o částku rovnající se 60 % průměru pohyblivých složek dávek použitelných pro dotčený výrobek během tří měsíců předcházejících měsíci, v němž byla tato částka stanovena.
Článek 2
Článek 1 se použije pro všechny dovozy, u nichž může dovozce prokázat, že Tunisko v souladu s článkem 22 dohody o spolupráci nebo s článkem 15 prozatímní dohody vybralo zvláštní vývozní dávku.
Článek 3
Prováděcí pravidla k tomuto nařízení, a zejména pro stanovení částky, o kterou se dávka sníží, se stanoví postupem podle článku 26 nařízení č. 359/67/EHS.
Článek 4
Při dovozu otrub, krupičných otrub a jiných zbytků vzniklých proséváním, mletím nebo jiným způsobem zpracování obilovin pocházejících z Tuniska do Společenství, vyjma kukuřice a rýžepoložky 23.02 A II společného celního sazebníku, se pevně stanovená složka dovozní dávky nevybírá.
Článek 5
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vstupu v platnost dohody ve formě výměny dopisů týkajících se článku 22 dohody o spolupráci a článku 15 Prozatímní dohody mezi Evropským hospodářským společenstvím a Tuniskou republikou o dovozu otrub a krupičných otrub pocházejících z Tuniska do Společenství.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
ze dne 24. června 1976 o uzavření dohody ve formě výměny dopisů vztahující se k článku 21 dohody o spolupráci a článku 14 Prozatímní dohody mezi Evropským hospodářským společenstvím a Alžírskou demokratickou a lidovou republikou, která se týká dovozu otrub a hrubé otrubovité mouky pocházejících z Alžírska do Společenství
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 113 této smlouvy,
s ohledem na doporučení Komise,
vzhledem k tomu, že Dohoda o spolupráci mezi Evropským hospodářským společenstvím a Alžírskou demokratickou a lidovou republikou byla podepsána dne 26. dubna 1976;
vzhledem k tomu, že prozatímní dohoda [1] o předběžném provádění obchodních ustanovení dohody o spolupráci podepsaná téhož dne vstupuje v platnost dnem 1. července 1976;
vzhledem k tomu, že by se měla uzavřít dohoda ve formě výměny dopisů vztahující se k článku 21 dohody o spolupráci a článku 14 Prozatímní dohody mezi Evropským hospodářským společenství a Alžírskou demokratickou a lidovou republikou, která se týká dovozu otrub a hrubé otrubovité mouky pocházejících z Alžírska do Společenství,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Dohoda ve formě výměny dopisů vztahující se k článku 21 dohody o spolupráci a článku 14 Prozatímní dohody mezi Evropským hospodářským společenství a Alžírskou demokratickou a lidovou republikou, která se týká dovozu otrub a hrubé otrubovité mouky pocházejících z Alžírska do Společenství se uzavírá jménem Společenství.
Znění dohody tvoří přílohu tohoto nařízení.
Článek 2
Předseda Rady je oprávněn jmenovat osobu zmocněnou podepsat dohodu zavazující Společenství [2].
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 1519/76 ze dne 24. června 1976 o dovozech otrub, krupičných otrub a jiných zbytků vzniklých proséváním, mletím nebo jiným způsobem zpracování některých obilovin pocházejících z Alžírska
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 43 a 113 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
vzhledem k tomu, že Dohoda o spolupráci mezi Evropským hospodářským společenstvím a Alžírskou demokratickou a lidovou republikou, jakož i prozatímní dohoda [2] určená k tomu, aby bylo možno předem použít některá ustanovení dohody o spolupráci, byly podepsány dne 26. dubna 1976;
vzhledem k tomu, že článek 21 dohody o spolupráci a článek 14 prozatímní dohody stanoví, že pokud Alžírsko použije zvláštní vývozní dávku pro otruby, krupičné otruby a zbytky vzniklé proséváním, mletím nebo jiným způsobem zpracování obilovin, vyjma kukuřice a rýže položky 23.02 A II společného celního sazebníku, pohyblivá složka dovozní dávky se sníží o částku rovnající se 60 % průměru pohyblivých složek dávek použitelných pro dotčený výrobek během tří měsíců předcházejících měsíci, v němž byla tato částka stanovena, a že se pevně stanovená složka nesmí vybírat;
vzhledem k tomu, že by se měla tato zvláštní vývozní dávka odrazit v ceně těchto výrobků dovážených do Společenství;
vzhledem k tomu, že pro zajištění správného používání těchto dohod by měla být přijata opatření, která vyžadují, aby dovozce při dovozu otrub, krupičných otrub a jiných zbytků prokázal, že Alžírsko vybralo zvláštní vývozní dávku;
vzhledem k tomu, že zejména v souladu s dohodou ve formě výměny dopisů týkajících se článku 21 dohody o spolupráci a článku 14 prozatímní dohody mezi Evropským hospodářským společenstvím a Alžírskou demokratickou a lidovou republikou o dovozu otrub a krupičných otrub pocházejících z Alžírska do Společenství [3] by měla být k těmto dohodám stanovena prováděcí pravidla,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Pohyblivá složka dovozní dávky na otruby, krupičné otruby a jiné zbytky vzniklé proséváním, mletím nebo jiným způsobem zpracování obilovin pocházejících z Alžírska do Společenství, vyjma kukuřice a rýže položky 23.02 A II společného celního sazebníku, je dávka vypočtená podle článku 2 nařízení Rady (EHS) č. 2744/75 ze dne 29. října 1975 o režimu dovozu a vývozu výrobků zpracovaných z obilovin a rýže [4], snížený o částku rovnající se 60 % průměru pohyblivých složek dávek použitelných pro dotčený výrobek během tří měsíců předcházejících měsíci, v němž byla tato částka stanovena.
Článek 2
Článek 1 se použije pro všechny dovozy, u nichž může dovozce prokázat, že Alžírsko v souladu s článkem 21 dohody o spolupráci nebo s článkem 14 prozatímní dohody vybralo zvláštní vývozní dávku.
Článek 3
Prováděcí pravidla k tomuto nařízení, a zejména pro stanovení částky, o kterou se dávka sníží, se stanoví postupem podle článku 26 nařízení č. 359/67/EHS.
Článek 4
Při dovozu otrub, krupičných otrub a jiných zbytků vzniklých proséváním, mletím nebo jiným způsobem zpracování obilovinpocházejících z Alžírska do Společenství, vyjma kukuřice a rýže položky 23.02 A II společného celního sazebníku, se pevně stanovená složka dovozní dávky nevybírá.
Článek 5
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vstupu v platnost dohody ve formě výměny dopisů týkajících se článku 21 dohody o spolupráci a článku 14 Prozatímní dohody mezi Evropským hospodářským společenstvím a Alžírskou demokratickou a lidovou republikou o dovozu otrub a krupičných otrub pocházejících z Alžírska do Společenství.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Rady (EHS) č. 1520/76 ze dne 24. června 1976 o dovozu pšenice tvrdé pocházející z Maroka
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 43 a 113 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
vzhledem k tomu, že dne 27. dubna 1976 byly podepsány Dohoda o spolupráci mezi Evropským hospodářským společenstvím a Marockým královstvím a prozatímní dohoda [2] určená k tomu, aby bylo možno předem uplatňovat některá ustanovení dohody o spolupráci týkající se obchodu se zbožím;
vzhledem k tomu, že článek 16 dohody o spolupráci a článek 9 prozatímní dohody stanoví zvláštní režim pro dovoz pšenice tvrdé položky 10.01 B společného celního sazebníku pocházející z Maroka; že zavedení tohoto režimu vyžaduje přijetí prováděcích pravidel,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Na dovoz pšenice tvrdé položky 10.01 B společného celního sazebníku pocházející z Maroka a dovážené do Společenství přímo z této země se použije dávka stanovená podle článku 13 nařízení Rady (EHS) č. 2727/75 ze dne 29. října 1975 o společné organizaci trhu s obilovinami [3], snížená o 0,5 zúčtovací jednotky na tunu.
Článek 2
Režim stanovený tímto nařízením se použije ode dne vstupu Prozatímní dohody mezi Evropským hospodářským společenstvím a Marockým královstvím v platnost.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 1526/76 ze dne 24. června 1976 o dovozech otrub, krupičných otrub a jiných zbytků vzniklých proséváním, mletím nebo jiným způsobem zpracování některých obilovin pocházejících z Maroka
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 43 a 113 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
vzhledem k tomu, že Dohoda o spolupráci mezi Evropským hospodářským společenstvím a Marockým královstvím, jakož i prozatímní dohoda [2] určená k tomu, aby bylo možno předem použít některá ustanovení dohody o spolupráci, byly podepsány dne 27. dubna 1976;
vzhledem k tomu, že článek 23 dohody o spolupráci a článek 16 prozatímní dohody stanoví, že pokud Maroko použije zvláštní vývozní dávku pro otruby, krupičné otruby a zbytky vzniklé proséváním, mletím nebo jiným způsobem zpracování obilovin, vyjma kukuřice a rýže položky 23.02 A II společného celního sazebníku, pohyblivá složka dovozní dávky se sníží o částku rovnající se 60 % průměru pohyblivých složek dávek použitelných pro dotčený výrobek během tří měsíců předcházejících měsíci, v němž byla tato částka stanovena, a že se pevně stanovená složka nesmí vybírat;
vzhledem k tomu, že by se měla tato zvláštní vývozní dávka odrazit v ceně těchto výrobků dovážených do Společenství;
vzhledem k tomu, že pro zajištění správného používání těchto dohod by měla být přijata opatření, která vyžadují, aby dovozce při dovozu otrub, krupičných otrub a jiných zbytků prokázal, že Maroko vybralo zvláštní vývozní dávku;
vzhledem k tomu, že zejména v souladu s dohodou ve formě výměny dopisů týkajících se článku 23 dohody o spolupráci a článku 16 Prozatímní dohody mezi Evropským hospodářským společenstvím a Marockým královstvím o dovozu otrub a krupičných otrub pocházejících z Maroka do Společenství [3] by měla být k těmto dohodám stanovena prováděcí pravidla,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Pohyblivá složka dovozní dávky na otruby, krupičné otruby a jiné zbytky vzniklé proséváním, mletím nebo jiným způsobem zpracování obilovin pocházejících z Maroka do Společenství, vyjma kukuřice a rýže položky 23.02 A II společného celního sazebníku, je dávka vypočtená podle článku 2 nařízení Rady (EHS) č. 2744/75 ze dne 29. října 1975 o režimu dovozu a vývozu výrobků zpracovaných z obilovin a rýže [4], snížená o částku rovnající se 60 % průměru pohyblivých složek dávek použitelných pro dotčený výrobek během tří měsíců předcházejících měsíci, v němž byla tato částka stanovena.
Článek 2
Článek 1 se použije pro všechny dovozy, u nichž může dovozce prokázat, že Maroko v souladu s článkem 23 dohody o spolupráci nebo s článkem 16 prozatímní dohody vybralo zvláštní vývozní dávku.
Článek 3
Prováděcí pravidla k tomuto nařízení, a zejména pro stanovení částky, o kterou se dávka sníží, se přijmou postupem podle článku 26 nařízení č. 359/67/EHS.
Článek 4
Při dovozu otrub, krupičných otrub a jiných zbytků vzniklých proséváním, mletím nebo jiným způsobem zpracování obilovin pocházejících z Maroka do Společenství, vyjma kukuřice arýže položky 23.02 A II společného celního sazebníku, se pevně stanovená složka dovozní dávky nevybírá.
Článek 5
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vstupu v platnost dohody ve formě výměny dopisů týkajících se článku 23 dohody o spolupráci a článku 16 Prozatímní dohody mezi Evropským hospodářským společenstvím a Marockým královstvím o dovozu otrub a krupičných otrub pocházejících z Maroka do Společenství.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
ze dne 20. července 1976 o podmínkách použití čl. 40 odst. 4 Smlouvy na francouzské zámořské departementy
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 43 a 227 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
vzhledem k tomu, že se jeví vhodným využít možnosti rozšířit oblast působnosti Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu, orientační sekce, na francouzské zámořské departementy, aby mohly využívat podpor Společenství pro zdokonalení zemědělských struktur stanovených v článku 6 nařízení Rady (EHS) č. 729/70 ze dne 21. dubna 1970 o financování společné zemědělské politiky [2], naposledy pozměněného nařízením (EHS) č.
vzhledem k tomu, že je žádoucí co nejdříve rozšířit působnost orientační sekce na francouzské zámořské departementy,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Ustanovení čl. 40 odst. 4 Smlouvy se vztahuje na francouzské zámořské departementy, pokud se týče orientační sekce Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (ESUO, EHS, Euratom) č. 1860/76 ze dne 29. června 1976, kterým se stanoví pracovní řád zaměstnanců Evropské nadace pro zlepšení životních a pracovních podmínek
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1365/75 ze dne 26. května 1975 o založení Evropské nadace pro zlepšení životních a pracovních podmínek [1], a zejména na článek 17 uvedeného nařízení,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že ustanovení týkající se zaměstnanců této nadace má přijmout Rada na návrh Komise,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
HLAVA I OBECNÁ USTANOVENÍ
Článek 1
1. Tento pracovní řád se vztahuje na - ředitele nadace a jeho náměstka,
- zaměstnance nadace,
- místní zaměstnance nadace.
2. Pro účely tohoto pracovního řádu se zaměstnanci nadace rozumějí zaměstnanci na pracovních místech, která jsou zahrnutá do rozpočtu nadace.
3. Pro účely tohoto pracovního řádu se místními zaměstnanci rozumějí zaměstnanci, přijatí podle místních zvyklostí na manuální práci nebo na pomocné práce na pracovních místech nezahrnutých do plánu pracovních míst připojeného k rozpočtu nadace a placených z celkových položek uvedených za tímto účelem v rozpočtu.
4. Ředitel jmenovaný Komisí Evropských společenství obsadí pracovní místo zahrnuté do plánu pracovních míst připojeného k rozpočtu nadace za účelem výkonu povinností stanovených v článku 9 nařízení (EHS) č. 1365/75.
Náměstek ředitele jmenovaný Komisí Evropských společenství obsadí pracovní místo zahrnuté do plánu pracovních míst připojeného k rozpočtu nadace, aby pomáhal řediteli a zastupoval jej v případě jeho nepřítomnosti nebo nemůže-li z jiných důvodů plnit své povinnosti.
5. Ředitel je oprávněn uzavírat pracovní smlouvy se zaměstnanci uvedenými v odstavcích 2 a 3.
Předseda správní rady nadace je oprávněn podepisovat pracovní smlouvy spolu s ředitelem a se náměstkem ředitele.
HLAVA II ZAMĚSTNANCI NADACE
KAPITOLA 1
Článek 2
Zaměstnanci mohou být přijímáni na dobu určitou nebo neurčitou.
Smlouvy na dobu určitou nesmějí být uzavírány na dobu delší než pět let a mohou být prodlouženy.
Článek 3
Zaměstnanec nesmí být v souladu s touto hlavou přijat z jiného důvodu než k obsazení uvolněného pracovního místa zahrnutého do plánu pracovních míst připojeného k rozpočtu nadace.
Každé volné pracovní místo, které má být obsazeno, je vhodným způsobem zveřejněno.
Způsob zveřejnění stanoví správní rada.
Článek 4
Zaměstnanci se dělí do čtyř kategorií, dále rozdělených na platové třídy podle jimi zastávaných funkcí.
Zaměstnanci se dělí podle své kvalifikace a zkušeností.
Následující tabulka uvádí odpovídající platovou třídu pro každý typ funkce: Kategorie _BAR_ Platová třída _BAR_ Typ funkce _BAR_ A _BAR_ A 5 _BAR_ Hlavní správce _BAR_ A 6 _BAR_ Správce _BAR_ A 7 _BAR_ A 8 _BAR_ Pomocný správce _BAR_ B _BAR_ B 1 _BAR_ Hlavní asistent _BAR_ B 3 _BAR_ Asistent _BAR_ B 5 _BAR_ Zástupce asistenta _BAR_ C _BAR_ C 1 _BAR_ Vedoucí tajemník _BAR_ Vedoucí administrativní pracovník _BAR_ C 2 _BAR_ Sekretář/stenograf Administrativní pracovník _BAR_ C 3 _BAR_ C 5 _BAR_ Písař na psacím stroji _BAR_ Zástupce administrativního pracovníka _BAR_ D _BAR_ D 2 _BAR_ Kvalifikovaný zaměstnanec _BAR_
D 4 _BAR_ Nekvalifikovaný zaměstnanec _BAR_ Na základě této tabulky a v dohodě s Komisí Evropských společenství vymezí správní rada povinnosti a pravomoci pro každý typ funkce.
Článek 5
Pracovní smlouva zaměstnance musí stanovit jeho platovou třídu a stupeň.
Zaměstnanec je zařazen do prvního stupně ve své platové třídě.
Ředitel však může zaměstnanci s přihlédnutím k jeho vzdělání a specifickým odborným zkušenostem přiznat vyšší stupeň v jeho platové třídě. To nesmí přesáhnout dobu 48 měsíců.
Ke jmenování zaměstnance na pracovní místo ve vyšší platové třídě, než do které byl přijat, musí být sepsán dodatek k jeho pracovní smlouvě.
Článek 6
1. Zřizuje se výbor zaměstnanců, který vykonává povinnosti, jež jsou mu přiděleny tímto pracovním řádem.
2. Složení a podrobnosti činnosti tohoto orgánu stanoví správní rada nadace v souladu s přílohou I.
3. Výbor zaměstnanců zastupuje zájmy zaměstnanců vůči nadaci a udržuje trvalý kontakt mezi nadací a zaměstnanci.
Vytvořením cesty pro svobodné vyjádření stanoviska zaměstnanců přispívá k hladkému provozu nadace.
Výbor zpraví ředitele o všech potížích, které mají obecné důsledky pro výklad a uplatňování tohoto pracovního řádu.
Výbor může být konzultován ke všem potížím tohoto druhu.
Výbor podává řediteli podněty týkající se organizace a fungování služeb a návrhy na zlepšení pracovních podmínek zaměstnanců nebo obecných životních podmínek.
4. Právo volit a být volen ve volbách do výboru zaměstnanců má každý řádný zaměstnanec se smlouvou na dobu delší než jeden rok nebo na dobu neurčitou.
Právo volit má také řádný zaměstnanec se smlouvou na dobu kratší než jeden rok, byl-li nadací zaměstnán nejméně šest měsíců.
KAPITOLA 2 Práva a povinnosti
Článek 7
Zaměstnanci vykonávají své povinnosti a při svém jednání se řídí výhradně zájmy nadace; nevyhledávají ani nepřijímají pokyny či příkazy od žádné vlády, orgánu, organizace nebo osoby mimo nadaci.
Bez souhlasu ředitele nesmějí zaměstnanci od žádné vlády či z jiného zdroje mimo nadaci přijmout žádný titul, vyznamenání, prospěch, dar nebo platbu jakéhokoli druhu, s výjimkou platby za služby poskytnuté ještě před zaměstnáním u nadace nebo služby poskytnuté během volna z důvodu výkonu základní vojenské služby nebo jiné služby pro stát a v souvislosti s takovou službou.
Článek 8
Zaměstnanci se zdrží jakéhokoli jednání, zejména jakéhokoli veřejného projevu názorů, které může vrhnout špatné světlo na jejich postavení.
Zaměstnanci nesmějí vykonávat žádnou vedlejší činnost, ať již výdělečnou, či nikoli.
Článek 9
Vykonává-li manžel (manželka) zaměstnance výdělečnou činnost, uvědomí o tom zaměstnanec ředitele.
Ukáže-li se povaha této činnosti neslučitelná s činností zaměstnance a nemůže-li zaměstnanec slíbit, že tato činnost skončí ve stanovené době, rozhodne ředitel, zda má zaměstnanec na svém místě setrvat.
Článek 10
Má-li zaměstnanec při výkonu svých povinností rozhodnout v záležitosti, na jejímž projednání nebo výsledku má osobní zájem, který by mohl být na újmu jeho nezávislosti, uvědomí o tom ředitele.
Článek 11
Zaměstnanec kandidující v parlamentních volbách si podá žádost o neplacené pracovní volno na dobu nepřesahující tři měsíce.
Ředitel zváží případ každého zaměstnance takto zvoleného.
S ohledem na důležitost postavení, do kterého byl zaměstnanec zvolen, a na povinnosti z toho plynoucí ředitel rozhodne, zda tento zaměstnanec zůstane v činné službě nebo zda musí požádat o neplacené pracovní volno.
V takovém případě je poskytnuto neplacené pracovní volno na dobu, na kterou byl zvolen.
Článek 12
Po skončení pracovního poměru s nadací je zaměstnanec i nadále povinen chovat se poctivě a uvážlivě, pokud jde o přijímání nějakých funkcí nebo výhod.
Článek 13
Zaměstnanci jsou povinni zachovávat nejpřísnější mlčenlivost o všech skutečnostech a informacích, o kterých se dozvědí při výkonu svých povinností nebo v souvislosti s nimi; žádným způsobem neinformují neoprávněnou osobu o dokumentech nebo jí nesdělí informace, které ještě nebyly zveřejněny.
Tato povinnost trvá i po skončení zaměstnání.
Bez souhlasu ředitele nesmí zaměstnanec ani sám, ani s nikým jiným zveřejnit nebo způsobit zveřejnění jakékoli záležitosti týkající se činnosti nadace.
Udělení souhlasu je možné odmítnout, pouze pokud navrhované zveřejnění může poškodit zájmy nadace.
Článek 14
Veškerá práva vztahující se k pracím vykonaným zaměstnanci v rámci jejich funkcí jsou majetkem nadace.
Článek 15
Zaměstnanci nesmějí bez souhlasu ředitele za žádných okolností prozradit během soudního řízení jakékoli informace, které získali v rámci svých funkcí.
Udělení souhlasu může být odmítnuto, pouze pokud to vyžadují zájmy nadace a pokud by odmítnutí nemělo pro dotyčného zaměstnance trestní důsledky.
Tato povinnost zaměstnanců trvá i po skončení zaměstnání.
První pododstavec se nevztahuje na zaměstnance nebo bývalé zaměstnance vypovídající před Soudním dvorem Evropských společenství ve věci zaměstnanců nebo bývalých zaměstnanců nadace.
Článek 16
Zaměstnanci jsou povinni mít bydliště buď v místě, kde jsou zaměstnáni, nebo ne dále od tohoto místa, než je slučitelné s řádným výkonem jejich funkcí.
Článek 17
Bez ohledu na své služební postavení je zaměstnanec povinen pomáhat a poskytovat rady svým nadřízeným; odpovídá za plnění úkolů, které jsou mu uloženy.
Zaměstnanec pověřený vedením služby odpovídá svým nadřízeným za výkon pravomoci, která mu je udělena, a za provádění jejich pokynů.
Odpovědnost jeho podřízených jej v žádném případě nezbavuje vlastní odpovědnosti.
Zaměstnanec, který obdrží pokyny, které považuje za nesprávné nebo způsobilé vyvolat vážné obtíže, o tom uvědomí svého přímého nadřízeného, je-li to nezbytné písemně.
Potvrdí-li mu jeho nadřízený tyto pokyny písemně, je zaměstnanec povinen je provést, pokud nepředstavují porušení trestního zákona.
Článek 18
Na zaměstnanci může být požadováno, aby zcela nebo zčásti nahradil jakoukoli škodu, kterou nadaci způsobí vážným porušením povinností během výkonu jeho funkce nebo v souvislosti s ním.
Ředitel vydá odůvodněné rozhodnutí v souladu s postupem stanoveným pro případy porušení pracovní kázně.
Soudní dvůr Evropských společenství má plnou soudní pravomoc pro rozhodování sporů vzniklých na základě tohoto ustanovení.
Článek 19
Výsady a imunity užívané zaměstnanci se udělují výlučně v zájmu nadace.
S výhradou ustanovení Protokolu o výsadách a imunitách Evropských společenství nejsou zaměstnanci osvobozeni ani od plnění svých soukromých povinností, ani od dodržování zákonů a policejních předpisů.
Článek 20
Nadace poskytne pomoc každému zaměstnanci, zejména v postupu proti původci výhrůžek, urážek, pomluv nebo jiných útoků na jeho osobu nebo jeho majetek, kterým jsou zaměstnanec nebo jeho rodinní příslušníci vystaveni z důvodu jeho postavení nebo funkcí.
Nadace poskytne zaměstnanci náhradu škody, kterou v takovém případě utrpěl, pokud ji zaměstnanec buď úmyslně, nebo hrubou nedbalostí sám nezavinil a nemohl dosáhnout náhrady škody od osoby, která ji způsobila.
Napomáhá dalšímu odbornému vzdělávání zaměstnance, pokud je slučitelné s řádným fungováním služby a je v souladu s jejími vlastními zájmy.
Článek 21
Zaměstnanci mají právo sdružovat se; zejména mohou být členy odborů nebo zaměstnaneckých sdružení.
Článek 22
Zaměstnanci mohou předkládat své požadavky řediteli.
Všechna rozhodnutí týkající se určitého jednotlivce, která jsou přijímána v rámci tohoto pracovního řádu, musí být neprodleně písemně sdělena dotyčnému zaměstnanci.
Každé pro zaměstnance nepříznivé rozhodnutí musí obsahovat důvody, na kterých je založeno.
Zvláštní rozhodnutí týkající se služebního postavení zaměstnance se neprodleně vyvěsí v prostorách nadace.
KAPITOLA 3 Podmínky přijetí
Článek 23
1. Přijímání zaměstnanců má za cíl zabezpečit pro nadaci služby osob s nejvyšší úrovní schopností, výkonnosti a bezúhonnosti, vybíraných na nejširší zeměpisné základně ze státních příslušníků všech členských států Evropských společenství.
Zaměstnanci jsou vybíráni bez ohledu na rasu, víru či pohlaví.
Žádná pracovní místa nejsou přednostně vyhrazena pro státní příslušníky určitého členského státu.
2. Zaměstnanec může být přijat pouze za předpokladu, že a) je státním příslušníkem některého z členských států Evropských společenství, pokud mu nebyla povolena správní radou výjimka, a požívá všech občanských práv;
b) splnil všechny závazky, které jsou mu uloženy právními předpisy o základní vojenské službě;
c) předloží záruky bezúhonnosti vyžadované pro výkon jeho funkce;
d) je fyzicky schopen plnit svou funkci a
e) prokáže důkladnou znalost jednoho z jazyků Evropských společenství a dostatečnou znalost jiného jazyka Společenství, která je nezbytná pro výkon jeho funkce.
Článek 24
Před přijetím se zaměstnanec podrobí vyšetření u praktického lékaře určeného nadací, aby se nadace ujistila, že zaměstnanec splňuje podmínky čl. 23 odst. 2 písm. d).
Článek 25
Nadace může od zaměstnance požadovat sjednání zkušební doby, a to nejdéle na šest měsíců.
Uplynutím zkušební doby končí pracovní poměr zaměstnance, který neprokázal odpovídající pracovní výsledky.
V takovém případě obdrží zaměstnanec náhradu ve výši jedné třetiny svého základního platu za každý ukončený měsíc práce ve zkušební době.
KAPITOLA 4 Pracovní podmínky
Článek 26
Zaměstnanci v činné službě jsou nadaci kdykoli k dispozici.
Běžný pracovní týden však nepřekročí 42 pracovních hodin, přičemž denní pracovní dobu stanoví ředitel.
Článek 27
Od zaměstnanců nesmí být požadována práce přesčas, s výjimkou naléhavých případů nebo mimořádného množství práce; práce v noci a jakákoli práce o nedělích a o svátcích je povolena pouze v souladu s postupem stanoveným ředitelem.
Celkový objem práce přesčas nesmí přesáhnout 150 hodin během šesti měsíců.
Zaměstnanci kategorie A nebo B nemají nárok na náhradní volno nebo na odměnu za práci přesčas.
Za podmínek stanovených v příloze II mají zaměstnanci kategorií C a D nárok na náhradní volno za práci přesčas nebo na její proplacení, pokud služební důvody neumožňují udělení náhradního volna během měsíce následujícího po tom, ve kterém byla práce přesčas vykonána.
Článek 28
V souladu s pravidly stanovenými správní radou v dohodě s Komisí Evropských společenství a po konzultaci s výborem zaměstnanců mají zaměstnanci nárok na dovolenou za kalendářní rok v rozsahu nejméně dvaceti čtyř pracovních dnů, nejvíce však třiceti pracovních dnů v jednom kalendářním roce.
Mimo tuto dovolenou za kalendářní rok může být zaměstnanci na žádost poskytnuto výjimečně mimořádné volno.
Pravidla týkající se takového volna jsou stanovena v příloze III.
Článek 29
Těhotné ženy mají po předložení lékařského potvrzení, mimo nároku na dovolenou podle článku 28, navíc nárok na dovolenou začínající šest týdnů před předpokládaným datem porodu uvedeným v lékařském potvrzení a končící osm týdnů po porodu; tato dovolená nesmí být kratší než čtrnáct týdnů.
Článek 30
1. Zaměstnanec, který předloží potvrzení o pracovní neschopnosti v důsledku nemoci nebo úrazu, má automaticky nárok na placené volno z důvodu nemoci.
Zaměstnanec uvědomí nadaci o své pracovní neschopnosti ihned, jakmile je to možné, zároveň sdělí svou současnou adresu a v případě neschopnosti delší než tři dny předloží lékařské potvrzení.
Zaměstnanec může být vyzván, aby se podrobil lékařskému vyšetření, které zařídí nadace.
Přesáhne-li součet nejvýše třídenních nepřítomností zaměstnance v důsledku nemoci v období 12 měsíců 12 dnů, rozhodne ředitel na radu praktického lékaře určeného nadací po konzultaci s praktickým lékařem určeným zaměstnancem.
Placené volno z důvodu nemoci však nesmí přesáhnout dobu odpracovanou zaměstnancem, která nesmí být v žádném případě kratší než jeden měsíc.
Toto volno nesmí přesáhnout dobu trvání jeho pracovního poměru.
Po uplynutí těchto lhůt je zaměstnanec, pokud neskončil jeho pracovní poměr, ačkoli je nadále v pracovní neschopnosti, převeden na neplacené volno.
Pokud však u zaměstnance vznikne nemoc z povolání nebo utrpí úraz při výkonu svých pracovních povinností, náleží mu nadále plná odměna za práci po celou dobu jeho pracovní neschopnosti až do doby, kdy jsou mu přiznány dávky stanovené za tímto účelem vnitrostátními právními předpisy, které jsou použitelné na základě článku 38.
2. Každoročně se zaměstnanci podrobí lékařskému kontrolnímu vyšetření u praktického lékaře určeného nadací nebo u praktického lékaře podle své volby.
Nadace uhradí odměnu pro zvoleného lékaře až do výše stanovené správní radou.
Článek 31
Kromě případů nemoci nebo úrazu nesmí být zaměstnanec nepřítomen bez předchozího souhlasu přímého nadřízeného.
Aniž jsou dotčena jakákoli disciplinární opatření, která mohou být použitelná, může být o jakoukoli nepovolenou nepřítomnost, která byla řádně zjištěna, dotyčnému zaměstnanci zkrácena jeho dovolená za kalendářní rok.
V případě, že zaměstnanec již dovolenou za kalendářní rok vyčerpal, ztrácí nárok na část odměny za práci za odpovídající dobu.
Chce-li zaměstnanec strávit volno z důvodů nemoci jinde než v místě svého zaměstnání, musí získat předchozí souhlas ředitele.
Článek 32
V dohodě s Komisí Evropských společenství a po konzultaci s výborem zaměstnanců sestaví správní rada přehled všech svátků.
Článek 33
Za výjimečných okolností a z naléhavých osobních důvodů může být zaměstnanci na jeho žádost poskytnuto neplacené volno.
Ředitel stanoví délku tohoto volna, které nepřesáhne čtvrtinu doby, kterou dotyčný zaměstnanec doposud odpracoval, nebo tři měsíce podle toho, která doba je kratší.
Doba volna poskytnutého podle prvního pododstavce se pro účely použití čl. 35 druhého pododstavce nepočítá.
Článek 34
Zaměstnanec povolaný k výkonu základní vojenské služby je převeden na placené volno na dobu rovnající se jím odpracované době, nejdéle však na dobu tří měsíců.
Po uplynutí této doby obdrží zaměstnanec po zbývající dobu základní vojenské služby, avšak nejvýše po polovinu doby jím odpracované, náhradu ve výši jedné třetiny svého základního platu.
Po uplynutí této další doby je zaměstnanec převeden na neplacené volno.
Platby poskytnuté podle předcházejícího odstavce se snižují o služné, které dotyčný zaměstnanec obdrží během základní vojenské služby.
KAPITOLA 5 Odměny a náhrada výdajů
Článek 35
V souladu s přílohou IV má zaměstnanec nárok na odměnu odpovídající jeho platové třídě a stupni.
Zaměstnanec, který byl v prvním stupni své platové třídy po dobu dvou let, postupuje automaticky do dalšího stupně této platové třídy.
Článek 36
V případě úmrtí zaměstnance obdrží pozůstalý manžel (manželka) nebo vyživované děti celkovou odměnu zemřelého zaměstnance za dobu do konce třetího měsíce po měsíci, kdy k úmrtí došlo.
Článek 37
Za podmínek stanovených v příloze IV má zaměstnanec nárok na náhradu výdajů souvisejících s jeho přijetím do pracovního poměru nebo s jeho skončením a na náhradu výdajů vzniklých během výkonu jeho funkce nebo v souvislosti s nimi.
KAPITOLA 6 Dávky sociálního zabezpečení
Článek 38
1. Zaměstnanci podléhají právní úpravě sociálního zabezpečení platné v členském státě, ve kterém jsou zaměstnáni, aby bylo zajištěno jejich pojištění proti nemoci, úrazu, invaliditě a úmrtí, a umožněna účast na tvorbě starobního důchodu.
Zaměstnanci si však mohou zvolit mezi právními předpisy výše uvedeného členského státu, právními předpisy členského státu, kterým naposledy podléhali, nebo právními předpisy členského státu, jehož jsou státními příslušníky, pokud jde o jiná ustanovení než ta, která se vztahují na rodinné přídavky, jejichž přiznávání je upraveno v příloze IV.
Tuto volbu mohou uplatnit pouze jednou za šest měsíců ode dne uzavření pracovní smlouvy nebo ode dne vstupu tohoto nařízení v platnost a je účinná dnem nástupu do zaměstnání.
Nadace platí za zaměstnance příspěvky požadované použitelnými právními předpisy, pokud je zaměstnanec zapojen do systému povinného sociálního zabezpečení, nebo dvě třetiny zaměstnancových příspěvků, pokud je zaměstnanec dobrovolně zapojen do vnitrostátního systému sociálního zabezpečení, do kterého patřil před nastoupením služby v nadaci, nebo se dobrovolně zapojí do vnitrostátního systému sociálního zabezpečení.
2. Pokud není možné použít odstavec 1, jsou zaměstnanci pojištěni na náklady nadace pro případ nemoci, úrazu, invalidity a úmrtí a pro poskytování starobního důchodu až do výše dvoutřetinového podílu určeného v odstavci 1.
Správní rada stanoví po konzultaci s výborem zaměstnanců podrobnosti uplatňování tohoto ustanovení.
Článek 39
1. Při narození dítěte obdrží zaměstnanec příspěvek ve výši 7000 BEF.
2. Příspěvek stanovený v odstavci 1 se vyplácí i v případě ukončení těhotenství po alespoň sedmi měsících.
3. Zaměstnanec, který obdrží příspěvek při narození dítěte, ohlásí jakékoli příspěvky stejné povahy, které on nebo jeho manžel (manželka) obdrží na stejné dítě z jiných zdrojů; tyto příspěvky se odečtou od příspěvku výše uvedeného.
Jsou-li otec i matka zaměstnanci nadace, obdrží příspěvek pouze matka.
Článek 40
V případě úmrtí zaměstnance hradí nadace náklady spojené s převozem těla zesnulého do jeho místa původu.
Článek 41
Dostane-li se zaměstnanec do zvláště obtížné situace, mimo jiné důsledkem vážné nebo dlouhé nemoci nebo z rodinných důvodů, může obdržet dar, půjčku nebo zálohu.
Předchozí pododstavec se použije obdobně na bývalého zaměstnance po skončení pracovního poměru, pokud je neschopen práce následkem vážné nebo dlouhé nemoci, která vznikla během jeho zaměstnání, nebo úrazu, který utrpěl během svého zaměstnání, a pokud prokáže, že se na takovou nemoc nebo úraz nevztahuje jiný systém sociálního zabezpečení.
KAPITOLA 7 Vrácení přeplatků
Článek 42
Jakýkoli přeplatek musí být vrácen, jestliže si byl příjemce vědom, že k jeho vyplacení nebyl žádný právní důvod, nebo jestliže byl přeplatek tak zřejmý, že si ho musel být vědom.
KAPITOLA 8 Opravné prostředky
Článek 43
1. Každá osoba, na kterou se vztahuje tento pracovní řád, může předložit řediteli žádost, aby vydal v její věci rozhodnutí.
Ředitel sdělí dotyčné osobě své odůvodněné rozhodnutí do čtyř měsíců ode dne podání žádosti.
Neobdrží-li žadatel do konce této lhůty žádnou odpověď na žádost, má se za to, že rozhodnutí je zamítavé, proti čemuž lze podat stížnost v souladu s odstavcem 2.
2. Každá osoba, na kterou se vztahuje tento pracovní řád, může správní radě podat stížnost proti pro ni nepříznivému opatření, pokud ředitel rozhodl nebo pokud nepřijal opatření předepsané pracovním řádem.
Stížnost musí být podána do tří měsíců. Tato lhůta počíná běžet
- dnem oznámení rozhodnutí dotyčné osobě, ale v žádném případě ne později než ode dne, kdy se o rozhodnutí dozvěděla, dotýká-li se opatření jednotlivé osoby; dotýká-li se však opatření nepříznivě také další osoby, počíná lhůta pro tuto další osobu běžet ode dne, kdy se o tomto rozhodnutí dozví, ale v žádném případě ne později než ode dne zveřejnění,
- dnem uplynutí lhůty předepsané pro odpověď, pokud se stížnost týká mlčky zamítnuté žádosti ve smyslu odstavce 1.
Správní rada oznámí dotyčné osobě své odůvodněné rozhodnutí do 4 měsíců ode dne podání stížnosti.
Neobdrží-li dotyčná osoba odpověď na svou stížnost v této lhůtě, má se za to, že stížnost byla zamítnuta, proti čemuž lze podat odvolání podle článku 44.
3. Žádost nebo stížnost zaměstnance se předkládá prostřednictvím jeho přímého nadřízeného s výjimkou, kdy se stížnost týká tohoto nadřízeného; v takovém případě může být stížnost předložena přímo dalšímu bezprostředně nadřízenému.
Článek 44
1. Soudní dvůr Evropských společenství je příslušný k rozhodování jakýchkoli sporů mezi nadací a kteroukoli osobou, na kterou se vztahuje tento pracovní řád, pokud se týkají právnosti pro takovou osobu nepříznivého opatření ve smyslu čl. 43 odst. 2. Ve sporech finanční povahy má Soudní dvůr neomezenou soudní pravomoc.
2. Odvolání k Soudnímu dvoru Evropských společenství je přípustné, pouze pokud - byla stížnost předtím předložena správní radě na základě čl. 43 odst. 2 ve lhůtě v něm předepsané,
- a stížnost byla výslovně nebo mlčky zamítnuta.
3. Odvolání podle odstavce 2 musí být podáno ve lhůtě tří měsíců.
Tato lhůta běží: - ode dne oznámení rozhodnutí o stížnosti,
- ode dne uplynutí lhůty předepsané pro odpověď, pokud se odvolání týká mlčky učiněného rozhodnutí o zamítnutí stížnosti podané na základě čl. 43 odst. 2; je-li však stížnost zamítnuta výslovným rozhodnutím po rozhodnutí učiněném mlčky, ale před uplynutím lhůty pro podání odvolání, začíná lhůta pro podání odvolání běžet znovu.
4. Odchylně od článku 2 může dotyčná osoba po předložení stížnosti správní radě na základě čl. 43 odst. 2 přímo podat odvolání k Soudnímu dvoru za předpokladu, že je k tomuto odvolání přiložena žádost o odklad výkonu napadeného opatření nebo o přijetí předběžných opatření. V tom případě se hlavní řízení u Soudního dvora přeruší až do doby, kdy je stížnost výslovně nebo mlčky zamítnuta.
5. Odvolání podaná na základě tohoto článku se vyšetřují a rozhodují v souladu s jednacím řádem Soudního dvora Evropských společenství.
KAPITOLA 9 Skončení pracovního poměru
Článek 45
Kromě případu úmrtí zaměstnance končí pracovní poměr: 1. u smluv na dobu určitou:
a) dnem stanoveným v pracovní smlouvě; b) uplynutím výpovědní doby stanovené v pracovní smlouvě, pokud smlouva obsahuje doložku umožňující zaměstnanci nebo nadaci skončit pracovní poměr dříve; výpovědní doba nesmí být delší než tři měsíce;
c) na konci měsíce, ve kterém zaměstnanec dosáhne věku 65 let.
Ukončí-li pracovní poměr nadace, má zaměstnanec nárok na odstupné ve výši jedné třetiny svého základního platu za období mezi dnem, kdy jeho pracovní povinnosti končí, a dnem uplynutí pracovní smlouvy;
2. u smluv na dobu neurčitou:
a) uplynutím výpovědní doby uvedené v pracovní smlouvě; výpovědní doba nesmí být kratší než dva dny za každý ukončený měsíc služby, nesmí však být kratší než 15 dnů a delší než tři měsíce.
Avšak výpovědní doba nesmí začít běžet během mateřské dovolené nebo volna z důvodu nemoci, pokud volno z důvodu nemoci nepřesáhne tři měsíce.
Mimoto se výpovědní doba odkládá během dovolené za kalendářní rok s výhradou výše uvedeného omezení;
b) na konci měsíce, ve kterém zaměstnanec dosáhl věku 65 let.
Článek 46
Pracovní poměr na dobu určitou nebo neurčitou: 1. ukončí nadace bez výpovědi, je-li zaměstnanec povolán do základní vojenské služby;
2. může nadace ukončit bez výpovědi
a) po uplynutí zkušební doby v souladu s čl. 25 druhým pododstavcem;
b) aniž je dotčen článek 11, je-li zaměstnanec zvolen do veřejné funkce a ředitel považuje tuto funkci za neslučitelnou s výkonem jeho běžných povinností v nadaci;
c) přestane-li zaměstnanec splňovat požadavky čl. 23 odst. 2 písm. a) a d);
d) není-li zaměstnanec po skončení volna z důvodů nemoci schopen pokračovat v plnění svých povinností, jak je stanoveno v článku 30.
V takovém případě obdrží zaměstnanec náhradu ve výši svého základního platu včetně rodinných přídavků za dva dny každého ukončeného měsíce služby.
Článek 47
1. Pracovní poměr může být skončen bez výpovědi z disciplinárních důvodů, v případě závažného porušení povinností zaměstnancem, úmyslného nebo nedbalostního.
Ředitel vydá odůvodněné rozhodnutí poté, co měl zaměstnanec příležitost předložit svoji obhajobu.
2. V těchto případech může ředitel rozhodnout o částečném nebo úplném odnětí příspěvků na znovuusídlení stanovených v příloze IV.
Článek 48
1. Nadace ukončí se zaměstnancem pracovní poměr bez výpovědi, zjistí-li ředitel, že a) zaměstnanec uvedl při přijímání do pracovního poměru úmyslně nesprávné údaje o svých profesionálních dovednostech nebo požadavcích čl. 23 odst. 2 a
b) tyto nesprávné údaje byly určujícím činitelem pro jeho přijetí do pracovního poměru.
2. V tom případě prohlásí ředitel po vyslechnutí dotyčného zaměstnance pracovní poměr za ukončený.
Zaměstnanec potom ihned přestane vykonávat svou funkci. Použije se čl.
47 odst. 2.
HLAVA III MÍSTNÍ ZAMĚSTNANCI
Článek 49
S výhradou ustanovení této hlavy stanoví pracovní řád pro místní zaměstnance, zejména: a) způsob přijímání a skončení pracovního poměru,
b) úpravu volna,
c) odměňování,
správní rada v dohodě s Komisí Evropských společenství v souladu s právními předpisy a zvyklostmi v místě, kde tito zaměstnanci vykonávají své povinnosti.
Článek 50
V oblasti sociálního zabezpečení nadace přejímá příspěvky připadající na zaměstnavatele na základě předpisů platných v místě, kde místní zaměstnanci vykonávají své povinnosti.
Článek 51
Všechny spory mezi nadací a místními zaměstnanci jsou předkládány příslušnému soudu v souladu s právními předpisy platnými v místě, kde dotyčný místní zaměstnanec vykonává své povinnosti.
Článek 52
Místní zaměstnanec s pracovní smlouvou na dobu delší než jeden rok nebo na dobu neurčitou má právo volit a být zvolen do výboru zaměstnanců.
Místní zaměstnanec se smlouvou na dobu kratší než jeden rok má rovněž právo volit, pokud je zaměstnán alespoň šest měsíců.
HLAVA IV ŘEDITEL A NÁMĚSTEK ŘEDITELE
Článek 53
1. Aniž je dotčen článek 54, stanoví správní rada ustanovení vztahující se na ředitele a náměstka ředitele.
2. Náměstek ředitele pomáhá řediteli a zastupuje jej v nepřítomnosti nebo nemůže-li plnit své povinnosti z jiných důvodů.
Článek 54
Články 3, 7, 8, 10, 12, 13, 15, 16, 18, 19, 20 a 21 týkající se práv a povinností a články 43 a 44 týkající se opravných prostředků zaměstnanců nadace se použijí obdobně i na ředitele a náměstka ředitele.
HLAVA V VÝSADY A IMUNITY
Článek 55
Články 12 a 16 Protokolu o výsadách a imunitách Evropských společenství se vztahují na zaměstnance nadace a na ředitele a náměstka ředitele.
Na místní zaměstnance se vztahuje čl. 12 písm. a) uvedeného protokolu.
HLAVA VI DAŇOVÁ USTANOVENÍ
Článek 56
Nařízení Rady (EHS, Euratom, ESUO) č. 260/68 ze dne 29. února 1968, kterým se stanoví podmínky a postup pro uplatňování daně ve prospěch Evropských společenství [2], se použije obdobně na zaměstnance nadace, jakož i na ředitele a jeho náměstka.
Daň vybírá nadace prostřednictvím daňové srážky.
Výnos daně je započten jako příjem do rozpočtu Evropských společenství.
HLAVA VII ZÁVĚREČNÉ USTANOVENÍ
Článek 57
Obecná prováděcí pravidla k tomuto pracovnímu řádu vydá správní rada po dohodě s Komisí Evropských společenství na návrh ředitele a po konzultaci s výborem zaměstnanců.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
ze dne 20. července 1976, kterým se schvaluje Dohoda ve formě výměny dopisů, kterou se mění protokol č. 6 k Dohodě mezi Evropským hospodářským společenstvím a Islandskou republikou
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 113 této smlouvy,
s ohledem na doporučení Komise,
vzhledem k tomu, že protokol č. 6 k Dohodě mezi Evropským hospodářským společenstvím a Islandskou republikou [1] by měl být pozměněn a dohoda ve formě výměny dopisů, která byla za tímto účelem sjednána, by měla být schválena,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Dohoda ve formě výměny dopisů, kterou se mění protokol č. 6 k Dohodě mezi Evropským hospodářským společenstvím a Islandskou republikou se schvaluje jménem Společenství.
Znění dohody se připojuje k tomuto nařízení.
Článek 2
Předseda Rady je oprávněn jmenovat osobu zmocněnou podepsat dohodu zavazující Společenství.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Datum vstupu dohody v platnost bude zveřejněno v Úředním věstníku Evropských společenství.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Rady (EHS) č. 2300/76 ze dne 20. září 1976 o uzavření rámcové dohody o obchodní a hospodářské spolupráci mezi Evropskými společenstvími a Kanadou
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 113 a 235 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Shromáždění [1],
vzhledem k tomu, že uzavření rámcové dohody o obchodní a hospodářské spolupráci mezi Evropskými společenstvími a Kanadou jménem Evropského hospodářského společenství podepsané v Ottawě dne 6. července 1976 je nezbytné pro dosažení cílů Společenství v oblasti vnějších hospodářských vztahů; že některé formy hospodářské spolupráce stanovené dohodou přesahují pravomoci stanovené v oblasti společné obchodní politiky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Rámcová dohoda o obchodní a hospodářské spolupráci mezi Evropskými společenstvími a Kanadou se uzavírá jménem Evropského hospodářského společenství.
Znění dohody se připojuje k tomuto nařízení.
Článek 2
Podle článku VIII dohody předseda Rady oznámí, že Evropské hospodářské společenství dokončilo postupy nutné pro vstup dohody v platnost [2].
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
ze dne 20. července 1976, kterým se schvaluje Dohoda ve formě výměny dopisů, kterou se mění tabulka I připojená k protokolu č. 2 k Dohodě mezi Evropským hospodářským společenstvím a Islandskou republikou
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 113 této smlouvy,
s ohledem na doporučení Komise,
vzhledem k tomu, že je třeba změnit tabulku I připojenou k protokolu č. 2 k Dohodě mezi Evropským hospodářským společenstvím a Islandskou republikou [1] a schválit dohodu ve formě výměny dopisů, sjednanou za tímto účelem,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Dohoda ve formě výměny dopisů, kterou se mění tabulka I připojená k protokolu č. 2 k Dohodě mezi Evropským hospodářským společenstvím a Islandskou republikou, se schvaluje jménem Společenství.
Znění dohody se připojuje k tomuto nařízení.
Článek 2
Předseda Rady je oprávněn jmenovat osobu zmocněnou podepsat dohodu zavazující Společenství.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
ze dne 20. července 1976, kterým se schvaluje Dohoda ve formě výměny dopisů, kterou se mění tabulky I a II připojené k protokolu č. 2 k Dohodě mezi Evropským hospodářským společenstvím a Norským královstvím
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 113 této smlouvy,
s ohledem na doporučení Komise,
vzhledem k tomu, že je třeba změnit tabulky I a II připojené k protokolu č. 2 k Dohodě mezi Evropským hospodářským společenstvím a Norským královstvím [1] a schválit dohodu ve formě výměny dopisů, sjednanou za tímto účelem,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Dohoda ve formě výměny dopisů, kterou se mění tabulky I a II připojené k protokolu č. 2 k Dohodě mezi Evropským hospodářským společenstvím a Norským královstvím, se schvaluje jménem Společenství.
Znění dohody se připojuje k tomuto nařízení.
Článek 2
Předseda Rady je oprávněn jmenovat osobu zmocněnou podepsat dohodu zavazující Společenství.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
ze dne 20. července 1976, kterým se schvaluje Dohoda ve formě výměny dopisů, kterou se mění tabulky I a II připojené k protokolu č. 2 k Dohodě mezi Evropským hospodářským společenstvím a Švýcarskou konfederací
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 113 této smlouvy,
s ohledem na doporučení Komise,
vzhledem k tomu, že je třeba změnit tabulky I a II připojené k protokolu č. 2 k Dohodě mezi Evropským hospodářským společenstvím a Švýcarskou konfederací [1] a schválit dohodu ve formě výměny dopisů, sjednanou za tímto účelem,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Dohoda ve formě výměny dopisů, kterou se mění tabulky I a II připojené k protokolu č. 2 k Dohodě mezi Evropským hospodářským společenstvím a Švýcarskou konfederací, se schvaluje jménem Společenství.
Znění dohody se připojuje k tomuto nařízení.
Článek 2
Předseda Rady je oprávněn jmenovat osobu zmocněnou podepsat dohodu zavazující Společenství.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 2785/76 ze dne 16. listopadu 1976 o uzavření Dohody o obchodní spolupráci mezi Evropským hospodářským společenstvím a Bangladéšskou lidovou republikou
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 113 a 114 této smlouvy,
s ohledem na doporučení Komise,
vzhledem k tomu, že by měla být uzavřena Dohoda o obchodní spolupráci mezi Evropským hospodářským společenstvím a Bangladéšskou lidovou republikou,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Dohoda o obchodní spolupráci mezi Evropským hospodářským společenstvím a Bangladéšskou lidovou republikou se uzavírá jménem Společenství.
Znění dohody se připojuje k tomuto nařízení.
Článek 2
Předseda Rady oznámí druhé smluvní straně v souladu s článkem 15 dohody dokončení postupů nezbytných ze strany Společenství pro vstup dohody v platnost.
Článek 3
Společenství bude ve Smíšené komisi zřízené podle článku 8 dohody zastupovat Komise Evropských společenství, jíž budou nápomocni zástupci členských států.
Článek 4
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
ze dne 7. prosince 1976, kterým se mění nařízení (EHS) č. 315/68 a nařízení (EHS) č. 537/70, pokud jde o normy jakosti pro cibule Iris danfordiae a Iris reticulata
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 234/68 ze dne 27. února 1968 o zřízení společné organizace trhu s živými rostlinami a květinářskými produkty [1], a zejména na článek 4 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 315/68 ze dne 12. března 1968, kterým se stanoví normy jakosti pro květinové cibule a hlízy [2], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 949/75 [3], a zejména na čl. 2 odst. 2 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízením (EHS) č.
315/68 byly stanoveny normy jakosti pro květinové cibule a hlízy; že zkušenosti ukazují, že je nutné s ohledem na současné pěstitelské postupy a na kultivary a hybridy Iris reticulata, které se nacházejí na trhu, přizpůsobit minimální velikostí cibulí Iris danfordiae a Iris reticulata;
vzhledem k tomu, že nařízením Komise (EHS) č. 537/70 ze dne 23. března 1970 [4] se členské státy opravňují k přijetí opatření odchylujících se od určitých požadavků norem jakosti týkajících se vývozu květinových cibulí a hlíz do třetích zemí; že obchodní požadavky některých třetích zemí, které se týkají Iris reticulata, se přiblížily obchodním požadavkům Společenství; že je proto vhodné zrušit zmocnění udělené členským státům pro tyto produkty;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro živé rostliny a květinářské produkty,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V příloze nařízení (EHS) č. 315/68 se tabulka uvedená v části III mění takto: - v řádku "Iris danfordiae": - údaj "4,5 cm" ve sloupci "Minimální velikost" se nahrazuje údajem "5,0 cm", - velikostní třídy "4,5 až 5,5 a více" se nahrazují slovem "odpadá",
- v řádku "Iris reticulata" se do sloupce "Produkt (botanické označení)" doplňují slova "jejich kultivary a hybridy".
Článek 2
1. V článku 1 nařízení (EHS) č. 537/70 se zrušují slova "Iris reticulata".
2. V příloze nařízení (EHS) č. 537/70 se zrušuje ustanovení týkající se Iris reticulata.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. července 1977.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (EURATOM) č. 3227/76 ze dne 19. října 1976 o uplatňování ustanovení o systému záruk Euratomu
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství pro atomovou energii, a zejména na články 77, 78, 79 a 81 této smlouvy,
s ohledem na souhlas Rady,
vzhledem k tomu, že nařízení Komise Evropského společenství pro atomovou energii č. 7 stanovilo prováděcí postupy ohlašování vyžadovaného článkem 78 Smlouvy [1];
vzhledem k tomu, že nařízení Komise Evropského společenství pro atomovou energii č. 8 [2] definovalo povahu a rozsah požadavků uvedených v článku 79 Smlouvy;
vzhledem k tomu, že z hlediska rostoucího množství jaderného materiálu produkovaného, využívaného a přepravovaného ve Společenství a rozvoje obchodu s tímto materiálem je za účelem zajištění účinnosti záruk nezbytné, aby povaha a rozsah požadavků uvedených v článku 79 Smlouvy a stanovených ve výše uvedeném nařízení č. 8 byly definovány a aktualizovány s přihlédnutím ke zkušenostem, zejména s ohledem na přepravu tohoto materiálu a obchod s ním;
vzhledem k tomu, že Belgické království, Dánské království, Spolková republika Německo, Irsko, Italská republika, Lucemburské velkovévodství, Nizozemské království a Evropské společenství pro atomovou energii (Euratom) navíc uzavřely dne 5. dubna 1973 dohodu (dále jen "dohoda") s Mezinárodní agenturou pro atomovou energii o provádění čl. III odst. 1 a 4 Smlouvy o nešíření jaderných zbraní;
vzhledem k tomu, že dohoda obsahuje zvláštní závazek, který do ní začlenilo Společenství a který se týká uplatňování systému záruk na výchozí a zvláštní štěpný materiál na územích členských států Společenství, které nedisponují vlastními jadernými zbraněmi a které jsou smluvními stranami Smlouvy o nešíření jaderných zbraní a společně se Společenstvím smluvními stranami dohody podepsané dne 5. dubna 1973 s Mezinárodní agenturou pro atomovou energii (dále jen "členské státy — smluvní strany dohody");
vzhledem k tomu, že provedení tohoto závazku vyžaduje stanovení zvláštních postupů uplatňování systému záruk na území členských států — smluvních stran dohody za účelem rozšíření ustanovení výše uvedených nařízení č. 7 a 8;
vzhledem k tomu, že postupy předpokládané touto dohodou jsou navíc ve shodě s postupy vypracovanými v rámci rozsáhlých mezinárodních jednání o čl.
III odst.
1 a 4 Smlouvy o nešíření jaderných zbraní vedených s Mezinárodní agenturou pro atomovou energii, jejichž výsledek byl schválen Radou guvernérů této organizace, a že tyto postupy jsou založeny na nejmodernějším vývoji v oblasti záruk;
vzhledem k tomu, že je současně výhodné definovat nové postupy uplatňování kapitoly VII Smlouvy;
vzhledem k tomu, že Společenství, Spojené království a Mezinárodní agentura pro atomovou energii podepsaly dne 6. září 1976 dohodu o zvláštním závazku, který se týká uplatňování systému záruk na výchozí a zvláštní štěpný materiál na území Spojeného království;
vzhledem k tomu, že je vhodné vypracovat zvláštní ustanovení týkající se systému evidence a předkládání záznamů o rudách;
vzhledem k tomu, že na území členských států, které nejsou smluvními stranami dohody, se nacházejí některá zařízení nebo části zařízení, jakož i určité materiály použitelné ve zbrojním průmyslu; je vhodné stanovit zvláštní postupy pro uplatňování systému záruk za účelem zohlednění těchto okolností;
vzhledem k tomu, že z důvodů přehlednosti, a zejména zjednodušení pravidel o systému záruk pro subjekty, kterých se týkají, je vhodné kodifikovat tyto předpisy do jednotného textu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
ČÁST I ZÁKLADNÍ TECHNICKÉ CHARAKTERISTIKY A ZVLÁŠTNÍ ZÁRUKOVÁ USTANOVENÍ
OHLAŠOVÁNÍ TECHNICKÝCH CHARAKTERISTIK
Článek 1
Každá osoba nebo podnik, které zřizují nebo provozují zařízení na výrobu, separaci nebo jiné využití výchozího nebo zvláštního štěpného materiálu nebo na zpracování ozářeného jaderného paliva, ohlásí Komisi základní technické charakteristiky tohoto zařízení na základě odpovídajícího dotazníku uvedeného v příloze I.
Odstavec 1 se vztahuje na každou osobu nebo podnik odpovědné za skladování výchozího nebo zvláštního štěpného materiálu.
Článek 2
Pokud byly základní technické charakteristiky zařízení Komisi již sděleny, mohou být ohlášení podle článku l provedena odkazem na takové dřívější sdělení, přičemž veškeré dodatečné informace vyžadované v dotazníku uvedeném v článku l budou poskytnuty ve lhůtě 30 dnů ode dne vstupu tohoto nařízení v platnost.
Základní technické charakteristiky nových zařízení se ohlašují podle článku l alespoň 45 dnů před tím, než se uskuteční první dodávka jaderného materiálu.
Článek 3
Zvláštní záruková ustanovení uvedená v článku 7 stanoví ty důležité změny základních technických charakteristik, pro které se vyžaduje předběžné oznámení.
Jakékoli jiné změny základních technických charakteristik se Komisi sdělují společně s první zprávou o změně inventury poté, co je úprava dokončena.
Článek 4
Po obdržení odůvodněné žádosti může Komise povolit dodatečnou lhůtu pro dokončení ohlášení vyžadovaných v předchozích článcích.
Článek 5
Článek 1 se nevztahuje na osoby nebo podniky, které drží pouze jaderný materiál vyňatý z ohlašovací povinnosti podle článku 22.
PROGRAM ČINNOSTÍ
Článek 6
Osoby nebo podniky uvedené v článku l sdělí Komisi pro účely plánování činností v oblasti záruk rovněž následující informace: a) každoročně nástin programu činností vypracovaný v souladu se zvláštními zárukovými ustanoveními uvedenými v článku 7, přičemž první sdělení se vypracuje na základě hlavních směrů uvedených v příloze X současně se základními technickými charakteristikami podle článku l;
b) alespoň 40 dnů před zahájením fyzické inventury program těchto prací;
c) alespoň 40 dnů před zahájením odstavení šaržovitě zakládaného reaktoru program odstavování, není-li ve zvláštních zárukových ustanoveních uvedených v článku 7 stanoveno jinak.
Každá změna, která se dotkne programů fyzických inventur nebo odstavení reaktorů pro výměnu paliva, musí být neprodleně sdělena Komisi.
ZVLÁŠTNÍ ZÁRUKOVÁ USTANOVENÍ
Článek 7
Na základě ohlášení základních technických charakteristik a informací sdělených podle článku 6 určí Komise ve zvláštních zárukových ustanoveních postupy, kterými dotyčné osoby a podniky plní povinnosti související se zárukami, jež jim byly uloženy.
Tyto postupy mimo jiné zahrnují: a) určení oblastí materiálové bilance a výběr takových strategických bodů, které jsou klíčovými měřicími body pro stanovení toku a inventury jaderného materiálu;
b) postupy pro vedení záznamů o jaderném materiálu pro každou oblast materiálové bilance a postupy pro vypracovávání zpráv;
c) četnost a postupy provádění fyzických inventur pro evidenční účely jako součást zárukových opatření;
d) kontejnmentová a dozorovací opatření podle postupů dohodnutých s provozovateli zařízení;
e) odběr vzorků provozovatelem elektrárny výlučně pro potřeby záruk.
Zvláštní záruková ustanovení rovněž stanoví obsah následných sdělení vyžadovaných podle článku 6 tohoto nařízení a podmínky, za kterých se vyžaduje předběžné oznámení o přepravě a o přijetí jaderného materiálu.
Komise nahradí dotyčné osobě nebo podniku náklady zvláštních služeb, které jsou poskytovány podle zvláštních zárukových ustanovení nebo které jsou poskytovány na zvláštní žádost Komise nebo inspektorů a na základě schváleného odhadu.
Rozsah a způsob náhrady budou stanoveny dohodou dotyčných stran a v případě potřeby pravidelně přezkoumávány.
Článek 8
Zvláštní záruková ustanovení uvedená v článku 7 budou vypracována na základě individuálního rozhodnutí Komise po konzultaci s dotyčnou osobou nebo podnikem a daným členským státem.
Osoba nebo podnik, kterých se individuální rozhodnutí Komise dotýká, jsou o této skutečnosti vyrozuměny a kopie tohoto vyrozumění je předána dotyčnému členskému státu.
ČÁST II SYSTÉM EVIDENCE
Článek 9
Osoby a podniky uvedené v článku l vedou systém evidence a kontroly jaderného materiálu.
Tento systém zahrnuje evidenční a provozní záznamy, a zejména informace o množstvích, povaze, formě a složení jaderného materiálu v souladu s požadavky článku 21, jeho skutečné umístění, zvláštní povinnosti ze systému záruk a způsob, který dotyčné osoby a podniky v souladu s vlastními rozhodnutími uvedly jako zamýšlený způsob využití takového materiálu, jakož i odesílatele nebo příjemce v případě, že je takový materiál převáděn.
Systém měření, na kterém jsou založeny záznamy, musí být v souladu se současnými mezinárodními standardy nebo musí být těmto standardům kvalitativně rovnocenný.
Na základě těchto záznamů musí být možné vypracovat a odůvodnit sdělení zasílaná Komisi ve formě a odstupech stanovených v článcích 12 až 21.
Záznamy musí být uchovávány po dobu alespoň pěti let.
EVIDENČNÍ ZÁZNAMY
Článek 10
Evidenční záznamy musí v každé oblasti materiálové bilance uvádět: a) všechny změny inventury tak, aby bylo možné kdykoli provést dokladovou inventuru;
b) všechny výsledky měření a evidence, které se používají ke stanovení fyzické inventury;
c) všechny opravy, které byly provedeny v souvislosti se změnami inventury, dokladovou inventurou a fyzickou inventurou.
Evidenční záznamy o všech změnách inventury a o fyzické inventuře musí o každé dávce jaderného materiálu uvádět: identifikaci materiálu, údaje o dávce a výchozí údaje.
Tyto záznamy o každé dávce jaderného materiálu budou vedeny odděleně pro uran, thorium a plutonium.
U každé změny inventury se bude navíc uvádět datum změny inventury a případně odesílající oblast materiálové bilance a přijímající oblast materiálové bilance nebo příjemce.
PROVOZNÍ ZÁZNAMY
Článek 11
Provozní záznamy musí v případě potřeby zahrnovat pro každou oblast materiálové bilance: a) provozní údaje, které se používají ke stanovení změn v množství a ve složení jaderného materiálu;
b) údaje získané z kalibrací nádrží a kontrolních měřicích přístrojů a z odběrů vzorků a analýz, postupy kontroly kvality měření a odvozené odhady náhodných a systematických chyb;
c) popis sledu činností uskutečněných při přípravě a provedení fyzické inventury s cílem zajistit její správnost a úplnost;
d) popis opatření provedených ke zjištění příčiny a rozsahu náhodné nebo nezměřené ztráty, která by mohla vzniknout.
EVIDENČNÍ A ZVLÁŠTNÍ ZPRÁVY
Článek 12
Osoby a podniky uvedené v článku 1 předloží Komisi evidenční zprávy a v případě potřeby zvláštní zprávy.
Evidenční zprávy shrnují informace dostupné ke dni vypracování zprávy a v případě nutnosti jsou později opraveny.
Na odůvodněnou žádost Komise jsou další podrobnosti a vysvětlení v souvislosti s těmito zprávami poskytnuty Komisi obvykle do tří týdnů po podání této žádosti.
Výchozí inventura
Článek 13
Osoby a podniky uvedené v článku 1 předloží Komisi výchozí dokladovou inventuru veškerého jaderného materiálu, který z jakéhokoli důvodu drží, do 15 dnů po posledním dni měsíce, ve kterém toto nařízení vstoupí v platnost.
Tato inventura bude popisovat situaci k poslednímu dni tohoto měsíce.
Pro tento účel se použije formulář uvedený v příloze IV tohoto nařízení.
Zpráva o změně inventury
Článek 14
Pro každou oblast materiálové bilance předloží osoby a podniky uvedené v článku 1 Komisi zprávu o změně inventury týkající se veškerého jaderného materiálu v souladu se vzorem uvedeným v příloze II. Ve zprávách se pro každou dávku identifikují materiály a uvedou se údaje o dávce, datum změny inventury a popřípadě odesílající oblast materiálové bilance a přijímající oblast materiálové bilance nebo příjemce.
Zprávy o převodech rovněž uvádí zamýšlené využití u příjemce podle článku 9 a u odesilatele využití jaderného materiálu v zařízení, které předkládá zprávu.
Není-li ve zvláštních zárukových ustanoveních uvedených v článku 7 stanoveno jinak, není povinné žádné ohlášení využití při převodech mezi různými oblastmi materiálové bilance v rámci jednoho zařízení.
Tyto zprávy o změnách inventury a dokladových inventur a opravách se odesílají co nejdříve, v každém případě však do 15 dnů po skončení měsíce, ve kterém změny nastaly nebo se staly známými, a to buď pravidelně v souhrnném seznamu, anebo jednotlivě.
V měsících, v nichž nedošlo ke změnám inventury, mohou dotyčné osoby a podniky pouze zaslat formulář určený pro zprávu o změně inventury s poznámkou, že situace zůstala nezměněna.
Podle zvláštních zárukových ustanovení uvedených v článku 7 mohou být pro dotyčné zařízení drobné změny inventury, jako je převod analytických vzorků, sloučeny do skupin tak, aby mohly být oznámeny jako jediná změna inventury.
Článek 15
Ke zprávám uvedeným v článku 14 se připojují stručné poznámky, které: a) vysvětlují změny inventury na základě provozních údajů obsažených v provozních záznamech stanovených v čl. 11 písm. a) tohoto nařízení;
b) popisují podle zvláštních zárukových ustanovení uvedených v článku 7 plánovaný provozní program pro dotyčné zařízení, a zejména provedení fyzické inventury.
Pokud je požadovaná informace obsažena v již existujících dokumentech, mohou kopie těchto dokumentů nahradit stručné poznámky.
Zpráva o materiálové bilanci a soupis fyzické inventury
Článek 16
Pro každou oblast materiálové bilance předloží osoby a podniky uvedené v článku 1 Komisi v souladu se vzorem podle přílohy III tohoto nařízení zprávy o materiálové bilanci, které uvádějí: a) počáteční fyzickou inventuru;
b) změny inventury (nejprve přírůstky, poté úbytky);
c) konečnou dokladovou inventuru;
d) konečnou fyzickou inventuru;
e) nezapočtený materiál.
Ke každé zprávě o materiálové bilanci se přikládá fyzická inventura v souladu se vzorem uvedeným v příloze IV, která obsahuje seznam všech jednotlivých dávek s uvedením identifikace materiálů a dávkového údaje pro každou uvedenou dávku a způsob, jakým dotyčné osoby a podniky zamýšlejí podle článku 9 takový materiál využít.
Tyto zprávy se předkládají co nejdříve, v každém případě do 30 dnů po dni, ke kterému byla provedena fyzická inventura, není-li ve zvláštních zárukových ustanoveních uvedených v článku 7 stanoveno jinak.
Zvláštní zprávy
Článek 17
Osoby a podniky uvedené v článku 1 předloží Komisi zvláštní zprávu, jakmile nastanou okolnosti uvedené v článcích 18 a 27.
Druh informací, které mají být obsaženy v takové zprávě, je určen ve zvláštních zárukových ustanoveních uvedených v článku 7.
Zvláštní zprávy a další podrobnosti nebo vysvětlení, které mohou být Komisí požadovány v souvislosti s těmito zprávami, se poskytují neprodleně.
Článek 18
Zvláštní zpráva musí být vypracována neprodleně v případě, že: a) určitá neobvyklá nehoda nebo okolnost vede k domněnce, že došlo nebo mohlo dojít ke ztrátě jaderného materiálu, která přesahuje limity stanovené pro tento účel ve zvláštních zárukových ustanoveních uvedených v článku 7 nebo
b) celistvost kontejnmentu jaderného materiálu se do té míry neočekávaně změnilo ve srovnání s údaji stanovenými ve zvláštních zárukových ustanoveních uvedených v článku 7, že bylo umožněno neoprávněné odebrání jaderného materiálu.
Výše uvedené povinnosti se vztahují na dotyčné osoby a podniky, jakmile se dozvědí o takové ztrátě nebo o náhlé změně stavu kontejnmentu nebo o čemkoli, co by mohlo vést k domněnce o takové události.
Příčiny musí být rovněž oznámeny, jakmile se stanou známými.
Prováděcí pravidla
Článek 19
Pokud jde o reaktory, použijí se povinnosti stanovené v článcích 10 až 16 za následujících podmínek.
Pokud jde o jaderné přeměny, uvedou se vypočtené údaje ve zprávě o změně inventury nejpozději ke dni, ke kterému se ozářené palivo převádí z oblasti materiálové bilance reaktoru.
Ve zvláštních zárukových ustanoveních uvedených v článku 7 jsou navíc případně stanoveny jiné postupy zaznamenávání a ohlašování jaderných přeměn.
Článek 20
Jaderný materiál podléhající konkrétním zárukovým závazkům, který byl vstoupil do Společenství na základě dohody uzavřené se třetím státem nebo mezinárodní organizací, je v případě, že dohoda nestanoví něco jiného, identifikován v následujících oznámeních odděleně pro každý závazek: a) výchozí dokladová inventura (článek l3);
b) zprávy o změně inventury, s výjimkou dokladové inventury (článek 14);
c) soupisy fyzické inventury (článek 16) a
d) zamýšlený dovoz a vývoz (články 24 a 25).
Není-li to ve výše uvedené dohodě výslovně zakázáno, nebrání takové oddělení fyzickému smísení materiálů.
Tento článek se nevztahuje na dohodu ani žádnou jinou dohodu uzavřenou mezi Společenstvím a členským státem a Mezinárodní agenturou pro atomovou energii.
Článek 21
a) V jakémkoli oznámení uvedeném v tomto nařízení se množství výchozího materiálu uvádí v kilogramech a množství zvláštního štěpného materiálu v gramech.
b) Odpovídající evidenční záznamy o materiálu jsou vedeny v jednotkách uvedených v písmenu a) tohoto článku nebo v menších jednotkách.
Jsou vedeny takovým způsobem, aby byly věrohodné, a zejména aby byly v souladu s běžnou praxí členských států.
c) V oznámeních uvedených výše lze množství zaokrouhlovat dolů k nejbližší jednotce, je-li první desetinné číslo 0 až 4, a nahoru, je-li první desetinné číslo 5 až 9.
d) Nestanoví-li zvláštní záruková ustanovení uvedená v článku 7 jinak: i) je v oznámeních uvedena celková hmotnost obsažených prvků: uranu, thoria nebo plutonia a u obohaceného uranu rovněž celková hmotnost štěpných izotopů.
Izotopové složení plutonia, je-li v zařízení zaznamenáváno pro provozní účely, musí být Komisi přístupné na vyžádání;
ii) jsou ve zprávách o změně inventury a soupisech fyzické inventury a zprávách o oddělených materiálových bilancích použity oddělené záznamy pro následující kategorie jaderného materiálu: - ochuzený uran,
- přírodní uran,
- uran obohacený do 20 %,
- uran obohacený nad 20 %,
- plutonium,
- thorium.
ODCHYLKY A VÝJIMKY
Článek 22
a) Aby mohly být vzaty v úvahu všechny zvláštní okolnosti, za kterých je materiál podléhající režimu záruk využíván nebo produkován, může Komise ve zvláštních zárukových ustanoveních uvedených v článku 7 poskytnout producentům a uživatelům jaderného materiálu odchylky od pravidel, kterými se řídí forma a četnost oznámení podle tohoto nařízení.
Komise může takto rozhodnout zejména v případě zařízení, ve kterých je beze změn po dlouhou dobu umístěno pouze malé množství materiálu.
b) Na žádost dotyčných osob a podniků podanou na formuláři uvedeném v příloze VIII může Komise vyjmout z ohlašovací povinnosti následující materiál, není-li přepracováván nebo skladován společně s nevyňatým jaderným materiálem: - zvláštní štěpný materiál, který se používá řádově v gramových množstvích nebo nižším jako součást čidel v přístrojích,
- plutonium s koncentrací izotopů plutonia-238 vyšší než 80 %,
- jaderný materiál, který se využívá výlučně pro nejaderné činnosti.
Přestanou-li platit podmínky pro vynětí, je takové vynětí zrušeno.
Dotyčná osoba nebo podnik informuje Komisi na formuláři uvedeném v příloze IX o tom, že podmínky pro vynětí již neexistují.
Článek 23
Toto nařízení se nevztahuje na držitele hotových výrobků používaných pro nejaderné účely a obsahujících jaderný materiál, který je ve skutečnosti zpětně nezískatelný.
ČÁST III PŘEVODY: DOVOZ/VÝVOZ
Článek 24
a) Osoby a podniky uvedené v článku 1, které vyvážejí výchozí nebo zvláštní štěpný materiál do třetího státu, podají Komisi předběžné oznámení o každém takovém vývozu.
Obdobně se Komisi podává předběžné oznámení: - v případě vývozu z členského státu — smluvní strany dohody do členského státu, který není smluvní stranou dohody, a
- v případě vývozu ze Spojeného království do členského státu — smluvní strany dohody.
Předběžné oznámení se však vyžaduje pouze v případě, že: i) dodávka přesahuje jeden efektivní kilogram;
ii) je stanoveno ve zvláštních zárukových ustanoveních podle v článku 7 u zařízení obvykle převádějících značná celková množství materiálu do stejného státu, přestože žádná jednotlivá dodávka nepřesahuje jeden efektivní kilogram.
b) Toto oznámení se podává po uzavření smluv o převodu a v každém případě tak, aby jej Komise obdržela osm pracovních dnů před tím, než je materiál připraven k odeslání.
c) Toto oznámení se podává na formuláři uvedeném v příloze V tohoto nařízení a musí mimo jiné obsahovat: - identifikaci, a je-li to možné, i očekávané množství a složení převáděného materiálu a oblast materiálové bilance, ze které materiál pochází,
- stát, do kterého se jaderný materiál odesílá,
- datum, ke kterému bude jaderný materiál připraven k odeslání, a místo, kde má být materiál připraven k odeslání,
- pravděpodobná data odeslání a přijetí jaderného materiálu,
- způsob využití jaderného materiálu dotyčnými osobami a podniky.
d) Je-li to požadováno z důvodů fyzické ochrany, mohou být zvláštní opatření týkající se formy a podávání takového oznámení projednány s Komisí.
Článek 25
a) Osoby a podniky uvedené v článku 1, které dovážejí výchozí nebo zvláštní štěpný materiál ze třetího státu, podají předběžné oznámení každého takového dovozu Komisi.
Obdobně se předběžné oznámení Komisi podává: - v případě dovozu do členského státu — smluvní strany dohody z členského státu, který není smluvní stranou dohody,
- v případě jakéhokoli dovozu do Spojeného království z členského státu — smluvní strany dohody.
Předběžné oznámení se však vyžaduje pouze v případě, že: i) dodávka přesahuje jeden efektivní kilogram;
ii) to stanoví zvláštní záruková ustanovení uvedená v článku 7 u zařízení, do kterých se obvykle převádějí značná celková množství materiálu ze stejného státu, přestože žádná jednotlivá dodávka nepřesahuje jeden efektivní kilogram.
b) Toto oznámení se podává co možná nejdříve před očekávanou dodávkou jaderného materiálu a v každém případě v den přijetí a Komisi nejpozději pět pracovních dnů před tím, než je materiál vybalen.
c) Toto oznámení se podává na formuláři uvedeném v příloze VI tohoto nařízení a musí mimo jiné obsahovat: - identifikaci, a je-li to možné, i očekávané množství a složení materiálu,
- očekávané datum dodání, předpokládané místo a čas, kde a kdy se předpokládá, že má být jaderný materiál vybalen.
d) Je-li to požadováno z důvodů fyzické ochrany, mohou být zvláštní opatření týkající se formy a podávání takového oznámení projednány s Komisí.
Článek 26
Rozhodnou-li se osoby a podniky, na které se nevztahuje článek 1, vyvážet nebo dovážet jaderný materiál uvedený v článcích 24 a 25, jsou povinny učinit oznámení uvedená v článcích 24 a 25.
Článek 27
Osoby a podniky, na které se vztahují články 24 a 25, vypracují zvláštní zprávu podle článku 17, jestliže v důsledku výjimečné okolnosti nebo události obdržely informaci o tom, že došlo, nebo že existuje domněnka, že mohlo dojít ke ztrátě jaderného materiálu, zejména vzniklo-li při převodu významné prodlení.
Za stejných okolností jsou osoby a podniky, na které se vztahuje článek 26, povinny informovat Komisi.
Článek 28
Jakákoli změna data připravenosti přepravy, odeslání nebo vybalení jaderného materiálu proti datům uvedeným v oznámení Komisi podle článků 24 a 25, která však nezakládá povinnost vypracovat zvláštní zprávu, musí být neprodleně sdělena Komisi s uvedením nových dat, jsou-li známa.
ČÁST IV ZVLÁŠTNÍ USTANOVENÍ
PRODUCENTI RUD
Článek 29
Každá osoba nebo podnik, které těží rudy na území členského státu, jsou povinny vést o tom evidenční záznamy. Tyto záznamy musí zejména uvádět celková množství a průměrný obsah uranu a thoria ve vytěžené rudě a zásoby v dole, doklady o zásilce s uvedením data, příjemce a množství.
Tyto záznamy se uchovávají po dobu alespoň pěti let.
Článek 30
Nejpozději do konce ledna každého roku informují producenti rudy Komisi na formuláři uvedeném v příloze VII o množství materiálu odeslaného z každého dolu v průběhu předchozího roku.
Článek 31
Každá osoba nebo podnik, které vyvážejí rudu do třetího státu, informují Komisi na formuláři uvedeném v příloze VII o skutečném datu odeslání.
DOPRAVCI
Článek 32
Každá osoba nebo podnik, které se na území členských států zabývají přepravou nebo dočasným skladováním výchozího nebo zvláštního štěpného materiálu v průběhu přepravy, může tento materiál přijmout a předat pouze proti řádně podepsanému a datem opatřenému potvrzení o přijetí.
Tento doklad obsahuje jména strany předávající a přejímající materiál, přepravovaná množství a povahu, formu a složení materiálu.
Je-li to vyžadováno z důvodů fyzické ochrany, může být specifikace převáděných materiálů nahrazena vhodnou identifikací dodávky.
Tato identifikace musí odkazovat na záznamy určující uvedenou specifikaci, které vedou osoby a provozovatelé uvedení v článku 1.
Tyto doklady uchovávají smluvní strany po dobu alespoň jednoho roku.
Článek 33
Doklady a listiny, které byly osobami a podniky již vypracovány a jsou uchovávány v souladu s právními předpisy platnými pro ně na území členských států, ve kterých působí, mohou nahradit doklady a potvrzení o přijetí podle článku 32, pokud tyto doklady a listiny obsahují všechny požadované informace.
ZPROSTŘEDKOVATELÉ
Článek 34
Každý, kdo z jakéhokoli titulu, zejména jako pověřený zástupce, makléř, komisionář nebo zplnomocněnec, zprostředkuje uzavření smlouvy o obstarání jaderného materiálu, je povinen uchovávat všechny doklady týkající se jím nebo jeho jménem provedené transakce alespoň po dobu jednoho roku po uplynutí doby platnosti smlouvy.
Tyto doklady musí obsahovat jména smluvních stran, datum uzavření smlouvy, množství, povahu, formu a složení, původ a určení jaderného materiálu.
ČÁST V ZVLÁŠTNÍ USTANOVENÍ POUŽITELNÁ NA ÚZEMÍCH ČLENSKÝCH STÁTŮ DISPONUJÍCÍCH JADERNÝMI ZBRANĚMI
Článek 35
l. Ustanovení tohoto nařízení se nevztahují: a) na zařízení nebo části zařízení, které byly určeny pro plnění požadavků obrany a které jsou umístěny na území členského státu, který není smluvní stranou dohody, ani
b) na jaderný materiál, který byl určen pro plnění požadavků obrany tohoto členského státu.
2. Pro jaderný materiál, zařízení nebo části zařízení, které jsou způsobilé, aby byly určeny pro plnění požadavků obrany a které jsou umístěny na území členského státu, který není smluvní stranou dohody, vymezí rozsah použití tohoto nařízení a postupů podle něj Komise po konzultaci a po dohodě s dotyčným členským státem, přičemž se zohlední čl. 84 odst. 2 Smlouvy.
3. V každém případě se má za to, že: a) články 1 až 4 a články 7 a 8 se vztahují na zařízení nebo části zařízení, které jsou v určité době provozovány výlučně s jaderným materiálem určeným pro plnění požadavků obrany, avšak jindy jsou provozovány výlučně s jaderným materiálem určeným pro civilní účely;
b) články 1 až 4 a články 7 a 8 se, s výjimkami z důvodů národní bezpečnosti, vztahují na zařízení nebo části zařízení, do kterých může být z těchto důvodů omezen přístup, avšak ve kterých se souběžně vyrábí, provádí manipulace, přepracovává, separuje nebo jiným způsobem využívá jak jaderný materiál určený pro civilní účely, tak jaderný materiál určený pro plnění požadavků obrany;
c) článek 6 a články 9 až 37 se vztahují na veškerý jaderný materiál pro civilní účely umístěný v zařízeních nebo částech zařízení uvedených v písmenech a) a b).
ČÁST VI ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
DEFINICE
Článek 36
Pro účely tohoto nařízení se rozumí: a) "dohodou" dohoda uzavřená dne 5. dubna l973 mezi Belgickým královstvím, Dánským královstvím, Spolkovou republikou Německo, Irskem, Italskou republikou, Lucemburským velkovévodstvím, Nizozemským královstvím a Evropským společenstvím pro atomovou energii (Euratom) s Mezinárodní agenturou pro atomovou energii za účelem provádění čl. III odst. 1 a 4 Smlouvy o nešíření jaderných zbraní;
b) "členskými státy — smluvními stranami dohody" Belgické království, Dánské království, Spolková republika Německo, Irsko, Italská republika, Lucemburské velkovévodství a Nizozemské království;
c) "členským státem, který není smluvní stranou dohody" Francie a Spojené království;
d) "třetím státem" každý stát, který není členem Evropského společenství pro atomovou energii;
e) "zvláštním štěpným materiálem" plutonium-239, uran-233, uran obohacený uranem-235 nebo uranem-233 a jakákoli látka obsahující jeden nebo více těchto izotopů a takové další štěpné materiály, které může stanovit Rada kvalifikovanou většinou na návrh Komise; výraz "zvláštní štěpný materiál" však nezahrnuje výchozí materiál ani rudu nebo odpad z rudy;
f) "uranem obohaceným uranem-235 nebo uranem-233" uran obsahující uran-235 nebo uran-233 nebo oba v takovém množství, že poměr součtu obou těchto izotopů a izotopu 238 je větší než poměr izotopu 235 a izotopu 238 vyskytujících se v přírodě.
"Obohacením" se rozumí poměr souhrnné hmotnosti uranu-233 a uranu-235 a celkové hmotnosti posuzovaného uranu;
g) "výchozími materiály" uran obsahující směs izotopů uranu vyskytujících se v přírodě, uran s obsahem uranu-235 nižším než obvyklým, thorium, kterýkoli z předchozích materiálů ve formě kovu nebo slitiny, chemické sloučeniny nebo koncentrátu, jiná látka obsahující jeden nebo více z předcházejících materiálů v koncentraci stanovené Radou kvalifikovanou většinou na návrh Komise a jakýkoli jiný materiál, který může určit Rada kvalifikovanou většinou na návrh Komise.
Výraz "výchozí materiál" nezahrnuje rudu nebo rudný odpad;
h) "rudami" rudy obsahující látky v průměrné koncentraci stanovené Radou kvalifikovanou většinou na návrh Komise, ze kterých mohou být získány vhodným chemickým a fyzikálním zpracováním výše definované výchozí materiály;
i) "jaderným materiálem" jakákoli ruda, výchozí materiál nebo zvláštní štěpný materiál, jak je definován v písmenech e), f), g) a h);
j) "kategorií" materiálu, podle okolností, přírodní uran, ochuzený uran, uran obohacený uranem-235 nebo uranem-233, thorium nebo plutonium;
k) "dávkou" část jaderného materiálu, se kterou se nakládá jako s jednotkou pro účely evidence v klíčovém měřícím bodu a jejíž množství a složení je vymezeno jedinou sadou specifikací nebo měření. Jaderný materiál může být v hromadné formě nebo může být obsažen v několika samostatných identifikovatelných položkách;
l) "údaji o dávce" celková hmotnost každého prvku jaderného materiálu a u plutonia a uranu popřípadě rovněž jejich izotopické složení.
Pro účely zpráv se hmotnosti jednotlivých položek v dávce sčítají před tím, než se zaokrouhlí na nejbližší jednotku;
m) "dokladovou inventurou" oblasti materiálové bilance algebraický součet poslední fyzické inventury dotyčné oblasti materiálové bilance a všech změn inventury vzniklých po poslední fyzické inventuře;
n) "Opravou" zápis do evidenčního záznamu nebo zprávy, kterým se napravuje zjištěná chyba, nebo, který odráží kvalitnější měření množství, které bylo dříve zapsáno do záznamu nebo zprávy.
U každé opravy musí být současně určen zápis, ke kterému se vztahuje;
o) "efektivním kilogramem" zvláštní jednotka používaná pro jaderný materiál podléhající zárukovým opatřením.
Množství v efektivních kilogramech se vypočítá tak, že se zjistí: i) u plutonia jeho hmotnost v kilogramech;
ii) u uranu s obohacením 0,0l (l %) a vyšším jeho hmotnost v kilogramech násobená druhou mocninou jeho obohacení;
iii) u uranu s obohacením nižším než 0,0l (l %), ale vyšším než 0,005 (0,5 %), jeho hmotnost v kilogramech násobená 0,000l a
iv) u ochuzeného uranu s obohacením 0,005 (0,5 %) nebo nižším a u thoria jejich hmotnost v kilogramech násobená 0,00005;
p) "změnou inventury" přírůstek nebo úbytek jaderného materiálu v oblasti materiálové bilance vyjádřený v dávkách;
q) "klíčovým měřicím bodem" místo, kde se jaderný materiál nachází v takovém stavu, že může být změřen za účelem stanovení toku nebo inventury materiálu.
Klíčové měřicí body tedy zahrnují vstupy a výstupy (včetně změřených odpadů) a sklady v oblastech materiálové bilance, avšak neomezují se pouze na ně;
r) "oblastí materiálové bilance" oblast, v níž: i) může být stanoveno množství jaderného materiálu při každém převodu do oblasti materiálové bilance nebo z oblasti materiálové bilance a
ii) v souladu se stanovenými postupy může být v každé oblasti materiálové bilance v případě potřeby provedena fyzická inventura jaderného materiálu
tak, aby mohla být stanovena materiálová bilance;
s) "nezapočteným materiálem" rozdíl mezi fyzickou inventurou a dokladovou inventurou;
t) "fyzickou inventurou" souhrn všech změřených nebo odvozených odhadů množství dávek jaderného materiálu, který se v určité době nachází v oblasti materiálové bilance, získaný v souladu se stanovenými postupy;
u) "rozdílem odesilatel/příjemce" rozdíl mezi množstvím jaderného materiálu v dávce uvedeným v odesílající oblasti materiálové bilance a množstvím změřeným v přijímající oblasti materiálové bilance;
v) "výchozími údaji" údaje zaznamenané v průběhu měření nebo kalibrace nebo údaje použité k odvození empirických vztahů, které identifikují jaderný materiál a poskytují údaje o dávce.
Výchozí údaje o surovině mohou obsahovat například hmotnost složek, konverzní faktory pro stanovení hmotnosti prvku, měrnou hmotnost, koncentraci prvků, izotopické poměry, vztah mezi objemem a údaji na tlakoměru a vztah mezi vyprodukovaným plutoniem a vyrobenou energií;
w) "strategickým bodem" místo vybrané v průběhu přezkoumávání projektových údajů, v němž se za obvyklých podmínek a ve spojení s informacemi získanými ze všech strategických bodů společně získávají a ověřují informace nutné a postačující k provádění činností týkajících se zárukových opatření podle dohody; strategický bod může zahrnovat kterékoli místo, v němž se provádějí klíčová měření týkající se evidence materiálu a vykonávají se opatření týkající se kontroly celistvosti kontejnmentu a dozorovacích zařízení. ZAŘÍZENÍ ŘÍZENÁ Z MÍSTA MIMO SPOLEČENSTVÍ Článek 37
ze dne 21. prosince 1976 o prozatímním provádění technických příloh a prozatímním používání vzoru karnetu TIR Celní úmluvy o mezinárodní přepravě zboží v rámci karnetů TIR (Úmluva TIR) ze dne 14. listopadu 1975, Ženeva
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že zjednodušení stanovená v rámci Úmluvy TIR revidované roku 1975 v Ženevě by měla platit co nejdříve; že jde zejména o technická ustanovení a vzor karnetu TIR uvedené úmluvy,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Přílohy 1, 2, 3, 4, 5 a 7 Úmluvy TIR 1975 vstupují v platnost ve Společenství dnem 1. ledna 1977.
Vysvětlující poznámky z přílohy 6 uvedené úmluvy, které se týkají příloh uvedených v prvním pododstavci, se použijí od téhož dne.
2. Vzor karnetu TIR uvedený v příloze I Úmluvy TIR 1975 má ve Společenství stejnou právní sílu a stejný účinek jako karnet TIR úmluvy z roku 1959.
3. Texty příloh 1, 2, 3, 4, 5 a 7 Úmluvy TIR 1975 a vysvětlivky týkající se těchto příloh uvedené v příloze 6 jsou uvedeny v příloze tohoto nařízení.
Článek 2
Komise oznámí ustanovení přijatá v článku 1 řídícímu tajemníkovi Evropské hospodářské komise.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
ze dne 21. prosince 1976, kterým se mění rozhodnutí 71/306/EHS o zřízení Poradního výboru pro veřejné zakázky
(77/63/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že uplatňování opatření přijatých Radou v oblasti veřejných zakázek na dodávky může působit obtíže, které je žádoucí zkoumat společně s obtížemi vznikajícími v oblasti veřejných zakázek na stavební práce;
vzhledem k tomu, že se doporučuje rozšířit pro tento účel funkci a složení Poradního výboru pro veřejné zakázky na stavební práce,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Rozhodnutí 71/306/EHS se mění takto: a) v článku 1 se zrušují slova "na stavební práce";
b) v článku 2 se za slova "na stavební práce" vkládají slova "a dodávky" a
c) v čl. 3 odst. 2 se slova "jednoho náhradníka" nahrazují slovy "jednoho nebo dva náhradníky".
Článek 2
Dnem nabytí účinku tohoto rozhodnutí se výbor přejmenovává na Poradní výbor pro veřejné zakázky.
Článek 3
Toto rozhodnutí bude zveřejněno
ze dne 22. prosince 1976, kterým se stanoví standardní kódy a pravidla pro přepis údajů ze zjišťování sadů určitých druhů ovocných stromů do strojově čitelné formy a kterým se stanoví hranice pěstitelských oblastí pro tato zjišťování
(77/144/EHS) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 76/625/EHS ze dne 20. července 1976 o statistických zjišťováních prováděných členskými státy pro stanovení produkčního potenciálu sadů určitých druhů ovocných stromů [1], a zejména s ohledem na čl. 4 odst. 2 a 4 této směrnice,
vzhledem k tomu, že vybavení, které má Komise k dispozici pro analýzu výsledků zjišťování sadů určitých druhů ovocných stromů a potřeba jejich racionálního využití vyžadují, aby byla specifikována strojově čitelná forma kompatibilní s tímto vybavením a aby byl předepsán standardní formát pro přepis údajů do strojově čitelné formy;
vzhledem k tomu, že v rámci určitých pěstitelských oblastí existují jednotné podnební a zemědělské podmínky, které jsou spojeny s více či méně jednotnými výnosy ovoce z hektaru; že použití výsledků zjišťování pro každou pěstitelskou oblast zvyšuje přesnost střednědobých odhadů výroby; že mají být stanoveny hranice takových pěstitelských oblastí;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro zemědělskou statistiku,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Strojově čitelnou formou pro předkládání údajů uvedených v článku 2 směrnice 76/625/EHS bude u států, které zpracovávají své informace ze zjišťování elektronicky, buď magnetická páska, nebo osmdesátisloupcové děrné štítky.
Článek 2
Standardní formát, kódy a pravidla řídící přepis údajů stanovených článkem 2 směrnice 76/625/EHS na magnetický pásek nebo na osmdesátisloupcový děrný štítek a administrativní postup řídící přenos souborů na magnetických páscích Statistickému úřadu Evropských společenství jsou stanoveny v přílohách k tomuto rozhodnutí.
Článek 3
Hranice pěstitelských oblastí, které mají být přijaty, jsou stanoveny v přílohách k tomuto rozhodnutí.
Článek 4
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
ze dne 29. března 1977, kterým se Komise zmocňuje k tomu, aby za Euratom sjednávala půjčky za účelem přispění na financování jaderných elektráren (77/270/Euratom)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství pro atomovou energii, a zejména na články 2, 172 a 203 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že využití jaderné energie může snížit nadměrnou závislost Společenství na vnějších zdrojích energie, a tím zlepšit podmínky, za kterých se energie dováží;
vzhledem k tomu, že za stávajících technických a ekonomických podmínek je využití jaderné energie pro výrobu elektrické energie ekonomicky výhodné a přijatelnější než využívání ropných produktů;
vzhledem k tomu, že dodatečné investiční náklady, které jsou nezbytné na vybavení jaderných elektráren ve srovnání s vybavením klasických elektráren, společně s náklady vyplývajícími ze zvýšení ceny ropných produktů, které ovlivňují provozní náklady elektráren, znamenají pro výrobce energie nutnost sjednávat vyšší půjčky;
vzhledem k tomu, že čl. 2 písm. c) Smlouvy ukládá Společenství úkol, aby usnadňovalo investice a zajišťovalo, zejména podporou podnikání, vybudování základních zařízení nezbytných pro rozvoj jaderné energetiky ve Společenství; že pokud se má přispět na financování jaderných elektráren, je potřeba vytvořit systém půjček a úvěrů; že takové kroky jsou nezbytné, pokud se má dosáhnout cíle stanoveného v čl.
2 písm. c) Smlouvy, ačkoli Smlouva neupravuje pravomoci nezbytné pro tento účel;
vzhledem k tomu, že výše potřebného kapitálu vyžaduje zvýšení finančního potenciálu; že Společenství může v této oblasti poskytnout zásadní pomoc;
vzhledem k tomu, že Společenství je povinno využít všech prostředků k tomu, aby bylo usnadněno dosažení cílů schválených v rámci nové strategie společné energetické politiky,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Komise se zmocňuje k tomu, aby za Evropské společenství pro atomovou energii (Euratom) a v rámci částek stanovených Radou sjednávala půjčky a prostředky z nich poskytovala ve formě úvěrů pro účely financování investičních projektů týkajících se průmyslové výroby elektrické energie v jaderných elektrárnách a průmyslových zařízeních palivového cyklu.
Komise si nevypůjčí vyšší částku, než je výše úvěru, o který byla požádána.
Výpůjční a související úvěrové transakce znějí na stejnou měnovou jednotku a realizují se, pokud jde o splacení jistiny a platbu úroků, za stejných podmínek.
Náklady vzniklé Společenství při sjednávání a provádění každé transakce nese příslušný oprávněný podnik.
Článek 2
Podmínky půjček sjednává Komise v nejlepším zájmu Společenství, s přihlédnutím k podmínkám na kapitálových trzích a v souladu s omezeními danými dobou splatnosti poskytovaných úvěrů.
Článek 3
Komise rozhodne o poskytnutí každého úvěru.
Při svém rozhodování se řídí zejména zásadou, že bude dána přednost využití zdrojů za co nejvýhodnějších podmínek v zařízeních optimální velikosti.
Úvěry se zajišťují způsobem obvyklým v bankovní praxi.
Článek 4
Komise v pravidelných intervalech informuje Radu a Evropský parlament o příjmových a výdajových operacích vyplývajících ze sjednaných a spravovaných půjček a úvěrů Euratomu.
Každý rok předloží společně s odhady rozpočtu přehled o své výpůjční politice.
Článek 5
Finanční kontrola a audit se provádí v souladu s finančním nařízením ze dne 25. března 1973 o souhrnném rozpočtu Evropských společenství [3].
ze dne 29. března 1977, kterým se provádí rozhodnutí Rady 77/270/Euratom, kterým se Komise zmocňuje k tomu, aby za Euratom sjednávala půjčky za účelem přispění na financování jaderných elektráren (77/271/Euratom)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství pro atomovou energii,
s ohledem na rozhodnutí Rady 77/270/Euratom ze dne 29. března 1977, kterým se Komise zmocňuje k tomu, aby za Euratom sjednávala půjčky za účelem přispění na financování jaderných elektráren [1],
vzhledem k tomu, že maximální částka půjček, k jejichž sjednání za Evropské společenství pro atomovou energii je Komise zmocněna, by měla být stanovena na 500 milionů evropských zúčtovacích jednotek;
vzhledem k tomu, že Komise by měla ve stanovený čas informovat Radu o tom, že celková částka uskutečněných operací dosáhla 300 milionů evropských zúčtovacích jednotek, aby Rada mohla s přihlédnutím k získaným zkušenostem rozhodnout o stanovení nové částky,
ROZHODLA TAKTO:
Jediný článek
Půjčky uvedené v článku 1 rozhodnutí Rady 77/270/Euratom mohou být sjednávány do maximální celkové částky 500 milionů evropských zúčtovacích jednotek; evropská zúčtovací jednotka je definována v rozhodnutí Rady 75/250/EHS [2].
Dosáhne-li celková hodnota uskutečněných operací částky 300 milionů evropských zúčtovacích jednotek, bude Komise informovat Radu, která co nejdříve jednomyslně rozhodne o stanovení nové částky.
ze dne 14. června 1977 o přijetí doporučení Rady pro celní spolupráci ze dne 18. června 1976 ke změně nomenklatury pro zařazení zboží v celních sazebnících
(77/412/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 28 a 113 této smlouvy,
s ohledem na doporučení Komise,
vzhledem k tomu, že devět členských států je smluvními stranami Bruselské úmluvy ze dne 15. prosince 1950 o nomenklatuře pro zařazení zboží v celních sazebnících; že na této nomenklatuře je založen společný celní sazebník;
vzhledem k tomu, že Rada pro celní spolupráci může smluvním stranám doporučit změny této úmluvy a tedy i nomenklatury, která je její součástí; že dne 18. června 1976 Rada vydala doporučení ke změně nomenklatury;
vzhledem k tomu, že podle této úmluvy belgické Ministerstvo zahraničních věcí sděluje znění každého návrhu doporučené změny všem smluvním stranám a vládám všech dalších signatářských a přistupujících států a znění je považováno za přijaté, pokud proti němu žádná smluvní strana nevznese žádnou námitku do šesti měsíců od tohoto sdělení; že pokud není vznesena žádná námitka, vstoupí změna v platnost šest měsíců po uplynutí této lhůty a celní sazebníky všech smluvních stran musí být do konce této lhůty upraveny podle změněné nomenklatury;
vzhledem k tomu, že belgické Ministerstvo zahraničních věcí sdělilo znění doporučení ze dne 18. června 1976 smluvním stranám dne 20. prosince 1976, s účinkem ode dne 31. prosince 1976; že není-li vznesena žádná námitka vůči celému doporuční nebo jeho části, lze doporučení považovat za přijaté dnem 1. července 1977;
vzhledem k tomu, že vůči žádné části tohoto doporučení nebyla vznesena žádná námitka,
ROZHODLA TAKTO:
Jediný článek
Doporučení Rady pro celní spolupráci ze dne 18. června 1976 ke změně nomenklatury pro zařazení zboží v celních sazebnících se přijímá a použije se ode dne 1. ledna 1978.
Rozhodnutí rady
ze dne 3. června 1997,
kterým se jménem Společenství přijímá několik příloh Mezinárodní úmluvy o zjednodušení a sladění celních režimů
(77/415/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na doporučení Komise,
vzhledem k tomu, že v souladu s rozhodnutím Rady 75/199/EHS ze dne 18. března 1975 [1], je Společenství stranou Mezinárodní úmluvy o zjednodušení a sladění celních režimů;
vzhledem k tomu, že přílohy uvedené úmluvy, které se týkají pravidel původu, dokladů původu, režimu tranzitu, dočasného použití k aktivnímu zušlechťovacímu styku a dočasného vývozu k pasivnímu zušlechťovacímu styku jsou pro Společenství přijatelné; je přesto vhodné doporučit přijetí těchto příloh, které se týkají pravidel původu, dokladů původu, dočasného použití k aktivnímu zušlechťovacímu styku a dočasného vývozu k pasivnímu zušlechťovacímu styku s výhradou zohlednění některých zvláštních požadavků celní unie,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Jménem Společenství se přijímají tyto přílohy Mezinárodní úmluvy o zjednodušení a sladění celních režimů:
- příloha D.1 o pravidlech původu, s výhradou norem 7 a 8 a doporučené praxe 10,
- příloha D. 2 o dokladech původu, s výhradou doporučené praxe 3, 10 a 12,
- příloha E.1 o režimu tranzitu,
- příloha E.6 o dočasném použití k aktivnímu zušlechťovacímu styku, s výhradou norem 19 a 34 a doporučené praxe 5, 16, 18 a 27,
- příloha E.8 o dočasném vývozu k pasivnímu zušlechťovacímu styku, s výhradou normy 20 a doporučené praxe 3, 9 a 10.
Znění těchto příloh se připojuje k tomuto rozhodnutí.
Článek 2
Komise informuje sekretariát Rady pro celní spolupráci, že Společenství přijalo přílohu o režimu tranzitu a s výhradou omezení uvedených v článku 1, přílohy o pravidlech původu, dokladů původu, dočasném použití k aktivnímu zušlechťovacímu styku a dočasném vývozu k pasivnímu zušlechťovacímu styku.
ze dne 27. června 1977 o zřízení Poradního výboru pro vzdělávání v ošetřovatelství (77/454/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že v usnesení ze dne 6. června 1974 o vzájemném uznávání diplomů, osvědčení a jiných dokladů o dosažené kvalifikaci se Rada vyslovila ve prospěch zřízení poradních výborů;
vzhledem k tomu, že je důležité zajistit srovnatelně vysokou úroveň vzdělání v souvislosti se vzájemným uznáváním diplomů, osvědčení a jiných dokladů o dosažené kvalifikaci zdravotních sester odpovědných za všeobecnou péči, jakož i v souvislosti s poskytováním ošetřovatelské péče jakýmikoli jinými pracovníky;
vzhledem k tomu, že je žádoucí pro dosažení tohoto cíle zřídit poradní výbor, který by radil Komisi,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Při Komisi se zřizuje Poradní výbor pro vzdělávání v ošetřovatelství (dále jen "výbor").
Článek 2
1. Úkolem výboru je přispívat k zajištění srovnatelně vysoké úrovně vzdělávání v rámci Společenství pro různé kategorie ošetřovatelských pracovníků.
2. Tento úkol plní především těmito prostředky: - výměnou úplných informací o metodách vzdělávání, jakož i o obsahu, úrovni a systému teoretického i praktického vzdělávání poskytovaného v členských státech,
- výměnou názorů a konzultacemi za účelem dosažení společné koncepce, pokud jde o úroveň, které má být dosaženo při vzdělávání ošetřovatelských pracovníků, a případně o systém a obsah tohoto vzdělávání,
- přihlédnutím k přizpůsobování tohoto vzdělávání pokroku v ošetřovatelské praxi, lékařských a sociálních vědách a ve vyučovacích metodách.
3. Výbor podává Komisi a členským státům svá stanoviska a doporučení včetně, považuje-li to za vhodné, návrhů na změny ustanovení o vzdělávání ve směrnicích týkajících se ošetřovatelské péče, zejména směrnicích 77/452/EHS [1] a 77/453/EHS [2].
4. Výbor rovněž radí Komisi ve všech dalších otázkách, které mu případně předloží ve věci vzdělávání ošetřovatelských pracovníků.
Článek 3
1. Výbor se skládá ze tří odborníků z každého členského státu, a to
- z jednoho odborníka z ošetřovatelské praxe, - z jednoho odborníka ze zařízení zajišťujících vzdělávání v ošetřovatelství a
- z jednoho odborníka z příslušných orgánů členského státu.
2.
Každý člen má náhradníka.
Tento náhradník je oprávněný účastnit se schůzí výboru.
3. Členy a náhradníky uvedené v odstavcích 1 a 2 určují členské státy.
Členové uvedení v odst. 1 první a druhé odrážce a jejich náhradníci jsou určováni na návrh ošetřovatelů z praxe a zařízení zajišťujících vzdělávání v ošetřovatelství.
Takto určené členy a náhradníky jmenuje Rada.
Článek 4
1. Funkční období člena výboru je tříleté.
Po uplynutí tohoto období zůstávají členové výboru ve funkci, dokud není rozhodnuto o jejich nahrazení nebo o obnovení jejich funkčního období.
2. Funkční období člena může skončit před uplynutím tříletého období jeho odstoupením, úmrtím nebo nahrazením jiným členem postupem podle článku 3.
Nový člen je jmenován na dobu zbývající do konce původního funkčního období.
Článek 5
Výbor zvolí ze svých členů předsedu a dva místopředsedy.
Přijme svůj jednací řád.
Program jednání na schůzích stanoví předseda výboru společně s Komisí.
Článek 6
Výbor může vytvářet pracovní skupiny a zvát a přijímat pozorovatele nebo odborníky, kteří mu budou nápomocni, pokud jde o všechna zvláštní hlediska jeho práce.
Článek 7
Sekretariát výboru zajišťuje Komise.
Rozhodnutí Rady ze dne 25. července 1977, kterým se zřizuje Stálý zootechnický výbor
(77/505/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na návrh rozhodnutí předložený Komisí,
vzhledem k tomu, že je žádoucí, aby v případech, kdy Rada přenese pravomoci v oblasti zootechniky na Komisi, byl zřízen výbor složený z odborníků z členských států s cílem zajistit úzkou spolupráci mezi členskými státy a Komisí a umožnit Komisi konzultace s odborníky;
vzhledem k tomu, že je dále žádoucí, aby taková spolupráce zahrnovala všechny oblasti, kterých se týkají pravidla Společenství ohledně těchto otázek; že výše uvedený výbor musí být proto zmocněn k posouzení každé otázky spadající do této oblasti,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Zřizuje se Stálý zootechnický výbor (dále jen "výbor") složený ze zástupců členských států a zástupce Komise ve funkci předsedy.
Článek 2
Výbor vykonává úkoly, jimiž byl pověřen na základě předpisů přijatých Radou v oblasti zootechniky v případech a za podmínek stanovených v uvedených předpisech.
Kromě toho projednává jakékoli jiné záležitosti spadající do této oblasti, které mu předloží předseda, a to buď z vlastního podnětu, nebo na žádost zástupce některého členského státu.
Článek 3
Výbor přijme svůj jednací řád.
ze dne 25. července 1977, kterým se uzavírá Úmluva o ochraně Středozemního moře před znečišťováním a Protokol o zamezení znečišťování Středozemního moře odpady shazovanými z plavidel a letadel
(77/585/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 235 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
vzhledem k tomu, že článek 24 Úmluvy o ochraně Středozemního moře před znečišťováním stanoví, že úmluva a protokol, který se k ní vztahuje, budou otevřeny k podpisu Evropským hospodářským společenstvím;
s ohledem na prohlášení Rady Evropských hospodářských společenství a zástupců vlád členských států, zasedajících v Radě, dne 22. listopadu 1973 o akčním programu Evropských společenství pro životní prostředí [2],
vzhledem k tomu, že uvedený program mezi jiným klade důraz na skutečnost, že znečišťování moře postihuje celé Společenství, jak pro významnou roli, kterou hraje moře při ochraně a rozvoji druhů, tak pro důležitost námořní dopravy pro harmonický rozvoj Společenství;
vzhledem k tomu, že navíc uvedený akční program a směrnice Rady 76/446/EHS ze dne 4. května 1976 o znečišťování některými nebezpečnými látkami vypouštěnými do vodního prostředí Společenství [3] stanoví, že Společenství má zavést určitá opatření ke snížení různých druhů znečišťování moře;
vzhledem k tomu, že Úmluva o ochraně Středozemního moře před znečišťováním zejména stanoví, že je nutno realizovat určitá vhodná opatření k předcházení a snížení znečišťování způsobovaného odpady shazovanými z plavidel a letadel, znečišťování pocházejícího z průzkumu a využívání kontinentálního šelfu, mořského dna a jeho podloží a znečišťování z pozemních zdrojů;
vzhledem k tomu, že článek 23 úmluvy stanoví, že se žádná strana nemůže stát smluvní stranou, pokud se zároveň nestane smluvní stranou nejméně jednoho z protokolů, a že žádná strana se nemůže stát smluvní stranou protokolu, pokud není, nebo se současně nestane, smluvní stranou úmluvy;
vzhledem k tomu, že se jeví jako nutné, aby Společenství uzavřelo tuto úmluvu a Protokol o zamezení znečišťování Středozemního moře odpady shazovanými z plavidel a letadel se záměrem dosáhnout v rámci operací na společném trhu jednoho z cílů Společenství v oblasti ochrany životního prostředí; že navíc není ve Smlouvě žádné ustanovení, které by v tomto směru vytvářelo potřebné pravomoci;
vzhledem k tomu, že úmluva a uvedený protokol byly jménem Společenství podepsány dne 13. září 1976,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Úmluva o ochraně Středozemního moře před znečišťováním a Protokol o zamezení znečišťování Středozemního moře odpadem shazovaným z plavidel a letadel se schvaluje jménem Evropského hospodářského společenství.
Znění úmluvy a protokolu je připojeno v příloze tohoto rozhodnutí.
Článek 2
Předseda Rady Evropských společenství uloží listinu o uzavření úmluvy jménem Evropského hospodářského společenství podle článku 25 této úmluvy [4].
ze dne 13. září 1977, kterým se zavádí postup konzultací o vztazích mezi členskými státy a třetími zeměmi v oblasti námořní dopravy a o související činnosti v mezinárodních organizacích
(77/587/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na čl. 84 odst. 2 této smlouvy,
vzhledem k tomu, že s očekáváním rozvoje světové námořní dopravy a důsledků vyplývajících z něj pro členské státy je třeba včas stanovit otázky společného zájmu s ohledem na vztahy členských států a třetích zemí v oblasti námořní dopravy a související činnost v mezinárodních organizacích;
vzhledem k tomu, že je žádoucí usnadnit výměnu informací a konzultace k těmto otázkám a tam, kde je to vhodné, podpořit koordinaci opatření přijatých členskými státy v mezinárodních organizacích;
vzhledem k tomu, že by každý členský stát měl předat své zkušenosti se vztahy se třetími zeměmi, pokud jde o námořní dopravu, ostatním členským státům a Komisi;
vzhledem k tomu, že se tyto informace pravidelně vyměňují v určitých mezinárodních organizacích; že tyto postupy by se měly doplnit na úrovni Společenství výměnou informací mezi členskými státy a Komisí,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Členské státy a Komise spolu konzultují postupem stanoveným v tomto rozhodnutí: a) otázky týkající se námořní dopravy, o kterých jednají mezinárodní organizace, a
b) různé aspekty rozvoje ve vztazích mezi členskými státy a třetími zeměmi v oblasti námořní dopravy a fungování dvoustranných nebo vícestranných dohod uzavřených v této oblasti.
Konzultace se uskuteční na žádost členského státu nebo Komise do jednoho měsíce od vznesení žádosti nebo v naléhavých případech ihned, jak je to možné.
Článek 2
1. Hlavní cíle konzultací podle čl. 1 písm. a) jsou: a) stanovit společně, zda jsou navržené otázky předmětem společného zájmu,
b) podle povahy otázek - zvážit společně, zda by činnost členských států v příslušných mezinárodních organizacích měla být koordinována,
- zvážit společně jakýkoliv jiný vhodný postup.
2. Členské státy a Komise si co nejrychleji sdělí veškeré informace významné pro cíle uvedené v odstavci 1.
Článek 3
1. Pro účely konzultací podle čl. 1 písm. b) informuje každý členský stát ostatní členské státy a Komisi o různých aspektech rozvoje v jeho vztazích se třetími zeměmi v oblasti námořní dopravy a o dvoustranných a vícestranných dohodách uzavřených v této oblasti, domnívá-li se, že to může přispět k vymezení otázek společného zájmu.
2. Hlavní cíl konzultací podle odstavce 1 je posoudit dopady poskytnutých informací a zvážit jakýkoliv vhodný postup.
3. Komise poskytne členským státům všechny informace, které má k dispozici k otázkám uvedeným v odstavci 1.
Článek 4
1. Výměna informací podle tohoto rozhodnutí se uskutečňuje prostřednictvím generálního sekretariátu Rady.
2. Konzultace podle tohoto rozhodnutí probíhají v rámci Rady.
3. Informace a konzultace podle tohoto rozhodnutí jsou předmětem služebního tajemství.
Článek 5
Po třech letech ode dne oznámení tohoto rozhodnutí Rada přezkoumá postup konzultací s ohledem na změny nebo doplnění, jestliže zkušenost prokáže takovou potřebu.
Článek 6
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
ze dne 7. listopadu 1977, kterou se stanoví společný ukazatel Společenství ke snížení spotřeby primární energie při potížích v zásobování ropou a ropnými produkty
(77/706/EHS) RADA EVROPSKYCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na čl. 103 odst. 4 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že zavedení společné energetické politiky je jedním z cílů, které si Společenství stanovilo; že Komise by měla navrhnout opatření, která mají být za tímto účelem přijata;
vzhledem k tomu, že dosažení skutečné solidarity mezi členskými státy při potížích v zásobování je jedním ze základních požadavků společné energetické politiky;
vzhledem k tomu, že Rada přijala směrnici 73/238/EHS ze dne 24. července 1973 o opatřeních ke zmírnění následků potíží v zásobování ropou a ropnými produkty [1];
vzhledem k tomu, že Rada přijala směrnici 68/414/EHS ze dne 20. prosince 1968, kterou se členským státům EHS ukládá povinnost udržovat minimální zásoby ropy a/nebo ropných produktů [2], ve znění směrnice 72/425/EHS [3];
vzhledem k tomu, že při potížích v zásobování se musí ve Společenství snižovat spotřeba energie podle pravděpodobného vývoje nabídky a předpokládaného čerpání nouzových zásob;
vzhledem k tomu, že je nezbytné stanovit společný ukazatel za účelem zachování jednoty trhu a zajištění toho, že se potíže vyplývající z krize spravedlivě rozdělí mezi všechny spotřebitele energie ve Společenství;
vzhledem k tomu, že při přijímání opatření ke splnění ukazatele Společenství ke snížení spotřeby energie zohlední členské státy strukturu svých vnitrostátních trhů,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
1. Vzniknou-li v jednom nebo ve více členských státech potíže v zásobování ropou a ropnými produkty, může Komise na žádost členského státu nebo z vlastního podnětu a po konzultaci se skupinou uvedenou ve směrnici 73/238/EHS stanovit pro celé Společenství ukazatel ke snížení spotřeby ropných produktů, který může dosáhnout až 10 % běžné spotřeby.
Toto rozhodnutí se bude uplatňovat nejdéle dva měsíce.
2. Za účelem zachování jednoty trhu a zajištění spravedlivého rozdělení potíží vyplývajících z krize mezi všechny spotřebitele energie ve Společenství Komise a) před uplynutím dvouměsíčního období a v rámci snížení podle odstavce 1 navrhne Radě nový ukazatel ke snížení spotřeby - nenahraditelných ropných produktů vyjádřený procentní sazbou spotřeby těchto výrobků,
- nahraditelných ropných produktů vyjádřený procentní sazbou spotřeby všech nahraditelných zdrojů energie;
b) v případě vyššího schodku může navrhnout Radě, aby ukazatel ke snížení spotřeby překročil 10 % a byl rozšířen i na jiné formy energie.
3. Ropné produkty ušetřené v důsledku diferencovaného snížení spotřeby stanoveného v odstavci 2 se rozdělí mezi členské státy.
4. Rada rozhodne ve lhůtě deseti dnů kvalifikovanou většinou o všech návrzích Komise uvedených v odstavci 2.
5. Požádá-li členský stát Komisi o zásah, rozhodne Komise ve lhůtě pěti pracovních dnů po obdržení žádosti.
6. Každý členský stát může Radě předložit jakékoli rozhodnutí Komise o stanovení ukazatele ke snížení spotřeby.
Rada může ve lhůtě deseti dnů po předložení záležitosti toto rozhodnutí kvalifikovanou většinou zrušit nebo změnit.
7. Rozhodnutí přijatá Komisí se použijí neprodleně po jejich oznámení členským státům.
Článek 2
Členské státy neprodleně přijmou všechna vhodná opatření k tomu, aby se jejich spotřeba ropných produktů nebo celková spotřeba energie snížila do té míry, aby byl zachován alespoň ukazatel stanovený podle článku 1.
Článek 3
Členské státy uvědomí Komisi o všech opatřeních přijatých podle článku 2, jakmile tato opatření nabudou účinnosti.
Článek 4
1. Zjistí-li Komise po konzultaci se skupinou uvedenou ve směrnici 73/238/EHS nebo na základě informací členského státu, že situace v zásobování ropou nebo ropnými produkty v jednom nebo více členských státech nadále neodůvodňují používání opatření k omezení spotřeby, a) rozhodne o změně nebo zrušení těchto opatření, byla-li zavedena na základě rozhodnutí Komise;
b) navrhne Radě změnu nebo zrušení těchto opatření, byla-li zavedena na základě rozhodnutí Rady.
Rozhodnutí Komise přijatá podle odst. 1 písm. a) nabývají účinku oznámením členským státům.
Každý členský stát může Radě předložit jakékoli rozhodnutí Komise o změně nebo zrušení opatření ke snížení spotřeby.
3. Rada rozhodne kvalifikovanou většinou ve lhůtě deseti dnů po předložení věci.
Článek 5
Po konzultaci s členskými státy vypracuje Komise prováděcí pravidla k tomuto rozhodnutí.
Článek 6
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
ze dne 28. října 1977 o uzavření Evropské dohody o výměně činidel k určování tkání a dodatkového protokolu k této dohodě (77/715/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na doporučení Komise,
vzhledem k tomu, že Evropská dohoda o výměně činidel k určování tkání vypracovaná z podnětu Rady Evropy stanoví v čl.
5 odst. 1, že smluvní strany přijmou veškerá nezbytná opatření, aby činidla k určování tkání poskytnutá ostatními stranami byla osvobozena od jakéhokoliv dovozního cla;
vzhledem k tomu, že jakákoliv odchylka od společného celního sazebníku, autonomní nebo smluvní, spadá do výlučné pravomoci Společenství;
vzhledem k tomu, že připojení dodatkového protokolu ke zmíněné dohodě, umožňujícího Evropskému hospodářskému společenství stát se smluvní stranou uvedené dohody, umožňuje Společenství vykonávat tuto pravomoc;
vzhledem k tomu, že tato dohoda a dodatkový protokol by proto měly být uzavřeny,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Evropská dohoda o výměně činidel k určování tkání a dodatkový protokol k této dohodě se schvalují jménem Společenství.
Znění dohody a dodatkového protokolu se připojují k tomuto rozhodnutí.
Článek 2
Předseda Rady je oprávněn jmenovat osoby zmocněné podepsat dohodu a dodatkový protokol a přiznat jim pravomoci nezbytné pro zavázání Společenství.
ze dne 12. prosince 1977, kterým se zakládá společný postup výměny informací o jakosti sladkých povrchových vod ve Společenství (77/795/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 235 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že akční programy Evropských společenství pro životní prostředí z let 1973 [3] a 1977 [4] stanoví opatření k zavedení postupu výměny informací mezi sítěmi dohledu nad znečištěním a monitorovacími sítěmi;
vzhledem k tomu, že tento postup je nezbytný k určování úrovní znečištění řek ve Společenství, a v důsledku toho i ke stanovení pokynů pro omezování znečištění a dalších závadných stavů, což je jedním z cílů Společenství ve vztahu ke zlepšení životních podmínek a vyváženého rozvoje hospodářských činností v celém Společenství; že Smlouva neobsahuje žádná ustanovení týkající se zvláštních pravomocí potřebných pro tento účel;
vzhledem k tomu, že výměna informací o úrovních znečištění je jedním z prostředků sledování dlouhodobých trendů a zlepšení vyplývajících z používání platných právních předpisů členských států a Společenství;
vzhledem k tomu, že výměna informací založená tímto rozhodnutím by měla umožnit co nejreprezentativnější srovnávání výsledků získaných vzorkovacími a měřicími stanicemi;
vzhledem k tomu, že výměna informací založená tímto rozhodnutím by položila základy systému monitorování znečištění sladkých povrchových vod ve Společenství a mohla by tvořit součást celosvětového monitorovacího systému životního prostředí podle programu Organizace spojených národů pro životní prostředí;
vzhledem k tomu, že k dosažení těchto cílů musí členské státy předat Komisi údaje o určitých ukazatelích sladkých povrchových vod; že Komise vypracuje souhrnnou zprávu, kterou předá členským státům;
vzhledem k tomu, že seznam stanic v příloze I může Komise na žádost členského státu měnit, pokud jsou splněna určitá kritéria;
vzhledem k tomu, že technický pokrok vyžaduje, aby technické podrobnosti uvedené v příloze II tohoto rozhodnutí byly pohotově upravovány; že pro snadnější zavádění opatření potřebných k tomuto účelu je nutno stanovit postup, jehož pomocí by se docílilo úzké spolupráce mezi členskými státy a Komisí v rámci výboru pro přizpůsobování tohoto rozhodnutí technickému pokroku,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Zakládá se společný postup výměny informací o jakosti sladkých povrchových vod ve Společenství.
Článek 2
1. Pro účely tohoto rozhodnutí se "vzorkovacími nebo měřicími stanicemi" rozumějí stanice uvedené v příloze I.
2. Informace týkající se ukazatelů uvedených v prvním sloupci přílohy II, které podléhají výměně, jsou: a) výsledky stanovení, které je prováděno vzorkovacími nebo měřicími stanicemi;
b) popis vzorkování, uchovávání vzorků, použitých metod stanovení a četnosti vzorkování.
Článek 3
1. Každý členský stát určí ústřední agenturu a do 15 dnů ode dne zveřejnění tohoto rozhodnutí o tom uvědomí Komisi.
2. Informace vztahující se k čl. 2 odst. 2 Komisi předává ústřední agentura každého členského státu.
3. Údaje vztahující se k čl. 2 odst. 2 písm. a) se předkládají v jednotkách a v číselném tvaru, jak stanoví druhý a třetí sloupec přílohy II.
4. Informace za kalendářní rok se Komisi zasílají minimálně každých dvanáct měsíců.
Každoročně vypracuje Komise souhrnnou zprávu založenou na informacích uvedených v čl. 2 odst.
2. Příslušná část návrhu textu této zprávy, která se týká informací dodaných členským státem, je zaslána ústřední agentuře tohoto členského státu k ověření.
Do zprávy jsou zahrnuty veškeré případné připomínky.
Konečné znění je zasláno členským státům.
6. Komise vyhodnotí účinnost postupu výměny informací a nejpozději do tří let ode dne zveřejnění tohoto rozhodnutí předloží Radě případné návrhy ke zlepšení tohoto postupu, a pokud to bude nutné, i návrhy na harmonizaci metod stanovení.
Článek 4
1. Členské státy zašlou informace podle čl. 2 odst. 2 prostřednictvím svých ústředních agentur poprvé do šesti měsíců ode dne zveřejnění tohoto rozhodnutí.
2. První soubor informací pro potřeby výměny bude zahrnovat údaje za kalendářní rok předcházející zveřejnění tohoto rozhodnutí.
Článek 5
1. Seznam v příloze I může Komise na žádost příslušného členského státu pozměnit.
2. Komise takové změny provede, pokud se ujistí, že jsou splněny tyto požadavky: - seznam vzorkovacích nebo měřicích stanic každého členského státu je pro účely tohoto rozhodnutí dostatečně reprezentativní,
- stanice jsou v místech, která jsou charakteristická z hlediska vodních podmínek přilehlého území a nejsou přímo nebo bezprostředně ovlivněna zdrojem znečištění,
- stanice jsou způsobilé v pravidelných intervalech měřit ukazatele podle přílohy II,
- stanice nejsou podle obecného pravidla na hlavních řekách od sebe dále než 100 km a nejsou umístěny na jejich přítocích,
- stanice jsou nad případnými soutoky a nejsou v dosahu přílivu.
3. Komise uvědomí Radu o jakýchkoli změnách, které přijala.
4. Komise předloží Radě jakoukoli žádost o změnu, kterou nemohla přijmout.
Článek 6
Změny potřebné pro přizpůsobení seznamu ukazatelů, jednotek a číselných tvarů uvedených v příloze II technickému pokroku se přijímají postupem podle článku 8 za předpokladu, že veškeré doplňky k tomuto seznamu zahrnou pouze ukazatele upravené právními předpisy Společenství a že pro tyto ukazatele jsou dostupné údaje ze všech vzorkovacích a měřicích stanic členských států.
Žádné změny jednotek a číselných tvarů nesmějí způsobit změny metod stanovení používaných členskými státy v jednotlivých stanicích podle přílohy I.
Článek 7
1. Zřizuje se výbor pro přizpůsobování tohoto rozhodnutí technickému pokroku (dále jen "výbor") složený ze zástupců členských států a jednoho zástupce Komise ve funkci předsedy.
2. Výbor schválí svůj jednací řád.
Článek 8
1. Má-li být zahájen postup podle tohoto článku, přednese věc výboru jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu, nebo na žádost zástupce členského státu.
2. Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata. Výbor zaujme stanovisko k návrhu ve lhůtě, kterou stanoví předseda podle naléhavosti věci. Stanoviska se přijímají většinou 41 hlasů, přičemž hlasům členských států je přidělena váha podle čl. 148 odst. 2 Smlouvy. Předseda nehlasuje.
3. a) Komise zamýšlená opatření přijme, jsou-li v souladu se stanoviskem výboru.
b) Pokud však zamýšlená opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, předloží Komise neprodleně Radě opatření, která mají být přijata.
Rada se usnese kvalifikovanou většinou.
c) Pokud se Rada neusnese ve lhůtě do tří měsíců ode dne, kdy jí byl návrh předán, přijme navrhovaná opatření Komise.
Článek 9
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
ze dne 13. prosince 1976 o koordinaci ochranných opatření, která jsou na ochranu zájmů společníků a třetích osob vyžadována v členských státech od společností ve smyslu čl. 58 druhého pododstavce Smlouvy při zakládání akciových společností a při udržování a změně jejich základního kapitálu, za účelem dosažení rovnocennosti těchto opatření
(77/91/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na čl. 54 odst. 3 písm. g) této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že koordinace uvedená v čl.
54 odst. 3 písm. g) a v Obecném programu pro odstranění omezení svobody usazování, která byla zahájena směrnicí 68/151/EHS [3] je zvláště důležitá pro akciové společnosti, neboť jejich činnost v hospodářství členských států převažuje a často překračuje jejich státní území;
vzhledem k tomu, že pro zajištění minimální míry rovnocennosti ochrany akcionářů a věřitelů těchto společností je zvláště důležitá koordinace vnitrostátních předpisů týkajících se jejich zakládání a udržování, zvyšování či snižování jejich základního kapitálu;
vzhledem k tomu, že na území Společenství musí stanovy nebo akt, kterým se společnost zakládá, akciové společnosti umožnit, aby se každý zájemce seznámil se základními údaji o společnosti, zejména s přesným složením jejího základního kapitálu;
vzhledem k tomu, že Společenství by mělo přijmout předpisy na udržení základního kapitálu, které představuje záruku pro věřitele, zejména zákazem neoprávněného rozdělování akcionářům a omezením možnosti společnosti nabývat vlastní akcie;
54 odst. 3 písm. g), aby právní předpisy členských států zajišťovaly při zvyšování nebo snižování základního kapitálu dodržování zásad rovného zacházení akcionářů, kteří jsou ve stejném postavení a ochrany věřitelů, jejichž pohledávky vznikly před rozhodnutím o snížení základního kapitálu, a harmonizovaly provádění těchto zásad,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Koordinační opatření stanovená touto směrnicí se použijí na právní a správní předpisy členských států, které se vztahují na tyto formy společností:
- v Belgii: la société anonymede naamloze vennootschap,
- v Dánsku: aktieselskabet,
- ve Francii: la société anonyme,
the public company limited by shares the public company limited by guarantee and having a share capital,
- v Itálii: la societa per azioni,
- v Lucembursku: la société anonyme,
- v Nizozemsku: de naamloze vennootschap,
- ve Spojeném království: the public company limited by shares a the public company limited by guarantee and having a share capital.
Obchodní firma každé společnosti, která má jednu z výše uvedených forem, musí obsahovat označení odlišné od označení předepsaného pro jiné formy společností nebo být takovým označením doprovázena.
2. Členské státy mohou z působnosti této směrnice vyloučit investiční společnosti s proměnným základním kapitálem a družstva založená v jedné z forem společností uvedených v odstavci 1.
Pokud právní předpisy členských států využijí této možnosti, uloží těmto společnostem, aby uváděly výrazy "investiční společnost s proměnným základním kapitálem" nebo "družstvo" na všech dokumentech uvedených v článku 4 směrnice 68/151/EHS.
Investiční společností s proměnným základním kapitálem se ve smyslu této směrnice rozumí výlučně společnosti, - jejichž jediným předmětem je investování prostředků do různých cenných papírů, různých nemovitostí nebo jiných majetkových hodnot s výlučným cílem rozložit investiční rizika a poskytovat svým akcionářům podíl na zisku z hospodaření s jejich majetkem,
- které veřejně vyzývají k úpisu vlastních akcií a
- jejichž stanovy určují, že v mezích minimálního a maximálního základního kapitálu mohou kdykoli vydávat, odkupovat nebo dále prodávat své akcie.
Článek 2
Stanovy nebo akt, kterým se společnost zakládá, musí obsahovat alespoň tyto údaje: a) právní formu a obchodní firmu společnosti;
b) předmět podnikání;
c) - pokud společnost nemá schválený základní kapitál, výši upsaného základního kapitálu,
- pokud má společnost schválený základní kapitál, jeho výši a výši základního kapitálu upsaného v okamžiku založení společnosti nebo v okamžiku získání povolení k zahájení činnosti a rovněž během jakékoli změny schváleného základního kapitálu, aniž je dotčen čl. 2 odst. 1 písm. e) směrnice 68/151/EHS;
d) nevyplývají-li z právních předpisů, pravidla, která určují počet a způsob jmenování členů orgánů pověřených zastupováním společnosti ve vztahu ke třetím osobám, správou, řízením, dozorem nebo kontrolou společnosti, a rozdělení pravomocí mezi tyto orgány;
e) trvání společnosti, není-li neomezené.
Článek 3
Ve stanovách, v aktu, kterým se společnost zakládá, nebo v odděleném dokumentu, který musí být zveřejněn způsobem stanoveným právními předpisy každého členského státu, musí být v souladu s článkem 3 směrnice 68/151/EHS obsaženy alespoň tyto údaje: a) sídlo;
b) jmenovitá hodnota upsaných akcií a alespoň jednou ročně jejich počet;
c) počet upsaných akcií bez uvedení jejich jmenovité hodnoty, pokud vnitrostátní právní předpisy emisi těchto akcií umožňují;
d) popřípadě zvláštní podmínky omezující převoditelnost akcií;
e) existuje-li více druhů akcií, údaje podle písmen b), c) a d) pro každý z nich a práva spojená s akciemi každého druhu;
f) forma akcie, na jméno nebo na doručitele, pokud vnitrostátní právní předpisy stanoví tyto dvě formy, a rovněž ustanovení o jejich přeměně, pokud ji právní předpisy upravují;
g) výše upsaného základního kapitálu splaceného v okamžiku založení společnosti nebo v okamžiku získání povolení zahájit svou činnost;
h) jmenovitá hodnota akcií nebo, není-li jmenovitá hodnota stanovena, počet akcií vydaných jako protiplnění na nepeněžitý každý vklad a rovněž předmět tohoto vkladu a jméno vkladatele;
i) totožnost fyzických nebo právnických osob nebo společností, které podepsaly, nebo jejichž jménem byly podepsány stanovy nebo akt, kterým se společnost zakládá, nebo, pokud založení společnosti nebylo okamžité, totožnost fyzických nebo právnických osob nebo společností, které podepsaly nebo jejichž jménem byly podepsány návrhy stanov nebo aktu, kterým se společnost zakládá;
j) celková alespoň přibližná výše všech nákladů, které připadají společnosti nebo které jí byly připsány z důvodu jejího založení a popřípadě než získá povolení zahájit svou činnost;
k) veškeré zvláštní výhody poskytnuté při založení společnosti nebo před získáním povolení k zahájení činnosti osobám, které se účastnily založení společnosti nebo činností vedoucích k udělení tohoto povolení.
Článek 4
1. Stanoví-li právní předpisy členského státu, že společnost nemůže zahájit svou činnost bez povolení, musí rovněž stanovit pravidla týkající se ručení za závazky přijaté společností nebo na její účet během období, které předchází udělení nebo zamítnutí tohoto povolení.
2. Odstavec 1 se nevztahuje na závazky, které vyplývají ze smluv uzavřených společností, s podmínkou, že jí je uděleno povolení zahájit činnost.
Článek 5
1. Požadují-li právní předpisy členského státu, aby společnost založilo více společníků, neznamená spojení všech akcií v rukou jedné osoby nebo snížení počtu společníků po založení společnosti pod právním předpisem stanovené minimum bez dalšího zánik společnosti.
2. Je-li možné v případech uvedených v odstavci 1 podle právních předpisů členského státu soudně prohlásit zánik společnosti, musí příslušný soudce poskytnout této společnosti dostatečnou lhůtu pro nápravu tohoto stavu.
3. Prohlášením o zániku společnosti vstupuje společnost do likvidace.
Článek 6
1. Pro založení společnosti nebo pro získání povolení zahájit činnost požadují právní předpisy členských států upsání minimálního základního kapitálu, který musí činit nejméně 25000 evropských zúčtovacích jednotek.
Evropskou zúčtovací jednotku definuje rozhodnutí Komise č. 3289/75/ESUO [4].
Protihodnotou v národní měně je zpočátku ta, která je použitelná v den přijetí této směrnice.
2. Změní-li se protihodnota evropské zúčtovací jednotky v národní měně tak, že výše minimálního základního kapitálu stanovená v národní měně je po dobu jednoho roku nižší než 22500 evropských zúčtovacích jednotek, uvědomí Komise příslušný členský stát, že musí ve lhůtě 12 měsíců po uplynutí této doby své právní předpisy přizpůsobit odstavci 1.
Členský stát však může stanovit, že přizpůsobené právní předpisy se budou na již existující společnosti vztahovat až za osmnáct měsíců po vstupu této změny v platnost.
3. Rada na návrh Komise každých pět let přezkoumá a popřípadě změní částky uvedené v tomto článku vyjádřené v evropských zúčtovacích jednotkách s ohledem na hospodářský a měnový vývoj ve Společenství a s ohledem na tendence k povolení možnosti výběru forem společností uvedených v čl. 1 odst. 1 pouze velkým a středním podnikům.
Článek 7
Upsaný základní kapitál mohou tvořit pouze aktiva, která je možné hospodářsky ocenit.
Součástí těchto aktiv nemohou být závazky provedení prací nebo poskytnutí služeb.
Článek 8
1. Akcie a podíly nemohou být vydány za hodnotu nižší, než je jejich jmenovitá hodnota, nebo nemají-li jmenovitou hodnotu, než je jejich účetní hodnota.
2. Členské státy však mohou povolit, aby ti, kteří umisťují akcie při výkonu svého povolání, platili méně než celkovou hodnotu akcií, které upisují během této transakce.
Článek 9
1. Akcie vydávané jako protiplnění za vklady musí být splaceny v okamžiku založení společnosti nebo získání povolení k zahájení činnosti ve výši alespoň 25 % jejich jmenovité hodnoty, nebo nemají-li jmenovitou hodnotu, jejich účetní hodnoty.
2. Akcie vydávané jako protiplnění za nepeněžité vklady v okamžiku založení společnosti nebo získání povolení k zahájení činnosti však musí být zcela splaceny ve lhůtě pěti let od okamžiku založení nebo získání povolení.
Článek 10
1. Nepeněžité vklady jsou uvedeny ve zprávě vypracované před založením společnosti nebo získáním povolení k zahájení činnosti jedním nebo více odborníky nezávislými na společnosti, jmenovanými nebo schválenými správním orgánem nebo soudem.
Odborníky mohou být v souladu s právními předpisy každého členského státu fyzické nebo právnické osoby nebo společnosti.
2. Zpráva odborníka musí obsahovat alespoň popis každého z vkladů, postupy přijatého ocenění a musí uvádět, zda hodnoty získané těmito postupy odpovídají alespoň počtu a jmenovité hodnotě, nebo nemají-li jmenovitou hodnotu, účetní hodnotě a popřípadě i emisnímu ážiu akcií vydaných jako protiplnění.
3. Zpráva odborníka bude zveřejněna způsobem stanoveným právními předpisy každého členského státu v souladu s článkem 3 směrnice 68/151/EHS.
4. Členské státy nemusí tento článek použít, pokud je 90 % jmenovité hodnoty, nebo nemají-li jmenovitou hodnotu, účetní hodnoty všech akcií vydaných jako protiplnění za nepeněžité vklady vložené jednou nebo více společnostmi a pokud jsou splněny tyto požadavky: a) u společnosti přijímající tyto vklady se osoby nebo společnosti podle čl. 3 písm. i) vzdaly vypracování zprávy odborníků;
b) toto vzdání se bylo zveřejněno v souladu s odstavcem 3;
c) společnosti poskytující tyto vklady mají rezervy, které podle právního předpisu nebo podle stanov nelze rozdělit a jejichž výše dosahuje alespoň jmenovité hodnoty, nebo nemají-li jmenovitou hodnotu, účetní hodnoty akcií vydaných jako protiplnění za nepeněžité vklady;
d) společnosti poskytující tyto vklady se prohlásí za ručitele do výše uvedené v písmenu c) za dluhy přijímající společnosti, které vzniknou mezi okamžikem vydání akcií jako protiplnění za nepeněžité vklady a jedním rokem po zveřejnění roční účetní závěrky této společnosti vztahující se na účetní období, během kterého byly tyto vklady poskytnuty.
Během této lhůty je zakázán jakýkoli převod těchto akcií;
e) záruka podle písmene d) se zveřejní v souladu s odstavcem 3;
f) společnosti poskytující tyto vklady vloží částku rovnající se částce uvedené v písmenu c) do rezervy, kterou je možné rozdělit až po uplynutí lhůty tří let od zveřejnění roční účetní závěrky přijímající společnosti za účetní období, během kterého byly tyto vklady poskytnuty, nebo případně později po splnění uplatněných nároků vyplývajících ze závazku uvedeného v písmenu d).
Článek 11
1. Nabytí jakýchkoli aktiv, která náleží osobě nebo společnosti uvedeným v čl. 3 písm. i), jako protihodnoty alespoň jedné desetiny upsaného základního kapitálu společností, musí být ověřeno a zveřejněno obdobně podle článku 10 a podléhá schválení valné hromady, pokud k tomuto nabytí došlo před uplynutím lhůty, která je stanovena vnitrostátními právními předpisy a činí nejméně dva roky od okamžiku založení společnosti nebo získání povolení k zahájení její činnosti.
Členské státy mohou rovněž stanovit, že tato ustanovení budou použita, pokud aktiva náleží akcionáři nebo jiné osobě.
2. Odstavec 1 se nepoužije na nabývání v rámci běžných obchodů společnosti, ani na nabývání z podnětu správního orgánu nebo soudu nebo pod jeho dohledem, ani na nabývání na burze.
Článek 12
Nestanoví-li ustanovení o snížení upsaného základního kapitálu jinak, nemohou být akcionáři osvobozeni od povinnosti splatit svůj vklad.
Článek 13
Dokud nedojde k další koordinaci vnitrostátních právních předpisů, přijmou členské státy nezbytná opatření, aby byly v případech přeměny některé formy společnosti na akciovou společnost dány záruky alespoň odpovídající těm, které jsou stanoveny v článcích 2 až 12.
Článek 14
Články 2 až 13 se nedotýkají předpisů členských států o pravomoci a postupu při změnách stanov nebo aktu, kterým se společnost zakládá.
Článek 15
1. a) S výjimkou případů snížení upsaného základního kapitálu nesmí dojít k rozdělení akcionářům, pokud se ke dni skončení posledního účetního období čisté obchodní jmění vyplývající z roční účetní závěrky společnosti nebo čisté obchodní jmění po tomto rozdělení sníží pod výši upsaného základního kapitálu zvýšenou o rezervy, které nelze podle právních předpisů nebo stanov rozdělit.
b) Výše upsaného základního kapitálu uvedená v písmenu a) se snižuje o výši upsaného dosud nesplaceného základního kapitálu, pokud tento není dosud zúčtován v aktivech uvedených v rozvaze.
c) Částka k rozdělení akcionářům nesmí překročit výši výsledků posledního skončeného účetního období zvýšenou o zisk z předchozích období a platby z rezerv určených k tomuto účelu a sníženou o ztráty z předchozích období a o částky vložené do rezerv v souladu s právními předpisy nebo stanovami.
d) Výraz "rozdělení" použitý v písmenech a) a c) zahrnuje zejména výplatu dividend a úroků spojených s akciemi.
2. Pokud právní předpisy členského státu umožňují výplatu zálohy na dividendy, musí být dodrženy alespoň tyto podmínky:
a) je sestavena mezitímní účetní závěrka, ve které se projeví, že prostředky použitelné pro rozdělení jsou dostatečné, b) částka určená k rozdělení nesmí překročit výši zisku vytvořeného od konce posledního účetního období, za které je účetní závěrka vypracována, zvýšenou o zisk z předchozích období a platby z rezerv určených k tomuto účelu a sníženou o ztráty z předchozích období a o částky vložené do rezerv v souladu s právními předpisy nebo stanovami.
3. Odstavci 1 a 2 nejsou dotčeny předpisy členských států týkající se zvyšování upsaného základního kapitálu o rezervy.
4. Právní předpisy členského státu mohou stanovit odchylky od odst. 1 písm. a) pro investiční společnosti s fixním kapitálem.
Investiční společností s fixním kapitálem se ve smyslu tohoto odstavce rozumí pouze společnosti, - jejichž jediným předmětem je investování prostředků do různých cenných papírů, různých nemovitostí nebo jiných majetkových hodnot s výlučným cílem rozložit investiční rizika a poskytovat svým akcionářům podíl na zisku z hospodaření s jejich aktivy, a
- které veřejně vyzývají k úpisu svých vlastních akcií.
Pokud právní předpisy členských států využívají této možnosti, a) uloží těmto společnostem, aby uváděly výrazy "investiční společnost" na všech dokumentech uvedených v článku 4 směrnice 68/151/EHS;
b) nepovolí společnosti tohoto typu, jejíž čisté obchodní jmění je nižší než částka uvedená v odst. 1 písm. a), rozdělení zisku akcionářům, pokud je v závěrce posledního účetního období celková výše obchodního jmění této společnosti, vyplývající z roční účetní závěrky, nižší než jedenapůlnásobek celkové výše dluhů společnosti vůči věřitelům, jak vyplývá z roční účetní závěrky, anebo by se po rozdělení zisku pod tuto hranici snížila;
c) uloží každé společnosti tohoto typu, která přistoupí k rozdělení zisku, i když je její čisté obchodní jmění nižší než částka uvedená v odst. 1 písm. a), aby v poznámce k roční účetní závěrce tuto skutečnost upřesnila.
Článek 16
Jakékoli rozdělení, které není v souladu s článkem 15, musí akcionáři, kteří jej obdrželi, vrátit, pokud společnost prokáže, že tito akcionáři o vadnosti rozdělení v jejich prospěch věděli anebo vzhledem k okolnostem měli vědět.
Článek 17
1. V případě vážné ztráty upsaného základního kapitálu musí být svolána valná hromada ve lhůtě stanovené právními předpisy členských států, aby posoudila, zda je třeba společnost zrušit nebo přijmout jiná opatření.
2. Právní předpisy členského státu nemohou stanovit výši ztráty považované za vážnou ve smyslu odstavce 1 na více než polovinu upsaného základního kapitálu.
Článek 18
1. Společnost nesmí upisovat vlastní akcie.
2. Pokud byly upsány akcie společnosti osobou jednající vlastním jménem, avšak na účet této společnosti, musí se na upisovatele pohlížet, jako by upsal na svůj účet.
3. Osoby nebo společnosti uvedené v čl. 3 písm. i), nebo v případě zvýšení upsaného základního kapitálu, členové správního nebo řídícího orgánu jsou povinni splatit akcie upsané v rozporu s tímto článkem.
Právní předpisy členského státu však mohou stanovit, že každá zúčastněná osoba se může této povinnosti zprostit, pokud prokáže, že není osobně odpovědná.
Článek 19
Umožňují-li právní předpisy členského státu, aby společnost nabývala vlastní akcie samostatně nebo prostřednictvím osoby jednající vlastním jménem, avšak na účet této společnosti, podřídí toto nabývání alespoň těmto podmínkám: a) povolení k nabytí je uděleno valnou hromadou, která stanoví podrobnosti zamýšleného nabytí, zejména nejvyšší množství akcií, které může společnost nabýt, dobu, na kterou je povolení uděleno a která nesmí být delší než osmnáct měsíců, a při nabytí za úplatu rovněž nejvyšší a nejnižší protihodnoty.
Členové správních nebo řídících orgánů jsou povinni zajistit, aby v okamžiku povoleného nabývání byly splněny podmínky uvedené v písmenech b), c) a d);
b) jmenovitá hodnota, nebo nemají-li jmenovitou hodnotu, účetní hodnota nabytých akcií, včetně akcií, které společnost nabyla dříve a které má v portfoliu, a rovněž akcií nabytých osobou jednající vlastním jménem, avšak na účet této společnosti, nesmí přesáhnout 10 % upsaného základního kapitálu;
c) nabytí vlastních akcií nesmí způsobit snížení čistého obchodního jmění pod částku uvedenou v čl. 15 odst. 1 písm. a);
d) transakce se může týkat pouze zcela splacených akcií.
Právní předpisy členského státu se mohou odchýlit od odst. 1 písm a) první věty, pokud je nabytí vlastních akcií nezbytné, aby se společnost vyhnula vážné a bezprostředně hrozící újmě.
V takovém případě musí správní nebo řídící orgán společnosti informovat následující valnou hromadu o důvodech a cílech provedeného nabytí, o počtu a jmenovité hodnotě, nebo nemají-li jmenovitou hodnotu, o účetní hodnotě nabytých akcií, o podílu na upsaném základním kapitálu, který tyto akcie představují, a o protihodnotě za tyto akcie.
Členské státy mohou vyloučit použití odst. 1 písm. a) první věty na akcie nabyté společností samou nebo osobou jednající vlastním jménem, avšak na účet této společnosti, které mají být rozděleny zaměstnancům této společnosti nebo zaměstnancům společnosti, která je s touto společností spojena.
K rozdělení těchto akcií musí dojít ve lhůtě dvanácti měsíců ode dne nabytí.
Článek 20
1. Členské státy mohou vyloučit použití článku 19 na a) akcie nabyté k provedení rozhodnutí o snížení základního kapitálu nebo v případě uvedeném v článku 39;
b) akcie nabyté v důsledku univerzálního převodu majetku;
c) akcie zcela splacené, nabyté bezplatně nebo bankami a jinými finančními institucemi jako kupní provize;
d) akcie nabyté na základě právní povinnosti nebo v důsledku soudního rozhodnutí k ochraně menšinových akcionářů například v případě sloučení, změny předmětu nebo právní formy společnosti, přenesení sídla společnosti do zahraničí nebo zavedení omezení pro převod akcií;
e) akcie nabyté od akcionáře v případě jejich nesplacení;
f) akcie nabyté pro odškodnění menšinových akcionářů spojených společností;
g) akcie zcela splacené, nabyté během soudní dražby provedené s cílem splacení pohledávky společnosti u majitele těchto akcií;
h) akcie zcela splacené, vydané investiční společností s fixním kapitálem podle čl. 15 odst. 4 druhého pododstavce a nabyté na žádost investorů touto společností nebo společností s ní spojenou. Použije se čl. 15 odst. 4 písm. a). Tato nabytí nesmí způsobit snížení čistého obchodního jmění pod částku upsaného základního kapitálu zvýšenou o rezervy, které nemohou být podle právních předpisů rozděleny.
2. Akcie nabyté v případech podle odst. 1 písm. b) až g) však musí být převedeny nejpozději ve lhůtě tří let ode dne jejich nabytí, ledaže jmenovitá hodnota, nebo nemají-li jmenovitou hodnotu, účetní hodnota nabytých akcií, včetně akcií, které společnost nabyla prostřednictvím osoby jednající vlastním jménem, avšak na účet společnosti, nepřesahuje 10 % upsaného základního kapitálu.
3. Nedojde-li k převedení akcií ve lhůtě podle odstavce 2, musí být akcie zrušeny.
Právní předpisy členského státu mohou pro toto zrušení vyžadovat snížení upsaného základního kapitálu o odpovídající částku.
Toto snížení musí být uloženo, pokud nabytí akcií, které mají být zrušeny, má za následek snížení čistého obchodního jmění pod částku uvedenou v čl. 15 odst.
Článek 21
Akcie nabyté v rozporu s články 19 a 20 musí být převedeny ve lhůtě jednoho roku od jejich nabytí. Pokud k převedení ve stanovené lhůtě nedojde, použije se čl.
20 odst. 3.
Článek 22
1. Umožňují-li právní předpisy členských států, aby společnost samostatně nebo prostřednictvím osob jednajících vlastním jménem, avšak na účet této společnosti nabývala vlastní akcie, podřídí držení těchto akcií alespoň těmto podmínkám: a) z práv, která jsou spojena s akciemi, je v každém případě pozastaveno hlasovací právo spojené s vlastními akciemi;
b) pokud jsou tyto akcie zúčtovány v aktivech rozvahy, je v pasivech uvedena nepohotová rezerva ve stejné výši.
2. Umožňují-li právní předpisy členských států, aby společnost samostatně nebo prostřednictvím osob jednajících vlastním jménem, avšak na její účet, nabývala vlastní akcie, musí požadovat, aby výroční zpráva obsahovala alespoň a) důvody nabytí, ke kterým došlo během účetního období;
b) počet a jmenovitou hodnotu, nebo nemají-li jmenovitou hodnotu, účetní hodnotu akcií nabytých a převedených během účetního období a podíl na upsaném základním kapitálu, který tyto akcie představují;
c) v případech nabytí nebo převodu za úplatu protihodnotu za tyto akcie;
d) počet a jmenovitou hodnotu, nebo nemají-li jmenovitou hodnotu, účetní hodnotu všech akcií nabytých a držených v portfoliu společnosti a rovněž podíl na upsaném základním kapitálu, který tyto akcie představují.
Článek 23
1. Společnost nesmí poskytovat zálohy, poskytovat půjčky ani záruky s cílem umožnit nabytí vlastních akcií třetí osobě.
2. Odstavec 1 se nevztahuje na transakce prováděné v rámci běžných obchodů bankami a jinými finančními institucemi, ani na obchody prováděné s cílem nabytí akcií zaměstnanci nebo pro zaměstnance společnosti dané nebo společností s ní spojených. Tyto transakce a obchody však nesmí způsobit snížení čistého obchodního jmění společnosti pod částku stanovenou v čl. 15 odst. 1 písm. a).
3. Odstavec 1 se nevztahuje na obchody provedené s cílem nabýt akcie podle čl. 20 odst. 1 písm. h).
Článek 24
1. Přijetí vlastních akcií samotnou společností nebo prostřednictvím osoby jednající vlastním jménem, avšak na účet této společnosti, jako záruky se považuje za nabytí uvedená v článku 19, čl. 20 odst. 1 a v článcích 22 a 23.
2. Členské státy mohou vyloučit použití odstavce 1 na běžné obchody bank a jiných finančních institucí.
Článek 25
1. O každém zvýšení základního kapitálu musí rozhodnout valná hromada.
Toto rozhodnutí i provedení zvýšení upsaného základního kapitálu budou zveřejněna způsobem stanoveným v právních předpisech každého členského státu v souladu s článkem 3 směrnice 68/151/EHS.
2. Stanovy, akt, kterým se společnost zakládá, nebo valná hromada, jejíž rozhodnutí musí být zveřejněno v souladu s odstavcem 1, mohou povolit zvýšení upsaného základního kapitálu až do maximální výše, kterou stanoví s ohledem na maximální výši případně stanovenou právními předpisy.
V mezích stanovené výše případně rozhodne o zvýšení upsaného základního kapitálu k tomu zmocněný orgán společnosti.
Tato pravomoc orgánu má maximální dobu trvání pět let a může být jednou nebo vícekrát obnovena valnou hromadou pokaždé na období nepřesahující pět let.
3. Existuje-li více druhů akcií, je rozhodnutí valné hromady o zvýšení základního kapitálu podle odstavce 1 nebo o povolení ke zvýšení základního kapitálu podle odstavce 2 schvalováno odděleně pro každý druh akcionářů, jejichž práv se obchod týká.
4. Tento článek se vztahuje na vydání všech cenných papírů, které jsou převoditelné na akcie nebo se kterými je spojeno právo upisovat akcie, ale nevztahuje se na přeměnu těchto cenných papírů, ani na výkon práva na úpis.
Článek 26
Akcie vydané jako protiplnění na vklad v souvislosti se zvýšením upsaného základního kapitálu musí být splaceny alespoň do výše 25 % své jmenovité hodnoty, nebo nemají-li jmenovitou hodnotu, své účetní hodnoty.
Je-li stanoveno emisní ážio, musí být zcela splaceno.
Článek 27
1. Akcie vydané jako protiplnění za nepeněžité vklady v souvislosti se zvýšením upsaného základního kapitálu musí být zcela splaceny ve lhůtě pěti let od rozhodnutí zvýšit upsaný základní kapitál.
2. Vklady uvedené v odstavci 1 tvoří předmět zprávy vypracované před provedením zvýšení upsaného základního kapitálu jedním nebo více odborníky nezávislými na společnosti, jmenovanými nebo schválenými správním orgánem nebo soudem.
Odborníky mohou být v souladu s právními předpisy každého členského státu fyzické nebo právnické osoby nebo společnosti.
Použije se čl. 10 odst. 2 a 3.
3. Členské státy mohou vyloučit použití odstavce 2, pokud ke zvýšení upsaného základního kapitálu dojde s cílem provést sloučení nebo veřejnou nabídku na nákup nebo výměnu akcií a s cílem vyplatit akcionáře společnosti zaniklé při sloučení nebo akcionářů společnosti, která je předmětem veřejné nabídky na nákup nebo výměnu.
4. Členské státy mohou vyloučit použití odstavce 2, pokud jsou všechny akcie vydané v souvislosti se zvýšením upsaného základního kapitálu vydány jako protiplnění na nepeněžité vklady jedné či více společností, za podmínky, že se všichni akcionáři společnosti přijímající vklady vzdali vypracování zprávy odborníků a že jsou splněny podmínky čl. 10 odst. 4 písm. b) až f).
Článek 28
Pokud zvýšení základního kapitálu není zcela upsáno, zvýší se základní kapitál o výši úpisů pouze tehdy, stanoví-li výslovně tuto možnost podmínky emise.
Článek 29
1. V průběhu každého zvyšování základního kapitálu upsaného peněžitými vklady musí být akcie přednostně nabídnuty akcionářům poměrně podle podílu na základním kapitálu, který představují jejich akcie.
2. Členské státy mohou a) vyloučit použití odstavce 1 na akcie, se kterými je spojeno omezené právo na účast na rozdělení podle článku 15 a/nebo na rozdělení majetku společnosti v případě její likvidace, nebo
b) připustit, je-li upsaný základní kapitál společnosti, který tvoří více druhů akcií s rozdílným hlasovacím právem nebo právem na účast na rozdělení podle článku 15 nebo právem na rozdělení majetku společnosti v případě likvidace zvyšován vydáním nových akcií pouze jednoho z těchto druhů, výkon předkupního práva akcionáři vlastníky ostatních druhů akcií až po uplatnění tohoto práva akcionáři vlastníky druhu akcií, které jsou vydávány.
3. Nabídka na přednostní úpis akcií a lhůta, ve které má být toto právo uplatněno, musí být zveřejněny ve vnitrostátním věstníku určeném v souladu se směrnicí 68/151/EHS.
Právní předpisy členského státu nicméně nemusí požadovat toto zveřejnění, pokud všechny akcie společnosti znějí na jméno.
V tomto případě musí být všichni akcionáři informováni písemně.
Předkupní právo musí být vykonáno ve lhůtě alespoň čtrnácti dnů od dne zveřejnění nabídky nebo ode dne odeslání dopisů akcionářům.
4. Stanovy nebo akt, kterým se společnost zakládá, nemohou předkupní právo omezit ani zrušit.
Toto rozhodnutí však může přijmout valná hromada.
Řídící nebo správní orgán společnosti je povinen předložit této valné hromadě písemnou zprávu, ve které uvede důvody omezení nebo zrušení předkupního práva a stanovení navrhované ceny emise.
Valná hromada přijme rozhodnutí podle pravidel o usnášeníschopnosti a pravidel o většinovém rozhodování uvedených v článku 40.
Její rozhodnutí bude zveřejněno způsobem stanoveným právními předpisy každého členského státu v souladu s článkem 3 směrnice 68/151/EHS.
5. Právní předpisy členského státu mohou stanovit, že stanovy, akt, kterým se společnost zakládá, nebo valná hromada usnášející se podle pravidel o usnášeníschopnosti, o většinovém rozhodování a o zveřejňování uvedených v odstavci 4, mohou udělit pravomoc omezit nebo zrušit předkupní právo orgánu společnosti, který je oprávněn rozhodovat o zvýšení upsaného základního kapitálu v mezích schváleného základního kapitálu. Toto oprávnění nemůže být uděleno na dobu delší, než je doba stanovená v čl. 25 odst. 2.
6. Odstavce 1 až 5 se vztahují na vydání všech cenných papírů, které jsou převoditelné na akcie nebo se kterými je spojeno právo upisovat akcie, ale nevztahuje se na přeměnu těchto cenných papírů, ani na výkon práva na úpis.
7. Jsou-li akcie vydány bankám nebo jiným finančním institucím s cílem jejich nabídky akcionářům společnosti podle odstavců 1 a 3 na základě rozhodnutí o zvýšení upsaného základního kapitálu, k vyloučení předkupního práva podle odstavců 4 a 5 nedojde.
Článek 30
Každé snížení upsaného základního kapitálu s výjimkou snížení nařízeného soudním rozhodnutím musí podléhat alespoň rozhodnutí valné hromady, která se usnáší podle pravidel o usnášeníschopnosti a o většinovém rozhodování podle článku 40, aniž jsou dotčeny články 36 a 37.
Toto rozhodnutí musí být zveřejněno způsobem stanoveným právními předpisy každého členského státu v souladu s článkem 3 směrnice 68/151/EHS.
V oznámení o svolání valné hromady musí být uveden alespoň účel snížení základního kapitálu a způsob jeho provedení.
Článek 31
Existuje-li více druhů akcií, je rozhodnutí valné hromady o snížení základního kapitálu schvalováno odděleně pro každý druh akcionářů, jejichž práv se obchod týká.
Článek 32
1. V případě snížení upsaného základního kapitálu mají alespoň věřitelé, jejichž pohledávky vznikly před zveřejněním rozhodnutí o snížení, právo na obdržení záruk na tyto pohledávky, které v okamžiku zveřejnění nejsou ještě splatné.
Právní předpisy členských států stanoví podmínky pro výkon tohoto práva.
Toto právo mohou zrušit, pouze pokud má věřitel dostatečné záruky nebo pokud poskytnutí těchto záruk není nezbytné s ohledem na majetek společnosti.
2. Právní předpisy členských států alespoň stanoví, že snížení základního kapitálu bude neúčinné nebo že ve prospěch akcionářů nedojde k žádné platbě, dokud věřitelé nebudou uspokojeni nebo pokud soud nerozhodne, že žádosti věřitelů nemá být vyhověno.
3. Tento článek se použije, pokud ke snížení upsaného základního kapitálu dojde celkovým nebo částečným odmítnutím splatit zůstatky vkladů akcionářů.
Článek 33
1. Členské státy mohou vyloučit použití článku 32 na snížení upsaného základního kapitálu, jehož cílem je vyrovnat způsobené ztráty nebo zahrnout finanční částky do rezerv, za podmínky, že výše těchto rezerv nepřesáhne 10 % sníženého upsaného základního kapitálu.
Tato rezerva nemůže být s výjimkou snížení upsaného základního kapitálu rozdělena akcionářům; může být použita pouze k vyrovnání vzniklé ztráty nebo ke zvýšení upsaného základního kapitálu zahrnutím rezervy, pokud členský stát tuto operaci umožňuje.
2. V případech uvedených v odstavci 1 stanoví právní předpisy členského státu alespoň opatření nezbytná k tomu, aby částky plynoucí ze snížení upsaného základního kapitálu nemohly být použity k provedení plateb nebo k rozdělení akcionářům, ani ke zbavení akcionářů povinnosti poskytnout vklad.
Článek 34
Upsaný základní kapitál nesmí být snížen na částku nižší, než je minimální základní kapitál stanovený v článku 6.
Členské státy však mohou povolit takové snížení, pokud zároveň stanoví, že rozhodnutí provést snížení nabude účinku až tehdy, dojde-li ke zvýšení upsaného základního kapitálu na úroveň, která se rovná alespoň stanovenému minimu.
Článek 35
Umožňují-li právní předpisy členského státu částečnou nebo úplnou amortizaci upsaného základního kapitálu bez jeho současného snížení, požadují splnění alespoň těchto podmínek: a) umožňují-li stanovy nebo akt, kterým se společnost zakládá, amortizaci, rozhodne o této amortizaci valná hromada alespoň za obvyklých podmínek usnášeníschopnosti a většinového rozhodování.
Neumožňují-li stanovy nebo akt, kterým se společnost zakládá, amortizaci, rozhodne o ní valná hromada alespoň za obvyklých podmínek usnášeníschopnosti a většinového rozhodování podle článku 40.
Toto rozhodnutí musí být zveřejněno způsoby stanovenými právními předpisy každého členského státu v souladu s článkem 3 směrnice 68/151/EHS;
b) amortizace může být provedena pouze prostředky určenými k rozdělení v souladu s čl. 15 odst. 1;
c) akcionáři, jejichž akcie jsou amortizovány, si ponechají svá práva ve společnosti, s výjimkou práva na vyplacení vkladu a práva na účast na rozdělení první dividendy získané z nesplacených akcií.
Článek 36
1. Umožňují-li právní předpisy členského státu společnostem snížit jejich upsaný základní kapitál povinným stažením akcií, požadují dodržení alespoň těchto podmínek: a) povinné stažení musí být stanoveno nebo povoleno ve stanovách nebo v aktu, kterým se společnost zakládá, před úpisem akcií, které mají být staženy;
b) je-li povinné stažení stanovami nebo aktem, kterým se společnost zakládá pouze povoleno, rozhodne o něm valná hromada, pokud ho jednomyslně neschválí dotyční akcionáři;
c) orgán společnosti, který rozhodne o povinném stažení, určí podmínky a podrobnosti provedení této operace, pokud nebyly určeny ve stanovách nebo aktu, kterým se společnost zakládá;
d) článek 32 se použije, nejedná-li se o zcela splacené akcie, které jsou společnosti bezplatně poskytnuty nebo které jsou staženy s využitím prostředků určených k rozdělení v souladu s čl. 15 odst.
1; v těchto případech musí být do rezerv zahrnuta částka rovná jmenovité hodnotě, nebo nemají-li jmenovitou hodnotu, účetní hodnotě všech stažených akcií. Tato rezerva nesmí být, s výjimkou snížení upsaného základního kapitálu, rozdělena akcionářům; tuto rezervu lze použít pouze k vyrovnání vzniklých ztrát nebo ke zvýšení upsaného základního kapitálu zahrnutím těchto rezerv, pokud to právní předpisy členského státu umožňují;
e) rozhodnutí o povinném vzetí akcií z oběhu musí být zveřejněno způsobem stanoveným právními předpisy každého členského státu v souladu s článkem 3 směrnice 68/151/EHS.
2. V případech uvedených v odstavci 1 se čl. 30 odst. 1 a články 31, 33 a 40 nepoužijí.
Článek 37
1. V případě snížení upsaného základního kapitálu vzetím z oběhu akcií nabytých samostatně společností nebo prostřednictvím osoby jednající vlastním jménem, avšak na účet této společnosti, musí o tomto vzetí z oběhu rozhodnout valná hromada.
2. Článek 32 se použije, nejedná-li se o zcela splacené akcie, které byly nabyty bezplatně nebo s využitím prostředků určených k rozdělení v souladu s čl. 15 odst. 1; v těchto případech musí být do rezerv zahrnuta částka rovná jmenovité hodnotě, nebo nemají-li jmenovitou hodnotu, účetní hodnotě všech akcií vzatých z oběhu. Tato rezerva nesmí být, s výjimkou snížení upsaného základního kapitálu, rozdělena mezi akcionáře; tuto rezervu lze použít pouze k vyrovnání vzniklých ztrát nebo ke zvýšení upsaného základního kapitálu zahrnutím těchto rezerv, pokud to právní předpisy členských států umožňují.
3. V případech uvedených v odstavci 1 se články 31, 33 a 40 nepoužijí.
Článek 38
Existuje-li v případech uvedených v článku 35, čl. 36 odst. 1 písm. b) a čl. 37 odst. 1 více druhů akcií, je rozhodnutí valné hromady o amortizaci upsaného základního kapitálu nebo o jeho snížení vzetím akcií z oběhu podmíněno odděleným hlasováním alespoň pro každý druh akcionářů, jejichž práva jsou touto transakcí dotčena.
Článek 39
Povolují-li právní předpisy členského státu společnostem vydávat odkoupitelné akcie, požadují pro odkoupení těchto akcií splnění alespoň těchto podmínek: a) odkoupení musí být povoleno stanovami nebo aktem, kterým se společnost zakládá, před úpisem odkoupitelných akcií;
b) tyto akcie musí být zcela splaceny;
c) podmínky a podrobnosti odkoupení jsou určeny stanovami nebo aktem, kterým se společnost zakládá;
d) k odkoupení může dojít pouze prostředky určenými k rozdělení v souladu s čl. 15 odst. 1 nebo z výnosu nové emise provedené s cílem tohoto odkoupení;
e) částka, která se rovná jmenovité hodnotě, nebo nemají-li jmenovitou hodnotu, účetní hodnotě všech odkoupených akcií, musí být zahrnuta do rezervy, kterou není možné, s výjimkou snížení upsaného základního kapitálu, rozdělit akcionářům; tuto rezervu lze použít pouze ke zvýšení upsaného základního kapitálu zahrnutím těchto rezerv;
f) písmeno e) se nepoužije, pokud k odkoupení dojde s využitím výnosu z nové emise provedené s cílem tohoto odkoupení;
g) je-li v důsledku odkoupení stanovena výplata ážia ve prospěch akcionářů, může být toto ážio vyplaceno pouze z prostředků určených k rozdělení v souladu s čl. 15 odst. 1 nebo z rezervy jiné než uvedené v písmenu e), kterou není možné, s výjimkou snižování upsaného základního kapitálu, rozdělit akcionářům; tuto rezervu lze použít pouze ke zvýšení upsaného základního kapitálu zahrnutím rezerv, k vyrovnání nákladů uvedených v čl. 3 písm. j) nebo k vyrovnání nákladů na emisi akcií nebo dluhopisů nebo k výplatě ážia držitelům odkupovaných akcií nebo dluhopisů;
h) odkoupení musí být zveřejněno způsoby stanovenými právními předpisy každého členského státu v souladu s článkem 3 směrnice 68/151/EHS.
Článek 40
1. Právní předpisy členských států stanoví, že rozhodnutí podle čl. 29 odst. 4 a 5, článků 30, 31, 35 a 38 vyžadují schválení alespoň dvoutřetinovou většinou hlasů spojených se zastoupenými cennými papíry nebo zastoupeným upsaným základním kapitálem.
2. Právní předpisy členských států však mohou stanovit, že je-li zastoupena alespoň polovina upsaného základního kapitálu, stačí prostá většina hlasů uvedených v odstavci 1.
Článek 41
1. Členské státy se mohou odchýlit od čl. 9 odst. 1, čl. 19 odst. 1 písm. a) první věty a písm. b) a od článků 25, 26 a 29, pokud je to nezbytné k přijetí nebo provedení předpisů na podporu účasti zaměstnanců nebo jiných skupin osob určených vnitrostátními právními předpisy na základním kapitálu podniků.
2. Členské státy mohou z použití čl. 19 odst. 1 písm. a) první věty a článků 30, 31, 36, 37, 38 a 39 vyloučit společnosti podléhající zvláštnímu statutu, které vydávají podílové i zaměstnanecké akcie; zaměstnanecké akcie jsou vydávány ve prospěch sdružení zaměstnanců, které je na valné hromadě akcionářů zastupováno zmocněnci s hlasovacím právem.
Článek 42
Pro účely uplatňování této směrnice zajistí právní předpisy členských států rovné zacházení všem akcionářům ve stejném postavení.
Článek 43
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do dvou let od jejího oznámení.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy mohou vyloučit použití čl. 3 písm. g), i), j) a k) na společnosti, které již existují ke dni vstupu předpisů uvedených v odstavci 1 v platnost.
Mohou stanovit, že ostatní ustanovení této směrnice se na tyto společnosti použijí až osmnáct měsíců po tomto dni.
Tato lhůta však může pro články 6 a 9 činit tři roky a pět let pro unregistered companies ve Spojeném království a
ze dne 13. prosince 1976 o opatřeních k usnadnění účinného výkonu svobody usazování a volného pohybu služeb u činnosti pojišťovacích agentů a makléřů (ze skupiny 630 ISIC), a zejména o přechodných opatřeních ohledně těchto činností
(77/92/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 49, 57, 66 a 235 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že je od konce přechodného období při usazování a poskytování služeb zakázáno jakékoliv diskriminační zacházení na základě státní příslušnosti; že se zásada národního zacházení vztahuje zejména na právo vstupovat do profesních sdružení, pokud profesní činnost dotyčné osoby zahrnuje nutně výkon tohoto práva;
vzhledem k tomu, že ne všechny členské státy ukládají podmínky pro přístup k činnosti pojišťovacího agenta a makléře a pro její výkon; že v některých případech jsou přístup k těmto činnostem a jejich výkon zcela volné, ale v jiných případech existují přísné předpisy podmiňující přístup k této profesi formálním dokladem o vzdělání;
vzhledem k tomu, že s ohledem na rozdíly mezi členskými státy co do rozsahu činností pojišťovacích agentů a pojišťovacích makléřů je žádoucí co nejpřesněji určit činnosti, na něž se vztahuje tato směrnice;
vzhledem k tomu, že článek 57 Smlouvy kromě toho stanoví, že k usnadnění přístupu osob k samostatným výdělečným činnostem a jejich výkonu mají být přijaty směrnice o vzájemném uznávání diplomů, osvědčení a jiných dokladů o kvalifikaci a o koordinaci právních a správních předpisů členských států;
vzhledem k tomu, že se při nedostatku vzájemného uznávání diplomů nebo bezprostřední koordinace nicméně jeví žádoucím usnadnit výkon svobody usazování a volného pohybu služeb u těch to činností, zvláště přijetím přechodných opatření, která jsou uvedena v obecných programech [3], aby se zabránilo nežádoucímu omezování státních příslušníků členských států, v nichž přístup k takovýmto činnostem nepodléhá žádným podmínkám;
vzhledem k tomu, že s cílem zabránit případným potížím by měla být účelem přechodných opatření možnost, aby za postačující kvalifikaci pro přístup k daným činnostem v hostitelských členských státech regulujících tyto činnosti byla považována skutečnost, že tato činnost již byla po přiměřeně dlouhé a nedávné období vykonávána v členském státě, odkud cizí státní příslušník přichází, pokud není vyžadováno předchozí odborné školení, aby bylo zabezpečeno, že příslušná osoba má stejné odborné znalosti, jaké jsou vyžadovány od občanů hostitelského členského státu;
vzhledem k tomu, že v Nizozemsku, kde jsou pojišťovací makléři rozděleni do několika kategorií v závislosti na svých odborných znalostech, by měl být uplatňován stejný systém pro státní příslušníky ostatních členských států, kteří hodlají zahájit činnost v té či oné kategorii; že nejvhodnějším a nejobjektivnějším kritériem pro tento účel je počet zaměstnanců, které příslušná osoba zaměstnává nebo zaměstnávala;
vzhledem k tomu, že tam, kde činnost agenta zahrnuje výkon trvalého pověření od jedné nebo více pojišťoven opravňujícího agenta jednat v záležitostech určitých nebo všech transakcí spadajících do běžného obchodního podnikání dotyčné pojišťovnynebo pojišťoven a tuto pojišťovnu nebo pojišťovny tímto zavazo vat, musí být této osobě umožněno zahájit činnost pojišťovacího makléře v hostitelském členském státě;
vzhledem k tomu, že tato směrnice pozbude věcného oprávnění, jakmile bude dosaženo koordinace podmínek pro přístup k dotyčným činnostem a pro jejich výkon a vzájemného uznávání diplomů, osvědčení a jiných dokladů o vzdělání;
vzhledem k tomu, že tam, kde v členských státech přístup k činnostem uvedeným v této směrnici a jejich výkon závisí v případě zaměstnanců na odborných znalostech a schopnostech, by se tato směrnice měla vztahovat rovněž na tuto kategorii osob s cílem odstranit překážky volného pohybu pracovníků. Tím by byla doplněna opatření přijatá nařízením Rady (EHS) č. 1612/68 ze dne 15. října 1968 o volném pohybu pracovníků ve Společenství [4], ve znění nařízení (EHS) č. 312/76 [5];
vzhledem k tomu, že ze stejného důvodu by se také na zaměstnance mělo vztahovat ustanovení týkající se prokázání bezúhonnosti a toho, že neprodělali úpadek,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Členské státy přijmou opatření stanovená touto směrnicí týkající se usazování nebo poskytování služeb na svém území fyzickými osobami a společnostmi uvedenými v hlavě I obecných programů (dále jen "žadatel"), hodlajícími jako osoby samostatně výdělečně činné vykonávat činnosti uvedené v článku 2.
2. Tato směrnice se vztahuje také na státní příslušníky členských států, kteří hodlají podle nařízení (EHS) č. 1612/68 vykonávat činnosti uvedené v článku 2 jako zaměstnanci.
Článek 2
1. Tato směrnice se vztahuje na následující činnosti ze skupiny 630 ISIC v příloze III Obecného programu pro odstranění omezení svobody usazování: a) profesní činnost osob, které s plnou svobodou volby spojují v souvislosti s pojištěním nebo zajištěním na jedné straně osoby, které chtějí pojištění nebo zajištění rizik uzavřít, a na druhé straně pojišťovny nebo zajišťovny, které vykonávají přípravné práce pro uzavření pojistných smluv a smluv o zajištění a případně pomáhají při správě a plnění těchto smluv, zejména v případě pojistné události;
b) profesní činnost osob pověřených jednou nebo více smlouvami nebo pověřením jednat jménem a na účet nebo pouze na účet jedné nebo více pojišťoven, předvádět, navrhovat nebo uzavírat pojistné smlouvy nebo pomáhat při jejich správě a plnění, zejména v případě pojistné události;
c) činnost jiných osob, než které jsou uvedeny v písmenech a) a b), které jménem takových osob zejména vykonávají přípravné práce na smlouvě, předvádějí smlouvy nebo inkasují pojistné, přičemž z jejich jednání nevznikají pojistné závazky vůči veřejnosti nebo z její strany.
2. Tato směrnice se vztahuje zejména na činnosti pojmenované obvykle v členských státech takto: a) činnosti uvedené v odst. 1 písm. a): - v Belgii: - Courtier d'assurance
Verzekeringsmakelaar,
- Courtier de réassurance Herverzekeringsmakelaar,
- v Dánsku: - Juridiske og fysiske personer, som driver selvstændig virksomhed som formidler ved afsætning af forsikringskontrakter,
- v Německu: - Versicherungsmakler,
- Rückversicherungsmakler,
- ve Francii: - Courtier d'assurance,
- Courtier d'assurance maritime,
- Courtier de réassurance,
- v Irsku:
- Insurance broker,
- Reinsurance broker,
- v Itálii: - Mediatore di assicurazioni,
- Mediatore di riassicurazioni,
- v Nizozemsku: - Makelaar,
- Assurantiebezorger,
- Erkend assurantieagent,
- Verzekeringsagent,
- ve Spojeném království: - Insurance broker;
b) činnosti uvedené v odst. 1 písm. b): - v Belgii: - Agent d'assurance,
Verzekeringsagent,
- v Dánsku: - Forsikringsagent,
- v Německu: - Versicherungsvertreter,
- ve Francii: - Agent général d'assurance,
- v Irsku: - Agent,
- v Itálii: - Agente di assicurazioni,
- v Lucembursku: - Agent principal d'assurance,
- Agent d'assurance,
- v Nizozemsku: - Gevolmachtigd agent,
- Verzekeringsagent,
- ve Spojeném království: - Agent;
c) činnosti uvedené v odst. 1 písm. c): - v Belgii: - Sous-agent,
Sub-agent,
- v Dánsku: - Underagent,
- v Německu: - Gelegenheitsvermittler,
- Inkassant,
- ve Francii: - Mandataire,
- Intermédiaire,
- Sous-agent,
- v Irsku: - Sub-agent,
- v Itálii: - Subagente,
- v Lucembursku: - Sous-agent,
- v Nizozemsku: - Sub-agent,
- ve Spojeném království: - Sub-agent.
Článek 3
Členské státy, v nichž jsou přístup k některé činnosti uvedené v článku 2 a její výkon podmíněny splněním určitých kvalifikačních podmínek, musí zajistit, aby kterémukoli žadateli, který o to požádá, byly na jeho žádost poskytnuty informace o pravidlech týkajících se profese, kterou hodlá vykonávat, a to před usazením nebo před zahájením činnosti na přechodné období.
Článek 4
Jestliže jsou v některém členském státě pro přístup k některé činnosti uvedené ve čl. 2 odst. 1 písm. a) a b) nebo pro její výkon vyžadovány všeobecné, obchodní nebo odborné znalosti a schopnosti, uzná tento členský stát jako dostatečný důkaz těchto znalostí a schopností skutečnost, že jedna z těchto činností již byla v minulosti vykonávána v jiném členském státě:
a) po čtyři po sobě následující roky v nezávislém postavení nebo v řídicí funkci nebo b) po dva po sobě následující roky v nezávislém postavení nebo v řídicí funkci, jestliže žadatel prokáže, že alespoň tři roky pracoval u jednoho nebo více pojišťovacích agentů nebo pojišťovacích makléřů nebo v jedné nebo více pojišťovnách, nebo
c) po jeden rok v nezávislém postavení nebo v řídicí funkci, jestliže žadatel prokáže, že pro danou činnost absolvoval odborné školení potvrzené osvědčením uznávaným příslušným členským státem nebo osvědčením považovaným příslušným profesním sdružením za plně vyhovující jeho požadavkům.
Článek 5
1. Jestliže členský stát podmiňuje přístup k některé činnosti uvedené v čl. 2 odst. 1 písm. a) nebo její výkon přísnějšími požadavky, než jaké se vztahují k činnostem v čl. 2 odst. 1 písm. b), může pro přístup k uvedené činnosti nebo pro její výkon požadovat, aby byla předtím vykonávána v jiném členském státě v profesním odvětví uvedeném v článku 2 odst. 1 písm. a)
a) po čtyři po sobě následující roky v nezávislém postavení nebo v řídicí funkci nebo b) po dva po sobě následující roky v nezávislém postavení nebo v řídicí funkci, jestliže žadatel prokáže, že alespoň tři roky pracoval u jednoho nebo více pojišťovacích agentů nebo pojišťovacích makléřů nebo v jedné nebo více pojišťovnách, nebo
c) po jeden rok v nezávislém postavení nebo v řídicí funkci, jestliže žadatel prokáže, že pro danou činnost absolvoval odborné školení potvrzené osvědčením uznávaným příslušným členským státem nebo osvědčením považovaným příslušným profesním sdružením za plně vyhovující jeho požadavkům.
Za rovnocennou činnosti uvedené v čl. 2 odst. 1 písm. a) se považuje činnost vykonávaná žadatelem podle čl. 2 odst. 1 písm. b), jestliže zahrnuje výkon trvalého pověření daného jednou nebo více pojišťovnami, zmocňujícího příslušnou osobu, pokud se týká určitých nebo všech transakcí spadajících do běžné obchodní činnosti dané pojišťovny nebo pojišťoven, k uzavírání závazků jménem této pojišťovny nebo pojišťoven, které tuto pojišťovnu nebo pojišťovny zavazují.
2. V Nizozemsku však musí být navíc pro přístup k činnostem uvedeným v čl. 2 odst. 1 písm. a) a pro jejich výkon žadatel tuto činnost předtím vykonávat:
- v podniku, kde mu podléhalo alespoň deset zaměstnanců, jestliže hodlá pracovat jako "makelaar", - v podniku, kde mu podléhalo alespoň pět zaměstnanců, jestliže hodlá pracovat jako "assurantiebezorger",
- v podniku, kde mu podléhali alespoň dva zaměstnanci, jestliže hodlá pracovat jako "erkend assurantieagent".
Článek 6
1. Jestliže jsou členským státem pro přístup k některé činnosti uvedené v čl. 2 odst. 1 písm. c) nebo pro její výkon vyžadovány všeobecné, obchodní nebo odborné znalosti a schopnosti, uzná tento členský stát jako dostatečný důkaz těchto znalostí a schopností skutečnost, že tato činnost byla vykonávána v jiném členském státě: a) po dva po sobě následující roky v nezávislém postavení nebo u jednoho nebo více pojišťovacích agentů nebo pojišťovacích makléřů anebo v jedné nebo více pojišťovnách nebo
b) po jeden rok za podmínek uvedených v písmenu a), jestliže žadatel prokáže, že pro danou činnost absolvoval odborné školení ověřené státem uznaným osvědčením nebo osvědčením považovaným příslušným profesním sdružením za plně vyhovující jeho požadavkům.
2. Skutečný výkon jedné nebo více činností podle čl. 2 odst. 1 písm. a) nebo b) alespoň po dobu jednoho roku a absolvování odborného školení se považuje za rovnocenné splnění požadavků stanovených v odstavci 1.
Článek 7
V případech uvedených v článcích 4, 5 a 6 je podmínkou, že výkon dotyčné činnosti neskončil dříve než deset let přede dnem podání žádosti podle čl. 9 odst.
1. Jestliže však členský stát pro své občany stanoví kratší období, musí se toto období vztahovat rovněž na žadatele.
Článek 8
1. Za osobu působící v řídicí funkci ve smyslu článku 4 a čl. 5 odst. 1 se považuje osoba, která v minulosti vykonávala odpovídající činnost:
a) jako ředitel podniku nebo ředitel pobočky podniku nebo b) jako náměstek ředitele podniku nebo jako jeho pověřený zástupce, jestliže tato funkce zahrnovala obdobnou odpovědnost, jakou měl zastupovaný ředitel.
2. Za osobu v řídicí funkci ve smyslu článku 4 se považuje rovněž osoba, jejíž povinnosti v pojišťovně zahrnovaly řízení pojišťovacích agentů a dozor nad jejich prací.
3. Práce zmiňované v čl. 4 písm. b) a čl. 5 odst. 1 písm. b) musí zahrnovat odpovědnost v oblasti získávání, správy a plnění pojistných smluv.
Článek 9
1. Splnění podmínek uvedených v článcích 4, 5, 6 a 7 se prokazuje potvrzením vydaným příslušným orgánem nebo sdružením v členském státě původu nebo posledního pobytu, které žadatel musí přiložit ke své žádosti o povolení výkonu některé z daných činností v hostitelském členském státě.
2. Členské státy ve lhůtě stanovené v článku 13 určí orgány a sdružení příslušné pro vydávání potvrzení uvedeného v odstavci 1 a neprodleně o tom uvědomí ostatní členské státy a Komisi.
3. Členské státy uvědomí rovněž ve lhůtě stanovené v článku 13 ostatní členské státy a Komisi, kterým orgánům a sdružením se má podávat žádost o povolení výkonu činnosti uvedené v článku 2 v hostitelském členském státě a přiložené doklady.
Článek 10
1. Jestliže členský stát vyžaduje na svých občanech hodlajících zahájit nebo vykonávat některou z činností uvedených v článku 2 důkaz bezúhonnosti a důkaz, že neprodělali úpadek, nebo důkaz o jedné z těchto skutečností, přijme v případě státních příslušníků jiných členských států jako dostatečný důkaz výpis ze soudního rejstříku, nebo není-li k dispozici, rovnocenný doklad prokazující splnění těchto požadavků vydaný příslušným soudním nebo správním orgánem členského státu původu nebo předchozího pobytu cizího státního příslušníka.
2. Nevydává-li členský stát původu nebo předchozího pobytu doklad uvedený v odstavci 1, může být nahrazen místopřísežným prohlášením nebo ve státech, které takové prohlášení neupravují, čestným prohlášením učiněným dotyčnou osobou před příslušným soudním nebo správním orgánem nebo před notářem v členském státě původu nebo předchozího pobytu; tento orgán nebo notář vydá potvrzení o místopřísežném prohlášení nebo čestném prohlášení.
Prohlášení o neprodělání úpadku lze učinit rovněž před příslušným profesním nebo stavovským sdružením dané země.
3. Doklady vydané v souladu s odstavci 1 a 2 nesmějí být při předložení starší tří měsíců.
4. Členské státy určí ve lhůtě stanovené v článku 13 orgány a sdružení příslušné vydávat doklady uvedené v odstavcích 1 a 2 a neprodleně o nich uvědomí ostatní členské státy a Komisi.
Ve lhůtě stanovené v článku 13 rovněž každý členský stát uvědomí ostatní členské státy a Komisi, kterým orgánům nebo sdružením se mají předkládat doklady uvedené v tomto článku v souvislosti se žádostí o povolení výkonu činnosti v hostitelském státě podle článku 2.
5. Je-li v hostitelském členském státě nutné prokazovat finanční způsobilost, považuje uvedený stát potvrzení vydaná bankami členského státu původu nebo předchozího pobytu za rovnocenná potvrzením vydaným na jeho území.
Článek 11
Jestliže hostitelský členský stát vyžaduje na vlastních státních příslušnících hodlajících zahájit nebo vykonávat některou z činností uvedených ve článku 2, aby složili přísahu nebo učinili čestné prohlášení, a jestliže forma této přísahy nebo prohlášení nemůže být použita státními příslušníky jiných členských států, musí tento stát zajistit, aby daným osobám byla nabídnuta vhodná a rovnocenná forma přísahy nebo prohlášení.
Článek 12
Tato směrnice zůstává použitelná do vstupu v platnost předpisů o koordinaci pravidel členských států týkajících se přístupu k předmětným činnostem a jejich výkonu.
Článek 13
Členské státy uvedou v účinnost opatření nezbytná pro dosažení souladu s touto směrnicí do osmnácti měsíců od oznámení této směrnice a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 14
Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 15
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 21. prosince 1976
o sbližování právních předpisů členských států týkajících se taxametrů
(77/95/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že v členských státech jsou konstrukce a metody kontroly taxametrů předmětem závazných předpisů, které se v jednotlivých státech liší a v důsledku toho brání obchodu s těmito přístroji; že je proto nezbytné tato ustanovení sblížit;
vzhledem k tomu, že směrnice Rady 71/316/EHS ze dne 26. července 1971 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se společných ustanovení pro měřicí přístroje a pro metody metrologické kontroly [3], pozměněná Aktem [4]o přistoupení stanovila postupy pro EHS schválení typu a pro EHS prvotní ověření; že v souladu s touto směrnicí je nezbytné stanovit technické požadavky, které musí konstrukce a funkce taxametrů splňovat, aby se poté, co byly podrobeny odpovídajícím přezkoušením a byly opatřeny příslušnými značkami a znaky, mohly volně dovážet, uvádět na trh a používat,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Tato směrnice platí pro měřidla proběhlé doby a ujeté dráhy nazývané "taxametry".
Tato měřidla jsou definována v bodu 1.1 přílohy této směrnice.
Článek 2
Taxametry, které mohou nést značky a znaky EHS, jsou popsány v příloze této směrnice.
Podléhají EHS schválení typu a EHS prvotnímu ověření za podmínek uvedených v bodu 1.2.2 přílohy II směrnice 71/316/EHS a za podmínek uvedených v příloze této směrnice.
Článek 3
Žádný členský stát nesmí bránit, zakazovat nebo omezovat uvedení na trh nebo do provozu taxametrů nesoucích značku EHS schválení typu a značku EHS dílčího prvotního ověření, které jsou uvedeny v bodu 3.1.1.2 přílohy II směrnice 71/316/EHS.
Povinností příslušných orgánů členských států je zajistit, aby před uvedením těchto přístrojů do provozu byly provedeny činnosti doplňkové k EHS prvotnímu ověření, jak je stanoveno v bodu 7.3 přílohy této směrnice, pokud jsou tyto činnosti předepsány ve vnitrostátních předpisech a nebyly již provedeny.
Článek 4
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do osmnácti měsíců od jejího oznámení a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy sdělí Komisi znění vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 5
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 21. prosince 1976
o vyšetření čerstvého masa domácích prasat na trichinely (trichinella spiralis) při jeho dovozu ze třetích zemí
(77/96/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 72/462/EHS ze dne 12. prosince 1972 o veterinárních a hygienických otázkách dovozu skotu, prasat a čerstvého masa ze třetích zemí [1], naposledy pozměněnou směrnicí 75/379/EHS [2], a zejména na článek 21 uvedené směrnice,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že Rada v čl.
21 směrnice 72/462/EHS stanovila, že se vypracují metody a postupy pro zjištění výskytu trichinel v čerstvém vepřovém mase;
vzhledem k tomu, že uplatnění směrnice 72/462/EHS nebude mít požadovaný účinek, pokud mezi členskými státy existují odlišnosti co do záruk vyžadovaných pro zjištění výskytu trichinel při dovozu čerstvého masa ze třetích zemí; že je tedy nezbytné v této oblasti stanovit režim Společenství;
vzhledem k tomu, že je za účelem ochrany zdraví spotřebitele nezbytné, aby bylo čerstvé vepřové maso systematicky podrobeno vyšetření, které bude užívat metod uznávaných za efektivní, za účelem vyloučení masa obsahujícího trichinely;
vzhledem k tomu, že pokud je vyšetření prováděno v odesílající třetí zemi, musí být prováděno v jatkách, které splňují určité podmínky a které zejména obsahují vyšetřovací laboratoř zařízenou vhodným vybavením;
vzhledem k tomu, že je nezbytné zajistit zvláštní značení masa, které bylo vyšetřeno s negativním výsledkem, aby mohly být rozlišeny vzorky již vyšetřeného masa od masa nevyšetřeného;
vzhledem k tomu, že by měl existovat postup zakládající úzkou a účinnou spolupráci mezi Komisí a členskými státy pro hodnocení vhodnosti povolit zařízením ve třetích zemích provádět vyšetření nebo pracovat s vyšetřovaným masem; že by také měl existovat postup pro to, aby byla technická ustanovení, týkající se zejména vyšetřovacích metod, požadavků pro vyšetřovací laboratoře a postupů pro označování vyšetřeného masa, uvedena do souladu s technickým pokrokem a se získanými zkušenostmi;
vzhledem k tomu, že by členským státům mělo být povoleno příjem čerstvého maso, které na trichinely nebylo vyšetřeno ve vyvážející třetí zemi, a to za předpokladu, že toto maso bude ošetřeno zmražením, ať už v odesílající třetí zemi nebo v členském státě určení, který zajistí inaktivaci případně přítomných trichine; že tento postup musí být nicméně prováděn podle určitých správně stanovených postupů a v zařízeních splňujících určité podmínky,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Definice použité v této směrnici jsou totožné s definicemi obsaženými ve směrnici 72/462/EHS.
A dále se rozumí:
a) "čerstvým masem" čerstvé maso prasete domácího;
b) "vyšetřením" vyšetření za účelem zjištění výskytu trichinel v čerstvém mase.
Článek 2
1. Aby mohlo být připuštěno do obchodu uvnitř Společenství, musí být čerstvé maso pocházející ze třetí země, které obsahuje kosterní svalstvo, vyšetřeno pod dohledem a na odpovědnost úředního veterináře.
2. Vyšetření se provádí v souladu s jednou z metod stanovených v příloze I, a to na celém jatečně upraveném těle nebo, pokud není k dispozici celé jatečně upravené tělo, na každé jatečné půli, čtvrtce nebo dílu, který má být dovezen do Společenství.
3. Vyšetření se koná na jatkách, které jsou schváleny ve vyvážejícím státě v souladu s článkem 4 směrnice 72/462/EHS a oprávněny provádět toto vyšetření v souladu s článkem 4 této směrnice.
4. Vyšetření se provádí před označováním zdravotní nezávadnosti, které je upraveno v kapitole X přílohy B směrnice 72/462/EHS.
5. Pokud není možné provést vyšetření ve vyvážejícím státě, členský stát, pro který je čerstvé maso určeno, muže povolit jeho dovoz za podmínky, že se vyšetření provedeno na jeho území při hygienické kontrole podle čl. 24 odst. 2 směrnice 72/462/EHS, a to na kontrolním stanovišti ve smyslu čl. 27 odst. 1 písm. b) uvedené směrnice.
6. a) Pokud je výsledek vyšetření negativní, musí být čerstvé maso označeno ihned po vyšetření, a to v souladu s přílohou III.
b) V případě inkoustového razítkování je třeba použít barvivo ve smyslu čl. 17 odst. 3 směrnice 72/462/EHS.
Článek 3
1. Členský stát, pro který je čerstvé maso určeno, může odchylně od článku 2 povolit výjimku z vyšetření čerstvého masa z některých třetích zemí nebo jejich částí za předpokladu, že maso je zmraženo v souladu s ustanoveními přílohy IV.
2. Toto ošetření se provádí v zařízení nalézajícím se ve vyvážející třetí zemi a uvedeném v čl. 4 odst. 1.
Zmražení ve vyvážející třetí zemi musí podléhat osvědčení úředním veterinářem na osvědčení o zdravotní nezávadnosti doprovázejícím maso, jak stanoví čl. 22 odst. 3 směrnice 72/462/EHS.
3. Pokud nebylo zpracování provedeno ve vyvážející třetí zemi, musí být provedeno na kontrolním stanovišti uvedeném v čl. 2 odst. 5.
Zmražení ve členském státě musí podléhat osvědčení úředním veterinářem na osvědčeních doprovázejících maso, jak stanoví čl. 25 odst. 3 směrnice 72/462/EHS
Článek 4
V souladu s postupem stanoveným v článku 9 se rozhoduje o schválení jatek k provádění vyšetření a o schválení bourárny k bourání nebo vykosťování masa, které prošlo výše uvedeným vyšetřením, nebo o povolení zařízení provádět ošetření zmražením podle článku 3. Kromě požadavků dle článku 4 směrnice 72/462/EHS se přihlíží k zárukám daným ohledně plnění této směrnice, a v případě jatek:
a) k existenci místností a přístrojů nezbytných k provádění vyšetření;
b) ke kvalifikaci personálu příslušného pro provádění vyšetření.
Schválení jatkám a bourárnám se uděluje pouze tehdy, pokud příslušné orgány dotčené třetí země úředně uznaly, že tato jatka a bourárny jsou ve stavu odpovídajícím podmínkám stanoveným v článku 5 a v příloze III; dále v případě jatek též uznaly, že jatka mají laboratoř odpovídající podmínkám stanoveným v příloze II kapitole I a splňující požadavky ostatních kapitol přílohy II a přílohy I.
Schválení zařízením provádějícím ošetření zmražením se uděluje pouze tehdy, pokud příslušné orgány dotčené třetí země úředně uznají, že zařízení splňuje podmínky stanovené v příloze IV.
2. Do seznamu či seznamů, na které odkazuje čl.
4 odst. 4 směrnice 72/462/EHS, se vloží zvláštní poznámka s názvy zařízení schválených ve smyslu odstavce 1.
Článek 5
1. Na jatkách schválených podle článku 4 se musí být prasata, jejichž maso je určeno pro Společenství, porážet v oddělených prostorách od prasat, jejichž maso není určeno pro Společenství. Pokud zde nejsou jiné prostory, musí být porážka prováděna v jinou dobu. Výše uvedené neplatí, pokud je maso, které není určeno na vývoz do Společenství, vyšetřeno stejným postupem.
2. Bourání a vykosťování masa, které prošlo vyšetřením s negativním výsledkem a je určeno pro Společenství, musí být prováděno vbourárně v souladu s článkem 4.
V těchto bourárnách musí být bourání a vykosťování uvedeného masa prováděno v jiných prostorách než bourání a vykosťování masa, které není určeno pro Společenství, a pokud zde nejsou jiné prostory, musí být bourání a vykosťování prováděno v jinou dobu, kromě případů, kdy bylo maso vyšetřeno stejným postupem.
Článek 6
Kontroly ve třetích zemích, stanovené v článku 5 směrnice 72/462/EHS, musí rovněž ověřovat, zda se uplatňuje tato směrnice.
Článek 7
Členský stát sestavuje a sděluje Komisi seznam kontrolních stanovišť, na které odkazuje čl. 2 odst. 5, ve kterých může být prováděno:
- vyšetřování,
- zmrazování podle článku 3.
Členské státy zabezpečí, aby tato stanoviště měla vybavení potřebné k provádění příslušných úkonů.
Článek 8
Na návrh Komise rozhodne Rada před 1. lednem 1979 o případných doplňcích k metodám stanoveným v příloze I.
Článek 9
1. Má-li být zahájen postup podle tohoto článku, přednese ihned věc Stálému veterinárnímu výboru (dále jen "výbor") zřízenému rozhodnutím Rady ze dne 15. října 1968 jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu, nebo na žádost některého členského státu.
2. Hlasům členských států ve výboru je přidělena váha podle čl. 148 odst. 2 Smlouvy. Předseda nehlasuje.
3. Zástupce Komise předloží návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k opatřením ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci.
Stanoviska se přijímají většinou čtyřiceti jedna hlasů.
4. Komise přijme zamýšlená opatření a ihned je provede, jsou-li v souladu se stanoviskem výboru.
Pokud zamýšlená opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, předloží Komise Radě neprodleně návrh opatření, která mají být přijata.
Rada se usnese kvalifikovanou většinou.
Pokud se Rada neusnese do tří měsíců ode dne, kdy jí byl návrh předán, přijme navrhovaná opatření Komise a ihned je provede s výjimkou případů, kdy se Rada proti opatřením vysloví prostou většinou.
Článek 10
Článek 9 se použije do dne 21. června 1981.
Článek 11
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. ledna 1979. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 12
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 21. prosince 1976, kterou se mění směrnice o veterinárních otázkách 64/432/EHS, 72/461/EHS a 72/462/EHS
(77/98/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 43 a 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že u příležitosti rozšíření Společenství bylo Dánsku, Irsku a Spojenému království Velké Británie a Severního Irska povoleno odchylně od stávajících předpisů Společenství, aby si v určitém rozsahu zachovaly vnitrostátní předpisy týkající se veterinární problematiky;
vzhledem k tomu, že zvláštní úpravy, které platí pro tyto tři členské státy, byly začleněny do ustanovení článků 104 a 105 aktu o přistoupení [3]; že podobná ustanovení, která byla logickým rozšířením původních ustanovení, byla zavedena do následně přijatých právních předpisů Rady; že byl za tímto účelem přijat článek 13 směrnice Rady 72/461/EHS ze dne 12. prosince 1972 o veterinárních otázkách obchodu s čerstvým masem uvnitř Společenství [4] a článek 33 směrnice Rady 72/462/EHS ze dne 12. prosince 1972 o veterinárních a hygienických otázkách dovozu skotu, prasat a čerstvého masa ze třetích zemí [5], přičemž výše uvedené dvě směrnice byly naposledy pozměněny směrnicí 75/379/EHS [6];
vzhledem k tomu, že článek 106 aktu o přistoupení a ostatní výše uvedená ustanovení určila, že Komise by nejpozději do 1. července 1976 měla Radě předložit zprávu a případně vhodné návrhy s cílem nalézt řešení problematiky těchto odchylek;
vzhledem k tomu, že přijatá řešení nesmí být na úkor již dosažené úrovně hygieny a musí zajistit pokud možno volný pohyb zvířat a masa;
vzhledem k tomu, že u čerstvého hovězího masa je nebezpečí šíření nákaz nepopiratelně nižší nežli při obchodu s živými zvířaty; že navíc podmínky, jimiž se řídí obchod s masem podle stávajících směrnic, jsou takové, že další zvláštní záruky jsou zbytečné;
vzhledem k tomu, že u živých zvířat by měl být postupně zaveden pro všechny členské státy společný systém, který by rozlišoval mezi různými druhy zvířat podle toho, jaké nebezpečí představují, a který by bral v úvahu potřebu rozšířit obchod na základě toho, jak obchod probíhá v současnosti; že by měla být vhodným způsobem změněna směrnice Rady 64/432/EHS ze dne 26. června 1964 o veterinárních otázkách obchodu se skotem a prasaty uvnitř Společenství [7], naposledy pozměněná směrnicí 75/379/EHS;
vzhledem k tomu, že je nutno umožnit, aby dovozy ze třetích zemí do určitých členských států i nadále podléhaly předpisům alespoň tak přísným jako ty, které jsou v současnosti v těchto členských státech uplatňovány;
vzhledem k tomu, že předpisy Společenství týkající se zejména slintavky a kulhavky a moru prasat umožňují nalézt společné a úplné řešení všech těchto otázek;
vzhledem k tomu, že by bylo oprávněné přijmout ustanovení o zvláštním přechodném období pro Irsko a pro Spojené království ohledně Severního Irska, které by zmíněným zemím umožnilo provést změny potřebné k uplatňování předpisů Společenství;
vzhledem k tomu, že ve světle získaných zkušeností se zdá být vhodné rozšířit používání rychlého a účinného postupu pro provedení technických změn určitých ustanovení nebo pro stanovení prováděcích předpisů,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Od 1. ledna 1977 se článek 13 směrnice 72/461/EHS nahrazuje tímto:
"Článek 13
Až do 31. prosince 1982 budou Irsko a Spojené království ohledně Severního Irska oprávněny ponechat si pro dovoz čerstvého masa své vnitrostátní předpisy týkající se ochrany proti slintavce a kulhavce, které však musí být v souladu s obecnými ustanoveními Smlouvy.
Až do 31. prosince 1977 budou Dánsko, Irsko a Spojené království oprávněny ponechat si pro dovoz čerstvého masa své vnitrostátní předpisy týkající se ochrany proti moru prasat, které však musí být v souladu s obecnými ustanoveními Smlouvy."
Článek 2
Ve směrnici 64/432/EHS se vkládá nový článek 4a, který zní:
"Článek 4a
Až do 31. prosince 1982 budou Irsko a Spojené království ohledně Severního Irska oprávněny ponechat si pro dovoz plemenného, užitkového a jatečného skotu z ostatních členských států své vnitrostátní předpisy týkající se ochrany proti slintavce a kulhavce, které však musí být v souladu s obecnými ustanoveními Smlouvy.
Rada na návrh Komise, který je třeba předložit do 1. července 1977, jednomyslně přijme do 1. ledna 1978 případné úpravy, které je nutno provést v přílohách A, B a C ke směrnici 64/432/EHS, nebo jakákoli jiná opatření, včetně ustanovení týkajících se tradičního obchodu mezi Irskem a Spojeným královstvím."
Článek 3
Od 1. ledna 1978 se ve směrnici 64/432/EHS vkládá nový článek 4b, který zní:
"Článek 4b
Aniž by tím byla dotčena ustanovení článku 4a, členské státy, ve kterých se nevyskytla slintavka a kulhavka po dobu více než dvou let, které neprovádějí běžné očkování a které odchylně od požadavků této směrnice nepovolují na svém území výskyt zvířat očkovaných proti uvedené chorobě na dobu stanovenou postupem podle článku 12, mohou až do 31. prosince 1982 a v souladu s obecnými ustanoveními Smlouvy uplatňovat tyto podmínky pro dovoz plemenných, jatečných nebo užitkových zvířat na své území: A. pokud taková zvířata pocházejí z členského státu, ve kterém se nevyskytla slintavka a kulhavka po dobu nejméně dvou let a
1. který neprovádí očkování proti slintavce a kulhavce a nepovoluje na svém území výskyt zvířat očkovaných proti uvedené chorobě, potom taková zvířata musí splňovat požadavky této směrnice s výjimkou ustanovení týkajících se povinného očkování proti slintavce a kulhavce; 2. který provádí očkování proti slintavce a kulhavce a povoluje na svém území výskyt zvířat očkovaných proti uvedené chorobě, potom taková zvířata musí splňovat požadavky této směrnice s výjimkou ustanovení týkajících se povinné očkování proti slintavce a kulhavce, místo kterých platí tyto záruky: - skot musí podstoupit vyšetření na virus slintavky a kulhavky výtěrem hrtanu a hltanu (tzv. "probang test") a vykázat negativní výsledky,
- skot a prasata musí podstoupit serologické vyšetření ke zjištění přítomnosti protilátek proti viru slintavky a kulhavky a vykázat negativní výsledky,
- skot a prasata musí být v zemi vývozu drženy 14 dnů v izolaci, a to buď v hospodářství původu nebo v karanténní stanici, a pod dozorem úředního veterinárního lékaře, za předpokladu, že:
i) žádné zvíře v hospodářství původu nebo (v případě potřeby) v karanténní stanici nebylo očkováno proti slintavce a kulhavce v období 21 dnů před vývozem a že v průběhu uvedeného období nebyla do hospodářství nebo karanténní stanice přemístěna žádná jiná zvířata kromě zvířat určených k vývozu;
ii) pokud se vyšetření nutná podle ustanovení tohoto článku provádějí v hospodářství, musí být zvířata určená k vývozu oddělena od ostatních zvířat až do okamžiku vývozu.
Zvířata se také podrobí karanténě 21 dnů v zemi dovozu;
B. pokud taková zvířata pocházejí z členského státu, který nebyl prostý slintavky a kulhavky po dobu nejméně dvou let a 1. který neprovádí očkování proti slintavce a kulhavce a nepovoluje na svém území výskyt zvířat očkovaných proti uvedené chorobě, potom taková zvířata musí splňovat požadavky této směrnice s výjimkou ustanovení týkajících se očkování proti kulhavce a slintavce, místo kterých platí tyto záruky: - skot musí podstoupit vyšetření na virus slintavky a kulhavky výtěrem hrtanu a hltanu (tzv. "probang test") a vykázat negativní výsledky,
- skot a prasata musí podstoupit serologické vyšetření ke zjištění přítomnosti protilátek proti viru slintavky a kulhavky a vykázat negativní výsledky,
- skot a prasata musí být v zemi vývozu drženy 14 dnů v izolaci v karanténní stanici a pod dozorem úředního veterinárního lékaře, za předpokladu, že:
i) žádné zvíře v hospodářství původu nebo (v případě potřeby) v karanténní stanici nebylo očkováno proti slintavce a kulhavce v období 30 dnů před vývozem a že v průběhu uvedeného období nebyla do hospodářství nebo karanténní stanice přemístěna žádná jiná zvířata kromě zvířat určených k vývozu;
ii) pokud se vyšetření nutná podle ustanovení tohoto článku provádějí v hospodářství, musí být zvířata určená k vývozu oddělena od ostatních zvířat až do okamžiku vývozu.
Zvířata se také podrobí karanténě 21 dnů v zemi určení;
2. který provádí očkování proti slintavce a kulhavce a povoluje na svém území výskyt zvířat očkovaných proti uvedené chorobě, potom taková zvířata musí splňovat požadavky stanovené v odst. B bodě 1 a jakékoli další požadavky, které mohou být přijaty postupem podle článku 12 nebo 13.
Prováděcí pravidla pro uplatňování jednotlivých ustanovení tohoto článku a zejména příslušnost členských států do kategorií uvedených v prvních pododstavcích odstavců A nebo B, a také pravidla zařazování států do těchto kategorií se stanoví postupem podle článku 12."
Článek 4
V čl. 7 odst. 1 písm. A směrnice 64/432/EHS se zrušuje písmeno b).
V čl. 7 odst. 1 písm. C směrnice 64/432/EHS se datum "31. prosince 1977" nahrazuje datem "31. prosince 1979".
Článek 5
Od 1. ledna 1978 se čl. 8 odst. 2 směrnice 72/462/EHS doplňuje o novou větu, která zní:
"U plemenných a užitkových zvířat se požadavky stanovené podle tohoto odstavce mohou v jednotlivých členských státech vzájemně lišit s ohledem na zvláštní ustanovení, jež pro daný členský stát platí v rámci obchodu uvnitř Společenství."
Článek 6
Od 1. ledna 1978 se článek 33 směrnice 72/462/EHS nahrazuje tímto: "Článek 33
Při uplatňování ustanovení článků 8 a 16 musí podmínky postupem podle článku 29 pro dovozy prováděné určitými členskými státy být alespoň tak přísné jako podmínky, které tytéž členské státy uplatňují v rámci obchodu uvnitř Společenství."
Článek 7
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí: a) nejpozději do 1. ledna 1977, co se týče ustanovení článku 1;
b) nejpozději do 1. ledna 1978, co se týče všech ostatních ustanovení.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 8
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 21. prosince 1976 o hygienických otázkách obchodu s masnými výrobky ve Společenství (77/99/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 a 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
vzhledem k tomu, že od zavedení společné organizace trhu je možný v rámci Společenství volný oběh masných výrobků; že obchod s těmito výrobky ve Společenství je omezován existencí různých zdravotních požadavků v různých členských státech; že pro odstranění těchto rozdílů je nezbytné stávající vnitrostátní požadavky nahradit společnými předpisy;
vzhledem k tomu, že pro zaručení jakosti výrobků ze zdravotního hlediska je nezbytné při jejich výrobě používat pouze čerstvé maso získané v souladu s normami Společenství, stanovenými směrnicí Rady 64/433/EHS ze dne 26. června 1964 o hygienických otázkách obchodu s čerstvým masem uvnitř Společenství [2], naposledy pozměněnou směrnicí 75/379/EHS [3], směrnicí Rady 71/118/EHS ze dne 15. března 1971 o hygienických otázkách obchodu s čerstvým drůbežím masem [4], naposledy pozměněnou směrnicí 75/379/EHS, a také směrnicí Rady 72/462/EHS ze dne 12. prosince 1972 o veterinárních a hygienických otázkách skotu a prasat a čerstvého masa ze třetích zemí [5], naposledy pozměněnou směrnicí 75/379/EHS; vzhledem k tomu, že masné výrobky musí být vyráběny, skladovány a přepravovány za podmínek poskytujících veškeré hygienické záruky; že požadavek, aby výrobnía zpracovatelská zařízení obdržela schválení pravděpodobně usnadňuje dozor nad dodržováním těchto podmínek; že by měl být stanoven postup řešení sporů, které mohou vznikat mezi členskými státy ohledně oprávněnosti schválení výrobních zařízení;
vzhledem k tomu, že by mimo to měly být zavedeny kontrolní postupy Společenství zajišťující, aby byly normy předepsané touto směrnicí jednotně používány ve všech členských státech; že postup provádění těchto kontrol musí být upřesněn podle postupu Společenství prostřednictvím Stálého veterinárního výboru, zřízeného rozhodnutím Rady ze dne 15. října 1968 [6];
vzhledem k tomu, že je třeba stanovit možnost odchylek od určitých ustanovení této směrnice pro určité masné výrobky, které obsahují i jiné potraviny a které obsahují jen malý podíl masa; že je vhodné, aby tyto odchylky byly přiznávány v souladu s postupem Společenství prostřednictvím Stálého veterinárního výboru;
vzhledem k tomu, že při obchodu ve Společenství je vydání osvědčení o zdravotní nezávadnosti příslušným orgánem považováno za nejlepší způsob, jak ujistit příslušné orgány země určení, že zásilka masných výrobků odpovídá požadavkům této směrnice; že toto osvědčení musí doprovázet zásilku těchto výrobků až do místa určení;
vzhledem k tomu, že členské státy musí mít právo odmítnout na svém území uvedení do oběhu masných výrobků pocházejících z jiného členského státu, které jsou nepoživatelné (nevhodné k lidské spotřebě) nebo které neodpovídají hygienickým předpisům Společenství;
vzhledem k tomu, že v těchto případech, jestliže tomu nebrání hygienické důvody, má mít odesilatel na základě vlastní žádosti nebo žádosti jeho zástupce právo na vrácení masných výrobků;
vzhledem k tomu, že v případě zákazu nebo omezení by jeho důvody měly být oznámeny odesilateli nebo jeho zástupci, a v určitých případech i příslušnému orgánu odesílající země;
vzhledem k tomu, že v případě sporu o oprávněnosti zákazu nebo omezení mezi odesilatelem a příslušnými orgány členského státu určení má mít odesilatel možnost žádat o posudek znalce;
vzhledem k tomu, že v zájmu snadnějšího provádění navrhovaných opatření je třeba stanovit postup zavedení úzké spolupráce mezi členskými státy a Komisí prostřednictvím Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Tato směrnice stanoví hygienické předpisy pro masné výrobky určené k obchod uvnitř Společenství.
Článek 2
1. Pro účely této směrnice se pojmem: a) "masné výrobky" rozumí výrobky připravené výhradně nebo částečně z masa, které bylo podrobeno ošetření, které zajišťuje určitý stupeň konzervace.
Avšak maso, které bylo pouze zchlazeno nebo zmrazeno, se za masný výrobek nepovažuje.
Tato směrnice se nevztahuje na: i) masové výtažky, silné masové vývary, masové vývary a masové omáčky a podobné výrobky neobsahující kousky masa;
ii) celé, dělené nebo drcené kosti, masové peptony, živočišnou želatinu, masovou moučku, moučku z vepřových kůží, krevní plazmu, sušenou krev, sušenou krevní plazmu, buněčné bílkoviny, kostní výtažky a podobné výrobky;
iii) tuky vytavené z živočišných tkání;
iv) žaludky, močové měchýře a střeva – vyčištěné, vybělené, nasolené nebo sušené;
b) "maso" rozumí maso definované v: - článku 1 směrnice 64/433/EHS,
- článku 1 směrnice 71/118/EHS,
- článku 2 směrnice 72/462/EHS;
c) "čerstvé maso" rozumí čerstvé maso definované v článku 1 směrnice 64/433/EHS a 71/118/EHS a článku 2 směrnice 72/462/EHS;
d) "ošetření" rozumí ošetření čerstvého masa jako takového nebo čerstvého masa s příměsí jiných potravin teplem, solením nebo sušením, nebo kombinací různých postupů;
e) "úplné ošetření" rozumí ošetření jehož účinek dostačuje k zaručení následné zdravotní nezávadnosti výrobku při normální teplotě prostředí;
f) "neúplné ošetření" rozumí ošetření, které neodpovídá požadavkům stanoveným pro úplné ošetření v příloze A, kapitole V bodu 27;
g) "tepelné opracování" rozumí použití suchého nebo vlhkého tepla;
h) "solení" rozumí použití kuchyňské soli (NaCl);
i) "sušení" rozumí přirozené nebo umělé snižování obsahu vody;
j) "odesílající země" rozumí členský stát, ze kterého jsou masné výrobky odesílány do jiného členského státu;
k) "země určení" rozumí členský stát, do kterého jsou masné výrobky odesílány z jiného členského státu;
l) "zásilka" rozumí určité množství masných výrobků, na které se vztahuje stejné osvědčení o zdravotní nezávadnosti;
m) "první balení" rozumí ochrana masných výrobků použitím prvního obalu nebo první nádoby přicházejících do přímého kontaktu s dotyčným výrobkem, jakož i tento první obal nebo tato první nádoba sama o sobě;
n) "další balení" rozumí umístění jednoho nebo více balených nebo nebalených masných výrobků do druhé nádoby, jakož i tato nádoba sama o sobě.
2. Do doby, než budou po předložení návrhu v souladu s čl. 9 odst. 2 přijata ustanovení týkající se masa ošetřeného jinak než teplem, solením nebo sušením nebo masa ošetřeného způsobem, který nesplňuje požadavky přílohy A kapitoly V bodu 26, vztahují se na takové maso směrnice uvedené v odst. 1 písm. b).
Článek 3
1. Každý členský stát zajistí, aby z jeho území na území jiného členského státu byly odesílány pouze masné výrobky odpovídající následujícím všeobecným podmínkám: 1. musí být připraveny v zařízení schváleném a dozorovaném v souladu s článkem 6;
2. musí být připraveny, skladovány a přepravovány v souladu s přílohou A;
3. musí být připraveny z: a) čerstvého masa definovaného v čl. 2 odst. 1 písm. c). Toto čerstvé maso může pocházet: i) v souladu se směrnicí 64/433/EHS z členského státu, ve kterém je prováděna příprava nebo z jakéhokoli jiného členského státu;
ii) v souladu se směrnicí 72/462/EHS ze třetí země, a být dovezeno buď přímo a/nebo prostřednictvím jiného členského státu;
iii) v souladu s článkem 15 směrnice 71/118/EHS ze třetí země tak, aby: - výrobky získané z tohoto masa odpovídaly požadavkům této směrnice,
- tyto výrobky nebyly označeny označením zdravotní nezávadnosti stanoveným v příloze A kapitole VII,
- obchod s těmito výrobky uvnitř Společenství i nadále podléhá vnitrostátním předpisům každého členského státu;
b) z masného výrobku za předpokladu, že tento výrobek odpovídá požadavkům této směrnice;
4. musí být připraveny tepelným opracováním, solením nebo sušením, které mohou být kombinovány s uzením nebo se zráním, pokud možno ve zvláštních mikroklimatických podmínkách a pomocí určitých solicích prostředků ve smyslu článku 12.
Mohly být také míseny s jinými potravinami a chuťovými přísadami;
5. musí být připraveny z čerstvého masa, se kterým se zacházelo v souladu s přílohou A kapitolou III;
6. musí se, v souladu s přílohou A kapitolou IV, podrobit prohlídce prováděné příslušným orgánem; takové prohlídky jsou prováděny pravidelně a v souladu s pravidly, která se v případě potřeby stanoví postupem podle článku 18 a za pomoci pomocných veterinárních pracovníků k tomuto účelu zvlášť vyškolených;
7. musí odpovídat normám uvedeným v příloze A kapitole V;
8. pokud je nezbytné první balení nebo další balení, musí být provedeno v souladu s přílohou A kapitolou VI;
9. musí být označeny označením zdravotní nezávadnosti v souladu s přílohou A kapitolou VII;
10. musí být, v souladu s přílohou A kapitolou VIII, v průběhu přepravy do země určení, doprovázeny osvědčením o zdravotní nezávadnosti;
11. musí být skladovány a přepravovány do země určení za uspokojivých hygienických podmínek, v souladu s přílohou A kapitolou IX.
2. Masné výrobky nesmí být ošetřeny ionizujícím zářením, pokud k tomu nejsou zdravotní důvody a pokud to není jasně vyznačeno na výrobku a na osvědčení o zdravotní nezávadnosti.
Článek 4
1. Masné výrobky, které podstoupily úplné ošetření v souladu s přílohou A kapitolou V bodem 27 mohou být uskladněny a přepravovány při normální teplotě okolního prostředí.
Výrobky, které byly podrobeny dlouhodobé přirozené fermentaci a dlouhodobému zrání, jsou posuzovány, jako by podstoupily úplné ošetření až do doby, kdy Rada jednomyslně schválí návrh Komise a pozmění parametry stanovené v příloze A kapitole V bodu 27b).
2. Pro účely prohlídky musí výrobce zajistit, aby masné výrobky, které podstoupily neúplné ošetření, měly na obalu viditelně a čitelně označenou teplotu, za které má být výrobek přepravován a uskladněn a dobu, během níž může být zaručena konzervace.
3. V případě potřeby může být postupem podle článku 18 učiněna odchylka od ustanovení odstavce 2 pro určité masné výrobky neodpovídající normám stanoveným v příloze A kapitole V bodu 27, a to za určitých podmínek, jejichž kontrola je zajištěna příslušným orgánem.
Článek 5
Články 3 a 4 se nevztahují na masné výrobky, které jsou dováženy se schválením země určení k jiným účelům než k lidské spotřebě; v tomto případě země určení zajistí, aby tyto výrobky byly používány pouze k účelům, ke kterým byly do této země odeslány.
Článek 6
1. Každý členský stát vypracuje seznam zařízení, které schválil a kterým přidělil číslo veterinárního schválení.
Tento seznam zašle ostatním členským státům a Komisi.
Komise vypracuje seznam těchto schválených zařízení a zajistí jeho uveřejnění v Úředním věstníku Evropských společenství.
Aniž je tím dotčen článek 8, schválí členský stát zařízení jen tehdy, bude-li zaručeno dodržování této směrnice.
Členský stát odejme schválení, jestliže jeho podmínky nejsou dodržovány.
Bude-li prováděna kontrola v souladu s článkem 7, vezme dotyčný členský stát v úvahu závěry, které z ní vyplynuly.
Odnětí schválení je sděleno ostatním členským státům a Komisi.
2. Inspekce schválených zařízení se provádí pod odpovědností příslušného orgánu a může se provádět pro čistě technické činnosti za pomoci pomocných veterinárních pracovníků k tomuto účelu zvlášť vyškolených.
Pravidla této pomoci se stanoví postupem podle článku 18.
3. Domnívá-li se členský stát, že podmínky pro schválení zařízení nejsou nebo již nejsou zařízením jiného členského státu dodržovány, informuje o tom Komisi a příslušný ústřední orgán tohoto členského státu.
4. V případě uvedeném v odstavci 3 Komise neprodleně zahájí postup uvedený v článku 7.
Jestliže to vyplývá ze závěrů zprávy o prohlídce, mohou být členské státy oprávněny postupem podle článku 19 odmítnout vstup masných výrobků pocházejících z dotyčného zařízení na svá území.
Toto oprávnění může být odvoláno podle stejného postupu stanoveného v článku 19 jestliže to vyplývá ze zjištění další odborné prohlídky provedené v souladu s článkem 7.
Článek 7
Znalci z členských států a z Komise provádějí pravidelné prohlídky schválených zařízení zajišťující aby tato zařízení dodržovala ustanovení této směrnice, zejména ustanovení přílohy A kapitoly I a II.
Předloží Komisi zprávu o výsledcích provedených kontrol.
Členský stát, na jehož území je prohlídka prováděna, poskytne znalcům veškerou pomoc potřebnou k plnění jejich úkolu.
Znalci členských států provádějící kontroly jsou jmenováni Komisí na základě návrhu členských států.
Musí mít jinou státní příslušnost, než je státní příslušnost členského státu, ve kterém se kontrola provádí, a v případě uvedeném v čl. 6. odst.
Kontroly jsou prováděny jménem Společenství, které nese s tím spojené náklady.
Četnost a pravidla těchto kontrol jsou určeny postupem podle článku 18.
Článek 8
1. Odchylně od podmínek stanovených v článku 3 může být rozhodnuto postupem podle článku 18, že určitá ustanovení této směrnice se nevztahují na určité výrobky, které obsahují jiné potraviny a pouze minimální podíl masa nebo masných výrobků.
Tyto odchylky se mohou týkat pouze: a) podmínek pro schválení takových zařízení, která jsou uvedena v příloze A kapitole I;
b) podmínek prohlídek popsaných v příloze A kapitole IV a V;
c) požadavků týkajících se označování zdravotní nezávadnosti a osvědčení o zdravotní nezávadnosti, jak je uvedeno v čl. 3 odst. 1 bodech 9 a 10.
Při posuzování, zda přiznat odchylky uvedené v tomto článku, se v úvahu bere jak povaha výrobku, tak i složení výrobku.
Aniž by byla dotčena ustanovení tohoto článku členské státy zajistí, aby veškeré masné výrobky určené k obchodu uvnitř Společenství byly výrobky zdravotně nezávadné, připravené z čerstvého masa nebo masných výrobků ve smyslu této směrnice.
2. Ustanovení odst. 1 pododstavce prvního se poprvé použije již před datem uvedení této směrnice v používání.
Článek 9
1. Rada, na návrh Komise stanoví ještě před uvedením této směrnice v používání předpisy vztahující se na čerstvé mleté maso, sekané maso nebo na maso podobným způsobem rozmělněné na malé kousky, s přídavkem jiných potravin a chuťových přísad.
Až do doby, kdy vstoupí v platnost takto přijaté předpisy, vztahují se na toto maso i nadále vnitrostátní právní předpisy.
2. Před uvedením této směrnice v používání předloží Komise Radě návrh zabývající se výrobky, které nepodstoupily ošetření a neodpovídají tedy požadavkům přílohy A kapitoly V bodu 26.
Článek 10
Metody potřebné ke kontrole souladu s normami uvedenými v příloze A kapitole V bodech 26 a 27, včetně povolených odchylek od těchto norem budou určeny šest měsíců před datem uvedení této směrnice v používání postupem podle článku 18.
Tyto metody, normy a odchylky mohou být v případě potřeby upraveny nebo aktualizovány stejným postupem.
Článek 11
1. Aniž by byly dotčeny pravomoci vyplývající z článků 6 a 7, členský stát, na jehož území bylo při hygienické inspekci zjištěno:
a) že masné výrobky dovezené z jiného členského státu nejsou vhodné k lidské spotřebě, zakáže na svém území uvedení těchto výrobků do oběhu; b) že nebyl dodržen článek 3, může takový zákaz uložit.
2. Rozhodnutí přijatá podle odstavce 1 musí na žádost odesilatele nebo jeho zástupce povolit odeslání masných výrobků zpět, pokud proti tomu nejsou námitky ze zdravotních důvodů.
V každém případě budou přijata ochranná opatření, bránící nevhodnému použití těchto výrobků.
Jestliže není odeslání zpět možné, výrobky musí být zničeny na území státu, kde byly provedeny kontroly.
Odchylně od tohoto ustanovení a na žádost příjemce zásilky nebo jeho zástupce může členský stát provádějící veterinární a hygienickou prohlídku výrobků povolit jejich vstup k jiným účelům než k lidské spotřebě, pokud neexistuje pro člověka nebo zvířata žádné nebezpečí.
Tyto masné výrobky nesmí opustit území tohoto členského státu určení, což musí členský stát určení kontrolovat.
Tato rozhodnutí musí být sdělena odesilateli nebo jeho zástupci společně s důvody pro taková rozhodnutí.
Tato zdůvodněná rozhodnutí musí být na žádost neprodleně písemně sdělena, spolu s informacemi o možných opravných prostředcích proti nim podle platných právních předpisů, a stejně tak o formách a lhůtách, kterými lze těchto možností využít.
3. Jsou-li tato rozhodnutí založena na zjištění výskytu nakažlivé choroby, na změně nebezpečné lidskému zdraví nebo na vážném porušení této směrnice, jsou sdělena rovněž bez prodlení a s uvedením důvodů příslušnému ústřednímu orgánu odesílající země a Komisi.
Článek 12
Aniž by byly dotčeny předpisy Společenství týkající se přídatných látek povolených k použití v potravinách, použití přídatných látek v masných výrobcích a podrobné předpisy, kterými se toto použití řídí, podléhají i nadále vnitrostátním právním předpisům, a to až do doby, než vstoupí v platnost odpovídající předpisy Společenství.
Článek 13
Rada na návrh Komise jednohlasně stanoví do 31. prosince 1978 teploty, které mají být dodržovány při bourání a při prvním balení, tak, jak je uvedeno v příloze A kapitole II bodu 9 a aniž jsou dotčena ustanovení přílohy A kapitoly III bodu 20.
Článek 14
1. Rada, na návrh Komise, rozhodne jednomyslně o předpisech Společenství týkajících se metod vyšetření na svalovce (trichinella spiralis) a případů, kdy takové vyšetření není nezbytné.
2. Až do doby, kdy budou uvedeny v platnost tyto předpisy, zůstávají použitelné vnitrostátní právní předpisy členských států o vyšetření masných výrobků obsahujících vepřové maso na svalovce.
3. Vepřové maso, ve kterém byla zjištěna přítomnost svalovce, nesmí být použito pro výrobu masných výrobků určených k obchodu uvnitř Společenství.
Článek 15
1. Touto směrnicí nejsou dotčeny možnosti podání opravných prostředků poskytované vnitrostátními právními předpisy platnými v členských státech proti rozhodnutím příslušných orgánů uvedených v této směrnici.
2. Každý členský stát poskytne odesilatelům masných výrobků, jejichž uvedení do oběhu je v souladu s čl. 11 odst. 1 zakázáno, právo obdržet posudek znalce. Každý členský stát zajistí, aby dříve, než příslušné orgány přijmou jakákoli jiná opatření, jako zničení masa, měli znalci možnost určit, zda byly podmínky čl. 11 odst. 1 splněny.
Znalec musí mít státní příslušnost jiného členského státu než odesílajícího státu nebo státu určení.
Na návrh členských států vyhotoví Komise seznam znalců, kteří mohou být pověřeni zpracováním takových posudků.
Komise určí po konzultaci s členskými státy obecná pravidla, jež mají být uplatněna, zejména pokud jde o postup při vypracování těchto posudků.
Článek 16
Než vstoupí v platnost předpisy Společenství o veterinárních otázkách ovlivňujících obchod s masnými výrobky uvnitř Společenství, použijí se v této oblasti vnitrostátní právní předpisy.
Článek 17
Než se začnou používat předpisy Společenství o dovozu masných výrobků ze třetích zemí, použijí členské státy pro tyto dovozy předpisy, které jsou přinejmenším rovnocenné předpisům vyplývajícím z této směrnice.
Článek 18
1. Má-li být zahájen postup podle tohoto článku, přednese věc Stálému veterinárnímu výboru, zřízenému rozhodnutím Rady ze dne 15. října 1968 (dále jen "výbor"), jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu, nebo na žádost zástupce některého členského státu.
2. Hlasům členských států ve výboru je přidělena váha stanovená v čl. 148 odst. 2 Smlouvy. Předseda nehlasuje.
3. Zástupce Komise předloží návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k tomuto návrhu ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci.
Stanovisko se přijímá většinou 41 hlasů.
4. Komise přijme opatření a ihned je provede, jsou-li v souladu se stanoviskem výboru.
Pokud navrhovaná opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, Komise neprodleně předloží Radě návrh opatření, která mají být přijata.
Rada tato opatření přijme kvalifikovanou většinou.
Pokud se Rada neusnese do tří měsíců ode dne, kdy jí byl návrh předán, přijme navrhovaná opatření Komise a ihned je provede s výjimkou případů, kdy se Rada proti opatřením vysloví prostou většinou.
Článek 19
1. Má-li být zahájen postup podle tohoto článku, přednese věc výboru jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu, nebo na žádost zástupce některého členského státu.
2. Hlasům členských států ve výboru je přidělena váha stanovená v čl. 148 odst. 2 Smlouvy. Předseda nehlasuje.
3. Zástupce Komise předloží návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k opatřením do dvou dnů.
Stanovisko se přijímá většinou 41 hlasů.
4. Pokud jsou navrhovaná opatření v souladu se stanoviskem výboru, Komise je přijme a ihned je provede.
Pokud však navrhovaná opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, Komise neprodleně předloží Radě návrh opatření, která mají být přijata.
Rada tato opatření přijme kvalifikovanou většinou.
Pokud se Rada neusnese do 15 dnů ode dne, kdy jí byl návrh předán, přijme navrhovaná opatření Komise a ihned je provede, pokud se Rada proti nim nevyslovila prostou většinou.
Článek 20
Na základě návrhu Komise, který má být předložen do 1. července 1977, přijme Rada do 31. prosince 1977 předpisy, jimiž se stanoví osoby oprávněné k provádění dozoru a prohlídek uvedených v čl. 3 odst. 1 bod 6), v čl. 4 odst. 3 a v čl. 6 odst. 2, stejně jako v příloze A kapitole II, IV, V, VII a VIII.
Článek 21
Články 18 a 19 se použijí do 21. června 1981.
Článek 22
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 1. července 1979.
Pro členské státy, které nevyžadují každoroční zdravotní prohlídky vždy k datu přijetí této směrnice podle stávajících veterinárních právních předpisů, jsou podrobné zdravotní prohlídky uvedené v příloze A kapitole II bodu 17 povinné až od 15. února 1980, pokud Rada na základě návrhu Komise a na základě zprávy, kterou jí Komise předloží, nerozhodne do 31. prosince 1979 o odložení tohoto termínu.
Článek 23
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Komise
ze dne 30. listopadu 1976,
kterou se přizpůsobuje technickému pokroku směrnice 70/220/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se opatření proti znečišťování ovzduší plyny zážehových motorů motorových vozidel
(77/102/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 70/156/EHS ze dne 6. února 1970 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu motorových vozidel a jejich přípojných vozidel [1], ve znění aktu o přistoupení [2], a zejména na články 11, 12 a 13 uvedené směrnice,
s ohledem na směrnici Rady 70/220/EHS ze dne 20. března 1970 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se opatření proti znečišťování ovzduší plyny zážehových motorů motorových vozidel [3], ve znění uvedeného aktu o přistoupení, a zejména na článek 5 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že první akční program Evropských společenství pro ochranu životního prostředí schválený Radou dne 22. listopadu 1973 umožňuje změnit přijaté směrnice tak, aby zahrnovaly nejnovější vědecké poznatky se zvláštním ohledem na znečišťování ovzduší plyny emitovanými ze zážehových motorů;
vzhledem k tomu, že technický pokrok dosažený od doby, kdy směrnice Rady 70/220/EHS stanovila mezní hodnoty pro emise oxidu uhelnatého a nespálených uhlovodíků z těchto motorů, jež byly následně zpřísněny směrnicí Rady 74/290/EHS ze dne 28. května 1974 [4], umožňuje, aby mezní hodnoty byly stanoveny také pro emise oxidů dusíku;
vzhledem k tomu, že je důležité, aby emise této znečišťující látky z motorových vozidel byly neprodleně omezeny s cílem vytvořit základ pro soudržnou činnost Společenství související se snížením mezních hodnot tří znečišťujících látek, které jsou předmětem postupu EHS schvalování typu pro tato vozidla; že pro ochranu veřejného zdraví a životního prostředí je žádoucí uvažovat o dalším snížení mezních hodnot těchto znečišťujících látek, jakmile práce probíhající v současné době budou mít konkrétní výsledky;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro přizpůsobování směrnic o odstraňování technických překážek obchodu v oblasti motorových vozidel technickému pokroku,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Přílohy I a III směrnice Rady 70/220/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se opatření proti znečišťování ovzduší plyny zážehových motorů motorových vozidel, pozměněné směrnicí Rady 74/290/EHS ze dne 28. května 1974, se mění v souladu s přílohy této směrnice.
Článek 2
1.
Od 1. dubna 1977 nesmějí členské státy z důvodů týkajících se znečišťování ovzduší plyny z motoru
- odmítnout udělit EHS schválení typu nebo vydat doklad uvedený v čl. 10 odst. 1 druhé odrážce směrnice Rady 70/156/EHS nebo udělit vnitrostátní schválení typu pro typ motorového vozidla, ani
- zakázat první uvedení do provozu vozidla,
pokud úroveň plynných znečišťujících látek emitovaných z tohoto typu motorového vozidla nebo z tohoto vozidla splňuje požadavky směrnice 70/220/EHS naposledy pozměněné touto směrnicí.
2.
Od 1. října 1977 členské státy
- nesmějí již vydat doklad uvedený v čl. 10 odst. 1 druhé odrážce směrnice 70/156/EHS pro typ motorového vozidla, jehož emise plynných znečišťujících látek nesplňují požadavky směrnice 70/220/EHS naposledy pozměněné touto směrnicí, a
- mohou odmítnout udělit vnitrostátní schválení typu pro typ motorového vozidla, jehož emise plynných znečišťujících látek nesplňují požadavky směrnice 70/220/EHS naposledy pozměněné touto směrnicí.
3.
Od 1. října 1980 mohou členské státy zakázat první uvedení do provozu vozidla, jehož emise plynných znečišťujících látek nesplňují požadavky směrnice 70/220/EHS naposledy pozměněné touto směrnicí.
4.
Členské státy uvedou v účinnost předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 1. ledna 1977 a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 8. března 1977,
kterou se mění směrnice 70/157/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se přípustné hladiny akustického tlaku a výfukového systému motorových vozidel
(77/212/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že směrnice Rady 70/157/EHS ze dne 6. února 1970 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se přípustné hladiny akustického tlaku a výfukového systému motorových vozidel [3], naposledy pozměněná směrnicí 73/350/EHS [4], stanoví ve své příloze hladiny akustického tlaku pro motorová vozidla určená k provozu na pozemních komunikacích, s karoserií nebo bez karoserie, která mají nejméně čtyři kola a maximální konstrukční rychlost vyšší než 25 km/h, s výjimkou kolejových vozidel, zemědělských nebo lesnických traktorů a strojů a strojů pro veřejné práce;
vzhledem k tomu, že se pro ochranu široké veřejnosti před obtěžováním hlukem vyžadují místní opatření pro snížení hladiny akustického tlaku motorových vozidel; že takové snížení se stalo ve výrobě motorových vozidel možným vzhledem k technickému pokroku;
vzhledem k tomu, že by proto měla být příloha směrnice 70/157/EHS upravena snížením mezních hodnot hladin akustického tlaku vyjádřených v dB(A) pro každou kategorii vozidla, na kterou se vztahuje,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
V příloze směrnice 70/157/EHS se tabulka v části I.l nahrazuje tímto:
Kategorie vozidla _BAR_ Hodnota v dB(A) _BAR_
I.1.1Vozidla pro přepravu cestujících s nejvýše devíti sedadly včetně sedadla řidiče _BAR_ 80 _BAR_
I.1.2Vozidla pro přepravu cestujících s více než devíti sedadly včetně sedadla řidiče s maximální přípustnou hmotností do 3,5 t _BAR_ 81 _BAR_
I.1.3Vozidla pro přepravu zboží s maximální přípustnou hmotností do 3,5 t _BAR_ 81 _BAR_
I.1.4Vozidla pro přepravu cestujících s více než devíti sedadly včetně sedadla řidiče s maximální přípustnou hmotností více než 3,5 t _BAR_ 82 _BAR_
I.1.5Vozidla pro přepravu zboží s maximální přípustnou hmotností více než 3,5 t _BAR_ 86 _BAR_
I.1.6Vozidla pro přepravu cestujících s více než devíti sedadly včetně sedadla řidiče s výkonem motoru 200 kDIN a vyšším _BAR_ 85 _BAR_
I.1.7Vozidla pro přepravu zboží s výkonem motoru 200 kDIN a vyšším a s maximální přípustnou hmotností více než 12 t _BAR_ 88 _BAR_
Článek 2
1.
Od l. dubna 1977 nesmějí členské státy z důvodů týkajících se hladiny akustického tlaku a výfukového systému
- odmítnout udělit EHS schválení typu nebo vydat doklad uvedený v čl. 10 odst.
1 třetí odrážce směrnice Rady 70/156/EHS ze dne 6. února 1970 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu motorových vozidel a jejich přípojných vozidel [5], ve znění aktu o přistoupení, nebo odmítnout udělit vnitrostátní schválení typu pro typ vozidla, ani
- zakázat první uvedení do provozu vozidla,
pokud hladina akustického tlaku a výfukový systém tohoto typu vozidla nebo tohoto vozidla splňují požadavky směrnice 70/157/EHS ve znění této směrnice.
2.
Od 1. dubna 1980 členské státy
- nesmějí již vydat doklad uvedený v čl. 10 odst. 1 třetí odrážce směrnice 70/156/EHS pro typ vozidla, jehož hladina akustického tlaku a výfukový systém nesplňují požadavky směrnice 70/157/EHS ve znění této směrnice, a
- mohou odmítnout udělit vnitrostátní schválení typu pro typ motorového vozidla, jehož hladina akustického tlaku a výfukový systém nesplňují požadavky směrnice 70/157/EHS ve znění této směrnice.
Pro vozidla kategorie I.1.6 podle tabulky v článku 1 se však den 1. dubna 1980 nahrazuje dnem 1. dubna 1982.
3.
Od 1. října 1982 mohou členské státy zakázat první uvedení do provozu vozidla, jehož hladina akustického tlaku a výfukový systém nesplňují požadavky směrnice 70/157/EHS ve znění této směrnice.
Článek 3
Členské státy přijmou a zveřejní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 1. dubna 1977 a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 4
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 22. března 1977 o usnadnění účinného výkonu volného pohybu služeb advokátů (77/249/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 57 a 66 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že na základě Smlouvy jsou od konce přechodného období v oblasti volného pohybu služeb zakázána veškerá omezení na základě státní příslušnosti nebo bydliště;
vzhledem k tomu, že se tato směrnice týká pouze opatření určených k usnadnění účinného výkonu činností advokátů při poskytování služeb; že budou nezbytná podrobnější opatření k usnadnění účinného výkonu práva usazování;
vzhledem k tomu, že účinný výkon činností advokáta při poskytování služeb vyžaduje, aby hostitelský členský stát uznal jako advokáta osoby vykonávající toto povolání v jednotlivých členských státech;
vzhledem k tomu, že se tato směrnice týká výlučně poskytování služeb a nedoplňují ji ustanovení o vzájemném uznávání diplomů, a proto bude oprávněná osoba, na niž se směrnice vztahuje, užívat akademický titul členského státu, ve kterém působí (dále jen "domovský členský stát"),
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Tato směrnice se vztahuje v mezích a za podmínek, které stanoví, na činnosti advokátů vykonávané při poskytování služeb.
Bez ohledu na ustanovení této směrnice mohou členské státy vyhradit určeným kategoriím advokátů sepisování veřejných listin zmocňujících ke správě majetku zemřelých osob nebo listin o vzniku nebo převodu věcných práv k nemovitostem. Belgie: _BAR_ avocat/advocaat, _BAR_ Dánsko: _BAR_ advokat, _BAR_ Spolková republika Německo: _BAR_ Rechtsanwalt, _BAR_ Francie: _BAR_ avocat, _BAR_ Irsko: _BAR_ barrister, solicitor, _BAR_ Itálie: _BAR_ avvocato, _BAR_
Lucembursko: _BAR_ avocat-avoué, _BAR_ Nizozemsko: _BAR_ advocaat, _BAR_ Spojené království: _BAR_ advocate, barrister, solicitor. _BAR_
2. Článek 2
Každý členský stát uzná za advokáta pro výkon činností stanovených v čl. 1 odst. 1 každou osobu uvedenou v odstavci 2 uvedeného článku.
Článek 3
Osoba uvedená v článku 1 užívá své označení vyjádřené v jazyce nebo v jednom z jazyků domovského členského státu s uvedením stavovské organizace, které je členem, nebo soudu, u kterého je oprávněna vykonávat činnost v souladu s právem dotyčného státu.
Článek 4
1. Činnosti zastupování a obhajoby klienta před soudem nebo před orgány veřejné moci jsou v každém hostitelském členském státu vykonávány za podmínek stanovených pro advokáty usazené v tomto státě s výjimkou jakýchkoli podmínek bydliště nebo zápisu u stavovské organizace v dotyčném státě.
2. Při výkonu svých činností dodržuje advokát stavovské předpisy hostitelského členského státu, aniž jsou dotčeny povinnosti, které má v domovském členském státě.
3. Jsou-li tyto činnosti vykonávány ve Spojeném království, rozumí se "stavovskými předpisy hostitelského členského státu" předpisy pro "solicitors", pokud tyto činnosti nejsou vyhrazeny "barristers" nebo "advocates".
V tom případě se použijí stavovské předpisy pro "barristers" nebo "advocates".
Nicméně "barristers" z Irska podléhají vždy stavovským předpisům pro "barristers" nebo "advocates" ve Spojeném království.
Jsou-li tyto činnosti vykonávány v Irsku, rozumí se "stavovskými předpisy hostitelského členského státu" předpisy pro "barristers", pokud se jedná o stavovské předpisy upravující ústní přednesení věci před soudem.
Ve všech ostatních případech se použijí stavovské předpisy pro "solicitors".
Nicméně "barristers" a "advocates" ze Spojeného království podléhají vždy stavovským předpisům pro "barristers" v Irsku.
4. Při výkonu činností, které nejsou uvedeny v odstavci 1, podléhá advokát i nadále podmínkám a stavovským předpisům domovského členského státu, aniž je dotčena povinnost dodržovat předpisy z jakéhokoli zdroje, které upravují povolání v hostitelském členském státě, zejména předpisy o neslučitelnosti výkonu činností advokáta s výkonem jiných činností v dotyčném státě, o povinnosti mlčenlivosti, o vztazích s ostatními advokáty, o zákazu zastupování stran s navzájem si odporujícími zájmy jedním advokátem a o reklamě.
Tyto předpisy se použijí pouze tehdy, pokud je může dodržovat advokát, který není usazen v hostitelském členském státu, a pokud je jejich dodržování v dotyčném státu objektivně zdůvodněno zajištěním řádného výkonu činností advokáta, stavovské cti a dodržování předpisů o střetu zájmů.
Článek 5
Pro výkon činností zastupování a obhajoby klienta v soudním řízení může členský stát uložit advokátům uvedeným v článku 1, aby
- byli představeni předsedovi soudu a případně příslušnému předsedovi advokátní komory v hostitelském členském státě v souladu s místními předpisy nebo zvyklostmi, - spolupracovali s advokátem, který působí u dotyčného soudu a který by byl popřípadě odpovědný vůči tomuto soudu, nebo s "avoué" nebo "procuratore", kteří u soudu působí.
Článek 6
Každý členský stát může advokáty v pracovním poměru, kteří jsou vázáni pracovní smlouvou k veřejnému nebo soukromému podniku, vyloučit z výkonu činností zastupování nebo obhajování tohoto podniku v soudním řízení, pokud tyto činnosti nejsou oprávněni vykonávat advokáti působící v dotyčném státu.
Článek 7
1. Příslušný orgán hostitelského členského státu může poskytovatele služby požádat, aby prokázal své oprávnění vykonávat činnost advokáta.
2. Nedodrží-li poskytovatel služby povinnosti platné v hostitelském členském státě uvedené v článku 4, určí příslušný orgán dotyčného státu v souladu se svými předpisy a postupy následky takového jednání a za tímto účelem si může obstarat informace o profesionální činnosti poskytovatele služeb.
O veškerých přijatých rozhodnutích uvědomí příslušný orgán domovského členského státu.
Těmito sděleními není dotčena důvěrná povaha poskytovaných informací.
Článek 8
1. Členské státy přijmou opatření nezbytná pro dosažení souladu s touto směrnicí ve lhůtě dvou let od jejího oznámení a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 9
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 29. března 1977
o sbližování právních předpisů členských států týkajících se hladiny akustického tlaku kolových zemědělských a lesnických traktorů působícího na řidiče
(77/311/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že k zavedení postupu EHS schvalování typu podle směrnice Rady 74/150/EHS ze dne 4. března 1974 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu kolových zemědělských a lesnických traktorů [3] je třeba přijmout opatření k zajištění podmínek bezpečnosti při práci, a zejména ochrany sluchu zemědělských pracovníků, kteří tyto traktory řídí;
vzhledem k tomu, že tato opatření jsou nezbytná zejména proto, že pouze ve dvou členských státech existuje právní úprava obsahující podrobná ustanovení, která se vztahují na hladinu akustického tlaku uvedených traktorů působícího na řidiče;
vzhledem k tomu, že odlišnosti zmíněných vnitrostátních právních předpisů mohou být překážkou obchodu ve Společenství, a tím bránit vytvoření a fungování společného trhu,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. „Zemědělským nebo lesnickým traktorem“ se rozumí každé motorové vozidlo vybavené koly nebo pásy, které má alespoň dvě nápravy, jehož hlavní funkcí je vyvíjet tažnou sílu a které je zvláště konstruováno k tažení, tlačení, nesení nebo pohonu určitých nářadí, strojů nebo přípojných vozidel určených pro užití v zemědělství nebo lesnictví.
Může být vybaveno pro přepravu nákladu a osob.
2. Tato směrnice se vztahuje pouze na traktory definované v odstavci 1, které jsou vybaveny pneumatikami a které mají dvě nápravy a maximální konstrukční rychlost od 6 do 25 km/h.
Článek 2
1. Členské státy nesmějí odmítnout udělit EHS schválení typu nebo vnitrostátní schválení typu nebo zakázat prodej, registraci nebo uvedení do provozu traktoru z důvodů týkajících se hladiny akustického tlaku působícího na řidiče, pokud tato hladina nepřekračuje tyto mezní hodnoty:
90 dB (A), je-li měřena za podmínek podle přílohy I, nebo
86 dB (A), je-li měřena za podmínek podle přílohy II.
Po přechodné období, jehož ukončení bude stanoveno do 1. října 1981 postupem podle článku 13 směrnice 74/150/EHS, se pro zkoušky podle bodu 3.2.1.1 přílohy I a bodu 3.2.2.1 přílohy II zvyšují uvedené mezní hodnoty o 6 dB (A).
2. Po přechodné období, jehož ukončení bude stanoveno do 1. října 1981 postupem podle článku 13 směrnice 74/150/EHS, mohou členské státy povolit vnitrostátní schválení typu, prodej, registraci nebo uvedení do provozu traktorů bez kabiny, nepřekračuje-li jejich hladina akustického tlaku tyto mezní hodnoty:
96 dB (A), je-li měřena za podmínek podle přílohy I, nebo
92 dB (A), je-li měřena za podmínek podle přílohy II.
Článek 3
Pro účely této směrnice se „kabinou“ rozumí konstrukce zhotovená z tuhých konstrukčních dílů, průhledných nebo neprůhledných, která řidiče ze všech stran obklopuje, izoluje jej od vnějšku a může být během provozu trvale uzavřena.
Článek 4
Členské státy přijmou nezbytná opatření, aby zajistily, že při předvádění k prodeji ani v reklamě traktorů nebudou, pokud se týká hladiny akustického tlaku působícího na řidiče, ničím naznačeny vlastnosti, které traktory nemají.
Článek 5
Změny nezbytné pro přizpůsobení požadavků příloh technickému pokroku se přijímají postupem stanoveným v článku 13 směrnice 74/150/EHS.
Článek 6
1. Členské státy uvedou v účinnost předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 18 měsíců od jejího oznámení a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy zajistí, aby bylo Komisi sděleno znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 7
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 5. dubna 1977
o sbližování právních předpisů členských států týkajících se měřicích systémů pro kapaliny jiné než voda
(77/313/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že v členských státech jsou konstrukce a metody kontroly měřicích systémů pro kapaliny předmětem závazných předpisů, které se v jednotlivých členských státech liší a v důsledku toho brání obchodu s těmito systémy; že je tedy nezbytné tyto předpisy sblížit;
vzhledem k tomu, že směrnice Rady 71/316/EHS ze dne 26. července 1971 [3] o sbližování právních předpisů členských států týkajících se společných ustanovení pro měřicí přístroje a pro metody metrologické kontroly, naposledy pozměněná směrnicí 72/427/EHS [4], stanovila postupy pro EHS schválení typu a pro EHS prvotní ověření; že v souladu s uvedenou směrnicí je nezbytné stanovit technické požadavky na konstrukci a funkci objemových průtokoměrů pro kapaliny jiné než voda;
vzhledem k tomu, že směrnice Rady 71/319/EHS ze dne 26. července 1971 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se průtokoměrů pro kapaliny jiné než voda [5]a směrnice Rady 71/348/EHS ze dne 12. října 1991 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se přídavných zařízení pro průtokoměry pro kapaliny jiné než voda [6] již stanovily technické požadavky na konstrukci a funkci, které musí takové měřicí přístroje splňovat; že je ve směrnici 71/319/EHS stanoveno, že měřicí systémy zahrnující jedno nebo více měřidel pro kapaliny jiné než voda musí být předmětem zvláštní směrnice,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Tato směrnice se vztahuje na měřicí systémy pro kapaliny jiné než voda obsahující objemové průtokoměry, v nichž kapalina způsobuje pohyb pohyblivých stěn měřicích komor.
Článek 2
Ty měřicí systémy, které mohou nést značky a znaky EHS, jsou popsány v příloze.
Tyto systémy podléhají EHS schválení typu, pokud to ustanovení v příloze budou vyžadovat, a budou podrobeny EHS prvotnímu ověření za podmínek stanovených v příloze.
Podle podmínek stanovených v příloze může být EHS schválení typu rovněž uděleno pro části a podsestavy měřicího systému.
Článek 3
Žádný členský stát nesmí na základě metrologických vlastností bránit, zakazovat nebo omezovat uvedení na trh nebo používání měřicích systémů pro kapaliny jiné než voda, jestliže nesou značky a znakyEHS uvedené v této směrnici, jak je stanoveno směrnicí 71/316/EHS.
Žádný členský stát nesmí na základě jejich metrologických vlastností bránit, zakazovat nebo omezovat uvedení na trh části a podsestavy měřicího systému nesoucí značku EHS schválení typu.
Článek 4
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do osmnácti měsíců od jejího oznámení a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy zajistí, aby bylo Komisi sděleno znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 5
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu – Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně
(77/388/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 99 a 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Shromáždění [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že všechny členské státy přijaly systém daně z přidané hodnoty v souladu s první a druhou směrnicí Rady ze dne 11. dubna 1967 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu [3];
vzhledem k tomu, že rozhodnutí ze dne 21. dubna 1970 o nahrazení finančních příspěvků členských států vlastními zdroji Společenství [4] stanoví, že rozpočet Společenství bude bez ohledu na další příjmy plně financován vlastními zdroji Společenství; že tyto zdroje mají zahrnovat i zdroje vycházející z daně z přidané hodnoty získané uplatněním společné sazby daně na vyměřovací základ určený jednotným způsobem podle pravidel Společenství;
vzhledem k tomu, že by mělo být dosaženo dalšího pokroku v odstraňování omezení pohybu osob, zboží, služeb a kapitálu a v sjednocování národních hospodářství;
vzhledem k tomu, že by měl být brán na zřetel konečný cíl zrušit zdaňování při dovozu a vracení daně při vývozu v obchodu mezi členskými státy; že by mělo být zajištěno, aby společný systém daní z obratu nediskriminoval zboží ani služby podle původu, aby tak mohlo být konečně dosaženo společného trhu umožňujícího poctivou hospodářskou soutěž a podobajícího se skutečnému vnitřnímu trhu;
vzhledem k tomu, že k posílení nediskriminační povahy daně musí být vyjasněn pojem "osoby povinné k dani", aby do něj mohly členské státy zahrnout i osoby, jež příležitostně poskytují určitá plnění;
vzhledem k tomu, že pojem "zdanitelné plnění" vyvolával obtíže, zejména co se týče plnění považovaných za zdanitelná plnění; že tento pojem musí být vyjasněn;
vzhledem k tomu, že určení místa, kde dochází ke zdanitelnému plnění, bylo předmětem sporů o příslušnost mezi členskými státy, zejména co se týče dodání zboží s instalací nebo montáží a poskytování služeb; že ačkoliv místem, kde dochází k poskytnutí služby, by mělo v zásadě být místo, kde má osoba poskytující službu sídlo své podnikatelské činnosti, mělo by být toto místo definováno tak, že se nachází v zemi osoby, které je služba poskytována, zejména v případě určitých služeb poskytovaných mezi osobami povinnými k dani, kde jsou náklady služeb zahrnuty v ceně zboží;
vzhledem k tomu, že pojmy "uskutečnění zdanitelného plnění" a "daňová povinnost" musí být harmonizovány, má-li zavedení a jakákoli následná změna sazeb Společenství nabýt účinku zároveň ve všech členských státech;
vzhledem k tomu, že základ daně musí být harmonizován, aby uplatnění sazby Společenství na zdanitelná plnění vedlo k srovnatelným výsledkům ve všech členských státech;
vzhledem k tomu, že sazby uplatňované členskými státy musí umožňovat běžný odpočet daně uplatněné v předchozím stadiu;
vzhledem k tomu, že by měl být sestaven společný seznam osvobození od daně, aby mohly být vlastní zdroje Společenství vybírány jednotným způsobem ve všech členských státech;
vzhledem k tomu, že pravidla pro odpočet daně by měla být harmonizována do té míry, aby se týkala skutečně vybraných částí; že výše odpočtu daně by měla být vypočítávána ve všech členských státech obdobným způsobem;
vzhledem k tomu, že by mělo být blíže určeno, které osoby jsou daňovými dlužníky, zejména co se týče služeb poskytovaných osobou, která je usazena v jiném státě;
vzhledem k tomu, že povinnosti daňových dlužníků musí být co možná nejvíce harmonizovány, aby byl zaručen jednotný způsob vybírání daně ve všech členských státech; že daňoví dlužníci by měli zejména prohlásit svá plnění na vstupu i výstupu, kdykoli se to jeví nezbytným pro zjištění a kontrolu vyměřovacího základu vlastních zdrojů;
vzhledem k tomu, že členské státy by nicméně měly být schopny zachovat si své zvláštní úpravy pro malé podniky v souladu s obecnými ustanoveními a s výhledem těsnější harmonizace; že členské státy by měly i nadále moci uplatňovat zvláštní režim zahrnující paušální vyrovnání pro daň z přidané hodnoty na vstupu pro zemědělce, na něž se nevztahuje základní režim; že by měly být určeny základní zásady této úpravy a přijat společný způsob výpočtu přidané hodnoty u těchto zemědělců pro účely vybírání vlastních zdrojů Společenství;
vzhledem k tomu, že by mělo být zajištěno jednotné použití ustanovení této směrnice; že za tím účelem by měl být upraven konzultační postup v rámci Společenství; vzhledem k tomu, že zřízení Výboru pro daň z přidané hodnoty umožní členským státům a Komisi úzce spolupracovat;
vzhledem k tomu, že členské státy by měly být oprávněny, s určitými omezeními a za určitých podmínek, přijímat nebo zachovávat zvláštní opatření odchylující se od této směrnice, která mají za účel zjednodušit ukládání daně a zamezit daňovým únikům nebo vyhýbání se daňovým povinnostem;
vzhledem k tomu, že se může ukázat vhodným povolit členským státům uzavírat s třetími zeměmi nebo mezinárodními organizacemi dohody obsahující odchylky od této směrnice;
vzhledem k tomu, že je nezbytně nutné stanovit přechodné období, aby mohly být postupně přijaty vnitrostátní právní předpisy v určitých oborech,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
HLAVA I ÚVODNÍ USTANOVENÍ
Článek 1
Členské státy uvedou své stávající systémy daně z přidané hodnoty do souladu s následujícími články.
Členské státy přijmou nezbytné právní a správní předpisy tak, aby pozměněné systémy nabyly účinnosti co nejdříve, nejpozději však do 1. ledna 1978.
HLAVA II OBLAST PŮSOBNOSTI
Článek 2
Předmětem daně z přidané hodnoty je: 1. dodání zboží nebo poskytování služeb za protiplnění uskutečněné v tuzemsku osobou povinnou k dani, která jedná jako taková;
2. dovoz zboží.
HLAVA III ÚZEMNÍ PŮSOBNOST
Článek 3
1. Pro účely této směrnice se "tuzemskem" rozumí území v působnosti Smlouvy o založení Evropského hospodářského společenství, jak je vymezeno pro jednotlivé členské státy v článku 227.
2. Z pojmu "tuzemsko" jsou vyloučena následující území jednotlivých členských států:
Spolková republika Německo:
ostrov Helgoland, území Büsingen,
Dánské království:
Grónsko,
Italská republika:
Livigno, Campione d'Italia, italské vnitrozemské vody jezera Lugano.
3. Dospěje-li Komise k závěru, že ustanovení odstavce 2 nejsou nadále odůvodněná, zejména s ohledem na soutěžní neutralitu nebo vlastní zdroje, předloží v tomto smyslu vhodné návrhy Radě.
HLAVA IV OSOBY POVINNÉ K DANI
Článek 4
1. "Osobou povinnou k dani" se rozumí jakákoliv osoba, která na nějakém místě provádí samostatně některou z hospodářských činností vymezených v odstavci 2, a to bez ohledu na účel nebo výsledky této činnosti.
2. Mezi hospodářské činnosti uvedené v odstavci 1 náleží veškerá činnost producentů, obchodníků a poskytovatelů služeb včetně těžební a zemědělské činnosti a činnosti při výkonu svobodných a jiných obdobných povolání.
Za hospodářskou činnost se rovněž považuje využívání hmotného nebo nehmotného majetku za účelem získávání pravidelného příjmu z něj.
Členské státy mohou rovněž za osobu povinnou k dani považovat každého, kdo příležitostně uskutečňuje plnění v oblasti činností uvedených v odstavci 2, zejména pak některé z následujících: a) poskytování budov nebo jejich částí před jejich prvním obydlením a pozemků, na nichž stojí; členské státy mohou stanovit podmínky pro použití tohoto kritéria na přestavbu budov a vymezit výraz "pozemky, na nichž stojí".
Členské státy mohou uplatnit jiná kritéria než první obydlení, jako například dobu uplynulou ode dne dokončení budovy do dne prvního poskytnutí nebo dobu uplynulou ode dne prvního obydlení do dne dalšího poskytnutí, pokud tato období nepřekračují dobu pěti, popřípadě dvou let.
"Budovou" se rozumí jakákoliv stavba pevně spojená se zemí;
b) poskytnutí stavebního pozemku.
"Stavebním pozemkem" se rozumí jakýkoliv neupravený nebo upravený pozemek, který jako stavební pozemek vymezují členské státy.
4. Použitím slova "samostatně" v odstavci 1 se vylučují z povinnosti odvádět daň zaměstnanci a další osoby, váže-li je k zaměstnavateli pracovní smlouva nebo jiný právní svazek, který zakládá vztah zaměstnavatele a zaměstnance v oblasti pracovních podmínek a odměňování zaměstnance a odpovědnosti zaměstnavatele.
S výhradou konzultací podle článku 29 může každý členský stát považovat za jedinou osobu povinnou k dani osoby, které jsou usazeny na území určité země a které jsou sice právně nezávislé, avšak navzájem jsou úzce propojeny finančními, hospodářskými a organizačními vazbami.
5. Státy, kraje, obce a jiné veřejnoprávní subjekty se nepovažují za osoby povinné k dani v souvislosti s činnostmi nebo plněními, při nichž vystupují jako orgány veřejné správy, a to i tehdy, vybírají-li v souvislosti s těmito činnostmi nebo plněními dávky, poplatky, příspěvky či platby.
Vykonávají-li takové činnosti nebo plnění, považují se nicméně za osoby povinné k dani v souvislosti s těmito činnostmi či plněními, vedlo-li by jejich nepodléhání dani k výraznému narušení hospodářské soutěže.
V každém případě se tyto subjekty považují za osoby povinné k dani v souvislosti s činnostmi uvedenými v příloze D, nejsou-li tyto činnosti prováděny v zanedbatelné míře.
Členské státy mohou považovat činnosti těchto subjektů, které jsou osvobozeny od daně podle článku 13 nebo 28, za činnosti, které vykonávají jako orgány veřejné správy.
HLAVA V ZDANITELNÁ PLNĚNÍ
Článek 5
Dodání zboží
1. Výrazem "dodání zboží" se rozumí převod práva nakládat s hmotným majetkem jako vlastník.
2. Za hmotný majetek se považují rovněž elektrický proud, plyn, teplo, chlazení a pod.
3. Členské státy mohou za hmotný majetek považovat rovněž: a) určitá práva k nemovitostem;
b) věcná práva, která poskytují držiteli užívací právo k nemovitosti;
c) akcie nebo podíly rovnocenné akciím, které držiteli poskytují právně nebo fakticky vlastnické právo nebo právo držby nemovitosti či její části.
4. Rovněž následující dodání se považují za dodání ve smyslu odstavce 1: a) převod vlastnictví k majetku za náhradu nebo protiplnění na základě úředního příkazu nebo zákona;
b) skutečné předání zboží na základě smlouvy o nájmu zboží na dobu určitou nebo o prodeji zboží s odložením platby, v níž je stanoveno, že za obvyklých okolností bude vlastnictví převedeno nejpozději k okamžiku zaplacení poslední splátky;
c) převod zboží podle smlouvy, podle níž se vyplácí provize z koupě nebo prodeje.
5. Členské státy mohou považovat rovněž následující dodání za dodání ve smyslu odstavce 1: a) dodání zboží zhotoveného na základě smlouvy o dílo, tj. dodání zhotovitelem zákazníkovi movitého předmětu vytvořeného nebo sestaveného zhotovitelem z materiálu nebo věcí, které mu zákazník k tomuto účelu svěřil, bez ohledu na to, zda zhotovitel sám obstaral nějakou část materiálu použitého ke zhotovení;
b) předání určitých stavebních prací.
6. Použije-li osoba povinná k dani zboží, které tvoří součást jejího obchodního jmění, pro svou soukromou potřebu nebo pro potřebu svých zaměstnanců anebo poskytne-li toto zboží bezplatně, popřípadě obecněji řečeno použije-li takové zboží k jiným účelům než pro potřebu svého podniku a daň z přidané hodnoty z dotyčného zboží nebo jeho části přitom byla plně nebo zčásti odpočitatelná, považuje se takové použití za dodání za protiplnění.
Je-li však zboží použito jako vzorky nebo jako dárky malé hodnoty pro potřeby podniku osoby povinné k dani, nepovažuje se to za dodání za protiplnění.
7. Členské státy mohou považovat za dodání za protiplnění: a) použití zboží osobou povinnou k dani pro účely jejího podnikání, bylo-li toto zboží vyrobeno, postaveno, vytěženo, zpracováno, zakoupeno nebo dovezeno v rámci tohoto podnikání a jestliže by daň z přidané hodnoty z tohoto zboží nebyla plně odpočitatelná, kdyby bylo pořízeno od jiné osoby povinné k dani;
b) použití zboží osobou povinnou k dani pro účely nezdanitelného plnění, stala-li se daň z přidané hodnoty z tohoto zboží plně nebo zčásti odpočitatelnou při jeho pořízení nebo při jeho použití v souladu s písmenem a);
c) s výjimkou případů zmíněných v odstavci 8 ponechání si zboží osobou povinnou k dani nebo jejím právním nástupcem, ukončí-li výkon zdanitelné hospodářské činnosti, přičemž daň z přidané hodnoty z tohoto zboží se stala plně nebo zčásti odpočitatelnou při jeho pořízení nebo při jeho použití podle písmene a).
8. Je-li převáděn souhrn aktiv nebo jejich části za protiplnění nebo bez něj nebo jako vklad do obchodní společnosti, mohou mít členské státy za to, že nedošlo k dodání zboží, a v takovém případě se příjemce považuje za právního nástupce převodce.
Bude-li to vhodné, mohou členské státy přijmout opatření nezbytá k tomu, aby zabránily narušení hospodářské soutěže v případech, kdy příjemce není osobou plně povinnou k dani.
Článek 6
Poskytování služeb
1. "Poskytováním služeb" se rozumí jakékoliv plnění, které není dodáním zboží ve smyslu článku 5.
Taková plnění mohou mezi jiným zahrnovat: - postoupení nehmotného majetku bez ohledu na to, zda je vázán na určitý písemný doklad či nikoli,
- závazek zdržet se určitého jednání nebo snášet určité jednání či situaci,
- poskytování služeb na základě úředního příkazu nebo zákona.
2. Za poskytování služeb za protiplnění se považují: a) využívání zboží, které tvoří součást aktiv podniku, pro soukromou potřebu osoby povinné k dani nebo pro potřebu jejích zaměstnanců, popřípadě obecněji řečeno k jiným účelům než pro potřebu jejího podniku, je-li přitom daň z přidané hodnoty z tohoto zboží plně nebo zčásti odpočitatelná;
b) poskytování služeb, které bezplatně provádí osoba povinná k dani pro svou soukromou potřebu nebo potřebu svých zaměstnanců, popřípadě obecněji řečeno k jiným účelům než pro potřebu svého podniku.
Členské státy se mohou odchýlit od ustanovení tohoto odstavce s podmínkou, že toto odchýlení nepovede k narušení hospodářské soutěže.
3. Aby zabránily narušení hospodářské soutěže, mohou členské státy za předpokladu provedení konzultací podle článku 29 považovat za poskytnutí služeb za protiplnění služby, které poskytuje osoba povinná k dani pro potřebu svého podniku, pokud by daň z přidané hodnoty z takových služeb nebyla plně odpočitatelná, kdyby byly poskytnuty jinou osobou povinnou k dani.
4. Jestliže se osoba povinná k dani podílí na poskytování služeb a jedná přitom vlastním jménem, avšak na účet jiné osoby, má se za to, že obdržela i poskytla tyto služby sama.
5. Ustanovení čl. 5 odst. 8 se stejným způsobem vztahuje i na poskytování služeb.
Článek 7
Dovoz
Výrazem "dovoz zboží" se rozumí vstup zboží do tuzemska, jak je vymezeno v článku 3.
HLAVA VI MÍSTO ZDANITELNÉHO PLNĚNÍ
Článek 8
1. Za místo dodání zboží se považuje:
a) je-li zboží odesíláno nebo přepravováno dodavatelem nebo osobou, které je dodáváno, anebo třetí osobou: místo, kde se zboží nachází v době, kdy se začíná uskutečňovat přeprava nebo odeslání zboží k osobě, které má být dodáno.
Je-li zboží instalováno nebo smontováno dodavatelem nebo na jeho účet, ať již se zkušebním provozem nebo bez něj, považuje se za místo dodání místo, kde je zboží instalováno nebo smontováno.
Je-li zboží instalováno nebo smontováno v jiné zemi než v zemi dodavatele, učiní členský stát, do nějž se zboží dováží, všechny nezbytné kroky k zamezení dvojího zdanění v tomto státě;
b) není-li zboží odesíláno ani přepravováno: místo, kde se zboží nachází v době, kdy se dodání uskutečňuje.
2. Odchylně od odst. 1 písm. a) nachází-li se místo, kde se přeprava nebo odeslání zboží začíná uskutečňovat, v jiné zemi než té, do níž se zboží dováží, má se za to, že místo dodání zboží dovozcem, jak jej vymezuje čl. 21 bod 2, a místo případných následných dodání se nacházejí v zemi, do níž se zboží dováží.
Článek 9
Poskytování služeb
1. Za místo poskytování služby se považuje místo, kde má poskytovatel sídlo své hospodářské činnosti nebo stálou provozovnu, z níž službu poskytuje, a nemá-li takové sídlo či provozovnu, místo, kde má trvalé bydliště, popřípadě místo, kde se obvykle zdržuje.
2. Nicméně: a) za místo poskytování služeb vztahujících se k nemovitosti včetně služeb realitních kanceláří a odhadců nemovitostí a služeb při přípravě a koordinaci stavebních prací, jako jsou služby architektů a stavebního dozoru, se považuje místo, kde se nemovitost nachází;
b) za místo poskytování přepravních služeb se považuje místo, kde se přeprava uskutečňuje, s přihlédnutím k pokrytým vzdálenostem;
c) za místo poskytování služeb souvisejících s: - kulturními, uměleckými, sportovními, vědeckými, vzdělávacími, zábavními nebo podobnými činnostmi včetně činnosti organizátorů takových činností a případně též poskytování vedlejších souvisejících služeb,
- vedlejšími přepravními službami jako je nakládka, vykládka, manipulace a podobné služby,
- oceňováním movitého hmotného majetku, - pracemi na movitém hmotném majetku,
se považuje místo, kde jsou tyto služby skutečně poskytovány;
d) při nájmu movitého hmotného majetku, s výjimkou všech forem dopravy, který nájemce vyveze z jednoho členského státu za účelem jeho využití v jiném členském státě, se za místo poskytování služby považuje místo využití;
e) za místo poskytování následujících služeb, jsou-li poskytovány zákazníkům usazeným mimo Společenství, nebo osobám povinným k dani usazeným ve Společenství, ale nikoliv ve stejné zemi jako dodavatel, se považuje místo, kde má zákazník sídlo své hospodářské činnosti nebo stálou provozovnu, pro kterou je služba poskytována, a nemá-li takové ústředí či provozovnu, místo, kde má trvalé bydliště, popřípadě místo, kde se obvykle zdržuje: - převody a poskytnutí autorských práv, patentů, licencí, ochranných známek a podobných práv,
- propagační služby,
- služby poradců, techniků, poradenských organizací, advokátů, účetních a další podobné služby, jakož i zpracování dat a poskytování informací,
- závazek zcela nebo zčásti nevykonávat podnikatelskou činnosti nebo neuplatňovat právo uvedené v tomto písmenu e),
- bankovní, finanční a pojišťovací operace včetně zajištění, s výjimkou nájmu bezpečnostních schránek,
- poskytování zaměstnanců,
- služby zprostředkovatelů, kteří jednají jménem a na účet třetích osob, poskytují-li služby citované v tomto písmenu e).
3. K zamezení dvojího zdanění, nezdanění nebo narušení hospodářské soutěže mohou členské státy v souvislosti s poskytováním služeb uvedených v odst. 2 písm. e) a v souvislosti s nájmem movitého hmotného majetku považovat: a) místo poskytování služeb, které by se podle tohoto článku nacházelo v tuzemsku, za místo nacházející se mimo Společenství, pokud ke skutečnému využití a převzetí služeb dochází mimo Společenství;
b) místo poskytování služeb, které by se podle tohoto článku nacházelo mimo Společenství, za místo nacházející se v tuzemsku, pokud ke skutečnému využití a převzetí služeb dochází v tuzemsku. HLAVA VII
USKUTEČNĚNÍ ZDANITELNÉHO PLNĚNÍ A DAŇOVÁ POVINNOST
Článek 10
1. a) "Uskutečněním zdanitelného plnění" se rozumí situace, při níž se naplňují právní podmínky pro vznik daňové povinnosti.
b) "Daňovou povinností" se rozumí povinnost odvést daň, jejíž splnění mohou finanční orgány k určitému dni na základě zákona požadovat od daňového dlužníka bez ohledu na skutečnost, že úhrada daně může být odložena.
2. Zdanitelné plnění se uskuteční a daňová povinnost vzniká dodáním zboží nebo poskytnutím služby. Dodání zboží jiného, než které je uvedeno v čl. 5 odst. 4 písm. b), a poskytování služeb, na něž navazují postupná vyúčtování nebo postupné platby, se považují za uskutečněná okamžikem, kdy uplyne období, na které se tato zúčtování nebo platby vztahují.
Má-li však být platba provedena na účet ještě před dodáním zboží nebo poskytnutím služby, vzniká daňová povinnost z přijaté částky převzetím platby.
Odchylně od výše uvedených ustanovení mohou členské státy stanovit, že v případě určitých plnění a některých kategorií osob povinných k dani vznikne daňová povinnost: - nejpozději vystavením faktury nebo dokladu sloužícího jako faktura, nebo
- nejpozději přijetím platby ceny, nebo
- není-li vystavena faktura nebo doklad sloužící jako faktura, nebo je-li vystavena pozdě, v určité době ode dne uskutečnění zdanitelného plnění.
3. Při dovozu zboží se zdanitelné plnění uskuteční a daňová povinnost vzniká v okamžiku, kdy zboží vstoupí do tuzemska ve smyslu článku 3.
Podléhá-li dovážené zboží clu, zemědělským dávkám nebo poplatkům s rovnocenným účinkem zavedeným v rámci některé společné politiky, mohou členské státy vázat den uskutečnění zdanitelného plnění a vzniku daňové povinnosti na rozhodnou skutečnost stanovenou pro tyto dávky Společenství.
Není-li dovážené zboží podrobeno žádné z těchto poplatků Společenství, mohou členské státy k určení dne uskutečnění zdanitelného plnění a vzniku daňové povinnosti použít platné předpisy týkající se cel.
Je-li zboží při dovozu propuštěno do některého z režimů uvedených v čl. 16 odst. 1 bodu A nebo do režimu tranzitu nebo dočasného použití, zdanitelné plnění se uskuteční a daňová povinnost vznikne teprve tehdy, kdy zboží opustí tyto režimy a je navrženo k propuštění pro domácí spotřebu.
HLAVA VIII ZÁKLAD DANĚ
Článek 11
A. V tuzemsku 1. Základem daně je: a) při dodání zboží a poskytování služeb jiných než těch, které jsou uvedeny dále v písm. b), c) a d), vše, co představuje protiplnění, které dodavatel nebo poskytovatel získal nebo má získat od kupujícího, zákazníka nebo třetí strany za takové dodání zboží nebo poskytnutí služby včetně dotací přímo vázaných na cenu takového dodání zboží nebo poskytnutí služby;
b) při dodáních zboží uvedených v čl. 5 odst. 6 a 7 kupní cena zboží nebo podobného zboží, a nelze-li ji určit, výrobní cena stanovená k okamžiku dodání;
c) při poskytování služeb uvedených v čl. 6 odst. 2 výše výdajů na poskytování služeb vynaložených osobou povinnou k dani;
d) při poskytování služeb uvedených v čl. 6 odst. 3 obvyklá cena poskytovaných služeb.
"Obvyklou cenou" služby se rozumí částka, kterou by musel zákazník, nacházející se na obchodním stupni, na němž je služba poskytována, zaplatit v podmínkách volné hospodářské soutěže nezávislému poskytovateli v tuzemsku v době, kdy je služba poskytována, aby obdržel dotyčnou službu.
2. Základ daně zahrnuje: a) daně, cla, dávky a poplatky, s výjimkou samotné daně z přidané hodnoty;
b) doplňkové výdaje, jako jsou provize, náklady na balení, přepravu a pojištění, které účtuje dodavatel zboží nebo poskytovatel služby k tíži kupujícího nebo zákazníka.
Členské státy mohou považovat výdaje zahrnuté do samostatné dohody za doplňkové výdaje.
3. Základ daně nezahrnuje:
a) snížení ceny v podobě slevy za platbu předem; b) slevy a rabaty poskytnuté zákazníkovi a zaúčtované v okamžiku dodání či poskytnutí;
c) částky, které osoba povinná k dani obdržela od svého kupujícího nebo zákazníka na úhradu výdajů zaplacených jménem a na účet kupujícího nebo zákazníka a které zanesla do svého účetnictví jako průběžné položky.
Osoba povinná k dani musí prokázat skutečnou výši těchto výdajů a nesmí si odpočíst žádnou daň, která byla z těchto plnění vyměřena.
B. Dovoz zboží
1. Základem daně je: a) cena, kterou zaplatil nebo má zaplatit dovozce, je-li tato cena jediným protiplněním ve smyslu části A odst. 1 písm. a);
b) obvyklá cena, není-li cena zaplacena nebo není-li cena, kterou zaplatil nebo má zaplatit dovozce, jediným protiplněním za dovážené zboží.
"Obvyklou cenou" dováženého zboží se rozumí částka, kterou by musel dovozce, nacházející se na obchodním stupni, na němž se dovoz uskutečňuje, zaplatit v podmínkách volné hospodářské soutěže nezávislému dodavateli v zemi, z níž je zboží dováženo, v době vzniku daňové povinnosti, aby obdržel dotyčné zboží.
2. Členské státy mohou za základ daně přijmout hodnotu stanovenou nařízením (EHS) č.
803/68 [5].
3. Základ daně zahrnuje následující položky, nejsou-li dosud zahrnuty: a) daně, cla, dávky a další poplatky splatné mimo dovážející zemi, jakož i ty, které jsou splatné při dovozu, s výjimkou daně z přidané hodnoty, jež má být vyměřena;
b) doplňkové výdaje, jako jsou provize, náklady na balení, přepravu a pojištění, vzniklé až do dosažení prvního místa určení v tuzemsku.
"Prvním místem určení" se rozumí místo uvedené v náložném listě nebo jiném přepravním dokladu, na jehož základě je zboží dováženo do dovážející země.
Není-li takový údaj k dispozici, považuje se za první místo určení místo prvního přeložení nákladu v dané zemi.
Členské státy mohou rovněž zahrnout do základu daně výše zmíněné doplňkové výdaje, jestliže vyplývají z přepravy na jiné místo určení, je-li toto místo v okamžiku uskutečnění zdanitelného plnění známo.
4. Základ daně nezahrnuje položky uvedené v části A odst. 3 písm. a) a b).
5. Bylo-li zboží dočasně vyvezeno a je dováženo zpět poté, co bylo v zahraničí opravováno, zpracováváno, upravováno, sestavováno nebo opracováváno, a zpětný dovoz přitom není osvobozen od daně podle čl. 14 odst. 1 písm. f), učiní členské státy kroky potřebné k zajištění toho, aby s tímto zbožím bylo pro účely daně z přidané hodnoty zacházeno stejným způsobem, jako kdyby byla výše zmíněná plnění provedena v tuzemsku.
C. Různá ustanovení 1. Je-li zaplacení ceny zrušeno nebo odmítnuto, je-li cena zcela nebo zčásti nezaplacena nebo je-li snížena po uskutečnění dodání zboží nebo poskytnutí služby, základ daně se přiměřeně sníží za podmínek stanovených členskými státy.
Členské státy se mohou nicméně odchýlit od tohoto pravidla v případě celkového nebo částečného nezaplacení ceny.
2. Jsou-li údaje potřebné pro stanovení základu daně vyjádřeny v jiné měně než měně členského státu, v němž je daň vyměřována, určí se směnný kurz v souladu s článkem 12 nařízení (EHS) č. 803/68.
3. U nákladů na vratné obaly mohou členské státy:
- buď tyto náklady vyjmout ze základu daně a přijmout opatření nezbytná k tomu, aby byla dotyčná částka upravena, nebudou-li obaly vráceny, - nebo tyto náklady zahrnout do základu daně a přijmout opatření nezbytná k tomu, aby byla dotyčná částka upravena, budou-li obaly skutečně vráceny.
HLAVA IX SAZBY
Článek 12
1. Na zdanitelná plnění se vztahuje sazba platná v okamžiku uskutečnění zdanitelného plnění. Nicméně: a) v případech uvedených v čl. 10 odst. 2 druhém a třetím pododstavci se použije sazba platná v okamžiku vzniku daňové povinnosti;
b) v případech uvedených v čl. 10 odst. 3 druhém a třetím pododstavci se použije sazba platná v okamžiku podání žádosti o propuštění zboží do volného oběhu.
2. Při změnách sazeb mohou členské státy: - provést úpravy v případech uvedených v odst. 1 písm. a) s cílem zohlednit sazbu platnou v okamžiku, kdy bylo zboží dodáno nebo služby poskytnuty,
- přijmout veškerá vhodná přechodná opatření.
3. Každý členský stát určí základní sazbu daně z přidané hodnoty jako procentní podíl základu daně a tato sazba bude stejná pro dodání zboží i pro poskytování služeb.
4. V určitých případech může dodání zboží nebo poskytování služeb podléhat zvýšené nebo snížené sazbě.
Každá snížená sazba bude stanovena tak, že výše daně z přidané hodnoty vyplývající z jejího použití bude taková, aby to obvykle umožnilo odpočet celé daně z přidané hodnoty odpočitatelné podle článku 17.
5. Na dovoz zboží se použije ta sazba, která se použije na dodání obdobného zboží v tuzemsku.
HLAVA X OSVOBOZENÍ OD DANĚ
Článek 13
Osvobození od daně v tuzemsku
A. Osvobození určitých činností ve veřejném zájmu 1. Aniž jsou dotčeny jiné předpisy Společenství, osvobodí členské státy od daně následující plnění, a to za podmínek, které samy stanoví k zajištění správného a jednoznačného uplatňování těchto osvobození a k zamezení jakýchkoli daňových úniků, vyhýbání se daňovým povinnostem či zneužití daňového režimu:
a) poskytování služeb, vyjma přepravu cestujících a telekomunikační služby, veřejnými poštami a dodání zboží, které s těmito službami souvisejí; b) poskytování nemocniční a lékařské péče a s ním úzce související činnosti prováděné veřejnoprávními subjekty nebo za sociálních podmínek srovnatelných s podmínkami veřejnoprávních subjektů, dále nemocnicemi, léčebnými nebo diagnostickými ústavy a dalšími řádně uznanými zařízeními téže povahy;
c) poskytování péče při výkonu lékařských a nelékařských zdravotnických povolání, jak jsou vymezeny v dotyčném členském státě;
d) dodávání lidských orgánů, krve a mléka;
e) poskytování služeb zubními techniky při výkonu jejich povolání a dodávání zubních náhrad zubními lékaři a zubními techniky;
f) služby, které svým členům poskytují nezávislá seskupení osob, jejichž činnost není předmětem daně z přidané hodnoty nebo je od ní osvobozena, a které jsou přímo nezbytné k tomu, aby tito členové mohli vykonávat uvedenou činnost, vyžadují-li tato seskupení od svých členů výlučně náhradu přesně odpovídající jejich podílu na společných výdajích, za podmínky, že takové osvobození od daně není způsobilé narušit hospodářskou soutěž;
g) poskytování služeb a dodání zboží úzce související se sociální péčí nebo sociálním zabezpečením včetně služeb poskytovaných domovy důchodců, veřejnoprávními subjekty nebo jinými subjekty, které dotyčné členské státy uznávají za subjekty sociální povahy;
h) poskytování služeb a dodání zboží úzce související s ochranou dětí a mládeže veřejnoprávními subjekty nebo jinými subjekty, které dotyčné členské státy uznávají za subjekty sociální povahy;
i) výchova a školské nebo vysokoškolské vzdělávání dětí a mládeže, odborný výcvik nebo rekvalifikace, jakož i poskytování služeb a dodání zboží s nimi úzce související, veřejnoprávními subjekty s tímto posláním nebo jinými subjekty, jejichž cíle dotyčné členské státy uznávají za podobné;
j) poskytování školského nebo vysokoškolského vyučování soukromými učiteli;
k) poskytování pracovníků náboženskými nebo filozofickými institucemi k výkonu činností uvedených v písmenech b), g), h) a i) tohoto článku a za účelem duchovní péče;
l) poskytování služeb a dodání zboží s nimi úzce souvisejícího, která uskutečňují neziskové organizace politické, odborářské, náboženské, vlastenecké, filozofické, filantropické nebo občanské povahy pro vlastní členy náhradou za členský příspěvek podle svých vnitřních pravidel, a to za podmínky, že takové osvobození od daně není způsobilé narušit hospodářskou soutěž;
m) poskytování určitých služeb, které úzce souvisejí se sportem nebo tělesnou výchovou a které poskytují neziskové organizace osobám účastnícím se sportovních akcí nebo tělesné výchovy;
n) poskytování určitých kulturních služeb a dodání zboží úzce s nimi souvisejícího veřejnoprávními subjekty nebo jinými subjekty uznanými dotyčnými členskými státy;
o) poskytování služeb a dodání zboží subjekty, jejichž činnosti jsou osvobozeny od daně podle výše uvedených písmen b), g), h), i), l), m) a n), při akcích pořádaných za účelem shromažďování finančních prostředků výhradně pro jejich vlastní účely, a to za podmínky, že takové osvobození od daně není způsobilé narušit hospodářskou soutěž.
Členské státy mohou zavést jakákoli nezbytná omezení, zejména pokud jde o počet akcí nebo výši příjmů zakládajících nárok na osvobození od daně;
p) poskytování dopravních služeb nemocným nebo zraněným osobám řádně oprávněnými osobami za použití vozidel zvlášť zkonstruovaných k tomuto účelu;
q) činnosti veřejnoprávního rozhlasu a televize s výjimkou činností obchodní povahy.
2. a) Členské státy mohou vázat v jednotlivých případech osvobození jiných než veřejnoprávních subjektů od daně podle odst. 1 písm. b), g), h), i), l), m) a n) tohoto článku na jednu či více z těchto podmínek: - dotyčné subjekty nesmějí systematicky sledovat zisk jako svůj cíl a jakýkoliv případný zisk nesmí být rozdělen, nýbrž určen k pokračování nebo zlepšení poskytovaných služeb,
- musí být řízeny a spravovány v zásadě na základě dobrovolnosti osobami, které nemají přímý či nepřímý zájem samy ani cizím prostřednictvím na výsledcích dotyčné činnosti,
- musí uplatňovat ceny schválené příslušnými veřejnými úřady nebo ceny, které takto schválené ceny nepřekračují, a u služeb nepodléhajících schválení uplatňovat nižší ceny, než za podobné služby uplatňují obchodní podniky povinné k dani z přidané hodnoty,
- osvobození od daně nesmí být způsobilé narušit hospodářskou soutěž, například znevýhodňovat obchodní podniky povinné k dani z přidané hodnoty.
b) Poskytování služeb nebo dodání zboží nebude osvobozeno od daně podle odst. 1 písm. b), g), h), i), l), m) a n) tohoto článku, jestliže: - není nezbytné pro poskytnutí plnění osvobozeného od daně,
- jejich základním účelem je získání dodatečného příjmu pro subjekt poskytováním plnění, která jsou v přímém soutěžním vztahu s plněními poskytovanými obchodními podniky povinnými k dani z přidané hodnoty.
B. Ostatní případy osvobození
Aniž jsou dotčeny jiné předpisy Společenství, osvobodí členské země od daně následující plnění, a to za podmínek, které samy stanoví k zajištění správného a jednoznačného uplatňování těchto osvobození a k zamezení jakýchkoli daňových úniků, vyhýbání se daňovým povinnostem či zneužití daňového režimu: a) pojišťovací a zajišťovací operace včetně souvisejících služeb poskytovaných pojišťovacími makléři a pojišťovacími agenty;
b) pacht nebo nájem nemovitého majetku kromě: 1. poskytování ubytování, jak je vymezují právní předpisy členských států, v rámci hotelnictví nebo v odvětví s podobnou funkcí včetně poskytování ubytování v prázdninových táborech a na místech upravených k využívání jako tábořiště,
2. nájmu prostor a míst k parkování vozidel,
3. nájmu trvale instalovaného zařízení a strojů,
4. nájmu bezpečnostních schránek.
Členské státy mohou stanovit další vynětí z oblasti působnosti těchto osvobození od daně;
c) dodání zboží zcela použitého na činnost, která je osvobozena od daně podle tohoto článku nebo podle čl. 28 odst. 3 písm. b), pokud toto zboží nezaložilo nárok na odpočet daně, nebo dodání zboží, při jehož pořízení nebo výrobě se v souladu s čl. 17 odst. 6 daň z přidané hodnoty nestala odpočitatelnou;
d) tyto operace: 1. poskytnutí a sjednání úvěru a správa úvěru osobou, která jej poskytla,
2. sjednání nebo převzetí závazků, ručení a jiných jistot a záruk, jakož i správa úvěrových záruk osobou, která úvěr poskytuje,
3. operace včetně sjednání týkající se vkladových a běžných účtů, plateb, převodů, dluhů, šeků a dalších převoditelných cenných papírů, s výjimkou vymáhání dluhů,
4. operace včetně sjednání týkající se oběživa, bankovek a mincí používaných jako zákonné platidlo, kromě sběratelských předmětů; za "sběratelské předměty" se v této souvislosti považují zlaté, stříbrné nebo jiné kovové mince anebo bankovky, které se obvykle nepoužívají jako zákonné platidlo nebo které jsou předmětem numismatického zájmu,
5. operace včetně sjednání a vyjma řízení a správu v oblasti akcií, podílů na společnostech nebo sdruženích, dlužních úpisů a jiných cenných papírů, kromě: - dokladů zakládajících právní nárok na zboží,
- práv nebo cenných papírů uvedených v čl. 5 odst. 3,
6. spravování zvláštních investičních fondů, jak je vymezují členské státy;
e) dodání poštovních známek platných pro použití v rámci poštovních služeb na území státu, kolků a dalších podobných cenin za nominální hodnotu;
f) sázky, loterie a další formy her za podmínek a omezení stanovených jednotlivými členskými státy;
g) dodání budov nebo jejich částí a pozemků, na nichž stojí, kromě těch, které jsou uvedeny v čl. 4 odst. 3 písm. a);
h) dodání nezastavěného pozemku kromě stavebního pozemku ve smyslu čl. 4 odst. 3 písm. b).
C. Volba
Členské státy mohou poskytnout osobám povinným k dani možnost volby zdanění v případě: a) nájmu a pachtu nemovitého majetku;
b) plnění uvedených v části B písm. d), g) a h) tohoto článku.
Článek 14
Osvobození od daně při dovozu
1. Aniž jsou dotčeny jiné předpisy Společenství, osvobodí členské státy od daně následující plnění, a to za podmínek, které samy stanoví k zajištění správného a jednoznačného uplatňování těchto osvobození a k zamezení jakýchkoli daňových úniků, vyhýbání se daňovým povinnostem či zneužití daňového režimu: a) konečný dovoz zboží, jehož dodání osobou povinnou k dani by v tuzemsku bylo za všech okolností osvobozeno od daně;
b) dovoz zboží navrženého k propuštění do tranzitního režimu;
c) dovoz zboží navrženého k propuštění do režimu dočasného použití, vztahuje-li se na takové zboží osvobození od cla nebo vztahovalo-li by se na ně takové osvobození, kdyby bylo dovezeno ze třetí země;
d) konečný dovoz zboží, vztahuje-li se na ně osvobození od cla jiné, než jaké stanoví společný celní sazebník, nebo vztahovalo-li by se na ně takové osvobození, kdyby bylo dovezeno ze třetí země.
Členské státy nemusí nicméně poskytnout osvobození od daně, pokud by mohlo mít závažný dopad na podmínky hospodářské soutěže na vnitřním trhu;
e) zpětný dovoz zboží v tom stavu, v jakém bylo vyvezeno, osobou, která zboží vyvezla, vztahuje-li se na ně osvobození od cla nebo vztahovalo-li by se na ně takové osvobození, kdyby bylo dovezeno ze třetí země;
f) zpětný dovoz movitého hmotného majetku osobou, která jej vyvezla, nebo jinou osobou na její účet, byly-li na tomto majetku v jiném členském státě vykonány práce, které byly zdaněny, aniž by se na ně vztahovalo osvobození od daně nebo vrácení daně; g) dovoz zboží:
- v rámci diplomatických a konzulárních vztahů, vztahuje-li se na ně osvobození od cla nebo vztahovalo-li by se na ně takové osvobození, kdyby bylo dovezeno ze třetí země,
- uskutečněný mezinárodními organizacemi, které uznávají za mezinárodní organizace úřady hostitelské země, nebo členy těchto organizací v rámci omezení a v souladu s podmínkami upravenými mezinárodními úmluvami zakládajícími tyto organizace, popřípadě dohodami o umístění jejich sídla,
- na území členských států, které jsou stranami Severoatlantické smlouvy, uskutečněný ozbrojenými silami jiných států, které jsou stranami této smlouvy, pro použití těmito ozbrojenými silami nebo civilními zaměstnanci je doprovázejícími anebo k zásobení jejich jídelen, pokud se tyto síly podílejí na společném obranném úsilí;
h) dovoz produktů rybolovu v nezměněném stavu nebo po konzervaci za účelem uvedení na trh, které dosud nebyly dodány, uskutečněný podniky mořského rybolovu do přístavu;
i) poskytnutí služeb v souvislosti s dovozem zboží, je-li hodnota těchto služeb zahrnuta do základu daně v souladu s čl. 11 částí B odst. 3 písm. b);
j) dovoz zlata centrálními bankami.
2. Komise předloží Radě při nejbližší příležitosti návrhy směřující ke stanovení daňových pravidel Společenství, která upřesní rozsah osvobození od daně uvedených v odstavci 1, a prováděcích pravidel k nim.
Než tato pravidla vstoupí v platnost, mohou členské státy: - ponechat v účinnosti vlastní vnitrostátní předpisy k záležitostem, které se týkají výše uvedených ustanovení,
- upravit své vnitrostátní předpisy tak, aby bylo minimalizováno narušení hospodářské soutěže a zejména zamezeno nezdanění nebo dvojímu zdanění daní z přidané hodnoty uvnitř Společenství,
- uplatnit jakékoli správní postupy, které budou považovat za nejvhodnější pro dosažení osvobození od daně.
Členské státy oznámí Komisi opatření, která přijaly nebo přijímají podle předchozích ustanovení, a Komise o nich uvědomí ostatní členské státy.
Článek 15
Osvobození vývozu a obdobných plnění a mezinárodní přepravy od daně
Aniž jsou dotčeny jiné předpisy Společenství, osvobodí členské státy od daně následující plnění, a to za podmínek, které samy stanoví k zajištění správného a jednoznačného uplatňování těchto osvobození a k zamezení jakýchkoli daňových úniků, vyhýbání se daňovým povinnostem či zneužití daňového režimu: 1. dodání zboží, které bylo odesláno nebo přepraveno na místo určení nacházející se mimo tuzemsko, jak je vymezeno v článku 3, prodávajícím nebo na jeho účet;
2. dodání zboží, které bylo odesláno nebo přepraveno na místo určení nacházející se mimo tuzemsko, jak je vymezeno v článku 3, kupujícím neusazeným v tuzemsku nebo na jeho účet, s výjimkou zboží přepravovaného samotným kupujícím za účelem vybavení nebo zásobení rekreačních lodí či letadel, popřípadě jiného dopravního prostředku pro soukromé použití;
3. poskytnutí služeb sestávajících z práce na movitém majetku, který byl pořízen nebo dovezen za účelem provedení těchto prací v tuzemsku, jak je vymezeno v článku 3, a odeslán nebo přepraven mimo tuzemsko osobou, která tyto služby poskytuje, nebo jejím zákazníkem, který není usazen v tuzemsku, popřípadě na účet některé z těchto osob;
4. dodání zboží pro zásobování lodí:
a) užívaných k plavbě po volném moři a přepravujících cestující za úplatu nebo užívaných k obchodní či průmyslové činnosti nebo k rybolovu,
c) válečných, jak jsou vymezeny v položce 89.01 A společného celního sazebníku, pokud opouštějí zemi a směřují do zahraničních přístavů nebo kotvišť.
Členské státy však mohou omezit působnost těchto osvobození od daně, dokud nebudou zavedena daňová pravidla Společenství v této oblasti;
5. dodání, úpravu, opravu, údržbu a nájem námořních lodí uvedených v odst. 4 písm. a) a b) a dodání, nájem, opravu a údržbu zařízení — včetně rybářského vybavení — které je na těchto lodích instalováno nebo používáno;
6. dodání, úpravu, opravu, údržbu a nájem letadel využívaných leteckými společnostmi, které provozují zejména mezinárodní dopravu za úplatu, a dodání, nájem, opravu a údržbu zařízení, které je na těchto letadlech instalováno nebo používáno;
7. dodání zboží při zásobování letadel uvedených v odstavci 6;
8. poskytování služeb jiných než uvedených v odstavci 5 k zabezpečení bezprostředních potřeb námořních lodí uvedených ve zmíněném odstavci nebo bezprostředních potřeb jejich nákladu;
9. poskytování služeb jiných než uvedených v odstavci 6 k zabezpečení bezprostředních potřeb letadel uvedených ve zmíněném odstavci nebo bezprostředních potřeb jejich nákladu;
10. dodání zboží a poskytování služeb:
- v rámci diplomatických a konzulárních vztahů, - mezinárodním organizacím, které uznávají za mezinárodní organizace úřady hostitelské země, nebo členům těchto organizací v rámci omezení a v souladu s podmínkami upravenými mezinárodními úmluvami zakládajícími tyto organizace, popřípadě dohodami o umístění jejich sídla,
- uskutečněné na území některého členského státu, který je stranou Severoatlantické smlouvy, které jsou určeny pro použití ozbrojenými silami ostatních států, které jsou stranami zmíněné smlouvy, nebo civilními zaměstnanci je doprovázejícími anebo k zásobení jejich jídelen, pokud se tyto síly podílejí na společném obranném úsilí.
Dokud nebudou přijata daňová pravidla Společenství, stanoví podmínky a meze tohoto osvobození od daně členské státy.
Osvobození od daně se může uskutečnit v podobě vrácení daně;
11. dodání zlata centrálním bankám;
12. zboží dodávané schváleným subjektům, které je vyvážejí do zahraničí v rámci své humanitární, dobročinné nebo vzdělávací činnosti.
Toto osvobození od daně se může uskutečnit v podobě vrácení daně;
13. poskytování služeb včetně dopravních a doprovodných plnění, avšak vyjma poskytování služeb osvobozené od daně podle článku 13, jsou-li tyto služby přímo vázány na tranzit nebo vývoz zboží nebo na dovoz zboží, na který se vztahují čl. 14 odst. 1 písm. b) a c) a čl. 16 odst. 1;
14. služby poskytované makléři a jinými zprostředkovateli, kteří jednají jménem a na účet jiné osoby, jsou-li tyto služby součástí plnění uvedených v tomto článku nebo plnění uskutečňovaných mimo tuzemsko, jak je vymezeno v článku 3.
Toto osvobození od daně se nevztahuje na cestovní kanceláře, které poskytují jménem zákazníka a na jeho účet služby uskutečňované v jiném členském státě.
Článek 16
Zvláštní případy osvobození od daně vztahující se na mezinárodní přepravu zboží
1. Aniž jsou dotčeny jiné předpisy Společenství, mohou členské státy s výhradou konzultací podle článku 29 přijímat zvláštní opatření s cílem nepodrobit všechna nebo některá následující plnění dani z přidané hodnoty, pokud ovšem nejsou zaměřena na konečné užití a/nebo spotřebu a pokud výše daně z přidané hodnoty při propuštění pro domácí spotřebu odpovídá výši daně, která by byla splatná, kdyby každé takové plnění bylo zdaněno při dovozu nebo v tuzemsku: A. dovoz zboží, které má být: a) předloženo k proclení a případně umístěno do dočasného skladu ve smyslu směrnice 68/312/EHS [6],
b) umístěno do svobodného celního pásma ve smyslu směrnice 69/75/EHS [7],
c) propuštěno do režimu uskladňování v celním skladu ve smyslu směrnice 69/74/EHS [8],
d) vpuštěno do vod nebo přílivového pobřežního pásma uvedeného v článku 4 nařízení (EHS) č. 1496/68 [9],
e) propuštěno do režimu uskladňování v jiném než celním skladu nebo do režimu aktivního zušlechťovacího styku;
B. dodání zboží lodní nebo pozemní dopravou na místa uvedená v bodu A a poskytování služeb s tím spojené;
C. dodání zboží a poskytování služeb v místech uvedených v bodu A, pokud stále podléhají režimu tam uvedenému;
D. dodání zboží stále podléhajícího režimu tranzitu nebo dočasného použití, blíže určenému v čl. 14 odst. 1 písm. b) a c) a poskytování služeb s tím spojené.
2. S výhradou konzultací podle článku 29 mohou členské státy rozhodnout, že osvobodí od daně dovoz a dodání zboží osobě povinné k dani, která hodlá toto zboží vyvézt v nezměněném stavu nebo po zpracování, jakož i poskytování služeb spojených s tímto vývozem, a to až do výše rovnající se hodnotě vývozu během předcházejících 12 měsíců.
3. Komise předloží Radě co nejdříve návrh na společná pravidla pro uplatňování daně z přidané hodnoty u plnění uvedených v odstavcích 1 a 2.
HLAVA XI ODPOČET DANĚ
Článek 17
Vznik a rozsah nároku na odpočet daně
1. Nárok na odpočet daně vzniká okamžikem vzniku daňové povinnosti z odpočitatelné daně.
2. Jsou-li zboží a služby použity pro účely jejích zdanitelných plnění, je osoba povinná k dani oprávněna odpočíst od daně, kterou je povinna odvést:
a) daň z přidané hodnoty, která je splatná nebo byla odvedena s ohledem na zboží nebo služby, jež jí byly nebo mají být dodány jinou osobou povinnou k dani;
b) daň z přidané hodnoty, která je splatná nebo byla odvedena s ohledem na dovezené zboží;
c) daň z přidané hodnoty splatnou podle čl. 5 odst. 7 písm. a) a čl. 6 odst. 3.
3. Členské státy mohou přiznat každé osobě povinné k dani nárok na odpočet nebo vrácení daně z přidané hodnoty uvedený v odstavci 2, je-li zboží a služby použito za účelem: a) plnění souvisejících s hospodářskými činnostmi uvedenými v čl. 4 odst. 2, která byla uskutečněna v jiné zemi a na která by se vztahoval nárok na odpočet daně, kdyby byla uskutečněna v tuzemsku;
b) plnění, která jsou osvobozena od daně podle čl. 14 odst. 1 písm. i), článku 15 a čl. 16 odst. 1 bodů B, C a D a odst. 2;
c) jakýchkoli plnění osvobozených od daně podle čl. 13 části B písm. a) a d) bodů 1 až 5, je-li zákazník usazen mimo Společenství nebo je-li takové plnění přímo vázáno na zboží určené k vývozu do země mimo Společenství.
4. Rada stanoví pokud možno do 31. prosince 1977 jednomyslně na návrh Komise prováděcí pravidla Společenství upravující vracení daně v souladu s odstavcem 3 osobám povinným k dani, které nejsou usazeny v tuzemsku.
Dokud nevstoupí tato pravidla Společenství v platnost, stanoví členské státy samy způsoby, kterými bude dotyčné vracení daně uskutečňováno.
Není-li osoba povinná k dani usazena na území Společenství, mohou členské státy vrácení daně odmítnout nebo je vázat na splnění dalších podmínek.
5. V případě zboží a služeb, které osoba povinná k dani hodlá použít jak pro plnění, na která se vztahují odstavce 2 a 3 a u nichž je daň z přidané hodnoty odpočitatelná, tak i pro plnění, u nichž daň z přidané hodnoty odpočitatelná není, je odpočitatelný jen podíl daně z přidané hodnoty připadající na hodnotu prvního druhu plnění.
Tento podíl se stanoví v souladu s článkem 19 pro všechna plnění uskutečňovaná osobou povinnou k dani.
Členské státy nicméně mohou: a) oprávnit osobu povinnou k dani k tomu, aby si tento podíl stanovila pro každou oblast své činnosti, s podmínkou, že pro každou oblast vede oddělené účetnictví;
b) zavázat osobu povinnou k dani, aby si tento podíl stanovila pro každou oblast své činnosti a vedla pak pro každou oblast oddělené účetnictví;
c) oprávnit nebo zavázat osobu povinnou k dani, aby provedla odpočet daně buď pro veškeré zboží a služby, nebo pro některou část;
d) oprávnit nebo zavázat osobu povinnou k dani, aby provedla odpočet daně podle pravidla stanoveného v prvním pododstavci, tj. z veškerého zboží a služeb použitých při všech plněních tam uvedených;
e) stanovit, že pokud je daň z přidané hodnoty, jež není osobou povinnou k dani odpočitatelná, zanedbatelná, nepřihlédne se k ní.
6. Nejpozději do čtyř let ode dne, kdy tato směrnice vstoupí v platnost, rozhodne Rada jednomyslně na návrh Komise o tom, jaké výdaje nelze odpočíst od daně z přidané hodnoty.
Daň z přidané hodnoty nebude za žádných okolností odpočitatelná z výdajů, které nejsou přísně provozními výdaji, jako například výdaje na luxusní zboží, na zábavu a reprezentaci.
Dokud výše uvedená pravidla nevstoupí v platnost, mohou členské státy zachovat veškerá vynětí obsažená ve svých vnitrostátních předpisech v době vstupu této směrnice v platnost.
7. S výhradou konzultací podle článku 29 může každý členský stát z důvodů hospodářského cyklu zcela nebo zčásti vyloučit ze systému odpočtů veškerý nebo některý investiční majetek či jiný majetek.
S cílem zachovat stejné podmínky hospodářské soutěže mohou členské státy místo zamítnutí nároku na odpočet zdaňovat zboží, které osoba povinná k dani sama vyrobila nebo které nakoupila v tuzemsku nebo i dovezla, avšak takovým způsobem, aby tato daň nepřekročila daň z přidané hodnoty, která by byla uplatnitelná při pořízení obdobného zboží.
Článek 18
1. Pro uplatnění nároku na odpočet daně musí osoba povinná k dani:
a) při odpočtu daně podle čl. 17 odst. 2 písm. a) vlastnit fakturu vystavenou v souladu s čl. 22 odst. 3;
b) při odpočtu daně podle čl. 17 odst. 2 písm. b) vlastnit dovozní doklad, v němž je uvedena jako příjemce nebo dovozce a který udává nebo umožňuje výpočet výše splatné daně;
c) při odpočtu daně podle čl. 17 odst. 2 písm. c) splnit náležitosti předepsané jednotlivými členskými státy;
d) je-li žádána, aby zaplatila daň jako zákazník nebo kupující v případech, na které se vztahuje čl. 21 bod 1, splnit náležitosti předepsané jednotlivými členskými státy.
2. Osoba povinná k dani provede odpočet daně tak, že od celkové výše daně z přidané hodnoty splatné za dané zdaňovací období odečte celkovou výši daně, u níž v průběhu téhož období vznikl nárok na odpočet, který může být uplatněn podle odstavce 1.
Členské státy mohou nicméně požadovat, aby v případě osob povinných k dani, které uskutečňují příležitostná plnění, jak jsou vymezena v čl. 4 odst. 3, byl nárok na odpočet uplatněn pouze v okamžiku dodání.
3. Členské státy stanoví podmínky a postup, jímž může být osoba povinná k dani oprávněna k provedení odpočtu daně, který neprovedla v souladu s odstavci 1 a 2.
4. Jestliže za dané zdaňovací období výše přípustného odpočtu daně překročí výši splatné daně, mohou členské státy vrátit daň nebo převést nadměrný odpočet daně do následujícího období v souladu s podmínkami, které samy stanoví.
Členské státy mohou nicméně odmítnout vrácení nadměrného odpočtu daně nebo jeho převedení do dalšího období, jestliže je jeho výše zanedbatelná.
Článek 19
Výpočet odpočitatelného podílu
1. Podíl odpočitatelný podle čl. 17 odst. 5 prvního pododstavce je dán zlomkem, který má: - v čitateli celkovou výši ročního obratu vztahujícího se k plněním, u nichž je daň z přidané hodnoty odpočitatelná podle čl. 17 odst. 2 a 3, bez daně z přidané hodnoty,
- ve jmenovateli celkovou výši ročního obratu vztahujícího se k plněním zahrnutým do čitatele a plněním, u nichž není daň z přidané hodnoty odpočitatelná, bez daně z přidané hodnoty.
Členské státy mohou do jmenovatele rovněž zahrnout celkovou výši dotací kromě těch, které jsou uvedeny v čl. 11 části A odst.
Podíl se stanoví ročně a definuje se jako procentní podíl zaokrouhlený na celé procento.
2. Odchylně od odstavce 1 se z výpočtu odpočitatelného podílu vylučuje výše obratu vztahující se k dodáním investičního majetku, který osoba povinná k dani využila pro potřeby svého podniku. Rovněž se vylučuje výše obratu vztahující se k plněním uvedeným v čl. 13 části B písm. d), jsou-li to příležitostná plnění, a dále vztahující se k příležitostným operacím s nemovitostmi a příležitostným finančním operacím. Uplatní-li členské státy možnost volby danou čl. 20 odst. 5 a nebudou požadovat opravu daně vzhledem k investičnímu majetku, mohou k prodeji investičního majetku přihlédnout při výpočtu odpočitatelného podílu.
3. Prozatímním ročním podílem je podíl vypočtený na základě plnění v předchozím roce.
Neexistují-li plnění, z nichž by bylo možné vycházet, nebo jsou-li tato plnění svou výší zanedbatelná, odhadne odpočitatelný podíl prozatímně osoba povinná k dani pod dohledem finančních orgánů na základě vlastního výhledu.
Členské státy mohou nicméně zachovat stávající předpisy.
Odpočty daně provedené na základě prozatímního ročního podílu se opraví, jakmile se v průběhu následujícího roku stanoví konečný podíl.
Článek 20
Oprava odpočtů
1. Původní odpočet se opraví postupy stanovenými členskými státy, zejména: a) je-li odpočet daně vyšší nebo nižší, než na jaký měla osoba povinná k dani nárok;
b) jestliže se od odevzdání daňového přiznání změnily okolnosti zohledněné při výpočtu výše odpočtu, zejména byly-li zrušeny některé koupě nebo byla-li získána některá snížení ceny; oprava se však neprovede u plnění, která zůstala zcela nebo zčásti nezaplacena, ani při zničení, ztrátě či krádeži majetku, které byly řádně doloženy nebo potvrzeny, ani při použití prostředků na dárky malé hodnoty a poskytnutí vzorků blíže určených v čl. 5 odst. 6. Členské státy mohou nicméně vyžadovat opravu u plnění, která zůstala zcela nebo zčásti nezaplacena, a u krádeží.
2. U investičního majetku se oprava rozloží na pět let včetně roku, kdy bylo zboží pořízeno nebo vyrobeno.
Roční oprava se provede jen v rozsahu jedné pětiny daně uvalené na zboží.
Oprava se provádí na základě změn poměru mezi nárokem na odpočet daně v následujících letech a nárokem na odpočet daně za rok, v němž bylo zboží pořízeno nebo vyrobeno.
Odchylně od předchozího pododstavce mohou členské státy provádět opravu na základě období plných pěti let, počítáno od okamžiku, kdy bylo zboží poprvé použito.
U nemovitého majetku, který byl pořízen jako investiční majetek, může být opravné období prodlouženo až na deset let.
3. Při dodání investičního majetku v průběhu opravného období se má za to, že je až do uplynutí opravného období využíván osobou povinnou k dani pro některou její hospodářskou činnost.
Tato hospodářská činnost se považuje za plně zdaněnou, je-li zdaněno dodání zmíněného zboží; považuje se za plně osvobozenou od daně, je-li dodání osvobozeno od daně.
Oprava se provede jednorázově za celé opravné období, které dosud neuplynulo.
V posledním případě se však mohou členské státy zříci požadavku na opravu, je-li kupujícím osoba povinná k dani, která využívá daného investičního majetku výhradně k plněním, u nichž je daň z přidané hodnoty odpočitatelná.
4. Pro účely použití odstavců 2 a 3 mohou členské státy: - vymezit obsah pojmu investiční majetek,
- uvést výši daně, kterou je třeba vzít v úvahu při opravě,
- přijmout jakákoliv vhodná opatření s účelem zaručit, aby opravy neměly za následek neoprávněné výhody,
- umožnit administrativní zjednodušení.
5. Jestliže by v některém členském státě byly důsledky používání odstavců 2 a 3 zanedbatelné, nemusí tento členský stát s výhradou konzultací podle článku 29 tyto odstavce použít s ohledem na celkový daňový dopad v dotyčném členském státě a na zamezení nadbytečné administrativy za podmínky, že nebude narušena hospodářská soutěž.
6. Přejde-li osoba povinná k dani z režimu běžného zdanění do některého zvláštního režimu nebo naopak, mohou členské státy přijmout veškerá opatření potřebná k záruce toho, že taková osoba povinná k dani nebude neoprávněně zvýhodněna ani poškozena.
HLAVA XII DAŇOVÍ DLUŽNÍCI
Článek 21
Daňoví dlužníci vůči finančním orgánům
1. v rámci vnitřního systému: a) osoby povinné k dani uskutečňující zdanitelná plnění jiná než ta, která jsou uvedena v čl.
2 písm. e) a uskutečňována osobou povinnou k dani usazenou v zahraničí. Uskutečňuje-li zdanitelné plnění osoba povinná k dani usazená v zahraničí, mohou členské státy přijmout předpisy, na jejichž základě je povinna odvádět daň jiná osoba než osoba povinná k dani usazená v zahraničí.
Za takovou jinou osobu může být mimo jiné ustanoven daňový zástupce nebo jiná osoba, pro kterou se zdanitelné plnění provádí.
Členské státy mohou rovněž stanovit, že někdo jiný než osoba povinná k dani je povinen odvádět daň společně a nerozdílně,
b) osoby, kterým poskytují služby uvedené v čl. 9 odst. 2 písm. e) osoby povinné k dani usazené v zahraničí. Členské státy mohou nicméně požadovat, aby poskytovatel služeb byl povinen odvádět daň společně a nerozdílně,
c) každá osoba, která uvádí daň z přidané hodnoty na faktuře nebo jiném dokladu sloužícím jako faktura;
2. při dovozu: osoba nebo osoby, které členský stát, do kterého je zboží dováženo, označí nebo uzná jako daňové dlužníky.
HLAVA XIII POVINNOSTI DAŇOVÝCH DLUŽNÍKŮ
Článek 22
Povinnosti v rámci vnitřního systému
1. Každá osoba povinná k dani oznámí zahájení, změnu nebo ukončení činnosti, kterou vykonává jako osoba povinná k dani.
2. Každá osoba povinná k dani vede účetnictví dostatečně podrobné k tomu, aby finančním orgánům umožnilo uplatnit a prověřit daň z přidané hodnoty.
3. a) Každá osoba povinná k dani vystaví fakturu nebo jiný doklad sloužící jako faktura za zboží a služby, které dodala nebo poskytla jiné osobě povinné k dani, a ponechá si jejich opisy.
Každá osoba povinná k dani rovněž vystaví fakturu za každou platbu uskutečněnou na její účet jinou osobou povinnou k dani předtím, než je poskytnutí služeb nebo dodání zboží uskutečněno nebo dokončeno.
b) Faktura musí jednoznačně uvádět cenu bez daně a příslušnou daň podle jednotlivých sazeb a také případná osvobození od daně.
c) Členské státy stanoví kritéria pro posouzení toho, zda doklad slouží jako faktura.
4. Každá osoba povinná k dani předloží ve lhůtě stanovené členskými státy daňové přiznání.
Tato lhůta nesmí překročit dva měsíce od konce jednotlivých zdaňovacích období.
Členské státy mohou stanovit zdaňovací období jako měsíční, dvouměsíční nebo čtvrtletní.
Členské státy mohou nicméně stanovit odlišná období s podmínkou, že nepřekročí jeden rok.
Daňové přiznání musí obsahovat všechny údaje potřebné k výpočtu splatné daně a k provedení odpočtu daně případně, v míře nezbytné ke stanovení základu daně, včetně celkové výše plnění vztahujících se k této dani a odpočtu a celkové výše plnění osvobozených od daně.
5. Každá osoba povinná k dani zaplatí při odevzdání daňového přiznání čistou výši daně z přidané hodnoty.
Členské státy mohou nicméně pro odvedení této daně určit jiný den nebo mohou požadovat zálohu.
6. Členské státy mohou na osobě povinné k dani požadovat, aby předložila prohlášení obsahující údaje uvedené v odstavci 4 týkající se všech plnění uskutečněných v předchozím roce.
Toto prohlášení musí poskytovat veškeré údaje potřebné pro jakékoliv opravy.
7. Členské státy přijmou opatření nezbytná k zajištění toho, aby osoby, které se podle čl. 21 odst. 1 písm. a) a b) považují za daňové dlužníky namísto osoby povinné k dani usazené v zahraničí nebo které jsou společně a nerozdílně povinny odvádět daň, dodržovaly výše uvedené povinnosti týkající se prohlášení a platby.
8. Aniž jsou dotčeny předpisy, jež budou přijaty podle čl. 17 odst. 4, mohou členské státy ukládat další povinnosti, které považují za nezbytné k správnému uložení a výběru daně a k předcházení daňovým únikům.
9. Členské státy mohou zprostit osoby povinné k dani: - určitých povinností,
- všech povinností, pokud tyto osoby povinné k dani uskutečňují pouze zdanitelná plnění osvobozená od daně,
- odvedení splatné daně, je-li její výše zanedbatelná.
Článek 23
Povinnosti při dovozu
U dováženého zboží stanoví členské státy podrobná pravidla o vyplňování daňového přiznání a odvádění daně.
Členské státy mohou zejména stanovit, že daň z přidané hodnoty splatná při dovozu zboží osobami povinnými k dani nebo daňovými dlužníky, popřípadě určitými kategoriemi těchto osob, nemusí být odvedena v okamžiku dovozu za podmínky, že bude jako taková uvedena v daňovém přiznání, které má být podáno podle čl. 22 odst. 4.
HLAVA XIV ZVLÁŠTNÍ REŽIMY
Článek 24
Zvláštní režim pro malé podniky
1. Členské státy, které se mohou setkávat s obtížemi při uplatňování běžného daňového režimu na malé podniky z důvodu jejich činnosti nebo struktury, mají možnost za podmínek a v mezích, které si mohou samy stanovit, avšak s výhradou konzultací podle článku 29, používat zjednodušené postupy vyměřování a výběru daně, například režimy daňového paušálu, nemají-li tyto režimy za následek snížení daně.
2. Až do dne, který určí Rada jednomyslně na návrh Komise a který nesmí nastat později než den, ke kterému se zruší zdaňování při dovozu a vracení daně při vývozu v rámci obchodu mezi členskými státy: a) mohou členské státy, které využily možnost danou článkem 14 druhé směrnice Rady ze dne 11. dubna 1967 a zavedly osvobození od daně nebo odstupňované daňové úlevy, zachovat tato osvobození a prováděcí pravidla k nim, jsou-li v souladu se systémem daně z přidané hodnoty.
Členské státy, které poskytují osvobození od daně osobám povinným k dani, jejichž roční obrat je menší než ekvivalent 5000 evropských zúčtovacích jednotek v národní měně při směnném kurzu platném ke dni přijetí této směrnice, mohou zvýšit toto osvobození od daně až na 5000 evropských zúčtovacích jednotek.
Členské státy, které uplatňují odstupňované daňové úlevy, nesmějí zvýšit strop odstupňovaných daňových úlev ani zavést příznivější podmínky pro poskytování těchto úlev;
b) mohou členské státy, které tuto možnost nevyužily, poskytnout osvobození od daně osobám povinným k dani, jejichž roční obrat je nejvýše rovný ekvivalentu 5000 evropských zúčtovacích jednotek v národní měně při směnném kurzu platném ke dni přijetí této směrnice.
Případně mohou poskytnout odstupňovanou daňovou úlevu osobám povinným k dani, jejichž roční obrat překračuje strop, který členské státy stanovily pro poskytnutí osvobození od daně;
c) mohou členské státy, které poskytují osvobození od daně osobám povinným k dani, jejichž roční obrat je roven nebo vyšší než ekvivalent 5000 evropských zúčtovacích jednotek v národní měně při směnném kurzu platném ke dni přijetí této směrnice, tuto mez zvýšit, aby zachovaly její reálnou hodnotu.
3. Pojmy osvobození od daně a odstupňovaná daňová úleva se vztahují na dodání zboží a poskytování služeb malými podniky.
Členské státy mohou vyloučit některá plnění z režimů uvedených v odstavci 2.
Ustanovení odstavce 2 se v žádném případě nevztahují na plnění uvedená v čl. 4 odst.
4. Obrat, ke kterému se přihlíží pro účely použití odstavce 2, sestává z částky bez daně z přidané hodnoty vyjadřující hodnotu zboží a služeb dodaných nebo poskytnutých podle článků 5 a 6 v rozsahu, ve kterém jsou zdaněny, včetně plnění osvobozených od daně s vrácením daně odvedené na předchozím stupni podle čl. 28 odst. 2, a dále z částky vyjadřující hodnotu plnění osvobozených od daně podle článku 15, z částky vyjadřující hodnotu operací s nemovitostmi a finančních operací uvedených v čl. 13 části B písm. d), jakož i hodnotu pojišťovacích služeb, nejsou-li tato plnění doprovodnými plněními.
Při výpočtu obratu se však nebere zřetel na převod hmotného nebo nehmotného investičního majetku podniku.
5. Osoby povinné k dani osvobozené od daně nemají nárok na odpočet daně podle článku 17 ani nemohou vykazovat daň na svých fakturách nebo jiných dokladech sloužících jako faktury.
6. Osoby povinné k dani způsobilé k osvobození od daně se mohou rozhodnout buď pro běžný režim daně z přidané hodnoty, nebo pro zjednodušené postupy uvedené v odstavci 1.
V tomto případě mají nárok na jakoukoliv odstupňovanou daňovou úlevu podle vnitrostátních předpisů.
7. S výhradou odstavce 1 se osoby povinné k dani, na něž se vztahuje odstupňovaná úleva, považují za osoby povinné k dani, na které se vztahuje běžný režim daně z přidané hodnoty.
8. Každé čtyři roky, poprvé k 1. lednu 1982, a po konzultacích s členskými státy, podává Komise Radě zprávy o používání tohoto článku.
K těmto zprávám může v případě potřeby a s ohledem na nezbytnost zajistit dlouhodobé sbližování vnitrostátních předpisů přikládat návrhy na: a) zlepšení, která je třeba provést ve zvláštním režimu pro malé podniky;
b) úpravu vnitrostátních systémů týkající se osvobození od daně a odstupňovaných úlev na dani z přidané hodnoty;
c) úpravu hranice 5000 evropských zúčtovacích jednotek, uvedené v odstavci 2.
9. Rada ve vhodném čase rozhodne, zda uskutečnění cíle uvedeného v článku 4 první směrnice Rady ze dne 11. dubna 1967 vyžaduje zavedení zvláštního režimu pro malé podniky a v případě potřeby stanoví meze a společné prováděcí podmínky pro tento režim.
Až do zavedení takového režimu mohou členské státy zachovat vlastní zvláštní režimy, které budou uplatňovat v souladu s tímto článkem a následnými akty Rady.
Článek 25
Společný režim daňového paušálu pro zemědělce
1. Jestliže by použití běžného režimu daně z přidané hodnoty nebo zjednodušeného režimu podle článku 24 vedlo k obtížím, mohou členské státy na zemědělce použít režim daňového paušálu, jehož účelem je náhrada daně z přidané hodnoty zaplacené při nákupu zboží a služby zemědělcům, na něž se vztahuje režim daňového paušálu podle tohoto článku.
2. Pro účely tohoto článku se: - "zemědělcem" rozumí osoba povinná k dani, která vykonává svou činnost v některém z níže uvedených podniků,
- "zemědělským, lesnickým nebo rybářským podnikem" rozumí podnik považovaný za zemědělský, lesnický nebo rybářský v daném členské státě v rámci činností zemědělské produkce, které jsou uvedeny v příloze A,
- "zemědělcem podléhajícím daňovému paušálu" rozumí zemědělec, na nějž se vztahuje režim daňového paušálu uvedený v odstavci 3 a následujících,
- "zemědělským produktem" rozumí zboží vyprodukované zemědělským, lesnickým nebo rybářským podnikem v daném členské státě v rámci činností uvedených v příloze A,
- "zemědělskou službou" rozumí kterákoliv služba uvedená v příloze B, kterou poskytuje zemědělec za použití vlastní pracovní síly a/nebo vybavení, které bývá běžně k dispozici v zemědělském, lesnickém nebo rybářském podniku, jejž zemědělec provozuje,
- "daní z přidané hodnoty na vstupu" rozumí celková výše daně z přidané hodnoty ze zboží a služeb nakoupených všemi zemědělskými, lesnickými a rybářskými podniky v daném členském státě, na které se vztahuje režim daňového paušálu, jestliže tuto daň mohl zemědělec podléhající běžnému režimu daně z přidané hodnoty odpočíst podle článku 17,
- "sazbami paušální náhrady" rozumějí procentní sazby, které členské státy stanoví v souladu s odstavcem 3 a používají v případech uvedených v odstavci 5, jejichž účelem je nahradit zemědělcům podléhajícím daňovému paušálu stanovenou sazbou daň z přidané hodnoty na vstupu,
- "paušální náhradou" rozumí částka vzniklá použitím sazby paušální náhrady podle odstavce 3 na obrat zemědělce podléhajícího daňovému paušálu v případech uvedených v odstavci 5.
3. Členské státy stanoví v případě potřeby sazby paušální náhrady a oznámí je Komisi před jejich uplatněním.
Sazby budou založeny na makroekonomických statistických údajích, které se týkají výlučně zemědělců podléhajících daňovému paušálu, za předešlé tři roky.
Nesmí vést k tomu, aby zemědělci podléhající daňovému paušálu získali celkem náhradu vyšší, než je celková daň z přidané hodnoty na vstupu.
Členské státy mají možnost snížit tuto sazbu až na nulovou hodnotu.
Sazbu lze zaokrouhlit směrem nahoru nebo dolů na nejbližší polovinu procentního bodu.
Členské státy mohou stanovit pro lesnictví, pro různá pododvětví zemědělství a pro rybářství rozdílné sazby paušální náhrady.
4. Členské státy mohou zprostit zemědělce podléhající daňovému paušálu povinností, které osobám povinným k dani ukládá článek 22.
5. Sazba paušální náhrady podle odstavce 3 se uplatní na ceny bez daně zemědělských produktů dodaných a zemědělských služeb poskytnutých zemědělci podléhajícími daňovému paušálu osobám povinným k dani jiným než zemědělcům podléhajícím daňovému paušálu.
Tato náhrada vylučuje všechny jiné formy odpočtu.
Členské státy mohou stanovit, že paušální náhradu zaplatí: a) buď osoba povinná k dani, které je zboží dodáno nebo služba poskytnuta.
V takovém případě je osoba povinná k dani, které je zboží dodáno nebo služba poskytnuta, oprávněna postupem stanoveným členskými státy odpočíst od daně z přidané hodnoty, kterou je povinna odvést, výši paušální náhrady, kterou zaplatila zemědělcům podléhajícím daňovému paušálu,
b) nebo veřejné orgány.
7. Členské státy přijmou veškeré předpisy nezbytné ke kontrole řádného placení paušálních náhrad zemědělcům podléhajícím daňovému paušálu.
8. U dodání zemědělských produktů a poskytování zemědělských služeb kromě těch, na které se vztahuje odstavec 5, se paušální náhrada považuje za zaplacenou kupujícím nebo zákazníkem.
9. Každý členský stát může vyloučit z režimu daňového paušálu určité kategorie zemědělců a zemědělce, u kterých uplatňování běžného režimu daně z přidané hodnoty nebo zjednodušeného režimu podle čl. 24 odst. 1 nevede k administrativním obtížím.
10. Každý zemědělec podléhající daňovému paušálu se může rozhodnout v souladu s pravidly a podmínkami stanovenými daným členským státem pro použití běžného režimu daně z přidané hodnoty, popřípadě pro použití zjednodušeného režimu podle čl. 24 odst. 1.
11. Komise předloží Radě před skončením pátého roku od vstupu této směrnice v platnost nové návrhy týkající se uplatňování daně z přidané hodnoty u plnění týkajících se zemědělských produktů a služeb.
12. Rozhodne-li se členský stát využít možnost danou tímto článkem, stanoví jednotný základ daně z přidané hodnoty pro účely systému vlastních zdrojů za použití společné metody výpočtu uvedené v příloze C.
Článek 26
Zvláštní režim pro cestovní kanceláře
1. Členské státy uplatní daň z přidané hodnoty na plnění uskutečňovaná cestovními kancelářemi v souladu s tímto článkem, jednají-li cestovní kanceláře se zákazníky svým vlastním jménem a k uskutečnění cesty využívají dodání zboží a poskytování služeb jinými osobami povinnými k dani.
Tento článek se nevztahuje na cestovní kanceláře, které vystupují jen jako zprostředkovatelé a na které se vztahuje čl. 11 část A odst.
3 písm. c). V tomto článku zahrnuje výraz "cestovní kancelář" též organizátory turistických zájezdů.
2. Veškerá plnění uskutečňovaná cestovní kanceláří v souvislosti s cestou se považují za jedinou službu poskytnutou cestovní kanceláří zákazníkovi.
Ta se zdaní v tom členském státě, v němž má cestovní kancelář sídlo své hospodářské činnosti nebo v němž má stálou provozovnu, z níž službu poskytla. Základem daně a cenou bez daně ve smyslu čl.
22 odst. 3 písm. b) vzhledem k této službě se rozumí ziskové rozpětí cestovní kanceláře, tj. rozdíl mezi celkovou částkou, kterou má zaplatit zákazník, bez daně z přidané hodnoty, a skutečnými náklady cestovní kanceláře na zboží dodané a služby poskytnuté jinými osobami povinnými k dani, pokud byla tato plnění uskutečněna k přímému prospěchu zákazníka.
3. Uskutečňují-li plnění, která cestovní kancelář svěřila jiným osobám povinným k dani, tyto osoby mimo Společenství, považuje se služba cestovní kanceláře za zprostředkovatelskou činnost osvobozenou od daně podle čl.
15 bodu 14. Jsou-li tato plnění uskutečňována jak uvnitř Společenství, tak mimo ně, může být osvobozena od daně jen ta část služby poskytované cestovní kanceláří, která se týká plnění uskutečňovaných mimo Společenství.
4. Daň, kterou cestovní kanceláři účtují jiné osoby povinné k dani z plnění uvedených v odstavci 2, přičemž tato plnění jsou uskutečňována k přímému prospěchu zákazníka, nezakládá v žádném členském státě nárok na odpočet nebo vrácení daně.
HLAVA XV ZJEDNODUŠENÉ POSTUPY
Článek 27
1. Rada může jednomyslně na návrh Komise povolit kterémukoli členskému státu, aby zavedl zvláštní opatření odchylující se od ustanovení této směrnice, jejichž cílem je zjednodušit postup vyměřování daně nebo zabránit určitým druhům daňových úniků nebo vyhýbání se daňovým povinnostem.
Opatření zamýšlená ke zjednodušení postupu vyměřování daně smějí ovlivnit výši daně splatné při konečné spotřebě nejvýše v zanedbatelném rozsahu.
2. Členský stát, který hodlá zavést opatření uvedená v odstavci 1, předloží věc Komisi a poskytne jí veškeré údaje vztahující se k věci.
3. Komise uvědomí o navrhovaných opatřeních do jednoho měsíce ostatní členské státy.
4. Rozhodnutí Rady se považuje za přijaté, jestliže do dvou měsíců od uvědomění ostatních členských států podle předchozího odstavce nepožádá Komise ani žádný členský stát o projednání záležitosti v Radě.
5. Členské státy, které k 1. lednu 1977 uplatňují zvláštní opatření toho druhu, který je uveden v odstavci 1, je mohou zachovat s podmínkou, že o tom do 1. ledna 1978 uvědomí Komisi a že v případě, kdy tyto odchylky mají za cíl zjednodušení postupu vyměřování daně, odpovídají zároveň požadavkům stanoveným v odstavci 1.
HLAVA XVI PŘECHODNÁ USTANOVENÍ
Článek 28
1. Všechny předpisy uvedené v účinnost členskými státy na základě prvních čtyř odrážek článku 17 druhé směrnice Rady ze dne 11. dubna 1967 pozbývají ve všech členských státech účinnosti dnem, kdy nabudou účinnosti předpisy uvedené v článku 1 druhém pododstavci této směrnice.
2. Snížené sazby a osvobození od daně s vrácením daně odvedené na předchozím stupni, které byly v platnosti ke dni 31. prosince 1975 a které vyhovují podmínkám uvedeným v poslední odrážce článku 17 druhé směrnice Rady ze dne 11. dubna 1967, mohou být zachovány až do dne, který určí Rada jednomyslně na návrh Komise, který však musí předcházet dni, ke kterému bude zrušeno zdaňování při dovozu a vracení daně při vývozu v obchodu mezi členskými státy.
Členské státy přijmou opatření nezbytná k zajištění toho, aby osoby povinné k dani poskytly údaje požadované k určení vlastních zdrojů týkajících se těchto plnění.
Rada na základě zprávy Komise přezkoumá každých pět let výše zmíněné snížené sazby a osvobození od daně, a bude-li to vhodné, přijme jednomyslně na návrh Komise opatření potřebná k jejich postupnému zrušení.
3. Během přechodného období uvedeného v odstavci 4 mohou členské státy: a) pokračovat ve zdaňování plnění osvobozených od daně podle článků 13 nebo 15, obsažených v příloze E této směrnice;
b) pokračovat v osvobození činností uváděných v příloze F od daně za podmínek platných v dotyčném členském státě;
c) poskytovat osobám povinným k dani možnost rozhodnout se pro zdanění plnění osvobozených od daně za podmínek stanovených v příloze G;
d) pokračovat v používání předpisů odchylných od zásady okamžitého odpočtu stanovené v čl. 18 odst. 2 prvním pododstavci;
e) pokračovat v uplatňování opatření odchylných od čl. 5 odst. 4 písm. c), čl. 6 odst. 4 a čl. 11 části A odst. 3 písm. c);
f) stanovit, že v případě dodání budov a stavebního pozemku, které za účelem následného prodeje zakoupila osoba povinná k dani, pro niž nebyla daň při koupi odpočitatelná, bude základem daně rozdíl mezi prodejní a kupní cenou;
g) odchylně od čl. 17 odst. 3 a čl. 26 odst. 3 pokračovat v osvobození od daně bez vrácení daně na vstupu služeb cestovních kanceláří uvedených v čl. 26 odst. 3. Tato odchylka se vztahuje rovněž na cestovní kanceláře jednající jménem zákazníka a na jeho účet.
4. Přechodné období se stanovuje na pět let, počínaje 1. lednem 1978.
Nejpozději šest měsíců před koncem tohoto období a dále podle potřeby vyhodnotí Rada na základě zprávy Komise situaci s ohledem na odchylky stanovené v odstavci 3 a na návrh Komise jednomyslně rozhodne, zda mají být některé nebo všechny tyto odchylky zrušeny.
5. Po skončení přechodného období bude přeprava cestujících zdaňována v zemi zahájení přepravy vzhledem k té části cesty, která se uskuteční uvnitř Společenství, v souladu s podrobnými procesními pravidly, která stanoví Rada jednomyslně na návrh Komise.
HLAVA XVII VÝBOR PRO DAŇ Z PŘIDANÉ HODNOTY
Článek 29
1. Zřizuje se Poradní výbor pro daň z přidané hodnoty (dále jen "výbor").
2. Výbor se skládá ze zástupců členských států a Komise.
Předsedou výboru je zástupce Komise.
Úkoly sekretariátu výboru vykonává Komise.
3. Výbor přijme svůj jednací řád.
4. Kromě otázek, u nichž jsou podle této směrnice povinné konzultace, posuzuje výbor záležitosti, které mu přednese předseda z vlastního podnětu nebo na žádost zástupce některého členského státu a které se týkají použití předpisů Společenství o dani z přidané hodnoty.
HLAVA XVIII RŮZNÉ
Článek 30
Mezinárodní dohody
Rada může jednomyslně na návrh Komise povolit kterémukoli členskému státu, aby uzavřel s třetí zemí nebo s mezinárodní organizací dohodu, která obsahuje odchylky od této směrnice.
Stát, který chce uzavřít takovou dohodu, předloží věc Komisi a poskytne jí všechny údaje, kterých je k posouzení věci třeba.
Komise do jednoho měsíce uvědomí ostatní členské státy.
Rozhodnutí Rady se považuje za přijaté, jestliže do dvou měsíců od uvědomění ostatních členských států podle předchozího odstavce nebude záležitost přednesena v Radě.
Článek 31
Zúčtovací jednotka
1. Zúčtovací jednotkou používanou v této směrnici je evropská zúčtovací jednotka definovaná rozhodnutím 75/250/EHS [10].
2. Při přepočtu této zúčtovací jednotky na národní měny mohou členské státy zaokrouhlovat částky získané přepočtem nahoru nebo dolů až o 10 %.
Článek 32
Použité zboží
Rada přijme jednomyslně na návrh Komise do 31. prosince 1977 režim zdaňování použitého zboží, uměleckých děl, starožitností a sběratelských předmětů ve Společenství.
Až do zavedení tohoto režimu si mohou členské státy zachovat zvláštní režim pro tyto předměty, používaly-li jej v době vstupu této směrnice v platnost.
Článek 33
Aniž jsou dotčeny jiné předpisy Společenství, není tato směrnice na překážku tomu, aby si kterýkoli členský stát zachoval nebo zavedl daně z pojistných smluv, daně ze sázek a her, spotřební daně, kolkovné a obecně jakékoliv daně, dávky nebo poplatky, které nelze označit za daně z obratu.
HLAVA XIX ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 34
Poprvé k 1. lednu 1982 a pak vždy po dvou letech předloží Komise po konzultaci s členskými státy Radě zprávu o uplatňování společného systému daně z přidané hodnoty v členských státech.
Rada tuto zprávu předá Evropskému parlamentu.
Článek 35
Ve vhodném čase přijme Rada jednomyslně na návrh Komise, po obdržení stanoviska Evropského parlamentu a Hospodářského a sociálního výboru a v souladu se zájmy společného trhu, další směrnice o společném systému daně z přidané hodnoty, zejména s cílem postupně omezovat nebo rušit opatření přijímaná členskými státy odchylně od společného systému, aby tak zabezpečila úplný souběh vnitrostátních systémů daně z přidané hodnoty a umožnila dosažení cíle, který byl vyhlášen v článku 4 první směrnice Rady ze dne 11. dubna 1967.
Článek 36
Zrušují se čl. 2 čtvrtý pododstavec a článek 5 první směrnice Rady ze dne 11. dubna 1967.
Článek 37
Druhá směrnice Rady 67/228/EHS ze dne 11. dubna 1967 pozbývá platnosti v každém členském státě ke dni, od něhož se v daném státě použijí ustanovení této směrnice.
Článek 38
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 17. května 1977
o sbližování právních předpisů členských států týkajících se odtahových úchytů motorových vozidel
(77/389/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že technické požadavky, které musí motorová vozidla podle vnitrostátních právních předpisů splňovat, se mimo jiné vztahují na odtahové úchyty vozidel;
vzhledem k tomu, že se tyto požadavky v jednotlivých členských státech liší; že je proto nutné, aby všechny členské státy zavedly stejné požadavky vedle nebo namísto svých stávajících právních předpisů, zejména aby bylo možno použít u všech typů vozidel postup EHS schvalování typu, který je předmětem směrnice Rady 70/156/EHS ze dne 6. února 1970 o sbližování právních předpisů členských států týkající se schvalování typu motorových vozidel a jejich přípojných vozidel [3];
vzhledem k tomu, že sbližování vnitrostátních právních předpisů týkajících se motorových vozidel předpokládá, že členské státy budou vzájemně uznávat kontroly provedené kterýmkoli z nich podle společných požadavků,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Pro účely této směrnice se "vozidlem" rozumí každé motorové vozidlo určené k provozu na pozemních komunikacích, s karoserií nebo bez karoserie, které má nejméně čtyři kola a maximální konstrukční rychlost vyšší než 25 km/h, s výjimkou kolejových vozidel, zemědělských traktorů a strojů a strojů pro veřejné práce.
Článek 2
Členské státy nesmějí odmítnout udělit EHS schválení typu nebo vnitrostátní schválení typu pro určitý typ vozidla z důvodů týkajících se jeho odtahových úchytů, pokud tato zařízení splňují požadavky stanovené v příloze.
Článek 3
Členské státy nesmějí odmítnout nebo zakázat registraci, prodej, uvedení do provozu nebo užívání vozidla z důvodů týkajících se jeho odtahových úchytů, pokud tato zařízení splňují požadavky stanovené v příloze.
Článek 4
Změny nezbytné pro přizpůsobení požadavků přílohy technickému pokroku se přijímají postupem stanoveným v článku 13 směrnice Rady 70/156/EHS.
Článek 5
1. Členské státy uvedou v účinnost předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 18 měsíců od jejího oznámení a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy zajistí, aby bylo Komisi sděleno znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 6
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 17. května 1977, kterou se zavádějí opatření Společenství pro eradikaci brucelózy, tuberkulózy a leukózy u skotu (77/391/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 43 a 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Shromáždění [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že jedním z úkolů Společenství ve veterinární oblasti je zlepšovat zdravotní stav hospodářských zvířat a činit tak chov více ziskovým, ale také chránit člověka před některými chorobami na něj přenosnými;
vzhledem k tomu, že taková opatření musí přispět ke zrušení překážek obchodu s čerstvým masem nebo živými zvířaty mezi členskými státy, které vznikají v důsledku rozdílné veterinární situace;
vzhledem k tomu, iniciativy Společenství s tímto cílem se musí zpočátku soustředit na některé choroby skotu, proti kterým je možný okamžitý postup; že toto platí pro brucelózu, tuberkulózu a leukózu;
vzhledem k tomu, že navrhovaná opatření, pokud jsou určena k dosažení cílů stanovených v čl. 39 odst. 1 písm. a) Smlouvy, vytvoří společná opatření ve smyslu čl. 6 odst. 1 nařízení Rady (EHS) č. 729/70 ze dne 21. dubna 1970 o financování společné zemědělské politiky [3];
vzhledem k tomu, že Společenství přispívá na financování těchto společných opatření, musí být schopno zjistit, zda ustanovení přijatá členskými státy pro realizaci těchto opatření přispívají k dosažení jejich cílů; že je třeba za tímto účelem stanovit postup zabezpečující úzkou spolupráci mezi členskými státy a Komisi v rámci Stálého veterinárního výboru, zřízeného rozhodnutím 68/361/EHS [4],
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Účelem této směrnice je zlepšit zdravotní stav skotu v Evropském Společenství pomocí společné akce Společenství k zrychlení nebo zintenzivnění eradikace brucelózy a tuberkulózy a k eradikaci leukózy.
KAPITOLA 1 Zvláštní technická ustanovení týkající se brucelózy, tuberkulózy a leukózy
Článek 2
1. Podle této směrnice vypracují členské státy, jejichž populace skotu je zasažena brucelózou skotu, plány pro urychlení eradikace choroby na jejich státním území za podmínek uvedených v odstavcích 2 a 3.
2. a) Plány pro urychlení eradikace brucelózy skotu musí být sestaveny tak, aby po jejich realizaci byla stáda klasifikována jako "úředně prostá brucelózy" podle ustanovení vztahujících se k této problematice, a zvláště podle ustanovení směrnice Rady 64/432/EHS ze dne 26. června 1964 o veterinárních problémech ovlivňujících obchod se skotem a prasaty uvnitř Společenství [5], naposledy pozměněné směrnicí 75/379/EHS [6].
b) Plán musí obsahovat výčet opatření, která mají být provedena pro urychlení a zintenzívnění eradikace brucelózy skotu, a musí stanovit opatření pro tlumení a prevenci této choroby.
3. Členské státy sdělí Komisi: a) procentní vyjádření a celkový počet stád spadajících pod opatření pro tlumení a stád s potvrzenou brucelózou skotu;
b) celkový počet zvířat: - spadajících pod opatření pro tlumení,
- podezřelých z kontaminace nebo považovaných za nakažená,
- nakažených,
- poražených;
c) plánovanou dobu trvání původních eradikačních programů a programů urychlených;
d) metodu uplatňovanou pro kontrolu zvýšení efektivity plánů na urychlení;
e) přidělení prostředků ze státního rozpočtu na eradikaci brucelózy a přehled položek rozdělení těchto prostředků.
Informace spadající pod písmena a), b) a e) musí být poskytnuty za tři roky předcházející použití těchto opatření, a od té doby ročně.
4. Členské státy, jejichž populace skotu je prostá brucelózy skotu, sdělí Komisi všechna opatření provedená k zabránění opětovného vzplanutí této choroby.
Článek 3
1. Pro účely této směrnice vypracují členské státy, ve kterých je populace skotu nakažena tuberkulózou skotu, plány pro urychlení eradikace této nemoci na jejich státním území za podmínek stanovených v odstavcích 2 a 3.
2. a) Plán pro urychlení eradikace tuberkulózy skotu musí být sestaven tak, aby po jeho realizaci byla stáda klasifikována jako "úředně prostá brucelózy" podle ustanovení vztahujících se k této problematice, a zvláště podle ustanovení směrnice 64/432/EHS.
b) Plán musí obsahovat výčet opatření, která mají být provedena pro urychlení, zintenzívnění nebo dokončení eradikace tuberkulózy skotu, a musí stanovit opatření pro tlumení a prevenci této choroby.
3. Členské státy sdělí Komisi: a) procentní vyjádření a celkový počet stád spadajících pod opatření pro tlumení a stád s potvrzenou tuberkulózou skotu;
b) celkový počet zvířat: - spadajících pod opatření pro tlumení,
- podezřelých z kontaminace nebo považovaných za nakažená,
- nakažených,
- poražených;
c) plánovanou dobu trvání původních eradikačních programů a plánů na urychlení;
d) metody používané pro kontrolu efektivního používání plánů na urychlení;
e) přidělení prostředků ze státního rozpočtu na eradikaci tuberkulózy skotu a přehled položek rozdělení těchto prostředků.
Informace spadající pod písmeny a), b) a e) musí být poskytnuty za tři roky předcházející použití těchto opatření, a od té doby ročně.
4. Členské státy, jejichž populace skotu je prostá tuberkulózy skotu, sdělí Komisi všechna opatření k zabránění opětovného vzplanutí této choroby.
Článek 4
Pro účely této směrnice vypracují členské státy, které zjistily na svém území výskyt enzootické leukózy skotu, plány eradikace této choroby.
Tento plán musí specifikovat opatření pro tlumení této choroby.
Testy nebo metody používaná k prohlášení stáda za prosté leukózy jsou testy a metody stanovené v rozhodnutí Komise 73/30/EHS ze dne 23. ledna 1973, kterým se Spolkové republice Německo povoluje používat zvláštní veterinární záruky pro prevenci leukózy v případě dováženého plemenného nebo užitkového skotu [7], naposledy pozměněném rozhodnutím 75/64/EHS [8], nebo jiné testy či metody uznané postupem stanoveným v článku 11.
Členské státy poskytnou na požádání Komisi veškeré informace o realizaci plánů.
KAPITOLA 2 Společná a finanční ustanovení
Článek 5
Opatření stanovená v kapitole 1, pokud jsou určena k dosažení cílů určených v čl. 39 odst.
1 písm. a) Smlouvy, tvoří společná opatření ve smyslu čl. 6 odst.
1 nařízení (EHS) č. 729/70.
Článek 6
1. Lhůta pro provedení společných opatření činí tři roky.
2. Celkový příspěvek Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu (dále jen "fond") je odhadován na 130 milionů zúčtovacích jednotek na tři roky.
Článek 7
1. Na výdaje členských států spojené s opatřeními provedenými podle článků 2, 3 a 4 se může poskytnout podpora z orientační sekce fondu v rozmezí uvedeném v článku 6.
2. Orientační sekce fondu zaplatí členským státům 60 zúčtovacích jednotek za krávu a 30 zúčtovacích jednotek za jiný kus skotu poražený v rámci opatření uvedených v kapitole 1.
3. Prováděcí pravidla k tomuto článku se stanoví postupem podle článku 13 nařízení (EHS) č. 729/70.
4. Na opatření přijatá členskými státy nelze nárokovat finanční účast Společenství, ledaže by bylo kladně rozhodnuto podle článku 9 o ustanoveních, která se jich týkají.
Článek 8
1. Žádosti o zaplacení se vztahují na porážky provedené členskými státy v průběhu kalendářního roku a předkládají se Komisi do 1. července následujícího roku.
2. O poskytnutí podpory z fondu se rozhoduje podle čl. 7 odst. 1 nařízení (EHS) č. 729/70.
3. Prováděcí pravidla k tomuto článku se stanoví postupem podle článku 13 nařízení (EHS) č. 729/70.
Článek 9
1. Členské státy sdělí Komisi plány stanovené v článcích 2 a 3 a údaje stanovené v čl. 2 odst. 3 písm. c) a d) a v čl. 3 odst. 3 písm. c) a d), před jejich provedením, nejpozději tři měsíce po vstupu této směrnice v platnost, a dále každoročně. Plány stanovené v článku 4 jsou členskými státy předávány Komisi každoročně, a v případě států, které dosud plány nesestavily, také před jejich prováděním.
2. Komise posuzuje předložené plány podle odstavce 1 a určuje, zda jsou v souladu s touto směrnicí a s ohledem na její cíle splněny podmínky pro poskytnutí finančního příspěvku Společenství.
Do dvou měsíců po obdržení plánů předává Komise návrh rozhodnutí Stálému veterinárnímu výboru.
Výbor vyjádří své stanovisko postupem stanoveným v článku 11 ve lhůtě, kterou určí jeho předseda.
O finančních otázkách konzultuje výbor fondu.
Článek 10
Komise provádí pravidelné kontroly na místě, aby si ověřila z veterinárního hlediska, zda se plány používají.
Členské státy činí nutné kroky pro usnadnění těchto kontrol a zejména zajišťují, aby odborníci na požádání obdrželi veškeré požadované informace a dokumentace nutné k posouzení provádění plánů.
Obecná prováděcí pravidla k tomuto článku, zvláště pokud jde o četnost a způsob provádění kontrol uvedených v prvním pododstavci a pravidla určování úředních veterinárních lékařů a postupy, které musí dodržovat při sestavování zprávy, se stanoví postupem podle článku 11.
Článek 11
1. Má-li být zahájen postup podle tohoto článku, předloží věc Stálému veterinárnímu výboru (dále jen "výbor") jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu, nebo na žádost zástupce některého členského státu.
2. Při hlasování ve výboru je hlasům členských států přikládána váha způsobem stanoveným v čl. 148 odst. 2 Smlouvy. Předseda nehlasuje.
3. Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zajme stanovisko k návrhu ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci.
Stanovisko se přijímá většinou nejméně 41 hlasů.
4. Komise přijme opatření a okamžitě je použije, pokud jsou v souladu se stanoviskem výboru.
Pokud však nejsou v souladu se stanoviskem výboru, nebo pokud nebylo předloženo žádné stanovisko, Komise neprodleně předloží Radě návrh, jaká opatření mají být přijata.
Rada přijímá opatření kvalifikovanou většinou.
Jestliže Rada nepřijme opatření do tří měsíců ode dne, kdy jí byl návrh předán, přijme navržená opatření Komise a okamžitě je použije, pokud Rada prostou většinou návrh neodmítla.
Článek 12
Článek 11 se použije do 21. června 1981.
Článek 13
Rada na návrh Komise přijme do 1. srpna 1977 ustanovení týkající se kritérií, která musí národní eradikační plány uvedené v článcích 2, 3 a 4 splňovat, aby se mohl poskytnout finanční příspěvek Společenství.
Článek 14
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do dne určeného k provedení ustanovení uvedených v článku 13.
Článek 15
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 27. června 1977 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se činnosti zdravotních sester a ošetřovatelů odpovědných za všeobecnou péči
(77/453/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 49, 57, 66 a 235 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že pro dosažení vzájemného uznávání diplomů, osvědčení nebo jiných dokladů o dosažené kvalifikaci zdravotních sester a ošetřovatelů odpovědných za všeobecnou péči, stanoveného směrnicí Rady 77/452/EHS [3], umožňuje srovnatelnost vzdělávání v členských státech omezit koordinaci v této oblasti na požadavek dodržování minimálních pravidel a v ostatním ponechává členským státům volnost v organizování výuky;
vzhledem k tomu, že koordinace stanovená touto směrnicí nevylučuje pozdější koordinaci;
vzhledem k tomu, že koordinace stanovená touto směrnicí se týká odborného vzdělání zdravotních sester a ošetřovatelů odpovědných za všeobecnou péči; že pokud jde o vzdělání, většina členských států v současnosti nerozlišuje mezi zdravotními sestrami a ošetřovateli, kteří vykonávají svou činnost v pracovním poměru, a těmi, kteří ji vykonávají jako samostatnou výdělečnou činnost; že z tohoto důvodu a ve snaze plně podpořit volný pohyb příslušníků různých profesí v rámci Společenství se zdá být nezbytným rozšířit působnost této směrnice na zdravotní sestry a ošetřovatele činné v pracovním poměru,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Členské státy podmíní udělování diplomů, osvědčení nebo jiného dokladu o dosažené kvalifikaci zdravotních sester a ošetřovatelů odpovědných za všeobecnou péči uvedeného v článku 3 směrnice 77/452/EHS složením zkoušky zaručující, že daná osoba během své odborné přípravy získala a) přiměřené znalosti z věd, o které se opírá všeobecné ošetřovatelství, včetně dostatečného pochopení anatomie, fyziologie a chování zdravých a nemocných osob, jakož i vztahu mezi zdravotním stavem a fyzickým i sociálním prostředím lidské bytosti;
b) dostatečné znalosti o povaze a etice profese a o obecných zásadách zdraví a ošetřovatelství;
c) přiměřené klinické zkušenosti; tyto zkušenosti, které by měly být zvoleny s ohledem na studijní hodnotu, by měly být získány pod dohledem kvalifikovaného ošetřovatelského personálu a v místech, kde počet kvalifikovaných pracovníků a vybavení vyhovuje z hlediska ošetřovatelské péče o pacienty;
d) schopnost účastnit se praktického výcviku zdravotnického personálu a získávat zkušenosti z práce s tímto personálem;
e) zkušenosti z práce s příslušníky jiných profesí ve zdravotnictví.
Vzdělání uvedené v odstavci 1 zahrnuje alespoň a) všeobecné školní vzdělání v trvání deseti let potvrzené diplomem, osvědčením nebo jiným dokladem o dosažené kvalifikaci od příslušných orgánů nebo institucí v členském státě nebo osvědčení o složení přijímací zkoušky na rovnocenné úrovni do školy pro vzdělání zdravotních sester a ošetřovatelů;
b) řádné studium specificky odborného zaměření, které musí zahrnovat předměty studijního programu stanoveného v příloze této směrnice a zahrnovat tři roky studia nebo 4600 hodin teoretického a praktického výcviku.
3. Členské státy zajišťují, aby ústavy pro vzdělávání zdravotních sester a ošetřovatelů odpovídaly za koordinaci teorie a praxe během celého studijního programu.
Teoretická a technická výuka uvedená v části A přílohy musí být vyvážená a koordinovaná s praktickým klinickým výcvikem zdravotních sester a ošetřovatelů uvedeným v části B této přílohy tak, aby znalosti a zkušenosti uvedené v odstavci 1 mohly být získány odpovídajícím způsobem.
Klinický ošetřovatelský výcvik musí mít formu praxe pod dohledem při službě v nemocničních zařízeních nebo jiných zdravotnických zařízeních, včetně ošetřovatelské služby v domácnosti, schválené příslušnými orgány nebo institucemi.
Během tohoto výcviku se studenti podílejí na činnosti dotyčných zařízení, pokud tato činnost přispívá k jejich vzdělávání.
Získávají informace o úkolech a náležitostech ošetřovatelské péče.
4. Nejpozději pět let po oznámení této směrnice a na základě posouzení situace rozhodne Rada na návrh Komise, zda ustanovení odstavce 3 o vyváženosti mezi teoretickou a technickou výukou na jedné straně a praktickým klinickým výcvikem zdravotních sester a ošetřovatelů na druhé straně by měla být ponechána nebo změněna.
5. Členské státy mohou poskytnout částečnou výjimku osobám, které absolvovaly část výuky uvedené v odst. 2 písm. b) formou jiného výcviku, který má alespoň rovnocennou úroveň.
Článek 2
Bez ohledu na článek 1 mohou členské státy povolit rozvolněnou odbornou přípravu za podmínek schválených příslušnými vnitrostátními orgány.
Celková doba rozvolněné odborné přípravy nesmí být kratší, než je doba řádné denní výuky.
Úroveň vzdělání narušena rozvolněnou povahou odborné přípravy.
Článek 3
Tato směrnice se rovněž vztahuje na státní příslušníky členských států, kteří v souladu s nařízením Rady (EHS) č. 1612/68 ze dne 15. října 1968 o volném pohybu pracovníků v rámci Společenství [4] vykonávají nebo budou vykonávat některou z činností uvedených v článku 1 směrnice 77/452/EHS v pracovním poměru.
Článek 4
1. Členské státy přijmou opatření nezbytná pro dosažení souladu s touto směrnicí do dvou let po jejím oznámení a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právníách předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 5
Setká-li se členský stát v určitých oblastech při provádění této směrnice s vážnými obtížemi, prověří Komise tyto obtíže společně s dotyčným státem a vyžádá si stanovisko Výboru vyšších úředníků pro veřejné zdraví, zřízeného rozhodnutím 75/365/EHS [5], ve znění rozhodnutí 77/455/EHS [6].
Komise případně předloží Radě vhodné návrhy.
Článek 6
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 25. července 1977 o vzdělávání dětí migrujících pracovníků (77/486/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 49 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že Rada ve svém usnesení ze dne 21. ledna 1974 o sociálním akčním programu [3] zahrnula mezi přednostní činnosti ty, které mají vést ke zlepšení podmínek volného pohybu pracovníků, a to zejména pokud jde o přijetí a vzdělávání jejich dětí;
vzhledem k tomu, že by těmto dětem měla být dána možnost odpovídající výuky, včetně výuky jazyka hostitelského státu, aby je bylo možné začlenit do vzdělávacího prostředí a školského systému hostitelského státu;
vzhledem k tomu, že by hostitelské členské státy měly rovněž ve spolupráci s členskými zeměmi původu přijmout příslušná opatření na podporu výuky mateřského jazyka a kultury země původu výše zmíněných dětí, aby tak bylo usnadněno jejich případné opětovné začlenění do společnosti členské země původu,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Tato směrnice se vztahuje na děti, pro něž je školní docházka podle zákonů hostitelského státu povinná, které jsou rodinnými příslušníky pracovníka se státní příslušností jiného členského státu a které mají bydliště na území členského státu, v němž tento pracovník vykonává nebo vykonával pracovní činnost jako zaměstnanec.
Článek 2
Členské státy přijmou v souladu se svými vnitrostátními podmínkami a právními systémy vhodná opatření, aby dětem uvedeným v článku 1 mohly pro usnadnění jejich počáteční přijetí na svém území zajistit bezplatnou výuku zahrnující zejména výuku úředního jazyka nebo jednoho z úředních jazyků hostitelské země přizpůsobenou specifickým potřebám těchto dětí.
Členské státy přijmou opatření nezbytná pro vyškolení a další vzdělávání učitelů, kteří tuto výuku zajišťují.
Článek 3
Členské státy přijmou v souladu se svými vnitrostátními podmínkami a právními systémy a ve spolupráci se státy původu vhodná opatření na podporu výuky mateřského jazyka a kultury země původu dětí uvedených v článku 1, která bude koordinována s běžnou výukou.
Článek 4
Členské státy přijmou opatření nezbytná pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do čtyř let od jejího oznámení a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Členské státy Komisi také uvědomí o všech právních a správních předpisech nebo jiných ustanoveních, která přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 5
Ve lhůtě pěti let od oznámení této směrnice a poté v pravidelných odstupech a na požádání Komise předávají členské státy veškeré užitečné informace Komisi, aby mohla podávat Radě zprávy o uplatňování této směrnice.
Článek 6
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 25. července 1977 o čistokrevném plemenném skotu (77/504/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 43 a 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že chov skotu zaujímá velmi významné místo v zemědělství Společenství a že uspokojivé výsledky v tomto odvětví velkou měrou závisí na používání čistokrevného plemenného skotu;
vzhledem k tomu, že se většina členských států, v rámci své národní politiky chovu, snažila až doposud prosazovat chov skotu patřícího k omezenému počtu plemen a odpovídajícího stanoveným zootechnickým normám; že se plemena a normy různí od jednoho členského státu k druhému; že existence takových rozdílností vytváří překážku pro obchod uvnitř Společenství;
vzhledem k tomu, že mají-li být tyto rozdílnosti odstraněny a tím zvýšena produktivita zemědělství v daném odvětví, musí být postupně liberalizován obchod s veškerým čistokrevným plemenným skotem v rámci Společenství; že úplná liberalizace obchodu vyžaduje pozdější další harmonizaci, zvláště co se týče schválení k plemenitbě;
vzhledem k tomu, že členským státům musí být umožněno vyžadovat předložení potvrzení o původu zvířete vypracovaných v souladu s postupem Společenství;
vzhledem k tomu, že je třeba učinit prováděcí opatření v některých technických odvětvích; že k provedení zamýšlených opatření je třeba zajistit postup zavádějící úzkou spolupráci mezi členskými státy a Komisí v rámci Stálého zootechnického výboru; že až do přijetí těchto prováděcích opatření musí zůstat nezměněna ustanovení, která v současnosti platí pro tyto oblasti;
vzhledem k tomu, že je třeba stanovit, že dovoz čistokrevného plemenného skotu z třetích nelze uskutečňovat za méně přísných podmínek, než jaké jsou uplatňovány uvnitř Společenství,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Pro účely této směrnice se rozumí: a) "čistokrevným plemenným skotem" jakýkoli kus skotu, jehož rodiče a prarodiče jsou zapsáni nebo zaevidováni v plemenné knize stejného plemene a který je sám v této knize zapsán nebo je způsobilý tam být zapsán;
b) "plemennou knihou" každá kniha, rejstřík, kartotéka nebo nosič dat, - kterou vedou organizace nebo sdružení chovatelů oficiálně uznaná členským státem, ve kterém byla daná organizace nebo sdružení zřízena, a
- ve které jsou zapsána nebo zaevidována čistokrevná plemenná zvířata skotu určitého plemene se zmínkou o jejich předcích.
Článek 2
Členské státy zajistí, že nic z níže uvedeného nebude zakázáno, omezeno nebo tomu bráněno ze zootechnických důvodů: - obchod s čistokrevným plemenným skotem v rámci Společenství,
- obchod se spermatem a oplodněnými vajíčky čistokrevného plemenného skotu uvnitř Společenství,
- založení plemenných knih za podmínek stanovených na základě článku 6,
- uznání organizací a sdružení, které vedou plemenné knihy v souladu s článkem 6 a
- s výhradou článku 3 obchod uvnitř Společenství s býky určenými k umělé inseminaci.
Článek 3
Rada na návrh Komise přijme do dne 1. července 1980 předpisy Společenství o schválení čistokrevného plemenného skotu k plemenitbě.
Než tyto předpisy vstoupí v platnost, zůstává schválení čistokrevného plemenného skotu k plemenitbě, stejně tak jako schválení býků k umělému oplodnění a rovněž použití spermatu a oplodněných vajíček podřízeno vnitrostátním právním předpisům za předpokladu, že tyto vnitrostátní předpisy nesmějí být restriktivnější než ty, které platí pro čistokrevný plemenný skot, pro sperma a oplodněná vajíčka v členském státě určení.
Článek 4
Organizace a sdružení chovatelů oficiálně uznané členským státem nesmějí odepřít zápis do svých plemenných knih u čistokrevného plemenného skotu z jiného členského státu, pokud odpovídá požadavkům stanoveným v souladu s článkem 6.
Článek 5
Členské státy mohou vyžadovat, aby čistokrevný plemenný skot, a stejně tak sperma či oplodněná vajíčka, která z něj pochází, byly doprovázeny při obchodování v rámci Společenství osvědčením o původu, který odpovídá vzoru stanovenému postupem podle článku 8, zvláště pokud jde o zootechnické výkony.
Článek 6
1. Postupem podle článku 8 se určují: - metody kontroly výkonů a oceňování genetické hodnoty skotu,
- kritéria uznávání organizací a sdružení chovatelů,
- kritéria zakládání plemenných knih,
- kritéria pro zapisování do plemenných knih,
- údaje, které musí být uvedeny v osvědčení o původu zvířete.
2. Než vstoupí v platnost ustanovení v první, druhé a třetí odrážce odstavce 1: a) kontroly uvedené v první odrážce odstavce 1 a prováděné v každém členském státě, stejně jako existující plemenné knihy, jsou uznávány ostatními členskými státy;
b) uznávání organizací nebo sdružení chovatelů se i nadále řídí stávajícími platnými předpisy každého členského státu;
c) zakládání nových plemenných knih musí i nadále odpovídat stávajícím platným podmínkám každého členského státu.
Článek 7
Do provedení odpovídajících pravidel Společenství nesmí být podmínky uplatňované na dovoz čistokrevného plemenného skotu z třetích zemí výhodnější než podmínky pro obchod uvnitř Společenství.
Členské státy povolí dovoz čistokrevného plemenného skotu z třetích zemí jen tehdy, pokud je doprovázen osvědčením o původu potvrzujícím, že je zapsán nebo zaevidován v plemenné knize třetí země odeslání.
Musí být předložen důkaz, že tato zvířata jsou buď zapsána nebo zaevidována nebo způsobilá být zapsána do plemenné knihy ve Společenství.
Článek 8
1. Má-li být zahájen postup podle tohoto článku, přednese věc Stálému zootechnickému výboru (dále jen "výbor"), zřízenému rozhodnutím 77/505/EHS, jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu, nebo na žádost zástupce některého členského státu.
2. Hlasům členských států ve výboru je přidělena váha podle čl. 148 odst. 2 Smlouvy. Předseda nehlasuje.
3. Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k návrhu ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci.
Stanovisko se přijímá většinou jednačtyřiceti hlasů.
4. Komise přijme zamýšlená opatření a ihned je provede, jsou-li v souladu se stanoviskem výboru.
Pokud nejsou v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, předloží Komise Radě neprodleně návrh opatření, která mají být přijata. Rada rozhodne o opatřeních kvalifikovanou většinou.
Pokud se Rada ve lhůtě 3 měsíců ode dne, kdy jí byl návrh předán, nevysloví, přijme navrhovaná opatření Komise a ihned je provede s výjimkou případů, kdy se Rada proti opatřením vysloví prostou většinou.
Článek 9
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. ledna 1979. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 10
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Komise
ze dne 22. června 1977
o sbližování právních předpisů členských států týkajících se metod odběru vzorků a analýzy hnojiv
(77/535/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 76/116/EHS ze dne 18. prosince 1975 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se hnojiv [1], a zejména na čl. 9 odst.
vzhledem k tomu, že výše uvedená směrnice stanoví provádění úřední kontroly hnojiv EHS pro ověření, zda jsou plněny požadavky stanovené předpisy Společenství ohledně jakosti a složení hnojiv;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro přizpůsobení směrnic o odstranění technických překážek obchodu s hnojivy technickému pokroku,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Členské státy přijmou nezbytná opatření k zajištění toho, aby při úředních kontrolách hnojiv EHS podle čl. 8 odst.
1 a 2 směrnice Rady 76/116/EHS ze dne 18. prosince 1975 byly odběry vzorků a analýzy prováděny v souladu s metodami popsanými v příloze této směrnice.
Článek 2
1.
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 19. prosince 1977. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy zajistí, aby byla Komisi sdělena znění vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 28. června 1977
o sbližování právních předpisů členských států týkajících se ochranných konstrukcí chránících při převrácení kolových zemědělských a lesnických traktorů
(77/536/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že technické požadavky, které musí traktory podle vnitrostátních právních předpisů splňovat, se mimo jiné vztahují na ochranné konstrukce chránící při převrácení a jejich připevnění k traktoru;
vzhledem k tomu, že se tyto požadavky v jednotlivých členských státech liší; že je proto nutné, aby všechny členské státy zavedly stejné požadavky vedle nebo namísto svých stávajících právních předpisů, zejména aby bylo možné použít u všech typů traktorů postup EHS schvalování typu, který je předmětem směrnice Rady 74/150/EHS ze dne 4. března 1974 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu kolových zemědělských a lesnických traktorů [3];
vzhledem k tomu, že harmonizovaný postup schvalování typu konstrukčních částí v případě ochranných konstrukcí chránící při převrácení a jejich připevnění k traktoru umožní každému členskému státu ověřovat splnění společných požadavků na provedení a zkoušení a informovat o výsledku ostatní členské státy zasláním kopie certifikátu EHS schválení typu konstrukční části vystaveného pro každý typ ochranné konstrukce chránící při převrácení a jejího připevnění k traktoru; že připojení značky EHS schválení typu konstrukční části na všechny konstrukce, které byly vyrobeny ve shodě se schváleným typem, vyloučí nutnost technického zkoušení těchto konstrukcí v ostatních členských státech;
vzhledem k tomu, že společné požadavky týkající se dalších konstrukčních prvků a vlastností ochranné konstrukce chránící při převrácení, zejména požadavky, které se týkají rozměrů, dveří, bezpečnostního skla, zařízení zabraňujících dalšímu převracení již převráceného traktoru a ochrany spolujezdců, budou stanoveny později;
vzhledem k tomu, že harmonizované požadavky jsou určeny především k zajištění bezpečnosti provozu na pozemních komunikacích a bezpečnosti práce v celém Společenství; že z tohoto důvodu je nutné předepsat pro traktory, na které se vztahuje tato směrnice, povinné vybavení ochrannou konstrukcí chránící při převrácení;
vzhledem k tomu, že sbližování vnitrostátních právních předpisů pro traktory předpokládá, že členské státy budou vzájemně uznávat zkoušky provedené kterýmkoli z nich podle společných požadavků,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Členské státy udělí EHS schválení typu konstrukční části pro každý typ ochranné konstrukce chránící při převrácení a jejího připevnění k traktoru, který splňuje požadavky na provedení a zkoušení stanovené v přílohách I až V.
2. Členský stát, který udělí EHS schválení typu konstrukční části, přijme nezbytná opatření, která v případě potřeby umožní ověřit shodu vyráběných zařízení se schváleným typem, podle potřeby ve spolupráci s příslušnými orgány ostatních členských států.
Toto ověření se omezí na namátkovou kontrolu.
Článek 2
Pro každý typ ochranné konstrukce chránící při převrácení a jejího připevnění k traktoru, který byl schválen podle článku 1, přidělí členské státy výrobci traktoru nebo ochranné konstrukce chránící při převrácení nebo jeho pověřenému zástupci značku EHS schválení typu konstrukční části podle vzoru uvedeného v příloze VI.
Členské státy přijmou veškerá vhodná opatření, aby zabránily použití značek, které by mohly vést k záměně ochranných konstrukcí chránících při převrácení, jejichž typ byl schválen podle článku 1, s jinými zařízeními.
Článek 3
1. Členské státy nesmějí zakázat uvedení na trh ochranných konstrukcí chránících při převrácení nebo jejich připevnění k traktoru z důvodů týkajících se provedení, jestliže jsou opatřeny značkou EHS schválení typu konstrukční části.
2. Členský stát však může zakázat, aby byly na trh uváděny ochranné konstrukce chránící při převrácení, které jsou opatřeny značkou EHS schválení typu konstrukční části, jestliže systematicky nevykazují shodu se schváleným typem.
O přijatých opatřeních dotyčný členský stát neprodleně uvědomí ostatní členské státy a Komisi a uvede důvody svého rozhodnutí.
Článek 4
Příslušný orgán každého členského státu zašle do jednoho měsíce příslušným orgánům ostatních členských států kopie certifikátů EHS schválení typu konstrukční části podle vzoru v příloze VII pro každý typ ochranné konstrukce chránící při převrácení, pro který schválení typu udělil nebo udělit odmítl.
Článek 5
1. Pokud členský stát, který udělil EHS schválení typu konstrukční části, zjistí, že se více ochranných konstrukcí chránících při převrácení a jejich připevnění k traktoru, které jsou opatřeny stejnou značkou EHS schválení typu konstrukční části, neshoduje se schváleným typem, přijme nezbytná opatření, aby byla znovu zajištěna shoda vyráběných zařízení se schváleným typem.
O přijatých opatřeních, která mohou v případě vážné a opakující se neshody vést až k odejmutí EHS schválení typu konstrukční části, uvědomí příslušný orgán dotyčného členského státu příslušné orgány ostatních členských států.
Stejná opatření tento orgán přijme, jestliže je o takové neshodnosti informován příslušnými orgány jiného členského státu.
2. Příslušné orgány členských států se do jednoho měsíce vzájemně informují o každém odejmutí EHS schválení typu konstrukční části s uvedením důvodů.
Článek 6
Každé rozhodnutí o odmítnutí nebo odejmutí schválení typu konstrukční části pro typ ochranné konstrukce chránící při převrácení a jejího připevnění k traktoru nebo o zákazu jejich uvedení na trh nebo jejich užívání, učiněné na základě předpisů přijatých k provedení této směrnice, musí být podrobně odůvodněno.
Rozhodnutí se oznamuje dotčené osobě spolu uvedením opravných prostředků dostupných podle platných právních předpisů členských států a o lhůtách pro jejich podání.
Článek 7
Členské státy nesmějí odmítnout udělit EHS schválení typu nebo vnitrostátní schválení pro typ traktoru z důvodů týkajících se ochranných konstrukcí chránících při převrácení nebo jejich připevnění k traktoru, pokud jsou opatřeny značkou EHS schválení typu konstrukční části a jsou splněny požadavky stanovené v příloze VIII.
Článek 8
Členské státy nesmějí odmítnout nebo zakázat prodej, registraci, uvedení do provozu nebo užívání traktoru z důvodů týkajících se ochranné konstrukce chránící při převrácení a jejího připevnění k traktoru, pokud jsou opatřeny značkou EHS schválení typu konstrukční části a jsou splněny požadavky stanovené v příloze VIII.
Článek 9
Tato směrnice se vztahuje na traktory podle článku 1 směrnice 74/150/EHS, které mají tyto vlastnosti:
- světlou výšku pod zadní nápravou nejvýše 1000 mm,
- pevný nebo nastavitelný rozchod kol jedné z hnacích náprav nejméně 1150 mm,
- možnost vybavení vícebodovým závěsným zařízením pro nesené nářadí a výkyvným táhlem,
- hmotnost od 1,5 do 4,5 t, odpovídající vlastní hmotnosti traktoru podle bodu 2.4 přílohy I směrnice 74/150/EHS, včetně ochranné konstrukce chránící při převrácení, kterou je traktor opatřen v souladu s touto směrnicí, a pneumatik největšího rozměru doporučeného výrobcem.
Článek 10
Při EHS schvalování typu traktoru musí být každý traktor podle článku 9 opatřen ochrannou konstrukcí chránící při převrácení, která splňuje požadavky stanovené v přílohách I, II, III a IV.
Článek 11
Změny nezbytné pro přizpůsobení požadavků příloh této směrnice technickému pokroku se přijímají postupem stanoveným v článku 13 směrnice 74/150/EHS.
Článek 12
1. Členské státy uvedou v účinnost právní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 18 měsíců od jejího oznámení a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy zajistí, aby bylo Komisi sděleno znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 13
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 28. června 1977
o sbližování právních předpisů členských států týkajících se opatření proti emisím znečisťujících látek ze vznětových motorů používaných v kolových zemědělských a lesnických traktorech
(77/537/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že technické požadavky, které musí traktory podle vnitrostátních právních předpisů splňovat, se mimo jiné vztahují na emise znečisťujících látek ze vznětových motorů používaných v traktorech;
vzhledem k tomu, že se tyto požadavky v jednotlivých členských státech liší; že je proto nutné, aby všechny členské státy zavedly stejné požadavky vedle nebo namísto svých stávajících právních předpisů, zejména aby bylo možné použít u všech typů traktorů postup EHS schvalování typu, který je předmětem směrnice Rady 74/150/EHS ze dne 4. března 1974 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu kolových zemědělských a lesnických traktorů [3];
vzhledem k tomu, že sbližování vnitrostátních právních předpisů pro traktory předpokládá, že členské státy budou vzájemně uznávat zkoušky provedené kterýmkoli z nich podle společných požadavků,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. "Zemědělským nebo lesnickým traktorem" se rozumí každé motorové vozidlo vybavené koly nebo pásy, které má alespoň dvě nápravy, jehož hlavní funkcí je vyvíjet tažnou sílu a které je zvláště konstruováno k tažení, tlačení, nesení nebo pohonu určitých nářadí, strojů nebo přípojných vozidel určených pro užití v zemědělství nebo lesnictví.
Může být vybaveno pro přepravu nákladu a osob.
2. Tato směrnice se vztahuje pouze na traktory definované v odstavci 1, které jsou vybaveny pneumatikami a které mají dvě nápravy a maximální konstrukční rychlost od 6 km/h do 25 km/h.
Článek 2
Členské státy nesmějí odmítnout udělit EHS schválení typu nebo vnitrostátní schválení typu pro typ traktoru z důvodů týkajících se emisí znečišťujících látek ze vznětového motoru, který traktor pohání, pokud tento traktor splňuje požadavky stanovené v přílohách I, II, III, IV a VI.
Článek 3
Členské státy nesmějí odmítnout registraci nebo zakázat prodej, uvedení do provozu nebo užívání traktorů z důvodů týkajících se emisí znečišťujících látek ze vznětového motoru, který traktor pohání, pokud tyto traktory splňují požadavky stanovené v přílohách I, II, III, IV a VI.
Článek 4
Členský stát, který udělí schválení typu, přijme nezbytná opatření, aby byl informován o každé změně konstrukční části nebo vlastností uvedených v bodě 2.2 přílohy I. Příslušné orgány dotyčného státu posoudí, zda je nutné provést na změněném typu traktoru nové zkoušky a vystavit nový protokol.
Změna se nepovolí, jestliže se při těchto zkouškách prokáže nesplnění požadavků této směrnice.
Článek 5
Změny nezbytné pro přizpůsobení příloh I až X této směrnice technickému pokroku se přijímají postupem stanoveným v článku 13 směrnice 74/150/EHS.
Článek 6
1. Členské státy uvedou v účinnost předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 18 měsíců od jejího oznámení a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy zajistí, aby bylo Komisi sděleno znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů přijatých v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 7
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 28. června 1977
o sbližování právních předpisů členských států týkajících se zadních mlhových svítilen motorových vozidel a jejich přípojných vozidel
(77/538/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že technické požadavky, které musí motorová vozidla podle vnitrostátních právních předpisů splňovat, se mimo jiné vztahují na zadní mlhové svítilny;
vzhledem k tomu, že se tyto požadavky v jednotlivých členských státech liší; že je proto nutné, aby všechny členské státy zavedly stejné požadavky vedle nebo namísto svých stávajících právních předpisů, zejména aby bylo možné použít u všech typů vozidel postup EHS schvalování typu, který je předmětem směrnice Rady 70/156/EHS ze dne 6. února 1970 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu motorových vozidel a jejich přípojných vozidel [3];
vzhledem k tomu, že směrnicí 76/756/EHS [4] stanovila Rada společné požadavky na montáž zařízení pro osvětlení a světelnou signalizaci motorových vozidel a jejich přípojných vozidel;
vzhledem k tomu, že harmonizovaný postup schvalování typu zadních mlhových svítilen umožní každému členskému státu ověřovat plnění společných požadavků na konstrukci a zkoušení a informovat o výsledku ostatní členské státy zasláním kopie certifikátu schválení typu vystaveného pro každý typ zadní mlhové svítilny; že umístění značky EHS schválení typu konstrukční části na všechny zadní mlhové svítilny, které byly vyrobeny ve shodě se schváleným typem, vyloučí nutnost technického ověření těchto zadních mlhových svítilen v ostatních členských státech;
vzhledem k tomu, že je žádoucí formulovat technické požadavky tak, aby směřovaly ke stejnému cíli jako práce vykonané v této oblasti v Evropské hospodářské komisi Organizace spojených národů;
vzhledem k tomu, že sbližování vnitrostátních právních předpisů týkajících se motorových vozidel předpokládá, že členské státy budou vzájemně uznávat kontroly provedené kterýmkoli z nich podle společných požadavků,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Každý členský stát udělí EHS schválení typu konstrukční části pro každý typ zadní mlhové svítilny, který splňuje požadavky na konstrukci a zkoušení stanovené v přílohách 0, II a III.
2. Členský stát, který uděluje EHS schválení typu konstrukční části, přijme podle potřeby a popřípadě ve spolupráci s příslušnými orgány ostatních členských států nezbytná opatření k ověření, že vyráběné typy jsou shodné se schváleným typem.
Toto ověření se omezí na namátkovou kontrolu.
Článek 2
Pro každý typ zadní mlhové svítilny, který schválí podle článku 1, přidělí členské státy výrobci nebo jeho pověřenému zástupci značku EHS schválení typu konstrukční části podle vzoru uvedeného v příloze II.
Členské státy přijmou veškerá vhodná opatření, aby zabránily užívání značek, které by mohly vést k záměně zadních mlhových svítilen, jejichž typ byl schválen podle článku 1, s jinými zařízeními.
Článek 3
1. Členské státy nesmějí zakázat uvedení zadních mlhových svítilen na trh z důvodů týkajících se jejich konstrukce nebo funkčního principu, jestliže jsou opatřeny značkou EHS schválení typu konstrukční části.
2. Členský stát však může zakázat uvedení zadních mlhových svítilen opatřených značkou EHS schválení typu konstrukční části na trh, jestliže soustavně nevykazují shodu se schváleným typem.
O přijatých opatřeních dotyčný členský stát neprodleně uvědomí ostatní členské státy a Komisi a uvede důvody svého rozhodnutí.
Článek 4
Příslušný orgán každého členského státu zašle do jednoho měsíce příslušným orgánům ostatních členských států kopie certifikátu schválení typu konstrukční části, jehož vzor je uveden v příloze I, pro každý typ zadní mlhové svítilny, pro který schválení typu udělil nebo udělit odmítl.
Článek 5
1. Pokud členský stát, který udělil EHS schválení typu konstrukční části, zjistí, že se více zadních mlhových svítilen opatřených touž značkou EHS schválení typu konstrukční části neshoduje s typem, který byl schválen, přijme nezbytná opatření, aby byla znovu zajištěna shodnost vyráběných zařízení se schváleným typem.
O přijatých opatřeních, která mohou při trvalé neshodnosti vést až k odejmutí EHS schválení typu konstrukční části, uvědomí příslušný orgán dotyčného státu příslušné orgány ostatních členských států.
Stejná opatření tento orgán přijme, jestliže je o takové neshodnosti informován příslušnými orgány jiného členského státu.
2. Příslušné orgány členských států se do jednoho měsíce vzájemně informují o každém odejmutí EHS schválení typu konstrukční části s uvedením důvodů.
Článek 6
Veškerá rozhodnutí o odmítnutí nebo odejmutí schválení typu konstrukční části pro typ zadní mlhové svítilny nebo o zákazu jeho uvedení na trh nebo jeho užívání, učiněná na základě předpisů přijatých k provedení této směrnice, musí být podrobně odůvodněna.
Rozhodnutí se oznamuje dotčené osobě s uvedením možnosti podat opravné prostředky, která jsou jí podle platných právních předpisů členských států k dispozici, a o lhůtách pro jejich podání.
Článek 7
Členské státy nesmějí odmítnout udělit EHS schválení typu nebo vnitrostátní schválení typu pro určitý typ vozidla z důvodů týkajících se zadních mlhových svítilen, jestliže jsou tyto svítilny opatřeny značkou EHS schválení typu konstrukční části a jestliže jsou namontovány v souladu s požadavky stanovenými ve směrnici 76/756/EHS.
Článek 8
Členské státy nesmějí odmítnout nebo zakázat prodej, registraci, uvedení do provozu nebo užívání vozidla z důvodů týkajících se zadních mlhových svítilen, jestliže jsou tyto svítilny opatřeny značkou EHS schválení typu konstrukční části a jestliže jsou namontovány v souladu s požadavky stanovenými ve směrnici 76/756/EHS.
Článek 9
Pro účely této směrnice se "vozidlem" rozumí každé motorové vozidlo určené k provozu na pozemních komunikacích, s karoserií nebo bez karoserie, které má nejméně čtyři kola a maximální konstrukční rychlost vyšší než 25 km/h, s výjimkou kolejových vozidel, zemědělských a lesnických traktorů a strojů a strojů pro veřejné práce.
Článek 10
Změny nezbytné pro přizpůsobení požadavků příloh technickému pokroku se přijímají postupem stanoveným v článku 13 směrnice 70/156/EHS.
Článek 11
1. Členské státy přijmou a zveřejní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 18 měsíců od jejího oznámení a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy zajistí, aby bylo Komisi sděleno znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 12
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 28. června 1977
o sbližování právních předpisů členských států týkajících se zpětných světlometů motorových vozidel a jejich přípojných vozidel
(77/539/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na smlouvu o založení evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že technické požadavky, které musí motorová vozidla podle vnitrostátních právních předpisů splňovat, se mimo jiné vztahují na zpětné světlomety;
vzhledem k tomu, že se tyto požadavky v jednotlivých členských státech liší; že je proto nutné, aby všechny členské státy zavedly stejné požadavky vedle nebo namísto svých stávajících právních předpisů, zejména aby bylo možné použít u všech typů vozidel postup EHS schvalování typu, který je předmětem směrnice Rady 70/156/EHS ze dne 6. února 1970 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu motorových vozidel a jejich přípojných vozidel [3];
vzhledem k tomu, že směrnicí 76/756/EHS [4] stanovila Rada společné požadavky na montáž zařízení pro osvětlení a světelnou signalizaci motorových vozidel a jejich přípojných vozidel;
vzhledem k tomu, že harmonizovaný postup schvalování typu zpětných světlometů umožní každému členskému státu ověřovat plnění společných požadavků na konstrukci a zkoušení a informovat o výsledku ostatní členské státy zasláním kopie certifikátu schválení typu vystaveného pro každý typ zpětného světlometu; že umístění značky EHS schválení typu konstrukční části na všechny zpětné světlomety, které byly vyrobeny ve shodě se schváleným typem, vyloučí nutnost technického ověření těchto zpětných světlometů v ostatních členských státech;
vzhledem k tomu, že je žádoucí vzít v úvahu technické požadavky přijaté Evropskou hospodářskou komisí Organizace spojených národů v jejím předpisu č.
23 ("Jednotná ustanovení pro schvalování typu zpětných světel motorových vozidel a jejich přípojných vozidel") [5], který je přílohou Dohody ze dne 20. března 1958 o přijetí jednotných podmínek pro schvalování typu a vzájemné uznávání schválení typu výstroje a dílů motorových vozidel;
vzhledem k tomu, že sbližování vnitrostátních právních předpisů týkajících se motorových vozidel předpokládá, že členské státy budou vzájemně uznávat kontroly provedené kterýmkoli z nich podle společných požadavků,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Každý členský stát udělí EHS schválení typu konstrukční části pro každý typ zpětného světlometu, který splňuje požadavky na konstrukci a zkoušení stanovené v přílohách 0, II, III a IV.
2. Členský stát, který uděluje EHS schválení typu konstrukční části, přijme podle potřeby a popřípadě ve spolupráci s příslušnými orgány ostatních členských států nezbytná opatření k ověření, že vyráběné typy jsou shodné se schváleným typem.
Toto ověření se omezí na namátkovou kontrolu.
Článek 2
Pro každý typ zpětného světlometu, který schválí podle článku 1, přidělí členské státy výrobci nebo jeho pověřenému zástupci značku EHS schválení typu konstrukční části podle vzoru uvedeného v příloze II.
Členské státy přijmou veškerá vhodná opatření, aby zabránily užívání značek, které by mohly vést k záměně zpětných světlometů, jejichž typ byl schválen podle článku 1, s jinými zařízeními.
Článek 3
1. Členské státy nesmějí zakázat uvedení zpětných světlometů na trh z důvodů týkajících se jejich konstrukce nebo funkčního principu, jestliže jsou opatřeny značkou EHS schválení typu konstrukční části.
2. Členský stát však může zakázat uvedení zpětných světlometů opatřených značkou EHS schválení typu konstrukční části na trh, jestliže soustavně nevykazují shodu se schváleným typem.
O přijatých opatřeních dotyčný členský stát neprodleně uvědomí ostatní členské státy a Komisi a uvede důvody svého rozhodnutí.
Článek 4
Příslušný orgán každého členského státu zašle do jednoho měsíce příslušným orgánům ostatních členských států kopie certifikátu schválení typu konstrukční části, jehož vzor je uveden v příloze I, pro každý typ zpětného světlometu, pro který schválení typu udělil nebo udělit odmítl.
Článek 5
1. Pokud členský stát, který udělil EHS schválení typu konstrukční části, zjistí, že se více zpětných světlometů opatřených touž značkou EHS schválení typu konstrukční části neshoduje s typem, který byl schválen, přijme nezbytná opatření, aby byla znovu zajištěna shodnost vyráběných zařízení se schváleným typem.
O přijatých opatřeních, která mohou při trvalé neshodnosti vést až k odejmutí EHS schválení typu konstrukční části, uvědomí příslušný orgán dotyčného státu příslušné orgány ostatních členských států.
Stejná opatření tento orgán přijme, jestliže je o takové neshodnosti informován příslušnými orgány jiného členského státu.
2. Příslušné orgány členských států se do jednoho měsíce vzájemně informují o každém odejmutí EHS schválení typu konstrukční části s uvedením důvodů.
Článek 6
Veškerá rozhodnutí o odmítnutí nebo odejmutí schválení typu konstrukční části pro typ zpětného světlometu nebo o zákazu jeho uvedení na trh nebo jeho užívání, učiněná na základě předpisů přijatých k provedení této směrnice, musí být podrobně odůvodněna.
Rozhodnutí se oznamuje dotčené osobě s uvedením možnosti podat opravné prostředky, která jsou jí podle platných právních předpisů členských států k dispozici, a o lhůtách pro jejich podání.
Článek 7
Členské státy nesmějí odmítnout udělit EHS schválení typu nebo vnitrostátní schválení typu pro určitý typ vozidla z důvodů týkajících se zpětných světlometů, jestliže jsou tyto světlomety opatřeny značkou EHS schválení typu konstrukční části a jestliže jsou namontovány v souladu s požadavky stanovenými ve směrnici 76/756/EHS.
Článek 8
Členské státy nesmějí odmítnout nebo zakázat prodej, registraci, uvedení do provozu nebo užívání vozidla z důvodů týkajících se zpětných světlometů, jestliže jsou tyto světlomety opatřeny značkou EHS schválení typu konstrukční části a jestliže jsou namontovány v souladu s požadavky stanovenými ve směrnici 76/756/EHS.
Článek 9
Pro účely této směrnice se "vozidlem" rozumí každé motorové vozidlo určené k provozu na pozemních komunikacích, s karoserií nebo bez karoserie, které má nejméně čtyři kola a maximální konstrukční rychlost vyšší než 25 km/h, s výjimkou kolejových vozidel, zemědělských a lesnických traktorů a strojů a strojů pro veřejné práce.
Článek 10
Změny nezbytné pro přizpůsobení požadavků příloh technickému pokroku se přijímají postupem stanoveným v článku 13 směrnice 70/156/EHS.
Článek 11
1. Členské státy přijmou a zveřejní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 18 měsíců od jejího oznámení a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy zajistí, aby bylo Komisi sděleno znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 12
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 28. června 1977
o sbližování právních předpisů členských států týkajících se parkovacích svítilen motorových vozidel
(77/540/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že technické požadavky, které musí motorová vozidla podle vnitrostátních právních předpisů splňovat, se mimo jiné vztahují na parkovací svítilny;
vzhledem k tomu, že se tyto požadavky v jednotlivých členských státech liší; že je proto nutné, aby všechny členské státy zavedly stejné požadavky vedle nebo namísto svých stávajících právních předpisů, zejména aby bylo možné použít u všech typů vozidel postup EHS schvalování typu, který je předmětem směrnice Rady 70/156/EHS ze dne 6. února 1970 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu motorových vozidel a jejich přípojných vozidel [3];
vzhledem k tomu, že směrnicí 76/756/EHS [4] stanovila Rada společné požadavky na montáž zařízení pro osvětlení a světelnou signalizaci motorových vozidel a jejich přípojných vozidel;
vzhledem k tomu, že harmonizovaný postup schvalování typu parkovacích svítilen umožní každému členskému státu ověřovat plnění společných požadavků na konstrukci a zkoušení a informovat o výsledku ostatní členské státy zasláním kopie certifikátu schválení typu vystaveného pro každý typ parkovací svítilny; že umístění značky EHS schválení typu konstrukční části na všechny parkovací svítilny, které byly vyrobeny ve shodě se schváleným typem, vyloučí nutnost technického ověření těchto parkovacích svítilen v ostatních členských státech;
vzhledem k tomu, že sbližování vnitrostátních právních předpisů týkajících se motorových vozidel předpokládá, že členské státy budou vzájemně uznávat kontroly provedené kterýmkoli z nich podle společných požadavků,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Každý členský stát udělí EHS schválení typu konstrukční části pro každý typ parkovací svítilny, který splňuje požadavky na konstrukci a zkoušení stanovené v přílohách I, II, IV, V a VI.
2. Členský stát, který uděluje EHS schválení typu konstrukční části, přijme podle potřeby a popřípadě ve spolupráci s příslušnými orgány ostatních členských států nezbytná opatření k ověření, že vyráběné typy jsou shodné se schváleným typem.
Toto ověření se omezí na namátkovou kontrolu.
Článek 2
Pro každý typ parkovací svítilny, který schválí podle článku 1, přidělí členské státy výrobci nebo jeho pověřenému zástupci značku EHS schválení typu konstrukční části podle vzoru uvedeného v příloze IV.
Členské státy přijmou veškerá vhodná opatření, aby zabránily užívání značek, které by mohly vést k záměně parkovacích svítilen, jejichž typ byl schválen podle článku 1, s jinými zařízeními.
Článek 3
1. Členské státy nesmějí zakázat uvedení parkovacích svítilen na trh z důvodů týkajících se jejich konstrukce nebo funkčního principu, jestliže jsou opatřeny značkou EHS schválení typu konstrukční části.
2. Členský stát však může zakázat uvedení parkovacích svítilen opatřených značkou EHS schválení typu konstrukční části na trh, jestliže soustavně nevykazují shodu se schváleným typem.
O přijatých opatřeních dotyčný členský stát neprodleně uvědomí ostatní členské státy a Komisi a uvede důvody svého rozhodnutí.
Článek 4
Příslušný orgán každého členského státu zašle do jednoho měsíce příslušným orgánům ostatních členských států kopie certifikátu schválení typu konstrukční části, jehož vzor je uveden v příloze III, pro každý typ parkovací svítilny, pro který schválení typu udělil nebo udělit odmítl.
Článek 5
1. Pokud členský stát, který udělil EHS schválení typu konstrukční části, zjistí, že se více parkovacích svítilen opatřených touž značkou EHS schválení typu konstrukční části neshoduje s typem, který byl schválen, přijme nezbytná opatření, aby byla znovu zajištěna shodnost vyráběných zařízení se schváleným typem.
O přijatých opatřeních, která mohou při trvalé neshodnosti vést až k odejmutí EHS schválení typu konstrukční části, uvědomí příslušný orgán dotyčného státu příslušné orgány ostatních členských států.
Stejná opatření tento orgán přijme, jestliže je o takové neshodnosti informován příslušnými orgány jiného členského státu.
2. Příslušné orgány členských států se do jednoho měsíce vzájemně informují o každém odejmutí EHS schválení typu konstrukční části s uvedením důvodů.
Článek 6
Veškerá rozhodnutí o odmítnutí nebo odejmutí schválení typu konstrukční části pro typ parkovací svítilny nebo o zákazu jeho uvedení na trh nebo jeho užívání, učiněná na základě předpisů přijatých k provedení této směrnice, musí být podrobně odůvodněna.
Rozhodnutí se oznamuje dotčené osobě s uvedením možnosti podat opravné prostředky, která jsou jí podle platných právních předpisů členských států k dispozici, a o lhůtách pro jejich podání.
Článek 7
Členské státy nesmějí odmítnout udělit EHS schválení typu nebo vnitrostátní schválení typu pro určitý typ vozidla z důvodů týkajících se parkovacích svítilen, jestliže jsou tyto svítilny opatřeny značkou EHS schválení typu konstrukční části a jestliže jsou namontovány v souladu s požadavky stanovenými ve směrnici 76/756/EHS.
Článek 8
Členské státy nesmějí odmítnout nebo zakázat prodej, registraci, uvedení do provozu nebo užívání vozidla z důvodů týkajících se parkovacích svítilen, jestliže jsou tyto svítilny opatřeny značkou EHS schválení typu konstrukční části a jestliže jsou namontovány v souladu s požadavky stanovenými ve směrnici 76/756/EHS.
Článek 9
Pro účely této směrnice se "vozidlem" rozumí každé motorové vozidlo určené k provozu na pozemních komunikacích, s karoserií nebo bez karoserie, které má nejméně čtyři kola a maximální konstrukční rychlost vyšší než 25 km/h, s výjimkou kolejových vozidel, zemědělských a lesnických traktorů a strojů a strojů pro veřejné práce.
Článek 10
Změny nezbytné pro přizpůsobení požadavků příloh technickému pokroku se přijímají postupem stanoveným v článku 13 směrnice 70/156/EHS.
Článek 11
1. Členské státy přijmou a zveřejní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 18 měsíců od jejího oznámení a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy zajistí, aby bylo Komisi sděleno znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 12
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 28. června 1977
o sbližování právních předpisů členských států týkajících se bezpečnostních pásů a zádržných systémů motorových vozidel
(77/541/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že technické požadavky, které musí motorová vozidla podle vnitrostátních právních předpisů splňovat, se mimo jiné vztahují na bezpečnostní pásy a zádržné systémy;
vzhledem k tomu, že se tyto požadavky v jednotlivých členských státech liší; že je proto nutné, aby všechny členské státy zavedly stejné požadavky vedle nebo namísto svých stávajících právních předpisů, zejména aby bylo možné použít u všech typů vozidel postup EHS schvalování typu, který je předmětem směrnice Rady 70/156/EHS ze dne 6. února 1970 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu motorových vozidel a jejich přípojných vozidel [3],
vzhledem k tomu, že obecné požadavky na vnitřní výbavu prostoru pro cestující, rozmístění ovládačů, střechu, opěradla a zadní části sedadel byly stanoveny směrnicí Rady 74/60/EHS [4]; že požadavky na vnitřní výbavu, pokud jde o ochranu řidiče proti zranění mechanismem řízení při nárazu, byly stanoveny směrnicí 74/297/EHS [5]; že požadavky týkající se pevnosti sedadel a jejich ukotvení byly stanoveny směrnicí 74/408/EHS [6]; že požadavky týkající se kotevních úchytů bezpečnostních pásů byly stanoveny směrnicí 76/115/EHS [7]; že jiné požadavky týkající se vnitřního vybavení, zejména opěrek hlavy a identifikace ovládačů, budou stanoveny později;
vzhledem k tomu, že předpisy pro bezpečností pásy a zádržné systémy zahrnují požadavky nejen na konstrukci, ale také na jejich upevnění v motorových vozidlech;
vzhledem k tomu, že harmonizovaný postup schvalování typu konstrukční části pro bezpečnostní pásy a zádržné systémy umožní každému členskému státu ověřovat plnění společných požadavků na konstrukci a zkoušení a informovat o výsledku ostatní členské státy zasláním kopie certifikátu schválení typu konstrukční části vystaveného pro každý typ bezpečnostního pásu nebo zádržného systému; že umístění značky EHS schválení typu na všechny bezpečnostní pásy a zádržné systémy, které byly vyrobeny ve shodě se schváleným typem, vyloučí nutnost technického ověření těchto bezpečnostních pásů a zádržných systémů v ostatních členských státech;
vzhledem k tomu, že hlavním účelem harmonizovaných požadavků je zvyšovat bezpečnost provozu na pozemních komunikacích; že by proto vozidla, jichž se týká tato směrnice, měla být povinně vybavena bezpečnostními pásy a zádržnými systémy;
vzhledem k tomu, že sbližování vnitrostátních právních předpisů týkajících se motorových vozidel předpokládá, že členské státy budou vzájemně uznávat kontroly provedené kterýmkoli z nich podle společných požadavků,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Každý členský stát udělí EHS schválení typu konstrukční části pro každý typ tříbodového nebo břišního pásu a každý typ zádržného systému, který vyhovuje požadavkům na konstrukci a zkoušky stanoveným v příloze I bodu 2 a v přílohách IV až XIV.
2. Členský stát, který uděluje EHS schválení typu konstrukční části, přijme podle potřeby a popřípadě ve spolupráci s příslušnými orgány ostatních členských států nezbytná opatření k ověření, že vyráběné typy jsou shodné se schváleným typem.
3. Pro splnění odstavce 2 dostačuje, aby členský stát zajistil používání postupů minimální kontroly jakosti stanovených v příloze I bodu 2.8.1.
Provádí-li však kontroly členský stát nebo laboratoře jím povolené, musí být užity takové metody, aby získané výsledky byly přinejmenším tak spolehlivé jako výsledky postupu podle odstavce 1.
Vhodnou metodou je zejména postup stanovený v příloze I bod 2.8.2.
Článek 2
Pro každý typ bezpečnostního pásu nebo zádržného systému, který schválí podle článku 1, přidělí členské státy výrobci nebo jeho pověřenému zástupci značku EHS schválení typu konstrukční části podle vzorů uvedených v příloze III.
Členské státy přijmou veškerá vhodná opatření, aby zabránily užívání značek, které by mohly vést k záměně bezpečnostních pásů nebo zádržných systémů, jejichž typ byl schválen podle článku 1, s jinými zařízeními.
Článek 3
1. Členské státy nesmějí zakázat uvedení na trh bezpečnostních pásů nebo zádržných systémů z důvodů týkajících se jejich konstrukce nebo funkčního principu, jestliže jsou opatřeny značkou EHS schválení typu konstrukční části.
2. Členský stát však může zakázat uvedení na trh bezpečnostních pásů a zádržných systémů opatřených značkou EHS schválení typu konstrukční části, jestliže soustavně nevykazují shodu se schváleným typem.
O přijatých opatřeních dotyčný členský stát neprodleně uvědomí ostatní členské státy a Komisi a uvede důvody svého rozhodnutí.
Článek 4
Příslušný orgán každého členského státu zašle do jednoho měsíce příslušným orgánům ostatních členských států kopie certifikátu schválení typu konstrukční části, jehož vzor je uveden v příloze II, pro každý typ bezpečnostního pásu nebo zádržného systému, pro který schválení typu udělil nebo udělit odmítl.
Článek 5
1. Pokud členský stát, který udělil EHS schválení typu konstrukční části, zjistí, že se více bezpečnostních pásů a zádržných systémů opatřených touž značkou EHS schválení typu konstrukční části neshoduje s typem, který byl schválen, přijme nezbytná opatření, aby byla znovu zajištěna shodnost vyráběných zařízení se schváleným typem.
O přijatých opatřeních, která mohou při trvalé neshodnosti vést až k odejmutí EHS schválení typu konstrukční části, uvědomí příslušný orgán dotyčného státu příslušné orgány ostatních členských států.
Stejná opatření tento orgán přijme, jestliže je o takové neshodnosti informován příslušnými orgány jiného členského státu.
2. Příslušné orgány členských států se do jednoho měsíce vzájemně informují o každém odejmutí EHS schválení typu konstrukční části s uvedením důvodů.
3. Pokud členský stát, který udělil EHS schválení typu konstrukční části, popírá závadu ve shodnosti, o které byl uvědoměn, usilují dotyčné členské státy o urovnání sporu.
Průběžně o tom informují Komisi.
V případě potřeby uskuteční Komise vhodná jednání s cílem dosáhnout urovnání sporu.
Článek 6
Veškerá rozhodnutí o odmítnutí nebo odejmutí schválení typu konstrukční části pro typ bezpečnostního pásu nebo zádržného systému nebo o zákazu jeho uvedení na trh nebo jeho užívání, učiněná na základě předpisů přijatých k provedení této směrnice, musí být podrobně odůvodněna.
Rozhodnutí se oznamuje dotčené osobě s uvedením možnosti podat opravné prostředky, která jsou jí podle platných právních předpisů členských států k dispozici, a s uvedením lhůt pro jejich podání.
Článek 7
Členské státy nesmějí odmítnout udělit EHS schválení typu nebo vnitrostátní schválení typu pro určitý typ vozidla z důvodů týkajících se bezpečnostních pásů nebo zádržných systémů, jestliže jsou tyto pásy nebo systémy opatřeny značkou EHS schválení typu konstrukční části a jestliže jsou namontovány v souladu s požadavky stanovenými v příloze I bodu 3.
Článek 8
Členské státy nesmějí odmítnout nebo zakázat prodej, registraci, uvedení do provozu nebo užívání vozidla z důvodů týkajících se bezpečnostních pásů nebo zádržných systémů, jestliže jsou tyto pásy nebo systémy opatřeny značkou EHS schválení typu konstrukční části a jestliže jsou namontovány v souladu s požadavky stanovenými v příloze I bodu 3.
Článek 9
Pro účely této směrnice se "vozidlem" rozumí každé motorové vozidlo kategorie M1 podle definice v příloze I směrnice 70/156/EHS určené k provozu na pozemních komunikacích, které má nejméně čtyři kola a maximální konstrukční rychlost vyšší než 25 km/h.
Článek 10
Změny nezbytné pro přizpůsobení požadavků příloh I až IV technickému pokroku se přijímají postupem stanoveným v článku 13 směrnice 70/156/EHS.
Článek 11
1. Členské státy uvedou v účinnost předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 18 měsíců od jejího oznámení a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy zajistí, aby bylo Komisi sděleno znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 12
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 28. září 1977, kterou se mění přílohy směrnice Rady 68/193/EHS o uvádění révového vegetativního množitelského materiálu na trh
(77/629/EHS) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 68/193/EHS ze dne 9. dubna 1968 o uvádění révového vegetativního množitelského materiálu na trh [1], naposledy pozměněnou směrnicí Rady 74/648/EHS [2], a zejména článek 17a této směrnice,
vzhledem k tomu, že z níže uvedených důvodů je změna příloh zmíněné směrnice nezbytná na základě vývoje vědeckých a technických znalostí;
vzhledem k tomu, že podmínky pro porosty pro révový množitelský materiál vyžadují některá zlepšení týkající se následků, které vyplývají z přítomnosti škodlivých organismů, zejména virových chorob a jejich vektorů;
vzhledem k tomu, že je třeba opravit německé znění směrnice;
vzhledem k tomu, že je třeba přihlédnout k novým technikám třídění roubů;
vzhledem k tomu, že pro co nejrychlejší dosažení zdravého stavu vinohradů je nejvhodnější jako první krok povolení uvádět na úředně předepsané návěsky dodatečné, dobrovolné údaje, které poukazují na původ z výchozího materiálu, který byl podroben úředně uznávaným testům na virózy;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro osivo a sadbu v zemědělství, zahradnictví a lesnictví,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Příloha I směrnice Rady 68/193/EHS se mění takto: 1. V části I bodu 3 se slova "škodlivými organismy, především viry" nahrazují slovy "škodlivými organismy a jejich vektory, především háďátky, které přenášejí virové choroby".
2. V německém znění části I bodu 5 se slovo "Kurzknotigkeit" nahrazuje slovem "Reisigkrankheit".
3. V části I se bod 6 nahrazuje tímto:
"6. Výpadek rostlin způsobený škodlivými organismy nepřekračuje
- 5 % na podnožových vinicích určených k produkci certifikovaného množitelského materiálu,
- 10 % na podnožových vinicích určených k produkci standardního množitelského materiálu.
Spočívá-li výpadek na jiných než fytosanitárních důvodech a překračuje-li uvedené podíly, stvrdí důvody znalec."
Článek 2
V příloze II části III bodu 1 se písmeno B nahrazuje tímto: "B. Délka
a) Délka se měří od paty spodního nodu s ohledem na horní internodium. Vyslepené podnožové řízky pro roubování: minimální délka od paty spodního nodu s ohledem na horní internodium činí 1,05 m;
b) Vyslepené réví: minimální délka od paty spodního nodu s ohledem na horní internodium 55 cm, u Vitis vinifera 30 cm;
c) Rouby: - u pěti použitelných oček: minimální délka od paty spodního nodu s ohledem na horní internodium 50 cm,
- u jednoho použitelného očka: minimální délka 6,5 cm; řezy jsou provedeny nahoře nejméně o 1,5 cm a dole nejméně 5 cm od očka."
Článek 3
3.Rouby: _BAR_ _BAR_ —u pěti použitelných oček _BAR_ 100 nebo 200 _BAR_
Článek 4
Příloha IV se mění takto: 1. Za část A se vkládá nová část, která zní:
"B. Povolené dodatečné údaje u základního a certifikovaného množitelského materiálu "
Základní množitelský materiál/stupeň předcházející základnímu množitelskému materiálu byl…(název úřadu) přezkoušen…(testovací metoda) a shledán prostým…(virová choroba).
"
Tyto údaje lze použít u veškerého základního a certifikovaného množitelského materiálu pro svinutku a roncet révy a v případě podnožové révy také pro latentní skvrnitost. Zkoušky musí být úředně uznány, musí pokrývat období nejméně tří let a musí být provedeny úředně uznaným a kontrolovaným orgánem.
Mohou být použity následující metody: - pro všechny virové choroby metody indikace na révě,
- pro roncet révy navíc metody indikace na bylinách a sérologické metody."
2. Dosavadní část B se označuje jako část C.
Článek 5
Členské státy přijmou právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději 1. července 1978.
Článek 6
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 27. září 1977
o sbližování právních předpisů členských států týkajících se pole výhledu řidičů motorových vozidel
(77/649/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že technické požadavky, které musí motorová vozidla podle vnitrostátních právních předpisů splňovat, se mimo jiné vztahují na pole výhledu řidiče;
vzhledem k tomu, že se tyto požadavky v jednotlivých členských státech liší; že je proto nutné, aby všechny členské státy zavedly stejné požadavky vedle nebo namísto svých stávajících právních předpisů, zejména aby bylo možné použít u všech typů vozidel postup EHS schvalování typu, který je předmětem směrnice Rady 70/156/EHS ze dne 6. února 1970 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu motorových vozidel a jejich přípojných vozidel [3];
vzhledem k tomu, že je žádoucí stanovit technické požadavky tak, aby sledovaly stejný cíl jako požadavky Evropské hospodářské komise Organizace spojených národů;
vzhledem k tomu, že se tyto požadavky vztahují na motorová vozidla kategorie M1 podle mezinárodní klasifikace motorových vozidel uvedené v příloze I směrnice 70/156/EHS;
vzhledem k tomu, že sbližování vnitrostátních právních předpisů týkajících se motorových vozidel předpokládá, že členské státy budou vzájemně uznávat kontroly provedené kterýmkoli z nich podle společných požadavků,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Pro účely této směrnice se "vozidlem" rozumí každé motorové vozidlo kategorie M1 (podle definice v příloze I směrnice 70/156/EHS) určené k provozu na pozemních komunikacích, které má nejméně čtyři kola a maximální konstrukční rychlost vyšší než 25 km/h.
Článek 2
Členské státy nesmějí odmítnout udělit EHS schválení typu nebo vnitrostátní schválení typu pro určitý typ vozidla z důvodů týkajících se pole výhledu řidiče, pokud toto pole výhledu splňuje požadavky stanovené v přílohách I, III a IV.
Článek 3
Členské státy nesmějí odmítnout nebo zakázat prodej, registraci, uvedení do provozu nebo užívání vozidla z důvodů týkajících se pole výhledu řidiče, pokud toto pole výhledu splňuje požadavky stanovené v přílohách I, III a IV.
Článek 4
Členský stát, který udělí schválení typu, přijme nezbytná opatření, aby byl informován o každé úpravě konstrukční části nebo vlastností uvedených v bodě 2.2 přílohy I. Příslušné orgány dotyčného členského státu posoudí, zda je nutné provést na změněném typu vozidla nové zkoušky a vystavit nový protokol.
Změna se nepovolí, jestliže se při těchto zkouškách prokáže nesplnění požadavků této směrnice.
Článek 5
Změny nezbytné pro přizpůsobení požadavků příloh I, III, IV a V technickému pokroku se přijímají postupem stanoveným v článku 13 směrnice 70/156/EHS.
Tento postup se však nepoužije u změn, kterými se zavádějí požadavky na jiná pole výhledu, než je pole výhledu směrem dopředu v úhlu 180°.
Článek 6
1. Členské státy uvedou v účinnost předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 18 měsíců od jejího oznámení a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy zajistí, aby bylo Komisi sděleno znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 7
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 31. ledna 1977, kterým se mění nařízení (EHS) č. 776/73 o registraci smluv a sdělování údajů v odvětví chmele
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1696/71 ze dne 26. července 1971 o společné organizaci trhu s chmelem [1], ve znění aktu o přistoupení [2], a zejména na čl. 6 odst. 5 a článek 18 uvedeného nařízení;
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č.
776/73 ze dne 20. března 1973 o registraci smluv a sdělování údajů v odvětví chmele [3] stanoví seznam údajů, které mají členské státy sdělit Komisi za účelem vypracování výroční zprávy ve smyslu článku 11 nařízení (EHS) č.
1696/71; že se tyto údaje týkají zejména příjmů pěstitelů;
vzhledem k tomu, že struktury trhu mohou být v závislosti na regionech různé, je nutné upřesnit některé prvky a fáze vývoje příjmů, aby bylo možné porovnávat údaje ze všech členských států;
vzhledem k tomu, že opatření v tomto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro chmel,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ
Článek 1
Článek 4 nařízení (EHS) č. 776/73 se mění takto:
"Každý členský stát sdělí Komisi každoročně nejpozději do 31. března tyto údaje: 1. pro každou uznanou pěstitelskou oblast a každou odrůdu: a) pro sklizeň v běžném kalendářním roce a pro každou z následujících sklizní: - množství chmele, na která se vztahují smlouvy uzavřené předem,
- průměrné ceny za 50 kilogramů;
b) pro všechny dodávky provedené v rámci sklizně z předcházejícího kalendářního roku, a přičemž rozliší smlouvy uzavřené předem a jiné smlouvy: - dodaná množství chmele,
- průměrné ceny za 50 kilogramů;
c) fáze uvádění na trh, ve které bylo cen dosaženo;
2. pro všechny dodávky provedené v rámci sklizně z předcházejícího kalendářního roku: a) průměrné náklady na první úpravu chmele v zemědělském podniku (první sušení a první balení), které hradí producent a které se vztahují na 50 kilogramů;
b) průměrné náklady na druhou úpravu chmele (síření, konečné sušení, konečné balení, značení), které se vztahují na 50 kilogramů;
c) průměrné náklady na skladování chmelových hlávek, které za producenta hradí seskupení producentů, ať již byla nebo nebyla uznána podle čl. 7 odst. 3 nařízení (EHS) č. 1696/71, a obchodníci a které se vztahují na 50 kilogramů;
d) průměrné náklady na uvedení na trh, které hradí seskupení producentů a které se vztahují na 50 kilogramů;
3. pokud je úprava chmele provedena v rámci jediné operace, může příslušný členský stát oznámit pro náklady jedinou sumu ve smyslu odst. 2 písm. a) a b);
4. pro období od 1. září do 31. srpna, přičemž rozliší vnitřní obchod v rámci Společenství a obchod s třetími zeměmi, množství a ceny s dodáním na hranice (za 100 kilogramů) a) dovozy: - 12.06 chmelových hlávek a lupulinu,
- 13.03 A VI chmelového extraktu;
b) vývozy: - 12.06 chmelových hlávek a lupulinu,
- 13.03 A VI chmelového extraktu."
Článek 2
V první větě článku 6 nařízení (EHS) č. 776/73 se doplňuje toto:
"přičemž rozliší pěstební plochy v prvním roce produkce, pěstební plochy v druhém roce produkce a ostatní plochy:."
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
ze dne 2. února 1977, kterým se mění nařízení (EHS) č. 616/72, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro vývozní náhrady a dávky v odvětví olivového oleje
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady č. 136/66/EHS ze dne 22. září 1966 o zřízení společné organizace trhu s oleji a tuky [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1707/73 [2],
s ohledem na nařízení Rady č. 162/66/EHS ze dne 27. října 1966 o obchodu s oleji a tuky mezi Společenstvím a Řeckem [3],
s ohledem na nařízení Komise (EHS) č. 171/67/EHS ze dne 27. června 1967 o vývozních náhradách a dávkách v odvětví olivového oleje [4], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 2429/72 [5], a zejména na článek 11 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že článek 2 nařízení Komise (EHS) č.
616/72 ze dne 27. března 1972, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro vývozní náhrady a dávky v odvětví olivového oleje [6], naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 503/76 [7], stanoví, že osvobození od dovozních dávek, na které odkazuje článek 9 nařízení č.
vzhledem k tomu, že se náhrady v hotovosti poskytují pouze na některé jakosti olivového oleje a na některé druhy obchodních úprav; že s cílem zabránit transakcím, které neodpovídají tradičním vývozním zvyklostem, je třeba přijmout opatření, aby osvobození od dovozní dávky mohly být uděleno pouze v případě vývozu produktů a jejich obchodních úprav, na které je skutečně možné poskytnout náhradu v hotovosti;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro oleje a tuky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Článek 2 nařízení (EHS) č. 616/72 se mění takto:
"Osvobození od dovozní dávky, na které odkazuje čl. 9 odst. 1 nařízení č. 171/67/EHS, je podmíněno vývozem jakostí olivového oleje, popřípadě druhem obchodní úpravy, na něž se vztahuje náhrada v hotovosti v den podání žádosti o toto osvobození."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
ze dne 14. února 1977, kterým se mění nařízení (EHS) č. 315/68, kterým se stanoví normy jakosti pro květinové cibule a hlízy
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 234/68 ze dne 27. února 1968 o zřízení společné organizace trhu s živými rostlinami a květinářskými produkty [1], a zejména na článek 3 uvedeného nařízení,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že první odrážka čl. 2 odst. 1 nařízení Rady (EHS) č. 315/68 ze dne 12. března 1968, kterým se stanoví normy jakosti pro květinové cibule a hlízy [2], naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 2971/76 [3] stanoví, že pokud produkty uvedené v článku 1 neodpovídají normám jakosti, nesmí být uvnitř Společenství vystaveny na prodej, nabízeny k prodeji, prodávány nebo dodávány obchodníkem nebo přímo producentem spotřebiteli pro jeho osobní potřebu;
vzhledem k tomu, že produkty určené spotřebitelům mohou být baleny v etapě produkce nebo velkoobchodu;
vzhledem k tomu, že v zájmu jednodušší a účinnější kontroly by měly balené produkty podléhat normám jakosti;
vzhledem k tomu, že příloha nařízení Rady (EHS) č.
315/68 stanoví také ustanovení týkající se velikostních tříd; že se tato ustanovení nevztahují na produkty těchto rodů: Allium, Anemone kromě druhu coronaria, Chionodoxa, Endymion, Fritillaria, Puschkinia, Tigridia, Triteleia a na druh Scilla sibirica, jeho kultivary a hybridy kromě kultivaru atrocaerulea (Spring Beauty); že v zájmu dalšího dosažení cílů norem jakosti je třeba používat také na tyto produkty ustanovení týkající se velikostních tříd,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Znění čl. 2 odst. 1 nařízení (EHS) č. 315/68 se nahrazuje tímto:
"1. Pokud produkty uvedené v článku 1 neodpovídají normám jakosti, nesmějí být - uvnitř Společenství:
a) v žádné etapě uvádění na trh uchovávány ani přepravovány za účelem prodeje v baleních určených spotřebiteli pro jeho osobní potřebu;
b) vystaveny na prodej, nabízeny k prodeji, prodávány nebo dodávány obchodníkem ani přímo výrobcem spotřebiteli,
- vyváženy do třetích zemí."
Článek 2
Od 1. července 1977 se v příloze nařízení (EHS) č. 315/68 v tabulce v části III na příslušná místa v abecedním pořadí doplňují produkty uvedené v příloze tohoto nařízení a ustanovení, která se týkají těchto jednotlivých produktů.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 15. března 1977.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
ze dne 14. února 1977, kterým se mění nařízení (EHS) č. 805/68 o společné organizaci trhu s hovězím a telecím masem a kterým se upravuje nařízení (EHS) č. 827/68 a nařízení (EHS) č. 950/68 o společném celním sazebníku
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že nařízení Rady (EHS) č.
805/68 ze dne 27. června 1968 o společné organizaci trhu s hovězím a telecím masem [3], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 568/76 [4], zahrnuje režim cen a obchodní režim, které jsou určeny zejména ke stabilizaci trhů a k zajištění odpovídající životní úrovně příslušným zemědělcům;
vzhledem k tomu, že trh s hovězím a telecím masem byl v posledních letech poznamenán velkými těžkostmi doprovázenými zvýšením cen, což rovněž ovlivnilo jak vývoj spotřeby, tak i vývoj produkce; že tato situace dále vyústila v pokles tržních cen, k čemuž ještě přispěly masivní dovozy;
vzhledem k tomu, že za těchto podmínek již běžné mechanismy nařízení (EHS) č.
805/68 nemohly dostatečně účinně fungovat; že bylo proto po několik let nezbytné používat mimořádná pravidla v případě citelného zvýšení nebo snížení cen a v případě hrozby vážných narušení v důsledku dovozů;
vzhledem k tomu, že na základě této zkušenosti je nutné upravit dovozní režim, aby se zabránilo opakování podobných situací; že se tato úprava musí týkat zejména výpočtu základní dávky pro všechny produkty podléhající režimu dávek a že použití dávky musí být upraveno směrem nahoru nebo dolů podle poměru mezi tržní cenou ve Společenství a orientační cenou;
vzhledem k tomu, že za účelem zohlednit jak možnosti, tak i potřeby Společenství v rámci ročního odhadu je nutné upravit některé zvláštní režimy;
vzhledem k tomu, že se obtížně stanoví rozdíl mezi telaty a dospělým skotem, jakož i mezi jejich masem, zejména při dovozu; že je proto nutné upravit obchodní režim tak, aby se maso nemuselo rozlišovat a aby se zrušily orientační ceny telat;
vzhledem k tomu, že je vhodné rozšířit oblast působnosti společné organizace trhu s hovězím a telecím masem na čistokrevná plemenná zvířata, zejména za účelem zajistit rovné zacházení s těmito zvířaty při obchodu se třetími zeměmi; že je proto vhodné, aby se na tato zvířata vztahovala ustanovení nařízení (EHS) č.
805/68, aniž by však došlo ke změně jejich dovozního režimu, a aby byla následně vyřazena z režimu nařízení Rady (EHS) č. 827/68 ze dne 28. června 1968 o společné organizaci trhu s některými produkty uvedenými v příloze II Smlouvy [5], naposledy pozměněném nařízením (EHS) č.
vzhledem k tomu, že definice Společenství pro čistokrevný plemenný skot bude přijata do 1. dubna 1977;
vzhledem k tomu, že některé produkty nabízené jako "přípravky z masa" položky 16.02 B III b) 1 společného celního sazebníku byly vyrobeny pouze proto, aby se vyhnuly použití dávek; že za účelem zabránit dovozu výrobků osvobozených od dávek, které mohou nahradit maso čísla 02.01 společného celního sazebníku, je nezbytné lépe definovat výrobky, které mohou být dováženy bez použití dávek;
vzhledem k tomu, že je nutné docílit větší transparentnosti trhu; že je za tímto účelem užitečné znát objem dovozů a případně i vývozů; že je proto nutné vhodným způsobem zavést systém osvědčení, který zahrnuje složení jistoty, která zaručí dovoz nebo vývoz;
vzhledem k tomu, že změna právních předpisů v odvětví hovězího a telecího masa způsobila změnu v popisu některého zboží; že je proto nutné upravit nařízení Rady (EHS) č.
950/68 ze dne 28. června 1968 o společném celním sazebníku [7], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 2723/76 [8];
vzhledem k tomu, že provádění tohoto nařízení by se mělo uskutečnit za co nejlepších podmínek; že je proto nutné přijmout přechodná opatření, aby se toto provádění usnadnilo,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Znění článku 1 nařízení (EHS) č. 805/68 se nahrazuje tímto:
"Článek 1
1. Společná organizace trhu s hovězím a telecím masem zahrnuje režim cen a obchodní režim a týká se těchto produktů: Číslo společného celního sazebníku _BAR_ Popis zboží _BAR_ a)01.02 A II _BAR_ Živý domácí skot, jiný než čistokrevná plemenná zvířata _BAR_ 0201 A II _BAR_ Hovězí maso, čerstvé, chlazené nebo zmrazené _BAR_ 0206 C I a) _BAR_ Hovězí maso, solené nebo ve slaném nálevu, sušené nebo uzené _BAR_
16.02 B III b) 1 bb) _BAR_ Jiné přípravky a konzervy z masa nebo drobů, obsahující hovězí maso nebo droby, ostatní _BAR_ 2. Pro účely tohoto nařízení se rozumí:
a) "skotem" živý domácí skot,
jiný než čistokrevná plemennázvířata, položky 01.02 A II společného celního sazebníku;
b) "dospělým skotem" skot
o živé hmotnost nejméně 300 kilogramů."
Článek 2
1. Znění článku 3 nařízení (EHS) č. 805/68 se nahrazuje tímto:
"Článek 3
1. Každoročně do 1. srpna se stanoví pro hospodářský rok začínající následujícím rokem orientační cena dospělého skotu.
2. Při stanovení této ceny se zohlední zejména: a) odhad vývoje produkce a spotřeby hovězího masa;
b) situaci na trhu s mlékem a mléčnými výrobky; c) získané zkušenosti.
3. Orientační cena se stanoví postupem podle čl. 43 odst. 2 Smlouvy."
2. Článek 6 nařízení (EHS) č. 805/68 se mění takto: a) v odst. 1 prvním pododstavci se slova "položky 02.01 A II a) 1 bb)" nahrazují slovy "položek 02.01 A II a) 1, 02.01 A II a) 2 a 02.01 A II a) 3";
b) v odstavcích 2 a 3 se slova "článek 10" vždy nahradí slovy "čl. 12 odst. 6".
Článek 3
Znění hlavy II nařízení (EHS) č. 805/68 se nahrazuje tímto:
"HLAVA II
Režim obchodu se třetími zeměmi
Článek 9
1. Na produkty uvedené v článku 1 se uplatňují celní sazby společného celního sazebníku.
2. Kromě toho se na produkty uvedené v čl. 1 odst. 1 písm. a) použije dávka za podmínek stanovených tímto nařízením.
Článek 10
1. Komise stanoví každý měsíc základní dovozní dávku pro skot a maso uvedené v příloze oddíle a), c) a d).
Komise může v případě nutnosti změnit v mezidobí základní dávku.
2. Pro skot se tato dávka stanoví na základě rozdílu mezi orientační cenou na straně jedné a nabídkovou cenou s dodáním na hranice Společenství zvýšenou o uložené clo na straně druhé.
Nabídková cena s dodáním na hranice Společenství se stanoví na základě nejreprezentativnějších nákupních možností, pokud jde o jakost a množství, které byly zaznamenány během období, které předchází stanovení základní dávky, pro skot a pro čerstvé nebo chlazené maso uvedené v příloze oddíle a) položkách 02.01 A II a) 1, 02.01 A II a) 2 a 02.01 A II a) 3, přičemž se zohlední zejména:
a) situace nabídky a poptávky; b) světové tržní ceny zmrazeného masa srovnatelného s čerstvým nebo chlazeným masem;
c) získaná zkušenost.
3. Komise může stanovit zvláštní základní dovozní dávku pro produkty uvedené v odstavci 1, které pocházejí a jsou dováženy ze třetích zemí, jejichž obchodní struktura a metoda chovu dobytka jsou srovnatelné s metodami chovu ve Společenství, a to za podmínek, že tyto země pravidelně zaznamenávají tržní ceny. Pro skot se tato dávka stanoví ve všech příslušných třetích zemích na základě rozdílu mezi:
a) orientační cenou a b) průměrem cen zaznamenaných během období uvedeném v odstavci 2, které předchází stanovení základní dávky přičemž se tento průměr zvýší o uložené clo.
Tento průměr se stanoví na základě cen zaznamenaných na nejreprezentativnějších trzích každé příslušné země, případně se od něj odečtou vývozní subvence.
4. Pro maso uvedené v příloze oddílech a), c) a d) se základní dávka rovná základní dávce pro skot, která se vynásobí paušálním koeficientem stanoveným pro každý z příslušných produktů.
5. Prováděcí pravidla k tomuto článku se přijmou postupem podle článku 27.
Článek 11
1. Komise stanoví každý měsíc základní dovozní dávku pro zmrazené maso uvedené v příloze oddíle b).
Komise může v případě nutnosti změnit v mezidobí základní dávku.
2. Tato dávka se stanoví pro zmrazené maso uvedené v příloze oddíle b) položce 02.01 A II b) 1 na základě rozdílu mezi: a) orientační cenou vynásobenou koeficientem, který vyjadřuje stávající poměr ve Společenství mezi cenou čerstvého masa srovnatelné kategorie s příslušným zmrazeným masem upraveným stejným způsobem a průměrnou cenou dospělého skotu a
b) nabídkovou cenou zmrazeného masa s dodáním na hranice Společenství zvýšenou o uložené clo a paušální částkou představující zvláštní výdaje za dovoz.
3. Nabídková cena zmrazeného masa s dodáním na hranice Společenství se stanoví na základě světové tržní ceny zaznamenané v souladu s nejreprezentativnějšími nákupními možnostmi, pokud jde o jakost a množství, které byly zaznamenány během období, které má být stanoveno a která předchází stanovení základní dávky, přičemž se zohlední zejména:
a) předpokládaný vývoj trhu se zmrazeným masem; b) nejreprezentativnější ceny na trhu třetích zemí s čerstvým nebo chlazeným masem ze skupiny, která konkuruje masu zmrazenému;
c) získaná zkušenost.
4. Pro zmrazené maso uvedené v příloze oddíle b) položkách 02.01 A II b) 2, 02.01 A II b) 3 a 02.01 A II b) 4 se základní dávka rovná základní dávce pro produkty uvedené v odstavci 2, která se vynásobí paušálním koeficientem stanoveným pro každý z příslušných produktů.
5. Prováděcí pravidla k tomuto článku se přijmou postupem podle článku 27.
Článek 12
1. Pokud se zjistí, že cena dospělého skotu na reprezentativních trzích Společenství je vyšší než cena orientační, použitelná dávka v poměru k základní dávce se rovná: a) 75 %, pokud tržní cena činí nejvýše 102 % orientační ceny;
b) 50 %, pokud tržní cena činí nejméně 102 % a nejvýše 104 % orientační ceny;
c) 25 %, pokud tržní cena činí nejméně 104 % a nejvýše 106 % orientační ceny;
d) 0 %, pokud tržní cena činí nejméně 106 % orientační ceny.
2. Pokud se zjistí, že tržní cena dospělého skotu na reprezentativních trzích Společenství je nižší než cena orientační nebo se této ceně rovná, použitelná dávka v poměru k základní dávce se rovná: a) 100 %, pokud tržní cena činí nejméně 98 % orientační ceny;
b) 105 %, pokud tržní cena činí nejvýše 98 % a nejméně 96 % orientační ceny;
c) 110 %, pokud tržní cena činí nejvýše 96 % a nejméně 90 % orientační ceny;
d) 114 %, pokud tržní cena činí nejvýše 90 % orientační ceny.
3. V případě nutnosti může Rada kvalifikovanou většinou na návrh Komise změnit procentní sazby uvedené v odstavcích 1 a 2.
4. Odchylně od odst. 1 písm. a) může Komise pro dávku pro zmrazené maso uvedené v příloze oddíle b) stanovit na vyšší procentní sazbu než je sazba uvedená v odst. 1 písm. a), aniž by došlo k překročení základní dávky, pokud kolísání cen dospělého skotu na reprezentativních trzích Společenství nepřekročilo významnou částku, která má být stanovena.
5. Pro použití odstavců 1 a 2 se nezohledňuje kolísání cen dospělého skotu na reprezentativních trzích Společenství, které nepřekročí částku, která má být stanovena.
6. Cena dospělého skotu na reprezentativních trzích Společenství je cena stanovená na základě cen zaznamenaných během období, které má být stanoveno, na reprezentativním trhu nebo reprezentativních trzích každého členského státu pro různé kategorie dospělého skotu nebo masa z těchto zvířat, přičemž se zohlední jednak význam každé z těchto kategorií a jednak poměrná velikost stád skotu jednotlivých členských států.
7. Prováděcí pravidla k tomuto článku se přijmou postupem podle článku 27.
8. Dávky použitelné v souladu s tímto článkem stanoví Komise. Článek 12a
1. Zvláštní dávka pro produkty pocházející nebo dovážené z jedné nebo více třetích zemí může být stanovena v případě, že se vývoz těchto produktů uskuteční za mimořádně nízké ceny.
2. Prováděcí pravidla k tomuto článku se přijmou postupem podle článku 27.
Článek 13
1. Případná dávka, která se použije pro mladý skot samčího pohlaví určený na výkrm o živé hmotnosti nejvýše 300 kilogramů, může být úplně nebo částečně zastavena za podmínek stanovených v tomto článku, a to s ohledem na situaci v zásobování příslušným mladým skotem a předpokládaný vývoj tržních cen skotu ve Společenství.
2. Každý rok do 1. prosince stanoví Rada kvalifikovanou většinou na návrh Komise odhad mladého skotu samčího pohlaví, který může být dovážen v rámci režimu stanoveného v tomto článku.
Tento odhad zohlední jednak předpokládané množství mladého skotu ve Společenství určeného na výkrm, a jednak potřeby chovatelů Společenství.
Pokud to situace vyžaduje, může být stejným postupem vypracována dodatečný odhad.
3. Pokud jde o mladý skotu uvedený v odstavci 1, závisí jeho dovoz za úplného nebo částečného zastavení dávek na předložení dovozní licence vydané do výše množství, které je stanoveno pro příslušné čtvrtletí v souladu s odst. 4 písm. a).
4. Postupem podle článku 27 se stanoví: a) každého čtvrt roku množství, které může být dovezeno, a sazba pro zastavení dávky, v případě nutnosti samostatně pro každou z těchto kategorií: - zvířata o živé hmotnosti nejvýše 80 kilogramů,
- zvířata o živé hmotnosti nejméně 80 kilogramů, nejvýše však 220 kilogramů,
- zvířata o živé hmotnosti nejméně 220 kilogramů;
b) prováděcí pravidla k tomuto článku, a zejména pravidla týkající se kontroly dodržování doby výkrmu.
Článek 14
1. Na zmrazené maso určené ke zpracování a uvedené v příloze oddíle b) položkách 02.01 A II b) 2 a 02.01 A II b) 4 bb) se za podmínek stanovených tímto článkem vztahuje: a) úplné zastavení dávky pro maso, které je určené k výrobě konzerv a které neobsahuje jiné charakteristické složky než hovězí maso a šťávu;
b) úplné nebo částečné zastavení dávky pro maso, které je určené k průmyslovému zpracování pro účely výroby jiných výrobků než konzerv uvedených v písmenu a).
2. Každý rok do 1. prosince stanoví Rada kvalifikovanou většinou na návrh Komise odhad masa, které může být dovezeno v rámci režimu stanoveného tímto článkem.
Tento odhad zohlední jednak pro předpokládané množství masa ve Společenství, které je k dispozici a které je z hlediska jakosti a obchodní úpravy vhodné k průmyslovému využití, a jednak pro potřeby průmyslu.
Tento odhad samostatně uvádí množství masa uvedená v odstavci 1 písm. a) a b).
Pokud to situace vyžaduje, může být stejným postupem vypracován dodatečný odhad.
3. Pro maso uvedené v odstavci 1: a) závisí dovoz za úplného nebo částečného zastavení dávky na předložení dovozní licence vydané do výše množství, které je stanoveno pro příslušné čtvrtletí;
b) může dovoz za úplného nebo částečného zastavení dávky v případě potřeby záviset na předložení kupní smlouvy na zmrazené maso držené intervenční agenturou.
4. Postupem podle článku 27 se stanoví: a) každého čtvrt roku množství, které může být dovezeno samostatně, zejména pokud jde o maso uvedené v odst. 1 písm. a) a b), a sazba pro zastavení dávky pro maso uvedené v odst. 1 písm. b);
b) poměr mezi množstvími, která mohou být dovezena, a množstvími, na která jsou uzavřeny kupní smlouvy podle odst. 3 písm. b);
c) prováděcí pravidla k tomuto článku, a zejména pravidla týkající se kontroly využití dovezeného masa.
Článek 15
1. Veškerý dovoz produktů uvedených v čl. 1 odst. 1 písm. a) do Společenství závisí na předložení dovozní licence, kterou vydají členské státy každému žadateli bez ohledu na místo jeho usazení ve Společenství.
Veškerý dovoz produktů uvedených v čl. 1 odst. 1 písm. b) do Společenství závisí na předložení dovozní licence a veškerý vývoz produktů uvedených v čl. 1 odst. 1 písm. a) a b) závisí na předložení vývozní licence; tyto licence vydají členské státy každému žadateli, bez ohledu na místo jeho usazení ve Společenství.
Pokud jsou dávka nebo náhrada stanoveny předem, je o tom učiněna poznámka do licence, která slouží jako doklad o tomto stanovení předem.
Vydání licence závisí na složení jistoty, která má zaručit splnění závazku dovozu nebo vývozu během doby platnosti licence.
Tato jistota zcela nebo částečně propadá, pokud se dovoz nebo vývoz ve stanovené lhůtě neuskutečnil nebo pokud byl uskutečněn pouze částečně.
2. Seznam produktů, pro které se vyžadují licence, doba platnosti licencí a ostatní prováděcí pravidla k tomuto článku se přijmou postupem podle článku 27.
Tato pravidla mohou stanovit zejména lhůtu pro vydání dovozních licencí v rámci režimů stanovených v článcích 13 a 14.
Článek 16
1. Vybírá se dávka, která je použitelná v den dovozu.
2. Dávka použitelná v den podání žádosti o dovozní licenci se při dovozu použije, na žádost zájemce podanou současně s žádostí o licenci, pro produkty položky 02.01 A II a) společného celního sazebníku pocházející a dovážené ze třetích zemí, které dodržují podmínky dohody uzavřené v této oblasti se Společenstvím z důvodu dlouhé námořní přepravy a které nabízejí uspokojivé záruky.
3. Pokud je trh Společenství narušen nebo jeho narušení hrozí v důsledku použití odstavce 2, může být postupem podle článku 27 rozhodnuto o přerušení tohoto použití na dobu nezbytně nutnou.
4. Prováděcí pravidla k tomuto článku se přijmou postupem podle článku 27.
Článek 17
Toto nařízení se použije s ohledem na dodržení smluvních závazků, které jsou pro Společenství mezinárodně závazné.
Článek 18
1. Za účelem umožnit vývoz produktů uvedených v článku 1 na základě kurzů nebo cen těchto produktů na světovém trhu, může být rozdíl mezi těmito kurzy nebo cenami a cenami ve Společenství vyrovnán vývozní náhradou.
2. Náhrada je stejná pro celé Společenství.
Může být rozlišena podle užití nebo místa určení.
Náhrada se poskytuje na žádost oprávněné strany.
3. Při stanovení náhrady se přihlíží zejména k potřebě nastolit rovnováhu mezi použitím základních produktů Společenství pro vývoz zpracovaného zboží do třetích zemí a použitím produktů z těchto zemí propuštěných v rámci režimu aktivního zušlechťovacího styku.
4. Rada přijme na návrh Komise kvalifikovanou většinou obecná pravidla pro poskytování a jejich stanovení předem, jakož i kritéria pro stanovení jejich výše.
5. Náhrady se stanovují pravidelně postupem podle článku 27.
V případě nutnosti může Komise na žádost členského státu nebo z vlastního podnětu náhrady v mezidobí změnit.
6. Prováděcí pravidla k tomuto článku se přijmou postupem podle článku 27.
Článek 19
V míře nezbytné pro řádné fungování společné organizace trhu s hovězím a telecím masem může Rada na návrh Komise kvalifikovanou většinou zcela nebo částečně vyloučit produkty uvedené v článku 1 z režimu aktivního nebo pasivního zušlechťovacího styku.
Článek 20
1. Obecná pravidla pro výklad společného celního sazebníku a zvláštní pravidla pro jeho používání se použijí pro zařazení produktů, na které se vztahuje toto nařízení; celní nomenklatura vyplývající z používání tohoto nařízení se přejímá do společného celního sazebníku.
2. Nestanoví-li toto nařízení jinak nebo nerozhodne-li Rada na návrh Komise kvalifikovanou většinou o výjimce, je při obchodování se třetími zeměmi zakázáno: - vybírání jakýchkoli poplatků s rovnocenným účinkem clu,
- uplatňování jakýchkoli množstevních omezení nebo opatření s rovnocenným účinkem.
Článek 21
1. Pokud je v důsledku dovozu nebo vývozu trh Společenství s jedním nebo více produkty uvedenými v článku 1 vážně narušen nebo hrozí-li, že bude vážně narušen, a tím budou ohroženy cíle v článku 39 Smlouvy, mohou být pro obchod se třetími zeměmi přijata vhodná opatření, dokud toto narušení nebo jeho hrozba trvá.
Postupem podle čl. 43 odst. 2 Smlouvy stanoví Rada na návrh Komise prováděcí pravidla k tomuto odstavci a určí, v jakých případech a v rámci jakých mezí mohou členské státy přijmout ochranná opatření.
2. Pokud nastane situace uvedená v odstavci 1, rozhodne Komise na žádost členského státu nebo z vlastního podnětu o nezbytných opatřeních; opatření jsou sdělena členským státům a jsou okamžitě použitelná.
Pokud členský stát předloží Komisi žádost, Komise přijme rozhodnutí do 24 hodin od jejího obdržení.
3. Opatření, o kterých rozhodne Komise, může kterýkoli členský stát do tří pracovních dnů ode dne jejich sdělení předložit Radě k přezkoumání.
Rada se sejde neprodleně. Hlasovacím postupem podle čl.
43 odst. 2 Smlouvy může příslušná opatření změnit nebo zrušit."
Článek 4
Znění přílohy nařízení (EHS) č. 805/68 se nahrazuje tímto:
"
ze dne 8. března 1977, kterým se uzavírá Dohoda ve formě výměny dopisů mezi Evropským hospodářským společenstvím a Marockým královstvím o některých vínech pocházejících z Maroka, pro která je povoleno označení původu
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 113 této smlouvy,
s ohledem na doporučení Komise,
vzhledem k tomu, že dohoda o spolupráci mezi Evropským hospodářským společenstvím a Marockým královstvím byla podepsána dne 27. dubna 1976;
vzhledem k tomu, že prozatímní dohoda [1], podepsaná téhož dne, vstoupila v platnost dnem 1. července 1976, aby mohla být předem zavedena obchodní ustanovení z dohody o spolupráci;
vzhledem k tomu, že je žádoucí schválit dohodu ve formě výměny dopisů podle čl.
21 odst. 2 uvedené dohody o spolupráci a čl.
14 odst. 2 prozatímní dohody týkající se zavedení opatření uvedených v těchto článcích, pro vína, pro která je podle marockých právních předpisů povoleno označení původu, a přijmout osvobození od dovozního cla při dovozu do Společenství v mezích roční celní kvóty 50000 hektolitrů,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Dohoda ve formě výměny dopisů mezi Evropským hospodářským společenstvím a Marockým královstvím o uplatňování opatření stanovených v čl. 21 odst. 2 dohody o spolupráci a v čl. 14 odst. 2 prozatímní dohody pro vína, pro která je podle marockých právních předpisů povoleno označení původu a která jsou osvobozena od cla z dovozu do Společenství v mezích roční celní kvóty Společenství ve výši 50000 hektolitrů, se schvaluje jménem Společenství.
Znění dohody se připojuje k tomuto nařízení.
Článek 2
Předseda Rady je oprávněn jmenovat osobu zmocněnou podepsat dohodu zavazující Společenství [2].
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (EHS, Euratom, ESUO) č. 495/77 ze dne 8. března 1977 o stanovení kategorií příjemců, podmínek poskytování a výše příspěvků, které mohou být poskytovány úředníkům za pravidelnou pracovní pohotovost
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na služební řád úředníků a pracovní řád ostatních zaměstnanců Evropských společenství stanovený v nařízení (EHS, Euratom, ESUO) č. 259/68 [1], naposledy pozměněném nařízením (ESUO, EHS, Euratom) č. 3178/76 [2], a zejména na čl. 56b druhý pododstavec uvedeného služebního řádu,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že Rada je příslušná na návrh Komise stanovit kategorie příjemců, podmínky poskytování a výši příspěvků, které mohou být poskytovány úředníkům za pravidelnou pracovní pohotovost na pracovišti nebo doma mimo svou běžnou pracovní dobu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Úředník placený z prostředků rozpočtu na výzkum a investice a zaměstnaný v zařízení Společného výzkumného střediska nebo v rámci nepřímé akce, nebo placený z provozních prostředků rozpočtu a zaměstnaný, aby obsluhoval nebo kontroloval technická zařízení nebo aby pracoval ve zdravotnickém zařízení, má nárok na příspěvek, jestliže má v souladu s článkem 56b služebního řádu pravidelně pracovní pohotovost.
Příspěvek se stanoví takto: a) příspěvek se vyjadřuje v bodech.
Jeden bod se rovná 0,032 % základního platu úředníka v platové třídě D 4 prvním stupni. Příspěvek se upravuje pomocí opravného koeficientu použitelného na odměnu úředníka;
b) počet bodů za hodinu skutečně splněné pracovní pohotovosti činí: - za pracovní pohotovost na pracovišti: 11 v pracovních dnech a 22 o sobotách, nedělích a svátcích,
- za pracovní pohotovost doma: 2,15 v pracovních dnech a 4,3 o sobotách, nedělích a svátcích.
2. Příspěvek není poskytován za pracovní pohotovost doma, jestliže skutečné trvání služby nedosahuje alespoň 14 hodin.
3. Úředníkovi, který může prokázat, že po dobu nepřesahující jeden měsíc nemohl vykonávat pracovní pohotovost na pracovišti z důvodů nemoci nebo úrazu nebo čerpání dovolené za kalendářní rok, si nárok na příspěvek zachová.
Nemůže-li vykonávat pracovní pohotovost po dobu delší než jeden měsíc z důvodů nemoci nebo úrazu, nárok na příspěvek se pozastavuje do konce prvního měsíce, kdy se vrátí do práce.
Po dobu uvedenou v prvním pododstavci má úředník nárok na příspěvek ve výši 42 bodů za den nepřítomnosti v důsledku řádně potvrzené nemoci nebo úrazu nebo za den dovolené.
Článek 2
Toto nařízení se použije obdobně na dočasné a pomocné zaměstnance a na zaměstnance zařízení.
Článek 3
Každý rok v dubnu Komise předkládá Radě zprávu o počtu úředníků a zaměstnanců v jednotlivých kategoriích, kteří obdrželi příspěvek uvedený v tomto nařízení.
Článek 4
Zrušuje se nařízení rady (Euratom) č. 1371/72 ze dne 27. června 1972 o stanovení podmínek poskytování a výši příspěvků, které mohou být poskytovány úředníkům nebo ostatním zaměstnancům, kteří jsou placeni z prostředků rozpočtu na výzkum a investice a jsou zaměstnáni v zařízení Společného výzkumného střediska nebo v rámci nepřímé akce, za některé služby zvláštní povahy [3].
Článek 5
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
NAŘÍZENÍ RADY (EHS) č. 1055/77 ze dne 17. května 1977 o skladování a pohybu produktů nakoupených intervenčními agenturami
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu1,
vzhledem k tomu, že v určitých případech je pro intervenční agenturu nezbytné, aby produkty nakoupené podle ustanovení Společenství skladovala mimo území členského státu, jehož pravomoci podléhá;
avšak vzhledem k tomu, že s ohledem na dodatečné náklady, které tak mohou vznikat, a na problémy spojené s odbytem takových produktů, může být takové skladování povoleno pouze pod podmínkou předchozího povolení Společenství;
vzhledem k tomu, že za účelem zjednodušení administrativy a s ohledem na potřebu vyhnout se narušení obchodu by měl být vytvořen vhodný mechanismus k zajištění toho, aby přeprava a odbyt uvedených produktů probíhaly jednoduše a v souladu s požadavky trhu; že stejná pravidla mohou být navíc použita v případě přepravy produktů převáděných z jedné intervenční agentury na jinou;
vzhledem k tomu, že uplatnění takového režimu vyžaduje odlišnou úpravu systému částek vybíraných nebo poskytovaných při obchodování se zemědělskými produkty a cenového systému v případech, kdy intervenční agentura, která má produkt v držení, musí použít ceny, které neplatí na území členského státu, jehož pravomoci podléhá,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Intervenční agentury nesmí skladovat produkty, které nakoupily podle právních předpisů Společenství, mimo území členského státu, jehož pravomoci podléhají, pokud nezískaly předchozí povolení v souladu s postupem stanoveným v článku 4.
2. Povolení se vydá, je-li takové skladování nezbytné, a zejména při zohlednění následujících skutečností: a) možnosti skladování a požadavky na skladování v členském státě, jehož pravomoci intervenční agentura podléhá, a v ostatních členských státech,
b) jakékoli dodatečné náklady vznikající v důsledku skladování v členském státě, jehož pravomoci intervenční agentura podléhá, a přepravy.
3. Povolení ke skladování ve třetí zemi se vydá pouze tehdy, představuje-li skladování v jiném členském státě na základě kritérií stanovených v odstavci 2 značné obtíže.
4. Informace uvedené v odst. 2 písm. a) se stanoví po konzultaci se všemi členskými státy.
Článek 2
Cla a další částky, jež mají být v rámci společné zemědělské politiky poskytnuty či vybrány, se nevztahují na produkty: - převážené na základě povolení uděleného podle článku 1, nebo
- převáděné z jedné intervenční agentury na jinou.
Článek 3
1. Jakákoli intervenční agentura, která využívá povolení vydané podle článku 1, zůstává odpovědnou za produkty skladované mimo území státu, jehož pravomoci podléhá.
2. Nejsou-li produkty držené intervenční agenturou mimo území členského státu, jehož pravomoci podléhá, navráceny zpět do tohoto členského státu, prodají se za ceny a za podmínek, které byly stanoveny nebo mají být stanoveny pro místo skladování.
Článek 4
Prováděcí pravidla k tomuto nařízení a zejména podmínky prodeje se stanoví postupem podle článku 26 nařízení Rady (EHS) č. 2727/75 ze dne 29. října 1975 o společné organizaci trhu s obilovinami2 nebo případně podle odpovídajících článků jiných nařízení z oblasti zemědělství zavádějících podobné postupy, popřípadě odchylně od pravidel obchodu, ale pouze pokud je to naprosto nezbytné pro provádění tohoto nařízení.
Článek 5
Pro účely tohoto nařízení se Hospodářská unie belgicko-lucemburská považuje za jediný členský stát.
Článek 6
Postupem podle článku 4 mohou být přijata dočasná opatření, aby se usnadnil přechod na režim stanovený v tomto nařízení.
Článek 7
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
ze dne 17. května 1977, kterým se mění nařízení (EHS) č. 1696/71 o společné organizaci trhu s chmelem
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 42, 43, 113 a 235 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že se od vstupu v platnost nařízení Rady (EHS) č.
1696/71 ze dne 26. července 1971 o společné organizaci trhu s chmelem [3] pozměněného aktem o přistoupení [4] situace na trhu s chmelem na světové úrovni i na úrovni Společenství podstatně změnila a projevuje se nerovnováha mezi nabídkou a poptávkou, která vede k propadu cen; že je tato nerovnováha výsledkem jednak nadměrného rozšiřování pěstebních ploch, zejména u určitých odrůd chmele, a jednak používáním menších množství chmele při výrobě piva, což vede k vytváření velkých zásob chmelového prášku a chmelových extraktů; že za účelem zajištění lepší stabilizace trhu by se měla změnit určitá pravidla Společenství;
vzhledem k tomu, že je nutné pokračovat v politice jakosti, a to prostřednictvím stanovení minimální úrovně znaků jakosti a uplatňování režimu ověřovacích listin původu, který se vztahuje alespoň na místo produkce, sklizňový rok a odrůdu; že je nutné zakázat, aby se produkty bez ověřovací listiny původu uváděly na trh a dovážely se produkty, které nesplňují rovnocenné minimum znaků jakosti;
vzhledem k tomu, že za účelem zabránit umělému poklesu příjmu pěstitelů, jakožto zásadního prvku pro stanovení výše podpory, je nutné vypočítat průměrný příjem na základě ploch v plné produkci;
vzhledem k tomu, že za účelem posílit úlohu podpory jakožto hospodářského faktoru usměrnění produkce je nutné stanovovat takovou podporu nikoli podle odrůdy, ale podle skupin odrůd, které mají společné znaky a stejné konečné využití;
vzhledem k tomu, že by producenti chmele měli být schopni uplatňovat svůj vliv při dosažení rovnováhy mezi nabídkou a poptávkou, jakožto stabilizačního faktoru mezi cenou a příjmy; že tohoto cíle se snadněji dosáhne a producenti budou moci lépe ovlivňovat usměrnění produkce a řízení nabídky, pokud se spojí do seskupení producentů; že za účelem poskytnout uznaným seskupením producentů prostředky na dosažení těchto cílů by měla jedna z podmínek pro uznání spočívat v tom, že seskupení producentů uvedou na trh celou produkci svých členů a rozdělí podporu pro produkci mezi své členy na základě pěstebních ploch a s ohledem na současnou situaci na trhu;
vzhledem k tomu, že s ohledem na současnou situaci na trhu je nezbytné během stanoveného období zakázat jakékoli rozšiřování pěstebních ploch za účelem zabránit strukturálním přebytkům; že je nutné pokračovat v množstevním přizpůsobování produkce Společenství vývoji trhu tím, že se během stejného období prodlouží poskytování podpory seskupením producentů pro přechod chmelnic na jiné odrůdy a jejich reorganizaci; že však poskytování této podpory by mělo být vázáno na podmínku, že dojde k podstatnému snížení chmelnic přecházejících na jiné odrůdy;
vzhledem k tomu, že zkušenosti získané při uplatňování nařízení (EHS) č. 1696/71 ukázaly potřebu činit i jiná opatření než úpravu výše podpory pro produkce, která umožní přijmout preventivní opatření, pokud se objeví riziko strukturálních přebytků nebo narušení trhu;
vzhledem k tomu, že za účelem uplatňování změn stanovených tímto nařízením mohou být přechodná opatření nezbytná; že z administrativně-technických důvodů je nutné stanovit, že opatření týkající se podpory pro produkci se použijí až od sklizně 1977, zatímco z důvodů současných tržních trendů jsou ostatní změny, a to zejména ty, které se týkají podpory přechodu chmelnic na jiné odrůdy, použitelné okamžitě,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (EHS) č. 1696/71 se mění tak, jak je uvedeno v následujících článcích.
Článek 2
V článku 1 se doplňuje nový odstavec, který zní:
"4. Pro účely čl. 12 odst. 5 se rozumí: a) chmelem v první fázi zpracování chmel, který prošel pouze prvním sušením, byl zabalen a připraven k uvedení na trh; b) plochami v plné produkci
plochy osázené chmelem počínaje jejich třetím sklizňovým rokem."
Článek 3
Článek 2 se nahrazuje tímto: "Článek 2
1. Produkty uvedené v článku 1 sklizené ve Společenství nebo získané z chmele sklizeného ve Společenství nebo dovezeného ze třetích zemí podléhají ověřovacímu řízení k označení původu.
2. Ověřovací listina původu může být vydána pouze pro produkty, které prokáží minimální úroveň znaků jakosti platnou pro příslušnou fázi uvádění na trh.
3. Ověřovací listina původu musí alespoň uvádět:
a) místo, případně místa produkce chmelu;
c) odrůdu, případně odrůdy.
4. Rada přijme na návrh Komise kvalifikovanou většinou pro každý produkt obecná prováděcí pravidla k tomuto článku a stanoví datum jeho provádění.
5. Prováděcí pravidla k tomuto článku se přijmou postupem podle článku 20."
Článek 4
1. V článku 3 se slova "o označení původu" zrušují.
2. Článek 4 se zrušuje.
3. V článku 5 se odstavec 2 nahrazuje tímto:
"2. Produkty uvedené v článku 1, ke kterým je přiložena ověřovací listina původu vydaná orgány země původu a uznaná za rovnocennou ověřovací listině původu stanovené v článku 2, se považují za odpovídající normám uvedeným v odstavci 1.
Rovnocennost těchto ověřovacích listin původu se ověří nejpozději do 31. prosince 1978 postupem podle článku 20."
Článek 5
Článek 7 se nahrazuje tímto: "Článek 7
1. Pro účely tohoto nařízení se "seskupením producentů" rozumí seskupení složené výhradně nebo, pokud to vnitrostátní právní předpisy dovolují, převážně z producentů chmele a vytvořené z podnětu producentů za účelem: a) soustředit nabídku a stabilizovat trh uvedením veškeré produkce svých členů na trh;
b) společně přizpůsobit produkci požadavkům trhu a zlepšit ji především přechodem chmelnic na jiné odrůdy a jejich reorganizací;
c) podpořit racionalizaci a mechanizaci pěstování a sklizně za účelem zvýšení výnosnosti produkce;
d) přijmout společná pravidla produkce;
e) spravovat režim podpor stanovený v článku 12: - přidělováním každému producentovi, který je členem seskupení, jeho podílu podpory v poměru k pěstební ploše,
- přijímáním opatření, která umožní dosažení cílů stanovených v písmenu a),
a uznané členským státem podle odstavce 3.
2. Pro účely tohoto nařízení se "sdružením" rozumí sdružení uznaných seskupení producentů, které sleduje stejné cíle jako seskupení a je uznáno členským státem podle odstavce 3.
3. Na základě žádosti uznají členské státy seskupení producentů a jejich sdružení, pokud splňují tyto obecné podmínky: a) uplatňovat společná pravidla produkce a uvádění na trh (první fáze uvádění na trh);
b) zahrnout do svých stanov povinnost pro producenty, kteří jsou členy seskupení, a pro uznaná seskupení producentů, která jsou členy sdružení: - dodržovat společná pravidla produkce,
- veškerou produkci uvádět na trh prostřednictvím seskupení nebo sdružení.
Tato povinnost však neplatí pro produkty, na které producenti uzavřeli prodejní smlouvy, než se stali členy seskupení, pokud seskupení o tom byla informována a tyto smlouvy schválila.
Tento souhlas však není požadován až do 31. prosince 1980.
Seskupení nebo sdružení mají možnost pověřit své členy, aby v souladu s pravidly stanovenými a kontrolovanými seskupením nebo sdružením sami uváděli na trh část jejich produkce;
c) poskytnout důkaz dostatečné hospodářské síly;
d) vyloučit z celé oblasti jejich působnosti jakoukoli diskriminaci mezi producenty nebo seskupeními Společenství, zejména pokud jde o jejich státní příslušnost nebo místo usazení;
e) bez diskriminace zaručit každému producentovi, který se zaváže dodržovat stanovy, právo stát se členem seskupení;
f) zahrnout do svých stanov ustanovení, která zajistí, že členové seskupení nebo sdružení, kteří si přejí ukončit své členství, tak mohou učinit pouze po tříletém období členství v seskupení nebo sdružení a za předpokladu, že o tom uvědomí seskupení nebo sdružení nejméně dvanáct měsíců předem.
Tato ustanovení se použijí aniž jsou dotčeny vnitrostátní právní nebo správní předpisy, které mají v určitých případech sloužit k ochraně seskupení nebo sdružení nebo jejich věřitelů před finančními důsledky, které by mohly vzniknout na základě odchodu člena, nebo k zabránění v tomto odchodu během rozpočtového roku;
g) mít právní subjektivitu nebo dostatečnou právní způsobilost, aby mohlo být na základě vnitrostátních právních předpisů nositelem práv a povinností;
h) zahrnout do svých stanov povinnost vést oddělené účetnictví pro činnosti, které jsou předmětem jejich uznání;
i) nesmí mít dominantní postavení ve Společenství.
4. Členský stát, na jehož území má seskupení producentů nebo sdružení své sídlo, je příslušný pro uznání seskupení producentů nebo sdružení.
5. Prováděcí pravidla k tomuto článku a zejména řízení režimu podpor podle odst. 1 písm. e), jakož i definice "uvedení na trh" ve smyslu odst. 3 písm. a) a pravidla týkající se ustanovení odst. 3 písm. f) se přijmou postupem podle článku 20."
Článek 6
Článek 8 se nahrazuje tímto: "Článek 8
Členské státy mohou poskytnout uznaným seskupením producentů během tří let, počínaje dnem jejich uznání stanoveným v čl. 7 odst.
3, podpory, aby podpořily jejich zakládání a usnadnily jejich činnost. Částky těchto podpor nesmí v prvním, druhém a třetím roce překročit 3 %, 2 % a 1 % hodnoty uznaných produktů, které jsou uváděny na trh.
Tyto podpory však nesmí během prvního roku překročit 60 %, během druhého roku 40 % a během třetího roku 20 % administrativních nákladů seskupení producentů.
Hodnota produktů uvedených na trh je stanovena pro každý rok na základě: - průměrné produkce uvedené na trh příslušnými producenty během tří kalendářních let, než se stali členy seskupení,
- průměrných produkčních cen dosažených těmito producenty během stejného období.
2. Rada přijme na návrh Komise kvalifikovanou většinou obecná prováděcí pravidla k tomuto článku.
Prováděcí pravidla k tomuto článku se přijmou postupem podle článku 20."
Článek 7
Článek 9 se nahrazuje tímto: "Článek 9
1. V období od 1. července 1977 do 31. prosince 1979 je zakázáno jakékoli rozšiřování pěstebních ploch chmele.
Pro účely používání tohoto odstavce mohou členské státy považovat uznané seskupení producentů za jednoho producenta.
2. Členské státy přijmou všechna nezbytná opatření za účelem kontroly dodržování zákazu uvedeného v odstavci 1.
3. Členské státy mohou poskytnout uznaným seskupením producentů na činnosti uskutečněné nejpozději do 1. července 1979 podpory v maximální výši 1800 účetních jednotek na hektar, které jsou určeny na přechod chmelnic na jiné odrůdy a jejich reorganizaci podle čl. 7 odst. 1 písm. b), pokud tyto činnosti povedou k minimálně 40 % snížení plochy uvedených chmelnic.
4. Rada může na návrh Komise kvalifikovanou většinou rozhodnout o dalším uplatňování opatření uvedených v tomto článku."
Článek 8
Článek 12 se nahrazuje tímto: "Článek 12
1. Pro chmel vypěstovaný ve Společenství se zavádí režim podpor.
2. Producentům může být poskytnuta podpora, aby jim umožnila dosáhnout přiměřeného příjmu.
3. V regionech Společenství, ve kterých jsou uznaná seskupení producentů schopna zajistit pro své členy přiměřený příjem a racionálně spravovat nabídku, je podpora poskytována pouze těmto jediným seskupením producentů.
V ostatních oblastech je podpora poskytována samostatným producentům.
4. Rada přijme včas, na návrh Komise, který se zakládá na sděleních členských států, a kvalifikovanou většinou seznam oblastí uvedených v odstavci 3 prvním pododstavci.
5. a) Výše této podpory na hektar, která se liší podle skupin odrůd, je stanovena zejména s ohledem na: - průměrný příjem každé skupiny odrůd získaný seskupeními producentů v první fázi přípravy chmele a v této fázi přepočítaný pro plochy v plné produkci ve srovnání s průměrnými příjmy z předchozích sklizní,
- současnou situaci a předvídatelný vývoj na trhu ve Společenství,
- vývoj vnějšího trhu a světové tržní ceny,
- vývoj nákladů.
b) Různé skupiny odrůd chmele jsou tyto: - skupina 1: aromatický chmel,
- skupina 2: hořký chmel,
- skupina 3: ostatní.
6. V případě, že zpráva uvedená v článku 11 poukáže na riziko vzniku strukturálních přebytků nebo narušení struktury zásobování na trhu Společenství s chmelem:
a) může být poskytnutí podpory omezeno na část pěstební plochy zaregistrované pro příslušný rok;
b) pěstební plochy, které jsou v prvním a/nebo druhém sklizňovém roce, mohou být vyloučeny z nároku na podporu.
Po přezkoumání vývoje pěstebních v porovnání k vývoji uvádění na trh, zejména na základě smluv, úrovně cen a stavu zásob, se rozhodlo o uplatnění opatření uvedených pod písmeny a) a b) pro všechny skupiny odrůd nebo pouze pro jednu nebo více skupin odrůd.
7. Částka podpory, která je platná pro plochy na základě sklizně v předchozím kalendářním roce, se stanoví v průběhu dvou měsíců následujících po předložení zprávy uvedené v článku 11 a do 30. června postupem podle čl. 43 odst. 2 Smlouvy.
8. Prováděcí pravidla k tomuto článku se přijmou postupem podle článku 20."
Článek 9
V článku 13 se odst. 1 nahrazuje tímto:
"1. S výhradou čl. 12 odst. 6 se podpora poskytuje pro zaregistrované a sklizené plochy.
Členské státy určí subjekty, které jsou příslušné zaregistrovat pro každého producenta plochy určené pro pěstování chmele a které jsou odpovědné za kontrolu a aktuálnost záznamů."
Článek 10
Vkládá se nový článek, který zní:
"Článek 16a
V případě, že se objeví riziko vzniku přebytků nebo narušení struktury zásobování na trhu, může Rada na návrh Komise přijmout kvalifikovanou většinou vhodná opatření, která zabrání nerovnováze trhu.
Tato opatření mohou ovlivňovat:
- produkční potenciál,
- objem nabídky, - podmínky uvádění na trh."
Článek 11
V článku 17 se odstavec 5 nahrazuje tímto:
"5. Odhadované celkové náklady EZOZF na společná opatření činí 2 miliony účetních jednotek."
Článek 12
Článek 23 se nahrazuje tímto:
"Článek 23
Pokud by bylo nutné přijmout přechodná opatření pro usnadnění přechodu na režim pozměněný nařízením (EHS) č. 1170/77, zejména pokud by zavedení pozměněného režimu ke stanovenému datu působilo značné potíže, přijmou se tato opatření postupem podle článku 20.
Použijí se nejdéle do 31. prosince 1980.
Až do tohoto data bude Spojené království oprávněno vyplácet producentům částku podpory prostřednictvím subjektu, který jmenuje."
Článek 13
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. července 1977.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Rady (EHS) č. 1180/77 ze dne 17. května 1977 o dovozu některých zemědělských produktů pocházejících z Turecka do Společenství
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 43 a 113 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
vzhledem k tomu, že rozhodnutím Rady přidružení EHS-Turecko č. 1/77 byl podle čl.
35 odst. 3 dodatkového protokolu, pozměněného článkem 10 Prozatímní dohody podepsané dne 30. června 1973, zaveden režim, který se má být uplatňován v případě dovozu některých zemědělských produktů pocházejících z Turecka do Společenství;
vzhledem k tomu, že provádění uvedeného rozhodnutí vyžaduje, aby byla změněna nařízení Společenství;
vzhledem k tomu, že předpisy týkající se dovozu některých zemědělských produktů pocházejících z Turecka do Společenství byly na základě rozhodnutí Rady přidružení několikrát změněny; že jsou tyto texty rozdrobeny v různých Úředních věstnících a je obtížné je používat a že tudíž postrádají nezbytnou jasnost, která by měla být vlastní každému nařízení; že by proto měly být kodifikovány;
vzhledem k tomu, že kromě toho je za účelem sjednocení všech právních předpisů týkajících se dovozu zemědělských produktů pocházejících z Turecka do Společenství do jednoho nařízení vhodné začlenit do tohoto nařízení ustanovení přijatá akty Rady v rámci provádění ustanovení dodatkového protokolu k Dohodě zakládající přidružení mezi Evropským hospodářským společenstvím a Tureckem;
vzhledem k tomu, že článek 4 přílohy 6 dodatkového protokolu k Dohodě zakládající přidružení mezi Evropským hospodářským společenstvím a Tureckem upravuje snížení cla z dovozu čerstvých citronů pocházejících z Turecka do Společenství; že po dobu uplatňování referenčních cen je toto snížení podmíněno dodržením ceny stanovené na vnitřním trhu Společenství; že uplatňování tohoto režimu vyžaduje, aby byla přijata prováděcí pravidla k tomuto režimu;
vzhledem k tomu, že navrhovaný režim musí být začleněn do společné organizace trhu s ovocem a zeleninou; že je proto nezbytné přihlédnout k nařízení Rady (EHS) č.
1035/72 ze dne 18. května 1972 o společné organizaci trhu s ovocem a zeleninou [2], naposledy pozměněnému nařízením (EHS) č. 795/76 [3], a k právním předpisům přijatým podle výše uvedeného nařízení;
vzhledem k tomu, že článek 12 přílohy 6 dodatkového protokolu k Dohodě zakládající přidružení mezi Evropských hospodářským společenstvím a Tureckem stanoví, že dávka vybíraná z dovozu pšenice tvrdé a lesknice kanárské, které byly vypěstovány v Turecku a z této země přímo dopraveny do Společenství, je dávka vypočítaná podle článku 13 nařízení Rady (HS) č. 2727/75 ze dne 29. října 1975 o společné organizaci trhu s obilovinami [4], naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 3138/76 [5] a snížená o 0,50 zúčtovací jednotky za tunu;
vzhledem k tomu, že článek 13 výše uvedené přílohy stanoví, že pod podmínkou, že Turecko uplatňuje zvláštní poplatek při vývozu žita do Společenství, se dávka uplatňovaná při dovozech tohoto produktu do Společenství, vypočítaná v souladu s článkem 13 nařízení (EHS) č. 2727/75, sníží o částku rovnající se zaplacenému poplatku a maximálně ve výši 8 zúčtovacích jednotek za tunu;
vzhledem k tomu, že v souladu s dodatkovým protokolem je nezbytné stanovit, že výše uvedený zvláštní poplatek se odrazí v ceně žita dovezeného do Společenství; že za účelem zajištění, že bude dotyčný režim správně uplatňován, je třeba přijmout nezbytná opatření, podle kterých by byl dovozce při dovozu žita povinen prokázat, že vývozce uhradil zvláštní poplatek při vývozu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Cla z dovozu produktů uvedených v příloze I a pocházejících z Turecka do Společenství se snižují v poměru stanoveném pro jednotlivé produkty.
2. Až do 31. prosince 1977 a odchylně od odstavce 1 je Dánsko, Irsko a Spojené království oprávněno uplatňovat v případě dovozu čerstvých pomerančů položky 08.02 ex A společného celního sazebníku a čerstvých mandarinek (včetně druhů tangerin a satsuma), klementinek, wilkingek a jiných podobných hybridů citrusů položky 08.02 ex A společného celního sazebníku cla, která nesmí být nižší než cla uvedená v příloze II.
Článek 2
Pevná složka cla ukládaného z dovozu produktů uvedených v příloze III a pocházejících z Turecka do Společenství se snižuje v poměru stanoveném pro jednotlivé produkty.
Článek 3
U níže uvedených produktů pocházejících z Turecka se clo z dovozu do Společenství snižuje v poměru stanoveném pro jednotlivé produkty pod podmínku, že budou dodrženy referenční ceny, které jsou stanoveny nebo mají být stanoveny podle článku 19 nařízení (EHS) č. 100/76 [6]. Číslo společného celního sazebníku _BAR_ Popis zboží _BAR_ Míra snížení (%) _BAR_ 03.01 _BAR_ Čerstvé ryby (živé nebo mrtvé), chlazené nebo zmrazené: _BAR_ _BAR_ B.mořské: 1.celé, bez hlav nebo porcované: e)žraloci _BAR_ 80 _BAR_ f)okouník mořský (Sebastes marinus) _BAR_ 80 _BAR_ g)platýsi (Hippoglossus vulgaris, Hippoglossus reinhardtius) _BAR_ 80 _BAR_ h)tresky (Gadus morrhua nebo Gadus callarias) _BAR_ 80 _BAR_ ij)treska tmavá (Pollachius virens nebo Gadus virens) _BAR_ 80 _BAR_ k)treska jednoskvrnná _BAR_ 80 _BAR_ l)treska bezvousá (Merlangius merlangus) _BAR_ 80 _BAR_ m)makrely _BAR_ 80 _BAR_ o)platýs velký _BAR_ 80 _BAR_ p)zubatec obecný (Dentex dentex) a růžichy rodu Pagelus _BAR_ 80 _BAR_ q)ostatní _BAR_ 80 _BAR_
Článek 4
1. Pro čerstvé citrony položky 08.02 ex C společného celního sazebníku se snížení cla uvedené v čl. 4 odst. 3 přílohy 6 dodatkového protokolu použije v případě, že kurzy zaznamenané na reprezentativních trzích Společenství na úrovni dovozce/velkoobchodník nebo na tuto úroveň převedené zůstávají pro dotyčný produkt rovny ceně uvedené v odstavci 4 nebo vyšší.
Ke kurzům uvedeným v prvním odstavci se přihlíží po celním odbavení a odečtení jiných dovozních poplatků než cel, přičemž se zohledňují poplatky stanovené pro výpočet vstupní ceny uvedené v nařízení (EHS) č.
1035/72.
Dotyčný produkt se v souladu s čl. 24 odst. 2 druhým pododstavcem třetí odrážkou nařízení (EHS) č. 1035/72 případně převede do I. třídy jakosti.
2. Pro odečtení jiných dovozních poplatků než cel, které jsou uvedeny v čl. 24 odst. 3 třetí odrážce nařízení (EHS) č. 1035/72, pokud jsou ceny, jež členské státy sdělily Komisi, zatíženy těmito poplatky, vypočítá Komise částku, která má být odečtena tak, aby se zabránilo problémům, které by mohly případně nastat zatížením vstupních cen těmito poplatky v závislosti na původu dotyčných produktů. V takovém případě se při výpočtu přihlíží k průměrnému zatížení odpovídajícímu aritmetickému průměru mezi nejnižším a nejvyšším zatížením.
3. Ve smyslu odstavce 1 se reprezentativními trhy Společenství rozumějí trhy využívané k zaznamenávání kurzů, na základě kterých se vypočítává vstupní cena uvedená v nařízení (EHS) č. 1035/72.
4. Cena uvedená v odstavci 1 se rovná referenční ceně platné během dotyčného období, zvýšené o zatížení clem uplatňovaným v případě dovozů ze třetích zemí a o paušální částku ve výši 1,20 zúčtovacích jednotek na 100 kg.
5. Pokud kurzy uvedené v odstavci 1 po celním odbavení a po odečtení jiných dovozních poplatků než cel zůstávají na reprezentativních trzích Společenství s nejnižšími kurzy během tří po sobě jdoucích tržních dnech nižší než cena uvedená v odstavci 4, uplatní se v případě dotyčného produktu clo pro třetí země platné ke dni dovozu.
Tento režim se použije až do doby, kdy tytéž kurzy zůstanou na reprezentativních trzích Společenství s nejnižšími kurzy během tří po sobě jdoucích tržních dní rovny ceně uvedené v odstavci 4 nebo vyšší.
6. Komise na základě kurzů, které jsou zaznamenávány na reprezentativních trzích Společenství a které sdělují členské státy, pravidelně sleduje vývoj cen a zjišťuje úrovně uvedené v odstavci 5.
Pro účely uplatnění vyrovnávacích poplatků pro ovoce a zeleninu se postupem podle nařízení (EHS) č. 1035/72 přijmou nezbytná opatření.
7. Články 23 až 28 nařízení (EHS) č. 1035/72 se použijí i nadále.
Článek 5
1. Následující produkty pocházející z Turecka je povoleno dovážet do Společenství s valorickým clem 2,5 % v rámci roční celní kvóty Společenství 25000 tun. Číslo společného celní sazebníku _BAR_ Popis zboží _BAR_ 08.05 _BAR_ Skořápkové ovoce (jiné než čísla 08.01), čerstvé nebo suché, též bez skořápky nebo vyloupané: ex G.ostatní:lískové ořechy _BAR_
2. V případě, že se odstavec 1 neuplatňuje po celý kalendářní rok, je kvóta otevřena pro rata temporis.
Článek 6
Dávky vybírané z dovozu pšenice tvrdé položky 10.01 B a lesknice kanárské položky 10.07 ex D společného celního sazebníku do Společenství, které byly vypěstovány v Turecku a z této země přímo dopraveny do Společenství, jsou dávky vypočítané podle článku 13 nařízení (EHS) č. 2727/75 a snížené o 0,50 zúčtovací jednotky za tunu.
Článek 7
1. Dávka vybíraná z dovozu žita čísla 10.02 společného celního sazebníku do Společenství, které bylo vypěstováno v Turecku a z této země přímo dopraveno do Společenství, je dávka vypočítaná podle článku 13 nařízení (EHS) č. 2727/75 a snížená o částku rovnající se zvláštnímu poplatku, který Turecko vybírá při vývozu tohoto produktu a který nesmí být vyšší než 8 zúčtovacích jednotek za tunu.
2. Odstavec 1 se vztahuje na všechny dovozy, u kterých dovozce prokáže, že vývozce zaplatil zvláštní poplatek ve výši, která nepřesahuje dávku stanovenou v souladu s článkem 13 nařízení (EHS) č. 2727/75 uplatňovanou při dovozu žita do Společenství, ani 8 zúčtovacích jednotek za tunu.
Článek 8
Pevná složka vybíraná z dovozu níže uvedených produktů pocházejících z Turecka do Společenství se snižuje o 50 %.
Číslo společného celní sazebníku _BAR_ Popis zboží _BAR_
Článek 9
1. Jestliže Turecko uplatňuje zvláštní poplatek při vývozu nerafinovaného olivového oleje položky 15.07 A II společného celního sazebníku, který byl zcela získán v Turecku a z této země přímo dopraven do Společenství, sníží se dávka podle článku 13 nařízení Rady č. 136/66/EHS ze dne 22. září 1966 o zřízení společné organizace trhu s oleji a tuky [7], naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 1707/73 [8], nebo případně dávky stanovené prostřednictvím veřejného nabídkového řízení podle nařízení (EHS) č. 2843/76 [9] o: a) 0,50 zúčtovacích jednotek za 100 kilogramů;
b) částku rovnající se zvláštnímu poplatku, který Turecko vybírá při vývozu tohoto oleje, maximálně ve výši 9 zúčtovacích jednotek za 100 kilogramů, přičemž až do 31. října 1977 se tato částka zvyšuje o 9 zúčtovacích jednotek za 100 kilogramů.
2. Režim uvedený v odstavci 1 se vztahuje na všechny dovozy olivového oleje, u kterých dovozce prokáže, že se zvláštní poplatek při vývozu stanovený ve výše uvedeném odstavci odrazil v dovozní ceně.
3. Jestliže Turecko neuplatňuje zvláštní poplatek při vývozu olivového oleje uvedený v odstavci 1, sníží se dávka uvedená v článku 13 nařízení Rady č. 1636/66/EHS nebo případně dávka stanovená prostřednictvím veřejného nabídkového řízení podle nařízení (EHS) č. 2843/76 o 0,50 zúčtovacích jednotek za 100 kg.
Článek 10
1. Aniž by tím byl dotčen výběr pohyblivé složky, snižuje se pevná složka dávky při dovozu olivového oleje položky 15.07 A společného celního sazebníku, který byl rafinován a zcela získán v Turecku a z této země přímo dopraven do Společenství, o 80 %.
2. Dávku uvedenou v odstavci 1 stanovuje Komise.
Článek 11
1. V případě přípravků a konzerv ze sardelí položky 16.04 D společného celního sazebníku, které pocházejí z Turecka, se clo z dovozu do Společenství snižuje o 40 % za podmínky, že budou dodrženy minimální ceny v souladu s ustanoveními následujících odstavců.
2. Až do 30. června 1978 se za minimální ceny uvedené v odstavci 1 považují ceny uvedené v příloze IV.
Ceny pro období, které začíná 1. července 1978, nesmí být nižší než ceny uvedené ve výše uvedené příloze, aktualizované výměnou dopisů mezi smluvními stranami za účelem zohlednění vývoje cen dotyčných produktů.
3. Od 1. července 1979 se minimální ceny uvedené v odstavci 1 budou každý rok dojednávat výměnou dopisů mezi smluvními stranami.
4. Snížení cla uvedené v odstavci 1 je použitelné pouze od data, které se stanoví ve výměnách dopisů obsahujících technická prováděcí pravidla k tomuto článku, a po dobu zde určenou.
Článek 12
1. Pod podmínkou, že budou dodrženy podmínky stanovené výměnou dopisů, se v případě níže uvedených produktů pocházejících z Turecka clo z dovozu do Společenství snižuje v této míře:
Číslo společného celní sazebníku _BAR_ Popis zboží _BAR_ Míra snížení (%) _BAR_
20.02 _BAR_ Zelenina, upravená nebo konzervovaná jinak než octem nebo kyselinou octovou: ex C.rajčata:rajčatový koncentrát _BAR_ 30 _BAR_
2. Snížení cla uvedené v odstavci 1 je použitelné pouze od data, které se stanoví ve výměnách dopisů, jež mají smluvní strany každý rok uzavřít za účelem stanovení podmínek a prováděcích pravidel, a po dobu zde určenou.
Článek 13
V případě níže uvedených produktů pocházejících z Turecka se clo z dovozu do Společenství snižuje o 30 % v limitu roční celní kvóty Společenství 90 tun. Číslo společného celní sazebníku _BAR_ Popis zboží _BAR_
Článek 14
V případě potřeby se přijmou prováděcí pravidla k tomuto nařízení postupem podle článku 26 nařízení (EHS) č. 2727/75 nebo podle okolností v souladu s odpovídajícími články ostatních nařízení o společné organizaci zemědělských trhů.
Článek 15
1. Zrušuje se: - nařízení Rady (EHS) č. 1233/71 ze dne 7. června 1971 o dovozu citrusových plodů z Turecka [10],
- nařízení Rady (EHS) č. 1235/71 ze dne 7. června 1971 o dovozu olivového oleje z Turecka [11],
- nařízení Rady (EHS) č. 2754/75 ze dne 29. října 1975 o dovozu některých obilovin z Turecka [12],
- nařízení Rady (EHS) č. 2755/75 ze dne 29. října 1975 o dovozu některých zemědělských produktů pocházejících z Turecka do Společenství [13],
- nařízení Rady (EHS) č. 113/76 ze dne 19. ledna 1976 o dovozu produktů rybolovu pocházejících z Turecka do Společenství [14].
2. Odkazy na nařízení zrušená na základě 1 se považují za odkazy na toto nařízení.
Citace a odkazy na články uvedených nařízení se čtou v souladu se srovnávací tabulkou uvedenou v příloze V.
Článek 16
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. července 1977.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Rady (EHS) č. 1251/77 ze dne 17. května 1977 o dovozech otrub, krupičných otrub a jiných zbytků vzniklých proséváním, mletím nebo jiným způsobem zpracování některých obilovin pocházejících z Egyptské arabské republiky
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 43 a 113 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
vzhledem k tomu, že Dohoda o spolupráci mezi Evropským hospodářským společenstvím a Egyptskou arabskou republikou, jakož i prozatímní dohoda určená k tomu, aby bylo možno předem použít některá ustanovení dohody o spolupráci, byly podepsány dne 18. ledna 1977;
vzhledem k tomu, že článek 20 dohody o spolupráci a článek 13 prozatímní dohody stanoví, že pokud Egyptská arabská republika použije zvláštní vývozní dávku pro otruby, krupičné otruby a zbytky vzniklé proséváním, mletím nebo jiným způsobem zpracování obilovin položky 23.02 A II společného celního sazebníku, pohyblivá složka dovozní dávky se sníží o částku rovnající se 60 % průměru pohyblivých složek dávek použitelných pro dotčený výrobek během tří měsíců předcházejících měsíci, v němž byla tato částka stanovena;
vzhledem k tomu, že by se měla tato zvláštní vývozní dávka odrazit v ceně těchto výrobků dovážených do Společenství;
vzhledem k tomu, že pro zajištění správného používání těchto dohod by měla být přijata opatření, která vyžadují, aby dovozce při dovozu otrub, krupičných otrub a jiných zbytků prokázal, že Egyptská arabská republika vybrala zvláštní vývozní dávku;
vzhledem k tomu, že zejména v souladu s dohodou ve formě výměny dopisů týkajících se článku 20 dohody o spolupráci a článku 13 Prozatímní dohody mezi Evropským hospodářským společenstvím a Egyptskou arabskou republikou o dovozu otrub a krupičných otrub pocházejících z Egyptské arabské republiky do Společenství by měla být k těmto dohodám stanovena prováděcí pravidla,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Pohyblivá složka dovozní dávky na otruby, krupičné otruby a jiné zbytky vzniklé proséváním, mletím nebo jiným způsobem zpracování obilovin položky 23.02 A II společného celního sazebníku pocházejících z Egyptské arabské republiky do Společenství je dávka vypočtená podle článku 2 nařízení Rady (EHS) č. 2744/75 ze dne 29. října 1975 o režimu dovozu a vývozu výrobků zpracovaných z obilovin a rýže [2], snížená o částku rovnající se 60 % průměru pohyblivých složek dávek použitelných pro dotčený výrobek během tří měsíců předcházejících měsíci, v němž byla tato částka stanovena.
Článek 2
Článek 1 se použije pro všechny dovozy, u nichž může dovozce prokázat, že Egyptská arabská republika v souladu s článkem 20 dohody o spolupráci nebo s článkem 13 prozatímní dohody vybrala zvláštní vývozní dávku.
Článek 3
V případě potřeby se prováděcí pravidla k tomuto nařízení, a zejména pro stanovení částky, o kterou se dávka sníží, stanoví postupem podle článku 26 nařízení Rady (EHS) č. 2727/75 ze dne 29. října 1975 o společné organizaci trhu s obilovinami [3].
Článek 4
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 1496/77 ze dne 4. července 1977 o sděleních mezi členskými státy a Komisí v odvětví bource morušového
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 845/72 ze dne 24. dubna 1972 o zvláštních opatřeních na podporu chovu bource morušového [1], a zejména na článek 4 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 867/77 ze dne 26. dubna 1977 o zavedení dodatečné podpory pro chov bource morušového v hospodářském roce 1977/78 [2], a zejména na článek 5 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že za účelem zajistit řádné fungování režimu podpor podle nařízení (EHS) č.
845/72 a (EHS) č. 867/77 je nutné stanovit, aby producentské členské státy pravidelně sdělovaly Komisi určité údaje o stavu produkce a o vyplácení podpory;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro len a konopí,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V souvislosti s podporou stanovenou v čl. 2 odst. 1 nařízení (EHS) č. 845/72, jakož i s dodatečnou podporou stanovenou v článku 1 nařízení (EHS) č. 867/77 sdělují producentské členské státy Komisi pro každou z těchto podpor: 1. ve druhém měsíci, který následuje po konečném termínu pro odevzdání žádosti o podporu: a) počet žádostí o podporu podaných v běžném hospodářském roce;
b) počet boxů s vajíčky, na které se vztahují žádosti uvedené v bodě a);
c) množství zámotků vyrobených z těchto vajíček;
2. v měsíci, který následuje po měsíci, v němž musí být ukončeno vyplácení podpory poskytnuté pro příslušný hospodářský rok, počet boxů s vajíčky, kterým
a) bylo uznáno právo na podporu;
b) nebylo uznáno právo na podporu;
c) případně ještě nebylo uznáno právo na podporu.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 1516/77 ze dne 6. července 1977, kterým se mění nařízení (EHS) č. 776/73 o registraci smluv a o sdělování údajů v odvětví chmele
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1696/71 ze dne 26. července 1971 o společné organizaci trhu s chmelem [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1170/77 [2], a zejména na čl. 12 odst. 8 a článek 18 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že čl. 12 odst.
3 nařízení (EHS) č. 1696/71 stanoví, že v regionech Společenství, kde uznaná seskupení producentů zajišťují svým členům přiměřený příjem a spravují nabídku racionálním způsobem, bude podpora poskytnuta pouze těmto seskupením;
vzhledem k tomu, že uvedené nařízení stanoví, že Rada na návrh Komise, který vychází ze sdělení členských států, má přijmout seznam takových regionů; že je proto nutné stanovit, že členské státy oznámí Komisi regiony, které splňují uvedené podmínky;
vzhledem k tomu, že z toho důvodu, aby Rada mohla přijmout seznam těchto regionů pro každou sklizeň před zahájením pěstitelských prací, je nutné, aby tato sdělení členských států měla Komise včas;
vzhledem k tomu, že Komise musí být schopna aktualizovat před každou sklizní rozdělení odrůd chmele pěstovaných ve Společenství do skupin odrůd podle čl. 12 odst. 5 nařízení (EHS) č. 1696/71;
3 nařízení (EHS) č. 1696/71 stanoví, že je nutné zohlednit při výpočtu podpory zejména příjem na úrovni uznaných seskupení producentů; že členskéstáty proto musí sdělit své údaje a rozlišit přitom seskupení producentů a samostatné producenty;
vzhledem k tomu, že je proto nutné doplnit nařízení Komise (EHS) č. 776/73 ze dne 20. března 1973 o registraci smluv a o sdělování údajů v odvětví chmele [3], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 209/77 [4];
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro chmel,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V nařízení (EHS) č. 776/73 se vkládá nový článek, který zní:
"Článek 3a
Každý členský stát každoročně sdělí: a) do 1. února sklizňového roku, pro který se podpora produkce může poskytnout, seznam regionů uvedených v čl. 12 odst. 3 prvním pododstavci nařízení (EHS) č. 1696/71;
b) do 31. března sklizňového roku, pro který se podpora produkce může poskytnout, odrůdy chmele pěstované na zaregistrované pěstební ploše uvedené v článku 13 nařízení (EHS) č. 1696/71 pro předcházející sklizeň a jejich obsah alfa kyseliny."
Článek 2
V čl. 4 odst. 1 prvním pododstavci a v čl. 6 prvním pododstavci nařízení (EHS) č. 776/73 se doplňuje toto:
"přičemž rozliší uznaná seskupení producentů a samostatné producenty."
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Rady (EHS) č. 1658/77 ze dne 18. července 1977 o ochranných opatřeních stanovených v dohodě o spolupráci a v prozatímní dohodě mezi Evropským hospodářským společenstvím a Egyptskou arabskou republikou
RADA EVROPSKÝCH HOSPODÁŘSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 43 a 113 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
vzhledem k tomu, že dne 18. ledna 1977 byly podepsány dohoda o spolupráci mezi Evropským hospodářským společenstvím a Egyptskou arabskou republikou (dále jen "dohoda o spolupráci") a prozatímní dohoda [2];
vzhledem k tomu, že pro účely provádění ochranných doložek a bezpečnostních opatření, stanovených v článcích 33 až 35 a 43 dohody o spolupráci a v článcích 25 až 27 a 33 prozatímní dohody, by měla být stanovena prováděcí pravidla k nařízením Společenství, zejména k nařízení Rady (EHS) č. 1439/74 ze dne 4. června 1974 o společných pravidlech pro dovozy [3] a nařízení Rady (EHS) č. 459/68 ze dne 5. dubna 1968 o ochraně proti dumpingu nebo poskytování prémií nebo subvencí zeměmi, které nejsou členy Evropského hospodářského společenství [4], naposledy pozměněnému nařízením (EHS) č. 2011/73 [5],
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V případě jednání, která mohou způsobit použití ochranných opatření proti Společenství na základě článku 35 dohody o spolupráci a článku 27 prozatímní dohody, rozhodne Komise, aniž je dotčen článek 2 tohoto nařízení a po přezkoumání případu z vlastního podnětu nebo na žádost členského státu, o slučitelnosti tohoto jednání s dohodou.
Článek 2
V případě dumpingu nebo veřejných podpor, které mohou opravňovat Společenství k použití opatření stanovených v článku 33 dohody o spolupráci a článku 25 prozatímní dohody, se o zavedení antidumpingových nebo vyrovnávacích cel rozhodne v souladu s postupem a prováděcími pravidly stanovenými nařízením (EHS) č. 459/68.
Článek 3
V případě jednání, která mohou opravňovat Společenství k použití opatření stanovených v článcích 34 a 43 dohody o spolupráci a článcích 26 a 33 prozatímní dohody, může Rada za podmínek uvedených v těchto článcích přijmout vhodná ochranná opatření v souladu s postupem a prováděcími pravidly stanovenými nařízením (EHS) č. 1439/74, a zejména čl. 13 odst. 2 a 3 uvedeného nařízení.
V naléhavém případě a za podmínek stanovených článkem 34 dohody o spolupráci a článkem 26 prozatímní dohody: - může Komise přijmout vhodná ochranná opatření v souladu s postupem a prováděcími pravidly stanovenými nařízením (EHS) č. 1439/74, a zejména čl. 12 odst. 2 a 3 uvedeného nařízení,
- může kterýkoliv členský stát přijmout prozatímní ochranná opatření v souladu s postupem uvedeným v čl.
14 odst. l až 4 nařízení (EHS) č.
1439/74 podle odstavců 2 až 4 uvedeného článku.
Článek 4
1. Toto nařízení nevylučuje použití nařízení o společné organizaci zemědělských trhů, správních předpisů Společenství nebo vnitrostátních správních předpisů z nich odvozených nebo zvláštních nařízení přijatých podle článku 235 Smlouvy v oblasti zpracovaných zemědělských produktů; toto nařízení se použije jako jejich doplnění.
2. Ustanovení čl. 3 druhého pododstavce druhé odrážky se však nepoužije na produkty, na něž se taková nařízení vztahují.
Článek 5
Komise informuje Radu pro spolupráci a smíšený výbor podle článku 35 dohody o spolupráci a článku 27 prozatímní dohody.
Článek 6
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 1659/77 ze dne 18. července 1977 o ochranných opatřeních stanovených v dohodě o spolupráci a v prozatímní dohodě mezi Evropským hospodářským společenstvím a Jordánským hášimovským královstvím
RADA EVROPSKÝCH HOSPODÁŘSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 43 a 113 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
vzhledem k tomu, že dne 18. ledna 1977 byly podepsány dohoda o spolupráci mezi Evropským hospodářským společenstvím a Jordánským hášimovským královstvím (dále jen "dohoda o spolupráci") a prozatímní dohoda [2];
vzhledem k tomu, že pro účely provádění ochranných doložek a bezpečnostních opatření, stanovených v článcích 30 až 32 a 40 dohody o spolupráci a v článcích 22 až 24 a 31 prozatímní dohody, by měla být stanovena prováděcí pravidla k nařízením Společenství, zejména k nařízení Rady (EHS) č. 1439/74 ze dne 4. června 1974 o společných pravidlech pro dovozy [3] a k nařízení Rady (EHS) č. 459/68 ze dne 5. dubna 1968 o ochraně proti dumpingu nebo poskytování prémií nebo subvencí zeměmi, které nejsou členy Evropského hospodářského společenství [4], naposledy pozměněnému nařízením (EHS) č. 2011/73 [5],
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V případě jednání, která mohou způsobit použití ochranných opatření proti Společenství, na základě článku 32 dohody o spolupráci a článku 24 prozatímní dohody, rozhodne Komise, aniž je dotčen článek 2 tohoto nařízení a po přezkoumání případu z vlastního podnětu nebo na žádost členského státu, o slučitelnosti tohoto jednání s dohodou,.
Článek 2
V případě dumpingu nebo veřejných podpor, které mohou opravňovat Společenství k použití opatření stanovených v článku 30 dohody o spolupráci a článku 22 prozatímní dohody, se o zavedení antidumpingových nebo vyrovnávacích cel rozhodne v souladu s postupem a prováděcími pravidly stanovenými v nařízení (EHS) č.459/68.
Článek 3
V případě jednání, která mohou opravňovat Společenství k použití opatření stanovených v článcích 31 a 40 dohody o spolupráci a článcích 23 a 31 prozatímní dohody, může Rada za podmínek stanovených v těchto článcích přijmout vhodná ochranná opatření v souladu s postupem a prováděcími pravidly stanovenými nařízením (EHS) č. 1439/74, a zejména čl. 13 odst. 2 a 3 uvedeného nařízení.
V naléhavém případě a za podmínek stanovených článkem 31 dohody o spolupráci a článkem 23 prozatímní dohody: - může Komise přijmout vhodná ochranná opatření v souladu s postupem a prováděcími pravidly stanovenými nařízením (EHS) č. 1439/74, a zejména čl. 12 odst. 2 a 3 uvedeného nařízení,
- může kterýkoliv členský stát přijmout prozatímní ochranná opatření v souladu s postupem uvedeným v čl. 14 odst. 1 až 4 nařízení (EHS) č. 1439/74 podle odstavců 2 až 4 uvedeného článku.
Článek 4
1. Toto nařízení nevylučuje použití nařízení o společné organizaci zemědělských trhů, správních předpisů Společenství nebo vnitrostátních správních předpisů z nich odvozených nebo zvláštních nařízení přijatých podle článku 235 Smlouvy v oblasti zpracovaných zemědělských produktů; toto nařízení se použije jako jejich doplnění.
2. Ustanovení čl. 3 druhého pododstavce druhé odrážky se však nepoužije na produkty, na něž se taková nařízení vztahují.
Článek 5
Komise informuje Radu pro spolupráci a smíšený výbor podle článku 32 dohody o spolupráci a článku 24 prozatímní dohody.
Článek 6
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 1660/77 ze dne 18. července 1977 o ochranných opatřeních stanovených v dohodě o spolupráci a v prozatímní dohodě mezi Evropským hospodářským společenstvím a Syrskou arabskou republikou
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 43 a 113 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
vzhledem k tomu, že dne 18. ledna 1977 byla podepsána dohoda o spolupráci mezi Evropským hospodářským Společenstvím a Syrskou arabskou republikou (dále jen "dohoda o spolupráci") a prozatímní dohoda [2];
vzhledem k tomu, že k provádění ochranných doložek a bezpečnostních opatření stanovených v článcích 31 až 33 a 41 dohody o spolupráci a v článcích 23 až 25 a 32 prozatímní dohody se mají stanovit prováděcí pravidla k nařízení Společenství, zejména nařízení Rady (EHS) č. 1439/74 ze dne 4. června 1974 o společných pravidlech pro dovozy [3], jakož i nařízení Rady (EHS) č. 459/68 ze dne 5. dubna 1968 o ochraně proti praktikám dumpingu, poskytování prémií a podpor ze zemí, které nejsou členy Evropského hospodářského společenství [4], naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 2011/73 [5],
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V případě praktik, které mohou mít za následek ochranná opatření proti Společenství podle článku 33 dohody o spolupráci a článku 25 prozatímní dohody, rozhodne Komise, aniž je dotčen článek 2 tohoto nařízení, po přezkoumání případu z vlastního podnětu nebo na žádost členského státu o slučitelnosti těchto praktik s dohodou.
Článek 2
V případě dumpingových praktik nebo veřejných podpor, které mohou oprávnit Společenství k použití opatření podle článku 31 dohody o spolupráci a článku 23 prozatímní dohody, se rozhodne o zavedení antidumpingových cel nebo vyrovnávacích cel v souladu s postupem a podrobnými pravidly stanovenými v nařízení (EHS) č. 459/68.
Článek 3
V případě praktik, které mohou oprávnit Společenství k použití opatření podle článků 32 a 41 dohody o spolupráci a článků 24 a 32 prozatímní dohody, může Rada podle těchto článků a v souladu s postupem a podrobnými pravidly stanovenými v nařízení (EHS) č. 1439/74, a zejména v čl. 13 odst. 2 a 3 uvedeného nařízení, přijmout vhodná ochranná opatření.
V naléhavých případech může podle článku 32 dohody o spolupráci a článku 24 prozatímní dohody: - Komise v souladu s postupem a podrobnými pravidly stanovenými v nařízení (EHS) č. 1439/74, a zejména v čl. 12 odst. 2 a 3 uvedeného nařízení, přijmout vhodná ochranná opatření,
- každý členský stát přijmout prozatímní ochranná opatření, která jsou v souladu s postupem popsaným v čl. 14 odst. l až 4 nařízení (EHS) č. 1439/74.
Článek 4
l. Toto nařízení nebrání použití nařízení o společné organizaci zemědělských trhů nebo správních předpisů Společenství nebo vnitrostátních správních předpisů z nich odvozených nebo zvláštních nařízení přijatých podle článku 235 Smlouvy v oblasti zpracovaných zemědělských produktů; použijí se doplňkově.
2. Ustanovení čl. 3 odst. 2 druhé odrážky však není použitelné na produkty, na něž se tato nařízení vztahují.
Článek 5
Komise informuje Radu pro spolupráci a smíšený výbor podle článku 33 dohody o spolupráci a článku 25 prozatímní dohody.
Článek 6
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 1661/77 ze dne 18. července 1977 o ochranných opatřeních stanovených v dohodě o spolupráci a v prozatímní dohodě mezi Evropským hospodářským společenstvím a Libanonskou republikou
RADA EVROPSKÝCH HOSPODÁŘSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 43 a 113 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
vzhledem k tomu, že dne 3. května 1977 byly podepsány dohoda o spolupráci mezi Evropským hospodářským společenstvím a Libanonskou republikou (dále jen "dohoda o spolupráci") a prozatímní dohoda [2];
vzhledem k tomu, že pro účely provádění ochranných doložek a bezpečnostních opatření, stanovených v článcích 31 až 33 a 41 dohody o spolupráci a článcích 23 až 25 a 31 prozatímní dohody, by měla být stanovena prováděcí pravidla k nařízením Společenství, zejména k nařízení Rady (EHS) č. 1439/74 ze dne 4. června 1977 o společných pravidlech pro dovozy [3] a nařízení Rady (EHS) č. 459/68 ze dne 5. dubna 1968 o ochraně proti dumpingu nebo poskytování prémií nebo subvencí zeměmi, které nejsou členy Evropského hospodářského společenství [4], naposledy pozměněnému nařízením (EHS) č. 2011/73 [5],
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V případě jednání, která mohou způsobit použití ochranných opatření proti Společenství na základě článku 33 dohody o spolupráci a článku 25 prozatímní dohody, rozhodne Komise, aniž je tím dotčen článek 2 tohoto nařízení a po přezkoumání případu z vlastního podnětu nebo na žádost členského státu, o slučitelnosti tohoto jednání s dohodou.
Článek 2
V případě dumpingu nebo veřejných podpor, které mohou opravňovat Společenství k použití opatření stanovených v článku 31 dohody o spolupráci a článku 23 prozatímní dohody, se o zavedení antidumpingových nebo vyrovnávacích cel rozhodne v souladu s postupem a prováděcími pravidly stanovenými nařízením (EHS) č. 459/68.
Článek 3
V případě jednání, která mohou opravňovat Společenství k použití opatření stanovených v článcích 32 a 41 dohody o spolupráci a článcích 24 a 31 prozatímní dohody, může Rada za podmínek uvedených v těchto článcích přijmout vhodná ochranná opatření v souladu s postupem a prováděcími pravidly stanovenými nařízením (EHS) č.1439/74, a zejména čl. 13 odst. 2 a 3 uvedeného nařízení.
V naléhavém případě a za podmínek stanovených článkem 32 dohody o spolupráci a článkem 24 prozatímní dohody: - může Komise přijmout vhodná ochranná opatření v souladu s postupem a prováděcími pravidly stanovenými nařízením (EHS) č.1439/74, a zejména čl. 12 odst. 2 a 3 uvedeného nařízení,
- může kterýkoliv členský stát přijmout prozatímní ochranná opatření v souladu s postupem uvedeným v čl. 14 odst. 1 až 4 nařízení (EHS) č.1439/74 podle odstavců 2 až 4 uvedeného článku.
Článek 4
1. Toto nařízení nevylučuje použití nařízení o společné organizaci zemědělských trhů, správních předpisů Společenství nebo vnitrostátních správních předpisů z nich odvozených nebo zvláštních nařízení přijatých podle článku 235 Smlouvy v oblasti zpracovaných zemědělských produktů; toto nařízení se použije jako jejich doplnění.
2. Ustanovení čl. 3 druhého pododstavce druhé odrážky se však nepoužije na produkty, na něž se taková nařízení vztahují.
Článek 5
Komise informuje Radu pro spolupráci a smíšený výbor podle článku 33 dohody o spolupráci a článku 25 prozatímní dohody.
Článek 6
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 1662/77 ze dne 18. července 1977 o ochranných opatřeních stanovených v dohodě o spolupráci a v prozatímní dohodě mezi Evropským hospodářským společenstvím a Marockým královstvím
RADA EVROPSKÝCH HOSPODÁŘSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 43 a 113 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
vzhledem k tomu, že dne 27. dubna 1976 byly podepsány dohoda o spolupráci mezi Evropským hospodářským společenstvím a Marockým královstvím (dále jen "dohoda o spolupráci") a prozatímní dohoda [2];
vzhledem k tomu, že pro účely provádění ochranných doložek a bezpečnostních opatření, stanovených v článcích 36 až 38 a 51 dohody o spolupráci a v článcích 28 až 30 a 37 prozatímní dohody, by měla být stanovena prováděcí pravidla k nařízením Společenství, zejména k nařízení Rady (EHS) č.1439/74 ze dne 4. června 1974 o společných pravidlech pro dovozy [3] a k nařízení Rady (EHS) č. 459/68 ze dne 5. dubna 1968 o ochraně proti dumpingu nebo poskytování prémií nebo subvencí zeměmi, které nejsou členy Evropského hospodářského společenství [4], naposledy pozměněnému nařízením (EHS) č. 2011/73 [5],
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V případě jednání, která mohou způsobit použití ochranných opatření proti Společenství na základě článku 38 dohody o spolupráci a článku 30 prozatímní dohody, rozhodne Komise, aniž je dotčen článek 2 tohoto nařízení a po přezkoumání případu z vlastního podnětu nebo na žádost členského státu, o slučitelnosti tohoto jednání s dohodou.
Článek 2
V případě dumpingu nebo veřejných podpor, které mohou opravňovat Společenství k použití opatření stanovených v článku 36 dohody o spolupráci a článku 28 prozatímní dohody, se o zavedení antidumpingových nebo vyrovnávacích cel rozhodne v souladu s postupem a prováděcími pravidly stanovenými nařízením (EHS) č. 459/68.
Článek 3
V případě jednání, která mohou opravňovat Společenství k použití opatření stanovených článkem 37 a 51 dohody o spolupráci a článkem 29 a 37 prozatímní dohody, může Rada za podmínek uvedených v těchto článcích přijmout vhodná ochranná opatření v souladu s postupem a prováděcími pravidly stanovenými nařízením (EHS) č. 1439/74, a zejména čl. 13 odst. 2 a 3 uvedeného nařízení.
V naléhavém případě a za podmínek stanovených článkem 37 dohody o spolupráci a článkem 29 prozatímní dohody: - může Komise přijmout vhodná ochranná opatření v souladu s postupem a prováděcími nařízeními stanovenými nařízením (EHS) č. 1439/74, a zejména čl. 12 odst. 2 a 3 uvedeného nařízení.
- může kterýkoliv členský stát přijmout prozatímní ochranná opatření v souladu s postupem uvedeným v čl. 14 odst. 1 až 4 nařízení (EHS) č. 1439/74 podle odstavců 2 až 4 uvedeného článku.
Článek 4
1. Toto nařízení nevylučuje použití nařízení o společné organizaci zemědělských trhů, správních předpisů Společenství nebo vnitrostátních správních předpisů z nich odvozených nebo zvláštních nařízení přijatých podle článku 235 Smlouvy v oblasti zpracovaných zemědělských produktů; toto nařízení se použije jako jejich doplnění.
2. Ustanovení čl. 3 druhého pododstavce druhé odrážky se však nepoužije na produkty, na něž se taková nařízení vztahují.
Článek 5
Komise informuje Radu pro spolupráci a smíšený výbor podle článku 38 dohody o spolupráci a článku 30 prozatímní dohody.
Článek 6
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 1663/77 ze dne 18. července 1977 o ochranných opatřeních stanovených v dohodě o spolupráci a v prozatímní dohodě mezi Evropským hospodářským společenstvím a Alžírskou lidově demokratickou republikou
RADA EVROPSKÝCH HOSPODÁŘSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 43 a 113 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
vzhledem k tomu, že dne 26. dubna 1976 byly podepsány dohoda o spolupráci mezi Evropským hospodářským společenstvím a Alžírskou lidově demokratickou republikou (dále jen "dohoda o spolupráci") a prozatímní dohoda [2];
vzhledem k tomu, že pro účely provádění ochranných doložek a bezpečnostních opatření, stanovených v článcích 34 až 36 a 49 dohody o spolupráci a v článcích 26 až 28 a 35 prozatímní dohody, by měla být stanovena prováděcí pravidla k nařízením Společenství, zejména k nařízení Rady (EHS) č. 1439/74 ze dne 4. června 1974 o společných pravidlech pro dovozy [3] a k nařízení Rady (EHS) č. 459/68 ze dne 5. dubna 1968 o ochraně proti dumpingu nebo poskytování prémií nebo subvencí zeměmi, které nejsou členy Evropského hospodářského společenství [4], naposledy pozměněnému nařízením (EHS) č. 2011/73 [5],
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V případě jednání, která mohou způsobit použití ochranných opatření proti Společenství na základě článku 36 dohody o spolupráci a článku 28 prozatímní dohody, rozhodne Komise, aniž je dotčen článek 2 tohoto nařízení a po přezkoumání případu z vlastního podnětu nebo na žádost členského státu, o slučitelnosti tohoto jednání s dohodou.
Článek 2
V případě dumpingu nebo veřejných podpor, které mohou opravňovat Společenství k použití opatření stanovených v článku 34 dohody o spolupráci a článku 26 prozatímní dohody, se o zavedení antidumpingových nebo vyrovnávacích cel rozhodne v souladu s postupem a prováděcími pravidly stanovenými nařízením (EHS) č. 459/68.
Článek 3
V případě jednání, která mohou opravňovat Společenství k použití opatření stanovených v článcích 35 a 49 dohody o spolupráci a článcích 27 a 35 prozatímní dohody, může Rada za podmínek uvedených v těchto článcích přijmout vhodná ochranná opatření v souladu s postupem a prováděcími pravidly stanovenými nařízením (EHS) č. 1439/74, a zejména čl. 13 odst. 2 a 3 uvedeného nařízení.
V naléhavém případě a za podmínek stanovených v článku 35 dohody o spolupráci a článku 27 prozatímní dohody: - může Komise přijmout vhodná ochranná opatření v souladu s postupem a prováděcími pravidly stanovenými nařízením (EHS) č. 1439/74, a zejména čl. 12 odst. 2 a 3 uvedeného nařízení,
- může kterýkoliv členský stát přijmout prozatímní ochranná opatření v souladu s postupem uvedeným v čl. 14 odst. l až 4 nařízení (EHS) č. 1439/74 podle odstavců 2 až 4 uvedeného článku.
Článek 4
1. Toto nařízení nevylučuje použití nařízení o společné organizaci zemědělských trhů, správních předpisů Společenství nebo vnitrostátních správních předpisů z nich odvozených nebo zvláštních nařízení přijatých podle článku 235 Smlouvy v oblasti zpracovaných zemědělských produktů; toto nařízení se použije jako jejich doplnění.
2. Ustanovení čl. 3 druhého pododstavce druhé odrážky se však nepoužije na produkty, na něž se taková nařízení vztahují.
Článek 5
Komise informuje Radu pro spolupráci a smíšený výbor podle článku 36 dohody o spolupráci a článku 28 prozatímní dohody.
Článek 6
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 1664/77 ze dne 18. července 1977 o ochranných opatřeních stanovených v dohodě o spolupráci a v prozatímní dohodě mezi Evropským hospodářským společenstvím a Tuniskou republikou
RADA EVROPSKÝCH HOSPODÁŘSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 43 a 113 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
vzhledem k tomu, že dne 25. dubna 1976 byly podepsány dohoda o spolupráci mezi Evropským hospodářským společenstvím a Tuniskou republikou (dále jen "dohoda o spolupráci") a prozatímní dohoda [2];
vzhledem k tomu, že pro účely provádění ochranných doložek a bezpečnostních opatření, stanovených v článcích 35 až 37 a 50 dohody o spolupráci a v článcích 27 až 29 a 36 prozatímní dohody, by měla být stanovena prováděcí pravidla k nařízením Společenství, zejména k nařízení Rady (EHS) č. 1439/74 ze dne 4. června 1974 o společných pravidlech pro dovozy [3] a k nařízení Rady (EHS) č. 459/68 ze dne 5. dubna 1968 o ochraně proti dumpingu nebo poskytování prémií nebo subvencí zeměmi, které nejsou členy Evropského hospodářského společenství [4], naposledy pozměněnému nařízením (EHS) č.2011/73 [5],
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V případě jednání, která mohou způsobit použití ochranných opatření proti Společenství na základě článku 37 dohody o spolupráci a článku 29 prozatímní dohody, rozhodne Komise, aniž je dotčen článek 2 tohoto nařízení a po přezkoumání případu z vlastního podnětu nebo na žádost členského státu, o slučitelnosti tohoto jednání s dohodou.
Článek 2
V případě dumpingu nebo veřejných podpor, které mohou opravňovat Společenství k použití opatření stanovených v článku 35 dohody o spolupráci a článku 27 prozatímní dohody, se o zavedení antidumpingových nebo vyrovnávacích cel rozhodne v souladu s postupem a prováděcími pravidly stanovenými nařízením (EHS) č. 459/68.
Článek 3
V případě jednání, která mohou opravňovat Společenství k použití opatření stanovených v článcích 36 a 50 dohody o spolupráci a článcích 28 a 36 prozatímní dohody, může Rada za podmínek stanovených v těchto článcích přijmout vhodná ochranná opatření v souladu s postupem a prováděcími pravidly stanovenými nařízením (EHS) č. 1439/74, a zejména čl. 13 odst. 2 a 3 uvedeného nařízení.
V naléhavém případě a za podmínek stanovených v článku 36 dohody o spolupráci a článku 28 prozatímní dohody: - může Komise přijmout vhodná ochranná opatření v souladu s postupem a prováděcími pravidly stanovenými nařízením (EHS) č. 1439/74, a zejména čl. 12 odst. 2 a 3 uvedeného nařízení,
- může kterýkoliv členský stát přijmout prozatímní ochranná opatření v souladu s postupem uvedeným v čl. 14 odst. l až 4 nařízení (EHS) č. 1439/74 podle odstavců 2 až 4 uvedeného článku.
Článek 4
1. Toto nařízení nevylučuje použití nařízení o společné organizaci zemědělských trhů, správních předpisů Společenství nebo vnitrostátních správních předpisů z nich odvozených nebo zvláštních nařízení přijatých podle článku 235 Smlouvy v oblasti zpracovaných zemědělských produktů; toto nařízení se použije jako jejich doplnění.
2. Ustanovení čl. 3 druhého pododstavce druhé odrážky se však nepoužije na produkty, na něž se taková nařízení vztahují.
Článek 5
Komise informuje Radu pro spolupráci a smíšený výbor podle článku 37 dohody o spolupráci a článku 29 prozatímní dohody.
Článek 6
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
ze dne 25. července 1977, kterým se pošesté prodlužuje režim dočasného částečného pozastavení cel společného celního sazebníku pro víno pocházející a dovážené z Turecka, stanovený nařízením (EHS) č. 2823/71
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Shromáždění [1],
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č.
1847/76 [2] popáté prodloužilo režim dočasného částečného pozastavení cel společného celního sazebníku pro víno pocházející a dovážené z Turecka, zavedený nařízením (EHS) č. 2823/71 [3] naposledy pozměněným nařízením (EHS) č.
2916/75 [4]; že s ohledem na skutečnost, že konečný režim nebyl dosud pro Turecko přijat, by prozatímní režim měl být prodloužen za stejných podmínek, za jakých byl zaveden, s cílem zabránit jakémukoliv přerušení, které by mohlo poškodit vývoz vína z této země do Společenství; že jeho doba platnosti by měla končit až dnem zavedení konečného režimu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Cla pro dovoz vína z čerstvých hroznů čísla ex 22.05 společného celního sazebníku pocházejícího a dováženého z Turecka činí 60 % cel společného celního sazebníku platných v den dovozu.
2. Odstavec 1 se použije pouze v případě, že budou splněny podmínky stanovené v čl. 9 odst. 3 druhém pododstavci první odrážce nařízení (EHS) č. 816/70 ze dne 28. dubna 1970, kterým se stanoví doplňující ustanovení v oblasti společné organizace trhu s vínem [5], naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 528/77 [6].
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. září 1977.
Jeho použitelnost končí dnem, kdy bude pro Turecko zaveden pro dotyčné produkty konečný celní režim.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
ze dne 19. července 1977 o vydávání ověřovacích listin původu pro chmel
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1696/71 ze dne 26. června 1971 o společné organizaci trhu s chmelem [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1170/77 [2], a zejména na čl. 2 odst. 4 uvedeného nařízení,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č.
1696/71 stanoví vydávání ověřovacích listin původu pro produkty a výrobky uvedené v článku 1 sklizené nebo vyrobené ve Společenství; že je nutné stanovit obecná pravidla pro vydávání ověřovacích listin původu;
vzhledem k tomu, že je nutné vyloučit z ověřovacího řízení některé produkty s ohledem na jejich zvláštní povahu nebo jejich využití;
vzhledem k tomu, že je vhodné umožnit členským státům, aby prostřednictvím oprávněných subjektů nebo resortů určených k tomuto účelu vydávaly ověřovací listiny původu pro produkty splňující požadavky tohoto nařízení;
vzhledem k tomu, že je za účelem dodržování postupu pro vydávání ověřovacích listin původu nutné stanovit účelnou kontrolu;
vzhledem k tomu, že podle čl. 2 odst. 2 výše uvedeného nařízení může být ověřovací listina původu vydána pouze pro produkty, které prokáží určitou minimální úroveň znaků jakosti; že je účelné stanovit, aby tato minimální úroveň znaků jakosti byla dodržována již od první fáze uvádění na trh;
vzhledem k tomu, že je za účelem jednotnosti ověřených produktů nutné stanovit pravidla Společenství, podle kterých musí být na obalech uvedeny údaje nezbytné pro provedení úřední kontroly a pro informování zákazníků;
vzhledem k tomu, že je nutné umožnit příslušným členským státům, aby vymezily chmelařské oblasti nebo regiony;
vzhledem k tomu, že princip vydávání ověřovacích listin původu vyžaduje přísná pravidla pro směsi; že je proto vhodné povolit směs chmelových hlávek pouze tehdy, pokud se jedná o ověřené produkty stejné odrůdy, stejné sklizně a stejné pěstitelské oblasti; že je za účelem dodržování tohoto ustanovení nutné stanovit, že tyto směsi musí být vyrobeny pod dozorem a podrobeny stejnému ověřovacímu řízení jako produkty, které je tvoří;
vzhledem k tomu, že je s ohledem na potřeby spotřebitele možné smíchat ověřený chmel, který nepochází ze stejné odrůdy a stejné pěstitelské oblasti, a to za účelem výroby prášku a extraktů; že je v tomto případě nutné stanovit v souvislosti s kontrolou a vydáváním ověřovacích listin původu stejné požadavky jako splňují výše uvedené směsi chmelových hlávek,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Toto nařízení se vztahuje na produkty a výrobky uvedené v článku 1 nařízení (EHS) č.
1696/71 sklizené ve Společenství nebo vyrobené z produktů sklizených ve Společenství nebo dovezených z třetích zemí podle článku 5 uvedeného nařízení, s výjimkou: a) chmele, který pivovar sklidil na vlastním pozemku a který pivovar použije v nezpracovaném nebo zpracovaném stavu;
b) izomerizovaného chmelového extraktu;
c) chmelových výrobků, které jsou smluvně zpracované na účet pivovaru, pokud jsou tyto výrobky využity samotným pivovarem;
d) chmele nebo chmelových výrobků v malých balíčcích určených k prodeji soukromým osobám pro jejich soukromou potřebu.
Produkty uvedené pod písmeny a) až d) podléhají kontrole, kterou je nutné stanovit.
2. Ověřovací řízení zahrnuje vydání ověřovací listiny původu, označení a zapečetění balení.
3. Vydání ověřovací listiny původu se uskuteční pod úředním dozorem členských států v první fázi uvádění na trh, tj. před prvním uvedením na trh, a každopádně před zpracováním.
Pokud jde o chmelové hlávky, je ověřovací listina původu každopádně vydána nejpozději do 31. března roku následujícího po sklizňovém roce; pokud se při určité sklizni vyskytnou potíže při odbytu, může být tato lhůta postupem podle článku 20 nařízení (EHS) č. 1696/71 prodloužena až do 31. července stejného roku.
4. Vydávání ověřovacích listin původu se koná v zemědělském podniku nebo v zařízeních schválených členskými státy a pojmenovaných "střediska pro ověřování" nebo "sklady pro ověřování".
5. Pokud po vydání ověřovací listiny původu dojde u jednoho z produktů uvedených v článku 1 ke změně obalu, podrobí se tento produkt novému ověřovacímu řízení bez ohledu na to, zda se uskutečnilo zpracování nebo ne.
6. Členské státy určí subjekty nebo resorty oprávněné k vydávání ověřovacích listin původu a subjekty nebo resorty pověřené kontrolovat dodržování postupu pro vydávání ověřovacích listin původu.
Článek 2
1. Fáze uvádění na trh podle čl. 2 odst. 2 nařízení (EHS) č. 1696/71, pro kterou platí minimální požadavky pro uvedení na trh, je fáze vystavení ověřovací listiny původu.
2. Znaky, na které se vztahují požadavky uvedené v odstavci 1, vlhkost a obsah cizích tělísek se stanoví pro každý produkt postupem podle článku 20 nařízení (EHS) č. 1696/71.
Článek 3
Důkazem o vydání ověřovací listiny původu jsou údaje na jednotlivých baleních a ověřovací listina původu přiložená ke zboží.
Článek 4
Každé balení obsahuje v jednom z úředních jazyků Společenství alespoň tyto údaje: a) popis zboží, v případě chmele s nebo bez semen i poznámku "upravený chmel" nebo "neupravený chmel";
b) odrůdu nebo odrůdy;
c) odkaz na referenční číslo ověřovací listiny původu.
Tyto údaje jsou uvedeny čitelně nesmazatelnými znaky stejné velikosti.
Článek 5
Ověřovací listina původu obsahuje alespoň tyto údaje: 1. pro chmel: a) popis zboží;
b) referenční číslo ověřovací listiny;
c) čistou hmotnost;
d) chmelařskou oblast;
e) sklizňový rok;
f) odrůdu.
2. pro chmelové výrobky:
kromě údajů podle odstavce 1 také místo a datum zpracování.
Článek 6
1. Seznam chmelařských oblastí nebo regionů sestaví příslušné členské státy.
2. Komise zveřejní seznam pěstitelských oblastí v Úředním věstníku Evropských společenství.
Článek 7
S výjimkou čl. 1 odst. 1 písm. a) se může pro výrobu chmelových výrobků použít pouze chmel ověřený ve Společenství a dovezený ze třetích zemí podle článku 5 nařízení (EHS) č. 1696/71.
Článek 8
1. Pokud se produkty upravené tímto nařízením nacházejí v oběhu, mohou být smíchány pouze pod dozorem a ve střediscích pro ověřování nebo ve skladech pro ověřování.
2. Smíchat se smí pouze chmel ze stejné pěstitelské oblasti, stejné sklizně a stejné odrůdy.
3. Pro výrobu chmelového prášku a chmelových extraktů se může smíchat ověřený chmel vyprodukovaný ve Společenství pocházející ze stejné sklizně, ale z různých odrůd a pěstitelských oblastí, pokud jeho ověřovací listina původu obsahuje tyto údaje: a) použité odrůdy, chmelařskou oblast a sklizňový rok;
b) hmotnostní podíl jednotlivých odrůd obsažených ve směsi;
c) referenční čísla ověřovacích listin původu použitého chmele.
Článek 9
Do tří měsíců po vstupu v platnost tohoto nařízení sdělí členské státy Komisi, která to oznámí členským státům, jména a adresy středisek podle čl. 1 odst. 6 a opatření přijatá na základě tohoto nařízení; Komise o těchto skutečnostech informuje členské státy.
Článek 10
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. srpna 1978.
Chmelový prášek a chmelové extrakty vyrobené před 1. srpnem 1978 mohou být uváděny na trh bez ověřovací listiny původu až do 31. března 1979.
Výše uvedená lhůta může být prodloužena postupem podle článku 20 nařízení (EHS) č. 1696/71.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
ze dne 4. srpna 1977, kterým se stanoví v odvětví hovězího a telecího masa zvláštní prováděcí pravidla k nařízení (EHS) č. 1055/77 o skladování a pohybu produktů nakoupených intervenčními agenturami
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1055/77 ze dne 17. května 1977 o skladování a pohybu produktů nakoupených intervenčními agenturami [1], a zejména na článek 4 a 6 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č.
1722/77 ze dne 28. července 1977 [2] stanovilo obecná prováděcí pravidla k nařízení (EHS) č. 1055/77 o skladování a pohybu produktů nakoupených intervenčními agenturami; že je nezbytné stanovit zvláštní prováděcí pravidla k nařízení (EHS) č.
vzhledem k tomu, že čl. 3 odst.
2 nařízení (EHS) č. 1055/77 stanoví, že se produkty držené intervenční agenturou mimo území členského státu, jehož soudní pravomoci agentura podléhá, prodávají za ceny a za podmínek, které byly stanoveny nebo mají být stanoveny pro místo skladování; pokud se místo skladování nachází na území jiného členského státu, je vhodné při výpočtu prodejní ceny v případě prodeje za předem stanovenou paušální cenu a za účelem stanovení minimální ceny při prodeji v rámci nabídkového řízení zohlednit peněžní a přístupové vyrovnávací částky přijaté nebo poskytnuté v rámci obchodu se stejným produktem mezi příslušnými členskými státy; pokud se místo skladování nachází mimo Společenství, je vhodné případně zohlednit poskytnutí náhrady;
vzhledem k tomu, že je vhodné odchýlit se od některých ustanovení čl. 9 odst. 3 nařízení Komise (EHS) č. 193/75 ze dne 17. ledna 1975, kterým se stanoví společná prováděcí pravidla k režimu dovozních a vývozních licencí a osvědčení o stanovení sazby náhrady předem pro zemědělské produkty [3], naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 1470/77 [4];
vzhledem k tomu, že za účelem prokázání, že byly produkty skladované ve třetí zemi propuštěny do volného oběhu, je nutné použít ustanovení článku 11 nařízení Komise (EHS) č. 192/75 ze dne 17. ledna 1975, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro vývozní náhrady pro zemědělské produkty [5], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1633/77 [6];
vzhledem k tomu, že za účelem zjednodušení administrativních postupů je vhodné stanovit, že prodejní cena produktů držených intervenční agenturou a skladovaných mimo území členského státu, jehož soudní pravomoci agentura podléhá, je vyplacena v měně tohoto členského státu;
vzhledem k tomu, že v zájmu harmonizace je nutné, aby se na všechny produkty skladované mimo území členského státu, jehož pravomoci intervenční agentura, která má produkty v držení, podléhá, vztahovala ustanovení tohoto nařízení;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu s Řídícím výborem pro hovězí a telecí maso,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Pokud se produkty z odvětví hovězího masa držené intervenční agenturou a skladované na území jiného členského státu než je stát, jehož pravomoci agentura podléhá, prodávají za předem stanovenou paušální cenu, odpovídá prodejní cena těchto produktů prodejní ceně za stejný produkt v členském státě, jehož soudní pravomoci agentura podléhá, přičemž je tato cena snížena nebo zvýšena o peněžní a přístupové vyrovnávací částky použité v rámci obchodu mezi tímto členským státem a členským státem, na jehož území je produkt skladován.
2.
Pro výpočet peněžních a přístupových vyrovnávacích částek uvedených v odstavci 1 se použije sazba platná v den uzavření kupní smlouvy.
Článek 2
1. Pokud se produkty držené intervenční agenturou a skladované na území třetí země prodávají za předem stanovenou paušální cenu, odpovídá prodejní cena produktu prodejní ceně za stejný produkt v členském státě, jehož soudní pravomoci agentura podléhá, přičemž je tato cena jednak snížena o nejnižší částku náhrady a jednak snížena nebo zvýšena o peněžní a přístupové vyrovnávací částky případně použitelné při vývozu stejného produktu do třetí země.
2. Pro výpočet částky nejnižší náhrady a peněžních a přístupových vyrovnávacích částek uvedených v odstavci 1 se použije sazba platná v den uzavření kupní smlouvy.
Pokud však kupující předloží v den uzavření smlouvy osvědčení o stanovení náhrady předem, použije se pro výpočet částky nejnižší náhrady nejnižší sazba platná v den stanovení náhrady předem.
V případě použití předcházejícího pododstavce se za den uzavření smlouvy považuje den splnění vývozních celních formalit.
Odchylně od čl. 9 odst. 3 nařízení (EHS) č. 193/75 intervenční agentura odebírá a uděluje osvědčení.
3. Pokud kupující do šesti měsíců ode dne uzavření smlouvy předloží doklad, že nakoupené produkty byly propuštěny do volného oběhu buď ve třetí zemi, kde byly skladovány, nebo v jiné třetí zemi, je prodejní cena uvedená v odstavci 1 snížena o rozdíl mezi částkou náhrady, která se použije ve třetí zemi, kde byl produkt propuštěn do volného oběhu, a částkou nejnižší náhrady.
Doklad uvedený v předcházejícím pododstavci se předloží v souladu s ustanoveními článku 11 nařízení (EHS) č. 192/75.
Článek 3
Pokud se produkty z odvětví hovězího masa držené intervenční agenturou a skladované na území jiného členského státu nebo jiných členských států než je stát, jehož pravomoci agentura podléhá, nebo ve třetí zemi, prodávají v rámci nabídkového řízení, je minimální prodejní cena stanovena postupem podle článku 27 nařízení (EHS) č. 805/68 pro každý členský stát nebo každou třetí zemi, kde jsou produkty skladovány, a pro každý produkt.
Článek 4
Prodejní ceny produktů uvedených v tomto nařízení je vyplacena v měně členského státu, jehož soudní pravomoci agentura, která má produkty v držení, podléhá.
Článek 5
Pro účely tohoto nařízení se za den uzavření prodejní smlouvy považuje den, kdy intervenční agentura žádost přijala.
Článek 6
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem jeho vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 1868/77 ze dne 29. července 1977, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení (EHS) č. 2782/75 o produkci násadových vajec a kuřat chovné drůbeže a jejich uvádění na trh
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2771/75 ze dne 29. října 1975 o společné organizaci trhu s vejci [1], ve znění nařízení (EHS) č. 368/76 [2], a zejména na článek 15 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2777/75 ze dne 29. října 1975 o společné organizaci trhu s drůbežím masem [3], ve znění nařízení (EHS) č. 369/76 [4], a zejména na článek 15 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2782/75 ze dne 29. října 1975 o produkci násadových vajec a kuřat chovné drůbeže a jejich uvádění na trh [5], a zejména článek uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č.
2782/75 stanoví některá pravidla pro produkci násadových vajec a kuřat chovné drůbeže a jejich uvádění na trh; že k uplatňování těchto pravidel jsou nezbytná prováděcí pravidla týkající se přidělování rozlišovacích čísel, značení vajec a balení, stejně jako podávání nezbytných hlášení;
vzhledem k tomu, že každému příslušnému zařízení musí být přiděleno rozlišovací registrační číslo založené na kódu, který každý členský stát stanoví tak, aby vypovídal o činnosti, kterou se dané zařízení zabývá;
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č. 95/69 ze dne 17. ledna 1969, které provádí nařízení (EHS) č. 1619/68 o obchodních normách pro vejce [6], ve znění na řízení Rady (EHS) č. 2772/75 ze dne 29. října 1975 o obchodních normách pro vejce [7], stanoví opatření pro identifikaci a prodej násadových vajec z inkubátoru, která nebyla před umístěním do inkubátoru označena a jsou uváděna na trh jako průmyslová vejce;
vzhledem k tomu, že statistické údaje, na kterých jsou založeny krátkodobé a dlouhodobé předběžné odhady, musejí být srovnatelné; že měsíční přehledy připravované členskými státy by tedy měly být sladěny; že by shromažďování údajů mohlo být kromě toho zjednodušeno tím, že by se pro přehledy používaly standardní formuláře;
vzhledem k tomu, že stávající údaje o obchodu s drůbežími mláďaty uvnitř Společenství nejsou pro stanovení krátkodobých výrobních odhadů dostatečné; že by pro členské státy, které nemají potřebné administrativní zázemí pro shromažďování takových údajů, měl být zaveden zvláštní režim;
vzhledem k tomu, že každý členský stát musí stanovit sankce za porušení těchto ustanovení;
vzhledem k tomu, že ke zjednodušení předpisů má být zrušeno nařízení Komise (EHS) č. 2335/72 ze dne 31. října 1972, kterým se provádí nařízení Rady (EHS) č. 1349/72 o produkci násadových vajec a kuřat chovné drůbeže a jejich uvádění na trh [8], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 373/73 [9];
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro drůbeží maso a vejce,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Všechny žádosti o registraci některého ze zařízení uvedených v čl. 1 odst. 3 nařízení (EHS) č. 2782/75 se zasílají příslušnému orgánu členského státu, na jehož území se dané zařízení nachází. Tento orgán přidělí registrovanému zařízení rozlišovací číslo, které obsahuje jednak některé z následujících velkých písmen: B pro Belgii
D pro Spolkovou republiku Německo
DK pro Dánsko
F pro Francii
I pro Itálii
IRL pro Irsko
L pro Lucembursko
NL pro Nizozemsko
UK pro Spojené království
a jednak identifikační číslo, které umožňuje určit druh činnosti, kterou se příslušné zařízení zabývá.
2. Členské státy neprodleně oznámí Komisi veškeré změny kódu používaného při přidělování rozlišovacích čísel, která slouží k určení činnosti, jíž se zemědělské zařízení zabývá.
Článek 2
1. Násadová vejce se označují jednotlivě nesmazatelným černým inkoustem.
Písmena a číslice jsou nejméně 2 mm vysoké a 1 mm široké.
2. Páska uvedená v čl. 5 odst. 2 nařízení (EHS) č. 2782/75 je zelené barvy a musí odpovídat vzoru určenému příslušným orgánem. Páska se připevňuje tak, aby zcela nezakrývala ani částečně nepřekrývala žádný z údajů na balení.
Článek 3
Balení a pásky jsou označeny nesmazatelným černým inkoustem, přičemž písmena a číslice musí být nejméně 20 mm vysoké a 10 mm široké v tloušťce nejméně 1 mm.
Článek 4
1. Standardní formulář pro přehled podle článku 10 nařízení (EHS) č.
2782/75 je uveden v příloze I. Tento přehled předkládají členské státy Komisi každý kalendářní měsíc, a to nejpozději do čtyř týdnů po skončení měsíce, ke kterému se čísla vztahují.
2. Členské státy mohou použít standardní formulář (část I) uvedený v příloze I ke shromažďování údajů od líhní ve smyslu čl. 9 odst. 1 nařízení (EHS) č. 2782/75.
Členské státy mohou stanovit, aby průvodní doklad ve smyslu článku 13 nařízení (EHS) č. 2782/75 byl u drůbežích mláďat vyhotoven v několika kopiích.
V takovém případě se jedno vyhotovení průvodního dokladu zašle příslušnému subjektu ve smyslu článku 16 uvedeného nařízení, a to vždy při dovozu, vývozu nebo obchodování v rámci Společenství.
4. Členské státy, které používají postup podle odstavce 3, informují v tomto smyslu ostatní členské státy a Komisi.
Článek 5
Členské státy přijmou všechna nezbytná opatření pro ukládání sankcí za porušení nařízení o produkci násadových vajec a kuřat chovné drůbeže a jejich uvádění na trh.
Článek 6
Do 30. ledna každého roku zašlou členské státy Komisi statistické údaje o struktuře a činnosti líhní na standardním formuláři uvedeném v příloze II.
Článek 7
Zrušuje se nařízení (EHS) č. 2335/72.
Článek 8
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. ledna 1978.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
ze dne 30. září 1977, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro prodej zmrazeného hovězího masa z intervenčních zásob určeného ke zpracování ve Společenství a kterým se mění nařízení (EHS) č. 1687/76
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 805/68 ze dne 27. června 1968 o společné organizaci trhu s hovězím a telecím masem [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 425/77 [2], a zejména na čl. 7 odst. 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Rady (EHS) č.
98/69 ze dne 16. ledna 1969, kterým se stanoví obecná pravidla pro odbyt zmrazeného hovězího a telecího masa ze strany intervenčních agentur [3], ve znění nařízení (EHS) č. 429/77 [4], stanoví, že takové maso může být prodáno ke zvláštnímu použití; že je nezbytné stanovit prováděcí pravidla pro prodej takového masa, které je určeno ke zpravování ve Společenství;
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č. 597/77 ze dne 18. března 1977, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro zvláštní dovozní režim pro určité druhy zmrazeného hovězího masa určeného ke zpracování [5], ve znění nařízení (EHS) č.
1384/77 [6], stanoví produkty, které mohou ze zpracování vzniknout; že za účelem usnadnit kontrolu tohoto zpracování je vhodné, aby byly produkty prodávané v souladu s tímto nařízením zpracovány na produkty shodné s těmi, které jsou definované v nařízení (EHS) č. 597/77 nebo v položce 02.06 C I a) 2 společného celního sazebníku;
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č. 597/77 navíc stanoví příznivější režim pro maso určené k výrobě konzerv, aby se zlepšila pozice těchto konzerv v hospodářské soutěži; že je vhodné stanovit, že maso prodávané v souladu s tímto nařízením by mělo být uvedeno do prodeje za ceny, které se liší podle jeho místa určení;
vzhledem k tomu, že je vhodné, aby se na prodeje uskutečněné v rámci tohoto nařízení vztahovalo nařízení Komise (EHS) č. 216/69 ze dne 4. února 1969, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro prodej zmrazeného hovězího a telecího masa nakoupeného intervenčními agenturami [7], pokud jde o prodeje za předem stanovené paušální ceny, přičemž se stanoví určité zvláštní odchylky, zejména z důvodu zvláštního místa určení příslušných produktů;
vzhledem k tomu, že je nezbytné stanovit kromě jistoty uvedené v článku 4 nařízení (EHS) č. 216/69 i složení jistoty, která zaručí, že produktům prodaným v rámci tohoto nařízení místo určení; že se tato jistota liší podle konečného použití masa;
1687/76 ze dne 30. června 1976 [8] naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1723/77 [9] stanovilo společná prováděcí pravidla pro ověřování použití a/nebo místa určení produktů z intervenčních zásob; že je vhodné přizpůsobit některá z těchto pravidel prodejům uskutečněným v rámci tohoto nařízení;
vzhledem k tomu, že čl. 4 odst. 2 nařízení Rady (EHS) č. 1134/68 ze dne 30. července 1968, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení (EHS) č. 653/68 o podmínkách pro změnu hodnoty zúčtovací jednotky používané pro společnou zemědělskou politiku [10] stanoví, že za transakce prováděné podle ustanovení týkajících se společné zemědělské politiky platí členský stát nebo řádně zmocněný subjekt částky vyjádřené v národní měně, jež odpovídají částkám vyjádřeným v zúčtovacích jednotkách podle poměru mezi zúčtovací jednotkou a národní měnou k datu, kdy se transakce nebo její část uskutečnila;
vzhledem k tomu, že článek 6 nařízení (EHS) č.
1134/68 stanoví, že za den uskutečnění transakce se považuje den, kdy nastala rozhodná skutečnost podle definice obsažené v předpisech Společenství, nebo, pokud takové předpisy neexistují a až do doby přijetí takových předpisů podle definice obsažené v předpisech příslušného členského státu, rozhodná skutečnost, při které se příslušná částka související s transakcí stala splatnou;
vzhledem k tomu, že rozhodná skutečnost, na kterou je vázán vznik nároku na složení jistoty a na výplatu prodejní ceny za produkty, se stává splatnou dnem uzavření smlouvy o prodeji;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro hovězí a telecí maso,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Maso prodávané v souladu s tímto nařízením se podle výběru kupujícího použije ve Společenství k výrobě a) buď konzerv definovaných v čl. 1 odst. 5 nařízení (EHS) č. 597/77, nebo
b) jiných produktů definovaných v čl. 1 odst. 6 uvedeného nařízení nebo v položce 02.06 C I a) 2 společného celního sazebníku.
2. V případě zmrazeného masa zpracovaného na produkty uvedené v odst. 1 písm. a) je doklad o zpracování přijat pouze v případě, že množství konzerv vyrobených z tohoto masa odpovídá alespoň nakoupenému množství.
Koeficienty používané ke stanovení množství vykostěného zmrazeného masa, které je v určitém množství obsaženo v konzervách, jsou stanoveny v příloze tohoto nařízení.
3. Pro účely tohoto nařízení 100 kg nevykostěného masa odpovídá 77 kg vykostěného masa.
V případě prodeje předních čtvrtí však 100 kg nevykostěného odpovídá 70 kg vykostěného masa.
Článek 2
Pro maso prodávané v souladu s tímto nařízením mohou být stanoveny různé prodejní ceny podle toho, zda je maso určeno k výrobě konzerv uvedených v čl. 1 odst. 1 písm. a) nebo k výrobě jiných produktů uvedených v písmenu b) uvedeného odstavce.
Článek 3
1. Aby byly přijaty, musí žádosti o nákup nebo nabídky obsahovat písemné prohlášení kupujícího, že maso je určeno buď k výrobě konzerv uvedených v čl. 1 odst. 1 písm. a) nebo k výrobě jiných produktů uvedených v čl. 1 odst. 1 písm. b), a musí upřesnit členský stát nebo členské státy, kde se má výroba uskutečnit.
2. Před uzavřením smlouvy o prodeji se kupující musí u příslušnému subjektu toho členského státu, ve kterém má dojít ke zpracování, písemně zavázat, že do 30 dnů od uzavření smlouvy určí zařízení, ve kterém má být nakoupené maso zpracováno.
3. Pokud se použije čl. 13 odst. 3 nařízení (EHS) č. 1687/76, intervenční agentura, která má produkty v držení, neprodleně informuje příslušný subjekt členského státu, ve kterém má dojít ke zpracování, o dni uzavření smlouvy o prodeji.
Článek 4
1. Před uzavřením smlouvy o prodeji je jistota, která zaručí, že dojde ke zpracování produktů, složena u příslušného subjektu členského státu, ve kterém má dojít ke zpracování. Skládá se v národní měně tohoto členského státu.
Výše jistoty se liší v závislosti na produktech nabízených k prodeji a jejich konečném použití.
2. Pokud se použije čl. 13 odst. 3 nařízení (EHS) č. 1687/76, může být smlouva o prodeji uzavřena až poté, co intervenční agentura, která má produkty v držení, obdrží osvědčení podle uvedeného odstavce.
Článek 5
1. Zpracování masa nakoupeného v souladu s tímto nařízením musí být provedeno do čtyř měsíců ode dne uzavření smlouvy o prodeji.
2. Doklad stanovený v článku 12 nařízení (EHS) č. 1687/76 musí být předložen do pěti měsíců ode dne uzavření smlouvy o prodeji.
3. Uvolnění jistoty stanovené v čl. 4 odst. 1 je vázáno na předložení dokladu uvedeného v odstavci 2 a splnění ostatních závazků stanovených v tomto nařízení.
4. Jistota stanovená v čl. 4 odst. 1 je neprodleně uvolněna, pokud je žádost o nákup zamítnuta, a to v poměru k množství, pro které nebyla uzavřena smlouva o prodeji.
Článek 6
1. Odchylně od čl. 5 odst. 1 nařízení (EHS) č. 216/69 je cena zaplacena v době vyskladnění zboží v poměru k vyskladněnému množství a nejpozději v den předcházející každé vyskladnění.
2. Cena je zaplacena v národní měně toho členského státu, ve kterém má sídlo intervenční agentura, která má příslušné produkty v držení.
3. Odchylně od čl. 2 odst. 2 nařízení (EHS) č. 216/69 je minimální množství k prodeji 10 tun.
Článek 7
Pokud z důvodů vyšší moci není kupující schopen dodržet lhůtu stanovenou pro převzetí produktů, přijme prodávající intervenční agentura taková opaření, která považuje vzhledem k nastalým okolnostem za nezbytná.
Intervenční agentura oznámí Komisi každý případ vyšší moci a příslušná přijatá opatření.
Článek 8
Ve smyslu článku 6 nařízení (EHS) č. 1134/68 se za rozhodnou skutečnost, kdy se jistota stanovená v čl. 4 odst. 1 stává splatnou, považuje den uzavření smlouvy o prodeji.
Článek 9
V části "II. Produkty určené k jinému použití a/nebo místu určení než je použití a/nebo místo určení uvedené v části I" přílohy nařízení (EHS) č. 1687/76 se za odstavec 16 doplňuje nový odstavec a příslušná poznámka pod čarou:
"17. Nařízení Komise (EHS) č. 2182/77 ze dne 30. září 1977, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro prodej zmrazeného hovězího masa z intervenčních zásob určeného ke zpracování ve Společenství a kterým se mění nařízení (EHS) č. 1687/76 [8] Úř. věst. L 251, 1.10.1977, s. 60..
a) Maso určené k výrobě konzerv: - kolonka 104:
"Meat intended for the manufacture of preserved food.System (a).
(Regulation (EEC) No 2182/77)."
"Kød bestemt til fremstiling af konserves.Ordning (a). (Forordning (EØF) nr. 2182/77)."
"Fleisch zur Herstellung von Konserven bestimmt.Regelung (a).
(Verordnung (EWG) Nr. 2182/77)."
"Viandes destinées à la fabrication de conserves.Régime (a).
(Règlement (CEE) no 2182/77)."
"Carni destinate alle fabbricazione di conserve.Regime (a).
(Regolamento (CEE) n. 2182/77)."
"Vlees bestemd voor de vervaardiging van conserve.Regeling (a).
(Verordening (EEG) nr.
2182/77)."
- kolonka 106:
Den uzavření smlouvy o prodeji.
b) Maso určené k výrobě jiných produktů: - kolonka 104:
"Meat intended for processing.System (b).
(Regulation (EEC) No 2182/77)."
"Kød bestemt til forarbejding.Ordning (b).
(Forordning (EØF) nr. 2182/77)."
"Zur Verarbeitung bestimmtes Fleisch.Regelung (b).
(Verordnung (EWG) Nr. 2182/77)."
"Viandes destinées à la transformation.Régime (b).
(Règlement (CEE) no 2182/77)."
"Carni destinate alle trasformazione.Regime (b).
(Regolamento (CEE) n. 2182/77)."
"Vlees bestemd voor verwerking.Regeling (b).
(Verordening (EEG) nr.
2182/77)."
- kolonka 106:
Den uzavření smlouvy o prodeji."
Článek 10
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 10. října 1977.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (EHS) č. 2237/77 ze dne 23. září 1977, kterým se mění nařízení č. 118/66/EHS o podobě podnikového výkazu používaného pro stanovení příjmu zemědělských podniků
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení č. 79/65/EHS ze dne 15. června 1965 o založení zemědělské účetní datové sítě pro sběr účetních údajů o příjmech a o hospodářské činnosti podniků v Evropském hospodářském společenství [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
2910/73 [2], a zejména na článek 7 tohoto nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Komise č. 118/66/EHS ze dne 29. července 1966 [3] naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 3565/73 [4] stanovilo obsah zemědělského podnikového výkazu pro stanovení příjmu podniků;
vzhledem k tomu, že je třeba, aby druh, definice a způsob předkládání účetních údajů, shromažďovaných pomocí zemědělských podnikových výkazů za účelem stanovení příjmu podniků, byly shodné bez ohledu na ukazatele zjišťovaných podniků;
vzhledem k tomu, že v současné době by měly být desetileté zkušenosti se zemědělskou účetní datovou sítí uplatněny pro změnu ustanovení o zemědělském podnikovém výkazu tak, aby byly účetní údaje lépe porovnatelné a byly přizpůsobeny vyvíjejícím se potřebám společné zemědělské politiky;
vzhledem k tomu, že je třeba využít této příležitosti pro zlepšení zpracování účetních údajů; že k tomuto cíli je třeba jako prostředek pro záznam těchto údajů přijmout magnetický pásek;
vzhledem k tomu, že stejné podniky mohou mít obtíže při vyplňování jednotlivých položek kvůli tomu, že v účtech těchto podniků příslušné údaje nejsou vedeny; že z toho vyplývá, že dokud tyto obtíže trvají, je třeba provést opatření, kterými se zabrání riziku nesprávného výkladu v případě, že jednotlivé položky nejsou v účtech těchto podniků vyplněny;
vzhledem k tomu, že pro snížení znevýhodnění vyplývajícího z úprav podnikového výkazu na minimum je třeba tato nová ustanovení uplatnit ve všech členských státech s platností od jednoho a téhož účetního období; že kvůli potížím, s nimiž se každý členský stát může setkat při provádění těchto úprav během jednoho roku, je však žádoucí stanovit, aby tyto členské státy odložily uplatnění nových opatření o jedno účetní období;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru Společenství pro zemědělskou účetní datovou síť,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Druh účetních údajů, jenž má být uváděn v podnikovém výkazu, je uveden v příloze I. Příslušné definice a postupy jsou uvedeny v příloze II.
Účetní údaje se předkládají ve formě stanovené v příloze III.
Článek 2
Toto nařízení se použije poprvé u účetních údajů za účetní období 1978, které začíná mezi 1. lednem a 1. červencem 1978.
Ve Francii, Itálii, Lucembursku a Irsku se však tato ustanovení použijí u účetních údajů za účetní období 1979, které začíná mezi 1. lednem a 1. červencem 1979.
Článek 3
Nařízení č. 118/66/EHS se zrušuje.
Použije se v celém rozsahu u účetních údajů za účetní období předcházející období uvedenému v článku 2, bez ohledu na den, kdy se údaje předají Komisi.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Rady (EHS, Euratom, ESUO) č. 2290/77 ze dne 18. října 1977 o platových poměrech členů Účetního dvora
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství uhlí a oceli, a zejména na článek 78e této smlouvy,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 206 této smlouvy,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství pro atomovou energii, a zejména na článek 180 této smlouvy,
s ohledem na Protokol o výsadách a imunitách Evropských společenství použitelný na členy Účetního dvora na základě uvedených článků 206, 78e a 180,
vzhledem k tomu, že Rada je příslušná stanovit platy, náhrady a důchody členů Účetního dvora, jakož i veškeré náhrady poskytované místo odměny,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Členové Účetního dvora mají ode dne nástupu do funkce až do posledního dne měsíce, ve kterém přestanou funkci vykonávat, nárok na základní plat, rodinné přídavky a jiné příspěvky.
Článek 2
Základní měsíční plat členů Účetního dvora se rovná částce, která je výsledkem použití následujících procentních sazeb na základní plat úředníka Evropských společenství v platové třídě A 1 v posledním stupni: předseda _BAR_ 108 %, _BAR_ ostatní členové _BAR_ 104 %. _BAR_
Článek 3
Členové Účetního dvora mají nárok na rodinné přídavky stanovené obdobně podle článku 67 služebního řádu a článků 1 až 3 přílohy VII služebního řádu.
Článek 4
Členové Účetního dvora mají nárok na příspěvek na bydlení ve výši 15 % svého základního platu.
Článek 5
Na základní platy uvedené v článku 2, rodinné přídavky uvedené v článku 3 a příspěvky na bydlení uvedené v článku 4 se použije opravný koeficient stanovený Radou na základě článků 64 a 65 služebního řádu úředníků Evropských společenství pro úředníky zaměstnané v Lucembursku.
Článek 6
Členové Účetního dvora mají při nástupu do funkce a při odchodu z funkce nárok na a) příspěvek na zařízení ve výši dvou měsíčních základních platů při nástupu do funkce a příspěvek na znovuusídlení ve výši jednoho měsíčního základního platu při odchodu z funkce;
b) náhradu cestovních výdajů vzniklých jemu a jeho rodinným příslušníkům a náhradu výdajů spojených s přepravou osobního majetku a nábytku, včetně nákladů na pojištění pro případ běžných rizik (krádež, loupež, oheň).
Při opětovném jmenování nemá nárok na výše uvedené náhrady.
Nárok rovněž nevzniká v případě jmenování členem jiného orgánu Společenství, pokud je tento orgán zatímně umístěn ve městě, ve kterém tento člen musel bydlet již předtím kvůli své funkci, a pokud se již před tímto opětovným jmenováním znovu nepřestěhoval.
Článek 7
Člen Účetního dvora, který musí v rámci výkonu své funkce cestovat mimo zatímní umístění dvora, má nárok na a) náhradu cestovních výdajů;
b) náhradu hotelových výdajů (pouze pokoj, služby a daně);
c) denní příspěvek ve výši 800 BEF za každý celý den nepřítomnosti; u cest mimo Evropu se tento příspěvek zvyšuje na 1500 BEF.
Článek 8
1. Bývalí členové Účetního dvora pobírají od prvního dne měsíce následujícího po svém odchodu z funkce po dobu tří let měsíční přechodný příspěvek, jehož výše se stanoví takto: - 35 % základního platu, který pobírali v okamžiku odchodu z funkce, je-li doba, po kterou vykonávali funkci, kratší než dva roky,
- 40 % tohoto platu, je-li uvedená doba delší než dva a kratší než tři roky,
- 45 % tohoto platu, je-li uvedená doba delší než tři roky a kratší než pět let,
- 50 % tohoto platu, je-li uvedená doba delší než pět let a kratší než deset let,
- 55 % tohoto platu, je-li uvedená doba delší než deset let a kratší než patnáct let,
- 60 % tohoto platu v ostatních případech.
2. Nárok na tento příspěvek zaniká, je-li bývalý člen Účetního dvora opětovně jmenován do funkce v jednom z orgánů Společenství; nárok dále zaniká smrtí.
V případě nového jmenování se příspěvek vyplácí do dne nástupu do funkce; v případě smrti je poslední platba za měsíc, ve kterém tento člen zemřel.
3. Pokud bývalý člen během tohoto tříletého období vykonává novou výdělečnou činnost, odečte se od odchodného částka, o kterou jeho hrubé měsíční příjmy, tj. příjmy před zdaněním, spolu s příspěvkem podle odstavce 1 převyšují částky před zdaněním, které pobíral jako člen Účetního dvora podle článků 2, 3 a 4.
Při stanovení výše příjmů z nové výdělečné činnosti se zohlední všechny složky odměny, s výjimkou náhrad výdajů.
4. Ke dni odchodu z funkce, k 1. lednu každého dalšího roku a v případě každé změny finanční situace předloží člen Účetního dvora předsedovi Účetního dvora prohlášení o všech složkách odměny pobírané za výdělečnou činnost, s výjimkou náhrad výdajů.
Vedlejší příjmy, které bývalý člen oprávněně pobíral v průběhu své funkce jako člen Účetního dvora, se od přechodného příspěvku neodečítají.
Toto prohlášení je čestné a má důvěrnou povahu.
Údaje v něm obsažené smějí být použity jen pro účely tohoto nařízení a nesmějí být sdělovány třetím osobám.
5. Během doby tří let uvedené v odstavci 1 má bývalý člen Účetního dvora nárok na rodinné přídavky stanovené v článku 3.
Článek 9
1. Členové Účetního dvora mají po odchodu z funkce nárok na doživotní důchod, který se vyplácí ode dne, kdy dosáhnou věku 65 let.
2. Mohou však požádat, aby bylo vyplácení tohoto důchodu zahájeno ve věku 60 let. V tom případě se důchod snižuje podle těchto koeficientů: 60 let _BAR_ 0,70 _BAR_ 61 let _BAR_ 0,75 _BAR_ 62 let _BAR_ 0,80 _BAR_ 63 let _BAR_ 0,87 _BAR_ 64 let _BAR_ 0,95 _BAR_
Článek 10
Důchod činí za každý dokončený rok ve funkci 4,5 % naposledy pobíraného základního platu a jednu dvanáctinu uvedené částky za každý dokončený měsíc.
Nejvyšší důchod činí 70 % naposledy pobíraného základního platu.
Pokud daná osoba vykonávala funkci předsedy a člena Účetního dvora, závisí plat, který se bere v úvahu pro vyměření důchodu, na poměru času, po který dotyčná osoba vykonávala každou z těchto funkcí.
Článek 11
Člen Účetního dvora, který se stal plně invalidním a nemůže dále vykonávat svou funkci a který z tohoto důvodu odstoupí nebo je odvolán z funkce, má ode dne odstoupení nebo odvolání z funkce nárok na tyto dávky: a) Pokud je invalidita uznána za trvalou, má nárok na doživotní důchod, vypočtený podle článku 10, který nesmí být nižší než 30 % naposledy pobíraného základního platu.
Pokud jeho neschopnost nastala následkem postižení nebo nemoci vzniklé při výkonu funkce, má nárok na nejvyšší důchod.
b) Pokud je invalidita dočasná, má až do svého uzdravení nárok na důchod ve výši 60 % naposledy pobíraného základního platu, pokud postižení nebo nemoc vznikly při výkonu funkce, a ve výši 30 % v ostatních případech. Dosáhne-li příjemce takového invalidního důchodu věku 65 let anebo pokud je invalidní důchod vyplácen po dobu sedmi let, nahradí se doživotním důchodem vypočteným v souladu s článkem 10.
Článek 12
Členové Účetního dvora mají nárok na dávky systému sociálního zabezpečení stanoveného ve služebním řádu úředníků Evropských společenství v případě nemoci, nemoci z povolání a pracovního úrazu a dávky v případě narození dítěte a smrti.
Tento článek se také vztahuje na bývalé členy Účetního dvora, kteří pobírají dávky v rámci důchodového systému stanoveného v článku 9 nebo přechodný příspěvek stanovený v článku 8.
Tento pododstavec se však nevztahuje na krytí rizik, která jsou již kryta jiným systémem sociálního zabezpečení, v rámci kterého mohou být bývalému členovi Účetního dvora dávky poskytovány.
Článek 13
Pokud je invalidita nebo smrt člena Účetního dvora zaviněna třetí osobou, přecházejí na dotyčné Společenství práva člena nebo jeho právních nástupců v právním sporu proti třetí osobě v mezích povinností vyplývajících z důchodového systému.
Článek 14
Přechodný příspěvek stanovený v článku 8, důchod stanovený v článku 9 a důchod stanovený v článku 11 nesmí táž osoba pobírat současně.
Pokud členovi Účetního dvora vznikne současně nárok na dávku podle dvou nebo více uvedených ustanovení, použije se pouze ustanovení, které je pro žadatele nejpříznivější.
Článek 15
Pokud člen Účetního dvora během svého funkčního období zemře, mají pozůstalý manžel nebo manželka nebo vyživované děti až do konce třetího měsíce po měsíci smrti nárok na odměnu, na kterou by měl člen Účetního dvora nárok podle článků 2, 3 a 4.
Článek 16
1. Vdova a vyživované děti člena nebo bývalého člena Účetního dvora, který měl v okamžiku své smrti nárok na důchod, mají nárok na pozůstalostní důchod. Tento důchod se rovná procentu důchodu, který náležel členovi nebo bývalému členovi Účetního dvora podle článku 10 v den jeho smrti, konkrétně: — pro vdovu _BAR_ 60 %, _BAR_
— pro každé dítě, pokud matka stále žije _BAR_ 10 %, _BAR_ — pro každé dítě, pokud jsou oba rodiče mrtví _BAR_ 20 %. _BAR_
Pokud však člen Účetního dvora zemře v průběhu svého funkčního období, činí vdovský důchod 36 % základního platu pobíraného v době smrti.
2. Celková částka těchto pozůstalostních důchodů nepřesáhne částku důchodu člena nebo bývalého člena Účetního dvora, podle kterého jsou vyměřené.
Nejvyšší pozůstalostní důchody, které mohou být přiznány, se popřípadě rozdělí mezi oprávněné osoby v poměru výše uvedených procentních sazeb.
3. Pozůstalostní důchody se poskytují od prvního dne kalendářního měsíce po dni smrti.
Pokud se však použije článek 15, vzniká nárok na tyto důchody teprve od prvního dne čtvrtého měsíce po měsíci smrti.
4. Nárok na pozůstalostní důchod zaniká na konci kalendářního měsíce, ve kterém oprávněná osoba zemřela.
Nárok na sirotčí důchod kromě toho zaniká na konci měsíce, ve kterém dítě dosáhne věku 21 let.
Tento nárok však trvá po dobu přípravy dítěte na budoucí povolání, nejdéle však do konce měsíce, ve kterém dosáhne věku 25 let.
Důchod se nadále vyplácí sirotkovi, který si z důvodu vážné nemoci nebo invalidity nemůže sám vydělávat na živobytí.
5. Pokud uzavře manželství bývalý člen Účetního dvora, kterému ke dni sňatku vznikly důchodové nároky podle tohoto nařízení, nemají manželka ani děti z tohoto manželství nárok na pozůstalostní důchod, ledaže byl sňatek uzavřen nejméně pět let před smrtí bývalého člena Účetního dvora.
6. Nárok vdovy na vdovský důchod zaniká uzavřením nového manželství.
Poté má nárok na vyplacení jednorázové částky ve výši dvojnásobku vdovského důchodu za celý rok.
Článek 17
Je-li člen Účetního dvora odvolán z funkce z důvodů vážného pochybení, ztrácí nárok na přechodný příspěvek a starobní důchod; to se však nevztahuje na jeho právní nástupce.
Článek 18
Pokud Rada rozhodne o zvýšení základního platu, přijme současně rozhodnutí o odpovídajícím zvýšení sazeb získaných důchodů.
Článek 19
Výplata dávek stanovených tímto důchodovým systémem se hradí z rozpočtu Společenství.
Členské státy zajistí společně výplatu těchto dávek podle klíče pro rozdělení stanoveného pro financování těchto výdajů.
Článek 20
1. Výplata částek poskytovaných podle článků 2, 3, 4, 6, 12 a 15 se provádí v měně země, ve které je Účetní dvůr zatímně umístěn.
2. Oprávněné osoby si mohou zvolit, zda jim částky poskytované podle článků 8, 9, 11 a 16 mají být vypláceny v měně země, jejímiž jsou státními příslušníky, v měně země bydliště nebo v měně země, ve které je Účetní dvůr zatímně umístěn; volba platí nejméně po dobu dvou let.
Pokud první ani druhá z těchto zemí není členským státem Společenství, vyplácejí se částky v měně země, ve které je Účetní dvůr zatímně umístěn.
Článek 21
Na členy Účetního dvora se vztahuje nařízení, kterým se stanovují podmínky a postup pro výběr daně ve prospěch Společenství.
Článek 22
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
NAŘÍZENÍ KOMISE (EHS) č. 2436/77 ze dne 4. listopadu 1977, kterým se mění nařízení (EHS) č. 1822/77, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro vybírání dávky spoluodpovědnosti v odvětví mléka a mléčných výrobků
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1079/77 ze dne 17. května 1977 o dávkách spoluodpovědnosti a o opatřeních pro rozšíření trhů s mlékem a mléčnými výrobky[1], a zejména na článek 6 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č.
1822/77 ze dne 5. srpna 1977, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro vybírání dávky spoluodpovědnosti v odvětví mléka a mléčných výrobků[2] by mělo zaručit provádění co nejúčinnějšího a nejracionálnějšího režimu; že za účelem zjednodušit administrativu a kontroly je vhodné zohlednit zvláštní situace, které by mohly vést k nadměrným formalitám a velkému finančnímu zatížení, jež neodpovídají částce vybrané na základě dávky spoluodpovědnosti;
vzhledem k tomu, že zavedením dávky spoluodpovědnosti dnem 16. září 1977 vznikly nepřekonatelné administrativní potíže v souvislosti s vybíráním dávky v regionech Společenství, kde je průměrné množství mléka dodaného do mlékáren menší než 10 kilogramů na producenta a den; že by se proto tato množství neměla brát v úvahu při vybírání dávky;
vzhledem k tomu, že regiony Společenství jsou definovány v čl. 4 odst. 3 písm. a) směrnice Rady 72/280/EHS ze dne 31. července 1972 o statistických zjišťováních prováděných členskými státy o mléku a mléčných výrobcích[3], ve znění směrnice 73/358/EHS[4];
vzhledem k tomu, že s cílem zabránit neúměrným administrativním nákladům je vhodné pohlížet na případ, kdy mlékárny odeberou za den omezené množství mléka a z něj poté vyrábějí trvanlivé sýry, jako na případy uvedené v čl. 4 odst. 1 a 2 nařízení (EHS) č. 1822/77
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro mléko a mléčné výrobky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V článku 1 nařízení (EHS) č. 1822/77 se doplňuje nový odstavec, který zní:
"4. Dávka spoluodpovědnosti se neukládá na mléko, které producent prodá podniku, který ošetřuje nebo zpracovává mléko a který se nachází v regionu, kde bylo v roce 1976 průměrné denní množství mléka dodané producentem do uvedeného podniku menší než 10 kilogramů na producenta.
Pro účely předchozího odstavce se regiony rozumí regiony definované v čl. 4 odst. 3 písm. a) směrnice 72/280/EHS.
Regiony, kde je splněna podmínka uvedená v prvním pododstavci, se stanoví postupem podle článku 30 nařízení (EHS) č. 804/68."
Článek 2
V článku 4 nařízení (EHS) č. 1822/77 se vkládá nový odstavec, který zní:
"1a. Povolení uvedené v odstavci 1 může být na základě žádosti uděleno podnikům, které vyrábějí sýry s dobou zrání alespoň tři měsíce a které prokáží, že množství kravského mléka, jež v roce 1976 nakoupily od producentů, v průměru činilo maximálně 10 000 kilogramů mléka denně."
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
NAŘÍZENÍ KOMISE (EHS) č. 2531/77 ze dne 17. listopadu 1977, kterým se mění nařízení (EHS) č. 1594/70, pokud jde o přikyselování některých vinařských produktů
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 816/70 ze dne 28. dubna 1970, kterým se stanoví doplňující ustanovení v oblasti společné organizace trhu s vínem1, naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 2211/772, a zejména na čl. 20 odst. 4 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízením (EHS) č. 2211/77 bylo nařízení (EHS) č.
816/70 pozměněno v tom smyslu, že za určitých podmínek může být v mimořádných letech povoleno dodatečné přikyselení výchozích produktů, některých stolních vín a jakostních vín stanovených pěstitelských oblastí; že se pro umožnění kontroly těchto nových opatření doporučuje, aby bylo odpovídajícím způsobem přizpůsobeno nařízení Komise (EHS) č. 1594/70 ze dne 5. srpna 1970 o prohlášeních týkajících se úkonů obohacování, přikyselování a odkyselování vína a o provádění a kontrole těchto úkonů3, dokud nebudou přijata ustanovení o enologických postupech a ošetřeních;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro víno,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V čl. 4 odst. 1 nařízení (EHS) č. 1594/70 se první pododstavec nahrazuje tímto:
"1. Přikyselení produktů uvedených v čl. 20 odst. 1 a odst. 2 nařízení (EHS) č. 816/70 se může provést pouze kyselinou vinnou."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 2560/77 ze dne 7. listopadu 1977, kterým se mění nomenklatura některých zemědělských produktů, různá nařízení týkající se těchto produktů a společný celní sazebník
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 28 a 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Shromáždění [1],
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 136/66/EHS ze dne 22. září 1966 o zřízení společné organizace trhu s oleji a tuky [2], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1707/73 [3], a zejména na čl. 14 odst. 2 a čl. 15 odst. 3 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 804/68 ze dne 27. června 1968 o společné organizaci trhu s mlékem a mléčnými výrobky [4], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 559/76 [5], a zejména na čl. 14 odst. 6 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 3330/74 ze dne 19. prosince 1974 o společné organizaci trhů v odvětví cukru [6], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1110/77 [7], a zejména na čl. 9 odst. 5 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2727/75 ze dne 29. října 1975 o společné organizaci trhu s obilovinami [8], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1386/77 [9], a zejména na čl. 14 odst. 3, čl. 16 odst. 5, čl. 17, čl. 19 odst. 2 a čl. 23 odst. 2 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že devět členských států je smluvními stranami Bruselské úmluvy ze dne 15. prosince 1950 o názvosloví pro třídění zboží v celních sazebnících; že společný celní sazebník je vytvořen na základě této nomenklatury;
vzhledem k tomu, že Rada pro celní spolupráci doporučila smluvním stranám, aby v této úmluvě, jakož i v nomenklatuře tvořící její součást provedly určité změny; že tato doporučení, vůči kterým nebyly vzneseny žádné obecné ani dílčí výhrady, jsou považována za přijatá dnem 1. července 1977 a použije se ode dne 1. ledna 1978;
vzhledem k tomu, že položka 05.06 byla doporučením Rady pro celní spolupráci zrušena; že produkty, na které se vztahuje tato položka, jsou nyní zařazeny do položky 05.15 B; že tato položka je součástí společné organizace trhu s některými produkty uvedenými v příloze II Smlouvy; že oblast působnosti této společné organizace trhu nesmí být podle doporučení Rady pro celní spolupráci rozšířena;
vzhledem k tomu, že položka 17.05 byla doporučením Rady pro celní spolupráci zrušena; že produkty, na které se vztahuje tato položka, jsou nyní zařazeny do položky 17.01 nebo 17.02 nebo položky 21.07 F;
vzhledem k tomu, že jsou nutné další změny celní nomenklatury zemědělských produktů, aby bylo zajištěno její jednotné používání; že je nutné změnit příslušná nařízení; že celní nomenklatura zemědělských produktů je začleněna do společného celního sazebníku;
vzhledem k tomu, že společný celní sazebník může být zjednodušen;
vzhledem k tomu, že některá nařízení je třeba změnit nebo upravit;
vzhledem k tomu, že podle nařízení Rady (EHS) č. 1035/72 ze dne 18. května 1972 o společné organizace trhu s ovocem a zeleninou [10], naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 1034//77 [11], a zejména podle článku 22 uvedeného nařízení, může být u okurek vybíráno kromě cla také vyrovnávací clo; že je nezbytné provést změny ve společném celním sazebníku;
vzhledem k tomu, že v zájmu jasnosti je vhodné aktualizovat přílohy změněného nařízení,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
ODDÍL I Obiloviny
Článek 1
Příloha A nařízení (EHS) č. 2227/75 se nahrazuje přílohou I tohoto nařízení a příloha B uvedeného nařízení se mění v souladu s přílohou II tohoto nařízení.
Článek 2
Článek 6 odst. 2 nařízení Rady (EHS) č. 2742/75 o produkčních náhradách v odvětví obilovin a rýže [12], naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 2139/77 [13], se mění takto: - číslo "17.05 B" se zrušuje a nahrazuje se číslem "21.07 F II".
Článek 3
V příloze I nařízení Rady (EHS) č. 2743/75 ze dne 29. října 1975 o režimu uplatňovaném na krmné směsi z obilovin [14], se číslo 23.07 B nahrazuje tímto:
Číslo společného celního sazebníku _BAR_ Popis zboží _BAR_ 23.07 _BAR_ Melasová nebo slazená krmiva; ostatní přípravky používané k výživě zvířat: _BAR_
Článek 4
Nařízení Rady (EHS) č. 2744/75 ze dne 29. října 1975 o dovozním a vývozním režimu pro výrobky zpracované z obilovin a rýže [15], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 832/76 [16], se mění takto: 1. V čl. 5 odst. 1 a v článku 8:
- se zrušuje číslo "11.06 B" a nahrazuje se číslem "11.04 C II", - se zrušuje číslo "17.05 B" a nahrazuje se číslem "21.07 F II".
2. V čl. 9 odst. 1: - se zrušuje číslo "11.06 A" a nahrazuje se číslem "11.04 C I",
- se zrušuje číslo "17.05 B" a nahrazuje se číslem "21.07 F II".
3.
V čl.
9 odst.
3:
- se zrušuje číslo "11.06 B" a nahrazuje se číslem "11.04 C II".
4. V příloze I: a) První dva sloupce položek 11.02, 11.06 a 17.02 se nahrazují tímto:
_BAR_ II.glukózový sirup _BAR_ kukuřice _BAR_ 1,61 _BAR_ 55,00 _BAR_
Článek 5
Článek 3 odst. 2 nařízení Rady (EHS) č. 2747/75 ze dne 29. října 1975, kterým se stanoví obecná pravidla, jež mají být používána v případě narušení trhu s obilovinami [19], se mění takto: - číslo "17.05 B" se zrušuje a nahrazuje se číslem "21.07 F II".
Článek 6
Příloha I nařízení Rady (EHS) č. 2758/75 ze dne 29. října 1975, kterým se stanoví obecná pravidla pro složky určené na ochranu zpracovatelského průmyslu v odvětvích obilovin a rýže a výše těchto složek pro nové členské státy [20], se mění takto:
1. Položky 11.02, 11.06 a 17.02 se nahrazují tímto:
Číslo společného celního sazebníku _BAR_ Popis zboží _BAR_ Pevná složka (zúčt.j./t) _BAR_
B. glukóza a glukózový sirup: _BAR_ _BAR_ II. ostatní:
3. První dva sloupce položky 23.07 B se nahrazují tímto:
ODDÍL II Víno
Článek 7
Příloha IV nařízení Rady (EHS) č. 816/70 ze dne 28. dubna 1970, kterým se stanoví doplňková ustanovení v oblasti společné organizace trhu s vínem [22], naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 2211/77 [23], se mění v souladu s přílohou III tohoto nařízení.
ODDÍL III Mléko a mléčné výrobky
Článek 8
Článek 1 nařízení (EHS) č. 804/68 se mění takto: 1. Písmeno e) se nahrazuje tímto:
17.02 _BAR_ Ostatní cukry v pevném stavu; cukerné sirupy bez přídavku aromatických přípravků nebo barviv; umělý med, též smíšený s přírodním medem; karamel: _BAR_
_BAR_ A.(beze změny)". _BAR_
2. Písmeno f) se nahrazuje tímto:
21.07 _BAR_ Cukerné sirupy, s přísadou aromatických látek nebo barviv: _BAR_
_BAR_ II.laktózový sirup." _BAR_
3. Příloha nařízení (EHS) č. 804/68 se mění takto: a) Položka 17.02 se nahrazuje tímto:
"17.02 _BAR_ Ostatní cukry v pevném stavu; cukerné sirupy bez přídavku aromatických přípravků nebo barviv; umělý med, též smíšený s přírodním medem; karamel: _BAR_
_BAR_ A.(beze změny)". _BAR_
b) Položka 19.02 se nahrazuje tímto:
"19.02 _BAR_ Sladový výtažek; potravinové přípravky z mouky, krupice, škrobu nebo sladových výtažků, používané jako dětská výživa nebo pro dietní nebo kulinářské účely, obsahující méně než 50 % hmotnostních kakaa: _BAR_
_BAR_ B.ostatní (kromě sladového výtažku)". _BAR_
Článek 9
1. Příloha I nařízení Rady (EHS) č. 823/68 ze dne 28. června 1968, kterým se stanoví skupiny produktů a zvláštní pravidla pro výpočet dávek v odvětví mléka a mléčných výrobků [24], naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 1638/77 [25], se mění takto:
Skupina 12: číslo "17.05 A" se nahrazuje číslem "21.07 F I".
2. Příloha II nařízení (EHS) č. 823/68 se mění takto: a) Položka 17.02 se nahrazuje tímto: Číslo společného celního sazebníku _BAR_ Popis zboží _BAR_ 17.02 _BAR_ Ostatní cukry v pevném stavu; cukerné sirupy bez přídavku aromatických přípravků nebo barviv; umělý med, též smíšený s přírodním medem; karamel: _BAR_ _BAR_ A.laktóza a laktózový sirup: _BAR_
c) V položce 23.07 B se číslo "17.05 B" nahrazuje číslem "21.07 F II". d) V poznámce pod čarou č. 8 se číslo "17.05 A" nahrazuje číslem "21.07 F I".
ODDÍL IV Některé produkty uvedené v příloze II Smlouvy
Článek 10
Příloha nařízení Rady (EHS) č. 827/68 ze dne 28. června 1968 o společné organizaci trhu s některými výrobky uvedenými v příloze II Smlouvy [26], naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 425/77 [27], se mění takto:
1. Položka 05.15 B se nahrazuje tímto: "05.15 _BAR_ ex B.Ostatní, kromě šlach, odřezků a jiného podobného odpadu ze surových kůží." _BAR_
2. Položky 11.03 a 11.04 se nahrazují tímto:
"11.04 _BAR_ Mouka ze sušených luštěnin čísla 07.05 nebo z plodů jakéhokoli čísla kapitoly 8; mouka a krupice ze sága a z kořenů nebo hlíz čísla 07.06: _BAR_
_BAR_ A.mouka ze sušených luštěnin čísla 07.05 _BAR_
_BAR_ B.mouka z plodů jakéhokoli čísla kapitoly 8." _BAR_
3. Položka 12.08 se nahrazuje tímto:
"12.08 _BAR_ Kořeny čekanky, čerstvé nebo sušené, vcelku nebo dělené, nepražené; svatojánský chléb, čerstvý nebo sušený, též šrotovaný nebo v prášku, ovocná jádra a jiné rostlinné produkty používané zejména k lidské spotřebě, jinde neuvedené ani nezahrnuté: _BAR_ _BAR_ B.Svatojánský chléb _BAR_
_BAR_ C.Semena svatojánského chleba _BAR_
_BAR_ D.Pecky a jádra meruněk, broskví a švestek _BAR_ _BAR_ E.Ostatní." _BAR_
ODDÍL V Cukr a isoglukóza
Článek 11
Nařízení (EHS) č. 3330/74 se mění takto: 1. V čl. 1 odst. 1: a) v anglickém znění se v položce 17.01 písm. a) slova "beet sugar and cane sugar, solid" nahrazují slovy "beet sugar and cane sugar, in solid form".
b) Písmeno c) se nahrazuje tímto:
"c) 17.03 Melasa."
c) Písmeno d) se nahrazuje tímto:
2. Článek 1 odst. 2 se nahrazuje tímto:
"2. Pro účely tohoto nařízení se rozumí: - "bílým cukrem" cukr bez přísady aromatických látek nebo barviv, obsahující nejméně 99,5 % hmotnostních sacharózy v sušině, určených podle polarimetrické metody,
- "surovým cukrem" cukr bez přísady aromatických látek nebo barviv, obsahující méně než 99,5 % hmotnostních sacharózy v sušině, určených podle polarimetrické metody."
3. Příloha I nařízení (EHS) č. 3330/74 se mění takto:
V položce 19.02 se slovo "přípravky"
nahrazuje tímto: "Sladový výtažek; přípravky"
. Vkládá se nová položka: "B. ostatní".
Článek 12
Nařízení Rady (EHS) č. 765/68 ze dne 18. června 1968, kterým se stanoví obecná pravidla pro produkční náhrady pro cukr používaný v chemickém průmyslu [28], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 3138/76 [29], se mění takto: 1. Příloha I
a) číslo "ex 17.02 D" se zrušuje a nahrazuje se číslem "ex 17.02 D II"; b) číslo "ex 29.35 T" se zrušuje a nahrazuje se číslem "ex 29.35 Q";
c) číslo "38.19 R" se zrušuje a nahrazuje se číslem "ex 38.19 U".
2. Příloha III a) číslo "29.35 L" se zrušuje a nahrazuje se číslem "29.35IJ";
b) číslo "ex 29.35 T" se zrušuje a nahrazuje se číslem "ex 29.35 Q";
c) číslo "ex 32.02" se zrušuje a nahrazuje se číslem "ex 32.01 B";
d) číslo "ex 38.11 C" se zrušuje a nahrazuje položkou se "ex 38.11 D";
e) číslo "ex 38.19 T" se zrušuje a nahrazuje se číslem "ex 38.19 U";
f) číslo "ex 39.01 C VIII" se zrušuje a nahrazuje se číslem "ex 39.01 C VII".
Článek 13
V nařízení Rady (EHS) č. 1111/77 ze dne 17. května 1977, kterým se stanoví společná pravidla pro isoglukózu [30], se článek 1 mění takto:
Text položky 17.05 C I se nahrazuje novou položkou:
"21.07 F III Sirupy z isoglukózy s přísadou aromatických látek nebo barviv"
. ODDÍL IV
Článek 14
Příloha V nařízení Rady (EHS) č. 100/76 ze dne 19. ledna 1976 o společné organizaci trhu s produkty rybolovu [31], naposledy pozměněného nařízením (EHS) č.
2429/76 [32], se mění takto: 1.
Položka 03.03 A I se v anglickém znění nahrazuje tímto:
CCT heading No _BAR_ Description of goods _BAR_
03.03 _BAR_ A.Crustaceans: _BAR_ _BAR_ I.Crawfish of the genera Palinurus, Panulirus and Jasus _BAR_ 2. Položka 05.15 A se nahrazuje tímto: Číslo společného celního sazebníku _BAR_ Popis zboží _BAR_ 05.15 _BAR_ A.Ryby, korýši a měkkýši _BAR_
ODDÍL VII Oleje a tuky
Článek 15
Nařízení č. 136/66/EHS se mění takto: 1. Článek 1 odst. 2 písm. b):
číslo "15.17 B" se zrušuje a nahrazuje se číslem "15.17 B II".
2. Článek 1 odst. 2 písm. d):
v položce 07.02 A se v německém znění slovo "gekocht" nahrazuje slovem "gegart".
3. Článek 1 odst. 2 písm. d):
v položce 07.02 A se v nizozemském znění doplňují slova "of gebakken".
4. Článek 1 odst. 2 písm. e):
číslo "15.17 A" se zrušuje a nahrazuje se číslem "15.17 B I".
Článek 16
Nařízení Rady (EHS) č. 443/72 ze dne 29. února 1972 o dávkách u rafinovaného olivového oleje a některých produktů obsahujících olivový olej [33] se mění takto:
1. V článku 6 odst. 2 první odrážce a v čl. 7. odst. 2 první odrážce se zrušuje číslo "15.17 A I" a nahrazuje se číslem "15.17 B I a)".
2. V článku 6. odst. 2 druhé odrážce a v čl. 7. odst. 2 druhé odrážce se zrušuje číslo "15.17 A II" a nahrazuje se číslem "15.17 B I b)".
3. V článku 8 se zrušuje číslo "15.17 A" a nahrazuje se číslem "15.17 B I".
ODDÍL VIII
Obecná ustanovení
Článek 17
Nařízení (EHS) č. 950/68 o společném celním sazebníku se mění podle přílohy IV tohoto nařízení.
Článek 18
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. ledna 1978.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (EHS) č. 2564/77 ze dne 22. listopadu 1977, kterým se mění nařízení (EHS) č. 1351/72 o uznání seskupení producentů v odvětví chmele
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1696/71 ze dne 26. července 1971 o společné organizaci trhu s chmelem [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1170/77 [2], a zejména na čl. 7 odst. 5 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č. 1170/77 změnilo ustanovení týkající se uznaných seskupení producentů, zejména pokud jde o jejich složení a pravomoci;
vzhledem k tomu, že tyto pravomoci byly rozšířeny; že je proto za účelem uznání seskupení požadováno, aby jeho stanovy obsahovaly všechny informace nezbytné k tomu, aby byli členové plně seznámeni s povinnostmi v tomto seskupení;
vzhledem k tomu, že je proto nutné vhodným způsobem změnit nařízení Komise (EHS) č. 1351/72 ze dne 28. června 1972 o uznání seskupení producentů v odvětví chmele [3], zejména s ohledem na politiku seskupení producentů týkající se uvádění jejich produkce na trh a správy podpory pro produkci;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro chmel,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Článek 1 nařízení (EHS) č. 1351/72 je nahrazen tímto:
"Článek 1
1. Společná pravidla podle čl. 7 odst. 3 písm. a) a b) nařízení (EHS) č. 1696/71 se stanoví písemně. Tato pravidla zahrnují alespoň: a) pokud jde o produkci: aa) použití jedné nebo více určitých odrůd při obnově chmelnic nebo při zakládání nových chmelnic,
bb) dodržování určitých pěstitelských postupů a opatření na ochranu rostlin,
cc) sklízení, sušení a případně obalová úprava;
b) pokud jde o uvádění na trh, zejména pokud jde o koncentraci a podmínky nabídky: aa) obecná ustanovení o prodeji prostřednictvím seskupení,
bb) ustanovení o množstvích, která mohou producenti prodat sami, a pravidlech pro tento prodej,
cc) podmínky, za kterých může seskupení producentů využít podporu pro produkci poskytnutou podle čl. 12 odst. 3 prvního pododstavce nařízení (EHS) č. 1696/71 pro stabilizační opatření trhu.
2. "První fází uvádění na trh" se rozumí prodej chmele vyprodukovaného samostatným producentem nebo, v případě prodeje prostřednictvím seskupení producentů, prodej chmele vyprodukovaného jeho členy za velkoobchodní ceny nebo zpracovatelskému průmyslu."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
ze dne 23. prosince 1977, kterým se mění nařízení (EHS) č. 616/72, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro vývozní náhrady a dávky v odvětví olivového oleje
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady č. 136/66/EHS ze dne 22. září 1966 o zřízení společné organizace trhu s oleji a tuky [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1707/73 [2],
s ohledem na nařízení Rady č. 162/66/EHS ze dne 27. října 1966 o obchodu s oleji a tuky mezi Společenstvím a Řeckem [3],
s ohledem na nařízení Rady č. 171/67/EHS ze dne 27. června 1967 o vývozních náhradách a dávkách v odvětví olivového oleje [4], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 2429/72 [5], a zejména na článek 11 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že podle článku 16 nařízení Komise (EHS) č.
2960/77 ze dne 23. prosince 1977, kterým se stanoví pravidla pro prodej olivového oleje ze zásob intervenčních agentur [6], nemá olej vyvážený na základě nabídkového řízení nárok na vývozní náhradu; že v některých případech je olej vyvážený na základě nabídkového řízení před vývozem smíchán s olejem zakoupeným na trhu Společenství; že je tudíž třeba stanovit, že vývozní náhrada je vyhrazena pro olej zakoupený na trhu nebo pro olej z něj vyprodukovaný, použitý pro produkci vyvážené směsi;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro oleje a tuky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Článek 1 nařízení Komise (EHS) č. 616/72 ze dne 27. března 1972, kterým se stanoví pravidla pro vývozní náhrady a dávky v odvětví olivového oleje [7], se mění takto:
"Článek 1 1. Vývozní náhrady se poskytují pouze na olivové oleje o obsahu volných mastných kyselin, vyjádřených jako kyselina olejová, nejvýše 30 g na 100 g.
2. Pokud je vyvážený olivový olej směsí náležící do položky 15.07 A II a skládá se: a) z oleje nakoupeného na základě nabídkového řízení za účelem vývozu a
b) z oleje nakoupeného přímo na trhu Společenství,
poskytuje se náhrada stanovená pro oleje položky 15.07 A II pouze na množství získané přímo na trhu Společenství."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
ze dne 28. listopadu 1977 o uzavření Dodatkového protokolu k Dohodě o přidružení mezi Evropským hospodářským společenstvím a Tureckem v důsledku přistoupení nových členských států ke Společenství
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 238 této smlouvy,
s ohledem na Smlouvu o přistoupení nových členských států k Evropskému hospodářskému společenství a k Evropskému společenství pro atomovou energii, podepsanou dne 22. ledna 1972, a zejména na článek 108 Aktu, který tvoří přílohu této smlouvy,
s ohledem na doporučení Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu[1],
vzhledem k tomu, že je třeba uzavřít Dodatkový protokol o některých ustanoveních týkajících se Dohody o přidružení mezi Evropským hospodářským společenstvím a Tureckem v důsledku přistoupení nových členských států k Evropskému hospodářskému společenství,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Dodatkový protokol k Dohodě o přidružení mezi Evropským hospodářským společenstvím a Tureckem v důsledku přistoupením nových členských států ke Společenství, jakož i prohlášení připojená k závěrečnému aktu, se uzavírají a schvalují jménem Společenství.
Znění protokolu a závěrečného aktu se připojuje k tomuto nařízení.
Článek 2
Předseda Rady sdělí ostatním smluvním stranám, že postupy nezbytné ke vstupu Protokolu v platnost byly na straně Společenství ukončeny[2].
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
ze dne 23. prosince 1977 o některých prováděcích pravidlech ke směrnici 64/432/EHS s ohledem na slintavku a kulhavku
(78/78/EHS) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady č. 64/432/EHS ze dne 26. června 1964 o veterinárních otázkách obchodu se skotem a prasaty uvnitř Společenství [1], naposledy pozměněnou směrnicí č. 77/98/EHS [2], a zejména první a poslední odstavec článku 4b uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že článek 4b, aniž by byla poškozena veterinární úroveň některých členských států, opravňuje ty členské státy, v nichž existují určité veterinární podmínky a které zejména nepovolují na svém území výskyt očkovaných zvířat na dobu stanovenou postupem podle Stálého veterinárního výboru, dovážet zvířata na jejich území za zvláštních veterinárních podmínek;
vzhledem k tomu, že pokud jde o slintavku a kulhavku, představují zvířata narozená po začátku této doby maximální záruky, zejména v případě členských států, ve kterých se tato nákaza nevyskytuje a které nepovolují na svém území očkování;
vzhledem k tomu, že uvedená doba musí poskytovat dostatečné veterinární záruky; že období jednoho roku se považuje za dostatečné;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Lhůta stanovená v prvním odstavci článku 4b směrnice 64/432/EHS, během které již členské státy úředně nepovolují očkování proti slintavce a kulhavce na svém území, je stanovena na jeden rok.
Článek 2
Zvířata narozená po začátku lhůty uvedené v článku 1 mohou být uváděna na trh uvnitř Společenství na základě podmínek stanovených v čl. 4b části A bodu 1 uvedené směrnice.
Článek 3
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
ze dne 6. června 1978, kterým se jménem Společenství přijímají tři přílohy k Mezinárodní úmluvě o zjednodušení a sladění celních režimů (78/528/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na doporučení Komise,
vzhledem k tomu, že rozhodnutím Komise 75/199/EHS [1] Společenství uzavřelo Mezinárodní úmluvu o zjednodušení a sladění celních režimů a přijalo přílohu této úmluvy týkající se celních skladů;
vzhledem k tomu, že přílohy k této úmluvě týkající se celních formalit před podáním celního prohlášení, dočasného uskladnění zboží a svobodných celních pásem mohou být Společenstvím přijaty;
vzhledem k tomu, že by však toto přijetí mělo být spojeno s určitými výhradami s ohledem na zvláštní požadavky celní unie,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Jménem Společenství se přijímají tyto přílohy k Mezinárodní úmluvě o zjednodušení a sladění celních režimů: - příloha A.1 o celních formalitách před podáním celního prohlášení s výhradou k normám 11 a 21,
- příloha A.2 o dočasném uskladnění zboží s výhradou k doporučeným praxím 10, 13 a 21,
- příloha F.1 o svobodných celních pásmech s výhradou ke normě 21.
Znění výše uvedených příloh se připojuje k tomuto rozhodnutí.
Článek 2
Komise informuje generální sekretariát Rady pro celní spolupráci o přijetí příloh uvedených v článku 1 s výhradami zmíněnými v daném článku.
ze dne 26. července 1978 o stanovení seznamu nákaz zvířat ve smyslu směrnice 72/462/EHS
(78/685/EHS) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 72/462/EHS ze dne 12. prosince 1972 o veterinárních a hygienických otázkách dovozu skotu, prasat a čerstvého masa ze třetích zemí [1], a zejména na čl. 12 odst. 3 písm. c) a článek 29 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že u zásilky, u které se při vstupu na území Společenství prokáže nebo vznikne podezření na nákazu zvířat, zejména na nákazu ve Společenství exotickou, může být v zájmu ochrany zdraví lidí a zvířat a aby se zabránilo eventuálním velice vážným důsledkům výskytu nebo šíření takových nákaz ve Společenství nutné provést utracení a neškodné odstranění všech zvířat v zásilce;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto rozhodnutí je v souladu se stanoviskem Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Všechna zvířata zásilky předložené k dovozu mohou být utracena a neškodně odstraněna, pokud je veterinární kontrolou, provedenou při vstupu zvířat na území Společenství v souladu s čl. 12 odst. 1 směrnice 72/462/EHS, založeno nebo prokázáno podezření na některou z nákaz zvířat uvedených na seznamu v příloze k tomuto rozhodnutí.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
ze dne 25. července 1978 o zřízení Poradního výboru pro vzdělávání zubních lékařů (78/688/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na návrh rozhodnutí předložený Komisí,
vzhledem k tomu, že ve svém usnesení ze dne 6. června 1974 o vzájemném uznávání diplomů, osvědčení a obdobných dokladů o dosažené kvalifikaci se Rada vyslovila ve prospěch zřízení poradních výborů;
vzhledem k tomu, že v souvislosti se vzájemným uznáváním diplomů, osvědčení a obdobných dokladů o dosažené kvalifikaci v zubním lékařství je důležité zajistit srovnatelně vysokou úroveň vzdělávání;
vzhledem k tomu, že pro dosažení tohoto cíle je žádoucí zřídit poradní výbor, který by radil Komisi,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Při Komisi se zřizuje Poradní výbor pro vzdělávání zubních lékařů (dále jen "výbor").
Článek 2
1. Úkolem výboru přispívat k zajištění srovnatelně vysoké úrovně vzdělávání zubních lékařů v rámci Společenství, a to jak vzdělávání zubních lékařů, tak i dalšího vzdělávání lékařů působících ve specializovaném zubním lékařství.
2. Tento úkol plní zejména těmito prostředky: - výměnou úplných informací o metodách vzdělávání, jakož i o obsahu, úrovni a systému teoretického a praktického vzdělávání poskytovaného v členských státech,
- výměnou názorů a konzultacemi za účelem dosažení společné koncepce, pokud jde o úroveň, které má být dosaženo při vzdělávání zubních lékařů dosaženo, a případně o systém a obsah tohoto vzdělávání,
- přihlédnutím k přizpůsobování vzdělávání zubních lékařů pokroku ve stomatologii a ve vyučovacích metodách.
3. Výbor podává Komisi a členským státům svá stanoviska a doporučení včetně, považuje-li to za vhodné, návrhů na změny článků týkajících se vzdělávání zubních lékařů ve směrnicích 78/686/EHS [1] a 78/687/EHS [2].
4. Výbor rovněž radí Komisi ve všech dalších otázkách, které mu případně předloží ve věci vzdělávání zubních lékařů.
Článek 3
1. Výbor se skládá ze tří odborníků z každého členského státu, a to
- z jednoho odborníka vykonávajícího povolání zubního lékaře,
- z jednoho odborníka z příslušných orgánů členského státu.
2. Každý člen má náhradníka.
Tento náhradník je oprávněný účastnit se schůzí výboru.
3. Členy a náhradníky uvedené v odstavcích 1 a 2 určují členské státy.
Členové uvedení v odst. 1 první a druhé odrážce a jejich náhradníci jsou určováni na návrh zubních lékařů z praxe a zařízení zajišťujících univerzitní vzdělávání v zubním lékařství.
Takto určené členy a náhradníky jmenuje Rada.
Článek 4
1. Funkční období člena výboru je tříleté.
Po uplynutí tohoto období zůstávají členové výboru ve funkci, dokud není rozhodnuto o jejich nahrazení nebo o obnovení jejich funkčního období.
2. Funkční období člena může skončit před uplynutím tříletého období jeho odstoupením, úmrtím nebo nahrazením jiným členem postupem podle článku 3.
Nový člen je jmenován na dobu zbývající do konce původního funkčního období.
Článek 5
Výbor zvolí ze svých členů předsedu a dva místopředsedy.
Přijme svůj jednací řád.
Program jednání na schůzích stanoví předseda výboru společně s Komisí.
Článek 6
Výbor může vytvářet pracovní skupiny a zvát a přijímat pozorovatele nebo odborníky, který mu budou nápomocni, pokud jde o všechna zvláštní hlediska jeho práce.
Článek 7
Sekretariát výboru zajišťuje Komise.
ze dne 30. prosince 1977, kterým se mění statut Evropské investiční banky v souvislosti s přijetím nové definice hodnoty zúčtovací jednotky banky RADA GUVERNÉRŮ EVROPSKÉ INVESTIČNÍ BANKY,
vzhledem k tomu, že dne 1. října 1977 vstoupila v platnost Smlouva pozměňující některá ustanovení Protokolu o statutu Evropské investiční banky, podepsaná dne 10. července 1975;
vzhledem k tomu, že za základě nových ustanovení čl. 4 odst. 1 a čl. 7 odst. 4 může Rada guvernérů jednomyslně na návrh Správní rady změnit definici zúčtovací jednotky a metodu přepočtu částek vyjádřených v zúčtovacích jednotkách na národní měny a naopak;
s ohledem na návrh Správní rady ze dne 10. listopadu 1977,
ROZHODLA TAKTO:
1. V čl. 4 odst. 1 statutu Banky se druhý pododstavec, kterým se vymezuje zúčtovací jednotka, nahrazuje tímto:
"Hodnota zúčtovací jednotky je rovna součtu následujících částek v národních měnách členských států: německá marka _BAR_ 0,828 _BAR_ libra šterlinků _BAR_ 0,0885 _BAR_ francouzský frank _BAR_ 1,15 _BAR_ italská lira _BAR_ 109 _BAR_ nizozemský gulden _BAR_ 0,286 _BAR_ belgický frank _BAR_ 3,66 _BAR_ lucemburský frank _BAR_ 0,14 _BAR_ dánská koruna _BAR_ 0,217 _BAR_
irská libra _BAR_ 0,00759" _BAR_ 2. V článku 7 statutu se odstavec 3, kterým se vymezuje metoda přepočtu částek vyjádřených v zúčtovacích jednotkách na národní měny a naopak, nahrazuje tímto:
"Pro účely tohoto článku se přepočítacím koeficientem mezi měnami členských států a zúčtovací jednotkou stanovenou v článku 4 rozumí přepočítací koeficient mezi touto zúčtovací jednotkou a touto měnou založený na tržním kursu." Na základě nového čl.
7 odst. 3 statutu banky je dále rozhodnuto takto:
"že se k výpočtu zúčtovací jednotky banky použije způsob používaný na základě rozhodnutí Rady Evropských společenství ze dne 21. dubna 1975 o definici a přepočtu evropské zúčtovací jednotky."
Za Radu guvernérů
K. Heinesen
předseda
H. Lenaert
ze dne 19. září 1978 o činnosti určitých třetích zemí v nákladní námořní dopravě (78/774/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na čl. 84 odst. 2 této smlouvy,
s ohledem na návrh rozhodnutí předložený Komisí,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že by měl být vytvořen informační systém umožňující orgánům Společenství sledovat činnost loďstev třetích zemí, jejichž postupy poškozují zájmy námořní dopravy členských států, zejména pokud tato činnost narušuje konkurenceschopnost loďstev členských států v mezinárodním námořním obchodě; že tyto informační systémy musí rovněž usnadňovat konzultaci na úrovni Společenství;
vzhledem k tomu, že by měla být stanovena možnost přijmout na úrovni Společenství nezbytná opatření pro společný výkon práva členských států přijmout protiopatření ve vztahu k činnosti určitých třetích zemí v nákladní námořní dopravě,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
1. Každý členský stát přijme všechna nezbytná opatření k vytvoření systému, který mu umožní sběr informací o činnosti loďstev třetích zemí, jejichž postupy poškozují zájmy nákladní námořní dopravy členských států, zejména pokud tato činnost narušuje konkurenceschopnost loďstev členských států v mezinárodním námořním obchodě.
2. Tento systém musí každému členskému státu umožnit v rozsahu nezbytném pro dosažení cílů uvedených v odstavci 1 sběr informací o: - úrovni nabízených služeb nákladní námořní dopravy,
- druhu, objemu, hodnotě, původu a místě určení zboží nakládaného nebo vykládaného v zúčastněných členských státech plavidly, která tyto služby poskytují, a
- výše sazeb účtovaných za tyto služby.
Článek 2
1.
Rada jednomyslně rozhodne, na loďstva kterých třetích zemí se společně použije informační systém.
2. Rozhodnutí podle odstavce 1 uvede druh nákladní námořní dopravy, na kterou se informační systém použije, datum jeho zavedení, intervaly poskytování informací, a které z informací podle článku 1 se sbírají.
3. Každý členský stát předává Komisi pravidelně nebo na vyžádání informace vytvořené jeho informačním systémem.
4. Komise shrnuje informace za Společenství jako celek.
Použije se článek 4 rozhodnutí Rady 77/587/EHS ze dne 13. září 1977, kterým se zavádí postup konzultací o vztazích mezi členskými státy a třetími zeměmi v oblasti námořní dopravy a o související činnosti v mezinárodních organizacích [3].
Článek 3
Členské státy a Komise v rámci konzultačního postupu zavedeného rozhodnutím 77/587/EHS, mimo jiné na základě informací vytvořených informačním systémem podle článku 1, pravidelně posuzují činnost loďstev třetích zemí určených rozhodnutím podle článku 2.
Článek 4
Rada může jednomyslně rozhodnout, zda členské státy společně použijí přiměřená protiopatření tvořící součást jejich vnitrostátních právních předpisů vůči třetí zemi nebo skupině třetích zemí, které byly určeny rozhodnutími podle článku 2.
Článek 5
Členské státy mohou nadále jednostranně využívat vlastní vnitrostátní informační systémy a protiopatření.
Článek 6
Členské státy přijmou po konzultaci s Komisí co nejdříve a nejpozději do 31. prosince 1978 právní a správní předpisy nezbytné k provedení tohoto rozhodnutí.
Článek 7
Tato rozhodnutí je určeno členským státům.
ze dne 30. října 1978 o uzavření dohody ve formě výměny dopisů mezi Evropským hospodářským společenstvím a Bankou pro mezinárodní platby o mobilizaci pohledávek členských států v rámci dohody o střednědobé finanční výpomoci
(78/897/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na rozhodnutí Rady 71/143/EHS ze dne 22. března 1971 o zřízení mechanismu pro střednědobou finanční pomoc [1], naposledy pozměněné rozhodnutím 78/49/EHS [2], a zejména na články 1 a 4 uvedeného rozhodnutí,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Měnového výboru ze dne 28. února 1978,
vzhledem k tomu, že rozhodnutí 78/49/EHS zavedlo možnost, aby v případě, že jednomu nebo více členským státům, kteří jsou věřiteli ze střednědobé finanční pomoci, nastanou nebo jim vážně hrozí obtíže s platební bilancí, mohla být provedena mobilizace pohledávky tohoto státu nebo států; že stanovilo, že tato mobilizace se provádí především refinancováním od subjektu mimo systém buď společným postupem členských států u jiných mezinárodních organizací, nebo dohodou uzavřenou s těmito organizacemi;
vzhledem k tomu, že Banka pro mezinárodní platby je subjektem, který může toto refinancování poskytnout,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
1. Dohoda ve formě výměny dopisů mezi Evropským hospodářským společenstvím a Bankou pro mezinárodní platby o mobilizaci pohledávek členských států v rámci dohody o střednědobé finanční pomoci se schvaluje jménem Společenství.
2. Znění dohody se připojuje k tomuto rozhodnutí.
Článek 2
Předseda Rady je oprávněn jmenovat osobu zmocněnou podepsat dohodu zavazující Společenství.
ze dne 19. června 1978 o uzavření Evropské úmluvy o ochraně zvířat chovaných pro hospodářské účely
(78/923/EHS) RADA EVROPKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 43 a 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že v rámci Rady Evropy byla vypracována Evropská úmluva o ochraně zvířat chovaných pro hospodářské účely (dále jen "úmluva") s cílem chránit zvířata chovaná pro hospodářské účely, zejména pak v moderních intenzivních chovatelských systémech;
vzhledem k tomu, že směrnice Rady 70/373/EHS ze dne 20. července 1970 o zavedení metod odběru vzorků a analytických metod Společenství pro úřední kontrolu krmiv [3], naposledy pozměněná směrnicí 76/372/EHS [4], směrnice Rady 70/524/EHS ze dne 23. listopadu 1970 o doplňkových látkách v krmivech [5], naposledy pozměněná směrnicí 78/117/EHS [6], a směrnice Rady 74/63/EHS ze dne 17. prosince 1973 o stanovení maximální přípustné koncentrace nežádoucích látek a produktů v krmivech [7], naposledy pozměněná směrnicí 76/934/EHS [8] zavedly společná pravidla, která mohou být úmluvou dotčena, zejména uplatňováním některých ustanovení úmluvy;
vzhledem k tomu, že jiná ustanovení úmluvy se týkají oblastí, pro něž Společenství dosud nezavedlo společná pravidla;
vzhledem k tomu, že ochrana zvířat není sama o sobě jedním z cílů Společenství; že však existují rozdíly mezi vnitrostátními zákony na ochranu zvířat chovaných pro hospodářské účely a že tyto rozdíly mohou vést ke vzniku nerovných podmínek hospodářské soutěže, a tak nepřímo ovlivnit fungování společného trhu;
vzhledem k tomu, že úmluva se zabývá záležitostmi, které jsou součástí společné zemědělské politiky;
vzhledem k tomu, že tedy účast Společenství na úmluvě se pro dosažení cílů Společenství jeví jako nezbytná;
vzhledem k tomu, že chov zvířat v Grónsku se v důsledku obecných okolností, a zejména podnebí, řídkého osídlení a výjimečné velikosti ostrova provádí v podmínkách, které se zásadně liší od podmínek v jiných oblastech Společenství; že by se tedy úmluva neměla vztahovat na Grónsko,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Jménem Evropského hospodářského společenství je schválena Evropská úmluva o ochraně zvířat chovaných pro hospodářské účely.
Text úmluvy tvoří přílohu tohoto rozhodnutí.
Článek 2
Předseda Rady uloží schvalovací listinu podle článku 14 úmluvy [9].
Při ukládání schvalovací listiny předseda Rady podle článku 16 úmluvy prohlásí, že úmluva se nevztahuje na Grónsko.
ze dne 18. prosince 1978 o zřízení Poradního výboru pro vzdělávání veterinárních lékařů (78/1028/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na návrh rozhodnutí předložený Komisí,
vzhledem k tomu, že v usnesení ze dne 6. června 1974 o vzájemném uznávání diplomů, osvědčení a jiných dokladů o dosažené kvalifikaci se Rada vyslovila ve prospěch zřízení poradních výborů;
vzhledem k tomu, že je důležité zajistit srovnatelně vysokou úroveň vzdělávání v souvislosti se vzájemným uznáváním diplomů, osvědčení a jiných dokladů o dosažené kvalifikaci veterinárních lékařů a sjednocení podmínek pro přístup k činnosti veterinárních lékařů;
vzhledem k tomu, že je žádoucí pro dosažení tohoto cíle zřídit poradní výbor, který by radil Komisi,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Při Komisi se zřizuje Poradní výbor pro vzdělávání veterinárních lékařů (dále jen "výbor").
Článek 2
1. Úkolem výboru je přispívat k zajištění srovnatelně vysoké úrovně vzdělávání veterinárních lékařů ve Společenství.
2. Tento úkol plní především těmito prostředky: - výměnou úplných informací o metodách vzdělávání, jakož i o obsahu, úrovni a systému teoretického i praktického vzdělávání poskytovaného v členských státech,
- výměnou názorů a konzultacemi za účelem dosažení společné koncepce, pokud jde o úroveň, které má být při vzdělávání veterinárních lékařů dosaženo, a případně o systém a obsah tohoto vzdělávání,
- přihlédnutím k přizpůsobování vzdělávání veterinárních lékařů pokroku ve vědě veterinárního lékařství a vyučovacích metodách.
3. Výbor podává Komisi a členským státům svá stanoviska a doporučení včetně, považuje-li to za vhodné, návrhů na změny článků týkajících se vzdělávání veterinárních lékařů ve směrnicích 78/1026/EHS [1] a 78/1027/EHS [2].
4. Výbor rovněž radí Komisi ve všech dalších otázkách, které mu případně předloží ve věci vzdělávání veterinárních lékařů.
Článek 3
1. Výbor se skládá ze tří odborníků z každého členského státu, a to
- z jednoho odborníka z veterinární praxe, - z jednoho odborníka z institucí pověřených výukou veterinárních věd a
- z jednoho odborníka z příslušných orgánů členských států.
2. Každý člen má svého náhradníka.
Tento náhradník je oprávněn účastnit se schůzí výboru.
3. Členy a náhradníky uvedené v odstavcích 1 a 2 určují členské státy.
Členové uvedení v odst. 1 první a druhé odrážce a jejich náhradníci jsou určováni na návrh odborníků z veterinární praxe a institucí pověřených výukou veterinární vědy.
Takto určené členy a náhradníky jmenuje Rada.
Článek 4
1. Funkční období člena výboru je tříleté.
Po uplynutí tohoto období zůstávají členové výboru ve funkci, dokud není rozhodnuto o jejich nahrazení nebo o obnovení jejich funkčního období.
2. Funkční období člena může skončit před uplynutím tříletého období jeho odstoupením, úmrtím nebo nahrazením jiným členem postupem podle článku 3.
Nový člen je jmenován na dobu zbývající do konce původního funkčního období.
Článek 5
Výbor zvolí ze svých členů předsedu a dva místopředsedy.
Přijme svůj jednací řád.
Program jednání na schůzích stanoví předseda výboru ve spojení s Komisí.
Článek 6
Výbor může vytvářet pracovní skupiny a zvát a přijímat pozorovatele nebo odborníky, kteří mu budou nápomocni, pokud jde o všechna zvláštní hlediska jeho práce.
Článek 7
Sekretariát výboru zajišťuje Komise.
Směrnice Rady
ze dne 12. prosince 1977
o sbližování právních předpisů členských států týkajících se barviv, která mohou být přidávána do léčivých přípravků
(78/25/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že hlavním účelem všech právních předpisů týkajících se léčivých přípravků musí být ochrana veřejného zdraví; že však musí být tohoto cíle dosaženo prostředky, které nebudou bránit rozvoji farmaceutického průmyslu nebo obchodu s léčivými přípravky ve Společenství;
vzhledem k tomu, že ačkoli směrnice Rady ze dne 23. října 1962 [3], naposledy pozměněná směrnicí 76/399/EHS [4], stanovila jednotný seznam barviv povolených pro používání v potravinách určených k lidské spotřebě, stále existují rozdíly mezi právními předpisy členských států týkajícími se barvení léčivých přípravků; že některé členské státy používají pro léčivé přípravky pravidla stanovená pro potraviny; že jiné mají oddělené seznamy povolených barviv pro léčivé přípravky a pro potraviny;
vzhledem k tomu, že tyto rozdíly přispívají k bránění obchodu s léčivými přípravky ve Společenství a obchodu s barvivy, která mohou být přidávána do těchto přípravků; že takové rozdíly tedy mohou přímo ovlivnit vytvoření a fungování společného trhu;
vzhledem k tomu, že zkušenost ukázala, že ze zdravotního hlediska není důvod, proč by barviva povolená k používání v potravinách určených pro lidskou spotřebu neměla být povolena také pro používání v léčivých přípravcích; že by se tedy přílohy I a III směrnice ze dne 23. října 1962 ve svém současném nebo případném pozměněném znění měly uplatňovat také na léčivé přípravky;
vzhledem k tomu, že pokud je použití barviva v potravinách a léčivých přípravcích zakázáno za účelem ochrany veřejného zdraví, mělo by být pokud možno zamezeno narušením technologické a hospodářské povahy; že za tím účelem by měl být stanoven postup, který vytvoří úzkou spolupráci mezi členskými státy a Komisí ve Výboru pro přizpůsobení směrnic o odstraňování technických překážek obchodu v odvětví barviv, která mohou být přidávána do léčivých přípravků, technickému pokroku;
vzhledem k tomu, že zvláště musí být zvážena určitá barviva dosud povolená některými členskými státy zejména k barvení léčivých přípravků pro zevní použití,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Členské státy nepovolí pro barvení humánních a veterinárních léčivých přípravků, jak jsou definovány v článku 1 směrnice Rady 65/65/EHS ze dne 26. ledna 1965 o sbližování právních a správních předpisů týkajících se hromadně vyráběných léčivých přípravků [5], žádná jiná barviva než ta, která jsou uvedena v příloze I oddílech I a II směrnice ze dne 23. října 1962 ve znění pozdějších předpisů.
Použijí se také všechna přechodná ustanovení stanovená pro určitá z těchto barviv.
Článek 2
Členské státy přijmou veškerá nezbytná opatření pro zajištění toho, aby barviva uvedená v příloze I oddílech I a II směrnice ze dne 23. října 1962 vyhovovala obecným a zvláštním kritériím čistoty stanoveným v příloze III uvedené směrnice.
Článek 3
Metody analýzy potřebné k ověření, zda jsou splněna obecná a zvláštní kritéria čistoty přijatá na základě směrnice ze dne 23. října 1962, se použijí také pro účely této směrnice.
Článek 4
Pokud je barvivo z přílohy I směrnice ze dne 23. října 1962 vypuštěno, ale po omezenou dobu je povoleno pokračovat v prodeji potravin obsahujících toto barvivo, použije se toto ustanovení také pro léčivé přípravky.
Tato omezená doba používání však může být pro léčivé přípravky pozměněna postupem podle článku 6.
Článek 5
1. Zřizuje se Výbor pro přizpůsobení směrnic o odstraňování technických překážek obchodu v odvětví barviv, která mohou být přidávána do léčivých přípravků, technickému pokroku, dále jen "výbor", který se skládá ze zástupců členských států a předsedá mu zástupce Komise.
2. Výbor přijme svůj jednací řád.
Článek 6
1. Má-li být zahájen postup podle tohoto článku, přednese věc výboru jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu, anebo na žádost zástupce členského státu.
2. Zástupce Komise předloží návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme své stanovisko k těmto opatřením ve lhůtě stanovené předsedou podle naléhavosti věci.
Stanovisko se přijímá většinou 41 hlasů, přičemž hlasům členských států je přidělena váha podle čl. 148 odst.
2 Smlouvy. Předseda nehlasuje.
3. Komise přijme navržená opatření, pokud jsou v souladu se stanoviskem výboru.
Jestliže nejsou tato opatření v souladu se stanoviskem výboru nebo jestliže výbor žádné stanovisko nezaujme, předloží Komise neprodleně Radě návrh opatření, která mají být přijata.
Rada se usnese kvalifikovanou většinou.
Pokud Rada nepřijme rozhodnutí do tří měsíců ode dne, kdy jí byla věc předložena, přijme navrhovaná opatření Komise.
Článek 7
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 18 měsíců od jejího oznámení a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Kterýkoli členský stát však může na svém vlastním území povolit až do konce období čtyř let od oznámení této směrnice uvádění na trh léčivých přípravků obsahujících barviva, která nevyhovují požadavkům této směrnice, pokud tato barviva byla povolena v daném členském státě před přijetím směrnice.
3. V závislosti na stanovisku Vědeckého výboru pro potraviny a výboru uvedeného v článku 5 předloží popřípadě Komise Radě do dvou let od přijetí této směrnice návrh na změnu směrnice, který umožní používání:
- barviv:
=brilantní modř _BAR_ FCF _BAR_ CI 42090, _BAR_
=červeň _BAR_ 2G _BAR_ CI 18050, _BAR_
- dalších barviv pro léčivé přípravky pouze pro zevní použití.
Rada rozhodne o návrhu Komise nejpozději do dvou let od jeho předložení.
4. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 8
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 13. prosince 1977, kterou se, pokud jde o postup chlazení, doplňuje směrnice 71/118/EHS o hygienických otázkách obchodu s čerstvým drůbežím masem
(78/50/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 43 a 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že článek 14 směrnice Rady 71/118/EHS ze dne 15. února 1971 o hygienických otázkách obchodu s čerstvým drůbežím masem [3], naposledy pozměněné směrnicí 75/431/EHS [4], stanoví, že členské státy musí zakázat používat u drůbeže postup chlazení uvedený v daném článku;
vzhledem k tomu, že tento zákaz se stane závazným až 18 měsíců po předložení zprávy Komise o postupech chlazení, na které se zákaz nevztahuje, nejpozději však do 1. ledna 1978;
vzhledem k tomu, že Komise po konzultaci členských států ve Stálém veterinárním výboru předložila Radě zprávu, která stanoví podmínky, které musí závod, zařízení a kontrola splňovat, aby postup chlazení ponorem do vody nebyl považován za spadající do oblasti působnosti uvedeného zákazu; že tato směrnice vychází ze závěrů uvedené zprávy,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Článek 14 směrnice 71/118/EHS se nahrazuje tímto:
"Článek 14
1. Od 15. února 1979 zakazují členské státy chlazení čerstvého drůbežího masa ponorem do vody, pokud není prováděno v souladu s podmínkami stanovenými v příloze I kapitole V bodech 28a a 28b a takto chlazená jatečně upravená těla nejsou okamžitě zmrazena nebo hluboce zmrazena.
2. V případě jatečně upravených těl získaných a určených k uvedení na trh na jejich území jsou však členské státy oprávněny přiznat na základě žádosti odchylky od požadavků odstavce 1 zařízením, která provádějí činnost na jejich území ke dni 1. ledna 1978.
Tyto odchylky se nesmějí používat po 15. srpnu 1982.
Při využívání odchylek stanovených v prvním pododstavci se členské státy nesmějí stavět proti dovozu drůbežího masa na jejich území získaného v jiném členském státě za stejných podmínek.
3. Členské státy, které si přejí využít možnost danou odstavcem 2, uvědomí Komisi a ostatní členské státy co nejdříve a v každém případě nejpozději do 15. února 1979.
4. V případě uplatnění odchylek podle odstavce 2 se zakazuje použití označení zdravotní nezávadnosti stanovené v příloze I kapitole X.
Avšak pro provádění odstavce 2 druhého pododstavce jsou příslušné členské státy oprávněny připustit na svá území jatečně upravená těla, která nemají označení zdravotní nezávadnosti stanovené v příloze I kapitole X."
Článek 2
Ve směrnici 71/118/EHS se vkládá nový článek, který zní:
"Článek 14a
1. Komise po konzultaci členských států ve Stálém veterinárním výboru předloží Radě do 1. ledna 1980 zprávu případně provázenou nebo následovanou příslušnými návrhy na: a) pokračování ve studii postupů chlazení jatečně upravených těl, které jsou vyhovující z hlediska hygieny, zprávu zabývající se jak vývojem postupu uvedeného v příloze I kapitole V bodech 28a a 28b, tak jinými postupy chlazení, zejména postupy využívajícími kapalný CO2 a kapalný dusík nebo postupy prováděné stříkáním;
b) mikrobiologické kontroly – včetně úlohy mezních hodnot – a mikrobiologické metody, které se mají použít pro kontroly: i) stupně hygieny postupu chlazení ponorem uvedeného v příloze I kapitole V bodech 28a a 28b a
ii) celého postupu porážení od okamžiku, kdy je živá drůbež přivezena na jatka, až do fáze balení nebo případně do chvíle, kdy jatečně upravené tělo opouští jatky;
c) absorpce vody – včetně vyhodnocení úlohy její mezní hodnoty – jako parametru pro hygienické kontroly zařízení pro chlazení ponorem.
2. Komise po konzultaci členských států ve Stálém veterinárním výboru předloží Radě do 15. října 1978 zprávu případně provázenou návrhy na zvláštní hygienické podmínky, za kterých se může postup, který je v souladu s podmínkami stanovenými v příloze I kapitole V bodech 28a a 28b, použít pro jatečně upravená těla, která nejsou okamžitě zmrazená ani hluboce zmrazená.
3. Rada rozhodne jednomyslně o návrzích Komise uvedených v odstavci 1 ve lhůtě 12 měsíců ode dne jejich předložení a o návrzích uvedených v odstavci 2 do 31. prosince 1978."
Článek 3
V kapitole V přílohy I směrnice 71/118/EHS se vkládají nové body, které znějí:
"28a. Jatečně upravená těla, která mají být podrobena chlazení ponorem podle postupu popsaného v bodě 28b, se musí bezprostředně po vykolení řádně omýt stříkáním a bez prodlení ponořit.
Stříkání musí být provedeno přístrojem, který účinně omyje vnitřní a vnější povrch jatečně upraveného těla.
Pro jatečně upravená těla o hmotnosti: - do 2,5 kilogramů se na jedno jatečně upravené tělo musí použít alespoň 1,5 litru vody,
- od 2,5 do 5 kilogramů se na jedno jatečně upravené tělo musí použít alespoň 2,5 litru vody,
- 5 kilogramů nebo více se na jedno jatečně upravené tělo musí použít alespoň 3,5 litru vody.
Proces chlazení ponorem musí splňovat tyto podmínky: a) jatečně upravená těla musí procházet jednou nebo více nádržemi s vodou nebo s vodou a ledem, jejichž obsah se nepřetržitě obměňuje.
Přijatelný je pouze systém, ve kterém jsou jatečně upravená těla mechanickými prostředky nepřetržitě posunována proti proudu vody;
b) teplota vody v nádrži nebo v nádržích měřená v místě vstupu jatečně upravených těl nesmí být vyšší než +16 °C a v místě výstupu jatečně upravených těl nesmí být vyšší než +4 °C;
c) postup musí být prováděn tak, aby teplota uvedená v kapitole XII byla dosažena v co nejkratším čase;
d) minimální průtok vody během celého postupu chlazení uvedeného v odstavci a) musí být: - 2,5 litru pro jatečně upravené tělo o hmotnosti do 2,5 kilogramů,
- 4 litry pro jatečně upravené tělo o hmotnosti od 2,5 do 5 kilogramů,
- 6 litrů pro jatečně upravené tělo o hmotnosti 5 kilogramů nebo více.
V případě použití několika nádrží musí být přítok čerstvé vody a odtok použité vody v každé nádrži regulován tak, aby se ve směru pohybu jatečně upravených těl postupně snižoval a čerstvá voda se mezi nádrže rozdělovala tak, aby průtok vody poslední nádrží byl nejméně: - 1 litr pro jatečně upravené tělo o hmotnosti do 2,5 kilogramů,
- 1,5 litru pro jatečně upravené tělo o hmotnosti od 2,5 do 5 kilogramů,
- 2 litry pro jatečně upravené tělo o hmotnosti 5 kilogramů nebo více.
Do výpočtu těchto množství nesmí být započítána voda použitá pro první naplnění nádrží;
e) jatečně upravená těla nesmějí zůstávat v první části přístroje či v první nádrži déle než půl hodiny nebo ve zbylé části přístroje či jiné nádrži (nádržích) déle, než je vyloženě nutné.
Je třeba učinit veškerá nezbytná bezpečnostní opatření, aby se v případě přerušení postupu zajistilo dodržení časového průběhu stanoveného v prvním pododstavci.
Kdykoliv se přístroj zastaví, úřední veterinární lékař se musí před jeho znovuuvedením do pohybu přesvědčit, že jatečně upravená těla nadále vyhovují požadavkům směrnice a jsou vhodná pro lidskou spotřebu, v opačném případě musí zajistit, aby byla co nejrychleji přepravena do prostor stanovených v bodě 1 písm. h) a i);
f) nejméně jednou za den a kdykoliv je to nutné na konci každé pracovní doby se musí každá část přístroje zcela vyprázdnit, vyčistit a vydezinfikovat;
g) zařízení musí být vybaveno kalibrovaným kontrolním přístrojem, který umožní odpovídající a nepřetržité sledování měření a zaznamenávání:
- spotřeby vody během omývání postřikem před ponořením, - teploty vody v nádrži nebo nádržích v místě vstupu a výstupu jatečně upravených těl,
- spotřeby vody při ponořování,
- počtu jatečně upravených těl v každé hmotnostní kategorii uvedené v písmenu d) výše a v bodě 28a;
h) výsledky různých kontrol provedených výrobci musí být uchovávány a na požádání předloženy úřednímu veterinárnímu lékaři;
i) do přijetí mikrobiologických metod Společenství podle článku 14a se řádné fungování chladírenského skladu a jeho vliv na hygienickou úroveň vyhodnocují vědeckými mikrobiologickými metodami uznávanými členskými státy, přičemž se porovnává kontaminace jatečně upravených těl bakteriemi celkem a bakteriemi enterobacteriacea před a po ponoření.
Toto porovnání se musí provést při prvním uvedení zařízení do chodu a dále pak pravidelně a pokaždé, kdykoliv se v zařízení provedou nějaké změny.
Fungování jednotlivých částí zařízení musí být regulováno tak, aby se zajistila uspokojivá hygienická úroveň."
Článek 4
Během doby využívání jakékoli odchylky přiznané podle čl. 16a písm. a) druhé odrážky směrnice 71/118/EHS zajistí členské státy provádění řádných kontrol prvotních zařízení a plynulý chod procesů chlazení v zařízení, na které se tato odchylka vztahuje.
Článek 5
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. ledna 1978.
Článek 6
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 13. prosince 1977, kterou se stanoví kritéria Společenství pro vnitrostátní plány urychlené eradikace brucelózy, tuberkulózy a enzootické leukózy u skotu
(78/52/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 77/391/EHS ze dne 17. května 1977, kterou se přijímají opatření Společenství pro eradikaci brucelózy, tuberkulózy a leukózy u skotu [1], a zejména na článek 13 uvedené směrnice,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že když Rada stanovila ve směrnici 77/391/EHS základní principy zásahu Společenství při eradikaci brucelózy, tuberkulózy a leukózy, rozhodla se následně stanovit minimální kritéria, která musí vnitrostátní plány eradikace výše zmíněných chorob splňovat pro poskytnutí finančního příspěvku Společenství;
vzhledem k tomu, že se první z těchto kritérií vztahuje na urychlení vnitrostátních plánů, aby kampaň k eradikaci dotyčných chorob v členských státech, ve kterých ještě jsou zamořená stáda, mohla být dovedena k úspěšnému závěru co možná nejrychleji; že za tímto účelem by měla být podniknuta nebo posílena opatření, pokud možno současně, týkající se zejména kontrol hospodářských zvířat, práce laboratoří a finančního vyrovnání za skot poražený v rámci eradikačních plánů;
vzhledem k tomu, že je navíc nutné v závislosti na dotyčných chorobách stanovit podmínky pro provádění porážky, izolace, čištění a dezinfekce a způsob využití některých živočišných produktů;
vzhledem k tomu, že je také nezbytné provádět přísnou kontrolu při přemísťování skotu, zejména mezi stády s rozdílným nákazovým statusem, a podmínit takové přemísťování určitými testy, aby se zabránilo riziku opětovného zavlečení;
vzhledem k tomu, že by mělo být stanoveno datum, kdy směrnice 77/391/EHS vstoupí v platnost,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Pro poskytnutí finančního příspěvku Společenství stanoveného ve směrnici 77/391/EHS musí každý eradikační plán uvedený v článcích 2, 3, a 4 uvedené směrnice vzhledem ke stádům, ve kterých je uplatňován, splňovat alespoň kritéria stanovená touto směrnicí.
Článek 2
Pro účely této směrnice se rozumí: 1. v případě brucelózy u skotu: a) "stády skotu typu B1" stáda, jejichž klinická anamnéza, předchozí očkování a sérologický status nejsou známy;
b) "stády skotu typu B2" stáda, jejichž klinická anamnéza, předchozí očkování a sérologický status jsou známy a ve kterých se provádějí běžné sledovací testy podle vnitrostátních předpisů, aby tato stáda dosáhla statusu typu "B3" nebo "B4";
c) "stády skotu typu B3" stáda prostá brucelózy ve smyslu směrnice Rady 64/432/EHS ze dne 26. června 1964 o veterinárních otázkách obchodu se skotem a prasaty uvnitř Společenství [2], naposledy pozměněné směrnicí 77/98/EHS [3];
d) "stády skotu typu B4" stáda úředně prostá brucelózy ve smyslu směrnice 64/432/EHS;
2. v případě tuberkulózy skotu:
a) "stády skotu typu T1" stáda, jejichž klinická anamnéza a výsledky tuberkulinací nejsou známy;
b) "stády skotu typu T2" stáda, jejichž klinická anamnéza a výsledky tuberkulinací jsou známy a ve kterých se provádějí běžné sledovací testy podle vnitrostátních předpisů, aby tato stáda dosáhla statusu typu "T3";
c) "stády skotu typu T3" stáda úředně prostá tuberkulózy ve smyslu směrnice 64/432/EHS;
3. "podezřelým zvířetem" jakýkoli kus skotu, u kterého se projevují příznaky vyvolávající podezření na možný výskyt tuberkulózy, brucelózy nebo enzootické leukózy skotu a u kterého buď není příslušná diagnóza úředně potvrzena, anebo není přítomnost jedné nebo více těchto chorob úředně vyloučena;
4. "úředním veterinárním lékařem" veterinární lékař určený příslušným ústředním orgánem členského státu;
5. "dopravními prostředky" části motorových vozidel, kolejových vozidel a letadel vyhrazené pro nakládku, nákladový prostor lodí a kontejnery pro pozemní, lodní nebo leteckou přepravu.
KAPITOLA I Obecná ustanovení
Článek 3
Členské státy zajistí, aby se urychlení stanovené ve směrnici 77/391/EHS ve všech případech projevilo výrazným zkrácením doby potřebné k úspěšnému završení eradikačních plánů ve srovnání s dobou, kterou potřebují programy probíhající nyní.
K dosažení tohoto cíle je třeba přijmout tato opatření: 1. Podíl populace skotu ve státě, která podléhá eradikačním a preventivním opatřením, musí narůstat tak, aby co nejdříve byla většina nebo veškerý skot dán pod průběžnou kontrolu nebo chován pod průběžnou kontrolou.
2. Náhrada za zvířata poražená podle pokynů úředního veterinárního lékaře musí být vypočtena tak, aby byli chovatelé přiměřeně odškodněni.
3. Musí být zvýšeny stavy laboratorního personálu a musí dojít ke zlepšení podmínek pro provádění laboratorní diagnostiky – pokud takové kroky stále zůstávají neprovedeny – s cílem dosáhnout úrovně dostačující k umožnění opatření definovaných v bodě 1.
4. Opatření přijatá pro tlumení nákaz zvířat musí být prováděna systematicky.
K zajištění plné účinnosti urychlení členské státy zajistí provádění všech opatření uvedených v bodech 1 až 4.
Článek 4
1. Za účelem úředního dozoru nad přemísťováním zvířat členské státy zajistí, aby byl skot evidován a trvalým způsobem označen.
2. Členské státy pro každou chorobu, pro kterou existuje eradikační plán, sestaví a budou aktualizovat úřední seznam stád skotu, ve kterých se takový plán uplatňuje, roztříděných podle jejich nákazového statusu.
KAPITOLA II Zvláštní ustanovení pro brucelózu u skotu
Článek 5
Členské státy zajistí, aby v rámci plánu eradikace brucelózy: a) výskyt a podezření z výskytu brucelózy podléhaly povinnému a neprodlenému hlášení příslušnému orgánu;
b) veškeré léčebné ošetření brucelózy bylo zakázáno;
c) pokud se provádí očkování proti brucelóze, pak aby se provádělo pod úředním dozorem, ale byla co nejdříve zastavena, aby se stáda mohla zařadit ke stádům úředně prostým brucelózy.
Článek 6
1. Pokud se ve stádě vyskytne zvíře podezřelé z brucelózy, zajistí příslušné orgány co nejdříve provedení úředních vyšetření k potvrzení nebo vyloučení výskytu uvedené choroby.
V očekávání výsledku těchto vyšetření nařídí příslušné orgány: - úřední dozor nad stádem,
- zákaz veškerého přemísťování ze stáda nebo do stáda, pokud tak není povoleno příslušnými orgány za účelem neodkladné porážky. Příslušné orgány mohou v hospodářství povolit přemístění kastrovaného skotu po izolaci podezřelých zvířat, pokud jsou kastrovaná zvířata přemístěna do výkrmových stád a odtud na jatky,
- izolaci podezřelých zvířat ve stádě.
2. Nařízení uvedená v odstavci 1 nesmějí být odvolána, dokud není výskyt brucelózy nebo podezření z výskytu brucelózy v dotyčném stádě úředně vyloučeno.
3. Pokud je výskyt brucelózy ve stádě úředně potvrzen, provedou členské státy vhodná opatření k zabránění šíření choroby, a zejména zajistí, že: - veškeré přemísťování do tohoto stáda nebo z tohoto stáda je zakázáno, pokud není povoleno příslušnými orgány za účelem neodkladné porážky; příslušné orgány mohou v hospodářství povolit přemístění kastrovaného skotu po předporážkové izolaci a označení infikovaného skotu a skotu uznaného stejnými orgány za infikovaný, pokud jsou kastrovaná zvířata přemístěna do výkrmových stád a odtud na jatky,
- zvířata, u nichž byl výskyt brucelózy úředně potvrzen, a zvířata, která se od nich mohla nakazit, jsou ve stádě izolována,
- při dodržování lhůt směrnice 64/432/EHS a těch částí směrnice Rady 78/51/EHS ze dne 13. prosince 1977, kterou se prodlužují některé výjimky s ohledem na brucelózu a tuberkulózu udělené Dánsku, Irsku a Spojenému království [4], je skot neprodleně vyšetřen na brucelózu,
- zvířata, u nichž byl výskyt brucelózy úředně potvrzen, zvířata, která byla vyšetřena tak, jak je stanoveno ve třetí odrážce, s nepříznivými výsledky, a zvířata považovaná příslušnými orgány za infikovaná, jsou izolována a označena, dokud nejsou podle článku 7 poražena,
- mléko od infikovaných dojnic smí být použito pouze ke krmení zvířat v témž hospodářství po vhodném tepelném ošetření,
- aniž by byly dotčeny vnitrostátní předpisy o potravinách, nesmí být mléko od dojnic ze zamořeného stáda dodáno do mlékárny, kromě za účelem vhodného tepelného ošetření,
- těla, půlky, čtvrtě, části těl a droby infikovaných zvířat, určené jako krmivo pro zvířata, jsou ošetřeny tak, aby se zabránilo kontaminaci,
- plody, mrtvě narozená telata, telata, která uhynula na brucelózu po narození, a placenty jsou pečlivě a neprodleně odstraněny a zneškodněny, pokud nejsou určeny k vyšetření,
- sláma, podestýlka nebo jiný materiál, který přišel do styku s infikovanou krávou nebo teletem nebo s placentou, je neprodleně zničen, spálen nebo po prosáknutí dezinfekčním prostředkem zakopán,
- úřední předpisy pro kontrolu takových zařízení, jako jsou asanační ústavy, zajistí bezpečnost vyráběného materiálu s ohledem na šíření brucelózy,
- hnůj ze stájí či jiných prostor použitých pro zvířata je uložen na místě nepřístupném hospodářským zvířatům, ošetřen vhodným dezinfekčním prostředkem a skladován alespoň tři týdny.
Použití dezinfekčního prostředku se nepožaduje, pokud je hnůj zakryt vrstvou nekontaminovaného hnoje nebo zeminy.
Tekuté odpady ze stájí či jiných prostor použitých pro zvířata musí být dezinfikovány, pokud nejsou odklízeny současně s hnojem.
Článek 7
Členské státy zajistí, že po bakteriologickém, patologickém nebo sérologickém vyšetření jsou zvířata, u kterých byl výskyt brucelózy úředně stanoven, a zvířata považovaná příslušnými orgány za infikovaná pod úředním dozorem co nejdříve poražena, nejpozději však do 30 dnů poté, co byli jejich majitel nebo odpovědná osoba úředně obeznámeni s výsledky testů a s povinností v dané lhůtě podle eradikačního plánu dotyčný skot porazit.
Článek 8
Členské státy zajistí, že: 1. po poražení skotu uvedeného v článku 7 a před novým zástavem jsou stáje a ostatní ustájovací prostory a všechny nádoby, zařízení a ostatní předměty použité pro zvířata pod úředním dozorem vyčištěny a vydezinfikovány podle pokynů úředního veterinárního lékaře.
Pastviny, na kterých se tato zvířata nacházela, se nesmí opětovně použít před uplynutím lhůty 60 dnů poté, co tyto pastviny opustila; příslušný orgán může udělit výjimku z tohoto zákazu v případě kastrovaných zvířat pod podmínkou, že tato zvířata opustí tyto pastviny pouze na porážku nebo pokud jsou přemístěna do výkrmových stád a odtud na jatky;
2. všechny dopravní prostředky, kontejnery a vybavení jsou po přepravě zvířat ze zamořeného stáda nebo materiálů z takových zvířat nebo materiálů nebo látek, které byly s takovými zvířaty ve styku, vyčištěny a vydezinfikovány.
Prostory sloužící při nakládce takových zvířat musí být po použití vyčištěny a vydezinfikovány;
3. dezinfekční prostředek, který má být použit, a jeho koncentrace jsou úředně povoleny příslušným orgánem dotyčného členského státu.
Článek 9
Členské státy zajistí, že po poražení skotu uvedeného v článku 7: - bez dotčení ustanovení článku 11 nesmí žádný skot opustit dotyčné stádo, pokud to nepovolí příslušný orgán za účelem neodkladné porážky. Příslušné orgány mohou v hospodářství povolit přemístění kastrovaného skotu, pokud jsou kastrovaná zvířata přemístěna do výkrmových stád a odtud na jatky,
- se v dotyčném stádě provádějí testy na brucelózu, aby se potvrdila eliminace choroby,
- doplnění (obnovení) stáda se neprovede, dokud zvířata starší 12 měsíců, která tam pro tento účel zůstala, neprojdou jedním nebo více úředními sérologickými vyšetřeními na brucelózu s příznivým výsledkem.
U skotu, který byl v souladu s ustanoveními směrnice 64/432/EHS očkován, nemusí být do stáří 18 měsíců tento test proveden.
Článek 10
Členské státy zajistí, že ve stádech typu "B1" a "B2" probíhá úřední sérologické testování, dokud tato stáda nedosáhnou statusu "B3" nebo "B4".
Článek 11
Členské státy zajistí, že:
i) všechny samice a všichni býci ze stád typu "B1" určení do stád typu "B2": - pokud jsou starší 12 měsíců, prošli úředně schváleným sérologickým testem, provedeným během 30 dnů před přemístěním, s příznivým výsledkem a jsou v tomto smyslu provázeni osvědčením úředního veterinárního lékaře,
- jsou bezprostředně po příchodu izolováni na nejméně 60 dnů a – pokud jsou starší 12 měsíců – prošli před vstupem do stáda typu "B2" dalším úředně schváleným sérologickým testem s příznivým výsledkem;
ii) všechny samice a všichni býci ze stáda typu "B2" určení do jiného stáda typu "B2": - pokud jsou starší 12 měsíců, prošli úředně schváleným sérologickým testem, provedeným během 30 dnů před přemístěním, s příznivým výsledkem a jsou v tomto smyslu doprovázeni osvědčením úředního veterinárního lékaře,
- nepřišli během přemístění do styku se zvířaty ze stád s horším nákazovým statusem;
iii) přemísťování zvířat mezi stády typu "B3" a "B4" se provádí za dodržování požadavků směrnice 64/432/EHS.
Článek 12
Členské státy zajistí, že:
- jsou prováděna úřední opatření pro tlumení, aby se zabránilo opětovnému zavlečení infekce z jiných zdrojů infekce do stáda, kde byla brucelóza tlumena,
- veškeré přemísťování skotu do stád nebo ve stádech, která podléhají eradikačnímu plánu, podléhá úřednímu dozoru,
- opatření pro kontrolu přemísťování, uvedená ve druhé odrážce, se použijí, aniž by byla dotčena existující opatření Společenství týkající se přemísťování do stád a ze stád prostých brucelózy a úředně prostých brucelózy.
KAPITOLA III Zvláštní ustanovení pro tuberkulózu skotu
Článek 13
Členské státy zajistí, že v rámci plánu urychlené eradikace tuberkulózy: a) výskyt a podezření z výskytu tuberkulózy podléhají povinnému a neprodlenému hlášení příslušnému orgánu;
b) se zakazuje: i) jakékoli léčebné nebo desenzibilizující ošetření tuberkulózy;
ii) očkování proti tuberkulóze.
Článek 14
1. Pokud se ve stádě vyskytne zvíře podezřelé z tuberkulózy, zajistí příslušné orgány co nejdříve provedení úředních vyšetření, aby se potvrdil nebo vyloučil výskyt uvedené choroby.
Do obdržení výsledku těchto vyšetření nařídí příslušné orgány: - úřední dozor nad stádem,
- zákaz veškerého přemísťování ze stáda nebo do stáda, pokud tak není povoleno příslušným orgánem za účelem neodkladné porážky,
- izolaci podezřelých zvířat ve stádě.
2. Opatření uvedená v odstavci 1 nesmějí být odvolána, dokud nejsou výskyt tuberkulózy nebo podezření z výskytu tuberkulózy v dotyčném stádě úředně vyloučeny.
3. Pokud je výskyt tuberkulózy ve stádě úředně potvrzen, provedou členské státy vhodná opatření k zabránění šíření choroby a zejména zajistí, že:
- veškeré přemísťování do tohoto stáda nebo z tohoto stáda je zakázáno, pokud není povoleno příslušnými orgány za účelem neodkladné porážky, - skot, u něhož byl výskyt tuberkulózy úředně potvrzen, a skot, který se od něj mohl nakazit, je ve stádě izolován,
- skot neprodleně podstoupí vyšetření na tuberkulózu,
- skot, u něhož byl výskyt tuberkulózy úředně potvrzen, skot, který byl vyšetřen, jak je stanoveno ve třetí odrážce, s nepříznivými výsledky, a skot považovaný příslušnými orgány za infikovaný je izolován a označen, dokud není podle článku 15 poražen,
- mléko od infikovaných dojnic smí být použito pouze ke krmení zvířat v témž hospodářství po vhodném tepelném ošetření,
- aniž by byly dotčeny vnitrostátní předpisy o potravinách, nesmí být mléko od dojnic ze zamořeného stáda dodáváno do mlékárny, kromě za účelem vhodného tepelného ošetření,
- těla, půlky, čtvrtě, části těl a droby infikovaných zvířat, určené jako krmivo pro zvířata, jsou ošetřené způsobem zabraňujícím kontaminaci,
- úřední předpisy pro kontrolu takových zařízení, jako jsou asanační ústavy, zajistí bezpečnost vyráběného materiálu s ohledem na šíření tuberkulózy,
- hnůj ze stájí či jiných prostor použitých pro zvířata je uložen na místě nepřístupném hospodářským zvířatům, ošetřen vhodným dezinfekčním prostředkem a skladován nejméně tři týdny.
Použití dezinfekčního prostředku se nepožaduje, pokud je hnůj zakryt vrstvou nekontaminovaného hnoje nebo zeminy.
Tekuté odpady ze stájí či jiných prostor použitých pro zvířata musí být dezinfikovány, pokud nejsou odklízeny současně s hnojem.
Článek 15
Členské státy zajistí, že po bakteriologickém nebo patologickém vyšetření nebo tuberkulinaci jsou zvířata, u kterých byl výskyt tuberkulózy úředně stanoven, a zvířata považovaná příslušnými orgány za infikovaná pod úředním dozorem co nejdříve poražena, nejpozději však do 30 dnů poté, co byli jejich majitel nebo odpovědná osoba úředně obeznámeni s výsledky testů a s povinností v dané lhůtě podle eradikačního plánu dotyčný skot porazit.
U zvířat, která byla vyšetřena na tuberkulózu s nepříznivými výsledky, ale u kterých se neprojevují klinické příznaky onemocnění, mohou příslušné orgány prodloužit lhůtu stanovenou v prvním pododstavci nejdéle na tři měsíce, - pokud jde o samici, u které se do tří měsíců předpokládá porod,
- pokud nařídí porážku všeho skotu ve stádě o více než 20 kusech v oblasti, kde z technických důvodů spojených s kapacitou jatek určených pro tento účel nemůže být porážka provedena do 30 dnů.
Článek 16
Členské státy zajistí, že: 1. po poražení skotu uvedeného v článku 15 a před novým zástavem jsou stáje a ostatní ustájovací prostory a všechny nádoby, zařízení a ostatní předměty použité pro zvířata pod úředním dozorem vyčištěny a vydezinfikovány podle pokynů úředního veterinárního lékaře;
2. všechny dopravní prostředky, kontejnery a zařízení jsou po přepravě zvířat ze zamořeného stáda nebo materiálů z takových zvířat nebo materiálů nebo látek, které byly s takovými zvířaty ve styku, vyčištěny a vydezinfikovány.
Prostory sloužící při nakládce takových zvířat musí být po použití vyčištěny a vydezinfikovány;
3. dezinfekční prostředek, který má být použit, a jeho koncentrace jsou úředně povoleny příslušným orgánem dotyčného členského státu.
Článek 17
Členské státy zajistí, že po poražení skotu uvedeného v článku 15: - aniž by tím byla dotčena ustanovení článku 19, nesmí žádný kus skotu opustit dotyčné stádo, pokud to nepovolí příslušný orgán za účelem neodkladné porážky,
- se v dotyčném stádě provádějí testy na tuberkulózu, aby se potvrdila eliminace choroby,
- doplnění (obnovení) stáda se neprovede, dokud skot starší 6 týdnů, který tam zůstal, neprojde jedním nebo více úředními testy na tuberkulózu s příznivým výsledkem.
Článek 18
Členské státy zajistí, že podle plánu k eradikaci tuberkulózy probíhá ve stádech typu "T1" a "T2" intradermální tuberkulinace za úředního dozoru u veškerého skotu staršího 6 týdnů nejméně každých šest měsíců, dokud tato stáda nedosáhnou statusu "T3".
Článek 19
Členské státy zajistí, že:
i) jakékoli zvíře ze stáda typu "T1" určené do stáda typu "T2": - prošlo intradermální tuberkulinací, provedenou během 30 dnů před přemístěním, s příznivým výsledkem a je v tomto smyslu doprovázeno osvědčením úředního veterinárního lékaře,
- je bezprostředně po příchodu izolováno na nejméně 60 dnů a před vstupem do stáda prošlo další úřední intradermální tuberkulinací s příznivým výsledkem;
ii) jakékoli zvíře ze stáda typu "T2" určené do jiného stáda typu "T2": - prošlo intradermální tuberkulinací, provedenou během 30 dnů před přemístěním, s příznivým výsledkem a je v tomto smyslu provázeno osvědčením úředního veterinárního lékaře,
- nepřišlo během přemístění do styku se skotem ze stád s horším nákazovým statusem;
iii) přemísťování skotu mezi stády typu "T3" se provádí za dodržování požadavků směrnice 64/432/EHS.
Článek 20
Členské státy zajistí, že:
- jsou prováděna úřední opatření pro tlumení, aby se zabránilo opětovnému zavlečení infekce z jiných zdrojů infekce do stáda, kde byla tuberkulóza tlumena,
- veškeré přemísťování skotu do stád a ve stádech, která podléhají eradikačnímu plánu, podléhá úřednímu dozoru,
- opatření pro kontrolu přemísťování, uvedená ve druhé odrážce, se použijí, aniž by byla dotčena existující opatření Společenství týkající se přemísťování do stád a ze stád úředně prostých tuberkulózy.
KAPITOLA IV Zvláštní ustanovení pro enzootickou leukózu skotu
Článek 21
Dokud nevstoupí v platnost předpisy Společenství a aniž by byl dotčen článek 4 třetí pododstavec směrnice 77/391/EHS, použijí se pro zjišťování leukózy a pro třídění stád vzhledem k leukóze vnitrostátní předpisy členských států.
Článek 22
Členské státy zajistí, že v rámci plánu eradikace leukózy: a) výskyt a podezření z výskytu leukózy a zejména nádory mízního systému a jiných orgánů skotu podléhají povinnému a neprodlenému hlášení příslušnému orgánu;
b) zakazuje se jakékoli léčebné ošetření nebo očkování proti leukóze.
Článek 23
Nehledě na jakákoli opatření přijatá podle vnitrostátních předpisů v případě podezření z leukózy, členské státy v případě, že je výskyt leukózy ve stádě úředně potvrzen, provedou příslušná opatření k zabránění šíření choroby a zajistí zejména, že: - veškeré přemísťování zvířat z tohoto stáda, pokud není povoleno příslušnými orgány za účelem neodkladné porážky, je zakázáno,
- dotyčné stádo je izolováno, aby skot nemohl přijít do styku se skotem, který do tohoto stáda nepatří,
- mléko od infikovaných dojnic smí být použito pouze ke krmení zvířat po vhodném tepelném ošetření nebo smít být dodáno do mlékárny za účelem takového ošetření; krmení zvířat mlékem, které nebylo tepelně ošetřeno, může být povoleno ve stádech, kde jsou všechna zvířata určena k poražení podle čl. 24, bodu 1,
- těla, půlky, čtvrtě, části těl a droby infikovaných zvířat určené jako krmivo pro zvířata se zpracovávají tak, aby nedošlo ke kontaminaci,
- úřední předpisy pro kontrolu takových zařízení, jako jsou asanační ústavy, zajistí bezpečnost vyráběného materiálu s ohledem na šíření leukózy,
- chovatel oznámí úřednímu veterinárnímu lékaři jakýkoli úhyn nebo nutnou porážku skotu ze svého hospodářství.
Článek 24
Členské státy zajistí, že v rámci eradikačního plánu: 1. pokud takový plán stanovuje poražení veškerého skotu ze stáda, ve kterém byla leukóza úředně stanovena, jsou tato zvířata poražena ve lhůtě, kterou stanoví příslušné orgány;
2. pokud takový plán stanovuje poražení pouze těch zvířat, u kterých byla leukóza úředně stanovena, a případně i zvířat považovaných příslušnými orgány za infikovaná, uskuteční se tato porážka do 30 dnů poté, co byli jejich majitel nebo odpovědná osoba úředně obeznámeni s výsledkem vyšetření a s povinností v dané lhůtě podle eradikačního plánu dotyčný skot porazit.
Článek 25
Členské státy zajistí, že v případě porážky podle čl. 24, bodu 2: - nesmí žádný skot opustit dotyčné stádo, pokud to nepovolí příslušné orgány za účelem neodkladné porážky,
- se v dotyčném stádě provádějí testy na leukózu, aby se potvrdila eliminace choroby,
- k doplnění (obnovení) stáda smějí být použita pouze zvířata ze stád uznaných příslušnými orgány za nezamořená leukózou.
Článek 26
Členské státy zajistí, že: 1. po poražení skotu uvedeného v článku 24 a před novým zástavem jsou stáje a ostatní ustájovací prostory a všechny nádoby, zařízení a ostatní předměty použité pro zvířata pod úředním dozorem vyčištěny a vydezinfikovány podle pokynů úředního veterinárního lékaře;
2. všechny dopravní prostředky, kontejnery a zařízení jsou po přepravě zvířat nebo materiálů z takových zvířat nebo materiálů nebo látek, které byly s takovými zvířaty ve styku, vyčištěny a vydezinfikovány.
Prostory sloužící při nakládce takových zvířat musí být po použití vyčištěny a vydezinfikovány;
3. dezinfekční prostředek, který má být použit, a jeho koncentrace jsou úředně povoleny příslušným orgánem dotyčného členského státu.
Článek 27
Členské státy zajistí, že skot ze stáda klasifikovaného jako nepodezřelé nepřijde do styku se skotem ze stád takto neklasifikovaných.
KAPITOLA V Závěrečná ustanovení
Článek 28
Před uplynutím tříleté lhůty stanovené ve směrnici 77/391/EHS předloží Komise Radě zprávu o používání plánů stanovených v uvedené směrnici, doprovázenou v případě nutnosti návrhy na dosažení užší harmonizace vnitrostátních preventivních opatření.
Článek 29
1. Směrnice 77/391/EHS vstupuje v platnost dne 1. ledna 1978.
2. Členské státy přijmou právní a správní předpisy nezbytné pro provedení vnitrostátních plánů urychlené eradikace přijatých v souladu s čl. 9 odst. 2 směrnice 77/391/EHS do data stanoveného Komisí v jejím rozhodnutí, kterým plány schválí, a nejpozději do 31. prosince 1978 pro plány schválené během roku 1978.
3. Tříletá realizační lhůta stanovená v čl. 6 odst. 1 směrnice 77/391/EHS poběží pro každý členský stát od data stanoveného Komisí podle odstavce 2. Finanční podpora Společenství bude ve všech případech omezena na porážky provedené před 1. lednem 1982.
4. Rada může jednomyslně na návrh Komise prodloužit termíny určené v odstavcích 2 a 3 u některých členských států, ve kterých se provádění plánu ke stanovenému datu setká se značnými obtížemi, a to nejdéle o jeden rok.
Článek 30
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 19. prosince 1977, kterou se mění směrnice 66/400/EHS, 66/401/EHS, 66/402/EHS, 68/193/EHS, 69/208/EHS, 70/458/EHS a 70/457/EHS o uvádění osiva řepy, osiva pícnin, osiva obilovin, révového vegetativního množitelského materiálu, osiva olejnin a přadných rostlin a osiva zeleniny na trh a o Společném katalogu odrůd druhů zemědělských rostlin
(78/55/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 43 a 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že by z důvodů uvedených níže měly být změněny některé směrnice o uvádění osiva a množitelského materiálu na trh;
vzhledem k tomu, že platná ustanovení těchto směrnic o označování osiva a množitelského materiálu nepřihlížejí k pokroku v oblasti metod označování a že by proto měla být změněna;
vzhledem k tomu, že v případě některých směrnic by měl být stanoven zrychlený postup pro změny seznamu druhů, pokud jde o názvy a hybridy vznikající křížením druhů;
vzhledem k tomu, že osivo určené k uznávání jako certifikované osivo musí být v zásadě vypěstováno ze základního osiva; že však uvedené směrnice pro osiva některých druhů odchylně povolují uznat jako "certifikované osivo" osivo, které bylo vypěstováno z osiva předcházejícího základnímu osivu, které bylo podrobeno úředním zkouškám; že se tato druhá možnost nejeví pro některé druhy dostatečnou, zejména pokud jde o druhy, u nichž je povoleno uznání jako "certifikované osivo druhé generace"; že by proto tato možnost měla být rozšířena, pokud budou poskytnuty dostatečné záruky;
vzhledem k tomu, že zkušenosti se zásobováním osivem přadného lnu ukazují, že je nezbytné zachovat kategorii "certifikovaná osiva třetí generace" na dobu dalších čtyř let; že toto prodloužení by také mělo umožnit členským státům učinit opatření k tomu, aby bylo v blízké budoucnosti zajištěno dostatečné zásobování osivem přadného lnu kategorií "certifikované osivo první generace" a "certifikované osivo druhé generace";
vzhledem k tomu, že směrnice Rady 70/457/EHS ze dne 29. září 1970 o Společném katalogu odrůd druhů zemědělských rostlin [3], naposledy pozměněná směrnicí73/438/EHS [4], a směrnice Rady 70/458/EHS ze dne 29. září 1970 o uvádění osiva zeleniny na trh [5], naposledy pozměněná směrnicí 76/307/EHS [6], stanoví, že od 1. července 1977 již nemohou členské státy na své úrovni rozhodovat o rovnocennosti úředních zkoušek odrůd a kontrol udržovacího šlechtění odrůd, které se provádějí ve třetích zemích; že směrnice 70/458/EHS stanoví, že od 1. července 1977 již nemohou členské státy na své úrovni rozhodovat o rovnocennosti osiva sklizeného ve třetích zemích;
vzhledem k tomu, že je však pravděpodobné, že zkoušky Společenství týkající se určení rovnocennosti nebudou ve výše uvedených lhůtách dokončeny ve všech případech, kdy byla uznána rovnocennost na vnitrostátní úrovni; že by proto mělo být možné rozhodnout zrychleným postupem o možném prodloužení těchto lhůt v určitých případech, aby nebyly narušeny tradiční obchodní vztahy,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice Rady 66/400/EHS ze dne 14. června 1966 o uvádění osiva řepy na trh [7], naposledy pozměněná směrnicí 76/331/EHS [8], se mění takto:
1.
Článek 11 se nahrazuje tímto:
"Článek 11
Členské státy stanoví, že balení základního a certifikovaného osiva, s výjimkou certifikovaného osiva v podobě malých balení EHS, a) musí být na vnější straně opatřena nepoužitou úřední návěskou splňující podmínky stanovené v příloze III oddíle A, na které jsou uvedeny údaje v některém z úředních jazyků Společenství.
Barva návěsky je pro základní osivo bílá a pro certifikované osivo modrá.
Pokud se používá přivazovací návěska, musí být její připevnění ve všech případech zajištěno úřední plombou.
Pokud v případech uvedených v čl. 4 písm. a) základní osivo nevyhovuje požadavkům klíčivosti stanoveným v příloze I, vyznačí se tato skutečnost na návěsce.
Použití úředních nálepek je povoleno.
Postupem podle článku 21 lze povolit tisk předepsaných údajů na obal nesmazatelnou barvou pod úředním dohledem na základě vzoru stanoveného pro návěsku;
b) musí obsahovat úřední doložku v barvě návěsky obsahující alespoň údaje stanovené v příloze III oddíle A části I bodech 3, 4, 5, 10 a 11; doložka musí být vypracována tak, aby nebyla zaměnitelná s úřední návěskou podle písmene a).
Tato doložka není požadována, pokud jsou údaje na obalu vytištěny nesmazatelnou barvou nebo pokud se v souladu s písmenem a) použije nálepka nebo návěska z neroztržitelného materiálu.
2. Členské státy mohou stanovit odchylky od odstavce 1 pro malá balení základního osiva, pokud jsou označena slovy: "Uvádění na trh povoleno pouze v …(daný členský stát)"."
2. V článku 11b se slova "uzavírají a označují úředně" nahrazují slovy "uzavírají a označují úředně nebo pod úředním dohledem".
3. V čl. 14 odst. 1 první odrážce se slova "úředně označena a uzavřena" nahrazují slovy "označena a uzavřena úředně nebo pod úředním dohledem".
4. V příloze III oddíle A části I se doplňuje nový bod, který zní:
"12. Tam, kde byla přezkoušena alespoň klíčivost, lze uvést slova "přezkoušeno … (měsíc a rok)" a název orgánu odpovědného za přezkoušení.
Tento údaj může být uveden na úřední nálepce připevněné k úřední návěsce."
Článek 2
Směrnice Rady 66/401/EHS ze dne 14. června 1966 o uvádění osiva pícnin na trh [9], naposledy pozměněná směrnicí 75/444/EHS [10], se mění takto: 1. V článku 2 se vkládají nové odstavce, které znějí:
"1a. Změny prováděné v seznamu druhů uvedeném v odst. 1 části A, s ohledem na vývoj vědeckých a technických poznatků, pokud jde o názvy a o hybridy vznikající křížením druhů uvedené v této směrnici, se přijímají postupem podle článku 21.
Členské státy mohou být postupem podle článku 21 zmocněny odchylně od odst. 1 části C písm. a) povolit, aby bylo jako certifikované osivo uznáno osivo samosprašných nebo apomikčních druhů, které bylo přihlášeno k uznání jako základní osivo a které pochází přímo z generace předcházející základnímu osivu, které však nebylo úředně přezkoušeno.
Toto ustanovení se nevztahuje na hybridní osiva.
Uznání jako certifikované osivo lze provést pouze za žádost žadatele o uznání po dohodě s pěstitelem a pokud bylo dodatečnými úředními zkouškami úředně odebraných vzorků, provedenými nejpozději během vegetačního období množitelských porostů k produkci přihlášeného osiva, ověřeno, že osivo předchozí generace splňuje požadavky na základní osivo týkající se odrůdové pravosti a odrůdové čistoty.
V tomto případě pěstitel při odebírání vzorků uvede celkovou plochu, na které bylo pěstováno osivo předchozí generace.
Tyto podmínky mohou být změněny s ohledem na vývoj vědeckých a technických poznatků postupem podle článku 21.
Členské státy stanoví, že úřední návěsky osiv uváděných na trh v souladu se zmocněním podle prvního pododstavce musí být označeny slovy: "Uvádění na trh povoleno pouze v … (daný členský stát)"; kromě toho mohou členské státy v tomto případě stanovit, že úřední návěsky musí rovněž být označeny slovy "určeno pouze pro další množení"."
2. Článek 10 se nahrazuje tímto:
"Článek 10
Členské státy stanoví, že balení základního, certifikovaného a obchodního osiva, s výjimkou certifikovaného a obchodního osiva v podobě malých balení EHS B: a) musí být na vnější straně opatřena nepoužitou úřední návěskou splňující podmínky stanovené v příloze IV oddíle A, na které jsou uvedeny údaje v některém z úředních jazyků Společenství.
Barva návěsky je pro základní osivo bílá, pro certifikované osivo první generace po základním osivu modrá, pro certifikované osivo dalších generací po základním osivu červená a pro obchodní osivo hnědá.
Pokud se používá přivazovací návěska, musí být její připevnění ve všech případech zajištěno úřední plombou.
Pokud v případech uvedených v čl. 4 písm. a) základní nebo certifikované osivo nevyhovuje požadavkům klíčivosti stanoveným v příloze II, vyznačí se tato skutečnost na návěsce.
Použití úředních nálepek je povoleno.
Postupem podle článku 21 lze povolit tisk předepsaných údajů na obal nesmazatelnou barvou pod úředním dohledem na základě vzoru stanoveného pro návěsku;
b) musí obsahovat úřední doložku v barvě návěsky obsahující alespoň údaje stanovené v příloze IV oddíle A části I písm. a) bodech 3, 4, 5 a u obchodního osiva v písm. b) bodech 2, 4 a 5.
Doložka musí být vypracována tak, aby nebyla zaměnitelná s úřední návěskou podle písmene a).
Tato doložka není požadována, pokud jsou údaje na obalu vytištěny nesmazatelnou barvou nebo pokud se v souladu s písmenem a) použije nálepka nebo návěska z neroztržitelného materiálu.
2. Členské státy mohou stanovit odchylky od odstavce 1 pro malá balení základního osiva, pokud jsou označena slovy: "Uvádění na trh povoleno pouze v … (daný členský stát)"."
3. V článku 10b se slova "uzavírají a označují úředně" nahrazují slovy "uzavírají a označují úředně nebo pod úředním dohledem".
4. V čl. 14 odst. 1 první a druhé odrážce se slova "úředně označena a uzavřena" nahrazují slovy "označena a uzavřena úředně nebo pod úředním dohledem".
5. V příloze IV oddíle A části I písm. a) se doplňuje nový bod, který zní:
"12. Tam, kde byla přezkoušena alespoň klíčivost, lze uvést slova "přezkoušeno … (měsíc a rok)" a název orgánu odpovědného za přezkoušení.
Tento údaj může být uveden na úřední nálepce připevněné k úřední návěsce."
6. V příloze IV oddíle A části I písm. b) se doplňuje nový bod, který zní:
"9. Tam, kde byla přezkoušena alespoň klíčivost, lze uvést slova "přezkoušeno … (měsíc a rok)" a název orgánu odpovědného za přezkoušení.
Tento údaj může být uveden na úřední nálepce připevněné k úřední návěsce."
7. V příloze IV oddíle A části I písm. c) se doplňuje nový bod, který zní:
"7. Tam, kde byla přezkoušena alespoň klíčivost všech složek směsi, lze uvést slova "přezkoušeno … (měsíc a rok)" a název orgánu odpovědného za přezkoušení.
Tento údaj může být uveden na úřední nálepce připevněné k úřední návěsce."
Článek 3
Směrnice Rady 66/402/EHS ze dne 14. června 1966 o uvádění osiva obilovin na trh [11], naposledy pozměněná směrnicí 75/444/EHS, se mění takto: 1. V článku 2 se vkládají nové odstavce, které znějí:
"1a. Změny prováděné v seznamu druhů uvedeném v odst. 1 části A, s ohledem na vývoj vědeckých a technických poznatků, pokud jde o názvy a o hybridy vznikající křížením druhů uvedené v této směrnici, se přijímají postupem podle článku 21.
Členské státy mohou být postupem podle článku 21 zmocněny odchylně od odst. 1 části F písm. a) nebo části G písm. a) povolit, aby bylo jako certifikované osivo první generace nebo jako certifikované osivo druhé generace uznáno osivo samosprašných druhů, které bylo přihlášeno k uznání jako základní osivo a které pochází přímo z generace předcházející základnímu osivu, které však nebylo úředně přezkoušeno.
Toto ustanovení se nevztahuje na hybridní osiva.
Uznání jako certifikované osivo lze provést pouze za žádost žadatele o uznání po dohodě s pěstitelem a pokud bylo dodatečnými úředními zkouškami úředně odebraných vzorků, provedenými nejpozději během vegetačního období množitelských porostů k produkci přihlášeného osiva, ověřeno, že osivo předchozí generace splňuje požadavky na základní osivo týkající se odrůdové pravosti a odrůdové čistoty.
V tomto případě pěstitel při odebírání vzorků uvede celkovou plochu, na které bylo pěstováno osivo předchozí generace.
Tyto podmínky mohou být změněny s ohledem na vývoj vědeckých a technických poznatků postupem podle článku 21.
Členské státy stanoví, že úřední návěsky osiv uváděných na trh v souladu se zmocněním podle prvního pododstavce musí být označeny slovy: "Uvádění na trh povoleno pouze v … (daný členský stát)"; kromě toho mohou členské státy v tomto případě stanovit, že úřední návěsky musí rovněž být označeny slovy "určeno pouze pro další množení"."
2. Článek 10 se nahrazuje tímto:
"Článek 10
Členské státy stanoví, že balení základního osiva a certifikovaného osiva všech kategorií: a) musí být na vnější straně opatřena nepoužitou úřední návěskou splňující podmínky stanovené v příloze IV, na které jsou uvedeny údaje v některém z úředních jazyků Společenství.
Barva návěsky je pro základní osivo bílá, pro certifikované osivo a pro certifikované osivo první generace modrá a pro certifikované osivo druhé generace červená.
Pokud se používá přivazovací návěska, musí být její připevnění ve všech případech zajištěno úřední plombou. Pokud v případech uvedených v čl.
4 odst. 1 písm. a) a odstavci 2 základní osivo nebo osivo kukuřice nevyhovuje požadavkům klíčivosti stanoveným v příloze II, vyznačí se tato skutečnost na návěsce.
Použití úředních nálepek je povoleno.
Postupem podle článku 21 lze povolit tisk předepsaných údajů na obal nesmazatelnou barvou pod úředním dohledem na základě vzoru stanoveného pro návěsku;
b) musí obsahovat úřední doložku v barvě návěsky obsahující alespoň údaje stanovené pro návěsu v příloze IV oddíle A písm. a) bodech 3, 4 a 5.
Doložka musí být vypracována tak, aby nebyla zaměnitelná s úřední návěskou podle písmene a).
Tato doložka není požadována, pokud jsou údaje na obalu vytištěny nesmazatelnou barvou nebo pokud se v souladu s písmenem a) použije nálepka nebo návěska z neroztržitelného materiálu.
2. Členské státy mohou stanovit odchylky od odstavce 1 pro malá balení, pokud jsou označena slovy: "Uvádění na trh povoleno pouze v … (daný členský stát)".
3. Postupem podle článku 21 mohou být členské státy zmocněny zachovat do 30. června 1980 v platnosti předpisy umožňující uvádět na trh osivo obilovin, jehož balení obsahují požadované informace, ale uspořádané jinak, než stanoví odst. 1 písm. a) šestá věta."
3. V čl. 14 odst. 1 se slova "úředně označena a uzavřena" nahrazují slovy "označena a uzavřena úředně nebo pod úředním dohledem".
4. V příloze IV oddíle A písm. a) se vkládá nový bod, který zní:
"10. Tam, kde byla přezkoušena alespoň klíčivost, lze uvést slova "přezkoušeno … (měsíc a rok)" a název orgánu odpovědného za přezkoušení.
Tento údaj může být uveden na úřední nálepce připevněné k úřední návěsce."
5. V příloze IV oddíle A písm. b) se vkládá nový bod, který zní:
"7. Tam, kde byla přezkoušena alespoň klíčivost všech složek směsi, lze uvést slova "přezkoušeno … (měsíc a rok)" a název orgánu odpovědného za přezkoušení.
Tento údaj může být uveden na úřední nálepce připevněné k úřední návěsce."
Článek 4
V článku 10 směrnice Rady 68/193/EHS ze dne 9. dubna 1968 o uvádění révového vegetativního množitelského materiálu na trh [12], naposledy pozměněné směrnicí 74/648/EHS [13], se vkládá nový odstavec, který zní:
"1a. Členské státy však mohou povolit, aby se deset balení nebo svazků sazenic se stejnými znaky, nebo pět balení nebo svazků kořenových řízků se stejnými znaky označilo pouze jednou návěskou vyhovující požadavkům stanoveným v příloze IV.
V tomto případě se balení nebo svazky sváží dohromady tak, aby při jejich oddělování byla tato vazba znehodnocena a nemohla být znovu použita.
Návěska se připevní pomocí této vazby.
Opětovné svázání není povoleno."
Článek 5
Směrnice Rady 69/208/EHS ze dne 30. června 1969 o uvádění osiva olejnin a přadných rostlin na trh [14], naposledy pozměněná směrnicí 75/444/EHS, se mění takto: 1. V článku 2 se vkládají nové odstavce, které znějí:
"1a. Změny prováděné v seznamu druhů uvedeném v odst. 1 části A, s ohledem na vývoj vědeckých a technických poznatků, pokud jde o názvy a o hybridy vznikající křížením druhů uvedené v této směrnici, se přijímají postupem podle článku 20.
Členské státy mohou být postupem podle článku 20 zmocněny odchylně od odst. 1 části D písm. a) nebo části E písm. a) povolit, aby bylo jako certifikované osivo první generace nebo jako certifikované osivo druhé generace uznáno osivo samosprašných druhů, které bylo přihlášeno k uznání jako základní osivo a které pochází přímo z generace předcházející základnímu osivu, jež však nebyla úředně přezkoušena.
Toto ustanovení se nevztahuje na hybridní osiva.
Uznání jako certifikované osivo lze provést pouze na žádost žadatele o uznání po dohodě s pěstitelem a pouze tehdy, pokud bylo dodatečnými úředními zkouškami úředně odebraných vzorků, provedenými nejpozději během vegetačního období množitelských porostů osiva přihlášeného k produkci, ověřeno, že osivo předchozí generace splňuje požadavky na základní osivo týkající se odrůdové pravosti a odrůdové čistoty.
V tomto případě pěstitel při odebírání vzorků uvede celkovou plochu, na které bylo pěstováno osivo předchozí generace.
Tyto podmínky mohou být změněny s ohledem na vývoj vědeckých a technických poznatků postupem podle článku 20.
Členské státy stanoví, že úřední návěsky osiv uváděných na trh v souladu se zmocněním podle prvního pododstavce musí být označeny slovy: "Uvádění na trh povoleno pouze v … (daný členský stát)"; kromě toho mohou členské státy v tomto případě stanovit, že úřední návěsky musí rovněž být označeny slovy "určeno pouze pro další množení"."
2. V čl. 2 odst. 2 písm. c) se datum "30. června 1978" nahrazuje datem "30. června 1982".
3. V článku 10 se odstavce 1 a 2 nahrazují tímto:
Členské státy stanoví, že balení základního osiva, certifikovaného osiva všech kategorií a obchodního osiva: a) musí být na vnější straně opatřena nepoužitou úřední návěskou splňující podmínky stanovené v příloze IV, na které jsou uvedeny údaje v některém z úředních jazyků Společenství.
Barva návěsky je pro základní osivo bílá, pro certifikované osivo první generace po základním osivu modrá, pro certifikované osivo dalších generací po základním osivu červená a pro obchodní osivo hnědá.
Pokud se používá přivazovací návěska, musí být její připevnění ve všech případech zajištěno úřední plombou.
Pokud v případech uvedených v čl. 4 písm. a) základní osivo nevyhovuje požadavkům klíčivosti stanoveným v příloze II, vyznačí se tato skutečnost na návěsce.
Použití úředních nálepek je povoleno.
Postupem podle článku 20 lze povolit tisk předepsaných údajů na obal nesmazatelnou barvou pod úředním dohledem na základě vzoru stanoveného pro návěsku;
b) musí obsahovat úřední doložku v barvě návěsky obsahující alespoň údaje stanovené v příloze IV oddíle A písm. a) bodech 4, 5 a 6 a u obchodního osiva v písm. b) bodech 2, 5 a 6.
Doložka musí být vypracována tak, aby nebyla zaměnitelná s úřední návěskou podle písmene a).
Tato doložka není požadována, pokud jsou údaje na obalu vytištěny nesmazatelnou barvou nebo pokud se v souladu s písmenem a) použije nálepka nebo návěska z neroztržitelného materiálu.
2. Členské státy mohou stanovit odchylky od odstavce 1 pro malá balení, pokud jsou označena slovy: "Uvádění na trh povoleno pouze v … (daný členský stát)"."
13 odst. 1 se slova "úředně uzavřena a označena" nahrazují slovy "uzavřena a označena úředně nebo pod úředním dohledem".
5. V příloze IV oddíle A písm. a) se doplňuje nový bod, který zní:
"11. Tam, kde byla přezkoušena alespoň klíčivost, lze uvést slova "přezkoušeno … (měsíc a rok)" a název orgánu odpovědného za přezkoušení.
Tento údaj může být uveden na úřední nálepce připevněné k úřední návěsce."
6. V příloze IV oddíle A písm. b) se doplňuje nový bod, který zní:
"10. Tam, kde byla přezkoušena alespoň klíčivost, lze uvést slova "přezkoušeno … (měsíc a rok)" a název orgánu odpovědného za přezkoušení.
Tento údaj může být uveden na úřední nálepce připevněné k úřední návěsce."
Článek 6
V čl. 21 odst. 2 směrnice 70/457/EHS se doplňuje nová věta, která zní:
"Postupem podle článku 23 může být tato lhůta pro třetí země prodloužena, pokud dostupné informace neumožňují určení podle odstavce 1, a to až do doby, kdy toto určení bude možné."
Článek 7
Směrnice Rady 70/458/EHS se mění takto: 1. V článku 2 se vkládají nové odstavce, které znějí:
"1a. Změny prováděné v seznamu druhů uvedeném v odst. 1 části A, s ohledem na vývoj vědeckých a technických poznatků, pokud jde o názvy a o hybridy vznikající křížením druhů uvedené v této směrnici, se přijímají postupem podle článku 40.
Členské státy mohou být postupem podle článku 40 zmocněny odchylně od odst. 1 části C písm. a) povolit, aby bylo jako certifikované osivo uznáno osivo samosprašných druhů, které bylo přihlášeno k uznání jako základní osivo a které pochází přímo z generace předcházející základnímu osivu, které však nebylo úředně přezkoušeno.
Toto ustanovení se nevztahuje na hybridní osiva.
Uznání jako certifikované osivo lze provést pouze za žádost žadatele o uznání po dohodě s pěstitelem a pokud bylo dodatečnými úředními zkouškami úředně odebraných vzorků, provedenými nejpozději během vegetačního období množitelských porostů k produkci přihlášeného osiva, ověřeno, že osivo předchozí generace splňuje požadavky na základní osivo týkající se odrůdové pravosti a odrůdové čistoty.
V tomto případě pěstitel při odebírání vzorků uvede celkovou plochu, na které bylo pěstováno osivo předchozí generace.
Tyto podmínky mohou být změněny s ohledem na vývoj vědeckých a technických poznatků postupem podle článku 40.
Členské státy stanoví, že úřední návěsky osiv uváděných na trh v souladu se zmocněním podle prvního pododstavce musí být označeny slovy: "Uvádění na trh povoleno pouze v … (daný členský stát)"; kromě toho mohou členské státy v tomto případě stanovit, že úřední návěsky musí rovněž být označeny slovy "určeno pouze pro další množení"."
2. V článku 26 se odstavec 1 nahrazuje tímto:
Členské státy stanoví, že balení základního a certifikovaného osiva, s výjimkou certifikovaného osiva v podobě malých balení, a) musí být na vnější straně opatřena nepoužitou úřední návěskou splňující podmínky stanovené v příloze IV oddíle A, na které jsou uvedeny údaje v některém z úředních jazyků Společenství.
U průhledných obalů se může návěska nacházet uvnitř, je-li skrze obal čitelná.
Barva návěsky je pro základní osivo bílá a pro certifikované osivo modrá.
Pokud se používá přivazovací návěska, musí být její připevnění ve všech případech zajištěno úřední plombou.
Pokud v případech uvedených v článku 21 základní osivo nevyhovuje požadavkům klíčivosti stanoveným v příloze II, vyznačí se tato skutečnost na návěsce.
Použití úředních nálepek je povoleno.
Postupem podle článku 40 lze povolit tisk předepsaných údajů na obal nesmazatelnou barvou pod úředním dohledem na základě vzoru stanoveného pro návěsku;
b) musí obsahovat úřední doložku v barvě návěsky obsahující alespoň údaje stanovené v příloze IV oddíle A písm. a) bodech 4, 5, 6 a 7.
Doložka musí být vypracována tak, aby nebyla zaměnitelná s úřední návěskou podle písmene a).
Tato doložka není požadována, pokud jsou údaje na obalu vytištěny nesmazatelnou barvou nebo pokud se v souladu s písmenem a) nálepka nachází uvnitř průhledného obalu nebo se použije nálepka nebo návěska z neroztržitelného materiálu."
3. V článku 26 se vkládá nový odstavec, který zní:
"1a. Členské státy mohou stanovit odchylky od odstavce 1 pro malá balení základního osiva, pokud jsou označena slovy: "Uvádění na trh povoleno pouze v … (daný členský stát)"."
4. V čl. 30 odst. 1 se slova "úředně označena a uzavřena" nahrazují slovy "označena a uzavřena úředně nebo pod úředním dohledem".
5. V čl. 32 odst. 2 se doplňuje nová věta, která zní:
"Postupem podle článku 40 může být tato lhůta pro třetí země prodloužena, pokud dostupné informace neumožňují určení podle odstavce 1, a to až do doby, kdy toto určení bude možné."
Článek 8
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu - s článkem 6 a čl. 7 odst. 5 do 1. července 1977,
- s čl. 5 odst. 2 do 1. července 1978,
- s ostatními ustanoveními této směrnice nejpozději do 1. července 1979.
Článek 9
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 30. ledna 1978
o sbližování právních předpisů členských států týkajících se materiálů a předmětů obsahujících monomerní vinylchlorid a určených pro styk s potravinami
(78/142/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na směrnici Rady 76/893/EHS ze dne 23. listopadu 1976 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se materiálů a předmětů určených pro styk s potravinami [1], a zejména na článek 3 uvedené směrnice,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že článek 2 směrnice 76/893/EHS stanoví, že materiály a předměty nesmějí do potravin uvolňovat žádné složky v množstvích, která by mohla ohrozit lidské zdraví;
vzhledem k tomu, že článek 3 téže směrnice stanoví, že Rada v souladu s postupem stanoveným v článku 100 Smlouvy přijme prostřednictvím směrnic zvláštní předpisy použitelné pro určité skupiny materiálů a předmětů (zvláštní směrnice); že tyto předpisy mohou zahrnovat specifické limity pro migraci určitých složek do potravin nebo na ně a také jiná pravidla pro zajištění souladu s článkem 2 uvedené směrnice;
vzhledem k tomu, že se ukázalo, že podávání velkých dávek monomerního vinylchloridu pokusným zvířatům vyvolává škodlivé účinky; že se takové účinky mohou vyskytnout také u člověka;
vzhledem k tomu, že Vědecký výbor pro potraviny zaujal stanovisko, že obsah monomerního vinylchloridu v polyvinylchloridu a v příbuzných polymerech by měl být co nejvíce snížen, a zároveň doporučil, že by metodou, která může být obecně použita pro většinu potravin a ve většině kontrolních laboratoří, neměly být zjistitelné žádné stopy vinylchloridu v potravinách nebo v pitné vodě;
vzhledem k tomu, že v současné době je prováděn další výzkum monomerního vinylchloridu, ale jako předběžné opatření by mělo být omezeno požívání monomerního vinylchloridu do doby, než budou známy výsledky;
vzhledem k tomu, že vhodným nástrojem pro dosažení tohoto cíle je zvláštní směrnice ve smyslu článku 3 směrnice 76/893/EHS, jejíž obecná ustanovení jsou použitelná také pro tento případ;
vzhledem k tomu, že se však tato směrnice netýká všech aspektů materiálů a předmětů vyrobených z polymerů nebo kopolymerů vinylchloridu, a členské státy by tedy měly být oprávněny nevyžadovat, aby na označení byly údaje stanovené v článku 7 směrnice 76/893/EHS, v souladu s možnostmi uvedenými v odstavcích 4 a 5 zmíněného článku,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Tato směrnice je zvláštní směrnicí ve smyslu článku 3 směrnice 76/893/EHS.
2. Tato směrnice se týká přítomnosti monomerního vinylchloridu v materiálech a předmětech vyrobených za použití polymerů nebo kopolymerů vinylchloridu (dále jen "materiály a předměty") a jeho možné migrace z těchto materiálů a předmětů, které jsou v konečném stavu určeny pro styk s potravinami nebo které jsou ve styku s potravinami v souladu se svým účelem.
Článek 2
1. Materiály a předměty nesmějí obsahovat monomerní vinylchlorid v množství vyšším, než je stanoveno v příloze I.
2. Materiály a předměty nesmějí uvolňovat do potravin, které jsou s nimi ve styku nebo s nimi byly ve styku, žádný vinylchlorid zjistitelný metodou, která splňuje kritéria stanovená v příloze II.
Článek 3
Analytická metoda nezbytná pro kontrolu souladu s článkem 2 bude přijata postupem podle článku 10 směrnice 76/893/EHS a bude v souladu s kritérii stanovenými v příloze II.
Článek 4
Rada přezkoumá tuto směrnici na základě zpráv Komise vypracovaných na základě vědeckých a technických znalostí, které budou dostupné po přijetí směrnice, popřípadě doplněných vhodnými návrhy.
První zpráva Komise bude předána Radě nejpozději do 1. ledna 1979.
Článek 5
Touto směrnicí nejsou dotčeny vnitrostátní předpisy týkající se jiných možných pravidel podle článku 3 směrnice 76/893/EHS ani možnosti poskytnuté členským státům na základě čl. 7 odst. 4 a 5 uvedené směrnice.
Článek 6
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 26. listopadu 1979. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy však mohou odložit zavedení čl. 2 odst. 2 a přílohy II až do přijetí analytické metody Společenství podle článku 3.
Článek 7
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 30. ledna 1978,
kterou se pošesté mění směrnice Rady ze dne 23. října 1962 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se barviv povolených pro použití v potravinách určených k lidské spotřebě
(78/144/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že směrnice Rady ze dne 23. října 1962 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se barviv povolených pro použití v potravinách určených k lidské spotřebě [3], naposledy pozměněná směrnicí 76/399/EHS [4], stanoví společný seznam barviv;
vzhledem k tomu, že na úrovni Společenství byla technologická užitečnost oxidu titaničitého (E 171) a oxidů a hydroxidů železa (E 172) prokázána nejen pro barvení povrchů potravin, ale také pro barvení potravin jako takových;
vzhledem k tomu, že s ohledem na nejnovější vědecké a toxikologické informace je možné v rámci Společenství povolit použití výše uvedených látek;
vzhledem k tomu, že si podle přílohy VII kapitoly IX aktu o přistoupení mohou Dánsko, Irsko a Spojené království ponechat do 31. prosince 1977 v platnosti vnitrostátní právní předpisy, které povolují použití určitých barviv a látek pro jejich ředění a rozpouštění, které nejsou uvedeny v seznamu Společenství;
vzhledem k tomu, že za určitých okolností má riboflavin-5′-fosfát technologické výhody před riboflavinem (E 101), který je již zařazen do přílohy I směrnice;
vzhledem k tomu, že dosud nebyl ukončen vědecký výzkum některých z těchto látek, a není tedy možné přijmout konečné rozhodnutí o tom, zda by měly být látky brilantní modř FCF, hněď FK, čokoládová hněď HT, červeň 2G, riboflavin-5′-fosfát a žluť 2G a látky pro ředění a rozpouštění barviv uvedené v aktu o přistoupení povoleny v rámci Společenství,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Článek 2 směrnice ze dne 23. října 1962 se nahrazuje tímto:
"Článek 2
1. Odchylně od článku 1 mohou členské státy povolit použití látek uvedených v příloze II v potravinách.
2. Do tří let od oznámení této směrnice Komise přezkoumá odchylky podle odstavce 1 a navrhne Radě nezbytné změny."
Článek 2
Příloha I směrnice ze dne 23. října 1962 se mění takto:
Odrážky čísel E 171 a E 172 se přesouvají z části II do části I a vkládají se za E 163.
Článek 3
Příloha II směrnice ze dne 23. října 1962 se nahrazuje tímto:
"
ze dne 13. února 1978 o účinnosti zdrojů tepla pro vytápění a přípravu teplé užitkové vody v nových nebo stávajících neprůmyslových budovách a izolace rozvodu tepla a teplé užitkové vody v nových neprůmyslových budovách
(78/170/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 103 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že ve svém usnesení ze dne 17. září 1974 o nové strategii energetické politiky Společenství [3] přijala Rada záměr snížit tempo růstu vnitřní spotřeby prostřednictvím opatření, která vedou k racionálnímu a hospodárnému využívání energie, aniž by tím byly ohroženy záměry sociálního a hospodářského růstu;
vzhledem k tomu, že ve svém usnesení ze dne 17. prosince 1974 o akčním programu Společenství týkajícího se racionálního využívání energie [4] Rada vzala na vědomí, že Komise ve svém sdělení Radě nazvaném "Racionální využívání energie" vypracovala akční program Společenství v této oblasti;
vzhledem k tomu, že každé zlepšení v racionálním využívání energie je všeobecně prospěšné pro životní prostředí;
vzhledem k tomu, že se pro tato opatření nabízí mimo jiné oblast otopných systémů v budovách;
vzhledem k tomu, že se otopných systémů ve stávajících budovách týkalo doporučení 76/493/EHS [5];
vzhledem k tomu, že u nových otopných systémů je nezbytné co nejdříve dosáhnout úspor energie, které budou mít vliv na celkovou spotřebu energie již v průběhu instalace těchto nových systémů;
vzhledem k tomu, že by pro tento účel měla být přijata směrnice vytvářející obecný rámec, v němž by se členské státy společně snažily dosáhnout úspor energie a čelit tak potížím v zásobování energií uvedeným v čl. 103 odst. 4 Smlouvy;
vzhledem k tomu, že zdroje tepla pro vytápění a přípravu teplé užitkové vody v nových nebo stávajících neprůmyslových budovách by měly podléhat kontrole při výrobě nebo při instalaci;
vzhledem k tomu, že by měla být stanovena povinnost používat v nových neprůmyslových budovách, za ekonomicky odůvodnitelných podmínek, tepelnou izolaci jak u zdrojů tepla, tak u systémů rozvádějících teplonosnou látku;
vzhledem k tomu, že Komise by měla být pravidelně informována o přijatých prováděcích opatřeních a o dosažených nebo očekávaných výsledcích těchto opatření;
vzhledem k tomu, že opatření přijatá k provedení této směrnice by měla zahrnovat opatření ke sbližování právních předpisů členských států v oblasti působnosti této směrnice a měla by být zaměřena na usnadnění probíhající nebo připravované harmonizační nebo normalizační činnosti v těchto oblastech jak na úrovni Společenství, tak na mezinárodní úrovni,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Členské státy přijmou veškerá nezbytná opatření k zajištění toho, aby veškeré nové zdroje tepla pro vytápění nebo přípravu teplé užitkové vody v nových nebo stávajících neprůmyslových budovách splňovaly určité minimální požadavky na účinnost.
V případě zdrojů tepla schopných využívat různé druhy energie se tyto minimální požadavky na účinnost musí vztahovat na každý druh používané energie.
"Zdroji tepla" se rozumějí zejména teplovodní kotle a parní kotle, ohřívače vzduchu, včetně jejich součástí, a zejména jejich topenišť vhodných pro používaný druh fosilního paliva.
Za zdroje tepla se považují rovněž kombinované zdroje tepelné a elektrické energie používané v budovách; v tomto případě se minimální požadavky na účinnost musí vztahovat na celkový energetický výkon.
Tato směrnice se nevztahuje na elektrické odporové zdroje tepla a přípojky na síť centrálního zásobování teplem.
Zařízení, u nichž nelze provést kontrolu při výrobě, budou po ukončení příslušných technických studií předmětem dalšího návrhu.
2. Členské státy zajistí, aby splnění minimálních požadavků na účinnost bylo zajištěno kontrolou provedenou buď při výrobě zdroje tepla, nebo při jeho instalaci.
3. Zdroje tepla, které podléhají kontrole při výrobě, smějí být nabízeny k prodeji pouze tehdy, jestliže splňují minimální požadavky na účinnost; soulad s příslušnými předpisy musí být osvědčen štítkem, na kterém jsou uvedeny alespoň tyto údaje: - totožnost výrobce,
- druh zdroje tepla a rok jeho výroby,
- tepelný výkon v kW pro každý druh předpokládané energie,
- druh a charakteristika používané energie nebo používaných energií,
- maximální teplota teplonosné látky,
- potvrzení o kontrole a orgán, který ji provedl,
- spotřeba každého zdroje tepla při provozu při tepelném výkonu.
"Tepelným výkonem" se rozumí nejvyšší výkon zdroje tepla při trvalém provozu.
Při instalaci zdroje tepla takového typu, který podléhá kontrole při výrobě, musí uživatel obdržet písemný návod k obsluze a údržbě, který mu umožní dosáhnout optimální účinnosti zařízení.
Tento návod musí být podroben stejné kontrole jako zdroj tepla a musí obsahovat základní údaje o kontrolních zjištěních.
4. U zdrojů tepla, které podléhají kontrole při instalaci, nesmějí ztráty energie překročit úrovně stanovené členskými státy.
Článek 2
Členské státy přijmou všechna nezbytná opatření k zajištění toho, aby v nových neprůmyslových budovách byla povinná ekonomicky odůvodnitelná izolace rozvodného a akumulačního systému jak teplonosné látky, tak teplé užitkové vody.
Tato ustanovení se vztahují rovněž na systémy, které jsou napojeny na síť centrálního zásobování teplem.
Vztahují se rovněž na nové zdroje tepla, včetně elektrických zařízení pro ohřev vody, ve všech nových nebo stávajících neprůmyslových budovách.
Článek 3
Zdroj tepla, který nesplňuje minimální požadavky na účinnost podle článku 1, nesmí být instalován ode dne 1. ledna 1981.
Opatření uvedená v článku 2 se použijí ode dne 1. července 1980.
Článek 4
Členské státy řádně uvědomí Komisi o opatřeních přijatých v oblasti působnosti této směrnice a o dosažených nebo očekávaných výsledcích těchto opatření.
Článek 5
Touto směrnicí nejsou nijak dotčena opatření založená na článku 100 Smlouvy.
Článek 6
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 20. února 1978 o odpadech z průmyslu oxidu titaničitého (78/176/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 100 a 235 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu[1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru[2],
vzhledem k tomu, že odpady pocházející z průmyslu oxidu titaničitého ohrožují lidské zdraví a životní prostředí; že je proto nezbytné předcházet znečišťování způsobenému těmito odpady a postupně je snižovat s cílem jeho úplného vyloučení;
vzhledem k tomu, že akční programy Evropských společenství pro životní prostředí z roku 1973[3] a 1974[4] stanoví, že musí být zaveden společný postup Společenství proti vytváření odpadů z průmyslu oxidu titaničitého;
vzhledem k tomu, že jakýkoli rozdíl v opatřeních týkajících se odpadů z průmyslu oxidu titaničitého, která jsou již v různých členských státech použitelná nebo se připravují, může vytvářet nerovné podmínky soutěže a tím přímo ovlivňovat fungování společného trhu; že je proto potřebné právní předpisy týkající se této oblasti podle ustanovení článku 100 Smlouvy sbližovat;
vzhledem k tomu, že se zdá nezbytné spojit toto sbližování právních předpisů s činností Společenství tak, aby pomocí širších opatření bylo možné dosáhnout jednoho z cílů v oblasti ochrany životního prostředí a zvyšování kvality života; že k dosažení tohoto cíle musejí být přijata určitá zvláštní opatření; že je třeba použít článek 235 Smlouvy, neboť Smlouva nestanoví pravomoci potřebné k tomuto účelu;
vzhledem k tomu, že směrnice 75/442/EHS[5] se uplatňuje na odstraňování odpadů obecně; že pro odpady pocházející z průmyslu oxidu titaničitého musí být přijata zvláštní úprava, která by zajistila ochranu lidského zdraví i životního prostředí před škodlivými účinky způsobovanými nekontrolovaným vypouštěním, shazováním do vodních těles či vysypáváním těchto odpadů;
vzhledem k tomu, že k dosažení těchto cílů je třeba zavést systém předem udělovaných povolení vztahujících se na vypouštění a shazování odpadů do vodních těles, skladování, vysypávání odpadů a vstřikování do země; že vydání tohoto povolení bude vázáno na splnění zvláštních podmínek;
vzhledem k tomu, že vypouštění a shazování odpadů do vodních těles, skladování, vysypávání a vstřikování odpadů musí být doprovázeno monitorováním těchto odpadů, jakož i monitorováním příslušné oblasti životního prostředí a dozorem nad ním;
vzhledem k tomu, že členské státy musí pro stávající průmyslová zařízení do 1. července 1980 vypracovat programy na postupné snižování znečišťování způsobované těmito odpady s cílem jeho úplného vyloučení; že v těchto programech je třeba stanovit obecné cíle snižování znečišťování, kterých by mělo být dosaženo nejpozději do 1. července 1987, a opatření, která mají být přijata pro každé průmyslové zařízení;
vzhledem k tomu, že novým průmyslovým zařízením musí členské státy předem udělit povolení; že tomuto povolení musí předcházet průzkum dopadů na životní prostředí a že toto povolení může být uděleno pouze takovým podnikům, které se zaváží k výhradnímu používání materiálů, postupů a technologií dostupných na trhu a co nejméně poškozujících životní prostředí,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Účelem této směrnice je předcházení a postupné omezování znečišťování způsobené odpady z průmyslu oxidu titaničitého s cílem jeho úplného odstranění.
2. Pro účely této směrnice se
a) "znečišťováním" rozumí vypouštění jakéhokoli pozůstatku z výroby či zpracování oxidu titaničitého do životního prostředí způsobované člověkem přímo nebo nepřímo, jehož důsledkem může být ohrožení lidského zdraví, poškození přírodních zdrojů a ekosystémů, znehodnocení rekreačních možností nebo rušivé zasahování do jiných oprávněných způsobů využívání příslušné oblasti životního prostředí;
b) "odpady" rozumí - jakýkoli pozůstatek z výroby oxidu titaničitého, jež držitel odstraňuje nebo je povinen ho podle platných vnitrostátních právních předpisů odstranit,
- jakýkoli pozůstatek ze zpracování odpadů uvedených v první odrážce;
c) "odstraňováním" rozumí - sběr, třídění, přeprava a zpracování odpadů, jakož i jejich skladování a ukládání na skládky na povrchu nebo pod povrchem a vstřikování odpadů do půdy,
- vypouštění odpadů do povrchové vody, podzemní vody a do moře, jakož i shazování odpadů do moře,
- transformační procesy nezbytné pro jejich opakované použití, využití nebo recyklaci;
d) "stávajícími průmyslovými zařízeními" rozumějí průmyslová zařízení, která jsou již v provozu ke dni oznámení této směrnice;
e) "novými průmyslovými zařízeními" rozumějí průmyslová zařízení, která se ke dni oznámení této směrnice nacházejí ve stadiu výstavby nebo zahájí provoz až po tomto dni.
Rozšíření stávajících průmyslových zařízení vedoucí ke zvýšení výrobní kapacity oxidu titaničitého příslušného zařízení v daném místě o 15 000 tun ročně nebo více se považuje za nové průmyslové zařízení.
Článek 2
Členské státy přijmou opatření nezbytná k zajištění odstraňování odpadů bez ohrožování lidského zdraví a poškozování životního prostředí, zejména - bez ohrožování vody, ovzduší, půdy, rostlin a živočichů,
- bez poškozování okolí a krajinného rázu.
Článek 3
Členské státy přijmou opatření vhodná k prevenci, recyklaci a zpracování odpadů, jakož i ke všem ostatním postupům vedoucím k podpoře opětovného využívání odpadů.
Článek 4
1. Vypouštění a shazování odpadů do vodních těles, skladování, vysypávání a vstřikování odpadů je zakázáno bez předchozího povolení uděleného příslušným orgánem členského státu, na jehož území se odpady produkují. Povolení musí být rovněž předem uděleno příslušným orgánem členského státu, - na jehož území jsou odpady vypouštěny, skladovány, vysypávány nebo vstřikovány; - z jehož území jsou odpady vypouštěny nebo shazovány do vodních těles.
2. Povolení může být uděleno pouze na omezenou dobu.
Může být obnoveno.
Článek 5
V případě vypouštění nebo shazování odpadů do vodních těles může příslušný orgán v souladu s článkem 2 a na základě informací poskytnutých v souladu s přílohou I udělit povolení podle článku 4 za předpokladu, že a) odpady nemohou být odstraněny vhodnějšími prostředky;
b) posouzení provedené na základě dostupných vědeckotechnických poznatků neprokáže okamžité ani pozdější škodlivé účinky na vodní prostředí;
c) nedojde ke škodlivým účinkům na plavbu, rybolov, rekreační aktivity, těžbu surovin, odsolování, chov ryb a korýšů, oblasti zvláštního vědeckého významu nebo jiného oprávněného využívání dotyčných vod.
Článek 6
V případě skladování, vysypávání nebo vstřikování do země může příslušný orgán v souladu s článkem 2 a na základě informací poskytnutých v souladu s přílohou I udělit povolení podle článku 4 za předpokladu, že
a) odpady nemohou být odstraněny vhodnějšími prostředky; b) posouzení provedené na základě dostupných vědeckotechnických poznatků neprokáže okamžité ani pozdější škodlivé účinky na podzemní vody, půdu ani ovzduší;
c) nedojde ke škodlivým účinkům na provozování rekreačních aktivit, těžbu surovin, rostliny, živočichy, oblasti zvláštního vědeckého významu nebo na ostatní oprávněná využívání příslušné oblasti životního prostředí.
Článek 7
1. Nezávisle na způsobu a rozsahu zpracování příslušných odpadů se uskutečňuje jejich vypouštění a shazování do vodních těles, skladování, vysypávání a vstřikování v souladu s monitorováním odpadů, jakož i příslušné oblasti životního prostředí, a to s ohledem na jejich fyzikální, chemické, biologické a ekologické aspekty uvedené v příloze II.
2. Monitorovací opatření bude pravidelně vykonávat jeden nebo několik subjektů pověřených příslušným orgánem členského státu, který udělil povolení podle článku 4.
V případě znečišťování přesahujícího hranice členských států bude příslušný subjekt společně jmenován dotyčnými členskými státy.
3. Během jednoho roku po oznámení této směrnice Komise předloží Radě návrh týkající se podrobností provádění monitorování příslušné oblasti životního prostředí a dozoru nad ním.
Rada projedná tento návrh do šesti měsíců od zveřejnění stanoviska Evropského parlamentu a Hospodářského a sociálního výboru v Úředním věstníku Evropských společenství.
Článek 8
1. Příslušný orgán členského státu přijme veškerá opatření potřebná k nápravě některé z následujících situací a v případě potřeby bude požadovat pozastavení vypouštění a shazování odpadů do vodních těles, jeho skladování, vysypávání nebo vstřikování, a) pokud výsledky monitorování podle přílohy II části A bodu 1 prokáží, že nejsou splněny předpoklady pro udělení předchozího povolení podle článků 4, 5 a 6, nebo
b) pokud výsledky průzkumů ohledně akutní toxicity podle přílohy II část A bod 2 prokáží, že byly překročeny nejvyšší přípustné hodnoty tamtéž stanovené, nebo
c) pokud výsledky monitorování prokáží, že příslušná oblast životního prostředí je značně poškozena, nebo
d) pokud má vypouštění nebo shazování odpadů do vody škodlivé účinky na plavbu, rybolov, provozování rekreačních aktivit, těžbu surovin, odsolování, chov ryb a korýšů, na oblasti zvláštního vědeckého významu nebo na jiné oprávněné využívání dotyčných vod, nebo
e) pokud má skladování, vysypávání odpadů nebo jejich vstřikování škodlivé účinky na provozování rekreačních aktivit, těžbu surovin, rostliny, živočichy, na oblasti zvláštního vědeckého významu nebo na jiné oprávněné využívání příslušné oblasti životního prostředí.
2. Pokud se některá z předchozích situací týká více členských států, opatření k její nápravě se přijmou až po vzájemné konzultaci dotyčných členských států.
Článek 9
1. Členské státy vypracují programy na postupné snižování s cílem úplného vyloučení znečišťování způsobovaného odpady ze stávajících průmyslových zařízení.
2. V rámci programů uvedených v odstavci 1 budou stanoveny ke snižování znečišťování kapalným, pevným a plynným odpadem obecné cíle, kterých by mělo být dosaženo nejpozději do 1. července 1987.
Programy rovněž zahrnou dílčí cíle.
Dále budou obsahovat údaje o stavu příslušné oblasti životního prostředí, o opatřeních ke snižování znečišťování a o metodách zpracování odpadů, které vznikají přímo během výrobních postupů.
3. Programy uvedené v odstavci 1 se zašlou Komisi nejpozději do 1. července 1980 tak, aby Komise mohla během šesti měsíců po přijetí programů všech jednotlivých členských států předložit Radě vhodné návrhy harmonizace těchto programů s ohledem na snižování znečišťování s cílem jeho vyloučení a na zlepšování podmínek soutěže v oblasti průmyslového odvětví výroby oxidu titaničitého.
Rada projedná tento návrh do šesti měsíců od zveřejnění stanoviska Evropského parlamentu a Hospodářského a sociálního výboru v Úředním věstníku Evropských společenství.
4. Členské státy zahájí provádění některého z programů nejpozději do 1. ledna 1982.
Článek 10
1. Programy uvedené v čl. 9 odst. 1 musí zahrnovat všechna stávající průmyslová zařízení a musí stanovit opatření, která je třeba přijmout s ohledem na každé z nich.
2. Pokud má členský stát za to, že s ohledem na zvláštní okolnosti jednotlivých určitých zařízení není třeba ke splnění požadavků této směrnice přijmout žádná doplňková opatření, předloží do šesti měsíců od oznámení této směrnice Komisi doklady o skutečnostech, které jej k tomuto názoru přivedly.
3. Po nezávislém ověření těchto dokladů může Komise vyslovit členskému státu souhlas s jeho názorem, že u příslušného zařízení není třeba učinit doplňková opatření.
Komise musí vyjádřit svůj souhlas se zdůvodněním do šesti měsíců.
4. Pokud Komise nesouhlasí s příslušným členským státem, pak je třeba zahrnout doplňková opatření týkající se dotyčného podniku do programu tohoto členského státu.
5. Pokud Komise souhlasí, bude její souhlas pravidelně přezkoumáván se zřetelem k výsledkům monitorování prováděného podle této směrnice, jakož i s ohledem na všechny významné změny ve výrobních postupech nebo na cíle politiky životního prostředí.
Článek 11
Nová průmyslová zařízení podávají žádost o předem udělované povolení příslušnému orgánu členského státu, na jehož území se plánuje výstavba těchto zařízení.
Těmto povolením musejí předcházet průzkumy dopadů na životní prostředí.
Mohou být udělena pouze takovým podnikům, které se zaváží k výhradnímu používání materiálů, postupů a technologií dostupných na trhu a co nejméně poškozujících životní prostředí.
Článek 12
Aniž jsou dotčena ustanovení této směrnice, mohou členské státy přijmout předpisy přísnější, než stanoví tato směrnice.
Článek 13
Pro účely této směrnice poskytnou členské státy Komisi všechny nezbytné informace týkající se - povolení udělovaných podle článků 4, 5 a 6,
- výsledků monitorování příslušné oblasti životního prostředí prováděného podle článku 7,
- opatření přijatých podle článku 8.
Rovněž poskytnou Komisi obecné informace týkající se materiálů, postupů a technik, které získaly v rámci opatření podle článku 11.
2. Informace získané při provádění ustanovení tohoto článku mohou být použity pouze pro účely této směrnice.
3. Komise a příslušné orgány členských států, jakož i jejich úředníci a další zaměstnanci nesmějí prozrazovat informace, které získali v souvislosti s prováděním této směrnice a na které se vztahuje služební tajemství.
4. Odstavce 2 a 3 nebrání zveřejnění obecných informací nebo přehledů, jež neobsahují údaje o konkrétních podnicích nebo o sdruženích podniků.
Článek 14
Členské státy připraví každé tři roky Komisi zprávu o předcházení a postupném snižování znečišťování způsobeném odpady z průmyslu oxidu titaničitého, postoupí tuto zprávu Komisi, která jí sdělí ostatním členským státům.
Komise podává každé tři roky Radě a Evropskému parlamentu zprávu o uplatňování této směrnice.
Článek 15
1. Členské státy uvedou v účinnost opatření nezbytná k dosažení souladu s touto směrnicí do 12 měsíců po jejím oznámení. Neprodleně o tom uvědomí Komisi.
2. Členské státy sdělí Komisi znění vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 16
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 21. prosince 1977, kterou se mění směrnice 70/156/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu motorových vozidel a jejich přípojných vozidel
(78/315/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že některé systémy nebo části vozidla, které tvoří samostatný technický celek, jsou již uváděny na trh jak odděleně, tak po montáži na vozidla; že pokud lze ověřit tyto systémy nebo části před jejich montáží na vozidlo, měl by být jejich volný pohyb usnadněn zavedením EHS schválení typu pro tyto samostatné technické celky;
vzhledem k tomu, že je proto žádoucí, aby směrnice Rady 70/156/EHS ze dne 6. února 1970 o sbližovaní právních předpisů členských států pro schvalování typu motorových vozidel a jejich přípojných vozidel [3] byla neprodleně doplněna ustanoveními, která takové schválení typu zavádějí, aniž by tím byly dotčeny jiné změny této směrnice, zvláště změny obsažené v návrhu Komise ze dne 5. ledna 1977;
vzhledem k tomu, že EHS schválení typu samostatných technických celků, které se mají montovat na vozidla, zjednodušuje postup schválení typu motorového vozidla vyloučením opakování určitých ověření při schvalování typu; že však musí být při udělování EHS schválení typu pro samostatné technické celky možné stanovit omezení pro jejich užití nebo podmínky pro jejich montáž;
vzhledem k tomu, že musí vždy zůstat možnost přizpůsobení zvláštních směrnic ve výrobě samostatných technických celků technickému pokroku; že je pro tento účel vhodný postup stanovený v článku 13 směrnice 70/156/EHS,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Vkládá se nový článek, který zní:
"Článek 9a
1. Pokud to zvláštní směrnice výslovně stanoví, lze EHS schválení typu udělit rovněž pro typy systémů nebo konstrukčních částí vozidel, které tvoří samostatný technický celek.
2. Pokud samostatný technický celek, který se má schválit, plní funkci nebo poskytuje specifickou vlastnost pouze ve spojení s jinými částmi vozidla, a proto lze vyhovění jednomu nebo více požadavkům ověřit, pouze pokud samostatný technický celek, který se má schvalovat, funguje pouze ve spojení s jinými částmi vozidla, ať skutečnými, nebo simulovanými, rozsah EHS schválení typu samostatného technického celku se podle toho omezí.
Certifikát EHS schválení typu samostatného technického celku pak uvádí omezení užití a případné podmínky pro montáž. Dodržení těchto omezení a podmínek se ověří při EHS schválení typu vozidla.
3. Články 3 až 9 a 14 se použijí obdobně.
Držitel EHS schválení typu samostatného technického celku uděleného podle tohoto článku však je povinen nejen vyplnit prohlášení uvedené v čl. 5 odst. 2, ale též ke každému celku vyrobenému ve shodě se schváleným typem připojit výrobní nebo obchodní značku, označení typu, a jestliže tak stanoví zvláštní směrnice, i číslo schválení typu."
Článek 2
V článku 11 se doplňuje nový pododstavec, který zní:
"Tento postup se použije i při vkládání ustanovení o EHS schválení typu samostatných technických celků do zvláštních směrnic."
Článek 3
1. Členské státy uvedou v účinnost právní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 18 měsíců od jejího oznámení. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 4
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 21. prosince 1977 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se vnitřní výbavy motorových vozidel (označení ovládačů, sdělovačů a indikátorů)
(78/316/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že technické požadavky, které musí motorová vozidla podle vnitrostátních právních předpisů splňovat, se mimo jiné vztahují na označení ovládačů, sdělovačů a indikátorů;
vzhledem k tomu, že se tyto požadavky v jednotlivých členských státech liší; že je proto nutné, aby všechny členské státy zavedly stejné požadavky vedle nebo namísto svých stávajících právních předpisů, zejména aby bylo možné použít u všech typů vozidel postup EHS schvalování typu, který je předmětem směrnice Rady 70/156/EHS ze dne 6. února 1970 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu motorových vozidel a jejich přípojných vozidel [3], naposledy pozměněné směrnicí 78/315/EHS [4];
vzhledem k tomu, že je žádoucí stanovit technické požadavky tak, aby sledovaly stejný cíl jako požadavky Evropské hospodářské komise OSN a jako některé technické požadavky přijaté Mezinárodní organizací pro normalizaci (ISO);
vzhledem k tomu, že sbližování vnitrostátních právních předpisů týkajících se motorových vozidel předpokládá, že členské státy budou vzájemně uznávat kontroly provedené kterýmkoli z nich podle společných požadavků,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Pro účely této směrnice se "vozidlem" rozumí každé motorové vozidlo určené k provozu na pozemních komunikacích, s karoserií nebo bez karoserie, které má nejméně čtyři kola a maximální konstrukční rychlost vyšší než 25 km/h, s výjimkou kolejových vozidel, zemědělských traktorů a strojů a strojů pro veřejné práce.
Článek 2
Členské státy nesmějí odmítnout udělit EHS schválení typu nebo vnitrostátní schválení typu pro určitý typ vozidla z důvodů týkajících se označení ovládačů, sdělovačů a indikátorů, pokud tyto ovládače, sdělovače a indikátory splňují požadavky stanovené v přílohách I až IV.
Článek 3
Členské státy nesmějí odmítnout nebo zakázat prodej, registraci, uvedení do provozu nebo užívání vozidla z důvodů týkajících se označení ovládačů, sdělovačů a indikátorů, pokud tyto ovládače, sdělovače a indikátory splňují požadavky stanovené v přílohách I až IV.
Článek 4
Změny nezbytné pro přizpůsobení požadavků příloh I až V technickému pokroku se přijímají postupem stanoveným v článku 13 směrnice 70/156/EHS.
Článek 5
1. Členské státy uvedou v účinnost předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 18 měsíců od jejího oznámení a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy zajistí, aby bylo Komisi sděleno znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 6
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 21. prosince 1977
o sbližování právních předpisů členských států týkajících se systémů odmrazování a odmlžování zasklených povrchů motorových vozidel
(78/317/EHS)
RADA EVROPSKÉHO SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že technické požadavky, které musí motorová vozidla podle vnitrostátních právních předpisů splňovat, se mimo jiné vztahují na systémy odmrazování a odmlžování zasklených povrchů motorových vozidel;
vzhledem k tomu, že se tyto požadavky v jednotlivých členských státech liší; že je proto nutné, aby všechny členské státy zavedly stejné požadavky vedle nebo namísto svých stávajících právních předpisů, zejména aby bylo možné použít u všech typů vozidel postup EHS schvalování typu, který je předmětem směrnice Rady 70/156/EHS ze dne 6. února 1970 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu motorových vozidel a jejich přípojných vozidel [3] ve znění směrnice 78/315/EHS [4];
vzhledem k tomu, že je žádoucí stanovit technické požadavky tak, aby sledovaly stejný cíl jako požadavky Evropské hospodářské komise OSN;
vzhledem k tomu, že se tyto požadavky vztahují na motorová vozidla kategorie M1 (podle mezinárodní klasifikace motorových vozidel v příloze I směrnice 70/156/EHS);
vzhledem k tomu, že sbližování vnitrostátních právních předpisů týkajících se motorových vozidel předpokládá, že členské státy budou vzájemně uznávat kontroly provedené kterýmkoli z nich podle společných požadavků,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Pro účely této směrnice se "vozidlem" rozumí každé motorové vozidlo kategorie M1 (podle definice v příloze I směrnice 70/156/EHS) určené k provozu na pozemních komunikacích, které má nejméně čtyři kola a maximální konstrukční rychlost vyšší než 25 km/h.
Článek 2
Členské státy nesmějí odmítnout udělit EHS schválení typu nebo vnitrostátní schválení typu pro určitý typ vozidla z důvodů týkajících se systémů odmrazování a odmlžování zasklených povrchů, pokud tyto systémy splňují požadavky stanovené v přílohách I, II, III, IV a V.
Článek 3
Členské státy nesmějí odmítnout nebo zakázat prodej, registraci, uvedení do provozu nebo užívání vozidla z důvodů týkajících se systémů odmrazování a odmlžování zasklených povrchů, pokud tyto systémy splňují požadavky stanovené v přílohách I, II, III, IV a V.
Článek 4
Členský stát, který udělí schválení typu, přijme nezbytná opatření, aby byl informován o každé změně konstrukční části nebo vlastností uvedených v bodě 2.2 přílohy I. Příslušný orgán dotyčného členského státu posoudí, zda je nutné provést na změněném typu vozidla nové zkoušky a vystavit nový protokol.
Změna se nepovolí, jestliže se při těchto zkouškách prokáže nesplnění požadavků této směrnice.
Článek 5
Změny nezbytné pro přizpůsobení požadavků příloh I, II, III, IV, V a VI technickému pokroku se přijímají postupem stanoveným v článku 13 směrnice 70/156/EHS.
Tento postup se však nepoužije u změn, kterými se zavádějí požadavky na systémy odmrazování a odmlžování jiných zasklených povrchů než čelních skel.
Článek 6
1. Členské státy uvedou v účinnost předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 18 měsíců od jejího oznámení a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy zajistí, aby bylo Komisi sděleno znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 7
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 21. prosince 1977
o sbližování právních předpisů členských států týkajících se systémů stírání a ostřikování čelních skel motorových vozidel
(78/318/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že technické požadavky, které musí motorová vozidla podle vnitrostátních právních předpisů splňovat, se mimo jiné vztahují na stírače a ostřikovače;
vzhledem k tomu, že se tyto požadavky v jednotlivých členských státech liší; že je proto nutné, aby všechny členské státy zavedly stejné požadavky vedle nebo namísto svých stávajících právních předpisů, zejména aby bylo možné použít u všech typů vozidel postup EHS schvalování typu, který je předmětem směrnice Rady 70/156/EHS ze dne 6. února 1970 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu motorových vozidel a jejich přípojných vozidel [3] ve znění směrnice 78/315/EHS [4];
vzhledem k tomu, že je žádoucí stanovit technické požadavky tak, aby sledovaly stejný cíl jako požadavky Evropské hospodářské komise OSN;
vzhledem k tomu, že se tyto požadavky vztahují na motorová vozidla kategorie M1 podle mezinárodní klasifikace motorových vozidel obsažená v příloze I směrnice 70/156/EHS;
vzhledem k tomu, že sbližování vnitrostátních právních předpisů týkajících se motorových vozidel předpokládá, že členské státy budou vzájemně uznávat kontroly provedené kterýmkoli z nich podle společných požadavků;
vzhledem k tomu, že systémy ostřikování čelního skla se již prodávají jak samostatně, tak namontované na vozidlo; že je lze před montáží na vozidlo vyzkoušet, a tedy jejich volný pohyb usnadnit zavedením EHS schválení typu pro tato zařízení jako samostatné technické celky podle článku 9a směrnice 70/156/EHS,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Pro účely této směrnice se "vozidlem" rozumí každé motorové vozidlo kategorie M1 (podle definice v příloze I směrnice 70/156/EHS) určené k provozu na pozemních komunikacích, které má nejméně čtyři kola a nejvyšší konstrukční rychlost vyšší než 25 km/h.
Článek 2
Členské státy nesmějí odmítnout udělit EHS schválení typu nebo vnitrostátní schválení typu pro určitý typ vozidla z důvodů týkajících se systémů ostřikování a stírání čelního skla nebo pro systém ostřikování čelního skla,
- pokud vozidlo splňuje požadavky příloh I až V týkající se systémů stírání a ostřikování čelního skla,
- pokud systém ostřikování jako samostatný technický celek podle článku 9a směrnice 70/156/EHS splňuje odpovídající požadavky přílohy I,
- pokud je je dotyčné vozidlo vybaveno systémem ostřikování, pro který bylo uděleno schválení typu podle článku 9a směrnice 70/156/EHS jako pro samostatný technický celek a který byl namontován v souladu s požadavky bodu 6.2.5 přílohy I.
Článek 3
1. Členské státy nesmějí odmítnout nebo zakázat prodej, registraci, uvedení do provozu nebo používání vozidla z důvodů týkajících se
- systémů stírání a ostřikování čelního skla, pokud tyto systémy splňují požadavky stanovené v přílohách I až V,
- systému ostřikování čelního skla, pokud bylo pro tento systém jako samostatný technický celek uděleno schválení typu podle článku 9a směrnice 70/156/EHS a systém byl namontován v souladu s požadavky stanovenými v bodě 6.2.5 přílohy I.
2. Členské státy nesmějí zakázat uvedení systému ostřikování jako samostatného technického celku podle článku 9a směrnice 70/156/EHS na trh, pokud odpovídá typu, pro který bylo uděleno schválení typu podle čl. 2 druhé odrážky.
Článek 4
Členský stát, který udělí schválení typu, přijme nezbytná opatření, aby byl informován o každé změně konstrukční části nebo vlastností uvedených v bodě 2.2 přílohy I. Příslušný orgán dotyčného členského státu posoudí, zda je nutné provést na změněném typu vozidla nové zkoušky a vystavit nový protokol.
Změna se nepovolí, jestliže se při těchto zkouškách prokáže nesplnění požadavků této směrnice.
Článek 5
Změny nezbytné pro přizpůsobení požadavků příloh I až VII technickému pokroku se přijímají postupem stanoveným v článku 13 směrnice 70/156/EHS.
Tento postup se však nepoužije u změn, kterými se zavádějí požadavky na systémy stírání a ostřikování jiných skel než čelních.
Článek 6
1. Členské státy uvedou v účinnost předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 18 měsíců od jejího oznámení a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy zajistí, aby bylo Komisi sděleno znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 7
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Komise
ze dne 31. března 1978,
kterou se podruhé přizpůsobuje technickému pokroku směrnice Rady 71/318/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se plynoměrů
(78/365/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 71/316/EHS ze dne 26. července 1971 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se společných ustanovení pro měřicí přístroje a pro metody metrologické kontroly [1], naposledy pozměněné aktem o přistoupení, a zejména na články 17, 18 a 19 uvedené směrnice;
s ohledem na směrnici Rady 71/318/EHS ze dne 26. července 1971 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se plynoměrů [2] ve znění směrnice Komise 74/331/EHS [3];
vzhledem k tomu, že s ohledem na technický rozvoj v dané oblasti je nezbytné změnit směrnici 71/318/EHS;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro přizpůsobení směrnic o odstraňování technických překážek obchodu s měřicími přístroji technickému pokroku,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
V příloze směrnice Rady 71/318/EHS se znění oddílu 3, bodů 4.1, 8.2.3 a oddílu 9 kapitoly I.B, bodu 6.3 kapitoly II a oddílů 2, 4 a 5 kapitoly II mění v souladu s přílohou této směrnice.
Body 5.2, 7.2.7 kapitoly II a bod 6.2.3 kapitoly III obsažené v příloze této směrnice se vkládají do přílohy směrnice 71/318/EHS.
Článek 2
1. Členské státy přijmou právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí tak, aby tyto předpisy nabyly účinku jeden rok po oznámení této směrnice. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy sdělí Komisi znění vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 18. dubna 1978, kterou se mění přílohy směrnice 66/401/EHS o uvádění osiva pícnin na trh
(78/386/EHS) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 66/401/EHS ze dne 14. června 1966 o uvádění osiva pícnin na trh [1], naposledy pozměněnou směrnicí 78/55/EHS [2], a zejména na článek 21a uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že v důsledku vývoje vědeckých a technických poznatků by měly být z níže uvedených důvodů změněny přílohy I, II a III uvedené směrnice;
vzhledem k tomu, že za účelem zlepšení genetické hodnoty osiva by měly být stanoveny normy odrůdové čistoty, které musí splňovat množitelský porost u některých druhů;
vzhledem k tomu, že v tomto ohledu by v případě osiva samosprašných druhů a apomikčních jednoklonných odrůd rodu Poa měly být stanoveny normy minimální odrůdové čistoty, které musí osivo splňovat;
vzhledem k tomu, že by měly být stanoveny požadavky na množitelský porost, pokud jde o přítomnost škodlivých organismů, které snižují užitnou hodnotu osiva;
vzhledem k tomu, že by měly být stanoveny zvláštní normy pro nejvyšší povolený výskyt dalších nežádoucích nebo škodlivých semen, jako jsou Agropyron repens, Avena ludoviciana, Avena sterilis, rod Melilotus, Sinapis arvensis, Raphanus raphanistrum nebo rod Rumex, s výjimkou Rumex acetosella, Rumex crispus a Rumex obtusifolius;
vzhledem k tomu, že se jeví nezbytným změnit normy týkající se minimální klíčivosti a minimální technické čistoty vzhledem k vývoji běžně dosahované kvality osiva;
vzhledem k tomu, že by měla být změněna některá opatření, aby bylo vyhověno požadavkům úředních zkoušek osiva prováděných podle obvyklých mezinárodních metod;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro osivo a sadbu v zemědělství, zahradnictví a lesnictví,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 66/401/EHS se mění takto:
1. Příloha I se nahrazuje tímto:
"
ze dne 18. dubna 1978, kterou se mění přílohy směrnice Rady 66/402/EHS o uvádění osiva obilovin na trh (78/387/EHS)
(78/387/EHS) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 66/402/EHS ze dne 14. června 1966 o uvádění osiva obilovin na trh [1], naposledy pozměněnou směrnicí 78/55/EHS [2], a zejména na článek 21a uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že v důsledku vývoje vědeckých a technických poznatků by měly být z níže uvedených důvodů změněny přílohy I, II a III uvedené směrnice;
vzhledem k tomu, že se jeví nezbytným přizpůsobit podmínky pro uznávání osiva kukuřice obvyklým mezinárodním systémům pro odrůdové uznávání osiva;
vzhledem k tomu, že ke zlepšení kvality osiva je třeba stanovit požadavky na předchozí porosty;
vzhledem k tomu, že za účelem zlepšení genetické hodnoty osiva by měly být stanoveny normy odrůdové čistoty, které musí splňovat množitelský porost u některých jiných druhů;
vzhledem k tomu, že některé normy pro osivo rýže by měly být přizpůsobeny normám jakosti, kterých osivo běžně dosahuje;
vzhledem k tomu, že by měla být změněna některá opatření, aby bylo vyhověno požadavkům úředních zkoušek osiva prováděných podle obvyklých mezinárodních metod;
vzhledem k tomu, že za současného stavu není možné stanovit ve Společenství plnou harmonizaci podmínek pro výskyt Avena fatua; že by však před 1. červencem 1983 měl být učiněn pokus o zpřísnění podmínek stanovených ve směrnici 66/402/EHS s cílem dosáhnout plné harmonizace;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro osivo a sadbu v zemědělství, zahradnictví a lesnictví,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 66/402/EHS se mění takto:
1. Příloha I se nahrazuje tímto:
"
ze dne 30. května 1978 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se soupojištění v rámci Společenství (78/473/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na čl. 57 odst. 2 a na článek 66 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že by účinné provádění soupojištění v rámci Společenství mělo být usnadněno minimální koordinací, aby se bez újmy na svobodě existující ve více členských státech předešlo narušení hospodářské soutěže a nerovnému zacházení;
vzhledem k tomu, že se tato koordinace týká pouze těch případů soupojištění, které jsou z hospodářského hlediska nejdůležitější, tj. těch, které s ohledem na svou povahu nebo rozsah bývají zpravidla kryty mezinárodním soupojištěním;
vzhledem k tomu, že tato směrnice je tedy prvním krokem ke koordinaci všech operací, které mohou být prováděny v rámci volného pohybu služeb; že tato koordinace je ostatně předmětem návrhu druhé směrnice o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se přímého jiného než životního pojištění, kterou se stanoví opatření k usnadnění účinného výkonu volného pohybu služeb, jejž Komise předala Radě dne 30. prosince 1975 [3];
vzhledem k tomu, že vedoucí pojistitel je při posuzování pojistných událostí a stanovování minimální částky rezerv pro nevyřízené pojistné události ve výhodnější situaci než ostatní soupojistitelé;
vzhledem k tomu, že probíhají práce týkající se úpravy likvidace pojišťoven; že již nyní musí být přijato opatření, aby se v případě likvidace s oprávněnými osobami na základě smluv o soupojištění v rámci Společenství zacházelo stejně jako s oprávněnými osobami v jiném pojištění bez ohledu na jejich státní příslušnost;
vzhledem k tomu, že by v oblasti soupojištění v rámci Společenství měla být umožněna zvláštní spolupráce jak mezi příslušnými orgány dozoru členských států, tak mezi těmito orgány a Komisí; že v průběhu této spolupráce by měly být posouzeny veškeré postupy, které by mohly nasvědčovat odklonu od účelu této směrnice,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
HLAVA I Obecná ustanovení
Článek 1
1. Tato směrnice se vztahuje na operace soupojištění v rámci Společenství uvedené v článku 2, které se týkají rizik zařazených v bodu A pod čísly 4, 5, 6, 7, 8, 9, 11, 12, 13 a 16 přílohy první směrnice Rady ze dne 24. července 1973 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se přístupu k činnosti v přímém jiném než životním pojištění a jejího výkonu [4] (dále jen "první koordinační směrnice").
Nevztahuje se však na případy soupojištění v rámci Společenství, které kryjí rizika zařazená v bodu A pod číslem 13 týkající se škod způsobených jadernými zdroji nebo farmaceutickými výrobky.
Vyloučení pojištění proti škodám způsobeným farmaceutickými výrobky bude Radou posouzeno do pěti let od oznámení této směrnice.
2. Tato směrnice se vztahuje na rizika uvedená v odst. 1 prvním pododstavci, která s ohledem na svou povahu a rozsah vyžadují ke svému krytí účast více pojistitelů.
Jakékoli obtíže, které by mohly vzniknout při uplatňování této zásady, se přešetřují podle článku 8.
Článek 2
1. Tato směrnice se vztahuje pouze na ty případy soupojištění v rámci Společenství, které splňují tyto podmínky: a) riziko ve smyslu čl. 1 odst. 1 je kryto jedinou smlouvou za jediné úhrnné pojistné na totéž období dvěma nebo více pojišťovnami (dále jen "soupojistitelé"), z nichž každá kryje pouze vlastní část; jedna z těchto pojišťoven je vedoucím pojistitelem;
b) riziko se nachází uvnitř Společenství;
c) pro účel krytí tohoto rizika je vedoucí pojistitel schválen v souladu s podmínkami stanovenými v první koordinační směrnici, tj. pohlíží se na něj tak, jako kdyby byl pojistitelem kryjícím celé riziko;
d) alespoň jeden ze soupojistitelů se účastní smlouvy prostřednictvím sídla, agentury nebo pobočky usazené v jiném členském státě než ve státě vedoucího pojistitele;
e) vedoucí pojistitel se plně ujme vedoucí úlohy v soupojištění, a zejména stanoví podmínky pojištění a sazby pojistného.
2. Operace soupojištění, které nesplňují podmínky stanovené v odstavci 1 nebo které kryjí jiná rizika než rizika uvedená v článku 1, podléhají i nadále vnitrostátním předpisům jednotlivých států platným v době vstupu této směrnice v platnost.
Článek 3
Právo podílet se na soupojištění v rámci Společenství nesmí u pojišťoven, které mají sídlo v některém členském státě, na které se vztahuje první koordinační směrnice a které splňují její požadavky, podléhat jiným ustanovením, než jsou ustanovení této směrnice.
HLAVA II Podmínky a postupy pro soupojištění v rámci Společenství
Článek 4
1. Částku technických rezerv stanovují jednotliví soupojistitelé podle pravidel určených členským státem, v němž jsou usazeni, nebo, pokud taková pravidla neexistují, podle obvyklé praxe v tomto státě.
Rezerva pro nevyřízené pojistné události však musí být rovna alespoň rezervě, kterou stanoví vedoucí pojistitel podle pravidel nebo praxe státu, v němž je usazen.
2. Technické rezervy vytvořené jednotlivými soupojistiteli musí být kryty odpovídajícími aktivy.
Zmírnění pravidla krytí odpovídajícími aktivy může být poskytnuto těmi členskými státy, v nichž jsou soupojistitelé usazeni, aby mohly být zohledněny požadavky na řádné řízení pojišťoven.
Tato aktiva musí být umístěna podle volby pojistitele buď v členských státech, ve kterých jsou usazeni soupojistitelé, nebo v členském státě, v němž je usazen vedoucí pojistitel.
Článek 5
Členské státy zajistí, aby soupojistitelé usazení na jejich území měli k dispozici statistické údaje, z nichž je patrný rozsah operací soupojištění v rámci Společenství a země, kterých se tyto operace týkají.
Článek 6
Orgány dozoru členských států úzce spolupracují při provádění této směrnice a za tímto účelem si navzájem poskytují všechny nezbytné informace.
Článek 7
V případě likvidace pojišťovny musí být závazky vyplývající z účasti na smlouvách o soupojištění v rámci Společenství plněny stejně jako závazky vyplývající z jiných pojistných smluv této pojišťovny, aniž by byla rozlišována státní příslušnost pojištěných a oprávněných osob.
HLAVA III Závěrečná ustanovení
Článek 8
Komise a příslušné orgány členských států musejí úzce spolupracovat s cílem přešetřit případné potíže, které by mohly vzniknout při provádění této směrnice.
V průběhu této spolupráce posoudí zejména všechny postupy, které by mohly naznačovat, že účel ustanovení této směrnice, a zejména čl. 1 odst. 2 a článku 2, není správně naplňován buď tím, že se vedoucí pojistitel neujímá vedoucí úlohy v soupojištění nebo tím, že krytí rizik zjevně nevyžaduje účast dvou nebo více pojistitelů.
Článek 9
Do šesti let od oznámení této směrnice podá Komise Radě zprávu o vývoji soupojištění v rámci Společenství.
Článek 10
Členské státy změní vnitrostátní právní předpisy tak, aby byly v souladu s touto směrnicí do 18 měsíců od jejího oznámení, a neprodleně o tom uvědomí Komisi.
Takto pozměněné právní předpisy se použijí do 24 měsíců od oznámení.
Článek 11
Od oznámení této směrnice zajistí členské státy, aby bylo Komisi sděleno znění hlavních ustanovení právních nebo správních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 12
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 19. května 1978, kterou se přizpůsobuje technickému pokroku směrnice Rady 76/114/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se povinných štítků a nápisů pro motorová vozidla a pro jejich přípojná vozidla a pro jejich umístění a způsob upevnění
(78/507/EHS) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 70/156/EHS ze dne 6. února 1970 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu motorových vozidel a jejich přípojných vozidel [1], ve znění aktu o přistoupení, a zejména na články 11, 12 a 13 uvedené směrnice,
s ohledem na směrnici Rady 76/114/EHS ze dne 18. prosince 1975 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se povinných štítků a nápisů pro motorová vozidla a pro jejich přípojná vozidla a pro jejich umístění a způsob upevnění [2],
vzhledem k tomu, že Mezinárodní normalizační organizace (ISO) nyní přijala dvě mezinárodní normy pro celosvětový klasifikační systém, který umožňuje identifikaci výrobce vozidla [3] i identifikaci vozidla [4]; že je tedy vhodné začlenit tento systém identifikace výrobce do směrnice 76/114/EHS a současně sladit požadavky této směrnice s normou ISO pro identifikaci vozidla;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro přizpůsobování směrnic o odstraňování technických překážek obchodu v oblasti motorových vozidel technickému pokroku;
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Příloha směrnice 76/114/EHS se mění v souladu s přílohou této směrnice.
Článek 2
1. Od 1. října 1978 nesmějí členské státy z důvodů týkajících se povinných štítků a nápisů, jejich umístění a způsobu upevnění: - odmítnout udělit EHS schválení typu nebo vydat doklad uvedený v čl. 10 odst. 1 poslední odrážce směrnice 70/156/EHS nebo udělit vnitrostátní schválení typu pro typ vozidla, ani
- zakázat první uvedení vozidla do provozu,
pokud povinné štítky a nápisy a jejich umístění a způsob upevnění splňují požadavky směrnice 76/114/EHS ve znění této směrnice.
2. Od 1. října 1981 členské státy - nesmějí již vydat doklad uvedený v čl. 10 odst. 1 poslední odrážce směrnice 70/156/EHS pro typ vozidla, jehož povinné štítky a nápisy, jejich umístění a upevnění nesplňují požadavky směrnice 76/114/EHS ve znění této směrnice,
- mohou odmítnout udělit vnitrostátní schválení typu pro typ vozidla, jehož povinné štítky a nápisy a jejich umístění a upevnění nesplňují požadavky směrnice 76/114/EHS ve znění této směrnice.
3. Od 1. října 1981 mohou členské státy zakázat první uvedení do provozu vozidel, jejichž povinné štítky a nápisy a jejich umístění a upevnění nesplňují požadavky směrnice 76/114/EHS ve znění této směrnice.
Článek 3
Členské státy uvedou v účinnost předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 1. října 1978 a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 4
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 24. května 1978, kterou se mění směrnice 74/268/EHS, kterou se stanoví zvláštní požadavky pro výskyt Avena fatua v osivu pícnin a obilovin
(78/511/EHS) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 66/401/EHS ze dne 14. června 1966 o uvádění osiva pícnin na trh [1], naposledy pozměněnou směrnicí Rady 78/55/EHS [2], a zejména na článek 11 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že uvedená směrnice stanoví tolerance pro výskyt Avena fatua v osivu pícnin;
vzhledem k tomu, že pro některé požadavky se tyto tolerance ukázaly být příliš vysoké;
vzhledem k tomu, že směrnice Komise 74/268/EHS ze dne 2. května 1974 [3] proto stanoví zvláštní požadavky pro výskyt Avena fatua v osivu pícnin;
vzhledem k tomu, že první směrnice Komise 78/386/EHS ze dne 18. dubna 1978, kterou se mění přílohy směrnice Rady 66/401/EHS o uvádění osiva pícnin na trh [4], stanoví na úrovni Společenství nové požadavky pro výskyt Avena fatua v osivu pícnin;
vzhledem k tomu, že v důsledku těchto změn již nejsou zvláštní požadavky obsažené ve směrnici 74/268/EHS dále potřebné;
vzhledem k tomu, že by proto měly být tyto zvláštní požadavky pro osivo pícnin zrušeny;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro osivu a sadbu,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Zrušuje se článek 1 směrnice 74/268/EHS.
Článek 2
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. července 1980.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi, která uvědomí ostatní členské státy.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 12. června 1978
o sbližování právních předpisů členských států týkajících se systémů vytápění prostoru pro cestující motorových vozidel
(78/548/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že technické požadavky, které musí motorová vozidla podle vnitrostátních právních předpisů splňovat, se mimo jiné vztahují na systémy vytápění prostoru pro cestující motorových vozidel;
vzhledem k tomu, že se tyto požadavky v jednotlivých členských státech liší; že je proto nutné, aby všechny členské státy zavedly stejné požadavky vedle nebo namísto svých stávajících právních předpisů, zejména aby bylo možné použít u všech typů vozidel postup EHS schvalování typu, který je předmětem směrnice Rady 70/156/EHS ze dne 6. února 1970 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu motorových vozidel a jejich přípojných vozidel [3], naposledy pozměněné směrnicí 78/547/EHS [4];
vzhledem k tomu, že sbližování vnitrostátních právních předpisů týkajících se motorových vozidel předpokládá, že členské státy budou vzájemně uznávat kontroly provedené kterýmkoli z nich podle společných požadavků,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Pro účely této směrnice se "vozidlem" rozumí každé motorové vozidlo kategorie M1 (podle definice v příloze I směrnice 70/156/EHS) určené k provozu na pozemních komunikacích, které má nejméně čtyři kola a maximální konstrukční rychlost vyšší než 25 km/h.
Článek 2
Členské státy nesmějí odmítnout udělit EHS schválení typu nebo vnitrostátní schválení typu pro určitý typ vozidla z důvodů týkajících se systému vytápění prostoru pro cestující, pokud tento systém splňuje požadavky stanovené v příloze I.
Článek 3
Členské státy nesmějí odmítnout nebo zakázat prodej, registraci, uvedení do provozu nebo užívání vozidla z důvodů týkajících se systému vytápění prostoru pro cestující, pokud tento systém splňuje požadavky stanovené v příloze I.
Článek 4
Změny nezbytné pro přizpůsobení požadavků příloh technickému pokroku se přijímají postupem stanoveným v článku 13 směrnice 70/156/EHS.
Tento postup se použije i v případě, kdy budou do této směrnice vkládána ustanovení týkající se pomocných systémů vytápění určených k trvalé instalaci ve vozidle.
Článek 5
1. Členské státy uvedou v účinnost předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 18 měsíců od jejího oznámení a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy zajistí, aby bylo Komisi sděleno znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 6
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 12. června 1978
o sbližování právních předpisů členských států týkajících se krytů kol motorových vozidel
(78/549/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že technické požadavky, které musí motorová vozidla podle vnitrostátních právních předpisů splňovat, se mimo jiné vztahují na kryty kol motorových vozidel,
vzhledem k tomu, že se tyto požadavky v jednotlivých členských státech liší; že je proto nutné, aby všechny členské státy zavedly stejné požadavky vedle nebo namísto svých stávajících právních předpisů, zejména aby bylo možné použít u všech typů vozidel postup EHS schvalování typu, který je předmětem směrnice Rady 70/156/EHS ze dne 6. února 1970 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu motorových vozidel a jejich přípojných vozidel [3], naposledy pozměněné směrnicí 78/547/EHS [4];
vzhledem k tomu, že sbližování vnitrostátních právních předpisů týkajících se motorových vozidel předpokládá, že členské státy budou vzájemně uznávat kontroly provedené kterýmkoli z nich podle společných požadavků,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Pro účely této směrnice se „vozidlem“ rozumí každé motorové vozidlo kategorie M1 (podle definice v příloze I směrnice 70/156/EHS) určené k provozu na pozemních komunikacích, které má nejméně čtyři kola a maximální konstrukční rychlost vyšší než 25 km/h.
Článek 2
Členské státy nesmějí odmítnout udělit EHS schválení typu nebo vnitrostátní schválení typu pro určitý typ vozidla z důvodů týkajících se krytů kol, pokud tryto kryty splňují požadavky stanovené v příloze I.
Článek 3
Členské státy nesmějí odmítnout nebo zakázat prodej, registraci, uvedení do provozu nebo užívání vozidla z důvodů týkajících se krytů kol, pokud tyto kryty splňují požadavky stanovené v příloze I.
Článek 4
Změny nezbytné pro přizpůsobení požadavků příloh technickému pokroku se přijímají postupem stanoveným v článku 13 směrnice 70/156/EHS.
Článek 5
1. Členské státy uvedou v účinnost předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 18 měsíců od jejího oznámení a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy zajistí, aby bylo Komisi sděleno znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 6
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 26. června 1978 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu (78/583/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména články 99 a 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Shromáždění [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že článek 1 šesté směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu — Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně [3] stanoví 1. leden 1978 jako nejpozdější den k provedení jejích ustanovení členskými státy;
vzhledem k tomu, že směrnice 77/388/EHS obsahuje společná ustanovení pro všechny oblasti, na něž se vztahuje daň z přidané hodnoty; že členským státům bylo v mnoha případech svěřeno vymezení podmínek, za kterých se tato ustanovení použijí; že oblast působnosti směrnice 77/388/EHS je tak rozsáhlá a zahrnuje tolik předpisů vnitrostátního práva, že některé členské státy proto nebyly schopny provést nezbytné úpravy včas, aby dosáhly souladu se směrnicí 77/388/EHS; že tyto členské státy proto nebyly ve stanovené lhůtě schopny dokončit zákonodárný postup při úpravě svých právních předpisů v oblasti daně z přidané hodnoty;
vzhledem k tomu, že dotyčné členské státy požádaly o prodloužení lhůty pro nabytí účinnosti směrnice 77/388/EHS; že za těchto okolností by prodloužení o nejvýše 12 měsíců mělo postačovat,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Odchylně od článku 1 směrnice 77/388/EHS jsou Dánsko, Francie, Irsko, Itálie, Lucembursko, Německo a Nizozemsko oprávněny provést uvedenou směrnici nejpozději do 1. ledna 1979.
Článek 2
Tato směrnice je určena Dánsku, Francii, Irsku, Itálii, Lucembursku, Německu a Nizozemsku.
Směrnice Rady
ze dne 19. června 1978,
kterou se přizpůsobuje technickému pokroku směrnice 73/362/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se hmotných délkových měrek
(78/629/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na směrnici Rady 71/316/EHS ze dne 26. července 1971 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se společných ustanovení pro měřicí přístroje a pro metody metrologické kontroly [1] naposledy pozměněné aktem o přistoupení, a zejména na články 17, 18 a 19 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že od přípravy a přijetí směrnice Rady 73/362/EHS ze dne 19. listopadu 1973 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se hmotných délkových měrek [2] byly vyvinuty nové délkové měrky; že by proto uvedená směrnice měla být pozměněna tak, aby vzala v úvahu technický pokrok;
vzhledem k tomu, že dne 19. ledna 1978 Komise předložila výboru k posouzení pozměňovací návrh o přizpůsobení směrnic týkajících se odstranění technických překážek obchodu s měřicími přístroji technickému pokroku; že nebylo zasláno žádné stanovisko, předložila Komise podle postupu stanoveného v čl.
19 odst. 3 písm. b) směrnice 71/316/EHS Radě k přijetí vhodná opatření,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
V příloze směrnice 73/362/EHS se body 3.6, 4.1, 5.1, 6.3, 7.1, 7.2, 7.3, 8, 9.1, 9.2, 9.4 a 9.5 mění v souladu s přílohou.
Článek 2
Členské státy přijmou právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí tak, aby tato opatření nabyla účinku rok po dni oznámení této směrnice.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Členské státy sdělí Komisi znění ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
SMĚRNICE RADY
ze dne 19 června 1978,
kterou se poprvé mění směrnice 76/118/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se určitých druhů zahuštěného a sušeného mléka určeného k lidské spotřebě
(78/630/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 43 a 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Parlamentu[1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru[2],
vzhledem k tomu, že směrnice Rady 76/118/EHS ze dne 18. prosince 1975 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se určitých druhů zahuštěného a sušeného mléka určeného k lidské spotřebě[3] stanoví v čl. 3 odst.
1, že u výrobků uvedených v příloze lze použít pouze názvy uvedené a vymezené ve zmíněné příloze směrnice; že v bodě 1 písm. c) uvedené přílohy je uveden a vymezen název "zahuštěné neslazené částečně odtučněné mléko"; že podle tohoto ustanovení lze prodávat v maloobchodě pouze částečně odtučněné mléko obsahující 4 až 4,5 % hmotnostních tuku a nejméně 24 % hmotnostních mléčné sušiny;
vzhledem k tomu, že směrnice 76/118/EHS s ohledem na problémy kupujících s porozuměním stanoví v čl. 3 odst. 2 názvy, jejichž použití si dotčené členské státy mohou vyhradit na svém území;
vzhledem k tomu, že podobné obtíže byly rovněž zjištěny v některých členských státech v souvislosti s označením zahuštěného neslazeného částečně odtučněného mléka, které smí být prodáváno v maloobchodě; že je tedy nezbytné, aby se možnost stanovená v čl.
3 odst. 2 směrnice 76/118/EHS a týkající se maloobchodního prodeje výrobků s uvedeným označením, vztahovala i na tyto státy,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
V čl. 3 odst. 2 směrnice 76/118/EHS se vkládá písmeno d), které zní:
"d) "Geëvaporeerde halfvolle melk"
Směrnice Komise
ze dne 19. května 1978,
kterou se přizpůsobuje technickému pokroku směrnice Rady 74/60/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se vnitřní výbavy motorových vozidel (vnitřní části prostoru pro cestující kromě vnitřních zpětných zrcátek, uspořádání ovládačů, střechy nebo posuvné střechy, opěradel a zadní části sedadel)
(78/632/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 70/156/EHS ze dne 6. února 1970 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu motorových vozidel a jejich přípojných vozidel [1], ve znění aktu o přistoupení, a zejména na články 11, 12 a 13 uvedené směrnice,
s ohledem na směrnici Rady 74/60/EHS ze dne 17. prosince 1973 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se vnitřní výbavy motorových vozidel (vnitřní části prostoru pro cestující kromě vnitřních zpětných zrcátek, uspořádání ovládačů, střechy nebo posuvné střechy, opěradel a zadní části sedadel) [2],
vzhledem k tomu, že na základě získaných zkušeností a současného stavu techniky je nyní možné lépe přizpůsobit požadavky skutečným podmínkám zkoušek;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro přizpůsobování směrnic o odstraňování technických překážek obchodu v oblasti motorových vozidel technickému pokroku,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Přílohy směrnice 74/60/EHS se mění v souladu s přílohou této směrnice.
Článek 2
1.
Od 1. ledna 1979 nesmějí členské státy z důvodů týkajících se vnitřní výbavy motorových vozidel (vnitřní části prostoru pro cestující kromě vnitřních zpětných zrcátek, uspořádání ovládačů, střecha nebo posuvná střecha, opěradla a zadní části sedadel)
- odmítnout udělit EHS schválení typu nebo vydat doklad uvedený v čl. 10 odst. 1 poslední odrážce směrnice 70/156/EHS nebo udělit vnitrostátní schválení typu pro typ vozidla, ani
- zakázat první uvedení vozidla do provozu, pokud vnitřní výbava (vnitřní části prostoru pro cestující kromě vnitřních zpětných zrcátek, uspořádání ovládačů, střecha nebo posuvná střecha, opěradla a zadní části sedadel) tohoto typu vozidla nebo těchto vozidel splňuje požadavky směrnice 74/60/EHS ve znění této směrnice.
2.
Od 1. ledna 1979 členské státy
- nesmějí již vydat doklad uvedený v čl. 10 odst. 1 poslední odrážce směrnice 70/156/EHS pro typ vozidla, jehož vnitřní výbava (vnitřní části prostoru pro cestující kromě vnitřních zpětných zrcátek, uspořádání ovládačů, střecha nebo posuvná střecha, opěradla a zadní části sedadel) nesplňuje požadavky směrnice 74/60/EHS ve znění této směrnice,
- mohou odmítnout udělit vnitrostátní schválení typu pro typ vozidla, jehož vnitřní výbava (vnitřní části prostoru pro cestující kromě vnitřních zpětných zrcátek, uspořádání ovládačů, střecha nebo posuvná střecha, opěradla a zadní části sedadel) nesplňuje požadavky směrnice 74/60/EHS ve znění této směrnice.
3.
Od 1. října 1982 mohou členské státy zakázat první uvedení do provozu vozidel, jejichž vnitřní výbava (vnitřní části prostoru pro cestující kromě vnitřních zpětných zrcátek, uspořádání ovládačů, střecha nebo posuvná střecha, opěradla a zadní části sedadel) nesplňuje požadavky směrnice 74/60/EHS ve znění této směrnice.
Článek 3
Členské státy uvedou v účinnost předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 1. ledna 1979 a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 4
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 15. června 1978, kterou se stanoví analytické metody Společenství pro úřední kontrolu krmiv
(78/633/EHS) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 70/373/EHS ze dne 20. července 1970 o zavedení metod odběru vzorků a analytických metod Společenství pro úřední kontrolu krmiv [1], naposledy pozměněnou aktem o přistoupení, a zejména na článek 2 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že směrnice stanoví, aby byla oficiální kontrola krmiv prováděna s použitím metod odběru vzorků a analytických metod Společenství pro účely kontroly souladu požadavků stanovených právními nebo správním předpisy týkajícím se jakosti a složení krmiv;
vzhledem k tomu, že směrnice komise 71/250/EHS ze dne 15. června 1971 [2], 71/393/EHS ze dne 18. listopadu 1971 [3], 72/199/EHS ze dne 27. dubna 1972 [4], 73/46/EHS ze dne 5. prosince 1972 [5], 74/203/EHS ze dne 25. března 1974 [6], 75/84/EHS ze dne 20. prosince 1974 [7] a 76/372/EHS ze dne 1. března 1976 [8] již ustanovily určitý počet analytických metod Společenství; že pokrok v práci od té doby činí vhodným přijmout osmou sérii metod;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro krmiva,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Členské státy stanoví, aby byly analýzy pro oficiální kontrolu krmiv, co se týče jejich obsahů zinkbacitracinu, flavofosfolipolu, železa, mědi, manganu a zinku, prováděny v souladu s metodami popsanými v příloze této směrnice.
2. Obecná ustanovení stanovená v části 1 "Úvod" přílohy první směrnice 71/250/EHS, se s výjimkou části týkající se přípravy vzorku, jež má být analyzován, vztahují i na metody popsané v příloze této směrnice.
Článek 2
Členské státy uvedou 1. ledna 1979 v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 18. července 1978 o jakosti sladkých vod vyžadujících ochranu nebo zlepšení pro podporu života ryb (78/659/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 100 a 235 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že ochrana a zlepšení životního prostředí vyžaduje určitá opatření k ochraně vod před znečištěním, včetně vod vhodných pro podporu života sladkovodních ryb;
vzhledem k tomu, že z ekologického a hospodářského hlediska je nutné chránit rybí populaci před různými škodlivými důsledky způsobenými vypouštěním znečišťujících látek do vod, zejména před snižováním počtu ryb náležejících k určitému druhu, nebo dokonce v některých případech i před vyhynutím mnoha těchto druhů;
vzhledem k tomu, že akční programy Evropských společenství pro životní prostředí z let 1973 [3] a 1977 [4] stanoví, že mají být v rámci Společenství společně přijaty jakostní cíle stanovující různé požadavky, jimž musí životní prostředí vyhovovat, mimo jiné i vymezení ukazatelů pro vody, včetně vod vhodných pro podporu života sladkovodních ryb;
vzhledem k tomu, že rozdíly mezi ustanoveními týkajícími se požadované jakosti vod vhodných pro podporu života sladkovodních ryb, která jsou již v různých členských státech uplatňována nebo připravována, mohou vytvářet nerovné podmínky hospodářské soutěže, a tím přímo ovlivnit fungování společného trhu; že právní předpisy v této oblasti by měly být sblíženy v souladu s článkem 100 Smlouvy;
vzhledem k tomu, že je nezbytné toto sbližování právních předpisů doprovodit opatřením Společenství tak, aby pomocí širších ustanovení bylo možno dosáhnout jednoho z cílů Společenství v oblasti ochrany životního prostředí a zlepšení kvality života; že v této souvislosti musí být přijata určitá zvláštní ustanovení; že je třeba použít článek 235 Smlouvy, protože ve Smlouvě nejsou stanoveny pravomoci potřebné k tomuto účelu;
vzhledem k tomu, že pro dosažení cílů této směrnice musí členské státy vymezit vody, na které ji budou používat, a stanovit mezní hodnoty odpovídající určitým ukazatelům; že je nutno přijmout opatření, která zajistí, že takto vymezené vody vyhoví těmto hodnotám do pěti let od jejich vymezení;
vzhledem k tomu, že by mělo být přijato ustanovení, podle kterého se vody vhodné pro podporu života sladkovodních ryb za určitých podmínek považují za vyhovující příslušným hodnotám ukazatelů, a to i v případě, kdy určité procento odebraných vzorků neodpovídá mezním hodnotám uvedeným v příloze;
vzhledem k tomu, že k zajištění kontroly jakosti vod vhodných pro podporu života sladkovodních ryb by měl být odebírán minimální počet vzorků a mělo by se provádět stanovení ukazatelů uvedených v příloze; že takové vzorkování může být omezeno nebo přerušeno v závislosti na jakosti vod;
vzhledem k tomu, že určité přírodní poměry se vymykají kontrole členských států, a je proto nutné poskytnout v určitých případech možnost odchýlit se od této směrnice;
vzhledem k tomu, že technický a vědecký pokrok si může vyžádat rychlé přizpůsobení některých požadavků stanovených v přílohách této směrnice; že s cílem usnadnit zavádění opatření potřebných k tomuto účelu by měl být stanoven postup, jímž by byla založena úzká spolupráce členských států a Komise ve Výboru pro přizpůsobení technickému a vědeckému pokroku,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Tato směrnice se týká jakosti sladkých vod a vztahuje se na vody, jež členské státy vymezily jako vody vyžadující ochranu nebo zlepšení jakosti, aby byly vhodné pro život ryb.
2. Tato směrnice se nevztahuje na vody v přírodních nebo umělých rybnících využívaných pro intenzivní chov ryb.
3. Cílem této směrnice je ochrana nebo zlepšení jakosti tekoucích nebo stojatých sladkých vod, které jsou nebo by mohly být, pokud bude sníženo nebo odstraněno znečištění, vhodné pro život ryb náležejících k: - původním druhům zajišťujícím přirozenou rozmanitost, nebo
- druhům, jejichž přítomnost je příslušnými orgány členských států považována za vhodnou pro účely vodního hospodářství.
4. Pro účely této směrnice se rozumí: - "lososovými vodami" vody, které jsou nebo by mohly být vhodné pro život ryb náležejících k druhům, jako jsou losos obecný (Salmo salar), pstruh obecný (Salmo trutta), lipan podhorní (Thymallus thymallus) a síh nebo maréna (Coregonus),
- "kaprovými vodami" vody, které jsou nebo by mohly být vhodné pro život ryb náležejících ke kaprovitým (Cyprinidae) nebo k jiným druhům, jako jsou štika obecná (Esox lucius), okoun říční (Perca fluviatilis) a úhoř říční (Anguilla anguilla).
Článek 2
1. Fyzikální a chemické ukazatele používané pro vody, které vymezily členské státy, jsou uvedeny v příloze I.
2. Pro účely použití těchto ukazatelů jsou vody rozděleny na vody lososové a vody kaprové.
Článek 3
1. Pro vymezené vody stanoví členské státy hodnoty ukazatelů uvedené v příloze I, pokud jsou ve sloupci G nebo I hodnoty uvedeny.
Hodnoty musí vyhovět poznámkám v obou sloupcích.
2. Členské státy, se zřetelem na zásadu stanovenou v článku 8, nestanoví mírnější hodnoty než hodnoty uvedené v příloze I ve sloupci I a usilují o dosažení hodnot ve sloupci G.
Článek 4
1. Do dvou let ode dne oznámení této směrnice provedou členské státy úvodní vymezení lososových vod a kaprových vod.
2. Členské státy mohou poté provádět další vymezení.
3. Členské státy mohou se zřetelem na zásadu stanovenou v článku 8 vymezení určitých vod přezkoumat, zejména v důsledku skutečností, které nebylo možno v době vymezení předvídat.
Článek 5
Členské státy připraví programy ke snížení znečištění a k zajištění toho, že vymezené vody vyhoví do pěti let po vymezení podle článku 4 jak hodnotám stanoveným členskými státy podle článku 3, tak poznámkám ve sloupcích G a I přílohy I.
Článek 6
Pro účely provádění článku 5 se vymezené vody považují za vyhovující ustanovením této směrnice, pokud vzorky těchto vod odebírané s minimální četností, která je uvedena v příloze I, na stejném místě a po dobu 12 měsíců prokážou, že vyhovují jak hodnotám stanoveným členskými státy podle článku 3, tak poznámkám ve sloupcích G a I přílohy I, a to pokud jde o: - 95 % vzorků pro ukazatele: reakce vody, BSK5, volný amoniak, celkový amoniakální dusík, dusitany, celkový zbytkový chlor, veškerý zinek a rozpuštěná měď; pokud je četnost vzorkování nižší než jednou měsíčně, musí vyhovovat výše uvedeným hodnotám i poznámkám všechny vzorky,
- procenta uvedená v příloze I pro ukazatele: teplota a rozpuštěný kyslík,
- průměrnou koncentraci stanovenou pro ukazatel: nerozpuštěné látky.
2. Při výpočtu procent podle odstavce 1 se nevezmou v úvahu hodnoty vyšší, než jsou hodnoty stanovené členskými státy podle článku 3 a poznámky uvedené ve sloupcích G a I přílohy I, pokud budou důsledkem povodní nebo jiných přírodních katastrof.
Článek 7
1. Příslušné orgány členských států budou provádět vzorkování, jehož minimální četnost je stanovena v příloze I.
2. Tam, kde příslušný orgán zjistí, že jakost vymezených vod je značně vyšší než jakost, která by vyplývala z používání hodnot stanovených podle článku 3 a poznámek ve sloupcích G a I přílohy I, smí být četnost vzorkování snížena.
Tam, kde se nevyskytuje žádné znečištění nebo žádné riziko zhoršení jakosti vod, může příslušný orgán rozhodnout, že vzorkování není nutné.
3. Pokud vzorkování prokáže, že hodnoty stanovené podle článku 3 nebo poznámky ve sloupcích G a I přílohy I nejsou dodrženy, příslušný orgán zjistí, zda je to důsledkem náhody, přírodního jevu nebo znečištění, a učiní příslušná opatření.
4. Přesné místo vzorkování, jeho vzdálenost od nejbližšího místa vypouštění znečišťujících látek a hloubku odběru stanoví příslušný orgán každého členského státu, zejména na základě místních podmínek životního prostředí.
5. Referenční metody rozboru pro ukazatele jsou uvedeny v příloze I. Laboratoře, které používají jiné metody, musí zaručit, že obdržené výsledky jsou rovnocenné nebo srovnatelné v porovnání s metodami uvedenými v příloze I.
Článek 8
Provádění opatření přijatých podle této směrnice nesmí v žádném případě vést, ať přímo nebo nepřímo, ke zvýšenému znečištění sladkých vod.
Článek 9
Členské státy mohou pro vymezené vody kdykoli stanovit přísnější hodnoty, než jsou hodnoty stanovené v této směrnici.
Mohou rovněž přijmout ustanovení, která se týkají jiných ukazatelů, než jsou ukazatele uvedené v této směrnici.
Článek 10
Pokud sladké vody překračují nebo tvoří státní hranice mezi členskými státy a jeden z těchto států zvažuje vymezení těchto vod, členské státy se navzájem poradí a stanoví úseky těchto vod, pro něž by měla být tato směrnice používána, a důsledky vyplývající ze společných jakostních cílů; tyto důsledky stanoví po řádných konzultacích každý dotčený stát.
Těchto porad se může zúčastnit Komise.
Článek 11
Členské státy se mohou od této směrnice odchýlit v případě: a) určitých ukazatelů v příloze I označených indexem (0) kvůli mimořádným povětrnostním nebo zvláštním zeměpisným podmínkám;
b) že vymezené vody podléhají přírodnímu obohacování určitými látkami, takže nejsou dodržovány hodnoty stanovené v příloze I.
Přírodním obohacováním se rozumí proces, při němž bez lidského zásahu přijímá daný vodní útvar z půdy určité látky v ní obsažené.
Článek 12
Změny potřebné pro přizpůsobení technickému a vědeckému pokroku a týkající se: - hodnot ukazatelů G a
- metod rozborů,
obsažených v příloze I, se přijímají v souladu s postupem stanoveným v článku 14.
Článek 13
1. Pro účely uvedené v článku 12 se zřizuje Výbor pro přizpůsobování technickému a vědeckému pokroku (dále jen "výbor") složený ze zástupců členských států, kterému předsedá zástupce Komise.
2. Výbor přijme svůj jednací řád.
Článek 14
1. Má-li být zahájen postup podle tohoto článku, přednese věc výboru jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu, nebo na žádost zástupce členského státu.
2. Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k těmto opatřením ve lhůtě, kterou stanoví předseda podle naléhavosti věci.
Stanovisko se přijímá většinou 41 hlasů, přičemž hlasům členských států je přidělena váha podle čl. 148 odst.
2 Smlouvy. Předseda nehlasuje.
3. a) Komise zamýšlená opatření přijme, jsou-li v souladu se stanoviskem výboru.
b) Pokud zamýšlená opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, předloží Komise neprodleně Radě návrh opatření, která mají být přijata.
Rada se usnese kvalifikovanou většinou.
c) Pokud se Rada neusnese ve lhůtě tří měsíců ode dne, kdy jí byl návrh předložen, přijme navrhovaná opatření Komise.
Článek 15
Pro účely používání této směrnice poskytnou členské státy Komisi informace o: - vodách vymezených podle čl. 4 odst. 1 a 2 ve formě soupisu,
- přezkoumání vymezení určitých vod podle čl. 4 odst. 3,
- ustanoveních přijatých za účelem stanovení nových ukazatelů podle článku 9,
- použitých odchylkách od hodnot uvedených v sloupci I přílohy I.
Všeobecně pak poskytnou členské státy Komisi na její odůvodněnou žádost jakékoli informace potřebné pro používání této směrnice.
Článek 16
1. Pět let po úvodním vymezení vod podle čl. 4 odst. 1 a dále v pravidelných intervalech předloží členské státy Komisi podrobnou zprávu o vymezených vodách a jejich základních charakteristikách.
2. Komise po předchozím souhlasu dotyčných členských států získané informace zveřejní.
Článek 17
1. Členské státy přijmou právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do dvou let ode dne jejího oznámení.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 18
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 25. července 1978, založená na čl. 54 odst. 3 písm. g) Smlouvy, o ročních účetních závěrkách některých forem společností (78/660/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na čl. 54 odst. 3 písm. g) této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že koordinace předpisů členských států týkajících se struktury a obsahu ročních účetních závěrek a výročních zpráv, použitých metod oceňování a zveřejňování těchto dokumentů ve vztahu mimo jiné k akciovým společnostem a společnostem s ručením omezeným je důležitá zejména pro ochranu společníků a třetích osob;
vzhledem k tomu, že je nutné souběžně koordinovat tyto oblasti u uvedených forem společností, poněvadž činnost těchto společností na jedné straně často překračuje územní hranice států a na druhé straně se třetím osobám poskytují jako záruka jen čistá aktiva společnosti; že nutnost takovéto urychlené koordinace byla uznána a potvrzena také v čl.
2 odst. 1 písm. f) směrnice 68/151/EHS [3];
vzhledem k tomu, že je dále nezbytné, aby byly ve Společenství stanoveny minimální rovnocenné právní požadavky na rozsah finančních informací, jež by měly být zveřejňovány společnostmi, které si vzájemně konkurují;
vzhledem k tomu, že roční účetní závěrky musí podávat věrný a pravdivý obraz o stavu aktiv, pasiv, finanční pozici a zisku nebo ztrátě společnosti; že za tímto účelem je nutno předepsat povinné členění rozvahy a výsledovky a že je nutno stanovit minimální obsah komentáře k účetní závěrce a výroční zprávy; že určitým společnostem s omezeným hospodářským a společenským významem je však možné udělit výjimky;
vzhledem k tomu, že je nutné koordinovat různé metody oceňování aktiv a pasiv, aby bylo zaručeno, že roční účetní závěrky budou obsahovat srovnatelné a rovnocenné informace;
vzhledem k tomu, že roční účetní závěrky všech společností, na něž se tato směrnice vztahuje, musí být zveřejňovány v souladu se směrnicí 68/151/EHS; že však lze v této oblasti povolit odchylky v případě malých a středních společností;
vzhledem k tomu, že u ročních účetních závěrek musí být prováděn audit osobami, které jsou k tomu zmocněny a jejichž minimální kvalifikace bude předmětem další koordinace; že jen malé společnosti mohou být zproštěny povinnosti auditu;
vzhledem k tomu, že pokud je společnost součástí skupiny, je žádoucí, aby se zveřejnila konsolidovaná účetní závěrka odrážející věrný a pravdivý obraz činností skupiny jako celku; že do vstupu směrnice Rady o konsolidovaných účetních závěrkách v platnost jsou u některých ustanovení této směrnice nezbytné odchylky;
vzhledem k tomu, že k řešení nynější obtížné situace v oblasti právních předpisů některých členských států musí být lhůta pro použitelnost některých ustanovení této směrnice delší, než je v takových případech obvyklé,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1.
Koordinační opatření předepsaná touto směrnicí se vztahují na právní a správní předpisy členských států týkající se těchto foremspolečností: - Německo:
die Aktiengesellschaft, die Kommanditgesellschaft auf Aktien, die Gesellschaft mit beschränkter Haftung,
- Belgie:
la société anonymede naamloze vennootschap, la société en commandite par actionsde commanditaire vennootschap op aandelen, la société de personnes à responsabilité limitéede personenvennootschap met beperkte aansprakelijkheid,
- Dánsko:
aktieselskaber, kommanditaktieselskaber, anpartsselskaber,
- Francie:
la société anonyme, la société en commandite par actions, la société à responsabilité limitée,
- Irsko:
public companies limited by shares or by guarantee, private companies limited by shares or by guarantee,
- Itálie:
la società per azioni, la società in accomandita per azioni, la società a responsabilità limitata,
- Lucembursko:
la société anonyme, la société en commandite par actions, la société à responsabilité limitée,
- Nizozemsko:
de naamloze vennootschap, de besloten vennootschap met beperkte aansprakelijkheid,
- Spojené království:
public companies limited by shares or by guarantee, private companies limited by shares or by guarantee.
2. Až do další koordinace nemusí členské státy tuto směrnici uplatňovat na činnost bank a jiných finančních institucí ani pojišťoven.
ODDÍL 1 Obecná ustanovení
Článek 2
1. Roční účetní závěrka obsahuje rozvahu, výsledovku a komentář k účetní závěrce.
Tyto dokumenty tvoří jeden celek.
2. Roční účetní závěrka musí být sestavena jasně a v souladu s touto směrnicí.
3. Roční účetní závěrka musí podávat pravdivý a věrný obraz o stavu aktiv, pasiv, finanční pozici a zisku nebo ztrátě společnosti.
4. Pokud by použití této směrnice nebylo dostačující k podání pravdivého a věrného obrazu podle odstavce 3, musí být poskytnuty další informace.
5. Pokud dojde ve výjimečných případech k tomu, že uplatňování některého ustanovení této směrnice je v rozporu s povinností uloženou v odstavci 3, je třeba povolit výjimku z daného ustanovení, aby byl podán pravdivý a věrný obraz ve smyslu odstavce 3.
Každá taková výjimka musí být uvedena v komentáři k účetní závěrce s řádným odůvodněním a s uvedením jejího vlivu na aktiva, pasiva, finanční pozici a na zisk nebo ztrátu.
Členské státy mohou výjimky vymezit a stanovit odpovídající zvláštní pravidla.
6. Členské státy mohou povolit či vyžadovat, aby se v roční účetní závěrce zveřejnily další informace vedle těch, které musí být zveřejněny v souladu s touto směrnicí.
ODDÍL 2 Obecná ustanovení o rozvaze a o výsledovce
Článek 3
Členění rozvahy a výsledovky, zejména pokud jde o jejich formální strukturu, nesmí být měněno od jednoho účetního období ke druhému.
Odchylky od této zásady se povolují pouze výjimečně.
Každá taková odchylka musí být uvedena v komentáři k účetní závěrce s odůvodněním.
Článek 4
1. Položky předepsané v článcích 9, 10 a 23 až 26 musí být v rozvaze a ve výsledovce uvedeny odděleně a ve stanoveném pořadí.
Další podrobnější členění těchto položek se povolí, pokud zůstane zachováno celkové rozvržení.
Nové položky lze vložit v případě, že jejich obsah není součástí žádných jiných položek požadovaných v předepsaných členěních.
Členské státy mohou takové další podrobnější členění nebo nové položky nařídit.
2. Vyžaduje-li to zvláštní povaha podniku, je třeba přizpůsobit rozvržení, zařazení a odborné názvosloví položek rozvahy a výsledovky, které jsou označeny arabskými číslicemi.
Členské státy mohou takové změny podnikům, které jsou součástí určitého hospodářského odvětví, nařídit.
3. Položky rozvahy a výsledovky označené arabskou číslicí mohou být sloučeny, a) pokud je částka položek nevýznamná ve smyslu čl. 2 odst. 3, nebo
b) pokud jejich sloučení přispěje k větší transparentnosti a sloučené položky se uvedou odděleně v komentáři k účetní závěrce.
Členské státy mohou takové sloučení položek nařídit.
4. U každé položky rozvahy a výsledovky musí být uvedena odpovídající položka za předchozí účetní období.
Členské státy mohou stanovit, že v případě, že tyto částky nejsou srovnatelné, musí být částka za předchozí účetní období upravena.
Neporovnatelnost a případnou úpravu údajů je nutno uvést v komentáři k účetní závěrce s náležitým odůvodněním.
5. S výjimkou případů, kdy je uvedena odpovídající položka za předchozí účetní období ve smyslu odstavce 4, se položky rozvahy nebo výsledovky bez číselných údajů neuvádějí.
Článek 5
1. Odchylně od čl. 4 odst. 1 a 2 mohou členské státy stanovit zvláštní uspořádání účetní závěrky investičních společností a finančních holdingových společností, pokud takové uspořádání poskytne o společnostech rovnocenný obraz jako uspořádání podle čl. 2 odst. 3.
2. "Investičními společnostmi" se pro účely této směrnice rozumí pouze společnosti, a) jejichž jediným předmětem činnosti je investování finančních prostředků do různých cenných papírů, nemovitostí nebo jiných majetkových hodnot s výlučným cílem rozložit investiční rizika a poskytovat svým akcionářům podíl na výsledcích ze spravování jejich aktiv;
b) které jsou sdruženy s investičními společnostmi s fixním kapitálem, je-li jejich jediným účelem získání plně splacených akcií vydaných těmito investičními společnostmi, aniž je dotčen čl. 20 odst. 1 písm. h) směrnice 77/91/EHS [4].
3. Pro účely této směrnice se "finančními holdingovými společnostmi" rozumí pouze ty společnosti, jejichž jediným předmětem činnosti je nabytí účastí v jiných podnicích a řízení a zhodnocení těchto účastí, aniž by se tyto společnosti přímo či nepřímo zúčastňovaly řízení těchto podniků a aniž jsou dotčena jejich práva akcionářů.
Omezení týkající se činností těchto společností musí být taková, aby jejich dodržování mohly kontrolovat správní nebo soudní orgány.
Článek 6
Členské státy mohou povolit nebo nařídit přizpůsobení rozvržení rozvahy a výsledovky tak, aby zahrnovaly rozdělení zisku nebo vypořádání ztráty.
Článek 7
Jakákoli kompenzace mezi položkami aktiv a pasiv nebo mezi položkami nákladů a výnosů se zakazuje.
ODDÍL 3 Členění rozvahy
Článek 8
Pro formální strukturu rozvahy stanoví členské státy jednu nebo obě formy rozvržení uvedené v článcích 9 a 10.
Pokud členský stát stanoví obě formy, může nechat na společnostech, aby si zvolily jeden z nich.
Článek 9
Aktiva
A. Pohledávky za upsaný nesplacený kapitál
z toho splatný
(pokud vnitrostátní právní předpisy nestanoví, aby se splatný kapitál vykazoval v "pasivech".
V takovém případě musí být část kapitálu splatného, dosud nesplaceného, uvedena jako aktivum buď v položce A, nebo v položce D.II.5)
B. Zřizovací výdaje,
jak jsou vymezeny vnitrostátními právními předpisy, pokud tyto předpisy povolují jejich vykazování v aktivech.
Vnitrostátní právní předpisy mohou rovněž stanovit, že položka "zřizovací výdaje" se uvede jako první položka v části "dlouhodobá nehmotná aktiva". C. Dlouhodobá aktiva
I. Nehmotná aktiva 1. Náklady na výzkum a vývoj, pokud vnitrostátní právní předpisy povolují jejich vykazování v aktivech.
2. Koncese, patenty, licence, ochranné známky a jiná ocenitelná práva a nehmotná aktiva, pokud byly: a) pořízeny za úplatu a není třeba je vykazovat v položce C.I.3, nebo
b) vytvořeny vlastní činností, pokud vnitrostátní právní předpisy povolují jejich vykazování v aktivech.
3. Goodwill, pokud byl pořízen za úplatu.
4. Poskytnuté zálohy.
II. Hmotná aktiva 1. Pozemky a budovy.
2. Technická zařízení a stroje.
3. Jiná zařízení a inventář, nástroje a provozní vybavení.
4. Poskytnuté zálohy a nedokončená hmotná aktiva.
III. Finanční investice 1. Akcie a podíly v podnicích ve skupině.
2. Půjčky podnikům ve skupině.
3. Účasti.
4. Půjčky podnikům spojeným účastnickým vztahem.
5. Cenné papíry držené jako dlouhodobá aktiva.
6. Ostatní půjčky.
7. Vlastní akcie nebo podíly (s uvedením jejich jmenovité hodnoty, nebo nemají-li jmenovitou hodnotu, s uvedením jejich účetní hodnoty), pokud vnitrostátní právní předpisy povolují jejich vykazování v rozvaze. D. Krátkodobá aktiva
I. Zásoby 1. Suroviny a materiál a polotovary vlastní výroby.
2. Nedokončené výrobky.
3. Výrobky a zboží určené k dalšímu prodeji.
4. Poskytnuté zálohy.
II. Pohledávky
(u dále uvedených položek se odděleně uvedou částky splatných pohledávek se zbytkovou dobou splatnosti delší než jeden rok) 1. Pohledávky z obchodního styku.
2. Pohledávky za podniky ve skupině.
3. Pohledávky za podniky spojené účastnickým vztahem.
4. Ostatní pohledávky.
5. Pohledávky za upsaný kapitál splatný, dosud nesplacený (pokud vnitrostátní právní předpisy nestanoví, aby se splatný kapitál vykazoval v aktivech v položce A).
6. Náklady a příjmy příštích období (pokud vnitrostátní právní předpisy nestanoví, aby se tyto položky vykazovaly v aktivech v položce E).
III. Cenné papíry 1. Akcie a podíly v podnicích ve skupině.
2. Vlastní akcie nebo podíly (s uvedením jejich jmenovité hodnoty, nebo nemají-li jmenovitou hodnotu, s uvedením jejich účetní hodnoty), pokud vnitrostátní právní předpisy povolují jejich vykazování v rozvaze.
3. Ostatní cenné papíry.
IV. Vklady u peněžních ústavů, ceniny a pokladní hotovost
E. Náklady a příjmy příštích období
(pokud vnitrostátní právní předpisy nestanoví, aby se tyto položky vykazovaly v aktivech v položce D.II.6)
F. Ztráta za účetní období
(pokud vnitrostátní právní předpisy nestanoví, aby se tyto položky vykazovaly v pasivech v položce A.VI)
Pasiva
A. Kapitál a rezervní fondy I. Upsaný kapitál
(pokud vnitrostátní právní předpisy nestanoví, aby se v této položce vykazoval splatný kapitál.
V takovém případě se musí výše upsaného kapitálu a splaceného kapitálu vykázat odděleně.)
II. Emisní ážio
III. Fond z nového ocenění
IV. Rezervní fondy 1. Zákonný rezervní fond, pokud vnitrostátní právní předpisy takový rezervní fond nařizují.
2. Rezervní fond na vlastní akcie nebo podíly, pokud vnitrostátní právní předpisy takový rezervní fond nařizují, aniž je dotčen čl. 22 odst. 1 písm. b) směrnice 77/91/EHS.
3. Statutární rezervní fondy.
4. Ostatní rezervní fondy.
V. Zisk nebo ztráta z minulých účetních období
VI. Zisk nebo ztráta za účetní období
(pokud vnitrostátní právní předpisy nestanoví, aby se uváděl v aktivech v položce F nebo v pasivech v položce E)
B. Rezervy 1. Rezervy na penzijní a podobné závazky.
2. Rezervy daňové.
3. Ostatní rezervy.
C. Závazky
(u dále uvedených položek a pro jejich souhrn se odděleně uvedou částky se zbytkovou dobou splatnosti do jednoho roku a delší než jeden rok): 1. Dluhopisy, z toho samostatně konvertibilní dluhopisy.
2. Dluhopisy vůči úvěrovým institucím.
3. Přijaté zálohy na smluvně podložené objednávky, pokud nejsou vykázány odděleně jako snížení zásob.
4. Závazky z obchodního styku.
5. Vydané směnky.
6. Závazky vůči podnikům ve skupině.
7. Závazky vůči podnikům spojeným účastnickým vztahem.
8. Ostatní závazky včetně daňových závazků a závazků ze sociálního zabezpečení.
9. Výdaje a výnosy příštích období (pokud vnitrostátní právní předpisy nestanoví, aby se tyto položky vykazovaly v položce D pasiv).
D. Výdaje a výnosy příštích období
(pokud vnitrostátní právní předpisy nestanoví, aby se tyto položky vykazovaly v pasivech v položce C.9)
E. Zisk za účetní období
(pokud vnitrostátní právní předpisy nestanoví, aby se vykazoval v pasivech v položce A.VI)
Článek 10
A. Upsaný, dosud nesplacený kapitál z toho splatný
(pokud vnitrostátní právní předpisy nestanoví, aby se splatný kapitál vykazoval v položce L. V takovém případě musí být část kapitálu splatného, dosud nesplaceného, uvedena buď v položce A, nebo v položce D.II.5.)
B. Zřizovací výdaje,
jak jsou stanoveny vnitrostátními právními předpisy, pokud tyto předpisy povolují jejich vykazování v aktivech.
Vnitrostátní právní předpisy mohou rovněž stanovit, že položka "zřizovací výdaje" se uvádí jako první položka v části "dlouhodobá nehmotná aktiva". C. Dlouhodobá aktiva
I. Nehmotná aktiva 1. Náklady na výzkum a vývoj, pokud vnitrostátní právní předpisy povolují jejich vykazování v aktivech.
2. Koncese, patenty, licence, ochranné známky a jiná ocenitelná práva a nehmotná aktiva, pokud byly: a) pořízeny za úplatu a není třeba je vykazovat v položce C.I.3, nebo
b) vytvořeny vlastní činností, pokud vnitrostátní právní předpisy povolují jejich vykazování v aktivech.
3. Goodwill, pokud byl pořízen za úplatu.
4. Poskytnuté zálohy.
II. Hmotná aktiva 1. Pozemky a budovy.
2. Technická zařízení a stroje.
3. Jiná zařízení a inventář, nástroje a provozní vybavení.
4. Poskytnuté zálohy a nedokončená hmotná aktiva.
III. Finanční investice 1. Akcie a podíly v podnicích ve skupině.
2. Půjčky podnikům ve skupině.
3. Účasti.
4. Půjčky podnikům spojeným účastnickým vztahem.
5. Cenné papíry držené jako dlouhodobá aktiva.
6. Ostatní půjčky.
7. Vlastní akcie nebo podíly (s uvedením jejich jmenovité hodnoty, nebo nemají-li jmenovitou hodnotu, s uvedením jejich účetní hodnoty), pokud vnitrostátní právní předpisy povolují jejich vykazování v rozvaze. D. Krátkodobá aktiva
I. Zásoby 1. Suroviny a materiál a polotovary vlastní výroby.
2. Nedokončené výrobky.
3. Výrobky a zboží určené k dalšímu prodeji.
4. Poskytnuté zálohy.
II. Pohledávky
(u dále uvedených položek se odděleně uvedou částky se zbytkovou dobou splatnosti delší než jeden rok) 1. Pohledávky z obchodního styku.
2. Pohledávky za podniky ve skupině.
3. Pohledávky za podniky spojené účastnickým vztahem.
4. Ostatní pohledávky.
5. Upsaný kapitál splatný, dosud nesplacený (pokud vnitrostátní právní předpisy nestanoví, aby se splatný kapitál vykazoval v položce A).
6. Náklady a příjmy příštích období (pokud vnitrostátní právní předpisy nestanoví, aby se tyto položky vykazovaly v položce E).
III. Cenné papíry 1. Akcie a podíly v podnicích ve skupině.
2. Vlastní akcie nebo podíly (s uvedením jejich jmenovité hodnoty, nebo nemají-li jmenovitou hodnotu, s uvedením jejich účetní hodnoty), pokud vnitrostátní právní předpisy povolují jejich vykazování v rozvaze.
3. Ostatní cenné papíry.
IV. Vklady u peněžních ústavů, ceniny a pokladní hotovost
E. Náklady a příjmy příštích období
(pokud vnitrostátní právní předpisy nestanoví, aby se tyto položky vykazovaly v položce D.II.6).
F. Závazky se zbytkovou dobou splatnosti do jednoho roku 1. Dluhopisy, z toho samostatně konvertibilní dluhopisy.
2. Dluhopisy vůči úvěrovým institucím.
3. Přijaté zálohy na smluvně podložené objednávky, pokud nejsou vykazovány odděleně jako snížení zásob.
4. Závazky z obchodního styku.
5. Vydané směnky.
6. Závazky vůči podnikům ve skupině.
7. Závazky vůči podnikům spojeným účastnickým vztahem.
8. Ostatní závazky včetně daňových závazků a závazků ze sociálního zabezpečení.
9. Výdaje a výnosy příštích období (pokud vnitrostátní právní předpisy nestanoví, aby se tyto položky vykazovaly v položce K).
G. Čistá krátkodobá aktiva/závazky (včetně nákladů a příjmů příštích období, jsou-li vykázány v položce E, a výdajů a výnosů příštích období, jsou-li vykázány v položce K). H. Celková aktiva snížená o krátkodobé závazky
I. Dlouhodobé závazky (se zbytkovou dobou splatnosti delší než jeden rok)
1. Dluhopisy, z toho samostatně konvertibilní dluhopisy.
2. Dluhopisy vůči úvěrovým institucím.
3. Přijaté zálohy na smluvně podložené objednávky, pokud nejsou vykázány samostatně jako snížení zásob.
4. Závazky z obchodního styku.
5. Vydané směnky.
6. Závazky vůči podnikům ve skupině.
7. Závazky vůči podnikům spojeným účastnickým vztahem.
8. Ostatní závazky včetně daňových závazků a závazků ze sociálního zabezpečení.
9. Výdaje a výnosy příštích období (pokud vnitrostátní právní předpisy nestanoví, aby se tyto položky vykazovaly v položce K).
J. Rezervy 1. Rezervy na penzijní a podobné závazky.
2. Rezervy daňové.
3. Ostatní rezervy.
K. Výdaje a výnosy příštích období
(pokud vnitrostátní právní předpisy nestanoví, aby se tyto položky vykazovaly v položce F.9 nebo I.9)
L. Kapitál a rezervní fondy
I. Upsaný kapitál
(pokud vnitrostátní právní předpisy nestanoví, aby se v této položce vykazoval splatný kapitál.
V takovém případě se musí výše upsaného kapitálu a splaceného kapitálu vykázat odděleně)
II. Emisní ážio
III. Fond z nového ocenění
IV. Rezervní fondy 1. Zákonný rezervní fond, pokud vnitrostátní právní předpisy takový rezervní fond nařizují.
2. Rezervní fond na vlastní akcie nebo podíly, pokud vnitrostátní právní předpisy takový rezervní fond nařizují, aniž je dotčen čl. 22 odst. 1 písm. b) směrnice 77/91/EHS.
3. Statutární rezervní fondy.
4. Ostatní rezervní fondy.
V. Zisk nebo ztráta z minulých účetních období
VI. Zisk nebo ztráta za účetní období
Článek 11
Členské státy mohou povolit společnostem, které k rozvahovému dni nepřekročí limity ve dvou z těchto tří kritérií: - bilanční suma: 1000000 evropských zúčtovacích jednotek,
- čistý obrat: 2000000 evropských zúčtovacích jednotek,
- průměrný počet zaměstnanců během účetního období: 50,
aby sestavovaly zkrácenou rozvahu zahrnující jen položky označené v článcích 9 a 10 písmeny a římskými číslicemi se zvláštním uvedením informací požadovaných v článku 9 v aktivech v závorkách k položce D.II a v pasivech v závorkách k položce C, a v článku 10 v závorkách k položce D.II jako součet pro každou uvedenou položku.
Článek 12
1. Pokud k rozvahovému dni podnik překročí nebo přestane překračovat limity dvou ze tří kritérií uvedených v článku 11, tato skutečnost ovlivní použití odchylky povolené tímto článkem jen tehdy, jestliže toto nastane ve dvou po sobě jdoucích účetních obdobích.
2. Za účelem přepočtu na národní měnu nelze částky v evropských zúčtovacích jednotkách uvedené v článku 11 zvýšit víc než o 10 %.
3. Bilanční suma uvedená v článku 11 zahrnuje položky aktiv A až E v členění uvedeném v článku 9 nebo položky aktiv A až E v členění uvedeném v článku 10.
Článek 13
1. Vztahuje-li se určité aktivum nebo pasivum k více než jedné položce členění, musí být jejich vztahy k jiným položkám uvedeny buď v položce, ve které jsou zaznamenány, nebo v komentáři k účetní závěrce, pokud je takový údaj nezbytný pro sestavení jasné a přehledné účetní závěrky.
2. Vlastní akcie a akcie podniků ve skupině mohou být vykázány jen v položkách předepsaných pro tento účel.
Článek 14
Pokud není předepsáno jejich vykazování v pasivech, musí být veškeré závazky ve formě záruk jakéhokoli druhu uvedeny přímo v rozvaze nebo v komentáři k účetní závěrce s rozlišením druhů záruk, které vnitrostátní právní předpisy uznávají; specifické zveřejnění se vyžaduje u každé věcné záruky.
Závazky tohoto druhu vůči podnikům ve skupině musí být uvedeny samostatně.
ODDÍL 4 Zvláštní ustanovení vztahující se na určité rozvahové položky
Článek 15
1. Zahrnutí určitých aktiv do dlouhodobých nebo krátkodobých aktiv záleží na účelu, ke kterému jsou určena.
2. Dlouhodobá aktiva zahrnují aktiva, která jsou určena pro trvalé používání pro účely činností podniku.
3. a) Pohyb různých položek dlouhodobých aktiv se vykazuje v rozvaze nebo v komentáři k účetní závěrce.
K tomu účelu se vykáží, vycházeje z nákladů na pořízení nebo nákladů na výrobu a odděleně za každou položku dlouhodobých aktiv, jednak přírůstky, úbytky a převody během účetního období, jednak úpravy hodnot k rozvahovému dni a přípisy provedené během účetního období k úpravám hodnot předchozích účetních období.
Úpravy hodnot se vykazují buď v rozvaze jako zřetelné odpočty od příslušných položek, nebo v komentáři k účetní závěrce.
b) Pokud v okamžiku sestavení první roční účetní závěrky podle této směrnice nelze bez nepřiměřeného nákladu nebo zpoždění stanovit náklady na pořízení nebo náklady na výrobu dlouhodobého aktiva, může být jeho zůstatková hodnota na začátku účetního období považována jako náklad na pořízení nebo vlastní náklady na výrobu.
Každé použití tohoto písmene musí být uvedeno v komentáři k účetní závěrce.
c) Použije-li se článek 33, pohyby různých položek dlouhodobých aktiv uvedené v odst. 3 písm. a) se vykazují na základě nově oceněných nákladů na pořízení nebo vlastních nákladů na výrobu.
4. Ustanovení odst. 3 písm. a) a b) se použijí pro formální strukturu položky "zřizovací výdaje".
Článek 16
Věcná práva k nemovitostem a jiná podobná práva podle definice vnitrostátních právních předpisů musí být vykazována v položce "pozemky a budovy".
Článek 17
Pro účely této směrnice se "účastmi" rozumějí podíly na kapitálu jiných podniků, bez ohledu na to, zda jsou nebo nejsou podloženy cennými papíry, které mají vytvořením trvalého spojení s těmito podniky přispívat k provozu vlastního podniku.
Má se za to, že podíl na kapitálu jiné společnosti tvoří účast, převyšuje-li podíl na jejím kapitálu procento stanovené členskými státy, které nesmí překročit 20 %.
Článek 18
Výdaje vynaložené během účetního období, které se však týkají následujícího účetního období, se musí spolu s výnosy, které jsou splatné až v následujícím účetním období, vykazovat v položce "náklady a příjmy příštích období".
Členské státy však mohou stanovit, že se tyto výnosy vykazují v položce "pohledávky". Pokud jsou tyto částky významné, uvedou se v komentáři k účetní závěrce.
Článek 19
Úpravy hodnot zahrnují veškeré úpravy hodnot jednotlivých aktiv, jejichž účelem je zohlednit snížení hodnot jednotlivých aktiv vykázaných k rozvahovému dni, ať už je snížení hodnoty konečné nebo dočasné.
Článek 20
1. Rezervy jsou určeny k pokrytí ztrát nebo závazků, jejichž podstata je jasně definována a u kterých je k rozvahovému dni pravděpodobné nebo jisté, že nastanou, ale není jistá částka nebo datum, ke kterému vzniknou.
2. Členské státy mohou rovněž povolit vytvoření rezerv zamýšlených k pokrytí nákladů, které lze přiřadit k posuzovanému nebo předchozímu účetnímu období, jejichž podstata je jasně definována a u kterých je k rozvahovému dni pravděpodobné nebo jisté, že nastanou, ale není jistá částka nebo datum, ke kterému vzniknou.
3. Rezervy není možné používat k úpravám hodnot položek aktiv.
Článek 21
Příjmy před rozvahovým dnem, avšak související s následujícím účetním obdobím, spolu s jakýmikoli náklady vynaloženými před rozvahovým dnem, které se stanou výdajem teprve v následujícím účetním období, přestože se vztahují ke sledovanému účetnímu období, se musí vykázat v položce "výdaje a výnosy příštích období".
Členské státy však mohou stanovit, že se tyto náklady vykazují v položce "závazky". Pokud jsou tyto částky významné, uvedou se v komentáři k účetní závěrce.
ODDÍL 5 Členění výsledovky
Článek 22
Pro formální strukturu výsledovky stanoví členské státy jeden nebo více způsobů členění, které jsou uvedeny v článcích 23 až 26.
Pokud některý členský stát stanoví možnost více způsobů členění, může nechat na společnostech, aby si zvolily jeden z nich.
Článek 23
1. Čistý obrat.
2. Změny stavu zásob výrobků a nedokončené výroby.
3. Aktivace výkonů vlastní výroby.
4. Ostatní provozní výnosy.
5. a) Suroviny a jiné spotřebované výkony.
b) Ostatní externí náklady.
6. Osobní náklady: a) mzdy a platy;
b) náklady na sociální zabezpečení, z toho odděleně náklady na důchodové zabezpečení.
7. a) Úpravy hodnot ve vztahu ke zřizovacím výdajům a k dlouhodobým hmotným a nehmotným aktivům.
b) Úpravy hodnot ve vztahu ke krátkodobým aktivům v rozsahu, v jakém překročily částku úprav hodnot, která je v daném podnikání běžná.
8. Ostatní provozní náklady.
9. Výnosy z účastí, z toho odděleně z podniků ve skupině.
10. Výnosy z ostatních cenných papírů a půjček zahrnutých do dlouhodobých aktiv, z toho odděleně z podniků ve skupině.
11. Úroky a podobné výnosy, z toho odděleně výnosy z podniků ve skupině.
12. Úpravy hodnoty finančních investic a cenných papírů držených jako krátkodobá aktiva.
13. Úroky a podobné náklady, z toho odděleně náklady týkající se podniků ve skupině.
14. Daň ze zisku z běžných činností.
15. Zisk nebo ztráta z běžných činností po zdanění.
16. Mimořádné výnosy.
17. Mimořádné náklady.
18. Zisk nebo ztráta z mimořádné činnosti.
19. Daň ze zisku z mimořádné činnosti.
20. Ostatní daně nevykázané ve výše uvedených položkách.
21. Zisk nebo ztráta za účetní období.
Článek 24
A. Náklady 1. Snížení stavu zásob výrobků a nedokončené výroby:
2. a) suroviny a spotřebované výkony;
b) ostatní externí náklady.
3. Osobní náklady: a) mzdy a platy;
b) náklady na sociální zabezpečení, z toho odděleně náklady na důchodové zabezpečení.
4. a) Úpravy hodnot ve vztahu ke zřizovacím výdajům a k dlouhodobým hmotným a nehmotným aktivům.
b) Úpravy hodnot ve vztahu ke krátkodobým aktivům v rozsahu, v jakém překročily částku úprav hodnot, která je v daném podnikání běžná.
5. Ostatní provozní náklady.
6. Úpravy hodnoty finančních investic a cenných papírů držených jako krátkodobá aktiva.
7. Úroky a podobné náklady, z toho odděleně náklady týkající se podniků ve skupině.
8. Daň ze zisku z běžných činností.
9. Zisk nebo ztráta z běžných činností po zdanění.
10. Mimořádné náklady.
11. Daň ze zisku z mimořádné činnosti.
12. Ostatní daně nevykázané ve výše uvedených položkách.
13. Zisk nebo ztráta za účetní období.
B. Výnosy 1. Čistý obrat.
2. Zvýšení stavu zásob výrobků a nedokončené výroby.
3. Aktivace výkonů vlastní výroby.
4. Ostatní provozní výnosy.
5. Výnosy z účastí, z toho odděleně výnosy z podniků ve skupině.
6. Výnosy z ostatních cenných papírů a půjček zahrnutých do dlouhodobých aktiv, z toho odděleně z podniků ve skupině.
7. Úroky a podobné výnosy, z toho odděleně výnosy z podniků ve skupině.
8. Zisk nebo ztráta z běžných činností po zdanění.
9. Mimořádné výnosy.
10. Zisk nebo ztráta za účetní období.
Článek 25
1. Čistý obrat.
2. Náklady vynaložené na prodané zboží nebo poskytnuté služby (včetně úpravy hodnoty).
3. Hrubý zisk nebo ztráta.
4. Odbytové náklady (včetně úpravy hodnoty).
5. Správní náklady (včetně úpravy hodnoty).
6. Ostatní provozní výnosy.
7. Výnosy z účastí, z toho odděleně z podniků ve skupině.
8. Výnosy z ostatních cenných papírů a půjček zahrnutých do dlouhodobých aktiv, z toho odděleně z podniků ve skupině.
9. Úroky a podobné výnosy, z toho odděleně výnosy z podniků ve skupině.
10. Úpravy hodnoty finančních investic a cenných papírů držených jako krátkodobá aktiva.
11. Úroky a podobné náklady, z toho odděleně náklady týkající se podniků ve skupině.
12. Daň ze zisku z běžných činností.
13. Zisk nebo ztráta z běžných činností po zdanění.
14. Mimořádné výnosy.
15. Mimořádné náklady.
16. Mimořádný zisk nebo ztráta.
17. Daň ze zisku z mimořádné činnosti.
18. Ostatní daně nevykázané ve výše uvedených položkách.
19. Zisk nebo ztráta za účetní období.
Článek 26
A. Náklady 1. Náklady vynaložené na prodané zboží nebo poskytnuté služby (včetně úpravy hodnoty).
2. Odbytové náklady (včetně úpravy hodnoty).
3. Správní náklady (včetně úpravy hodnoty).
4. Úpravy hodnoty finančních investic a cenných papírů držených jako krátkodobá aktiva.
5. Úroky a podobné náklady, z toho odděleně náklady týkající se podniků ve skupině.
6. Daň ze zisku z běžných činností.
7. Zisk nebo ztráta z běžných činností po zdanění.
8. Mimořádné náklady.
9. Daň ze zisku z mimořádné činnosti.
10. Ostatní daně nevykázané ve výše uvedených položkách.
11. Zisk nebo ztráta za účetní období.
B. Výnosy 1. Čistý obrat.
2. Ostatní provozní výnosy.
3. Výnosy z účastí, z toho odděleně z podniků ve skupině.
4. Výnosy z ostatních cenných papírů a půjček zahrnutých do dlouhodobých aktiv, z toho odděleně výnosy z podniků ve skupině.
5. Ostatní úroky a podobné výnosy, z toho odděleně výnosy z podniků ve skupině.
6. Zisk nebo ztráta z běžných činností po zdanění.
7. Mimořádné výnosy.
8. Zisk nebo ztráta za účetní období.
Článek 27
Členské státy mohou podnikům, které k rozvahovému dni nepřekročily limity ve dvou z těchto tří kritérií: - bilanční suma: 4000000 evropských zúčtovacích jednotek,
- čistý obrat: 8000000 evropských zúčtovacích jednotek,
- průměrný počet zaměstnanců během účetního období: 250,
povolit rozdílné členění odlišné od členění uvedeného v článcích 23 až 26: a) v článku 23: položky 1 až 5 včetně mohou být sloučeny do jedné položky s názvem "hrubý zisk nebo ztráta";
b) v článku 24: položky A 1, A 2 a B 1 až B 4 včetně mohou být sloučeny do jedné položky s názvem "hrubý zisk nebo ztráta";
c) v článku 25: položky 1, 2, 3 a 6 mohou být sloučeny do jedné položky s názvem "hrubý zisk nebo ztráta";
d) v článku 26: položky A 1, B 1 a B 2 mohou být sloučeny do jedné položky s názvem "hrubý zisk nebo ztráta".
Použije se článek 12.
ODDÍL 6 Zvláštní ustanovení pro některé položky výsledovky
Článek 28
Čistý obrat zahrnuje částky pocházející z prodeje výrobků a z poskytování služeb, náležejících k běžným činnostem společnosti, po odečtení prodejních slev a daně z přidané hodnoty a ostatních daní přímo spojených s obratem.
Článek 29
1. Výnosy a náklady, které vznikají jinak než z běžných činností podniku, musí být vykazovány v položkách "mimořádné výnosy" a "mimořádné náklady".
2. Pokud jsou výnosy a náklady uvedené v odstavci 1 významné pro určení výsledků, musí být údaje o jejich výši a povaze vysvětleny v komentáři k účetní závěrce.
Totéž platí u výnosů a nákladů vztahujících se k jinému účetnímu období.
Článek 30
Členské státy mohou povolit, aby daně ze zisku z běžných a z mimořádných činností byly vykazovány úhrnem jako jedna položka ve výsledovce před položkou "ostatní daně nevykazované v předcházejících položkách".
V tom případě se položka "zisk nebo ztráta z běžných činností po zdanění" vynechá z členění uvedeného v článcích 23 až 26.
Pokud je tato odchylka uplatněna, musí společnosti v komentáři k účetní závěrce zveřejnit rozsah, ve kterém daně z příjmů ovlivňují zisk nebo ztrátu z běžných a z mimořádných činností.
ODDÍL 7 Pravidla ocenění
Článek 31
1. Členské státy zajistí, aby položky uvedené ve výročních zprávách byly oceněny v souladu s těmito obecnými zásadami:
a) předpokládá se, že podnik bude pokračovat ve své činnosti;
b) metody ocenění nelze od jednoho účetního období k druhému měnit;
c) ocenění musí být provedeno obezřetně; zejména platí, že
aa) zahrnout se smějí jen zisky, které byly vytvořeny k rozvahovému dni, bb) je třeba vzít v úvahu všechny předvídatelné závazky a možné ztráty vznikající v průběhu daného nebo předchozího účetního období, a to i v případě, že se tyto závazky a nebo ztráty stanou zjevnými až mezi rozvahovým dnem a dnem sestavení rozvahy,
cc) v úvahu se musí brát všechny odpisy bez ohledu na to, zda je výsledkem účetního období zisk nebo ztráta;
d) je třeba vzít v úvahu výnosy a náklady účetního období, k němuž se vztahují, bez ohledu na datum příjmu či platby těchto výnosů nebo nákladů;
e) jednotlivé položky aktiv a pasiv musí být oceněny odděleně;
f) počáteční stav rozvahy každého účetního období se musí shodovat s konečným stavem rozvahy z předchozího účetního období.
2. Odchylky od těchto obecných zásad se povolují jen ve výjimečných případech.
Každá taková odchylka musí být zveřejněna v komentáři k účetní závěrce s náležitým odůvodněním a s uvedením vlivu na stav aktiv nebo pasiv, finanční pozici a zisk nebo ztrátu.
Článek 32
Položky vykazované v roční účetní závěrce se oceňují v souladu s články 34 až 42, které vycházejí z principu nákladů na pořízení nebo nákladů na výrobu.
Článek 33
1. Členské státy mohou Komisi oznámit, že až do další koordinace a odchylně od článku 32 si vyhrazují, že mohou povolit nebo nařídit všem společnostem nebo některým druhům společností: a) oceňování dlouhodobých hmotných aktiv s omezenou ekonomickou životností a zásob metodou reprodukční hodnoty;
b) oceňování položek uvedených v roční účetní závěrce, včetně kapitálu a rezervních fondů, jinými metodami než metodou stanovenou v písmeni a), které jsou navrženy tak, aby vzaly v úvahu inflaci;
c) nové ocenění dlouhodobých hmotných aktiv a dlouhodobých finančních investic.
Pokud vnitrostátní právní předpisy stanoví metody oceňování uvedené v písmenech a), b) nebo c), musí vymezit jejich obsah, omezení a pravidla pro jejich používání.
V komentáři k účtům se zveřejní případné použití některé výše uvedené metody, seznam odpovídajících položek rozvahy a výsledovky a metoda, kterou jsou dotyčné hodnoty vypočteny.
2. a) V případě použití odstavce 1 se výše rozdílu mezi oceněním provedeným na základě použité metody a oceněním provedeným podle obecného pravidla uvedeného v článku 32 musí vykázat v pasivech v položce "fond z nového ocenění".
Nakládání s touto položkou z hlediska daňového musí být vysvětleno buď v rozvaze, nebo v komentáři k účetní závěrce.
Pro účely odst. 1 posledního pododstavce zveřejní společnosti v komentáři k účetní závěrce, kdykoli se částka fondu v průběhu účetního období změní, mimo jiné tabulku obsahující:
- výši fondu z nového ocenění na počátku účetního období, - rozdíly z nového ocenění převedené během účetního období do fondu z nového ocenění,
- částky kapitalizované nebo jinak převedené z fondu z nového ocenění během účetního období s uvedením povahy každého takového převodu,
- výši fondu z nového ocenění na konci účetního období.
b) Fond z nového ocenění může být kdykoli zcela nebo částečně kapitalizován.
c) Fond z nového ocenění musí být snížen v takovém rozsahu, v jakém již převáděné částky nejsou nezbytné pro uplatnění použité metody ocenění a splnění jejího účelu.
Členské státy mohou stanovit pravidla, která upraví používání fondu z nového ocenění, za předpokladu, že převody z fondu z nového ocenění do výsledovky je možné uskutečnit jenom v takovém rozsahu, v jakém byly převedené částky zaneseny ve výsledovce jako náklady nebo v jakém odrážejí zvýšení hodnoty, které již bylo skutečně realizováno.
Tyto částky musí být zveřejněny ve výsledovce odděleně.
Žádná část fondu z nového ocenění nemůže být přímo ani nepřímo rozdělena, pokud nepředstavuje skutečně realizované zvýšení hodnoty.
d) Kromě případů uvedených v písmenech b) a c) nemůže být fond z nového ocenění snížen.
3. Úpravy hodnoty se každoročně vypočítávají na základě ocenění přijatého pro dané účetní období.
Odchylně od článků 4 a 22 však mohou členské státy povolit nebo vyžadovat, aby byla v odpovídajících položkách v členěních předepsaných v článcích 23 až 26 vykazována pouze ta částka úpravy hodnoty, která vzniká jako výsledek použití obecného pravidla uvedeného v článku 32, a aby rozdíl, vznikající jako výsledek metody ocenění přijaté podle tohoto článku, byl v těchto členěních vykazován odděleně.
Články 34 až 42 se použijí obdobně.
4. Pokud je použit odstavec 1, je třeba zveřejnit následující informace v rozvaze nebo v komentáři k účetní závěrce odděleně pro každou rozvahovou položku uvedenou v členěních předepsaných v článcích 9 a 10 s výjimkou zásob: a) buď částku ocenění k rozvahovému dni, provedeného v souladu s obecným pravidlem uvedeným v článku 32, a úhrnnou částku úpravy hodnoty;
b) nebo částku rozdílu k rozvahovému dni mezi oceněním provedeným v souladu s tímto článkem a oceněním vyplývajícím z použití článku 32, jakož i případnou úhrnnou částku dodatečných úprav hodnot.
5. Aniž je dotčen článek 52, Rada na návrh Komise do sedmi let od vydání této směrnice přezkoumá a v případě potřeby pozmění tento článek s přihlédnutím k hospodářskému a měnovému vývoji v rámci Společenství.
Článek 34
1. a) Pokud vnitrostátní právní předpisy povolují vykazování zřizovacích výdajů v aktivech, musí být tyto výdaje odepsány nejpozději do pěti let.
b) Pokud nebyly zřizovací výdaje zcela odepsány, nesmí dojít k žádnému rozdělení zisků, není-li částka rezervních fondů použitelných k rozdělení a nerozdělených zisků z předchozích let nejméně rovna částce neodepsaných výdajů.
2. Částky vykázané v položce "zřizovací výdaje" musí být vysvětleny v komentáři k účetní závěrce.
Článek 35
1. a) Dlouhodobá aktiva musí být oceněna v nákladech na pořízení nebo nákladech na výrobu, aniž jsou dotčena písmena b) a c).
b) Náklady na pořízení nebo náklady na výrobu dlouhodobých aktiv s omezenou dobou ekonomické životnosti musí být sníženy o úpravy hodnot vypočítané tak, aby se hodnota těchto aktiv systematicky odepisovala během doby jejich ekonomické životnosti.
c) aa) U dlouhodobých finančních aktiv mohou být provedeny úpravy hodnot tak, aby byly oceněny v nižších hodnotách, které jim přísluší k rozvahovému dni.
bb) U dlouhodobých aktiv se provedou úpravy hodnot bez ohledu na to, zda je jejich ekonomická doba životnosti omezena, či ne, tak, aby byly oceněny v nižších hodnotách, které jim přísluší k rozvahovému dni, jestliže se očekává, že je snížení jejich hodnoty trvalé.
cc) Pokud úpravy hodnot uvedené v bodech aa) a bb) nebyly vykazovány odděleně ve výsledovce, musí být v tomto výkazu vykazovány a uvedeny odděleně v komentáři k účetní závěrce.
dd) Oceňování v nižších hodnotách podle bodů aa) a bb) nesmí pokračovat, jestliže důvody, pro které byly úpravy hodnot prováděny, pominuly.
d) Pokud jsou určitá dlouhodobá aktiva předmětem mimořádných úprav hodnot pouze z daňových důvodů, částka úprav a důvody pro jejich provedení se uvedou v komentáři k účetní závěrce.
2. Náklady na pořízení zahrnují kromě nákupní ceny rovněž vedlejší náklady.
3. a) Náklady na výrobu zahrnují kromě nákladů na pořízení surovin a jiných spotřebovaných výkonů také náklady přímo přičitatelné těmto jednotlivým výrobkům.
b) Do nákladů výroby lze zahrnout přiměřenou poměrnou část nepřímo přičitatelných nákladů k jednotlivým výrobkům v rozsahu, v jakém se vztahují k období výroby.
4. Úroky z vypůjčeného kapitálu pro financování výroby dlouhodobých aktiv lze zahrnout do nákladů výroby v rozsahu, v jakém se vztahují k období výroby.
V tom případě musí být vykázání úroků v aktivech uvedeno v komentáři k účetní závěrce.
Článek 36
Odchylně od čl. 35 odst. 1 písm. c) bodu cc) mohou členské státy povolit investičním společnostem ve smyslu čl. 5 odst. 2, aby kompenzovaly úpravy hodnot cenných papírů přímo proti vlastnímu kapitálu. Odpovídající částky se v rozvaze vykazují odděleně v pasivech.
Článek 37
1. Pro položku "náklady na výzkum a vývoj" se použije článek 34. V mimořádných případech však členské státy mohou povolit odchylky od čl. 34 odst. 1 písm. a). V takovém případě mohou rovněž povolit odchylky od čl. 34 odst. 1 písm. b). Tyto odchylky a jejich odůvodnění musí být uvedeny v komentáři k účetní závěrce.
2. Pro položku "goodwill" se použije čl. 34 odst. 1 písm. a). Členské státy však mohou povolit, aby podniky tuto položku systematicky odepisovaly během omezeného období delšího pěti let, pokud toto období nepřekročí dobu ekonomické životnosti tohoto aktiva a uvede se a odůvodní v komentáři k účetní závěrce.
Článek 38
Dlouhodobá hmotná aktiva, suroviny a spotřební materiál, které jsou soustavně obnovovány a jejichž celková hodnota má pro podnik druhořadý význam, mohou být vykazovány v aktivech ve stálém množství a hodnotě, pokud se jejich množství, hodnota a složení významně nemění.
Článek 39
1. a) Krátkodobá aktiva se musí oceňovat v nákladech na pořízení nebo nákladech na výrobu, aniž jsou dotčena písmena b) a c).
b) U krátkodobých aktiv se provádí úpravy hodnot tak, aby se vykazovaly v nižších tržních hodnotách, nebo ve výjimečných případech v jiných nižších hodnotách, které jim přísluší k rozvahovému dni.
c) Členské státy mohou povolit mimořádné úpravy hodnot, pokud jsou tyto úpravy nezbytné na základě rozumného obchodního posouzení a pokud se ocenění těchto položek v blízké budoucnosti nezměnění v důsledku kolísání hodnoty.
Částka těchto úprav musí být uvedena odděleně ve výsledovce nebo v komentáři k účetní závěrce.
d) Oceňování v nižších hodnotách podle písmen b) a c) nesmí pokračovat, jestliže důvody, pro které byly úpravy hodnot prováděny, pominuly.
e) Pokud jsou určitá krátkodobá aktiva předmětem mimořádných úprav hodnot pouze z daňových důvodů, částka úprav a důvody pro jejich provedení musí být uvedeny v komentáři k účetní závěrce.
2. Použijí se definice nákladů na pořízení nebo nákladů na výrobu uvedené v čl. 35 odst. 2 a 3. Členské státy mohou rovněž použít čl. 35 odst. 4. Do nákladů výroby nelze zahrnovat náklady na odbyt.
Článek 40
1. Členské státy mohou povolit, aby náklady na pořízení nebo náklady na výrobu zásob zboží stejné kategorie i všech zastupitelných položek včetně cenných papírů byly vypočítávány na základě průměrných hodnot nebo podle metody "first in – first out (FIFO)", nebo "last in – first out (LIFO)", nebo podle jiné podobné metody.
2. Pokud se ocenění uváděné v rozvaze k rozvahovému dni v důsledku použití výpočetních metod uvedených v odstavci 1 významně liší od ocenění založeného na poslední známé tržní hodnotě před rozvahovým dnem, musí být částka tohoto rozdílu uvedena úhrnem podle kategorií v komentáři k účetní závěrce.
Článek 41
1. Pokud je splatná částka jakéhokoli dluhu větší než přijatá částka, lze rozdíl vykázat v aktivech.
Rozdíl musí být vykazován odděleně v rozvaze nebo v komentáři k účetní závěrce.
2. Tento rozdíl musí být odepisován přiměřenou částkou každý rok a musí být zcela odepsán nejpozději v okamžiku zaplacení dluhu.
Článek 42
Rezervy na dluhy a náklady nesmějí překročit v úhrnu částky, které jsou nezbytné.
Je-li výše rezerv vykázaných v rozvaze v položce "ostatní rezervy" významná, musí být tyto rezervy zveřejněny v komentáři k účetní závěrce.
ODDÍL 8 Obsah komentáře k účetní závěrce
Článek 43
Kromě informací předepsaných jinými ustanoveními této směrnice musí komentář k účetní závěrce obsahovat alespoň tyto údaje: 1) metody oceňování, použité pro různé položky roční účetní závěrky a metody použité pro výpočet úprav hodnot.
U položek roční účetní závěrky, které jsou nebo které byly původně vyjádřeny v cizí měně, musí být zveřejněny principy přepočtu použité k jejich vyjádření v místní měně;
2) název a sídlo každého podniku, ve kterém společnost samostatně nebo prostřednictvím osoby jednající vlastním jménem, avšak na účet této společnosti drží alespoň procentní podíl na kapitálu, který členské státy mohou stanovit na hodnotu nejvýše 20 %, přičemž uvede podíl na kapitálu, výše vlastního kapitálu a hospodářský výsledek za poslední účetní období daného podniku, za které byla vypracována roční účetní závěrka.
Tyto informace nemusí být uvedeny, pokud jsou podle čl. 2 odst.
3 pouze zanedbatelného významu. Informace týkající se vlastního kapitálu a zisku nebo ztráty nemusí být rovněž zveřejňovány, pokud dotyčný podnik nezveřejňuje svou rozvahu a daná společnost v něm drží přímo či nepřímo méně než 50 % podíl;
3) počet a jmenovitou hodnotu, nebo neexistuje-li jmenovitá hodnota, účetní hodnotu upsaných akcií během účetního období v rámci limitů povoleného kapitálu, aniž jsou dotčeny čl. 2 odst. 1 písm. e) směrnice 68/151/EHS nebo čl. 2 písm. c) směrnice 77/91/EHS, pokud jde o výši tohoto kapitálu;
4) pokud existuje více než jeden druh akcií, uvede se jejich počet a jmenovitá hodnota, nebo neexistuje-li jmenovitá hodnota, uvede se jejich účetní hodnota;
5) existenci jakýchkoli prioritních akcií, konvertibilních dluhopisů nebo podobných cenných papírů a práv s vyznačením jejich počtu a rozsahu práv, která udělují;
6) částky závazků společností, které vznikly v daném účetním období a mají zbytkovou dobu splatnosti delší než pět let, a celkové částky závazků krytých věcnými zárukami, s uvedením povahy a formy této záruky.
Tyto informace musí být zveřejněny odděleně pro každou položku závazků v souladu s členěním předepsaným články 9 a 10;
7) celkovou částku veškerých finančních závazků, které nejsou zahrnuty v rozvaze, je-li tato informace užitečná k posouzení finanční pozice.
Penzijní závazky a závazky vůči podnikům ve skupině musí být uvedeny samostatně;
8) čistý obrat ve smyslu článku 28, rozčleněný podle kategorií činnosti a podle zeměpisných trhů, pokud se tyto kategorie a trhy mezi sebou podstatně liší z hlediska způsobu, kterým je organizován prodej výrobků a poskytování služeb spadajících do běžné činnosti společnosti;
9) průměrný počet zaměstnanců v průběhu účetního období rozčleněný podle kategorií a osobní náklady za účetní období rozvržené v souladu s čl. 23 odst. 6, nejsou-li uvedeny samostatně ve výsledovce;
10) rozsah, v jakém byl výpočet zisku nebo ztráty za účetní období ovlivněn oceněním položek, které bylo provedeno odchylně od zásad stanovených v článcích 31 a 34 až 42 v běžném nebo dřívějším účetním období za účelem dosažení daňových úlev.
Pokud má toto ocenění významný vliv na budoucí daňové náklady, musí být uvedeny podrobnosti;
11) rozdíl mezi daňovými náklady za běžné a předcházející účetní období a částkou již zaplacených nebo splatných daní vztahujících se k těmto obdobím, pokud je tento rozdíl významný z hlediska budoucích daňových nákladů.
Tato částka může být rovněž uvedena v rozvaze jako úhrnná částka ve zvláštní položce s odpovídajícím názvem;
12) částku odměn vyplacených v účetním období členům správních, řídících a dozorčích orgánů z důvodu jejich funkce a částka všech vzniklých či sjednaných penzijních závazků pro bývalé členy těchto orgánů.
Tyto údaje se uvádějí souhrnně pro každou kategorii;
13) částku záloh a úvěrů poskytnutých členům správních, řídících či dozorčích orgánů s uvedením úrokové sazby, hlavních podmínek a veškerých dosud splacených částek, jakož i závazků přijatých v jejich prospěch formou záruk všeho druhu.
Tyto údaje se uvádějí souhrnně pro každou kategorii.
2. Až do další koordinace nemusí členské státy uplatňovat odst. 1 bod 2) u finančních holdingových společností ve smyslu čl. 5 odst. 3.
Článek 44
Členské státy mohou povolit, aby společnosti uvedené v článku 11 sestavovaly zkrácený komentář ke své účetní závěrce bez údajů požadovaných v čl. 43 odst. 1 bodech 5) až 12). V komentáři k účetní závěrce však musí uvést údaje stanovené v čl. 43 odst. 1 bodě 6) souhrnně pro všechny položky, jichž se to týká.
Použije se článek 12.
Článek 45
1. Členské státy mohou povolit, aby údaje předepsané v čl. 43 odst. 1 bodě 2): a) byly zpracovány ve formě výkazu podle čl. 3 odst. 1 a 2 směrnice 68/151/EHS; toto musí být uvedeno v komentáři k účetní závěrce;
b) byly vynechány, pokud jejich povaha může přivodit vážnou újmu některému z podniků uvedených v čl. 43 odst.
1 bodě 2). Za tímto účelem mohou členské státy požadovat předběžný souhlas správního nebo soudního orgánu.
Vynechání těchto údajů musí být uvedeno v komentáři k účetní závěrce.
2. Ustanovení odst. 1 písm. b) se rovněž vztahuje na informace předepsané v čl. 43 odst. 1 bodě 8).
Členské státy mohou podnikům uvedeným v článku 27 povolit, aby neuváděly údaje stanovené v čl. 43 odst.
1 bodě 8). Použije se článek 12.
ODDÍL 9 Obsah výroční zprávy
Článek 46
1. Výroční zpráva musí přinejmenším obsahovat pravdivý a věrný přehled vývoje hospodaření společnosti a její pozice.
2. Výroční zpráva musí rovněž obsahovat údaje týkající se a) všech důležitých událostí, k nimž došlo po skončení účetního období;
b) pravděpodobného budoucího vývoje společnosti;
c) činností v oblasti výzkumu a vývoje;
d) při nabytí vlastních akcií údaje uvedené v čl. 22 odst. 2 směrnice 77/91/EHS.
ODDÍL 10 Zveřejňování
Článek 47
1. Řádně schválení roční účetní závěrka se spolu s výroční zprávou a zprávou osoby pověřené ověřením účetní závěrky zveřejňují způsobem stanoveným vnitrostátními právními předpisy v souladu s článkem 3 směrnice 68/151/EHS.
Vnitrostátní právní předpisy však mohou povolit, aby výroční zpráva nemusela být zveřejňována výše stanoveným způsobem.
V takovém případě bude veřejnosti přístupná v sídle společnosti v daném členském státě.
Kopii celé nebo části každé takové zprávy musí být možné získat bezplatně na požádání.
2. Odchylně od odstavce 1 mohou členské státy povolit, aby společnosti uvedené v článku 11 zveřejňovaly a) zkrácenou rozvahu vykazující jen ty položky, které jsou v článcích 9 a 10 označeny písmeny a římskými číslicemi, a uvádějící odděleně informace požadované v závorkách u položky D.II aktiv a položky C pasiv v článku 9 a u položky D.II v článku 10, avšak sečtené za všechny položky, jichž se to týká, a
b) zkrácený komentář k účetní závěrce bez vysvětlivek požadovaných v čl. 43 odst. 1 bodech 5) až 12). Komentář k účetní závěrce však musí obsahovat informace předepsané v čl. 43 odst. 1 bodě 6) sečtené za všechny položky, jichž se to týká.
Použije se článek 12.
Členské státy mohou těmto společnostem také povolit, aby nezveřejňovaly výsledovku, výroční zprávu a zprávu osoby pověřené ověřením účetní závěrky. 3. Členské státy mohou povolit, aby podniky uvedené v článku 27 zveřejňovaly
a) zkrácenou rozvahu vykazující jen ty položky, které jsou v článcích 9 a 10 označeny písmeny a římskými číslicemi, a uvádějící odděleně buď v rozvaze, nebo v komentáři k účetní závěrce - položky C.I.3, C.II.1, 2, 3 a 4, C.III.1, 2, 3, 4 a 7, D.II.2, 3 a 6 a D.III.1 a 2 aktiv a položky C.1, 2, 6, 7 a 9 pasiv v článku 9,
- položky C.I.3, C.II.1, 2, 3 a 4, C.III.1, 2, 3, 4 a 7, D.II.2, 3 a 6, D.III.1 a 2, F.1, 2, 6, 7 a 9 a položky I.1, 2, 6, 7 a 9 v článku10,
- údaje požadované v závorkách v položkách D.II aktiv a C pasiv v článku 9, sečtené za všechny položky, jichž se to týká, a odděleně pro položky D.II.2 a 3 aktiv a položky C.1, 2, 6, 7 a 9 pasiv,
- údaje požadované v závorkách v položce D.II v článku 10, sečtené za všechny položky, jichž se to týká, a odděleně pro položky D.II.2 a 3,
b) zkrácený komentář k účetní závěrce bez informací požadovaných v čl. 43 odst. 1 bodech 5), 6), 8), 10) a 11). Komentář k účetní závěrce však musí obsahovat údaje předepsané v čl. 43 odst. 1 bodě 6) sečtené za všechny položky, jichž se to týká.
Tento odstavec se nedotýká odstavce 1, pokud se vztahuje k výkazu zisků a ztrát, výroční zprávě a zprávě osoby pověřené ověřením účetní závěrky.
Použije se článek 12.
Článek 48
Pokud se roční účetní závěrka a výroční zpráva zveřejňují v nezkrácené podobě, musí být reprodukovány ve formě a obsahu, na jejichž základě osoba pověřená ověřením účetní závěrky vypracovala svou zprávu.
Musí k nim být připojen plný text její zprávy.
Pokud měla osoba pověřená ověřením účetní závěrky jakékoli výhrady nebo odmítla zprávu o účetní závěrce podat, musí být tato skutečnost spolu s uvedením důvodů uvedena.
Článek 49
Pokud se roční účetní závěrka zveřejňuje ve zkrácené podobě, musí být uvedeno, že se jedná o zkrácenou verzi, a je třeba uvést rejstřík, ve kterém jsou závěrky uloženy podle čl. 47 odst.
1. Pokud k uložení dosud nedošlo, musí se tato skutečnost uvést.
Zpráva vydaná osobou pověřenou ověřením účetní závěrky nemusí být připojena, avšak musí být uvedeno, zda byla zpráva vydána bez výhrad, nebo s výhradou, nebo zda bylo podání zprávy odmítnuto.
Článek 50
Spolu s roční účetní závěrkou a stejným způsobem musí být zveřejněno také - navrhované rozdělení zisku nebo vypořádání ztráty,
- rozdělení zisku nebo vypořádání ztráty,
pokud nejsou tyto údaje obsaženy v roční účetní závěrce.
ODDÍL 11 Audit
Článek 51
1. a) Společnosti si musí nechat provést audit své roční účetní závěrky jednou nebo více osobami oprávněnými k provádění auditu účetní závěrky podle vnitrostátních právních předpisů.
b) Osoba nebo osoby pověřené ověřením roční účetní závěrky musí rovněž ověřit, zda je výroční zpráva v souladu s roční účetní závěrkou za dané účetní období.
2. Členské státy mohou společnosti uvedené v článku 11 osvobodit od povinnosti předepsané v odstavci 1.
Použije se článek 12.
3. Pokud je uděleno osvobození uvedené v odstavci 2, stanoví členské státy ve svých právních předpisech přiměřené sankce pro případ, že roční účetní závěrka nebo výroční zpráva dotyčných společností nejsou vypracovávány v souladu s touto směrnicí.
ODDÍL 12 Závěrečná ustanovení
Článek 52
1. Při Komisi se zřizuje kontaktní výbor. Jeho úkolem je a) aniž jsou dotčeny články 169 a 170 Smlouvy, podporovat harmonizované uplatňování této směrnice pomocí pravidelných jednání, zejména o konkrétních obtížích vznikajících v souvislosti s jejím uplatňováním;
b) radit Komisi v případě potřeby ve věcech doplnění nebo změn této směrnice.
2. Kontaktní výbor se skládá ze zástupců členských států a Komise.
Výboru předsedá zástupce Komise.
Sekretariát zajišťují útvary Komise.
3. Výbor svolává předseda buď z vlastního podnětu, nebo na žádost některého z členů výboru.
Článek 53
1. Pro účely této směrnice se "evropskou zúčtovací jednotkou" rozumí jednotka definovaná rozhodnutím Komise č.
3289/75/ESUO ze dne 18. prosince 1975 [5]. Ekvivalent v národní měně bude při prvním stanovení vypočten sazbou platnou ke dni přijetí této směrnice.
2. S přihlédnutím k hospodářskému a měnovému vývoji ve Společenství Rada na návrh Komise každých pět let přezkoumá a případně reviduje částky vyjádřené v této směrnici v evropských zúčtovacích jednotkách.
Článek 54
Touto směrnicí nejsou dotčeny právní předpisy členských států požadující, aby roční účetní závěrky společností, které nespadají do jejich pravomoci, byly uchovávány v rejstříku, ve kterém jsou zapsány pobočky těchto společností.
Článek 55
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do dvou let od jejího oznámení.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy mohou stanovit, že se předpisy uvedené v odstavci 1 použijí až 18 měsíců po konci období uvedeného v odstavci 1.
Toto období 18 měsíců však může být prodlouženo na pět let a) v případě "unregistered companies" ve Spojeném království a v Irsku;
b) pro účely článků 9 a 10 a článků 23 až 26, týkajících se členění rozvahy a výsledovky, pokud během tří let před oznámením této směrnice dotyčný členský stát předepsal pro tyto dokumenty jiné druhy členění;
c) pro účely ustanovení této směrnice týkajících se výpočtu a uvádění v rozvaze odpisů aktiv spadajících do aktivních položek uvedených v čl. 9 bodech C.II.2 a 3 a v čl. 10 bodech C.II.2 a 3;
d) pro účely čl. 47 odst. 1 této směrnice, s výjimkou společností, které již mají povinnost zveřejňování podle čl. 2 odst. 1 písm. f) směrnice 68/151/EHS. V takovém případě se čl. 47 odst. 1 druhý pododstavec této směrnice použije pro roční účetní závěrky a pro zprávu vypracovanou osobou pověřenou ověřením roční účetní závěrky;
e) pro účely použití čl. 51 odst. 1 této směrnice.
Kromě toho může být tato 18měsíční lhůta prodloužena na osm let pro společnosti, jejichž hlavní činností je lodní doprava a které již existují v okamžiku vstupu předpisů uvedených v odstavci 1 v platnost.
3. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 56
Povinnost vykazovat v roční účetní závěrce položky předepsané články 9, 10 a 23 až 26, které se týkají podniků ve skupině, a povinnost poskytovat informace o těchto podnicích v souladu s čl. 13 odst. 2 a článkem 14 nebo čl. 43 odst. 1 bodem 7) vstupují v platnost současně se směrnicí Rady o konsolidovaných účetních závěrkách.
Článek 57
1. Do vstupu směrnice Rady o konsolidovaných účetních závěrkách v platnost, a aniž jsou dotčeny směrnice 68/151/EHS a 77/91/EHS, nemusí členské státy u závislých společností některé skupiny, které se řídí jejich vnitrostátním právem, uplatňovat ustanovení této směrnice týkající se obsahu, ověřování a zveřejňování ročních účetních závěrek těchto závislých společností, jsou-li splněny tyto podmínky: a) dominantní společnost se řídí právem daného členského státu;
b) všichni akcionáři nebo společníci závislé společnosti vyjádřili svůj souhlas s uvedeným osvobozením od této povinnosti; toto prohlášení je vyžadováno pro každé účetní období;
c) dominantní společnost oznámila, že se zaručila za závazky závislé společnosti;
d) oznámení uvedená v písmenech b) a c) byla závislou společností zveřejněna v souladu s čl. 47 odst.
1 prvním pododstavcem;
e) roční účetní závěrka závislé společnosti byla zahrnuta do konsolidované účetní závěrky skupiny;
f) osvobození týkající se obsahu, ověřování a zveřejňování roční účetní závěrky závislých společností bylo uvedeno v komentáři k roční účetní závěrce skupiny.
2. Pro konsolidovanou účetní závěrku skupiny se použijí články 47 a 51.
3. Pro konsolidovanou účetní závěrku skupiny se použijí, pokud je to možné, články 2 až 46.
Článek 58
1. Do vstupu směrnice Rady o konsolidovaných účetních závěrkách v platnost, a aniž je dotčena směrnice 77/91/EHS, nemusí členské státy u dominantních společností skupin, které se řídí jejich vnitrostátním právem, uplatňovat ustanovení této směrnice týkající se ověřování a zveřejňování výsledovek dominantních společností, jsou-li splněny tyto podmínky:
a) osvobození bylo zveřejněno dominantní společností v souladu s čl. 47 odst. 1;
b) roční účetní závěrka dominantní společnosti byla zahrnuta do konsolidované účetní závěrky; c) osvobození týkající se ověřování a zveřejňování výsledovky dominantní společnosti bylo uvedeno v komentáři ke konsolidované účetní závěrce skupiny;
d) v rozvaze dominantní společnosti byly vykázány zisk nebo ztráta dominantní společnosti vypočítané podle této směrnice.
2. Pro konsolidovanou roční účetní závěrku se použijí články 47 a 51.
3. Pro konsolidovanou roční účetní závěrku se použijí, pokud je to možné, články 2 až 46.
Článek 59
Až do další koordinace mohou členské státy povolit, aby oceňování účastí v podnicích ve skupině bylo prováděno ekvivalenční metodou, pokud jsou splněny tyto podmínky: a) použití této metody ocenění musí být uvedeno v komentáři k roční účetní závěrce podniku, který drží tyto účasti;
b) výše rozdílu v okamžiku nabytí těchto účastí mezi výší nákladů na jejich pořízení a výší kapitálu, který představují, včetně rezervních fondů podniku ve skupině, zisku nebo ztráty za účetní období a výsledků přenášených do příštích období, musí být vykazována odděleně v rozvaze nebo v komentáři k roční účetní závěrce společnosti, která drží takové účasti;
c) hodnota pořízení těchto účastí se v rozvaze společnosti, která má takové účasti, zvýší nebo sníží o zisk nebo ztrátu zaznamenané podnikem ve skupině v souladu s výší drženého podílu na kapitálu;
d) částky uvedené v písmenu c) se každoročně vykazují ve zvláštní položce s odpovídajícím názvem ve výsledovce společnosti, která drží takové účasti;
e) pokud podnik ve skupině rozděluje dividendy společnosti, která drží takové účasti, účetní hodnota těchto účastí se přiměřeně sníží;
f) pokud částky uvedené ve výsledovce v souladu s písmenem d) překročí částky již obdržených dividend nebo dividend, jejichž platba může být požadována, výše rozdílů musí být připsána do rezervního fondu, který nemůže být rozdělen akcionářům.
Článek 60
Až do další koordinace mohou členské státy předepsat, že hodnoty, do kterých investiční společnosti ve smyslu čl. 5 odst. 2 investovaly své finanční prostředky, se oceňují na základě své tržní hodnoty.
V takovém případě mohou členské státy rovněž osvobodit investiční společnosti s proměnným kapitálem od povinnosti vykazovat odděleně úpravy hodnot uvedené v článku 36.
Článek 61
Do vstupu směrnice Rady o konsolidovaných účetních závěrkách v platnost nemusí členské státy uplatňovat u mateřských společností skupin, které se řídí jejich vnitrostátním právem, ustanovení čl. 43 odst. 1 bodu 2) týkající se výše kapitálu a rezervních fondů a zisků a ztrát daných podniků, pokud jsou roční účetní závěrky těchto podniků zahrnuty v konsolidovaných ročních účetních závěrkách nebo pokud jsou účasti v těchto podnicích oceněny ekvivalenční metodou.
Článek 62
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 25. července 1978,
kterou se stanoví specifická kritéria pro čistotu emulgátorů, stabilizátorů, zahušťovadel a želírujících látek pro použití v potravinách
(78/663/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 74/329/EHS ze dne 18. června 1974 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se emulgátorů, stabilizátorů, zahušťovadel a želírujících látek pro použití v potravinách [1], naposledy pozměněnou směrnicí 78/612/EHS [2], a zejména na čl. 7 odst.
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že podle směrnice 74/329/EHS musí emulgátory, stabilizátory, zahušťovadla a želírující látky splňovat specifická kritéria pro čistotu stanovená v souladu s čl. 7 odst.
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Specifická kritéria pro čistotu podle čl. 6 odst. 1 písm. b) směrnice 74/329/EHS jsou uvedena v příloze k této směrnici.
Článek 2
Pokud jde o látky uvedené v příloze pod čísly E 474 a E 477, může Rada do 31. prosince 1981 na návrh Komise a po šetření provedeném Komisí jednomyslně rozhodnout o nezbytných změnách.
Článek 3
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 18 měsíců od oznámení této směrnice.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 4
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Komise
ze dne 14. července 1978,
kterou se přizpůsobuje technickému pokroku směrnice 70/220/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se opatření proti znečišťování ovzduší plyny zážehových motorů motorových vozidel
(78/665/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 70/156/EHS ze dne 6. února 1970 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu motorových vozidel a jejich přípojných vozidel [1], ve znění aktu o přistoupení, a zejména na články 11, 12 a 13 uvedené směrnice,
s ohledem na směrnici Rady 70/220/EHS ze dne 20. března 1970 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se opatření proti znečišťování ovzduší plyny zážehových motorů motorových vozidel [2] ve znění uvedeného aktu uvedeným aktem o přistoupení, a zejména na článek 5 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že první akční program Evropských společenství pro ochranu životního prostředí schválený dne 22. listopadu 1973 umožňuje změnit přijaté směrnice tak, aby zahrnovaly nejnovější vědecké poznatky se zvláštním ohledem na znečišťování ovzduší plyny emitovanými ze zážehových motorů;
vzhledem k tomu, že maximální přípustné mezní hodnoty pro oxid uhelnatý a nespálené uhlovodíky emitované zážehovými motory montovanými do motorových vozidel byly stanoveny ve směrnici 70/220/EHS; že tyto mezní hodnoty byly poprvé sníženy směrnicí Rady 74/290/EHS ze dne 28. května 1974 [3] a přípustné mezní hodnoty pro emise oxidů dusíku byly zavedeny směrnicí Komise 77/102/EHS ze dne 30. listopadu 1976 [4];
vzhledem k tomu, že požadavky týkající se ochrany veřejného zdraví a životního prostředí vyžadují další snížení těchto mezních hodnot v krátké lhůtě; že technická zlepšení v konstrukci motorů takové snížení nyní umožňují, aniž by to bylo proti cílům politiky Společenství v jiných oblastech, zejména v oblasti racionálního využití energie;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro přizpůsobování směrnic o odstraňování technických překážek obchodu v oblasti motorových vozidel technickému pokroku,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Přílohy I, II, III, V a VII směrnice 70/220/EHS ve znění směrnice 74/290/EHS a směrnice 77/102/EHS se mění v souladu s přílohou této směrnice.
Článek 2
1.
Od 1. dubna 1979 nesmějí členské státy z důvodů týkajících se znečišťování ovzduší plyny z motoru
- odmítnout udělit EHS schválení typu nebo vydat doklad uvedený v čl. 10 odst. 1 druhé odrážce směrnice Rady 70/156/EHS nebo udělit vnitrostátní schválení typu pro typ motorového vozidla, ani
- zakázat první uvedení do provozu vozidla,
pokud úroveň plynných znečišťujících látek emitovaných z tohoto typu motorového vozidla nebo z tohoto vozidla splňuje požadavky směrnice 70/220/EHS naposledy pozměněné touto směrnicí.
2.
Od 1. října 1979 členské státy
- nesmějí již vydat doklad uvedený v čl. 10 odst. 1 druhé odrážce směrnice 70/156/EHS pro typ motorového vozidla, jehož emise plynných znečišťujících látek nesplňují požadavky směrnice 70/220/EHS naposledy pozměněné touto směrnicí, a
- mohou odmítnout udělit vnitrostátní schválení typu pro typ motorového vozidla, jehož emise plynných znečišťujících látek nesplňují požadavky směrnice 70/220/EHS naposledy pozměněné touto směrnicí.
3.
Od 1. října 1981 mohou členské státy zakázat první uvedení do provozu vozidla, jehož emise plynných znečišťujících látek nesplňují požadavky směrnice 70/220/EHS naposledy pozměněné touto směrnicí.
4.
Členské státy uvedou v účinnost opatření nezbytná pro dosažení souladu s touto směrnicí do 1. ledna 1979 a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 25. července 1978 o vzájemném uznávání diplomů, osvědčení a jiných dokladů o dosažené kvalifikaci zubních lékařů obsahující opatření k usnadnění účinného výkonu práva usazování a volného pohybu služeb
(78/686/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 49, 57, 66 a 235 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropskdho parlammtu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že podle Smlouvy je od konce přechodného období zakázána veškerá diskriminace na základě státní příslušnosti v oblasti práva usazování a volného pohybu služeb; že takto provedená zásada národního zacházení se zejména použije při vydávání povolení případně požadovaného pro přístup k činnostem zubních lékařů a rovněž pro zápis do profesních organizací či sdružení nebo členství v nich;
vzhledem k tomu, že se přesto zdá být žádoucí přijmout určitá ustanovení směřující k usnadnění účinného výkonu práva usazování a volného pohybu služeb zubních lékařů;
vzhledem k tomu, že na základě Smlouvy nesmějí členské státy poskytovat žádnou podporu, která by mohla narušit podmínky práva usazování;
57 odst. 1 Smlouvy stanoví, že budou přijaty směrnice upravující vzájemné uznávání diplomů, osvědčení a jiných dokladů o kvalifikaci; že cílem této směrnice je uznávání diplomů, osvědčení a jiných dokladů o dosažené kvalifikaci zubních lékařů, které umožňují přístup k činnostem zubních lékařů, a rovněž uznávání diplomů, osvědčení a jiných dokladů o dosažené kvalifikaci odborných zubních lékařů;
vzhledem k tomu, že pokud se týká odborné přípravy odborných zubních lékařů, je vhodné přistoupit ke vzájemnému uznávání dokladů o vzdělání a odborné přípravě, tvoří-li tyto doklady podmínku získání odborného označení, aniž by však byly podmínkou přístupu k činnosti odborného zubního lékaře;
vzhledem k tomu, že je nezbytné s ohledem na současné rozdíly mezi členskými státy v počtu odborností v zubním lékařství a ve způsobu a délce vzdělání umožňujícím jejich získání stanovit určitá koordinační opatření s cílem umožnit členským státům přistoupit k vzájemnému uznávání diplomů, osvědčení a jiných dokladů o dosažené kvalifikaci; že tato koordinace je předmětem směrnice Rady 78/687/EHS ze dne 25. července 1978 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se činností zubních lékařů [3];
vzhledem k tomu, že i přestože výše zmíněná koordinace nevede k harmonizaci všech předpisů členských států týkajících se vzdělání odborných zubních lékařů, je nicméně vhodné přistoupit ke vzájemnému uznávání diplomů, osvědčení a jiných dokladů o dosažené kvalifikaci odborných zubních lékařů, které nejsou společné všem členským státům, aniž je vyloučena možnost pozdější harmonizace v této oblasti; že bylo stanoveno v této věci, že je třeba omezit uznávání diplomů, osvědčení a jiných dokladů odborných zubních lékařů pouze na ty členské státy, ve kterých je dotyčná odbornost upravena;
vzhledem k tomu, že pokud se týká akademického titulu, je vhodné povolit jeho užívání pouze v jazyce členského státu původu nebo posledního usazení, neboť směrnice o vzájemném uznávání diplomů nutně nezavádí věcnou rovnocennost vzdělání, kterého se tyto diplomy týkají;
vzhledem k tomu, že pro usnadnění uplatňování této směrnice vnitrostátními orgány mohou členské státy stanovit, že oprávněné osoby, které splňují podmínky vzdělání požadované touto směrnicí, zároveň se svým dokladem o vzdělání a odborné přípravě předloží osvědčení příslušných orgánů země původu nebo posledního usazení prokazující, že daný doklad o vzdělání a odborné přípravě je dokladem ve smyslu této směrnice;
vzhledem k tomu, že v případě poskytování služeb by požadavek na zápis v profesních organizacích či sdruženích nebo na členství v nich, které by byly vázány na stálou a trvalou povahu činnosti vykonávané v hostitelském členském státě, představoval pro poskytovatele nespornou překážku, neboť ten vykonává svou činnost dočasně; že je třeba tento požadavek zrušit; že v tom případě je však třeba zajistit kontrolu profesní kázně, což spadá do pravomoci těchto profesních organizací či sdružení; že je z těchto důvodů vhodné stanovit možnost uložit oprávněné osobě povinnost oznámit poskytování služeb příslušnému orgánu hostitelského členského státu, aniž je dotčeno použití článku 62 Smlouvy;
vzhledem k tomu, že v souvislosti s podmínkou bezúhonnosti a dobré pověsti je vhodné rozlišovat mezi požadavky, které je třeba splnit při přístupu k profesionální činnosti, a mezi požadavky pro výkon této činnosti;
vzhledem k tomu, že pokud jde o činnosti zubních lékařů, kteří je vykonávají v pracovním poměru, neobsahuje nařízení Rady EHS č.
1612/68 ze dne 15. října 1968 o volném pohybu pracov níků uvnitř Společenství [4] žádná zvláštní ustanovení týkající se bezúhonnosti a dobré pověsti, profesní kázně nebo používání označení pro tato povolání; že se podle členských států dotyčná pravidla vztahují nebo mohou vztahovat jak na osoby v pracovním poměru, tak na osoby samostatně výdělečně činné; že výkon činností zubního lékaře je nebo bude ve všech členských státech podmíněn získáním diplomu, osvědčení nebo jiného dokladu o dosažené kvalifikaci zubního lékaře; že tyto činnosti vykonávají jak samostatně výdělečně činné osoby, tak osoby v pracovním poměru, případně osoby vykonávající tuto činnost v průběhu své profesionální dráhy v obou postaveních; že pro plnou podporu volného pohybu těchto odborníků uvnitř Společenství se zdá být nezbytné rozšířit působnost této směrnice i na zubní lékaře v pracovním poměru;
vzhledem k tomu, že povolání zubních lékařů není v Itálii dosud upraveno; že je proto nezbytné poskytnout Itálii dodatečnou lhůtu k uznávání diplomů zubních lékařů vydaných v jiných členských státech;
vzhledem k tomu, že z těchto okolností rovněž vyplývá, že držitelé diplomů o dosažené kvalifikaci v oboru lékařství vydaných v Itálii nemohou získat potvrzení splňující požadavky článku 19 této směrnice;
vzhledem k tomu, že za těchto okolností je nutné na jedné straně odložit povinnost Itálie uznávat diplomy vydané jinými členskými státy a na straně druhé povinnost členských států uznávat diplomy vydané v Itálii a uvedené v článku 19,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
KAPITOLA I OBLAST PŮSOBNOSTI
Článek 1
Tato směrnice se vztahuje na činnosti zubních lékařů vymezené v článku 5 směrnice 78/687/EHS a vykonávané pod těmito označeními:
- ve Spolkové republice Německo:
Zahnarzt,
- v Belgii:
licencié en science dantaire/licentiaat in de tandheelkunde,
- v Dánsku:
tandlæge,
- ve Francii:
chirurgien-dentiste,
- v Irsku:
dentist, dental practitioner nebo dental surgeon,
- v Itálii:
označení oznámí Itálie členským státům a Komisi ve lhůtě stanovené v čl. 24 odst. 1,
- v Lucembursku:
médecin-dentiste,
- v Nizozemsku:
tandarts,
- ve Spojeném království:
dentist, dental practitioner nebo dental surgeon.
KAPITOLA II DIPLOMY, OSVĚDČENÍ A JINÉ DOKLADY O DOSAŽENÉ KVALIFIKACI ZUBNÍCH LÉKAŘŮ
Článek 2
Každý členský stát uznává diplomy, osvědčení a jiné doklady o dosažené kvalifikaci zubních lékařů, které jsou vyjmenovány v článku 3, vydané státním příslušníkům členských států ostatními členskými státy v souladu s článkem 1 směrnice 78/687/EHS a přiznává těmto dokladům na svém území, pokud se jedná o přístup k činnostem zubního lékaře a jejich výkon, stejné účinky, jaké mají diplomy, osvědčení a jiné doklady o dosažené kvalifikaci, které sám vydává.
Článek 3
Diplomy, osvědčení a jiné doklady o dosažené kvalifikaci uvedené v článku 2 jsou a) ve Spolkové republice Německo: 1. "Zeugnis über die zahnärztliche Staatsprüfung" (osvědčení o státní zkoušce zubního lékaře) vydané příslušnými orgány;
2. osvědčení příslušných orgánů Spolkové republiky Německo dokládající, že diplomy vydané po 8. květnu 1945 příslušnými úřady Německé demokratické republiky jsou uznány za rovnocenné dokladu zmíněnému výše v bodě 1;
b) v Belgii:
"diplôme légal de licencié en science dentaire/wettelijk diploma van licentiaat in de tandheelkunde" (úřední diplom absolventa studia zubního lékařství) vydávaný lékařskými fakultami vysokých škol nebo ústřední zkušební komisí nebo státními zkušebními komisemi pro vysokoškolské studium;
c) v Dánsku:
"bevis for tandlægeeksamen (kandidateksamen)" (diplom zubního lékaře) vydaný školami zubního lékařství doplněný potvrzením o výkonu funkce asistenta po stanovenou dobu vydaný "Sundhedsstyrelsen" (státní úřad zdraví); d) ve Francii:
1. "diplôme d'État de chirurgien-dentiste" (státní diplom chirurga-zubního lékaře) vydávaný do roku 1973 fakultami lékařství a farmacie vysokých škol;
2. "diplôme d'État de docteur en chirurgie dentaire" (státní diplom o vzdělání v zubní chirurgii) vydávaný vysokými školami;
e) v Irsku:
diplomy - Bachelor in Dental Science (B. Dent. Sc.)
- Bachelor of Dental Surgery (BDS) nebo
- Licentiate in Dental Surgery (LDS)
vydávané vysokými školami nebo Royal College of Surgeons in Ireland;
f) v Itálii:
diplom, jehož označení sdělí Itálie členským státům a Komisi ve lhůtě uvedené v čl. 24 odst. 1;
g) v Lucembursku:
"diplôme d'État de docteur en médecine dentaire" (státní diplom zubního lékaře) vydávaný státní zkušební komisí;
h) v Nizozemsku:
"universitair getuigschrift van een met goed gevolg afgelegd tandartsexamen" (vysokoškolské osvědčení dokládající úspěšné složení zkoušky zubního lékaře);
i) ve Spojeném království:
diplomy: - Bachelor of Dental Surgery (BDS nebo B. Ch.
D.) nebo
- Licentiate in Dental Surgery (LDS)
vydávané vysokými školami nebo royal colleges.
KAPITOLA III DIPLOMY, OSVĚDČENÍ A JINÉ DOKLADY O DOSAŽENÉ KVALIFIKACI ODBORNÝCH ZUBNÍCH LÉKAŘŮ SPOLEČNÉ DVĚMA NEBO VÍCE ČLENSKÝM STÁTŮM
Článek 4
Každý členský stát, jehož právní a správní předpisy upravují tuto oblast, uznává diplomy, osvědčení a jiné doklady o dosažené kvalifikaci odborných zubních lékařů v ortodoncii a ústní chirurgii vydávané státním příslušníkům členských států jinými členskými státy v souladu s články 2 a 3 směrnice 78/687/EHS, které jsou vyjmenovány v článku 5 této směrnice, a přiznává těmto dokladům na svém území stejné účinky, jaké mají diplomy, osvědčení a jiné doklady o dosažené kvalifikaci, které sám vydává.
Článek 5
Diplomy, osvědčení a jiné doklady o dosažené kvalifikaci uvedené v článku 4 jsou: 1. Ortodoncie - ve Spolkové republice Německo:
"fachzahnärtztliche Anerkennung für Kieferorthopädie" (osvědčení v ortodoncii) vydávané "Landeszahnärtzekammern" (komora zubních lékařů spolkových zemí),
- v Dánsku:
"bevis for tilladelse til at betegne sig som specialtandlæge i ortodonti" (osvědčení o udělení označení odborného zubního lékaře v ortodoncii) vydávané "Sundhedsstyrelsen" (státní úřad zdraví),
- ve Francii:
"le titre de spécialiste en orthodontie" (doklad odborníka v ortodoncii) vydávaný příslušným orgánem uznaným pro tento účel,
- v Irsku:
"certificate of specialist dentist in orthodontics" (diplom zubního lékaře odborníka v ortodoncii) vydávaný příslušným orgánem uznaným pro tento účel příslušným ministrem,
- v Nizozemí:
"getuigschrift van erkenning en inschrijving als orthodontist in het Specialistenregister" (osvědčení potvrzující, že zúčastněná osoba je uznána a zapsána jako odborník v ortodoncii v seznamu odborníků) vydávané "Specialisten-Registratiecommissie (SRC)" (komise pro registraci odborníků),
- ve Spojeném království:
"certificate of completion of specialist training in orthodontics" (osvědčení o ukončení odborného vzdělání v ortodoncii) vydávané příslušným orgánem uznaným pro tento účel.
2. Ústní chirurgie - ve Spolkové republice Německo:
"fachzahnärtztliche Anerkennung für Oralchirurgie/Mundchirurgie" (osvědčení ústního chirurga) vydávané "Landeszahnärtzekammern" (komory zubních lékařů "Länder"),
- v Dánsku:
"bevis for tilladelse til at betegne sig som specialtandlæge i hospitalsodontologi" (osvědčení o udělení označení odborného zubního lékaře v nemocničním zubním lékařství) vydané "Sundhedsstyrelsen" (státní úřad zdraví),
- v Irsku:
"certificate of specialist dentist in oral surgery" (diplom odborného zubního lékaře v ústní chirurgii) vydaný příslušným orgánem uznaným pro tento účel příslušným ministrem,
- v Nizozemsku:
"getuigschrift van erkenning en inschrijving als kaagchirurg in het Specialistenregister" (osvědčení potvrzující, že zúčastněná osoba je uznána a zapsána jako odborník v ústní chirurgii do seznamu odborníků) vydávané "Specialisten-Registratiecommissie (SRC)" (komise pro registraci odborníků),
- ve Spojeném království:
"certificate of completion of specialist training in oral surgery" (osvědčení o ukončení odborného vzdělání v ústní chirurgii) vydané příslušným orgánem uznaným pro tento účel.
Článek 6
1. Hostitelský členský stát je oprávněn požadovat od státních příslušníků členských států, kteří usilují o získání některého z diplomů, osvědčení nebo jiných dokladů o dosažené kvalifikaci odborných zubních lékařů, které nejsou vydávány v členském státě původu nebo posledního usazení, aby splnili podmínky odborné přípravy stanovené jeho vlastními právními a správními předpisy.
2. Hostitelský členský stát však bere v úvahu celou dobu nebo část doby odborné přípravy, které dosáhli státní příslušníci uvedení v odstavci 1 a které dokládá diplom, osvědčení nebo jiný doklad o dosažené kvalifikaci vydaný příslušnými orgány členského státu původu nebo posledního usazení, odpovídá-li délka této odborné přípravy délce, kterou hostitelský členský stát požaduje pro dotyčnou specializovanou odbornou přípravu.
3. Příslušné orgány a subjekty hostitelského členského státu po ověření obsahu a délky specializované odborné přípravy dotyčné osoby na základě předložených diplomů, osvědčení a jiných dokladů o dosažené kvalifikaci tuto osobu informují o délce dodatečného studia a o oblastech, které zahrnuje.
KAPITOLA IV NABYTÁ PRÁVA
Článek 7
1. Každý členský stát uzná jako dostatečný důkaz pro státní příslušníky členských států, jejichž diplomy, osvědčení a jiné doklady o dosažené kvalifikaci nevyhovují všem základním požadavkům odborné přípravy stanoveným v článku 1 směrnice 78/687/EHS, diplomy, osvědčení a jiné doklady o dosažené kvalifikaci zubního lékaře, které byly vydány těmito členskými státy před provedením směrnice 78/687/EHS a které doplňuje potvrzení osvědčující, že tito státní příslušníci skutečně a v souladu se zákonem vykonávali dotyčné činnosti po dobu nejméně tří po sobě následujících let v průběhu pěti let předcházejících dni vydání potvrzení.
2. Každý členský stát uzná jako dostatečný důkaz pro státní příslušníky členských států, jejichž diplomy, osvědčení nebo jiné doklady o dosažené kvalifikaci odborných zubních lékařů nevyhovují všem základním požadavkům odborné přípravy stanoveným v článcích 2 a 3 směrnice 78/687/EHS, diplomy, osvědčení a jiné doklady o dosažené kvalifikaci odborných zubních lékařů, které byly vydány těmito členskými státy před provedením směrnice 78/687/EHS.
Hostitelský členský stát však může požadovat, aby diplomy, osvědčení a jiné doklady o dosažené kvalifikaci byly doplněny osvědčením vydaným příslušnými orgány nebo subjekty členského státu původu nebo posledního usazení, které dokládá výkon činnosti odborného zubního lékaře po dobu odpovídající dvojnásobku rozdílu mezi délkou specializované odborné přípravy v členském státě původu nebo posledního usazení a minimálními délkou studia stanovenou ve směrnici 78/687/EHS, jestliže tato doba nedosahuje minimální délky odborné přípravy stanovené v článku 2 směrnice 78/687/EHS.
Požadoval-li však hostitelský členský stát před provedením této směrnice minimální délku odborné přípravy kratší, než je délka stanovená v článku 2 směrnice 78/687/EHS, může být rozdíl zmíněný v prvním pododstavci určen pouze na základě minimální délky odborné přípravy stanovené v uvedeném státu.
KAPITOLA V UŽÍVÁNÍ AKADEMICKÝCH TITULŮ
Článek 8
1. Aniž je dotčen článek 17, zajistí hostitelské členské státy, aby státním příslušníkům členských států, kteří splňují podmínky stanovené v článcích 2, 4, 7 a 19, bylo uznáno právo užívat jejich zákonný akademický titul nebo popřípadě jeho zkratku udělený členským státem původu nebo posledního usazení, a to v jazyce tohoto státu.
Hostitelské členské státy mohou stanovit, že za tímto titulem musí následovat název a sídlo zařízení nebo zkušební komise, která jej udělila.
2. Je-li možné zaměnit akademický titul členského státu původu nebo posledního usazení s titulem, který platí v hostitelském členském státě a vyžaduje zde další odbornou přípravu, kterou oprávněná osoba nezískala, může tento hostitelský členský stát stanovit, že tato osoba bude užívat svůj akademický titul členského státu původu nebo posledního usazení ve vhodné podobě, kterou hostitelský členský stát určí.
KAPITOLA VI USTANOVENÍ K USNADNĚNÍ ÚČINNÉHO VÝKONU PRÁVA USAZOVÁNÍ A VOLNÉHO POHYBU SLUŽEB ZUBNÍCH LÉKAŘŮ
A. Zvláštní ustanovení o právu usazování
Článek 9
1. Hostitelský členský stát, který požaduje od svých státních příslušníků pro první přístup k některé z činností uvedených v článku 1 důkaz bezúhonnosti nebo dobré pověsti, přijme jako dostatečný důkaz ve vztahu ke státním příslušníkům členských států potvrzení prokazující splnění těchto podmínek bezúhonnosti nebo dobré pověsti vyžadovaných v uvedeném členském státě vydané příslušnými orgány členského státu původu nebo předchozího usazení.
2. Nepožaduje-li členský stát původu nebo posledního usazení pro přístup k dotyčné činnosti důkaz bezúhonnosti nebo dobré pověsti, může hostitelský členský stát požadovat od státních příslušníků členského státu původu nebo posledního usazení výpis z rejstříku trestů, nebo neexistuje-li, rovnocenný doklad vydaný příslušným orgánem členského státu původu nebo posledního usazení.
3. Dozví-li se hostitelský členský stát o závažných a konkrétních skutečnostech, ke kterým došlo mimo jeho území před zahájením činnosti dané osoby v tomto státě a které mohou ovlivnit přístup k dotyčné činnosti, může o tom uvědomit členský stát původu nebo posledního usazení.
Členský stát původu nebo posledního usazení prověří věrohodnost těchto skutečností.
Příslušné orgány samy rozhodnou o povaze a rozsahu vyšetřování, které má být provedeno, a oznámí hostitelskému členskému státu důsledky, které z něj vyplývají pro potvrzení nebo doklady, které vydaly.
4. Členské státy zajistí důvěrnost předávaných informací.
Článek 10
1. Platí-li v hostitelském členském státu právní a správní předpisy, které se týkají zachovávání bezúhonnosti nebo dobré pověsti včetně ustanovení o kázeňských postizích v případě závažného profesního pochybení nebo odsouzení za trestný čin a které souvisejí s výkonem některé z činností uvedených v článku 1, předá členský stát původu nebo posledního usazení hostitelskému členskému státu nezbytné informace o opatřeních nebo kázeňských postizích profesní nebo správní povahy, které byly přijaty vůči dotyčné osobě, a o trestních postizích týkajících se výkonu povolání v členském státě původu nebo posledního usazení.
2. Dozví-li se hostitelský členský stát o závažných a konkrétních skutečnostech, ke kterým došlo mimo jeho území před zahájením činnosti dané osoby v tomto státě a které mohou ovlivnit výkon dotyčné činnosti, může o tom uvědomit členský stát původu nebo posledního usazení.
Členský stát původu nebo posledního usazení prověří věrohodnost těchto skutečností.
Příslušné orgány samy rozhodnou o povaze a rozsahu vyšetřování, které má být provedeno, a oznámí hostitelskému členskému státu důsledky, které z něj vyplývají pro informace, které byly předány podle odstavce 1.
3. Členské státy zajistí důvěrnost předávaných informací.
Článek 11
Pokud hostitelský členský stát požaduje od svých státních příslušníků pro přístup k některé z činností uvedené v článku 1 nebo její výkon potvrzení o fyzickém a duševním zdraví, přijme jako dostatečný důkaz v tomto smyslu doklad, který se v těchto případech požaduje v členském státě původu nebo posledního usazení.
Nepožaduje-li členský stát původu nebo členský stát posledního usazení takové potvrzení pro přístup k dotyčné činnosti nebo její výkon, přijme hostitelský členský stát od státních příslušníků členského státu původu nebo posledního usazení potvrzení vydané příslušným orgánem těchto států, které odpovídá potvrzením hostitelského členského státu.
Článek 12
Doklady uvedené v článcích 9, 10 a 11 nesmějí být při předložení starší tří měsíců.
Článek 13
1. Řízení o přijetí oprávněné osoby k přístupu k některé z činností uvedených v článku 1 podle článků 9, 10 a 11 musí být skončeno co nejdříve a nejpozději tři měsíce po předložení veškerých dokladů týkajících se dotyčné osoby, aniž tím jsou dotčeny lhůty, které mohou vyplynout z případného odvolání podaného v závěru tohoto řízení.
2. V případech uvedených v čl. 9 odst. 3 a čl. 10 odst. 2 staví žádost o přezkum běh lhůty uvedené v odstavci 1.
Dotázaný členský stát musí odpovědět ve lhůtě tří měsíců.
Hostitelský členský stát po obdržení odpovědi nebo po uplynutí zmíněné lhůty pokračuje v řízení podle odstavce 1.
Článek 14
Pokud hostitelský členský stát požaduje od svých státních příslušníků pro přístup k některé z činností uvedených v článku 1 nebo její výkon, aby učinili místopřísežné nebo čestné prohlášení, a toto místopřísežné nebo čestné prohlášení nemohou učinit státní příslušníci jiných členských států, zajistí hostitelský členský stát, aby byla dotyčné osobě nabídnuta rovnocenná forma a vhodná formulace místopřísežného nebo čestného prohlášení.
B. Zvláštní ustanovení o volném pohybu služeb
Článek 15
1. Požaduje-li některý členský stát od svých státních příslušníků pro přístup k některé z činností uvedených v článku 1 nebo pro její výkon povolení profesní organizace či sdružení nebo zapsání či členství v nich, osvobodí tento členský stát od této povinnosti státní příslušníky členských států pro případ poskytování služeb.
Oprávněná osoba poskytuje služby se stejnými právy a povinnostmi jako státní příslušníci hostitelského členského státu; zejména podléhá kázeňským opatřením profesní nebo správní povahy platným v tomto členském státě.
Pro tento účel a jako doplněk k prohlášení uvedenému v odstavci 2, které se týká poskytování služeb, mohou členské státy, aby umožnily užití kázeňských opatření platných na svém území, stanovit dočasnou automatickou registraci v profesní organizaci či sdružení či formální členství nebo zápis do seznamu za podmínky, že se tím nezpozdí ani nijak neztíží poskytování služeb a že to nepřinese poskytovateli služby dodatečné výdaje.
Přijme-li hostitelský členský stát opatření k provedení druhého pododstavce nebo se dozví o skutečnostech odporujících těmto ustanovením, neprodleně o tom uvědomí členský stát, v němž je oprávněná osoba usazena.
2. Hostitelský členský stát může stanovit, že oprávněná osoba musí učinit před příslušnými orgány předběžné prohlášení týkající se poskytování jejích služeb, pokud s výkonem těchto služeb bude spojen dočasný pobyt na jeho území.
V naléhavých případech může být toto prohlášení učiněno v co nejkratší době po poskytnutí služeb.
3. V souladu s odstavci 1 a 2 může hostitelský členský stát požadovat od oprávněné osoby předložení jednoho nebo několika dokladů obsahujících tyto údaje:
- prohlášení uvedené v odstavci 2, - potvrzení osvědčující, že oprávněná osoba vykonává dotyčné činnosti v souladu se zákony členského státu, ve kterém je usazena,
- potvrzení, že oprávněná osoba je držitelem jednoho nebo několika diplomů, osvědčení či jiných dokladů o dosažené kvalifikaci požadovaných pro poskytování dotyčných služeb a uvedených v této směrnici.
4. Doklad nebo doklady stanovené v odstavci 3 nesmějí být při předložení starší dvanácti měsíců.
5. Zbaví-li členský stát zcela nebo zčásti, dočasně nebo trvale některého ze svých státních příslušníků nebo státního příslušníka jiného členského státu usazeného na jeho území způsobilosti vykonávat některou z činností uvedených v článku 1, zajistí podle okolností dočasné nebo trvalé odnětí potvrzení uvedeného v odst. 3 druhé odrážce.
Článek 16
Je-li v hostitelském členském státě vyžadována registrace u subjektu sociálního zabezpečení podle veřejného práva, aby bylo možné vyrovnání účtů spojených s výkonem činností ve prospěch pojištěnců ze sociálního zabezpečení u pojišťovacích subjektů, osvobodí tento členský stát při poskytování služeb spojeném s přemístěním oprávněné osoby od tohoto požadavku státní příslušníky členských států usazené v jiném členském státě.
Ve všech případech poskytování služeb spojených s přemístěním oprávněné osoby může hostitelský členský stát požadovat, aby oprávněná osoba předem a v naléhavém případě následně v přiměřené lhůtě uvědomila dotyčný subjekt o poskytnutí služby.
C. Ustanovení společná pro právo usazování a volný pohyb služeb
Článek 17
1. Je-li v hostitelském členském státě užívání profesního označení týkajícího se některé z činností uvedených v článku 1 právně upraveno, mají státní příslušníci ostatních členských států, kteří splňují podmínky stanovené v článku 2, čl. 7 odst. 1 a článku 19, profesní označení hostitelského členského státu, které v tomto státě odpovídá jeho podmínkám pro vzdělání, a používají jeho zkratku.
2. Odstavec 1 se rovněž vztahuje na užívání označení odborných zubních lékařů těmi, kdo splňují podmínky stanovené v článcích 4 a čl. 7 odst. 2.
Článek 18
1. Členské státy přijmou nezbytná opatření, aby umožnily oprávněným osobám získat informace o právní úpravě zdravotnictví a sociálního zabezpečení a popřípadě o pravidlech profesní etiky v hostitelském členském státě.
Pro tento účel mohou zřídit informační střediska, kde mohou oprávněné osoby získat nezbytné informace.
Hostitelský členský stát může oprávněné osobě, která je v něm usazena, uložit povinnost tato střediska kontaktovat.
2. Členské státy mohou zřídit střediska uvedená v odstavci 1 při příslušných orgánech a subjektech, které určí ve lhůě stanovené v zi 24 odst 1.
3. Členské státy zajistí, aby si oprávněné osoby ve svém zájmu a v zájmu svých pacientů případně osvojily jazykové znalosti nezbytné k výkonu jejich odborné činnosti v hostitelském členském státě.
KAPITOLA VII PŘECHODNÁ USTANOVENÍ PRO ZVLÁŠTNÍ SITUACI V ITÁLII
Článek 19
Od okamžiku, kdy Itálie přijme opatření nezbytná pro dosažení souladu s touto směrnicí, uznávají členské státy pro účely výkonu činností uvedených v článku 1 této směrnice diplomy, osvědčení a jiné doklady o dosažené kvalifikaci v oboru lékařství, které byly vydány v Itálii osobám, které zahájily vysokoškolská studia lékařství nejpozději 18 měsíců po oznámení této směrnice, doplněné potvrzením vydaným příslušnými italskými orgány dokládajícím, že tyto osoby skutečně, v souladu se zákonem a jako hlavní činnost vykonávaly v Itálii činnosti uvedené v článku 5 směrnice 78/687/EHS po dobu nejméně tří po sobě následujících let v průběhu pěti let předcházejících dni vydání potvrzení a že jsou oprávněny vykonávat dotyčné činnosti za stejných podmínek jako držitelé diplomů, osvědčení nebo jiných dokladů o dosažené kvalifikaci uvedených v článku 3 písm. f) této směrnice.
Požadavek tříleté praxe uvedený v prvním odstavci se nevztahuje na osoby, které úspěšně absolvovaly nejméně tříletou odbornou přípravu, kterou příslušné orgány uznaly za rovnocennou odborné přípravě uvedené v článku 1 směrnice 78/687/EHS.
KAPITOLA VIII ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 20
Členské státy, které podmiňují uzavření smlouvy o poskytování zdravotní péče mezi zubním lékařem a zdravotní pojišťovnou získáním přípravné praxe, mohou stejnou povinnost uložit státním příslušníkům ostatních členských států, a to po dobu období osmi let od oznámení této směrnice.
Délka praxe však nesmí přesáhnout šest měsíců.
Článek 21
V případě odůvodněných pochybností může hostitelský členský stát požadovat od příslušných orgánů jiného členského státu potvrzení pravosti diplomů, osvědčení a jiných dokladů o dosažené kvalifikaci vydaných v tomto jiném členském státě a uvedených v kapitolách II, III a IV a rovněž potvrzení skutečnosti, že oprávněná osoba splnila veškeré podmínky odborné přípravy stanovené ve směrnici 78/687/EHS.
Článek 22
Členské státy určí ve lhůtě stanovené v čl. 24 odst. 1 orgány a subjekty oprávněné k vydávání nebo přijímání diplomů, osvědčení a jiných dokladů o dosažené kvalifikaci a rovněž určí dokumenty a informace uvedené v této směrnici a neprodleně o nich uvědomí ostatní členské státy a Komisi.
Článek 23
Tato směrnice se vztahuje rovněž na státní příslušníky členských států, kteří v souladu se nařízením (EHS) č. 1612/68 vykonávají nebo budou vykonávat některou z činností uvedených v článku 1 v pracovním poměru.
Článek 24
1. Členské státy přijmou opatření nezbytná pro dosažení souladu s touto směrnicí do 18 měsíců od jejího oznámení a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Itálie přijme tato opatření ve lhůtě nejvýše šesti let a v každém případě v okamžiku, kdy přijme opatření nezbytná k dosažení souladu se směrnicí 78/687/EHS.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 25
Setká-li členský stát v určitých oblastech při provádění této směrnice s vážnými obtížemi, prověří Komise tyto obtíže společně s dotyčným státem a vyžádá si stanovisko Výboru vyšších úředníků pro veřejné zdraví, zřízeného rozhodnutím 75/365/EHS [5], naposledy pozměněného rozhodnutím 78/689/EHS [6].
Komise případně předloží Radě vhodné návrhy.
Článek 26
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 25. července 1978 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se činností zubních lékařů (78/687/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na články 49, 57, 66 a 235 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že pro dosažení vzájemného uznávání diplomů, osvědčení a jiných dokladů o dosažené kvalifikaci zubních lékařů, stanoveného směrnicí Rady 78/686/EHS ze dne 25. července 1978 o vzájemném uznávání diplomů, osvědčení a jiných dokladů o dosažené kvalifikaci zubních lékařů obsahující opatření k usnadnění účinného výkonu práva usazování a volného pohybu služeb [3], umožňuje srovnatelnost vzdělávání v členských státech omezit koordinaci v této oblasti na požadavek dodržování minimální pravidel a v ostatním ponechává členským státům volnost v organizování výuky;
vzhledem k tomu, že s ohledem na vzájemné uznávání diplomů, osvědčení a jiných dokladů o dosažené kvalifikaci odborných zubních lékařů a s cílem zajistit pro všechny odborníky, kteří jsou státními příslušníky členských států, stejné postavení uvnitř Společenství, se jeví nezbytná určitá koordinace podmínek vzdělání odborných zubních lékařů; že je vhodné pro tyto účely stanovit určitá minimální kritéria týkající se přístupu k odbornému vzdělání, jeho minimální délky, způsobu výuky a místa jeho poskytování a rovněž kontroly, které podléhá; že tato kritéria se týkají pouze odborností, které jsou společné pro několik členských států;
vzhledem k tomu, že je vhodné z důvodu veřejného zdraví vytvořit ve Společenství společnou definici oblasti činnosti dotyčných osob; že tato směrnice v tomto stadiu neumožňuje dosažení celkové koordinace oblasti působnosti zubních lékařů v jednotlivých členských státech;
vzhledem k tomu, že členské státy zajistí, aby zubnímu lékaři od provedení této směrnice poskytlo jeho vzdělání dovednosti nezbytné pro veškeré činnosti prevence, diagnostiky a léčby anomálií a nemocí zubů, úst, čelistí a souvisejících tkání;
vzhledem k tomu, že koordinace podmínek výkonu stanovená touto směrnicí nevylučuje pozdější koordinaci;
vzhledem k tomu, že koordinace stanovená touto směrnicí se týká odborného vzdělání zubních lékařů; že pokud jde o vzdělávání, většina členských států v současnosti nerozlišuje mezi zubními lékaři, kteří vykonávají svou činnost v pracovním poměru, a těmi, kteří ji vykonávají jako samostatnou výdělečnou činnost; že z toho důvodu a ve snaze plně podpořit volný pohyb příslušníků různých profesí uvnitř Společenství se zdá být nezbytné rozšířit působnost této směrnice i na zubní lékaře činné v pracovním poměru;
vzhledem k tomu, že v okamžiku oznámení této směrnice vykonávají činnosti zubních lékařů v Itálii pouze lékaři specializovaní či nespecializovaní na odontostomatologii; že podle této směrnice je Itálii uložena povinnost vytvořit novou kategorii odborníků oprávněných vykonávat činnosti zubních lékařů pod jiným označením než lékař; že vytváření nové profese v Itálii vyžaduje nejen zavedení zvláštního vzdělávání, ale rovněž vytvoření struktury nové profese, například profesní řád; že s ohledem na rozsah opatření, která mají být přijata, je vhodné poskytnout Itálii dodatečnou lhůtu, která jí umožní uvést její předpisy do souladu s touto směrnicí,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
KAPITOLA I PODMÍNKY VZDĚLÁNÍ
Článek 1
1. Členské státy podmíní přístup k činnosti zubního lékaře pod označeními uvedenými v článku 1 směrnice 78/686/EHS a výkon těchto činností získáním diplomu, osvědčení nebo jiného dokladu o dosažené kvalifikaci uvedeného v článku 3 dotyčné směrnice, které zaručují, že daná osoba během své odborné přípravy získala:
a) přiměřené znalosti z oborů, na nichž je založena činnost zubních lékařů, a řádné pochopení vědeckých metod, zejména zásad měření biologických funkcí, hodnocení vědecky prokázaných skutečností a analýzy údajů;
b) přiměřené znalosti o anatomii, fyziologii a chování zdravých a nemocných jedinců a o vlivu přírodního a sociálního prostřední na zdravotní stav lidí, pokud mají tyto znalosti vztah k zubnímu lékařství;
c) přiměřené znalosti o stavbě a funkci zubů, úst, čelistí a souvisejících tkání, zdravých i nemocných, a o jejich vztahu k obecnému zdravotnímu stavu a fyzické a sociální pohodě pacienta; d) přiměřené znalosti klinických oborů a metod, které poskytují komplexní přehled o anomáliích, kazech a nemocích zubů, úst, čelistí a souvisejících tkání a o preventivní, diagnostické a terapeutické stomatologii;
e) přiměřené klinické zkušenosti získané pod vhodným dohledem.
Toto vzdělání jí musí poskytnout dovednosti nezbytné pro veškeré činnosti prevence, diagnostiky a léčby anomálií a nemocí zubů, úst, čelistí a souvisejících tkání.
2. Celková doba lékařské odborné přípravy v oboru zubního lékařství zahrnuje nejméně pět let řádné teoretické a praktické výuky předmětů vyjmenovaných v příloze na vysoké škole, ve vyšším vzdělávacím zařízení s uznávanou vysokoškolskou úrovní nebo pod dohledem vysoké školy.
3. Přijetí na tuto odbornou přípravu předpokládá získání diplomu nebo osvědčení, které opravňuje k dotyčnému studiu na vysokých školách a vyšších vzdělávacích zařízeních s uznanou vysokoškolskou úrovní v členském státě.
4. Touto směrnicí není dotčena možnost členských států umožnit na svém území v souladu se svou právní úpravou přístup k činnostem zubních lékařů a jejich výkon držitelům diplomů, osvědčení nebo jiných dokladů o dosažené kvalifikaci, které nezískali v členském státě.
Článek 2
1. Členské státy dbají, aby odborná příprava vedoucí k získání diplomu, osvědčení nebo jiného dokladu o dosažené kvalifikaci odborného zubního lékaře splňovala alespoň tyto podmínky: a) zahrnuje řádné ukončení a potvrzení pětiletého teoretického a praktického řádného denního studia v rámci oboru vzdělání podle článku 1 nebo získání dokladů uvedených v čl. 7 odst. 1 směrnice 78/686/EHS;
b) zahrnuje teoretickou i praktickou výuku;
c) jedná se o řádné denní studium po dobu alespoň tří let pod kontrolou příslušných orgánů nebo subjektů;
d) probíhá ve vysokoškolském středisku, v léčebném, výukovém nebo výzkumném středisku nebo popřípadě v zařízení zdravotní péče schváleném k tomuto účelu příslušnými orgány nebo subjekty;
e) zahrnuje osobní účast zubního lékaře uchazeče o odborné vzdělání na činnosti a povinnostech dotyčných zařízení.
2. Členské státy podmíní vydání diplomu, osvědčení nebo jiného dokladu o dosažené kvalifikaci odborného zubního lékaře získáním některého diplomu, osvědčení nebo jiného dokladu o dosažené kvalifikaci zubního lékaře uvedených v článku 1 nebo dokladů uvedených v čl. 7 odst. 1 směrnice 78/686/EHS.
3. Členské státy určí ve lhůtě stanovené v článku 8 orgány a subjekty příslušné pro vydávání diplomů, osvědčení a jiných dokladů o dosažené kvalifikaci uvedených v odstavci 1.
4. Členské státy se mohou odchýlit od odst.
1 písm. a). Osoby, na které se vztahuje tato odchylka, se nemohou odvolávat na článek 4 směrnice 78/686/EHS.
Článek 3
1. Aniž je dotčena zásada řádného denního studia stanovená v čl. 2 odst. 1 písm. c) a dokud Rada nepřijme rozhodnutí podle odstavce 3, mohou členské státy povolit rozvolněnou odbornou přípravu za podmínek schválených příslušnými vnitrostátními orgány, není-li možné z doložených individuálních důvodů řádnou denní odbornou přípravu zajistit.
2. Celková délka odborné přípravy nesmí být na základě odstavce 1 zkrácena.
Úroveň vzdělání nesmí být narušena ani rozvolněnou povahou odborné přípravy, ani výkonem výdělečné soukromé profesionální činnosti.
3. Nejpozději čtyři roky po oznámení této směrnice na základě přezkoumání daného stavu, na návrh Komise a s ohledem na možnost zachování externího studia za určitých okolností, které přezkoumá pro každou odbornost zvlášť, rozhodne Rada, mají-li být odstavce 1 a 2 zachovány, nebo změněny.
Článek 4
Přechodně a odchylně od čl. 2 odst. 1 písm. c) a článku 3 mohou členské státy, jejichž právní a správní předpisy stanoví ke dni oznámení této směrnice možnost rozvolněné odborné přípravy, zachovat použitelnost těchto předpisů pro uchazeče, kteří zahájí odbornou přípravu nejpozději čtyři roky po oznámení této směrnice. Toto období může být prodlouženo, nepřijme-li Rada rozhodnutí podle čl. 3 odst. 3.
KAPITOLA II OBLAST PŮSOBNOSTI
Článek 5
Členské státy zajistí, aby zubní lékaři byli oprávněni přistupovat k činnostem prevence, diagnózy a léčby anomálií a nemocí zubů, úst, čelistí a souvisejících tkání a k výkonu těchto činností v souladu s předpisy a pravidly profesní etiky, které se ke dni oznámení této směrnice vztahují na toto povolání.
Členské státy, které nemají tyto předpisy nebo pravidla, mohou upřesnit nebo omezit výkon některých činností uvedených v prvním pododstavci v rozsahu srovnatelném s rozsahem v ostatních členských státech.
KAPITOLA III ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 6
Osoby, na které se vztahuje článek 19 směrnice 78/686/EHS, se považují za osoby, které splňují podmínky stanovené v čl. 2 odst. 1 písm. a).
Pro účely čl. 2 odst. 2 se osoby, na které se vztahuje článek 19 směrnice 78/686/EHS, považují za držitele některého z diplomů, osvědčení nebo jiných dokladů o dosažené kvalifikaci zubních lékařů uvedených v článku 1.
Článek 7
Tato směrnice se rovněž vztahuje na příslušníky členských států, kteří v souladu s nařízením Rady (EHS) č. 1612/68 ze dne 15. října 1968 o volném pohybu pracovníků uvnitř Společenství [4] vykonávají nebo budou vykonávat některou z činností uvedených v článku 1 směrnice 78/686/EHS v pracovním poměru.
Článek 8
1. Členské státy přijmou opatření nezbytná pro dosažení souladu s touto směrnicí od osmnácti měsíců od jejího oznámení a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Itálie přijme tato opatření ve lhůtě nejvýše šesti let.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 9
Setká-li se členský stát v určitých oblastech při provádění této směrnice s vážnými obtížemi, prověří Komise tyto obtíže společně s dotyčným státem a vyžádá si stanovisko Výboru vyšších úředníků pro veřejnézdraví, zřízeného rozhodnutím 75/365/EHS [5] naposledy pozměněným rozhodnutím 78/689/EHS [6].
Komise případně předloží Radě vhodné návrhy.
Článek 10
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 25. července 1978, kterou se mění směrnice 66/400/EHS, 66/401/EHS, 66/402/EHS, 66/403/EHS, 68/193/EHS, 69/208/EHS a 70/458/EHS o uvádění osiva řepy, osiva pícnin, osiva obilovin, sadby brambor, révového vegetativního množitelského materiálu, osiva olejnin a přadných rostlin a osiva zeleniny na trh
(78/692/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 43 a 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Shromáždění [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že z níže uvedených důvodů by měly být změněny některé směrnice o uvádění osiv a množitelského materiálu na trh;
vzhledem k tomu, že stávající ustanovení těchto směrnic týkající se uzavírání a označování osiva a množitelského materiálu nepřihlížejí k technickému pokroku v oblasti obalových materiálů, způsobů uzavírání a metod označování; že by proto měla být aktualizována;
vzhledem k tomu, že je nezbytné stanovit, že i v případě sadby brambor mají být vzorky při zkoušení hlíz pro uznání odebírány úředně pomocí vhodných metod,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice Rady 66/400/EHS ze dne 14. června 1966 o uvádění osiva řepy na trh [3], naposledy pozměněná směrnicí 78/55/EHS [4], se mění takto: 1. V článku 10 se odstavec 1 nahrazuje tímto:
"1. Členské státy stanoví, že balení základního a certifikovaného osiva, s výjimkou certifikovaného osiva v podobě malých balení EHS, musí být uzavřena úředně nebo pod úředním dohledem tak, aby nemohla být otevřena bez poškození uzavíracího systému nebo bez zanechání stop po manipulaci na úřední návěsce podle čl. 11 odst. 1 nebo na balení.
Aby bylo uzavření zajištěno, musí uzavírací systém zahrnovat alespoň buď připevnění uvedené návěsky, nebo připevnění úřední plomby.
Opatření stanovená v druhém pododstavci nejsou nezbytná, pokud se použije uzavírací systém na jedno použití.
Postupem podle článku 21 lze stanovit, zda určitý uzavírací systém splňuje požadavky tohoto odstavce."
2. V čl. 10 odst. 2 první větě se za slovo "úředně" vkládají slova "nebo pod úředním dohledem."
3. V článku 10 se odstavec 3 nahrazuje tímto:
"3. Členské státy stanoví, že malá balení EHS musí být uzavírána tak, aby nemohla být otevřena bez poškození uzavíracího systému nebo bez zanechání stop po manipulaci na návěsce nebo na balení.
Postupem podle článku 21 lze stanovit, zda určitý uzavírací systém uzavírání vyhovuje tomuto odstavci.
Balení smějí být jednou nebo vícekrát znovu uzavřena pouze pod úředním dohledem."
4. V čl. 14 odst. 3 písm. c) za odrážku "číslo partie" vkládají nové odrážky, který znějí:
"— měsíc a rok uzavření
nebo
— měsíc a rok posledního úředního odběru vzorků pro účely uznání."
5. V příloze III oddíle A části I se vkládá nový bod, který zní:
"3. Měsíc a rok uzavření vyjádřený slovy: "Uzavřeno …" (měsíc a rok)
nebo
měsíc a rok posledního úředního odběru vzorků pro účely uznání vyjádřený slovy "Odběr vzorků …" (měsíc a rok)."
Článek 2
Směrnice Rady 66/401/EHS ze dne 14. června 1966 o uvádění osiva pícnin na trh [5], naposledy pozměněná směrnicí 78/386/EHS [6], se mění takto: 1. V článku 9 se odstavec 1 nahrazuje tímto:
"1. Členské státy stanoví, že balení základního, certifikovaného a obchodního osiva, s výjimkou certifikovaného a obchodního osiva v podobě malých balení EHS B, musí být uzavřena úředně nebo pod úředním dohledem tak, aby nemohla být otevřena bez poškození uzavíracího systému nebo bez zanechání stop po manipulaci na úřední návěsce podle čl. 10 odst. 1 nebo na balení.
Aby bylo uzavření zajištěno, musí uzavírací systém zahrnovat alespoň buď připevnění uvedené návěsky, nebo připevnění úřední plomby.
Opatření stanovená v druhém pododstavci nejsou nezbytná, pokud se použije uzavírací systém na jedno použití.
Postupem podle článku 21 lze stanovit, zda určitý uzavírací systém vyhovuje tomuto odstavci."
2. V čl. 9 odst. 2 první větě se za slovo "úředně" vkládají slova "nebo pod úředním dohledem".
3. V článku 9 se odstavec 3 nahrazuje tímto:
"3. Členské státy stanoví, že malá balení EHS B musí být uzavírána tak, aby nemohla být otevřena bez poškození uzavíracího systému nebo bez zanechání stop po manipulaci na návěsce nebo na balení.
Postupem podle článku 21 lze stanovit, zda určitý uzavírací systém uzavírání vyhovuje tomuto odstavci.
Balení smějí být jednou nebo vícekrát znovu uzavřena pouze pod úředním dohledem."
4. V čl. 14 odst. 3 písm. c) se za odrážku "číslo partie" vkládají nové odrážky, které znějí:
"— měsíc a rok uzavření
nebo
— měsíc a rok posledního úředního odběru vzorků pro účely uznání."
5. V příloze IV oddíle A části I písm. a) se vkládá nový bod, který zní:
"3.a Měsíc a rok uzavření vyjádřený slovy: "Uzavřeno …" (měsíc a rok)
nebo
měsíc a rok posledního úředního odběru vzorků pro účely uznání vyjádřený slovy "Odběr vzorků …" (měsíc a rok)."
6. V příloze IV oddíle A části I písm. b) se vkládá nový bod, který zní:
"4a. Měsíc a rok uzavření vyjádřený slovy: "Uzavřeno …" (měsíc a rok)
nebo
měsíc a rok posledního úředního odběru vzorků pro účely uznání vyjádřený slovy "Odběr vzorků …" (měsíc a rok)."
7. V příloze IV oddíle A části I písm. c) se vkládá nový bod, který zní:
"3.a Měsíc a rok uzavření vyjádřený slovy "Uzavřeno …" (měsíc a rok)"
Článek 3
Směrnice Rady 66/402/EHS ze dne 14. června 1966 o uvádění osiva obilovin na trh [7], naposledy pozměněná směrnicí 78/387/EHS [8], se mění takto: 1. V článku 9 se odstavec 1 nahrazuje tímto:
"1. Členské státy stanoví, že balení základního osiva a certifikovaného osiva všech kategorií musí být úředně nebo pod úředním dohledem uzavřena tak, aby nemohla být otevřena bez poškození uzavíracího systému nebo bez zanechání stop po manipulaci na úřední návěsce podle čl. 10 odst. 1 nebo na balení.
Aby bylo uzavření zajištěno, musí uzavírací systém zahrnovat alespoň buď připevnění uvedené návěsky, nebo připevnění úřední plomby.
Opatření stanovená v druhém pododstavci nejsou nezbytná, pokud se použije uzavírací systém na jedno použití.
Postupem podle článku 21 lze stanovit, zda určitý uzavírací systém vyhovuje tomuto odstavci."
2. V čl. 9 odst. 2 první větě se za slovo "úředně" vkládají slova "nebo pod úředním dohledem."
3. V čl. 14 odst. 3 písm. c) se za odrážku "číslo partie" vkládají nové odrážky, které znějí:
"— měsíc a rok uzavření
nebo
— měsíc a rok posledního úředního odběru vzorků pro účely uznání."
4. V příloze IV oddíle A písm. a) se vkládá nový bod, který zní:
"3a. Měsíc a rok uzavření vyjádřený slovy "Uzavřeno …" (měsíc a rok)
nebo
měsíc a rok posledního úředního odběru vzorků pro účely uznání vyjádřený slovy "Odběr vzorků …" (měsíc a rok)."
5. V příloze IV oddíle A písm. b) se vkládá nový bod, který zní:
"3a. Měsíc a rok uzavření vyjádřený slovy "Uzavřeno …" (měsíc a rok)"
Článek 4
Směrnice Rady 66/403/EHS ze dne 14. června 1966 o uvádění sadby brambor na trh [9], naposledy pozměněná směrnicí 77/648/EHS [10], se mění takto: 1. Vkládá se nový článek, který zní:
"Článek 5
Členské státy stanoví, že při zkouškách hlíz pro uznání musí být vzorky odebírány úředně pomocí vhodných metod."
2. V článku 9 se odstavec 1 nahrazuje tímto:
"1. Členské státy stanoví, že balení základní a certifikované sadby brambor a nádoby s ní musí být uzavřeny úředně nebo pod úředním dohledem tak, aby nemohly být otevřeny bez poškození uzavíracího systému nebo bez zanechání stop po manipulaci na úřední návěsce podle čl. 10 odst. 1 nebo na balení.
Aby bylo uzavření zajištěno, musí uzavírací systém zahrnovat alespoň buď připevnění uvedené návěsky, nebo připevnění úřední plomby.
Opatření stanovená v druhém pododstavci nejsou nezbytná, pokud se použije uzavírací systém na jedno použití.
Postupem podle článku 19 lze stanovit, zda určitý uzavírací systém vyhovuje tomuto odstavci."
3. V čl. 9 odst. 2 první větě se za slovo "úředně" vkládají slova "nebo pod úředním dohledem."
4. Článek 10 se nahrazuje tímto:
"Článek 10
1.
Členské státy stanoví, že balení základní a certifikované sadby a nádoby s ní
a) musí být na vnější straně označeny nepoužitou úřední návěskou, která splňuje podmínky stanovené v příloze III a obsahuje údaje uvedené v některém z úředních jazyků Společenství.
Barva návěsky je pro základní sadbu bílá a pro certifikovanou sadbu modrá.
Pokud se používá přivazovací návěska, musí být její připevnění ve všech případech zajištěno úřední plombou.
Použití úředních nálepek je povoleno.
Postupem podle článku 19 lze povolit tisk předepsaných údajů na obal nesmazatelnou barvou pod úředním dohledem na základě vzoru stanoveného pro návěsku;
b) musí obsahovat úřední doložku v barvě návěsky obsahující alespoň údaje stanovené pro návěsku v příloze III oddíle A bodech 3, 4 a 6.
Doložka musí být vypracována tak, aby nebyla zaměnitelná s úřední návěskou podle písmene a).
Tato doložka není požadována, pokud jsou údaje na obalu vytištěny nesmazatelnou barvou, nebo pokud se v souladu s písmenem a) použije nálepka nebo návěska z neroztržitelného materiálu.
2. Členské státy mohou stanovit odchylky od odstavce 1 pro malá balení, pokud jsou označena slovy "Uvádění na trh povoleno pouze v …" (daný členský stát)."
5. V čl. 13 odst. 1 se slova "úředně označena a uzavřena" nahrazují slovy "označena a uzavřena úředně nebo pod úředním dohledem".
6. V čl. 13 odst. 4 písm. c) se za odrážku "číslo partie" vkládá nová odrážka, která zní:
"— měsíc a rok uzavření."
7. V příloze III části A se vkládá nový bod, který zní:
"3a. Měsíc a rok uzavření."
8. V příloze III části A se zrušuje bod 9.
Článek 5
Článek 9 směrnice Rady 68/193/EHS ze dne 9. dubna 1968 o uvádění révového vegetativního množitelského materiálu na trh [11], naposledy pozměněné směrnicí 78/55/EHS, se nahrazuje tímto:
"Článek 9
Členské státy stanoví, že balení a svazky rozmnožovacího materiálu musí být uzavřeny tak, aby nemohly být otevřeny bez poškození uzavíracího systému nebo bez zanechání stop po manipulaci na úřední návěsce uvedené v čl. 10 odst.
1 nebo – v případě balení – na balení. Musí být rovněž opatřeny plombou nebo rovnocenným uzávěrem připevněným osobou odpovědnou za připevňování návěsek.
Postupem podle článku 17 lze stanovit, zda určitý uzavírací systém splňuje požadavky tohoto článku.
Balení smějí být jednou nebo vícekrát znovu uzavřena pouze pod úředním dohledem."
Článek 6
Směrnice Rady 69/208/EHS ze dne 30. června 1969 o uvádění osiva olejnin a přadných rostlin na trh [12], naposledy pozměněná směrnicí 78/388/EHS [13], se mění takto: 1. V článku 9 se odstavec 1 nahrazuje tímto:
"1. Členské státy stanoví, že balení základního osiva, certifikovaného osiva všech kategorií a obchodního osiva musí být uzavřena úředně nebo pod úředním dohledem tak, aby nemohla být otevřena bez poškození uzavíracího systému nebo bez zanechání stop po manipulaci na úřední návěsce podle čl. 10 odst. 1 nebo na balení.
Aby bylo uzavření zajištěno, musí uzavírací systém zahrnovat alespoň buď připevnění uvedené návěsky, nebo připevnění úřední plomby.
Opatření stanovená v druhém pododstavci nejsou nezbytná, pokud se použije uzavírací systém na jedno použití.
Postupem podle článku 20 lze stanovit, zda určitý uzavírací systém vyhovuje tomuto odstavci."
2. V čl. 9 odst. 2 první větě se za slovo "úředně" vkládají slova "nebo pod úředním dohledem".
3. V čl.
13 odst. 3 písm. c) se za odrážku
"číslo partie"
vkládají nové odrážky, které znějí:
"— měsíc a rok odběru vzorku
nebo
— měsíc a rok posledního úředního odběru vzorků pro účely uznání."
4. V příloze IV oddíle A písm. a) se bod 3 nahrazuje tímto:
"— Měsíc a rok uzavření vyjádřený slovy "Uzavřeno …" (měsíc a rok)
nebo
— měsíc a rok posledního úředního odběru vzorků pro účely uznání vyjádřený slovy "Odběr vzorků …" (měsíc a rok)."
5. V příloze IV oddíle A písm. b) se bod 4 nahrazuje tímto:
"— Měsíc a rok uzavření vyjádřený slovy "Uzavřeno …" (měsíc a rok)."
Článek 7
Směrnice Rady 70/458/EHS ze dne 29. září 1970 o uvádění osiva zeleniny na trh [14], naposledy pozměněná směrnicí 78/55/EHS, se mění takto: 1. V článku 25 se odstavec 1 nahrazuje tímto:
"1. Členské státy stanoví, že balení základního a certifikovaného osiva, s výjimkou certifikovaného osiva v podobě malých balení EHS, musí být uzavřena úředně nebo pod úředním dohledem tak, aby nemohla být otevřena bez poškození uzavíracího systému nebo bez zanechání stop po manipulaci na úřední návěsce podle čl. 26 odst. 1 nebo na balení.
Aby bylo uzavření zajištěno, musí uzavírací systém zahrnovat alespoň buď připevnění uvedené návěsky, nebo připevnění úřední plomby.
Opatření stanovená v druhém pododstavci nejsou nezbytná, pokud se použije uzavírací systém na jedno použití.
Postupem podle článku 40 lze stanovit, zda určitý uzavírací systém vyhovuje tomuto odstavci."
2. V čl.
25 odst. 2 první větě se za slovo "úředně" vkládají slova "nebo pod úředním dohledem".
3. V článku 25 se odstavec 3 nahrazuje tímto:
Členské státy stanoví, že balení standardního osiva a malá balení osiva kategorie "certifikované osivo" musí být uzavírána tak, aby nemohla být otevřena bez poškození uzavíracího systému nebo bez zanechání stop po manipulaci na návěsce podle čl. 26 odst.
3 nebo na balení. S výjimkou malých balení musí být rovněž opatřena plombou nebo rovnocenným uzávěrem připevněnými osobou odpovědnou za připevňování návěsek.
Postupem podle článku 40 lze stanovit, zda určitý uzavírací systém uzavírání vyhovuje tomuto odstavci.
V případě malých balení kategorie "certifikované osivo" smějí být balení jednou nebo vícekrát znovu uzavřena pouze pod úředním dohledem."
4. V článku 25 se doplňuje nový odstavec, který zní:
"4. Členské státy mohou stanovit odchylky od odstavců 1 a 2 pro malá balení základního osiva."
5. V čl. 30 odst. 3 písm. c) se za odrážku "číslo partie" vkládají nové odrážky, které znějí:
"— měsíc a rok uzavření
nebo
— měsíc a rok posledního úředního odběru vzorků pro účely uznání."
6. V příloze IV oddíle A se písmeno a) nahrazuje tímto:
"1. Pravidla a normy EHS.
2. Uznávající orgán a členský stát nebo jejich značky.
3. Měsíc a rok uzavření vyjádřený slovy "Uzavřeno …" (měsíc a rok)
nebo
měsíc a rok posledního úředního odběru vzorků pro účely uznání vyjádřený slovy "Odběr vzorků …" (měsíc a rok).
4. Číslo partie.
5. Druh.
6. Odrůda.
7. Kategorie.
8. Země produkce.
9. Deklarovaná čistá nebo hrubá hmotnost nebo deklarovaný počet semen.
10. Pokud je vyznačena hmotnost a používají se granulované pesticidy, granulovací látky nebo jiné tuhé přídavné látky, druh těchto přídavných látek a přibližný poměr mezi hmotností klubíček nebo čistých semen a celkovou hmotností.
11. Tam, kde byla přezkoušena alespoň klíčivost, lze uvést slova "přezkoušeno …" (měsíc a rok)."
7. V příloze IV oddíle B se písmeno a) nahrazuje tímto:
"1. Předpisy a normy EHS.
2. Jméno a adresa osoby odpovědné za připevňování návěsek nebo její identifikační značka.
3. Hospodářský rok uzavření nebo rok poslední zkoušky klíčivosti. Lze uvést konec hospodářského roku.
4. Druh.
5. Odrůda.
6. Kategorie: u malých balení může být certifikované osivo označeno písmenem "C" nebo "Z" a standardní osivo písmeny "ST".
7. Číslo přidělené osobou odpovědnou za připevňování návěsek – u standardního osiva.
8. Číslo umožňující identifikaci uznané partie – u certifikovaného osiva.
9. Deklarovaná čistá nebo hrubá hmotnost nebo deklarovaný počet semen, s výjimkou malých balení do 500 g.
10. Pokud je vyznačena hmotnost a používají se granulované pesticidy, granulovací látky nebo jiné tuhé přídavné látky, druh těchto přídavných látek a přibližný poměr mezi hmotností klubíček nebo čistých semen a celkovou hmotností."
Článek 8
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu - s články 1 až 4, 6 a 7 nejpozději 1. července 1977,
- s ostatními ustanoveními této směrnice nejpozději 1. července 1979.
Článek 9
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 25. července 1978
o sbližování právních předpisů členských států týkajících se sedadla řidiče na kolových zemědělských a lesnických traktorech
(78/764/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že technické požadavky, které musí traktory podle vnitrostátních právních předpisů splňovat, se mimo jiné vztahují na sedadla řidiče;
vzhledem k tomu, že se tyto požadavky v jednotlivých členských státech liší; že je proto nutné, aby všechny členské státy zavedly stejné požadavky vedle nebo namísto svých stávajících právních předpisů, zejména aby bylo možné použít u všech typů traktorů postup EHS schvalování typu, který je předmětem směrnice Rady 74/150/EHS ze dne 4. března 1974 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu kolových zemědělských a lesnických traktorů [3];
vzhledem k tomu, že předpisy týkající se sedadel řidiče zahrnují nejen požadavky na jejich montáž do traktoru, nýbrž i na jejich konstrukci; že harmonizovaný postup schvalování typu konstrukčních částí umožní každému členskému státu ověřovat splnění společných požadavků na konstrukci a zkoušení a informovat o výsledku ostatní členské státy zasláním kopie certifikátu EHS schválení typu konstrukční části vystaveného pro každý typ sedadla řidiče; že připojení značky EHS schválení typu konstrukční části na všechna sedadla řidiče, která byla vyrobena ve shodě se schváleným typem, vyloučí nutnost technického zkoušení těchto sedadel řidiče v ostatních členských státech,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Členské státy udělí EHS schválení typu konstrukční části pro každý typ sedadla řidiče, který splňuje požadavky na konstrukci a zkoušení stanovené v přílohách I a II.
2. Členský stát, který udělí EHS schválení typu konstrukční části, přijme nezbytná opatření, která v případě potřeby umožní ověřit shodu vyráběných zařízení se schváleným typem, podle potřeby ve spolupráci s příslušnými orgány ostatních členských států.
Toto ověření se omezí na namátkovou kontrolu.
Článek 2
Pro každý typ sedadla řidiče, který byl schválen podle článku 1, přidělí členské státy výrobci nebo jeho pověřenému zástupci značku EHS schválení typu konstrukční části podle vzoru uvedeného v bodě 3.5 přílohy II.
Členské státy přijmou veškerá vhodná opatření, aby zabránily použití značek, které by mohly vést k záměně sedadel řidiče, jejichž typ bylo schválen podle článku 1, s jinými zařízeními.
Článek 3
1. Členské státy nesmějí zakázat uvedení sedadel řidiče na trh z důvodů týkajících se konstrukce, jestliže jsou opatřena značkou EHS schválení typu konstrukční části.
2. Členský stát však může zakázat, aby byla na trh uváděna sedadla řidiče, která jsou opatřena značkou EHS schválení typu konstrukční části, jestliže systematicky nevykazují shodu se schváleným typem.
O těchto přijatých opatřeních dotyčný stát neprodleně uvědomí ostatní členské státy a Komisi a uvede důvody svého rozhodnutí.
Článek 4
Příslušný orgán každého členského státu zašle do jednoho měsíce příslušným orgánům ostatních členských států kopie certifikátů EHS schválení typu konstrukční části podle vzoru v příloze III pro každý typ sedadla řidiče, pro který schválení typu udělil nebo udělit odmítl.
Článek 5
1. Pokud členský stát, který udělil EHS schválení typu konstrukční části, zjistí, že se více sedadel řidiče, která jsou opatřena stejnou značkou EHS schválení typu konstrukční části, neshoduje se schváleným typem, přijme nezbytná opatření, aby byla znovu zajištěna shoda vyráběných zařízení se schváleným typem.
O přijatých opatřeních, která mohou v případě vážné a opakující se neshody vést až k odejmutí EHS schválení typu konstrukční části, uvědomí příslušný orgán dotyčného členského státu příslušné orgány ostatních členských států.
Stejná opatření tento orgán přijme, jestliže je o takové neshodnosti informován příslušnými orgány jiného členského státu.
2. Příslušné orgány členských států se do jednoho měsíce vzájemně informují o každém odejmutí EHS schválení typu konstrukční části s uvedením důvodů.
Článek 6
Každé rozhodnutí o odmítnutí nebo odejmutí schválení typu konstrukční části pro typ sedadla řidiče nebo o zákazu jejich uvedení na trh nebo jejich užívání, učiněné na základě předpisů přijatých k provedení této směrnice, musí být podrobně odůvodněno.
Rozhodnutí se oznamuje dotčené osobě spolu uvedením opravných prostředků dostupných podle platných právních předpisů členských států a o lhůtách pro jejich podání.
Článek 7
Členské státy nesmějí odmítnout udělit EHS schválení typu nebo vnitrostátní schválení typu pro typ traktoru z důvodů týkajících se sedadla řidiče, pokud je opatřeno značkou EHS schválení typu konstrukční části a jsou splněny požadavky stanovené v příloze IV.
Článek 8
Členské státy nesmějí odmítnout nebo zakázat prodej, registraci, uvedení do provozu nebo užívání traktorů z důvodů týkajících se sedadla řidiče, pokud je opatřeno značkou EHS schválení typu konstrukční části a jsou splněny požadavky stanovené v příloze IV.
Článek 9
1. "Zemědělským nebo lesnickým traktorem" se rozumí každé motorové vozidlo vybavené koly nebo pásy, které má alespoň dvě nápravy, jehož hlavní funkcí je vyvíjet tažnou sílu a které je zvláště konstruováno k tažení, tlačení, nesení nebo pohonu určitých nářadí, strojů nebo přípojných vozidel určených pro užití v zemědělství nebo lesnictví.
Může být vybaveno pro přepravu nákladu a osob.
2. Tato směrnice se vztahuje pouze na traktory definované v předchozím odstavci, které jsou vybaveny pneumatikami a které mají dvě nápravy a maximální konstrukční rychlost od 6 km/h do 25 km/h.
Článek 10
Změny nezbytné pro přizpůsobení požadavků příloh této směrnice technickému pokroku se přijímají postupem stanoveným v článku 13 směrnice 74/150/EHS.
Článek 11
1. Členské státy uvedou v účinnost předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 18 měsíců od jejího oznámení a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy zajistí, aby bylo Komisi sděleno znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 12
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 9. října 1978, založená na čl. 54 odst. 3 písm. g) Smlouvy, o fúzích akciových společností (78/855/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na čl. 54 odst. 3 písm. g) této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise[1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu[2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru[3],
vzhledem k tomu, že koordinace stanovená v čl.
54 odst. 3 písm. g) a v Obecném programu pro odstranění omezení svobody usazování[4] započala směrnicí 68/151/EHS[5];
vzhledem k tomu, že koordinace pokračovala směrnicí 77/91/EHS[6], pokud jde o zakládání akciových společností a udržování a změnu jejich základního kapitálu, a směrnicí 78/660/EHS[7], pokud jde o roční účetní závěrky některých forem společností;
vzhledem k tomu, že ochrana zájmů společníků a třetích osob vyžaduje koordinaci právních předpisů členských států týkajících se fúzí akciových společností a že je vhodné zavést do právních řádů všech členských států institut fúze;
vzhledem k tomu, že v rámci této koordinace je zvláště důležité zajistit přiměřenou a co nejobjektivnější informovanost akcionářů fúzujících společností a zajistit přiměřenou ochranu jejich práv;
vzhledem k tomu, že ochrana práv pracovníků v případě převodů podniků, provozoven nebo částí provozoven je v současnosti upravena směrnicí 77/187/EHS[8];
vzhledem k tomu, že věřitelé, včetně majitelů dluhopisů, a držitelé jiných cenných papírů fúzujících společností musí být chráněni před škodou způsobenou fúzí;
vzhledem k tomu, že požadavky na zveřejňování stanovené směrnicí 68/151/EHS musí být rozšířeny na fúze, aby o nich byly třetí osoby dostatečně informovány;
vzhledem k tomu, že je nutné rozšířit záruky pro společníky a třetí osoby při provádění fúze i na některé právní operace, které v podstatných bodech vykazují znaky podobné fúzi tak, aby obcházení ochrany nebylo možné;
vzhledem k tomu, že pro zajištění právní jistoty ve vztazích mezi dotčenými společnostmi, mezi těmito společnostmi a třetími osobami a mezi akcionáři je nutné omezit případy neplatnosti fúze a stanovit na jedné straně zásadu zjednání nápravy pokaždé, kdy je to možné, a na druhé straně krátkou lhůtu pro uplatnění neplatnosti,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Oblast působnosti
1. Koordinační opatření stanovená touto směrnicí se použijí na právní a správní předpisy členských států, které se vztahují na tyto formy společností: - Německá republika: die Aktiengesellschaft,
- Belgie: la société anonyme/de naamloze vennotschap, - Dánsko:
aktieselskab, - Francie:
la société anonyme, - Irsko:
public company limited by shares a public company limited by guarantee having a share capital,
- Itálie: la societ per azioni,
- Lucembursko: la société anonyme,
- Nizozemsko: de naamloze vennootschap,
- Spojené království: public company limited by shares a public company limited by guarantee having a share capital.
2. Členské státy nemusí uplatňovat tuto směrnici na družstva založená v podobě jedné z právních forem společností uvedených v odstavci 1.
Využijí-li členské státy této možnosti, uloží těmto společnostem povinnost uvádět slovo "družstvo" na všech dokumentech uvedených v článku 4 směrnice 68/151/EHS.
3. Členské státy nemusí uplatňovat tuto směrnici, je-li jedna nebo více zanikajících společností předmětem konkursního řízení, soudního vyrovnání nebo jiného podobného řízení.
KAPITOLA PRVNÍ Úprava fúze sloučením jedné nebo více společností s jinou společností a fúze splynutím
Článek 2
Členské státy upraví pro společnosti, které se řídí jejich právem, fúzi sloučením jedné nebo více společností s jinou společností a fúzi splynutím.
Článek 3
1. Pro účely této směrnice se "fúzí sloučením" rozumí operace, kterou jedna nebo více společností převádí v důsledku zrušení bez likvidace celé své obchodní jmění na jinou společnost výměnou za přidělení akcií nástupnické společnosti akcionářům jedné nebo více zanikajících společností a případně doplatek na dorovnání, který nepřekročí 10 % jmenovité hodnoty přidělených akcií, nebo nemají-li jmenovitou hodnotu, jejich účetní hodnoty
2. Právní předpisy členského státu mohou stanovit, že fúze sloučením se může uskutečnit také tehdy, je-li jedna nebo více zanikajících společností v likvidaci, pokud je však tato možnost omezena pouze na společnosti, které ještě nezačaly rozdělovat své jmění mezi své akcionáře.
Článek 4
1. Pro účely této směrnice se "fúzí splynutím" rozumí operace, kterou více společností převádí v důsledku zrušení bez likvidace celé své obchodní jmění na společnost, kterou zakládají, výměnou za přidělení akcií nové společnosti jejich akcionářům a případně doplatek na dorovnání, který nepřekročí 10 % jmenovité hodnoty přidělených akcií, nebo nemají-li jmenovitou hodnotu, jejich účetní hodnoty.
2. Právní předpisy členského státu mohou stanovit, že fúze splynutím se může uskutečnit také tehdy, je-li jedna nebo více zanikajících společností v likvidaci, pokud je však tato možnost omezena pouze na společnosti, které ještě nezačaly rozdělovat své jmění mezi své akcionáře.
KAPITOLA II Fúze sloučením
Článek 5
1. Správní nebo řídící orgány fúzujících společností vypracují písemný projekt fúze.
2. V projektu fúze musí být uvedeny alespoň:
a) právní forma, firma a sídlo fúzujících společností;
b) výměnný poměr akcií a případně výše doplatku na dorovnání;
c) způsoby přidělení akcií nástupnické společnosti;
d) den, od kterého majitelům akcií vzniká právo na podíl na zisku, a případně zvláštní podmínky týkající se tohoto práva;
e) den, od kterého se jednání zanikající společnosti považuje z účetního hlediska za jednání nástupnické společnosti;
f) práva poskytnutá nástupnickou společností akcionářům se zvláštními právy a majitelům jiných cenných papírů než akcie nebo navrhovaná opatření, která se týkají těchto osob;
g) všechny zvláštní výhody poskytnuté znalcům ve smyslu čl. 10 odst. 1, jakož i členům správních, řídících, dozorčích nebo kontrolních orgánů fúzujících společností.
Článek 6
Projekt fúze musí být pro každou fúzující společnost zveřejněn alespoň jeden měsíc přede dnem konání valné hromady, která má o projektu fúze rozhodnout, způsobem, který stanoví právní předpisy každého členského státu v souladu s článkem 3 směrnice 68/151/EHS.
Článek 7
1. Fúze musí být alespoň schválena valnou hromadou každé z fúzujících společností.
Právní předpisy členských států stanoví, že toto rozhodnutí vyžaduje nejméně dvoutřetinovou většinu hlasů připadajících buď na zastoupené cenné papíry, nebo na zastoupený upsaný základní kapitál.
Právní předpisy členského státu však mohou stanovit, že v případě, kdy je zastoupena nejméně polovina upsaného základního kapitálu, stačí prostá většina hlasů uvedených v prvním pododstavci.
Dále se případně použijí předpisy týkající se změny stanov.
2. Jestliže existuje více druhů akcií, je pro rozhodnutí o fúzi nutné oddělené hlasování alespoň u každého druhu akcionářů, jejichž práva jsou operací dotčena.
3. Rozhodnutí, které má být učiněno, se týká schválení projektu fúze a popřípadě změn stanov, které si vyžaduje jeho provedení.
Článek 8
Právní předpisy členského státu nemusí vyžadovat schválení fúze valnou hromadou nástupnické společnosti, jestliže jsou splněny tyto podmínky: a) alespoň jeden měsíc přede dnem konání valné hromady zanikající společnosti nebo společností, která má o projektu fúze rozhodnout, dojde u nástupnické společnosti ke zveřejnění podle článku 6;
b) všichni akcionáři nástupnické společnosti mají právo seznámit se v sídle této společnosti alespoň jeden měsíc přede dnem uvedeným v písmenu a) s dokumenty uvedenými v čl. 11 odst. 1;
c) jeden nebo více akcionářů nástupnické společnosti, kteří disponují akciemi ve výši minimálního procentního podílu na upsaném základním kapitálu, musí mít právo požadovat svolání valné hromady nástupnické společnosti, která má rozhodnout o schválení fúze.
Tento minimální procentní podíl nesmí být stanoven nad 5 %.
Členské státy však mohou stanovit, že akcie bez hlasovacího práva jsou vyloučeny z výpočtu tohoto procentního podílu.
Článek 9
Správní nebo řídící orgány každé z fúzujících společností vypracují podrobnou písemnou zprávu, která vysvětlí projekt fúze a zvláště výměnný poměr akcií a odůvodní jej z právního a hospodářského hlediska.
Zpráva dále uvede případné zvláštní obtíže, které se vyskytly při oceňování.
Článek 10
1. Projekt fúze přezkoumá za každou fúzující společnost jeden nebo více nezávislých znalců jmenovaných nebo schválených soudem nebo správním orgánem a vypracuje písemnou zprávu určenou akcionářům.
Právní předpisy členského státu však mohou stanovit jmenování jednoho nebo více nezávislých znalců pro všechny fúzující společnosti, jestliže toto jmenování provede soud nebo správní orgán na společnou žádost těchto společností.
Těmito znalci mohou být podle právních předpisů každého členského státu fyzické nebo právnické osoby či společnosti.
2. Ve zprávě uvedené v odstavci 1 musí znalci v každém případě prohlásit, zda je podle jejich názoru výměnný poměr akcií vhodný a odůvodněný.
Toto prohlášení musí uvést:
a) metodu nebo metody použité při stanovení navrhovaného výměnného poměru; b) zda tato nebo tyto metody jsou v daném případě přiměřené, a uvést hodnoty, ke kterým každá z těchto metod povede; k tomu je třeba uvést stanovisko, jaká váha byla přiznána jednotlivým metodám při stanovení zvolené hodnoty.
Zpráva dále uvede případné zvláštní obtíže, které se vyskytly při oceňování.
3. Každý znalec má právo získat od fúzujících společností všechny vhodné informace a dokumenty a provádět nezbytná ověřování.
Článek 11
1. Každý akcionář má právo seznámit se v sídle společnosti alespoň jeden měsíc přede dnem konání valné hromady, která má rozhodnout o projektu fúze, alespoň s těmito dokumenty:
a) projektem fúze; b) ročními účetními závěrkami a výročními zprávami za poslední tři účetní období fúzujících společností;
c) účetním výkazem vypracovaným ke dni, který nesmí být dřívější než první den třetího měsíce, který předchází dni vypracování projektu fúze, pokud se poslední roční účetní závěrka vztahuje na účetní období, které skončilo více než šest měsíců přede dnem vypracování projektu fúze;
d) zprávami správních nebo řídících orgánů fúzujících společností, uvedenými v článku 9;
e) zprávami uvedenými v článku 10.
2. Účetní výkaz stanovený v odst. 1 písm. c) je vypracován podle stejných metod a stejného členění jako poslední roční rozvaha.
Právní předpisy členského státu však mohou stanovit, a) že není nutné pořizovat nový soupis majetku;
b) že ocenění uvedená v poslední rozvaze lze měnit pouze v mezích změn v účetních zápisech, přičemž však budou zohledněny - odpisy a opravné položky,
- důležité změny skutečné hodnoty, které nejsou zachyceny v účetnictví.
3. Každý akcionář je oprávněn získat na požádání a bezplatně úplnou, nebo pokud tak požaduje, částečnou kopii dokumentů uvedených v odstavci 1.
Článek 12
Ochrana práv pracovníků jednotlivých fúzujících společností je upravena v souladu se směrnicí 77/187/EHS.
Článek 13
1. Právní předpisy členských států musí stanovit přiměřený systém ochrany zájmů věřitelů fúzujících společností, jejichž pohledávky vznikly před zveřejněním projektu fúze a které se v okamžiku tohoto zveřejnění ještě nestaly splatnými.
2. Za tímto účelem právní předpisy členských států alespoň stanoví, že tito věřitelé mají nárok na přiměřené záruky, jestliže finanční situace fúzujících společností tuto ochranu vyžaduje a jestliže tito věřitelé takové záruky již nemají.
3. Ochrana může být odlišná pro věřitele nástupnické společnosti a pro věřitele zanikající společnosti.
Článek 14
Aniž jsou dotčena pravidla pro společný výkon práv majitelů dluhopisů fúzujících společností, použije se na ně článek 13, ledaže fúze byla schválena schůzí majitelů dluhopisů, jestliže vnitrostátní právní předpisy takovou schůzi stanoví, nebo každým jednotlivým majitelem dluhopisů.
Článek 15
Majitelé jiných cenných papírů než akcií, s nimiž jsou spojena zvláštní práva, musí získat v nástupnické společnosti práva, která jsou alespoň rovnocenná právům, jež měli v zanikající společnosti, ledaže byla změna těchto práv schválena schůzí majitelů těchto cenných papírů, jestliže vnitrostátní právní předpisy takovou schůzi připouštějí, nebo každým jednotlivým majitelem těchto cenných papírů, nebo jestliže mají tito majitelé právo na odkoupení svých cenných papírů nástupnickou společností.
Článek 16
1. Jestliže právní předpisy členského státu nestanoví předběžnou soudní nebo správní kontrolu zákonnosti fúze nebo jestliže se tato kontrola nevztahuje na všechny právní úkony nezbytné pro fúzi, musí mít zápisy z valných hromad, které rozhodnou o fúzi, a případně smlouva o fúzi uzavřená po těchto valných hromadách formu úředního zápisu.
V případech, kdy fúze nemusí být schválena valnými hromadami všech fúzujících společností, musí mít projekt fúze formu úředního zápisu.
2. Notář nebo orgán příslušný k sepsání a osvědčení úředního zápisu musí osvědčit a potvrdit existenci a platnost právních úkonů a náležitostí, ke kterým je společnost, pro kterou je činný, povinna, jakož i projektu fúze.
Článek 17
Právní předpisy členských států určí den účinnosti fúze.
Článek 18
1. Fúze musí být pro každou fúzující společnost zveřejněna způsobem, který stanoví právní předpisy každého členského státu v souladu s článkem 3 směrnice 68/151/EHS.
2. Nástupnická společnost může pro zanikající společnost nebo společnosti sama zajistit náležitosti zveřejnění.
Článek 19
1. Fúze má ipso iure následující účinky, které působí současně: a) veškeré obchodní jmění zanikající společnosti přechází na nástupnickou společnost, jak mezi zanikající a nástupnickou společností, tak vůči třetím osobám;
b) akcionáři zanikající společnosti se stávají akcionáři nástupnické společnosti;
c) zanikající společnost zaniká.
2. Nástupnická společnost nevymění akcie zanikající společnosti za své akcie, které jsou drženy a) buď nástupnickou společností nebo osobou jednající vlastním jménem, ale na účet této společnosti;
b) nebo samotnou zanikající společnosti nebo osobou jednající vlastním jménem, ale na účet této společnosti.
3. Právní předpisy členských států, které požadují zvláštní náležitosti pro účinnost převodu určitého majetku, práv a závazků zanikající společnosti vůči třetím osobám, nejsou dotčeny.
Nástupnická společnost může zajistit tyto náležitosti sama; právní předpisy členských států však mohou zanikající společnosti dovolit pokračovat v plnění těchto náležitostí během omezeného období, které nesmí být, kromě výjimečných případů, stanoveno na dobu delší než šest měsíců ode dne účinnosti fúze.
Článek 20
Právní předpisy členských států upraví vůči akcionářům zanikající společnosti alespoň občanskoprávní odpovědnost členů správního a řídícího orgánu této společnosti za zaviněné jednání těchto členů při přípravě a provádění fúze.
Článek 21
Právní předpisy členských států upraví vůči akcionářům zanikající společnosti alespoň občanskoprávní odpovědnost znalců pověřených vypracovat pro tuto společnost zprávu uvedenou v čl. 10 odst. 1 za zaviněné jednání při plnění jejich povinností.
Článek 22
1. Právní předpisy členských států mohou upravit neplatnost fúze pouze v mezích následujících podmínek: a) neplatnost musí být prohlášena soudním rozhodnutím;
b) neplatnost fúze, která je účinná ve smyslu článku 17, může být prohlášena, pouze pokud chyběla předběžná soudní nebo správní kontrola zákonnosti nebo úřední zápis, nebo pokud je zjištěno, že rozhodnutí valné hromady je podle vnitrostátního práva neplatné nebo může být prohlášeno za neplatné;
c) žalobu na neplatnost nelze podat po uplynutí lhůty šesti měsíců ode dne nabytí účinnosti fúze vůči tomu, kdo se neplatnosti dovolává, nebo jestliže byla zjednána náprava;
d) jestliže je možné zjednat nápravu nedostatku, pro který by fúze mohla být prohlášena za neplatnou, poskytne příslušný soud zúčastněným společnostem lhůtu pro zjednání nápravy;
e) soudní rozhodnutí o neplatnosti fúze musí být zveřejněno způsobem, který stanoví právní předpisy každého členského státu v souladu s článkem 3 směrnice 68/151/EHS;
f) opravný prostředek třetích osob proti soudnímu rozhodnutí, pokud jej právní předpisy členského státu stanoví, není přípustný po uplynutí lhůty šesti měsíců ode dne zveřejnění rozhodnutí podle směrnice 68/151/EHS;
g) rozhodnutím o neplatnosti fúze není dotčena platnost závazků, které vznikly k tíži nebo ve prospěch nástupnické společnosti před zveřejněním rozhodnutí, avšak po dni stanoveném v článku 17;
h) společnosti zúčastněné na fúzi odpovídají společně a nerozdílně za závazky nástupnické společnosti uvedené pod písm. g).
Odchylně od odst. 1 písm. a) mohou právní předpisy členského státu také dovolit, aby neplatnost fúze prohlásil správní orgán, jestliže lze proti takovému rozhodnutí podat opravný prostředek k soudu.
Písmena b), d), e), f), g) a h) se použijí obdobně na správní orgán.
Toto řízení o neplatnosti nelze zahájit po uplynutí lhůty šesti měsíců ode dne stanoveného v článku 17.
3. Nejsou dotčeny právní předpisy členských států vztahující se na neplatnost fúze, která je prohlášena v důsledku jiné kontroly, než je předběžná soudní nebo správní kontrola zákonnosti.
KAPITOLA III Fúze splynutím
Článek 23
1. Články 5, 6 a 7 a články 9 až 22 se použijí na fúzi splynutím, aniž jsou dotčeny články 11 a 12 směrnice 68/151/EHS.
Pro tento účel se "fúzujícími společnostmi" nebo "zanikající společností" rozumějí společnosti, které zanikají, a "nástupnickou společností" se rozumí nová společnost.
2. Ustanovení čl. 5 odst. 2 písm. a) se použije rovněž na novou společnost.
3. Projekt fúze, akt, kterým se společnost zakládá, nebo jeho návrh a stanovy, pokud jsou obsaženy v samostatném aktu, nebo jejich návrh pro novou společnost schvaluje valná hromada každé zanikající společnosti.
4. Členské státy nemusí na fúzi splynutím uplatňovat pravidla týkající se ověření nepeněžitých vkladů, stanovené v článku 10 směrnice 77/91/EHS.
KAPITOLA IV Sloučení jedné společnosti s jinou společností, která vlastní nejméně 90 % akcií první společnosti
Článek 24
Členské státy upraví pro společnosti, které spadají pod jejich právní úpravu, operaci, kterou jedna nebo více společností převádí v důsledku zrušení bez likvidace celé své obchodní jmění na jinou společnost, která je držitelkou všech jejich akcií a jiných cenných papírů poskytujících hlasovací právo na valných hromadách. Na tento postup se použijí ustanovení kapitoly II s výjimkou čl. 5 odst. 2 písm. b), c) a d), článků 9 a 10, čl. 11 odst. 1 písm. d) a e), čl. 19 odst. 1 písm. b) a článků 20 a 21.
Článek 25
Členské státy nemusí uplatňovat článek 7 na operaci uvedenou v článku 24, jestliže jsou splněny alespoň tyto podmínky: a) alespoň jeden měsíc před nabytím účinnosti této operace dojde u každé společnosti zúčastněné na dané operaci ke zveřejnění podle článku 6;
b) všichni akcionáři nástupnické společnosti mají právo seznámit se v sídle této společnosti alespoň jeden měsíc před nabytím účinnosti operace s dokumenty uvedenými v čl. 11 odst. 1 písm. a), b) a c). Použije se čl. 11 odst. 2 a 3;
c) použije se čl. 8 písm. c).
Článek 26
Členské státy mohou uplatňovat články 24 a 25 na operace, kterými jedna nebo více společností převádí v důsledku zrušení bez likvidace celé své obchodní jmění na jinou společnost, jestliže všechny akcie a jiné cenné papíry uvedené v článku 24 zanikající společnosti nebo zanikajících společností patří nástupnické společnosti nebo osobám, které drží tyto akcie a cenné papíry vlastním jménem, ale na účet nástupnické společnosti.
Článek 27
V případě fúze sloučením jedné nebo více společností s jinou společností, která vlastní nejméně 90 % akcií a jiných cenných papírů zanikající společnosti nebo společností poskytujících hlasovací právo na valné hromadě, ale ne všechny, nemusí členské státy vyžadovat schválení fúze valnou hromadou nástupnické společnosti, jestliže jsou splněny alespoň tyto podmínky: a) alespoň jeden měsíc přede dnem konání valné hromady zanikající společnosti nebo zanikajících společností, která má rozhodnout o projektu fúze, dojde u nástupnické společnosti ke zveřejnění podle článku 6;
b) všichni akcionáři nástupnické společnosti mají právo seznámit se v sídle této společnosti alespoň jeden měsíc přede dnem uvedeným v písmenu a) s dokumenty uvedenými v čl. 11 odst. 1 písm. a), b) a c). Použije se čl. 11 odst. 2 a 3;
c) použije se čl. 8 písm. c).
Článek 28
Členské státy nemusejí uplatňovat články 9, 10 a 11 na fúzi ve smyslu článku 27, jestliže jsou splněny alespoň tyto podmínky: a) menšinoví akcionáři zanikající společnosti mohou uplatnit právo na odkoupení svých akcií nástupnickou společností;
b) v tomto případě mají právo obdržet peněžní vypořádání odpovídající hodnotě jejich akcií;
c) v případě neshody může výši vypořádání určit soud.
Článek 29
Členské státy mohou použít články 27 a 28 na operace, kterými jedna nebo více společností převádí v důsledku zrušení bez likvidace celé své obchodní jmění na jinou společnost, jestliže nejméně 90 % akcií a jiných cenných papírů zanikající společnosti nebo společností uvedených v článku 27, ale ne všechny, vlastní nástupnická společnost nebo osoby, které drží tyto akcie a cenné papíry vlastním jménem, ale na účet nástupnické společnosti.
KAPITOLA V Jiné operace podobné fúzi
Článek 30
Jestliže právní předpisy členského státu dovolují u operací uvedených v článku 2, aby doplatek na dorovnání přesáhl 10 %, použijí se kapitoly II a III a články 27, 28 a 29.
Článek 31
Jestliže právní předpisy členského státu dovolují jednu z operací uvedených v článcích 2, 24 a 30, aniž by převádějící společnosti zanikly, použijí se kapitola II, s výjimkou čl. 19 odst. 1 písm. c), a kapitoly III a IV.
KAPITOLA VI Závěrečná ustanovení
Článek 32
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do tří let od jejího oznámení.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Pro použití předpisů uvedených v odstavci 1 na "unregistered companies" ve Spojeném království a v Irsku však může být stanovena lhůta pěti let ode dne vstupu těchto předpisů v platnost.
3. Členské státy nemusí uplartňovat články 13, 14 a 15 na majitele dluhopisů a jiných cenných papírů převoditelných na akcie, jestliže ke dni vstupu předpisů uvedených v odstavci 1 v platnost již bylo právní postavení těchto majitelů v případě fúze upraveno v emisních podmínkách.
4. Členské státy nemusí uplatňovat tuto směrnici na fúze nebo operace podobné fúzi, u kterých jsou v rámci přípravy nebo uskutečňování právní úkony nebo náležitosti stanovené vnitrostátními právními předpisy splněny již ke dni vstupu předpisů uvedených v odstavci 1 v platnost.
Článek 33
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 28. září 1978, kterou se přizpůsobují technickému pokroku přílohy směrnic Rady 75/106/EHS a 76/211/EHS o hotovém balení
(78/891/EHS) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 71/316/EHS ze dne 26. července 1971 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se společných ustanovení pro měřicí přístroje a pro metody metrologické kontroly [1], ve znění aktu o přistoupení [2], a zejména na články 17, 18 a 19 uvedené směrnice,
s ohledem na směrnici Rady 75/106/EHS ze dne 19. prosince 1974 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se zhotovení některých kapalných výrobků v hotovém balení podle objemu [3],
s ohledem na směrnici Rady 76/211/EHS ze dne 20. ledna 1976 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se zhotovení některých výrobků v hotovém balení podle hmotnosti nebo objemu [4],
vzhledem k tomu, že provádění požadavků uvedených ve směrnici 76/211/EHS ukázalo potřebu revize hodnot přípustných záporných chyb a třídění výrobků;
vzhledem k tomu, že jednodušší třídění výrobků v hotovém balení nepochybně usnadní přípravu k obchodování a nabízí spotřebiteli širší výběr výrobků v hotovém balení;
vzhledem k tomu, že značení na malých hotových baleních mohou být v některých případech menší než výška uvedená ve směrnicích 75/106/EHS a 76/211/EHS, a přitom stále dostatečně viditelná a čitelná;
vzhledem k tomu, že moderní metody statistické kontroly umožňují snížit rozsah přejímacích plánů uvedených v těchto dvou směrnicích;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro přizpůsobování směrnic, které se týkají odstranění technických překážek obchodu s měřicími přístroji technickému pokroku,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Body 3.1, 4 a 5 přílohy I směrnice 75/106/EHS se nahrazují odpovídajícími body přílohy I této směrnice.
Článek 2
Body 2.4, 3.1 a 5 přílohy I směrnice 76/211/EHS se nahrazují odpovídajícími body přílohy II této směrnice.
Body 2.5 a 2.6 přílohy I uvedené směrnice se zrušují.
Článek 3
Přílohy II směrnic Rady 75/106/EHS a 76/211/EHS se nahrazují, až do bodů 2.2 včetně, zněním uvedeným v příloze III této směrnice.
Článek 4
1. Členské státy přijmout právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí tak, aby nabyly účinku dnem 1. ledna 1980.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi. 2. Členské státy sdělí Komisi znění vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 5
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 16. října 1978
o sbližování právních předpisů členských států týkajících se opěrek hlavy na sedadlech motorových vozidel
(78/932/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že technické požadavky, které musí motorová vozidla podle vnitrostátních právních předpisů splňovat, se mimo jiné vztahují na opěrky hlavy;
vzhledem k tomu, že se tyto požadavky v jednotlivých členských státech liší; že je proto nutné, aby všechny členské státy zavedly stejné požadavky vedle nebo namísto svých stávajících právních předpisů, zejména aby bylo možné použít u všech typů vozidel postup EHS schvalování typu, který je předmětem směrnice Rady 70/156/EHS ze dne 6. února 1970 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu motorových vozidel a jejich přípojných vozidel [4], naposledy pozměněné směrnicí 78/547/EHS [5];
vzhledem k tomu, že společné požadavky na vnitřní části prostoru pro cestující, uspořádání ovládačů, střechu a opěradlo a zadní část sedadel byly stanoveny směrnicí 74/60/EHS [6]; že požadavky na vnitřní zařízení, které se týkají ochrany řidiče před mechanismem řízení v případě nárazu, byly stanoveny směrnicí 74/297/EHS [7]; že požadavky týkající se pevnosti sedadel a jejich ukotvení byly stanoveny směrnicí 74/408/EHS [8]; že požadavky na kotevní úchyty bezpečnostních pásů byly stanoveny směrnicí 76/115/EHS [9]; že požadavky týkající se bezpečnostních pásů a zádržných systémů byly stanoveny směrnicí 77/541/EHS [10];
vzhledem k tomu, že harmonizovaný postup schvalování typu konstrukčních částí v případě opěrek hlavy umožní každému členskému státu ověřovat splnění společných požadavků na konstrukci a zkoušení a informovat o výsledku ostatní členské státy zasláním kopie certifikátu schválení typu vystaveného pro každý typ opěrky hlavy; že umístění značky EHS schválení typu konstrukční části na všechny opěrky hlavy, které byly vyrobeny ve shodě se schváleným typem, vyloučí nutnost technického ověření těchto opěrek v ostatních členských státech;
vzhledem k tomu, že sbližování vnitrostátních právních předpisů týkajících se motorových vozidel předpokládá, že členské státy budou vzájemně uznávat kontroly provedené kterýmkoli z nich podle společných požadavků,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Každý členský stát udělí EHS schválení typu konstrukční části pro každý typ opěrky hlavy, jež je nebo není částí sedadla motorových vozidel, který splňuje požadavky na konstrukci a zkoušení stanovené v přílohách I až V.
2. Členský stát, který uděluje EHS schválení typu konstrukční části, přijme podle potřeby a popřípadě ve spolupráci s příslušnými orgány jiných členských států nezbytná opatření k ověření, že vyráběné typy jsou shodné se schváleným typem.
Toto ověření se omezí na namátkovou kontrolu.
Článek 2
Pro každý typ opěrky hlavy, který schválí podle článku 1, přidělí členské státy výrobci nebo jeho pověřenému zástupci značku EHS schválení typu konstrukční části podle vzoru uvedeného v příloze VI.
Členské státy přijmou veškerá vhodná opatření, aby zabránily užívání značek, které by mohly vést k záměně opěrek hlavy, jejichž typ byl schválen podle článku 1, s jinými zařízeními.
Článek 3
1. Členské státy nesmějí zakázat uvedení opěrek hlavy na trh z důvodů týkajících se jejich konstrukce nebo funkčního principu, jestliže jsou opatřeny značkou EHS schválení typu konstrukční části.
2. Členský stát však může zakázat uvedení opěrek hlavy opatřených značkou EHS schválení typu konstrukční části na trh, jestliže soustavně nevykazují shodu se schváleným typem.
O přijatých opatřeních dotyčný členský stát neprodleně uvědomí ostatní členské státy a Komisi a uvede důvody svého rozhodnutí.
Článek 4
Příslušný orgán každého členského státu zašle do jednoho měsíce příslušným orgánům ostatních členských států kopie certifikátu schválení typu konstrukční části a certifikátu rozšíření schválení typu pro každý typ opěrky hlavy, pro který schválení typu udělil, nebo udělit odmítl.
Článek 5
1. Pokud členský stát, který udělil EHS schválení typu konstrukční části, zjistí, že se více opěrek hlavy opatřených touž značkou EHS schválení typu konstrukční části neshoduje s typem, který byl schválen, přijme nezbytná opatření, aby byla znovu zajištěna shodnost vyráběných zařízení se schváleným typem.
O přijatých opatřeních, která mohou při trvalé neshodnosti vést až k odejmutí EHS schválení typu konstrukční části, uvědomí příslušný orgán dotyčného státu příslušné orgány ostatních členských států.
Stejná opatření tento orgán přijme, jestliže je o takové neshodnosti informován příslušnými orgány jiného členského státu.
2. Příslušné orgány členských států se do jednoho měsíce vzájemně informují o každém odejmutí EHS schválení typu konstrukční části s uvedením důvodů.
Článek 6
Veškerá rozhodnutí o odmítnutí nebo odejmutí schválení typu konstrukční části pro typ opěrky hlavy nebo o zákazu jeho uvedení na trh nebo jeho užívání, učiněná na základě předpisů přijatých k provedení této směrnice, musí být podrobně odůvodněna.
Rozhodnutí se oznamuje dotčené osobě s uvedením možnosti podat opravné prostředky, která jsou jí podle platných právních předpisů členských států k dispozici, a o lhůtách pro jejich podání.
Článek 7
Členské státy nesmějí odmítnout udělit EHS schválení typu nebo vnitrostátní schválení typu pro určitý typ vozidla z důvodů týkajících se opěrek hlavy, jestliže jsou tyto opěrky opatřeny značkou EHS schválení typu konstrukční části a jestliže jsou určeny k montáži do typu vozidla předloženého ke schválení typu.
Článek 8
Členské státy nesmějí odmítnout nebo zakázat prodej, registraci, uvedení do provozu nebo užívání vozidla z důvodů týkajících se opěrek hlavy, jestliže jsou tyto opěrky opatřeny značkou EHS schválení typu konstrukční části a jestliže jsou určeny k namontování do typu vozidla předloženého ke schválení typu.
Článek 9
Pro účely této směrnice se "vozidlem" rozumí každé motorové vozidlo kategorie M1 (podle definice v příloze I směrnice 70/156/EHS) určené k provozu na pozemních komunikacích, které má nejméně čtyři kola a maximální konstrukční rychlost vyšší než 25 km/h.
Článek 10
Změny nezbytné pro přizpůsobení požadavků příloh technickému pokroku se přijímají postupem stanoveným v článku 13 směrnice 70/156/EHS.
Článek 11
1. Členské státy uvedou v účinnost předpisy nezbytné k dosažení souladu s touto směrnicí do 18 měsíců od jejího oznámení a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy zajistí, aby bylo Komisi sděleno znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 12
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 17. října 1978
o sbližování právních předpisů členských států týkajících se montáže zařízení pro osvětlení a světelnou signalizaci na kolové zemědělské a lesnické traktory
(78/933/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že technické požadavky, které musí traktory podle vnitrostátních právních předpisů splňovat, se mimo jiné vztahují na montáž zařízení pro osvětlení a světelnou signalizaci;
vzhledem k tomu, že se tyto požadavky v jednotlivých členských státech liší; že je proto nutné, aby všechny členské státy zavedly stejné požadavky vedle nebo namísto svých stávajících právních předpisů, zejména aby bylo možné použít u všech typů traktorů postup EHS schvalování typu, který je předmětem směrnice Rady 74/150/EHS ze dne 4. března 1974 o sbližování právních předpisů členských států týkající se schvalování typu kolových zemědělských a lesnických traktorů [3];
vzhledem k tomu, že společné požadavky na výrobu zařízení pro osvětlení a světelnou signalizaci budou předmětem dalších zvláštních směrnic;
vzhledem k tomu, že sbližování vnitrostátních právních předpisů pro traktory předpokládá, že členské státy budou vzájemně uznávat zkoušky provedené kterýmkoli z nich podle společných požadavků; že tento systém, má-li řádně fungovat, musí být uplatňován všemi členskými státy od téhož dne,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. "Zemědělským nebo lesnickým traktorem" se rozumí každé motorové vozidlo vybavené koly nebo pásy, které má alespoň dvě nápravy, jehož hlavní funkcí je vyvíjet tažnou sílu a které je zvláště konstruováno k tažení, tlačení, nesení nebo pohonu určitých nářadí, strojů nebo přípojných vozidel určených pro užití v zemědělství nebo lesnictví.
Může být vybaveno pro přepravu nákladu a osob.
2. Tato směrnice se vztahuje pouze na traktory definované v předchozím odstavci, které jsou vybaveny pneumatikami a které mají dvě nápravy a maximální konstrukční rychlost od 6 km/h do 25 km/h.
Článek 2
Členské státy nesmějí odmítnout udělit EHS schválení typu nebo vnitrostátní schválení typu pro typ traktoru z důvodů týkajících se montáže zařízení pro osvětlení a světelnou signalizaci, ať povinného nebo volitelného uvedeného v bodech 1.5.7 až 1.5.21 přílohy I, pokud jsou instalována v souladu s požadavky stanovenými v této příloze.
Článek 3
Členské státy nesmějí odmítnout registraci nebo zakázat prodej, uvedení do provozu nebo užívání traktorů z důvodů týkajících se montáže zařízení pro osvětlení a světelnou signalizaci, ať již povinného nebo volitelného uvedeného v bodech 1.5.7 až 1.5.21 přílohy I, pokud jsou instalována v souladu s požadavky stanovenými v této příloze.
Článek 4
Členský stát, který udělí schválení typu, přijme nezbytná opatření, aby byl informován o každé změně konstrukční části nebo vlastností uvedených v bodě 1.1 přílohy I. Příslušné orgány dotyčného státu posoudí, zda je nutné provést na změněném typu traktoru nové zkoušky a vystavit nový protokol.
Změna se nepovolí, jestliže se při těchto zkouškách prokáže nesplnění požadavků této směrnice.
Článek 5
Změny nezbytné pro přizpůsobení požadavků příloh technickému pokroku se přijímají postupem stanoveným v článku 13 směrnice Rady 74/150/EHS.
Článek 6
Dnem použitelnosti této směrnice končí použitelnost směrnice Rady 75/323/EHS ze dne 20. května 1975 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se vývodů elektrické energie namontovaných na kolových zemědělských a lesnických traktorech pro napájení zařízení pro osvětlení a světelnou signalizaci umístěných na nářadí, strojích nebo přívěsech určených pro zemědělství nebo lesnictví [4].
Článek 7
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 18 měsíců od jejího oznámení a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy zajistí, aby bylo Komisi sděleno znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 8
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 23. listopadu 1978, kterou se mění směrnice 76/135/EHS o vzájemném uznávání lodních osvědčení plavidel vnitrozemské plavby (78/1016/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 75 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že směrnice Rady 76/135/EHS o vzájemném uznávání lodních osvědčení plavidel vnitrozemské plavby [4] stanoví, že Rada co nejdříve a nejpozději 1. ledna 1978 přijme na návrh Komise společné předpisy, kterými se stanoví technické požadavky pro plavidla vnitrozemské plavby; že celá záležitost je natolik složitá, že není možné stanovenou lhůtu dodržet; že je proto vhodné tuto lhůtu prodloužit do 1. ledna 1980;
vzhledem k tomu, že článek 7 uvedené směrnice stanoví, že je platná do 31. prosince 1978, a že v případě nutnosti může Rada na návrh Komise její platnost prodloužit do vstupu předpisů podle článku 5 v platnost; že s ohledem na uvedené skutečnosti by mělo být toto prodloužení provedeno,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 76/135/EHS se mění takto: 1. V článku 5 se datum "1. ledna 1978" nahrazuje datem "1. ledna 1980".
2. Článek 7 se nahrazuje tímto:
"Článek 7
Tato směrnice je platná do vstupu předpisů podle článku 5 v platnost."
Článek 2
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 5. prosince 1978, kterou se mění směrnice 66/401/EHS, 66/402/EHS a 69/208/EHS o uvádění osiva pícnin, osiva obilovin a osiva olejnin a přadných rostlin na trh (78/1020/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 43 a 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Shromáždění [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že předpisy o uvádění osiva pícnin a osiva olejnin a přadných rostlin na trh stanoví, že od 1. července 1977 již není možno na úrovni členských států určovat rovnocennost opatření přijatých ve třetích zemích, pokud jde o úřední zkoušky osiva; že některá rozhodnutí o rovnocennosti přijatá na úrovni Společenství vstoupila v platnost teprve k 1. červenci 1978; že by proto měla být lhůta stanovená pro určení rovnocennosti na vnitrostátní úrovni prodloužena o jeden rok, aby bylo přihlédnuto k tradičním obchodním vztahům, které byly udržovány po 1. červenci 1977 před rozhodnutím Společenství;
vzhledem k tomu, že předpisy o uvádění osiva obilovin na trh umožňují až do 31. prosince 1978, aby byla za určitých podmínek úředně uznána osiva, u kterých neproběhla úřední přehlídka; že je třeba poskytnout dodatečnou lhůtu, aby byly získány nezbytné zkušenosti pro přijetí obecnějšího a konečného řešení,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
V čl. 16 odst. 2 směrnice Rady ze dne 14. června 1966 o uvádění osiva pícnin na trh [4], naposledy pozměněné směrnicí 78/692/EHS [5], se datum 1. července 1977 nahrazuje datem 1. července 1978.
Článek 2
V čl. 2 odst. 2 písm. d) směrnice Rady 66/402/EHS ze dne 14. června 1966 o uvádění osiva obilovin na trh [6], naposledy pozměněné směrnicí 78/692/EHS, se datum 31. prosince 1978 nahrazuje datem 31. prosince 1980.
Článek 3
V čl. 15 odst. 2 směrnice Rady 69/208/EHS ze dne 30. června 1969 o uvádění osiva olejnin a přadných rostlin na trh [7], naposledy pozměněné směrnicí 78/388/EHS [8], se datum 1. července 1977 nahrazuje datem 1. července 1978.
Článek 4
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu: - s články 1 a 3 s účinkem od 1. července 1977,
- s článkem 2 nejpozději do 31. prosince 1978.
Článek 5
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 18. prosince 1978 o vzájemném uznávání diplomů, osvědčení a jiných dokladů o dosažené kvalifikaci veterinárních lékařů obsahující opatření k usnadnění účinného výkonu práva usazování a volného pohybu služeb
(78/1026/EHS) RADA EVROPSKÉHO SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 49, 57, 66 a 235 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že podle Smlouvy je od konce přechodného období zakázána veškerá diskriminace na základě státní příslušnosti v oblasti práva usazování a volného pohybu služeb; že takto provedená zásada národního zacházení se zejména použije při vydávání povolení případně požadovaného pro přístup k činnostem veterinárního lékaře a rovněž pro zápis do profesních organizací či sdružení nebo členství v nich;
vzhledem k tomu, že se přesto zdá být žádoucí přijmout určitá ustanovení směřující k usnadnění účinného výkonu práva usazování a volného pohybu služeb veterinárních lékařů;
vzhledem k tomu, že na základě Smlouvy nesmějí členské státy poskytovat žádnou podporu, která by mohla narušit podmínky práva usazování;
57 odst. 1 Smlouvy stanoví, že budou přijaty směrnice upravující vzájemné uznávání diplomů, osvědčení a jiných dokladů o kvalifikaci; že cílem této směrnice je uznávání diplomů, osvědčení a jiných dokladů o dosažené kvalifikaci veterinárních lékařů, které umožňují přístup k činnosti v oblasti veterinárního lékařství;
vzhledem k tomu, že je nezbytné s ohledem na současné rozdíly mezi členskými státy ve způsobu a délce vzdělání veterinárních lékařů stanovit určitá koordinační opatření s cílem umožnit členským státům přistoupit k vzájemnému uznávání diplomů, osvědčení a jiných dokladů o dosažené kvalifikaci; že tato koordinace je předmětem směrnice Rady 78/1027/EHS ze dne 18. prosince 1978 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se činností veterinárních lékařů [4];
vzhledem k tomu, že pokud se týká akademického titulu, je vhodné povolit jeho užívání pouze v jazyce členského státu původu nebo posledního usazení, neboť směrnice o vzájemném uznávání diplomů nutně nezavádí věcnou rovnocennost vzdělání, kterého se tyto diplomy týkají;
vzhledem k tomu, že pro usnadnění uplatňování této směrnice vnitrostátními orgány mohou členské státy stanovit, že oprávněné osoby, které splňují podmínky vzdělání požadované touto směrnicí, zároveň se svým dokladem o vzdělání a odborné přípravě předloží osvědčení příslušných orgánů země původu nebo posledního usazení prokazující, že daný doklad o vzdělání a odborné přípravě je dokladem ve smyslu této směrnice;
vzhledem k tomu, že v případě poskytování služeb by požadavek na zápis v profesních organizacích či sdruženích nebo na členství v nich, které by byly vázány na stálou a trvalou povahu činnosti vykonávané v hostitelském členském státě, představoval pro poskytovatele nespornou překážku, neboť ten vykonává svou činnost dočasně; že je třeba tento požadavek zrušit; že v tom případě je však třeba zajistit kontrolu profesní kázně, což spadá do pravomoci těchto profesních organizací či sdružení; že je z těchto důvodů vhodné stanovit možnost uložit oprávněné osobě povinnost oznámit poskytování služeb příslušnému orgánu hostitelského členského státu, aniž je dotčeno použití článku 62 Smlouvy;
vzhledem k tomu, že v souvislosti s podmínkou bezúhonnosti a dobré pověsti je vhodné rozlišovat mezi požadavky, které je třeba splnit při přístupu k profesionální činnosti, a mezi požadavky pro výkon této činnosti;
vzhledem k tomu, že pokud jde o činnosti veterinárních lékařů, kteří je vykonávají v pracovním poměru, neobsahuje nařízení Rady (EHS) č.
1612/68 ze dne 15. října 1968 o volném pohybu pracovníků uvnitř Společenství [5] žádná zvláštní ustanovení týkající se bezúhonnosti a dobré pověsti, profesní kázně nebo používání označení pro tato povolání; že se podle členských států dotyčná pravidla vztahují nebo mohou vztahovat jak na osoby v pracovním poměru, tak na osoby samostatně výdělečně činné; že výkon činností veterinárního lékaře je ve všech členských státech podmíněn získáním diplomu, osvědčení nebo jiného dokladu o dosažené kvalifikaci veterinárních lékařů; že tyto činnosti vykonávají jak samostatně výdělečně činné osoby, tak osoby v pracovním poměru, případně osoby vykonávající tuto činnost v průběhu své profesionální dráhy v obou postaveních; že pro plnou podporu volného pohybu těchto odborníků uvnitř Společenství se zdá být nezbytné rozšířit působnost této směrnice i na veterinární lékaře v pracovním poměru,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
KAPITOLA I OBLAST PŮSOBNOSTI
Článek 1
Tato směrnice se vztahuje na činnosti veterinárních lékařů.
KAPITOLA II DIPLOMY, OSVĚDČENÍ A JINÉ DOKLADY O DOSAŽENÉ KVALIFIKACI VETERINÁRNÍCH LÉKAŘŮ
Článek 2
Každý členský stát uznává diplomy, osvědčení a jiné doklady o dosažené kvalifikaci, které jsou vyjmenovány v článku 3, vydané státním příslušníkům členských států ostatními členskými státy v souladu s článkem 1 směrnice 78/1027/EHS a přiznává těmto dokladům na svém území, pokud se jedná o přístup k činnostem veterinárního lékaře a jejich výkon, stejné účinky, jaké mají diplomy, osvědčení a jiné doklady o dosažené kvalifikaci, které sám vydává.
Jestliže byl diplom, osvědčení nebo jiný doklad o dosažené kvalifikaci uvedený v článku 3 vydán před provedením této směrnice, musí být doplněn potvrzením příslušných orgánů země, která jej vydala, osvědčujícím, že odpovídá článku 1 směrnice 78/1027/EHS.
Článek 3
a) ve Spolkové republice Německo 1. Zeugnis über die tierärztliche Staatsprüfung (osvědčení o státní zkoušce ve veterinárním lékařství) vydané příslušnými orgány;
2. osvědčení příslušných orgánů Spolkové republiky Německo dokládající, že diplomy vydané po 8. květnu 1945 příslušnými úřady Německé demokratické republiky jsou uznány za rovnocenné dokladu uvedenému výše v bodě 1;
b) v Belgii
le diplôme légal de docteur en médecine vétérinaire/het wettelijde diploma van doctor in de veeartsenijkunde of doctor in de diergeneesskunde (diplom lékaře veterinárního lékařství) vydaný státními vysokými školami, ústřední zkušební komisí nebo státními zkušebními komisemi vysokoškolského vzdělání;
c) v Dánsku
bevis for bestået kandidateksamen i veteriaervidenskab (cand. med. vet.) (osvědčení dokládající složení zkoušky uchazeče veterinárního lékařství) vydané "Kongelige Veterinaer- og Landbohøjskole";
d) ve Francii
le diplôme de docteur vétérinaire d'État (státní diplom ve veterinárním lékařství);
e) v Irsku 1. diplom Bachelor in/of Veterinary Medecine (MVB);
2. Diploma of membership of Royal College of Veterinary Surgeons (MRCVS) získaný na základě zkoušky po ukončení řádného studia na škole veterinárního lékařství v Irsku;
f) v Itálii
il diploma di laurea di dottore in medicina veterinaria accompagnato dal diploma d'abilitazione all "esercizio della medicina veterinaria vydaný Ministerstvem školství na základě zjištění příslušné státní zkušební komise;"
g) v Lucembursku 1. le diplôme d'État de docteur en médecine vétérinaire (státní diplom ve veterinárním lékařství) vydaný Státní zkušební komisí a schválený ministrem školství;
2. diplomy potvrzující vysokoškolský stupeň vzdělání ve veterinárním lékařství vydané v jedné ze zemí Společenství, které umožňují přístup k odborné stáži, ale neumožňují přístup k povolání, a které byly schválené ministrem školství v souladu se zákonem ze dne 18. června 1969 o vysokém školství a uznávání vysokoškolských zahraničních dokladů a titulů, doplněné osvědčením o stáži schváleným ministrem zdravotnictví;
h) v Nizozemsku 1. het getuigschrift van met goed gevolg afgelegd diergeneeskundig examen (osvědčení dokládající složení zkoušky z veterinárního lékařství);
2. het getuigschrift van met goed gevolg afgelegd veeartsenijkundig examen (osvědčení dokládající složení zkoušky z veterinárního lékařství);
i) ve Spojeném království
the degrees (diplomy):
- Bachelor of Veterinary Science (BVSc.),
- Bachelor of Veterinary Medicine (Vet. MB nebo BVet. Med.),
- Bachelor of Veterinary Medicine and Surgery (BVM and nebo BVMS);
- the Diploma of membership of the Royal College of Veterinary Surgeons (MRCVS) získaný na základě zkoušky po ukončení řádného studia na škole veterinárního lékařství ve Spojeném království.
KAPITOLA III NABYTÁ PRÁVA
Článek 4
Každý členský stát uzná jako dostatečný důkaz pro státní příslušníky členských států, jejichž diplomy, osvědčení a jiné doklady o dosažené kvalifikaci nevyhovují všem základním požadavkům odborné přípravy stanoveným v článku 1 směrnice 78/1027/EHS, diplomy, osvědčení a jiné doklady o dosažené kvalifikaci veterinárního lékaře, které byly vydány těmito členskými státy před provedením směrnice 78/1027/EHS a které doplňuje potvrzení osvědčující, že tito státní příslušníci skutečně a v souladu se zákonem vykonávali dotyčné činnosti po dobu nejméně tří po sobě následujících let v průběhu pěti let předcházejících dni vydání potvrzení.
KAPITOLA IV UŽÍVÁNÍ AKADEMICKÝCH TITULŮ
Článek 5
1. Aniž je dotčen článek 13, zajistí hostitelské členské státy, aby státním příslušníkům členských států, kteří splňují podmínky stanovené v článcích 2 a 4, bylo uznáno právo užívat jejich zákonný akademický titul nebo popřípadě jeho zkratku udělený členským státem původu nebo posledního usazení, a to v jazyce tohoto státu.
Hostitelské členské státy mohou stanovit, že za tímto titulem musí následovat název a sídlo zařízení nebo zkušební komise, která jej udělila.
2. Je-li možné zaměnit akademický titul členského státu původu nebo posledního usazení s titulem, který platí v hostitelském členském státě a vyžaduje zde další odbornou přípravu, kterou oprávněná osoba nezískala, může tento hostitelský členský stát stanovit, že tato osoba bude užívat svůj akademický titul členského státu původu nebo posledního usazení ve vhodné podobě, kterou hostitelský členský stát určí.
KAPITOLA V USTANOVENÍ K USNADNĚNÍ ÚČINNÉHO VÝKONU PRÁVA USAZOVÁNÍ A VOLNÉHO POHYBU SLUŽEB VETERINÁRNÍCH LÉKAŘŮ
A. Zvláštní ustanovení o právu usazování
Článek 6
1. Hostitelský členský stát, který požaduje od svých státních příslušníků pro první přístup k některé z činností uvedených v článku 1 důkaz bezúhonnosti nebo dobré pověsti, přijme jako dostatečný důkaz ve vztahu ke státním příslušníkům členských států potvrzení prokazující splnění těchto podmínek bezúhonnosti nebo dobré pověsti vyžadovaných v uvedeném členskémstátě vydané příslušnými orgány členského státu původu nebopředchozího usazení.
2. Nepožaduje-li členský stát původu nebo posledního usazení pro přístup k dotyčné činnosti důkaz bezúhonnosti nebo dobré pověsti, může hostitelský členský stát požadovat od státních příslušníků členského státu původu nebo posledního usazení výpis z rejstříku trestů, nebo neexistuje-li, rovnocenný doklad vydaný příslušným orgánem členského státu původu nebo posledního usazení.
3. Dozví-li se hostitelský členský stát o závažných a konkrétních skutečnostech, ke kterým došlo mimo jeho území před zahájením činnosti dané osoby v tomto státě a které mohou ovlivnit přístup k dotyčné činnosti, může o tom uvědomit členský stát původu nebo posledního usazení.
Členský stát původu nebo posledního usazení prověří věrohodnost těchto skutečností.
Příslušné orgány samy rozhodnou o povaze a rozsahu vyšetřování, které má být provedeno, a oznámí hostitelskému členskému státu důsledky, které z něj vyplývají pro potvrzení nebo doklady, které vydaly.
4. Členské státy zajistí důvěrnost předávaných informací.
Článek 7
1. Platí-li v hostitelském členském státě právní a správní předpisy, které se týkají zachovávání bezúhonnosti nebo dobré pověsti včetně ustanovení o kázeňských postizích v případě závažného profesního pochybení nebo odsouzení za trestný čin a které souvisejí s výkonem některé z činností uvedených v článku 1, předá členský stát původu nebo posledního usazení hostitelskému členskému státu nezbytné informace o opatřeních nebo kázeňských postizích profesní nebo správní povahy, které byly přijaty vůči dotyčné osobě, a o trestních postizích týkajících se výkonu povolání v členském státě původu nebo posledního usazení.
2. Dozví-li se hostitelský členský stát o závažných a konkrétních skutečnostech, ke kterým došlo mimo jeho území před zahájením činnosti dané osoby v tomto státě a které mohou ovlivnit výkon dotyčné činnosti, může o tom uvědomit členský stát původu nebo posledního usazení.
Členský stát původu nebo posledního usazení prověří věrohodnost těchto skutečností.
Příslušné orgány samy rozhodnou o povaze a rozsahu vyšetřování, které má být provedeno, a oznámí hostitelskému členskému státu důsledky, které z něj vyplývají pro informace, které byly předány podle odstavce 1.
3. Členské státy zajistí důvěrnost předávaných informací.
Článek 8
Pokud hostitelský členský stát požaduje od svých státních příslušníků pro přístup k některé z činností uvedených v článku 1 nebo její výkon potvrzení o fyzickém a duševním zdraví, přijme jako dostatečný důkaz v tomto smyslu doklad, který se v těchto případech požaduje v členském státě původu nebo posledního usazení.
Nepožaduje-li členský stát původu nebo členský stát posledního usazení takové potvrzení pro přístup k dotyčné činnosti nebo její výkon, přijme hostitelský členský stát od státních příslušníků členského státu původu nebo posledního usazení potvrzení vydané příslušným orgánem těchto států, které odpovídá potvrzením hostitelského členského státu.
Článek 9
Doklady uvedené v článcích 6, 7 a 8 nesmějí být při předložení starší tří měsíců.
Článek 10
1. Řízení o přijetí oprávněné osoby k přístupu k některé z činností uvedených v článku 1 podle článků 6, 7 a 8 musí být skončeno co nejdříve a nejpozději tři měsíce po předložení veškerých dokladů týkajících se dotyčné osoby, aniž tím jsou dotčeny lhůty, které mohou vyplynout z případného odvolání podaného v závěru tohoto řízení.
2. V případech uvedených v čl. 6 odst. 3 a čl. 7 odst. 2 staví žádost o přezkum běh lhůty uvedené v odstavci 1.
Dotázaný členský stát musí odpovědět ve lhůtě tří měsíců.
Pokud tak neučiní, může hostitelský členský stát vyvodit důsledky z konkrétních závažných profesních pochybení, o kterých se dozvi.
"Hostitelský členský stát po obdržení odpovědi nebo po uplynutí zmíněné lhůty pokračuje v řízení podle odstavce 1."
Článek 11
Pokud hostitelský členský stát požaduje od svých státních příslušníků pro přístup k některé z činností uvedených v článku 1 nebo její výkon, aby učinili místopřísežné nebo čestné prohlášení, a toto místopřísežné nebo čestné prohlášení nemohou učinit státní příslušníci jiných členských států, zajistí hostitelský členský stát, aby byla dotyčné osobě nabídnuta rovnocenná forma a vhodná formulace místopřísežného nebo čestného prohlášení.
B. Zvláštní ustanovení o volném pohybu služeb
Článek 12
1. Požaduje-li některý členský stát od svých státních příslušníků pro přístup k některé z činností uvedených v článku 1 nebo pro její výkon povolení profesní organizace či sdružení nebo zapsání či členství v nich, osvobodí tento členský stát od této povinnosti státní příslušníky členských států pro případ poskytování služeb.
Oprávněná osoba poskytuje služby se stejnými právy a povinnostmi jako státní příslušníci hostitelského členského státu; zejména podléhá kázeňským opatřením profesní nebo správní povahy platným v tomto členském státě.
Pro tento účel a jako doplněk k prohlášení uvedenému v odstavci 2, které se týká poskytování služeb, mohou členské státy, aby umožnily užití kázeňských opatření platných na svém území, stanovit dočasnou automatickou registraci v profesní organizaci či sdružení či formální členství nebo zápis do seznamu za podmínky, že se tím nezpozdí ani nijak neztíží poskytování služeb a že to nepřinese poskytovateli služby dodatečné výdaje.
Přijme-li hostitelský členský stát opatření k provedení druhého pododstavce nebo se dozví o skutečnostech odporujících těmto ustanovením, neprodleně o tom uvědomí členský stát, v němž je oprávněná osoba usazena.
2. Hostitelský členský stát může stanovit, že oprávněná osoba musí učinit před příslušnými orgány předběžné prohlášení týkající se poskytování jejích služeb, pokud s výkonem těchto služeb bude spojen dočasný pobyt na jeho území.
Hostitelský členský stát může požadovat od veterinárního lékaře usazeného v jiném členském státu předběžné prohlášení týkající se poskytování služeb, které spočívá ve vydávání předpisů a potvrzení veterinárního lékaře bez prohlídky zvířat, pokud je tato činnost povolena v právních, správních a rovněž v profesních předpisech hostitelského členského státu.
"Hostitelský členský stát , který vyžaduje takové předběžné prohlášení, přijme nezbytná opatření, aby se mohlo případně vztahovat na poskytování určité řady služeb v témže regionu pro jednoho nebo vice příjemců po určitou dobu, která však nepřesáhne jeden rok."
V naléhavých případech může být toto prohlášení učiněno v co nejkratší době po poskytnutí služeb.
3. V souladu s odstavci 1 a 2 může hostitelský členský stát požadovat od oprávněné osoby předložení jednoho nebo několika dokladů obsahujících tyto údaje:
- prohlášení uvedené v odstavci 2, - potvrzení osvědčující, že oprávněná osoba vykonává dotyčné činnosti v souladu se zákony členského státu, ve kterém je usazena,
- potvrzení, že oprávněná osoba je držitelem jednoho nebo několika diplomů, osvědčení či jiných dokladů o dosažené kvalifikaci požadovaných pro poskytování dotyčných služeb a uvedených v této směrnici.
4. Doklad nebo doklady stanovené v odstavci 3 nesmějí být při předložení starší dvanácti měsíců.
5. Zbaví-li členský stát zcela nebo zčásti, dočasně nebo trvale některého ze svých státních příslušníků nebo státního příslušníka jiného členského státu usazeného na jeho území způsobilosti vykonávat některou z činností uvedených v článku 1, zajistí podle okolností dočasné nebo trvalé odnětí potvrzení uvedeného v odst. 3 druhé odrážce.
C. Ustanovení společná pro právo usazování a volný pohyb služeb
Článek 13
Je-li v hostitelském členském státě užívání profesního označení týkajícího se některé z činností uvedených v článku 1 právně upraveno, mají státní příslušníci ostatních členských států, kteří splňují podmínky stanovené v článcích 2 a 4, profesní označení hostitelského členského státu, které v tomto státě odpovídá jeho podmínkám pro vzdělání, a používají jeho zkratku.
Článek 14
1. Členské státy přijmou nezbytná opatření, aby umožnily oprávněným osobám získat informace o právní úpravě veterinárního lékařství a popřípadě o pravidlech profesní etiky v hostitelském členském státě.
Pro tento účel mohou zřídit informační střediska, kde mohou oprávněné osoby získat nezbytné informace.
Hostitelský členský stát může oprávněné osobě, která je v něm usazena, uložit povin nost tato střediska kontaktovat.
2. Členské státy mohou zřídit střediska uvedená v odstavci 1 při příslušných orgánech a subjektech, které určí ve lhůtě stanovené v čl. 18 odst. 1.
3. Členské státy zajistí, aby si oprávněné osoby ve svém zájmu a v zájmu svých pacientů případně osvojily jazykové znalosti nezbytné k výkonu jejich odborné činnosti v hostitelském členském státě.
KAPITOLA VI ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 15
V případě odůvodněných pochybností může hostitelský členský stát požadovat od příslušných orgánů jiného členského státu potvrzení pravosti diplomů, osvědčení a jiných dokladů o dosažené kvalifikaci vydaných v tomto jiném členském státě a uvedených v kapitole II a rovněž potvrzení skutečnosti, že oprávněná osoba splnila veškeré podmínky odborné přípravy stanovené ve směrnici 78/1027/EHS.
Článek 16
Členské státy určí ve lhůtě stanovené v čl. 18 odst. 1 orgány a subjekty oprávněné k vydávání nebo přijímání diplomů, osvědčení a jiných dokladů o dosažené kvalifikaci a rovněž určí dokumenty a informace uvedené v této směrnici a neprodleně o nich uvědomí ostatní členské státy a Komisi.
Článek 17
Tato směrnice se vztahuje rovněž na státní příslušníky členských států, kteří v souladu se nařízením (EHS) č. 1612/68 vykonávají nebo budou vykonávat některou z činností uvedených v článku 1 v pracovním poměru.
Článek 18
1. Členské státy přijmou opatření nezbytná pro dosažení souladu s touto směrnicí do dvou let od jejího oznámení a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 19
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 18. prosince 1978 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se činnosti veterinárních lékařů (78/1027/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 49, 57, 66 a 235 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že pro dosažení vzájemného uznávání diplomů, osvědčení a jiných dokladů o dosažené kvalifikaci veterinárních lékařů, stanoveného směrnicí Rady 78/1026/EHS [4] ze dne 18. prosince 1978 o vzájemném uznávání diplomů, osvědčení a jiných dokladů o dosažené kvalifikaci veterinárních lékařů obsahující opatření k usnadnění účinného výkonu práva usazování a volného pohybu služeb, umožňuje srovnatelnost vzdělávání v členských státech omezit koordinaci v této oblasti na požadavek dodržování minimálních pravidel a v ostatním ponechává členským státům volnost v organizování výuky;
vzhledem k tomu, že koordinace podmínek výkonu stanovená touto směrnicí nevylučuje pozdější koordinaci;
vzhledem k tomu, že koordinace stanovená touto směrnicí se týká odborného vzdělání veterinárních lékařů; že pokud jde o vzdělávání, většina členských států v současnosti nerozlišuje mezi veterinárními lékaři, kteří vykonávají svou činnost v pracovním poměru, a těmi, kteří ji vykonávají jako samostatnou výdělečnou činnost; že z tohoto důvodu a ve snaze plně podpořit volný pohyb příslušníků různých profesí uvnitř Společenství se zdá být nezbytné rozšířit působnost této směrnice i na veterinární lékaře činné v pracovním poměru,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Členské státy podmíní přístup k činnosti veterinárního lékaře a její výkon získáním diplomu, osvědčení nebo jiného dokladu o dosažené kvalifikaci uvedeného v článku 3 směrnice 78/1026/EHS, které zaručují, že daná osoba během své odborné přípravy získala
a) přiměřené znalosti z oborů, na nichž je založena činnost veterinárního lékaře; b) přiměřené znalosti o anatomii a fyziologii zdravých zvířat, jejich chovu, reprodukci a obecné hygieně, jakož i o jejich krmení včetně technologie výroby a konzervace krmiv odpovídajících jejich potřebám;
c) přiměřené znalosti o chování a ochraně zvířat;
d) přiměřené znalosti o příčinách, povaze, průběhu, důsledcích, diagnostice a léčbě nemocí zvířat jednotlivě i skupinově; včetně zvláštních znalostí o nemocích přenosných na člověka;
e) přiměřené znalosti preventivního lékařství;
f) přiměřené znalosti o hygieně a technologii získávání, výroby a uvádění do oběhu živočišných potravin nebo potravin živočišného původu určených k výživě lidí;
g) přiměřené znalosti o právních a správních předpisech týkajících se výše uvedených oblastí;
h) přiměřené klinické zkušenosti získané pod vhodným dohledem.
2. Celková doba odborné přípravy v oboru veterinárního lékařství celkem zahrnuje nejméně pět let řádné denní teoretické a praktické výuky předmětů, které jsou vyjmenovány v příloze, na vysoké škole, ve vyšším vzdělávacím zařízení s uznanou vysokoškolskou úrovní nebo pod dohledem vysoké školy.
3. Přijetí na tuto odbornou přípravu předpokládá získání diplomu nebo osvědčení, který opravňuje k dotyčnému studiu na vysokých školách a vyšších vzdělávacích zařízeních s uznanou vysokoškolskou úrovní v členském státě.
4. Touto směrnicí není dotčena možnost členských států umožnit na svém území v souladu se svou právní úpravou přístup k činnostem veterinárních lékařů a jejich výkon držitelům diplomů, osvědčení nebo jiných dokladů o dosažené kvalifikaci, které nezískali v členském státě.
Článek 2
Tato směrnice se rovněž vztahuje na příslušníky členských států, kteří v souladu s nařízením Rady (EHS) č. 1612/68 ze dne 15. října 1968 o volném pohybu pracovníků uvnitř Společenství [5] vykonávají nebo budou vykonávat některou z činností uvedených v článku 1 směrnice 78/1026/EHS v pracovním poměru.
Článek 3
1. Členské státy přijmou opatření nezbytná pro dosažení souladu s touto směrnicí ve lhůtě dvou let od jejího oznámení a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 4
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 5. prosince 1978
o sbližování právních předpisů členských států týkajících se automatických kontrolních a třídicích vážicích zařízení
(78/1031/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že v jednotlivých členských státech jsou konstrukce a metody kontroly kontrolních a třídicích vážicích zařízení předmětem závazných předpisů, které se v jednotlivých členských státech liší a v důsledku toho brání obchodu s těmito přístroji; že je proto nezbytné tyto předpisy sblížit;
vzhledem k tomu, že směrnice Rady 71/316/EHS ze dne 26. července 1971 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se společných ustanovení pro měřicí přístroje a pro metody metrologické kontroly [4] naposledy pozměněná směrnicí 72/427/EHS [5] stanovila postupy pro EHS schválení typu a prvotní EHS prvotní ověření měřicích přístrojů; že v souladu s uvedenou směrnicí je nezbytné stanovit technické požadavky, které musí výroba a činnost kontrolních a třídicích strojů splňovat, aby poté, co byly podrobeny náležité kontrole a byly k nim připevněny požadované značky a znaky, se mohly dovážet, uvádět na trh a volně používat,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Tato směrnice se vztahuje na automatická kontrolní a třídicí vážicí zařízení.
Tato zařízení jsou definována v kapitole I přílohy.
Článek 2
Kontrolní a třídicí vážicí zařízení, která mohou nést značky a znaky EHS, jsou popsána v příloze.
Tato zařízení podléhají EHS schválení typu a budou podrobeny prvotnímu EHS prvotnímu ověření.
Článek 3
Žádný členský stát nesmí bránit, zakazovat nebo omezovat uvedení na trh nebo do provozu automatických a třídicích vážicích zařízení, která na základě svých metrologických charakteristik nesou značku EHS schválení typu nebo značku EHS prvotního ověření.
Článek 4
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do osmnácti měsíců od jejího oznámení a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy zajistí, aby bylo Komisi sděleno znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 5
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 19. prosince 1978 o harmonizaci právních a správních předpisů týkajících se úpravy daní z obratu a spotřebních daní v mezinárodním cestovním ruchu (78/1032/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 99 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Shromáždění [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že z toho důvodu, aby si obyvatelstvo členských států více uvědomovalo skutečnost společného trhu, je vhodné pokračovat v akci týkající se osvobození od daně poskytovaného jednotlivcům v mezinárodním cestovním ruchu;
vzhledem k tomu, že je vhodné usnadnit cestování osob mezi členskými státy větším osvobozením od daní z obratu a spotřebních daní, jehož výše, jak ji stanovila směrnicí 69/169/EHS [4] ve znění směrnice 72/230/EHS [5], byla ostatně v reálné hodnotě snížena zvýšením životních nákladů ve Společenství;
vzhledem k tomu, že zavedení evropské zúčtovací jednotky do aktů přijatých orgány Evropských společenství v oblasti osvobození od daně nesmí způsobit snížení výše částky vyjádřené v národní měně, jíž se v současné době osvobození od daně týká;
vzhledem k tomu, že je vhodné sjednotit pravidla vracení daně v maloobchodním prodeji, aby se zabránilo dvojímu zdanění vyplývajícímu ze stávajících předpisů;
vzhledem k tomu, že z důvodu současné hospodářské situace je vhodné udělit dočasnou odchylku týkající se ceny za jednotku zboží dováženého do Dánského království a do Irska, jakož i množstevního omezení dovozu tichých vín do Dánského království,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Článek 2 směrnice 69/169/EHS se mění takto: a) odstavec 1 se nahrazuje tímto:
"1. Zboží v osobních zavazadlech cestujícího, které splňuje podmínky stanovené v článcích 9 a 10 Smlouvy a které bylo získáno podle obecných podmínek zdanění na vnitřním trhu některého členského státu, je osvobozeno od daní z obratu a spotřebních daní při dovozu, není-li tento dovoz obchodní povahy a úhrnná hodnota zboží nepřesáhne 180 evropských zúčtovacích jednotek na osobu."
b) v odstavci 2 se slova "30 zúčtovacích jednotek" nahrazují slovy "50 evropských zúčtovacích jednotek";
c) v odstavci 3 se slova "125 zúčtovacích jednotek" nahrazují slovy "180 evropských zúčtovacích jednotek";
d) doplňují se nové odstavce, které znějí:
"4. Jestliže cesta podle odstavce 1: - zahrnuje tranzit přes území třetí země; přelet takového území bez přistání se však nepovažuje za tranzit ve smyslu této směrnice,
- začíná na části území jiného členského státu, ve kterém dani z obratu a/nebo spotřební dani nepodléhá zboží, které je na tomto území spotřebováno,
musí cestující prokázat, že zboží převážené v jeho zavazadlech bylo získáno za obecných podmínek zdanění na vnitřním trhu některého členského státu a nevztahuje se na ně žádná náhrada daně z obratu a/nebo spotřební daně, jinak se použije článek 1.
5. Celková hodnota zboží osvobozeného od daně nesmí v žádném případě překročit částku uvedenou v odstavcích 1 nebo 2."
Článek 2
Článek 4 směrnice 69/169/EHS se mění takto: a) v odst. 1 písm.b) druhé odrážce sloupci II se slova "celkem 3 litry" nahrazují slovy "4 litry celkem";
b) odstavec 2 se nahrazuje tímto:
"2. Osvobození pro zboží uvedené v odst. 1 písm. a) a písm. b) se nevztahuje na cestující mladší sedmnácti let.
Osvobození pro zboží uvedené v odst. 1 písm. d) se nevztahuje na cestující mladší patnácti let."
c) doplňují se nové odstavce, které znějí:
"4. Jestliže cesta podle čl. 2 odst. 1: - zahrnuje tranzit přes území třetí země; přelet takového území bez přistání se však nepovažuje za tranzit ve smyslu této směrnice,
- začíná na části území jiného členského státu, ve kterém dani z obratu a/nebo spotřební dani nepodléhá zboží, které je na tomto území spotřebováno,
musí cestující prokázat, že zboží převážené v jeho zavazadlech bylo získáno za obecných podmínek zdanění na vnitřním trhu některého členského státu a nevztahuje se na ně žádná náhrada daně z obratu a/nebo spotřební daně, jinak se použijí množství stanovená v odst. 1 sloupci I.
5. Celková hodnota zboží osvobozeného od daně nesmí v žádném případě překročit částku uvedenou v odst. 1 sloupci II."
Článek 3
Článek 6 směrnice 69/169/EHS se mění takto: a) odstavec 2 se nahrazuje tímto:
"2. Aniž je dotčena úprava prodeje v letištních prodejnách pod celním dohledem a prodeje na palubě letadel, přijmou členské státy v oblasti maloobchodu nezbytná opatření, aby umožnily v případech a za podmínek upřesněných v odstavcích 3 a 4 prominutí daní z obratu pro dodání zboží, jež je odnášeno v osobních zavazadlech cestujících opouštějících území členského státu.
Spotřební daně prominout nelze."
b) v odstavci 3 se třetí pododstavec nahrazuje tímto:
"Členské státy mohou z prominutí daní vyloučit osoby, které mají v daném členském státě bydliště."
Článek 4
Článek 7 směrnice 69/169/EHS se nahrazuje tímto:
"Článek 7
1. Pro účely této směrnice se "evropskou zúčtovací jednotkou" rozumí jednotka stanovená finančním nařízením ze dne 21. prosince 1977. [6]
2. Protihodnota evropské zúčtovací jednotky v národní měně, ke které se přihlíží při provádění této směrnice, se stanoví jednou ročně.
Použijí se kurzy prvního pracovního dne měsíce října s účinkem od 1. ledna následujícího roku.
3. Členské státy mohou zaokrouhlit částky v národní měně, které vyplynou z přepočtu částek v evropských zúčtovacích jednotkách uvedených v článcích 1 a 2, přičemž toto zaokrouhlení nesmí přesáhnout 2 evropské zúčtovací jednotky.
4. Členské státy mohou při každoroční úpravě podle odstavce 2 zachovat stávající výši částky osvobození od daně, jestliže by přepočet částek osvobození od daně vyjádřených v evropských zúčtovacích jednotkách vedl před zaokrouhlením podle odstavce 3 ke změně částky osvobození od daně vyjádřené v národní měně o méně než 5 %."
Článek 5
1. Odchylně od čl. 2 odst. 1 směrnice 69/169/EHS ve znění čl. 1 písm. a) této směrnice: - může Dánské království až do 31. prosince 1981 vyloučit z osvobození od daně zboží, jehož cena za jednotku je vyšší než 135 evropských zúčtovacích jednotek,
- může Irsko až do 31. prosince 1983 vyloučit z osvobození od daně zboží, jehož cena za jednotku přesahuje 77 evropských zúčtovacích jednotek.
2. Po dobu uplatňování odchylek uvedených v odstavci 1 přijmou ostatní členské státy nezbytná opatření v souladu s postupy podle čl. 6 odst. 4 směrnice 69/169/EHS, aby umožnily prominutí daně u zboží dovezeného do Dánského království a Irska, které je v těchto zemích z osvobození od daně vyloučeno.
3. Odchylně od čl. 4 odst. 1 písm. b) směrnice 69/169/EHS ve znění čl. 2 písm. a) této směrnice může Dánské království až do 31. prosince 1983 zachovat u tichých vín, pokud jde o dovoz osvobozený od daní z obratu a spotřebních daní, množstevní omezení na 3 litry.
Článek 6
1. Členské státy uvedou v účinnost opatření nezbytná pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. ledna 1979.
2. Členské státy sdělí Komisi opatření, která přijmou k provedení této směrnice.
Komise je sdělí ostatním členským státům.
Článek 7
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 19. prosince 1978, kterou se mění směrnice 69/169/EHS o harmonizaci právních a správních předpisů týkajících se osvobození od daní z obratu a spotřebních daní při dovozu v rámci mezinárodního cestovního ruchu
(78/1033/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 99 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Shromáždění [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že čl. 1. odst.
1 směrnice Rady 69/169/EHS ze dne 28. května 1969 o harmonizaci právních a správních předpisů týkajících se osvobození od daní z obratu a spotřebních daní při dovozu v rámci mezinárodního cestovního ruchu [4], naposledy pozměněné směrnicí 78/1032/EHS [5], zavádí osvobození od daní pro zboží v osobních zavazadlech cestujících ze třetích zemí, je-li tento dovoz zcela neobchodní povahy;
vzhledem k tomu, že úhrnná hodnota zboží, na které se toto osvobození vztahuje, nesmí přesáhnout 25 zúčtovacích jednotek na osobu; že v souladu s čl.
1 odst. 2 směrnice 69/191/EHS mohou členské státy tuto částku snížit na 10 zúčtovacích jednotek pro cestující mladší patnácti let;
vzhledem k tomu, že zavedení evropské zúčtovací jednotky do právních aktů přijatých orgány Evropských společenství v oblasti osvobození od daní nesmí způsobit snížení částek vyjádřených v národní měně, které v současnosti požívají osvobození od daní;
vzhledem k tomu, že je rovněž třeba brát ohled na opatření doporučená ve prospěch cestujících odbornými mezinárodními organizacemi, především na ta, která jsou uvedena v příloze F odst. 3 Mezinárodní dohody o zjednodušení a sladění celních režimů, uzavřené z podnětu Rady pro celní spolupráci;
vzhledem k tomu, že tohoto dvojího cíle lze dosáhnout stanovením částky uvedené v čl. 1 odst. 1 směrnice 69/169/EHS na 40 evropských zúčtovacích jednotek a částky uvedené v odstavci 2 téhož článku na 20 evropských zúčtovacích jednotek;
vzhledem k tomu, že je třeba vymezit pojem "osobní zavazadlo",
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 69/169/EHS se mění takto: 1. Článek 1 se mění takto:
a) odstavec 1 se nahrazuje tímto: "1. Zboží dovážené v osobních zavazadlech cestujících ze třetích zemí je osvobozeno od daní z obratu a spotřebních daní, pokud se jedná o dovoz zcela neobchodní povahy a úhrnná hodnota zboží nepřesahuje 40 evropských zúčtovacích jednotek na osobu.";
b) v odstavci 2 se částka "10 zúčtovacích jednotek" nahrazuje částkou slovy "20 evropských zúčtovacích jednotek";
c) v odstavci 3 se částka "25 zúčtovacích jednotek" nahrazuje částkou "40 evropských zúčtovacích jednotek"
2. V článku 3 se doplňuje nový bod, který zní:
"3. "Osobními zavazadly" se rozumějí veškerá zavazadla, která je cestující schopen při svém příjezdu předložit celnímu orgánu, a zavazadla, které předloží celnímu orgánu později, pokud prokáže, že byla zapsána jako doprovodná zavazadla v okamžiku jeho odjezdu u společnosti, která zajišťovala jeho dopravu.
Za osobní zavazadla se nepovažují přenosné nádrže na pohonné hmoty.
Nicméně pro každý motorový dopravní prostředek se osvobozují od daní pohonné hmoty obsažené v přenosných nádržích v množství nepřesahujícím 10 litrů, aniž jsou dotčeny vnitrostátní předpisy v oblasti držení a přepravy pohonných hmot."
Článek 2
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. ledna 1979.
2. Členské státy uvědomí Komisi o ustanoveních, která přijmou k provádění této směrnice.
Komise o nich uvědomí ostatní členské státy.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 19. prosince 1978 o osvobození zboží dováženého v drobných zásilkách neobchodní povahy ze třetích zemí od daní (78/1035/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 99 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Shromáždění [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že směrnice Rady 74/651/EHS ze dne 19. prosince 1974 o osvobození zboží dováženého v drobných zásilkách neobchodní povahy uvnitř Společenství od daní [4], ve znění směrnice 78/1034/EHS [5], stanovila omezení a podmínky, za kterých se na tyto zásilky vztahuje osvobození od daně z přidané hodnoty a případně jiných nepřímých daní;
vzhledem k tomu, že je vhodné rovněž stanovit pravidla Společenství umožňující osvobodit od daní z obratu a spotřebních daní dovoz drobných zásilek stejné povahy ze třetích zemí;
vzhledem k tomu, že k tomuto účelu mají být z praktických důvodů omezení, v jejichž rozsahu se má osvobození uplatňovat, pokud možno stejné jako omezení stanovená pro osvobození od cla v nařízení (EHS) č. 3060/78 [6];
vzhledem k tomu, že je navíc třeba stanovit zvláštní omezení pro některé výrobky z důvodu vyššího zdanění, kterému podléhají v členských státech,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Zboží obsažené v drobných zásilkách neobchodní povahy zaslaných ze třetí země jednotlivcem jinému jednotlivci nacházejícímu se v členském státě je při dovozu osvobozeno od daní z obratu i spotřebních daní.
2. Pro účely odstavce 1 se "drobnými zásilkami zboží neobchodní povahy" rozumějí zásilky, které - jsou zasílány příležitostně,
- obsahují výhradně zboží určené k osobnímu užívání příjemcem nebo členy jeho rodiny, přičemž toto zboží nesmí povahou ani množstvím svědčit o obchodním záměru,
- obsahují zboží, jehož úhrnná hodnota nepřesahuje 30 evropských zúčtovacích jednotek,
- jsou zasílány, aniž by jejich příjemce odesílateli cokoli platil.
Článek 2
1. Článek 1 se vztahuje na následující zboží pouze v rámci těchto množstevních omezení: a) tabákové výrobky
50 kusů cigaret,
nebo 25 kusů doutníčků (doutníky o hmotnosti nejvýše 3 g na kus),
nebo 10 kusů doutníků,
nebo 50 gramů tabáku ke kouření;
b) alkoholické nápoje - destilované nápoje a lihoviny se skutečným obsahem alkoholu vyšším než 22o: jedna standardní láhev (o obsahu do 1 litru)
nebo
- destilované nápoje a lihoviny a aperitivy vyrobené z vína nebo alkoholu se skutečným obsahem alkoholu nepřevyšujícím 22o; šumivá vína, likérová vína: jedna standardní láhev (o obsahu do 1 litru)
nebo
- tichá vína: 2 litry;
c) parfémy: 50 gramů
nebo
toaletní vody: 0, 25 litru nebo 8 uncí;
d) káva: 500 gramů
nebo
kávové extrakty a esence: 200 gramů;
e) čaj: 100 gramů
nebo
čajové extrakty a esence: 40 gramů.
2. Členské státy mohou omezit nebo zrušit osvobození od daní z obratu a spotřebních daní pro výrobky uvedené v odstavci 1.
3. Osvobození od daní poskytnutá na drobné zásilky ze třetích zemí nesmí být v žádném případě vyšší než osvobození uplatňovaná pro drobné zásilky uvnitř Společenství.
Článek 3
Z osvobození od daní je zcela vyloučeno zboží uvedené v článku 2, které je obsaženo v drobných zásilkách neobchodní povahy v množství přesahujícím množství stanovená v tomto článku.
Článek 4
1. Pro účely této směrnice se evropskou zúčtovací jednotkou rozumí jednotka vymezená finačním nařízením ze dne 21. prosince 1977 [7].
2. Hodnota evropské zúčtovací jednotky v národní měně, ke které se přihlíží při použití této směrnice, se stanoví jednou ročně.
Použijí se kurzy platné k prvnímu pracovnímu dni měsíce října s účinkem od 1. ledna následujícího roku.
3. Členské státy mohou zaokrouhlit částky v národní měně, které vyplynou z přepočtu částek vyjádřených v evropských zúčtovacích jednotkách uvedených v čl. 1 odst. 2, přičemž toto zaokrouhlení nesmí překročit 2 evropské zúčtovací jednotky.
4. Členské státy mohou zachovat výši osvobození od daní platnou při každoroční úpravě podle odstavce 2 beze změny, jestliže by přepočet výše osvobození od daní vyjádřené v evropských zúčtovacích jednotkách před zaokrouhlením podle odstavce 3 vedl k úpravě výše osvobození od daní vyjádřené v národní měně o méně než 5 %.
Článek 5
1. Členské státy uvedou v účinnost opatření nezbytná pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. ledna 1979.
2. Členské státy sdělí Komisi ustanovení, která přijmou k provedení této směrnice.
Komise o tom uvědomí ostatní členské státy.
Článek 6
Tato směrnice je určena členským státům.
Nařízení Rady (EHS) č. 352/78 ze dne 20. února 1978 o připisování jistot, kaucí nebo záruk, které byly poskytnuty v rámci společné zemědělské politiky a následně propadly
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 729/70 ze dne 21. dubna 1970 o financování společné zemědělské politiky [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 2788/72 [2], a zejména na čl. 2 odst. 2 a čl. 3 odst. 2 uvedeného nařízení,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Shromáždění [3],
vzhledem k tomu, že podle nařízení Společenství jsou požadovány četné jistoty v souvislosti s operacemi týkajícími se zemědělských produktů; že je nezbytné přijmout úpravu pro připisování těchto jistot v případech, kdy propadly;
vzhledem k tomu, že ve většině případů, kdy jistoty propadnou, utrpí Evropský zemědělský orientační a záruční fond (dále jen "EZOZF") finanční ztrátu, buď protože opatření financoval a hospodářský subjekt nedodržel své závazky, nebo protože toto nedodržení závazků má za následek nutnost výdajů ze strany EZOZF; že by tato ztráta měla být z tohoto důvodu nahrazena využitím propadlých jistot, aby se snížily výdaje EZOZF;
vzhledem k tomu, že by si však jistoty, které nepokrývají riziko finanční ztráty EZOZF, měly ponechat členské státy;
vzhledem k tomu, že by jistoty, které propadly v souvislosti s operacemi potravinové pomoci, měly být použity na snížení výdajů dané potravinové pomoci;
vzhledem k tomu, že je rovněž správné, aby jistoty propadlé v rámci určité operace byly použity na snížení výdajů souvisejících s tímto typem operace;
vzhledem k tomu, že podobná pravidla již v určitých sektorech existují; že by tedy měla být zrušena,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Toto nařízení se vztahuje na jakékoliv jistoty, kauce nebo záruky (dále je "jistoty") poskytnuté na základě ustanovení přijatých v rámci společné zemědělské politiky.
2. Toto nařízení se však nevztahuje na jistoty poskytnuté: a) v souvislosti s vydáním vývozních nebo dovozních licencí, ať už se stanovením částky předem či bez něj,
b) v rámci nabídkových řízení pouze z důvodu zajištění, aby uchazeči předkládali vážné nabídky,
c) z důvodu zajištění platby poplatku představujícího část vlastních zdrojů Společenství ve smyslu rozhodnutí 70/243/ESUO, EHS, Euratom [4], pokud částka tohoto poplatku již byla určena podle čl.
2 odst.
1 nařízení (EHS, Euratom, ESUO) č.
2891/77 [5] a byla poskytnuta Komisi.
Článek 2
1. Jistoty uvedené v článku 1, které propadnou, zcela použijí platební orgány nebo subjekty členských států na snížení výdajů EZOZF.
2. Jistoty, které propadnou v souvislosti s operacemi potravinové pomoci, však použijí platební orgány nebo subjekty členských států na snížení výdajů dané potravinové pomoci.
Článek 3
1. Jistoty uvedené v čl. 2 odst. 1 se odečtou: a) od příslušných náhrad, pokud se skončená nebo plánovaná operace, v jejímž rámci byla jistota poskytnuta, týká obchodu s třetími zeměmi,
b) od příslušných intervenčních výdajů ve všech ostatních případech.
2. Pokud jsou výdaje, které hradí EZOZF, zajišťovány pomocí účtů, připíší se jistoty uvedené v čl. 2 odst. 1 na tyto účty.
Článek 4
Článek 14 nařízení Rady (EHS) č. 2306/70 ze dne 10. listopadu 1970 o financování intervenčních výdajů s ohledem na vnitřní trh s mlékem a mléčnými výrobky [6] a čl. 3 odst. 1 nařízení Rady (EHS) č. 786/69 ze dne 22. dubna 1969 o financování intervenčních výdajů s ohledem na vnitřní trh s oleji a tuky [7] se zrušují.
Článek 5
Prováděcí pravidla pro toto nařízení se stanoví postupem podle článku 13 nařízení (EHS) č. 729/70.
Článek 6
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
ze dne 17. března 1978, kterým se mění nařízení (EHS) č. 2182/77 pro prodej zmrazeného hovězího masa z intervenčních zásob určeného ke zpracování ve Společenství
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 805/68 ze dne 27. června 1968 o společné organizaci trhu s hovězím a telecím masem [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 425/77 [2], a zejména na čl. 7 odst. 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že pokud se zadní čtvrti hovězího masa prodávají na základě nařízení Komise (EHS) č.
2182/77 ze dne 30. září 1977, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro prodej zmrazeného hovězího masa z intervenčních zásob určeného ke zpracování ve Společenství a kterým se mění nařízení (EHS) č. 1687/76 [3], je vhodné umožnit hospodářským subjektům, aby před zpracováním vyřadily některé kusy, jejichž cena a jakost je činí nevhodnými ke zpracování; že je proto vhodné změnit nařízení (EHS) č.
2182/77;
vzhledem k tomu, že čl. 4 odst.
1 nařízení (EHS) č. 2182/77 stanoví, že před uzavřením smlouvy o prodeji je složena jistota, která má zaručit, že dojde ke zpracování produktů; že na základě zkušeností je vhodné stanovit konečný termín pro složení této jistoty, aby se zabránilo hospodářským subjektům v neoprávněném oddalování uzavírání smluv o prodeji; že je navíc nezbytné přijmout přechodné opatření pro právě probíhající transakce;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro hovězí a telecí maso,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. V čl. 1 odst. 2 a v příloze nařízení (EHS) č. 2182/77 se zrušuje slovo "zmrazené".
2. V článku 1 nařízení (EHS) č. 2182/77 se doplňuje nový odstavec, který zní:
"4. Pro účely tohoto nařízení je možné provádět zpracování zadních čtvrtí po vyřazení těchto kusů: hovězího plátku a rostbífu.
V takovém případě odpovídá 100 kilogramů zadních nevykostěných čtvrtí po vyřazení hovězího plátku a rostbífu 66 kilogramům vykostěného masa."
Článek 2
V čl. 4 odst. 1 nařízení (EHS) č. 2182/77 se první pododstavec nahrazuje tímto:
"1. Jistota, která zaručí, že dojde ke zpracování produktů, je složena u příslušného subjektu členského státu, ve kterém má dojít ke zpracování před uzavřením smlouvy o prodeji, a to nejpozději do dvou týdnů po podání žádosti o nákup nebo nabídky. Skládá se v národní měně tohoto členského státu."
Článek 3
V případě žádostí o nákup nebo nabídek podaných v rámci nařízení (EHS) č. 2182/77 je jistota uvedená v čl. 4 odst. 1 uvedeného nařízení složena nejpozději do 31. března 1978.
Článek 4
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 20. března 1978.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (EHS) č. 686/78 ze dne 6. dubna 1978, kterým se stanoví doplňující ustanovení pro přidělování vývozních náhrad pro produkty rybolovu
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 100/76 ze dne 19. ledna 1976 o společné organizaci trhu s produkty rybolovu [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 2560/77 [2],
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 110/76 ze dne 19. ledna 1976, kterým se stanoví obecná pravidla pro přidělování vývozních náhrad pro produkty rybolovu a kritéria pro stanovování výše těchto náhrad [3], a zejména na čl.
7 odst. 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že bylo zjištěno, že produkty původem ze Společenství jsou zmrazeny a/nebo zpracovány na plavidle plujícím pod vlajkou třetí země; že po zmrazení nebo zpracování jsou tyto produkty vyvezeny;
vzhledem k tomu, že hospodářské podmínky těchto úkonů jsou srovnatelné s podmínkami úkonů, které jsou prováděny ve třetích zemích, kde jsou produkční náklady podstatně nižší než ve Společenství; že přidělování vývozních náhrad pro produkty zmrazené a/nebo zpracované za těchto podmínek poskytuje těmto produktům neoprávněnou hospodářskou výhodu;
vzhledem k tomu, že opatření uvedená v tomto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro produkty rybolovu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Pro účely uplatňování režimu vývozních náhrad se produkty rybolovu původem ze Společenství, zmrazené a/nebo zpracované na plavidle zapsaném nebo registrovaném v třetí zemi a plujícím pod vlajkou třetí země, považují za produkty, které nejsou původem ze Společenství.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 29. dubna 1978.
Použije se na vývozy, pro které jsou vývozní celní formality splněny od tohoto data.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (EHS) č. 776/78 ze dne 18. dubna 1978 o uplatnění nejnižší sazby náhrady při vývozu mléčných výrobků a o zrušení a změně některých nařízení
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 804/68 ze dne 27. června 1968 o společné organizaci trhu s mlékem a mléčnými výrobky [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 2560/77 [2], a zejména na čl. 17 odst. 4 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 876/68 ze dne 28. června 1968, kterým se stanoví obecná pravidla týkající se poskytování vývozních náhrad pro mléko a mléčné výrobky a kritérií pro stanovení výše těchto náhrad [3], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 2429/72 [4], a zejména na čl. 6 odst. 2 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že za účelem lepší přehlednosti je vhodné zrušit tato nařízení, která by měla být několikrát změněna, a nahradit je jediným zněním:
- nařízení Komise (EHS) č. 1611/68 ze dne 15. října 1968, kterým se stanoví zvláštní ustanovení o nejnižší sazbě náhrady pro vývoz některých druhů sýrů do třetích zemí [5], ve znění nařízení (EHS) č. 2786/73 [6],
- nařízení Komise (EHS) č. 1578/70 ze dne 4. srpna 1970, kterým se stanoví zvláštní ustanovení o nejnižší sazbě náhrady pro vývoz sýrů do třetích zemí [7],
- nařízení Komise (EHS) č. 518/76 ze dne 8. března 1976, kterým se stanoví zvláštní ustanovení o nejnižší sazbě náhrady pro vývoz mléčných výrobků a kterým se zrušuje nařízení (EHS) č. 2188/74 [8];
vzhledem k tomu, že je vhodné upravit příloha nařízení Komise (EHS) č. 1324/68 ze dne 29. srpna 1968, kterým se stanoví zvláštní podmínky pro vývoz některých druhů sýrů do Švýcarska [9] naposledy pozměněnému nařízením (EHS) č. 2786/73 [10], aby se zohlednila skutečnost, že "Tilsit" a "Butterkäse" spadají při vývozu do třetích zemí do položky 04.04 E I b) 5 společného celního sazebníku;
vzhledem k tomu, že pokud se vývozní náhrada liší podle místa určení, čl. 11 odst. 2 nařízení Komise (EHS) č. 192/75 ze dne 17. ledna 1975, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro vývozní náhrady pro zemědělské produkty [11], naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 1469/77 [12], stanoví, že část náhrady, vypočtená na základě nejnižší sazby pro náhradu, která je použitelná v den vyřízení vývozních celních formalit, se vyplatí po prokázání, že produkt opustil zeměpisné území Společenství;
vzhledem k tomu, že čl. 2 odst. 4 poslední pododstavec a čl. 3 odst. 1 nařízení Rady (EHS) č. 441/69 ze dne 4. března 1969, kterým se stanoví doplňující obecná pravidla pro poskytování vývozních náhrad pro produkty, pro něž platí režim jednotné ceny, vyvážené v nezměněném stavu nebo ve formě některého zboží, na něž se nevztahuje příloha II Smlouvy [13], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 269/78 [14], umožňují, aby část náhrady vypočtená na základě nejnižší sazby byla zaplacena, jakmile je daný produkt zařazen do zvláštního režimu ustanoveného uvedeným nařízením;
vzhledem k tomu, že v rámci zvláštních režimů s některými třetími zeměmi může být sazba náhrady uplatňovaná při vývozu některých mléčných výrobků do těchto zemí nižší, v některých případech i podstatně nižší, než běžně uplatňovaná sazba náhrady; že může dojít k případu, kdy není stanovena žádná náhrada;
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č. 1324/68 s ohledem na některé druhy sýrů a nařízení Komise (EHS) č. 2074/73 ze dne 31. července 1973, kterým se stanoví zvláštní podmínky pro vývoz taveného sýra do Švýcarska [15] zavedly zvláštní režimy, pokud jde o Švýcarsko; že nařízení Komise č. 102/78 ze dne 18. ledna 1978, kterým se stanoví zvláštní podmínky pro vývoz některých druhů sýrů do Rakouska [16] zavedlo rovněž zvláštní režim pro Rakousko s ohledem na číslo 04.04; že nařízení Komise (EHS) č. 1579/70 ze dne 4. srpna 1970, kterým se stanoví zvláštní podmínky pro vývoz některých druhů sýrů do Španělska [17], naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 1300/76 [18] stanoví rovněž zvláštní sazbu náhrady pro sýry vyvážené do Španělska (oblast určení D);
vzhledem k tomu, že zvláštní režimy pro vývoz do Švýcarska, Rakouska a Španělska zajistí, že produkty, kterým byla poskytnuta náhrada pro jiná místa určení, nemohou být vyvezeny do těchto tří zemí; že je v důsledku toho nutné zohlednit tyto zvláštní režimy při použití nařízení (EHS) č. 192/75, aby vývozci nemuseli při obchodování se třetími zeměmi nést zbytečné finanční náklady, a to tím, že při stanovení nejnižší sazby náhrady by se neměly zohledňovat sazby zvláštní náhrady stanovené pro příslušná zvláštní místa určení, jejichž částka je nižší, než je nejnižší platná náhrada pro jiné třetí země; že tato výjimka byla, s výhradou Rakouska, stanovena nařízeními (EHS) č.
1611/68 a (EHS) č. 1578/70;
vzhledem k tomu, že nejnižší sazba náhrady může rovněž vyplynout ze skutečnosti, že náhrada nebyla stanovena;
vzhledem k tomu, že s ohledem na vývozy do Spojených států (oblast určení E) existují případy, kdy nebyla stanovena náhrada pro některé mléčné výrobky; že je rovněž vhodné stanovit výjimku pro stanovení nejnižší sazby náhrady v případech, kdy opatření přijatá ve Spojených státech zaručí, že produkty, na které se vztahuje náhrada pro ostatní místa určení, nesmějí být dováženy do oblasti určení E; že na základě dosavadních zkušeností je zřejmé, že se na produkty uvedené v příloze II tohoto nařízení může vztahovat tato výjimka nejen s ohledem na použití čl. 11 odst.
2 nařízení (EHS) č. 192/76, ale rovněž na čl.
1 nařízení (EHS) č. 441/69; že tyto výjimky by měly být zrušeny pro produkty, které již nesplňují výše uvedené podmínky; že takové ustanovení bylo stanoveno v nařízení (EHS) č.
vzhledem k tomu, že oblast určení D odpovídající Španělsku a oblast určení E odpovídající Spojeným státům jsou definovány v příloze nařízení Komise (EHS) č. 1098/68 ze dne 27. července 1968, kterým se stanoví prováděcí pravidla k vývozním náhradám pro mléko a mléčné výrobky [19], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 37/75 [20];
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro mléko a mléčné výrobky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nestanovení náhrady nebo zvláštní náhrada: - stanovená pro vývoz produktů uvedených v příloze I do jednoho místa určení uvedeného v téže příloze, a
- jejíž sazba je nižší než nejnižší sazba stanovená pro jiná místa určení,
nejsou zohledněny při stanovení nejnižší sazby náhrady ve smyslu článku 11 nařízení (EHS) č. 192/75.
Článek 2
Nestanovení náhrady pro produkty uvedené v příloze II, které jsou vyváženy do oblasti určení E, se nebere v úvahu: - pro stanovení nejnižší sazby náhrady ve smyslu čl. 11 odst. 2 nařízení (EHS) č. 192/75,
- pro použití čl. 2 odst.4 posledního pododstavce a čl. 3 odst. 1 nařízení (EHS) č. 441/69.
Článek 3
V příloze I nařízení (EHS) č. 1324/68: a) se zrušuje položka 04.04 E I b) 2;
b) položka 04.04. E I b) 5 se mění takto: - slovo "Butterkäse" se vkládá před slovo "Danbo",
- slovo "Tilsit" se vkládá za slovo "Saint-Paulin".
Článek 4
Nařízení (EHS) č. 1611/68, (EHS) č. 1578/70 a (EHS) č. 518/76 se zrušují.
Článek 5
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
ze dne 24. dubna 1978 o uzavření Dohody ve formě výměny dopisů, kterou se mění příloha A protokolu č. 1 k Dohodě mezi Evropským hospodářským společenstvím a Švýcarskou konfederací
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 113 této smlouvy,
s ohledem na doporučení Komise,
vzhledem k tomu, že by se měla uzavřít Dohoda ve formě výměny dopisů, kterou se mění příloha A protokolu č. 1 k Dohodě mezi Evropským hospodářským společenstvím a Švýcarskou konfederací [1],
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Dohoda ve formě výměny dopisů, kterou se mění příloha A protokolu č. 1 k Dohodě mezi Evropským hospodářským společenstvím a Švýcarskou konfederací, se schvaluje jménem Společenství.
Znění dohody se připojuje k tomuto nařízení.
Článek 2
Předseda Rady je oprávněn jmenovat osobu zmocněnou podepsat dohodu zavazující Společenství.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (EHS) č. 890/78 ze dne 28. dubna 1978, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro vydávání ověřovacích listin původu pro chmel
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1696/71 ze dne 26. července 1971 o společné organizaci trhu s chmelem [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1170/77 [2], a zejména na čl. 2 odst. 5 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Rady (EHS) č.
1784/77 ze dne 19. července 1977 [3] stanoví obecná pravidla pro vydávání ověřovacích listin původu pro chmel;
vzhledem k tomu, že je za účelem jednotného uplatňování režimu vydávání ověřovacích listin původu v členských státech nutné stanovit produkty, kterých se vydávání ověřovacích listin původu týká, jakož i související činnosti a údaje, které se uvádějí v různých dokladech přiložených k uvedeným produktům;
vzhledem k tomu, že je za účelem kontroly chmelových hlávek nutné, aby bylo k ověřovací listině původu přiloženo prohlášení podepsané samostatným producentem nebo producentem, který je členem seskupení; že by měl tento doklad obsahovat údaje, které umožní identifikovat chmel od okamžiku jeho přihlášení k vydání ověřovací listiny původu až do jejího vydání;
vzhledem k tomu, že je za účelem stanovení znaků jakosti, které musí mít chmel určený k uvedení na trh, nutné zohlednit obsah vlhkosti a cizích tělísek; že je s ohledem na dobrou jakost, kterou se chmel Společenství vyznačuje, nutné inspirovat se stávajícími postupy obvyklými při obchodních operacích;
vzhledem k tomu, že je vhodné ponechat výběr metody kontroly obsahu vlhkosti chmele na členských státech; že tyto metody však musí poskytovat srovnatelné výsledky; že je ve sporných případech nutné použít metodu Společenství;
vzhledem k tomu, že je za účelem zohlednění stávajících obchodních postupů v některých regionech Společenství nutné označit chmel uváděný na trh s peckami nebo bez nich a zanést o tom příslušnou poznámku do ověřovací listiny původu;
vzhledem k tomu, že je nutné stanovit obecná pravidla pro označování obalu a číslování ověřovacích listin původu, aby měli uživatelé přesné informace o původu a vlastnostech produktů uváděných na trh;
vzhledem k tomu, že je nutné stanovit, že vydávání ověřovací listiny původu pro chmel zpracovaný z chmele ověřeného v nezpracovaném stavu je možné, pouze pokud se zpracování provádí v uzavřeném okruhu operace; že pokud se tyto operace provádějí ve střediscích nebo skladech pro ověřování, je vhodné zjednodušit následné vydávání ověřovacích listin původu;
vzhledem k tomu, že pokud je výrobek přebalen bez zpracování pod úřední kontrolou, je vhodné zjednodušit následné vydávání ověřovací listiny původu;
vzhledem k tomu, že čl. 1 odst.
1 druhý pododstavec nařízení (EHS) č. 1784/77 stanoví, že produkty, kterým nebyla vydána ověřovací listina původu, jsou podrobeny kontrole; že tato kontrola musí zaručit, že tyto produkty nenarušují běžný obchod s ověřenými produkty a že jsou vhodné pro své určené využití a používají je pouze jejich příjemci;
vzhledem k tomu, že je vhodné svěřit tuto kontrolu subjektům vydávajícím ověřovací listiny původu;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro chmel,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Pro účely tohoto nařízení se rozumí:
a) "neupraveným chmelem" chmel, který byl podroben pouze prvnímu sušení a prvnímu balení;
b) "upraveným chmelem" chmel, který byl mimo jiné podroben konečnému sušení a konečnému balení;
c) "chmelem s peckami" chmel, jehož obsah pecek je větší než 2 % jeho hmotnosti;
d) "chmelem bez pecek" chmel, jehož obsah pecek není větší než 2 % jeho hmotnosti;
e) "izomerizovaným chmelovým extraktem" extrakt, ve kterém byly kyseliny alfa téměř zcela izomerizovány;
f) "zapečetěním obalu" uzavření obalu pod úředním dohledem takovým způsobem, že při otevření obalu se uzávěr poruší;
g) "uzavřeným okruhem operace" proces úpravy nebo zpracování chmele prováděný pod úředním dohledem, aby bylo zajištěno, že existuje pouze jeden vstup pro původní materiál a jeden výstup pro upravené nebo zpracované výrobky a že nelze v průběhu operace přidávat nebo odebírat chmel nebo chmelové výrobky;
h) "partií" počet balíků chmele nebo chmelových produktů stejných vlastností, které ve stejnou dobu předkládá samostatný producent nebo producent, který je členem seskupení, nebo zpracovatel za účelem vydání ověřovací listiny původu.
Článek 2
1. Ke každé partii chmelových hlávek předložené pro vydání ověřovací listiny původu je přiloženo písemné prohlášení podepsané producentem, které obsahuje: - jméno a adresu producenta,
- sklizňový rok,
- odrůdu,
- místo produkce,
- parcelní číslo katastru nemovitostí nebo rovnocenný úřední údaj,
- počet balíků v jedné partii.
2. Toto prohlášení je k partii chmele přiloženo při každé jeho úpravě nebo míchání a každopádně až do vydání ověřovací listiny původu.
Článek 3
1. Chmelové hlávky předložené pro vydání ověřovací listiny původu by měly odpovídat definici podle čl. 1 odst. 3 písm. a) nařízení (EHS) č. 1696/71 a minimálním požadavkům pro uvádění na trh podle přílohy I tohoto nařízení.
Dodržování minimálních požadavků pro uvádění na trh týkajících se obsahu vlhkosti chmele se kontroluje podle jedné z metod podle přílohy II oddíl B. Metody podle přílohy II oddílu B bodu 2 však musí schválit kontrolní subjekt a musí zaručit výsledky se standardní odchylkou nepřesahující 2,0. Ve sporných případech se kontrola provede metodou podle přílohy II oddílu B bodu 1.
Členské státy sdělí Komisi používané metody.
3. Dodržování minimálních požadavků pro uvádění na trh jiných než obsah vlhkosti se kontroluje v souladu s běžnými obchodními postupy.
Ve sporných případech se kontrola provede metodou podle přílohy II oddílu C.
Článek 4
Pro účely uplatnění kontrolních metod podle článku 3 popsaných v příloze II oddílu B bodu 1 a v příloze II oddílu C se vzorky odebírají takto: a) odběr vzorků se týká každé partie, z níž je odebrán nejméně jeden balík z deseti, a v každém případě nejméně dva balíky z jedné partie;
b) odběr vzorků se provádí metodou podle přílohy II oddílu A.
Článek 5
Ověřovací listina původu podle článku 5 nařízení (EHS) č. 1784/77 uvádí příslušnou poznámku "chmel s peckami" nebo "chmel bez pecek".
Článek 6
1. Referenční číslo ověřovací listiny původu podle článku 5 nařízení (EHS) č. 1784/77 je tvořeno kódy, které v souladu s přílohou III označují střediska pro ověřování, členské státy, sklizňové roky a příslušné partie.
2. Toto číslo je stejné pro všechny balíky jedné partie.
3. Členské státy sdělí do 1. září 1978 Komisi seznam středisek pro ověřování a kódy přidělené každému středisku.
Seznam těchto středisek a jejich kódových čísel je zveřejněn v Úředním věstníku Evropských společenství.
Každoročně se zveřejňuje aktualizovaný seznam.
Článek 7
Označení podle čl. 1 odst. 2 nařízení (EHS) č. 1784/77 se provádí podle přílohy IV pod dohledem a po zapečetění na balení, ve kterém se výrobek uvádí na trh.
Článek 8
1. Pro upravený chmel vyrobený z chmele, který byl ověřen v neupraveném stavu, může být vydána ověřovací listina původu, pokud se úprava provádí v uzavřeném okruhu operace.
2. Pokud se chmel upravuje ve střediscích nebo skladech pro ověřování: a) ověřovací listina původu je vydána až po dokončení úpravy;
b) k původnímu neupravenému chmelu je přiloženo prohlášení podle článku 2.
3. V každém případě je partii původního chmele přiděleno číslo před úpravou.
Toto číslo musí být uvedeno v ověřovací listině původu pro upravený chmel.
4. Pro výrobky upravené z chmele podle článku 7 nařízení (EHS) č. 1784/77 je vydána ověřovací listina původu, pokud jsou zpracovány v uzavřeném kruhu operace.
Článek 9
1. Pokud jsou chmelový prášek a chmelové extrakty v oběhu, je změna obalu podle čl. 1 odst. 5 nařízení (EHS) č. 1784/77 možná pouze pod úředním dohledem.
2. Pokud dojde ke změně obalu bez zpracování výrobku podle předchozího odstavce, týká se nové ověřovací řízení pouze:
- označení nového obalu, - poznámky o tomto označení a změně obalu v původní ověřovací listině původu.
Článek 10
a) v případě chmele sklizeného na vlastním pozemku pivovaru, který tento pivovar použije v původním nebo zpracovaném stavu: - pro každou sklizeň pivovar zašle do 1. listopadu kontrolnímu subjektu prohlášení o odrůdách, sklizených množstvích, místech produkce a pěstebních plochách, společně s parcelním číslem katastru nemovitostí nebo rovnocenným úředním údajem podle čl. 1 odst. 6 nařízení (EHS) č. 1784/77,
- žádná dodatečná kontrola není nutná, pokud je chmel v pivovaru zpracován nebo se používá v přirozeném stavu.
V ostatních případech se s výjimkou bodu 5 provádí kontrola podle písmena c);
b) v případě izomerizovaných chmelových extraktů zpracovatel ohlásí každoročně nejpozději do 31. prosince kontrolnímu subjektu množství vyprodukovaná i uvedená na trh.
Na obalu musí být poznámka "izomerizovaný chmelový extrakt" a údaje o hmotnosti nebo objemu;
c) v případě chmelových výrobků smluvně zpracovaných na účet pivovaru, pokud je příslušný pivovar používá, subjekt vydávající ověřovací listiny původu vystaví při vstupu chmele do zpracovatelského zařízení doklad, do kterého se v průběhu zpracování zanášejí alespoň tyto údaje: 1. identifikační údaje smlouvy,
2. pivovar, kterému jsou výrobky určeny,
3. zpracovatelské zařízení,
4. popis zpracovaného výrobku,
5. referenční číslo ověřovací listiny původu nebo osvědčení o rovnocennosti původního chmele,
6. hmotnost zpracovaného výrobku.
Tomuto dokladu se přidělí referenční číslo, které se rovněž uvede na obal;
d) v případě chmele a chmelových výrobků v malých balíčcích, které jsou určeny pro prodej soukromým osobám pro jejich vlastní potřebu, nemůže být hmotnost balíčku větší než: - 500 gramů pro hlávky nebo prášek,
- 150 gramů pro extrakt.
Na obal se uvádí označení zboží a jeho hmotnost.
Článek 11
Členské státy sdělí Komisi do 1. září 1978 seznam chmelařských oblastí nebo regionů podle čl. 6 odst. 1 nařízení (EHS) č. 1784/77.
Článek 12
Toto nařízení se použije ode dne 1. srpna 1978.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
ze dne 2. května 1978, kterým se mění nařízení (EHS, Euratom, ESUO) č. 260/68, kterým se stanoví podmínky a postup pro uplatňování daně ve prospěch Evropských společenství
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o vytvoření jednotné Rady a jednotné Komise Evropských společenství,
s ohledem na Protokol o výsadách a imunitách Evropských společenství, a zejména na článek 13 tohoto protokolu,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že je třeba změnit nařízení Rady (EHS, Euratom, ESUO) č. 260/68 ze dne 29. února 1968, kterým se stanoví podmínky a postup pro uplatňování daně ve prospěch Evropských společenství[1], naposledy pozměněné nařízením (ESUO, EHS, Euratom) č. 1544/73[2], aby bylo vzato v úvahu nařízení Rady (Euratom, ESUO, EHS) č. 912/78 ze dne 2. května 1978, kterým se mění služební řád úředníků a pracovní řád ostatních zaměstnanců Evropských společenství[3],
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V čl. 6 odst. 1 písm. a) nařízení (EHS, Euratom, ESUO) č. 260/68 se doplňuje nová odrážka, která zní:
" na základě článku 70a služebního řádu."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
ze dne 19. května 1978, kterým se mění nařízení (EHS) č. 2182/77, pokud jde o některá prováděcí pravidla pro prodej zmrazeného hovězího masa z intervenčních zásob určeného ke zpracování ve Společenství
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 805/68 ze dne 27. června 1968 o společné organizaci trhu s hovězím a telecím masem [1], naposledy pozměněné nařízením č. 425/77 [2], a zejména na čl. 7 odst. 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že na základě zkušenosti získané od vstupu v platnost nařízení Komise (EHS) č.
2182/77 ze dne 30. září 1977, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro prodej zmrazeného hovězího masa z intervenčních zásob určeného ke zpracování ve Společenství a kterým se mění nařízení (EHS) č. 1687/76 [3], ve znění nařízení (EHS) č.
vzhledem k tomu, že pokud jsou produkty zpracovány jiným hospodářským subjektem než je subjekt, který je nakoupil, je nezbytné upřesnit, aby jistota, která má zaručit jejich zpracování, byla složena kupujícím za účelem usnadnit úkol intervenčních agentur v případech, kdy jistota nemůže být uvolněna;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro hovězí a telecí maso,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (EHS) č. 2182/77 se mění takto: 1. v čl. 3 se odst. 3 nahrazuje tímto:
"3. Pokud se použije čl. 13 odst. 3 nařízení (EHS) č. 1687/76, intervenční agentura, která má produkty v držení, neprodleně informuje příslušný subjekt členského státu, ve kterém má dojít ke zpracování, o podání žádosti o nákup nebo nabídky.";
2. v článku 3 se doplňuje nový odstavec, který zní:
"4. Po uzavření smlouvy o prodeji intervenční agentura, která má produkty v držení, neprodleně zašle příslušnému subjektu členského státu, ve kterém má dojít ke zpracování, ověřený opis smlouvy o prodeji.";
3. v čl. 4 odst. 1 se první pododstavec nahrazuje tímto:
"1. Před uzavřením smlouvy o prodeji složí kupující podle článku 3 jistotu, která zaručí, že dojde ke zpracování produktů, u příslušného subjektu členského státu, ve kterém má dojít ke zpracování. Skládá se v národní měně tohoto členského státu.";
4. v čl. 5 odst. 2 se slova "pěti měsíců" nahrazují slovy "sedmi měsíců".
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 22. května 1978.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
ze dne 6. června 1978, kterým se mění nařízení (EHS) č. 1703/72, kterým se stanoví mimo jiné pravidla pro financování nákladů Společenstvím vzniklých v souvislosti s prováděním Úmluvy o potravinové pomoci z roku 1971
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
vzhledem k tomu, že čl. 3 odst. 1 nařízení Rady (EHS) č. 2727/75 ze dne 29. října 1975 o společné organizaci trhu s obilovinami [2] naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 1125/78 [3] umožňuje stanovení jednotné intervenční ceny některých obilovin, včetně pšenice obecné a stanovení referenční ceny pekárenské pšenice;
vzhledem k tomu, že od hospodářského roku 1977/78 může být za zvláštních intervenčních opatření nakoupena pekárenská pšenice za referenční cenu za účelem intervence;
vzhledem k tomu, že z tohoto důvodu může být pekárenská pšenice dodávána v rámci potravinové pomoci;
vzhledem k tomu, že nařízení Rady (EHS) č. 1703/72 ze dne 3. srpna 1972, kterým se mimo jiné stanoví pravidla pro financování nákladů Společenstvím vzniklých v souvislosti s prováděním Úmluvy o potravinové pomoci z roku 1971 [4] zmiňuje pouze intervenční cenu, zejména v článku 7 uvedeného nařízení, který se týká ceny za jakou je zboží předáváno při provádění uvedené úmluvy;
vzhledem k tomu, že určitá opatření v oblasti potravinové pomoci mohou být ve formě obecné nebo pekárenské pšenice, by mělo být zboží dodáváno za odpovídající cenu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Čl. 7 odst. 1 nařízení (EHS) č. 1703/72 se nahrazuje tímto:
"Cena, za kterou intervenční agentura předává zboží v rámci provádění Úmluvy o potravinové pomoci z roku 1971, je příslušná jednotná intervenční cena nebo referenční cena v měsíci, ve kterém je zboží staženo z intervence."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
ze dne 19. června 1978, kterým se mění nařízení (EHS) č. 2358/71 o společné organizaci trhu s osivem
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že nařízení Rady (EHS) č.
2358/71 ze dne 26. října 1971 o společné organizaci trhu s osivem [3], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1167/77 [4], umožňuje za určitých podmínek poskytovat podporu na produkci osiva; že o poskytnutí této podpory se rozhoduje každoročně s platností pro hospodářský rok, který začíná v následujícím kalendářním roce;
vzhledem k tomu, že produkce osiv většiny druhů má víceletou povahu; že pro zlepšení plánování produkce je vhodné nahradit dosavadní způsob stanovení podpory stanovením podpory na dva po sobě následující hospodářské roky;
vzhledem k tomu, že je nezbytné mít dostatečné informace o situaci a vyhlídkách rozvoje trhu ve Společenství; že stávající systém Společenství umožňuje shromažďování nezbytných informací o produkci osiva ve Společenství, neboť stanoví, že na trh lze uvádět pouze uznané osivo vyprodukované ve schválených zařízeních nebo podle řádně zaregistrovaných smluv; že Společenství je do značné míry zásobováno na základě smluv o množení osiva uzavřených s množiteli usazenými v třetích zemích; že by proto měla být požadována registrace těchto smluv v případě druhů, které jsou významné pro zásobování trhu Společenství; že by se na tyto informace měla vztahovat statistická důvěrnost, aby bylo zúčastněným stranám zaručeno, že nebudou využity pro jiné účely, a aby tak byly získávány informace zcela objektivní,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (EHS) č. 2358/71 se mění takto: a) V čl. 3 odst. 1 se druhý pododstavec nahrazuje tímto:
"Tato podpora, jejíž výše je pro každý druh nebo skupinu odrůd v celém Společenství jednotná, se stanoví každé dva roky do 1. srpna pro hospodářský rok začínající v následujícím kalendářním roce a pro hospodářský rok po něm následující.
Podpora pro hospodářské roky 1978/79 a 1979/80 se však stanoví do 1. července 1978.
V případě nebezpečí, že stabilita trhu Společenství bude ve dvouletém období, na které je podpora stanovena, vážně ohrožena, může Rada kvalifikovanou většinou na návrh Komise rozhodnout, že podpora pro druhý rok daného období bude změněna.
Ke změně musí dojít do 1. srpna roku předcházejícího uplatnění této změny."
b) Vkládá se nový článek, který zní:
"Článek 3a
1. Pro některé druhy může být od 1. února 1979 stanoveno, že smlouvy o množení osiva uzavřené mezi semenářským podnikem nebo pěstitelem usazeným ve Společenství a množitelem osiva usazeným v třetí zemi musí být registrovány u orgánů, které k tomu každý členský stát určí.
2. Členské státy pravidelně sdělují Komisi statistické údaje o registraci smluv o množení.
3. Údaje, jichž se týká registrace smluv o množení, lze využívat pouze pro účely používání tohoto nařízení.
4. Prováděcí pravidla k tomuto článku, a zejména definice smluv o množení osiva a seznam druhů zmíněných v odstavci 1, budou přijata postupem podle článku 11."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. července 1978.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
ze dne 20. června 1978, kterým se mění nařízení (EHS) č. 2759/75 o společné organizaci trhu s vepřovým masem
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Shromáždění [1],
vzhledem k tomu, že čl. 5 odst. 1 nařízení Rady (EHS) č. 2759/75 ze dne 29. října 1975 o společné organizaci trhu s vepřovým masem [2], ve znění nařízení (EHS) č. 367/76 [3] stanoví, že intervenční nákupní cena jatečně upravených těl prasat standardní jakosti nesmí být více než 92 % nebo méně než 85 % základní ceny;
vzhledem k tomu, že náklady na produkci jatečně upravených těl prasat v posledních několika letech ve Společenství a na světovém trhu značně kolísaly, a je proto žádoucí rozšířit rozpětí, ve kterém mohou být stanoveny intervenční nákupní cena jatečně upravených těl prasat,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Čl. 5 odst. 1 nařízení (EHS) č. 2759/75 se nahrazuje tímto:
"1. Nákupní cena jatečně upravených těl prasat standardní jakosti nesmí být více než 92 % nebo méně než 78 % základní ceny."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. července 1978.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Rady (EHS) č. 1562/78 ze dne 29. června 1978, kterým se mění nařízení č. 136/66/EHS o zřízení společné organizace trhu s oleji a tuky
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 42 a 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Shromáždění [1],
vzhledem k tomu, že účelem organizace trhu s olivovým olejem je udržovat úroveň spotřeby tohoto produktu ve Společenství s ohledem na konkurenci ostatních rostlinných olejů a zajišťovat producentům přiměřený příjem za množství skutečně vyprodukovaného olivového oleje;
vzhledem k tomu, že zkušenosti ukázaly, že současný režim podpory produkce neodpovídá výše uvedeným cílům; že tento režim stanoví několik kontrolních opatření, která se z důvodů složitosti a značného počtu příslušných producentů těžko uplatňují a vedou ke značnému zpoždění při vyplácení podpory;
vzhledem k tomu, že spotřeba olivového oleje ve Společenství v posledních letech značně poklesla v důsledku rozdílného vývoje cen olivového oleje a konkurenčních druhů olejů; že se současný režim podpory nejeví jako vhodný pro podporu spotřeby olivového oleje; že by kromě toho mohl způsobit jiné problémy ve stadiu výroby;
vzhledem k tomu, že by tedy měl být zaveden nový režim poskytující podporu spotřeby, aby se zabezpečil prodej olivového oleje za ceny konkurující cenám semenných olejů;
vzhledem k tomu, že v zájmu zabezpečení efektivní správy režimu podpory spotřeby je třeba přijmout opatření umožňující pověřit správou tohoto režimu podpory obchodní organizaci řízenou daným členským státem; že v zájmu zabezpečení náležitého fungování takové organizace je třeba přijmout opatření umožňující vybírat od příjemců podpory dávku;
vzhledem k tomu, že výše uvedená podpora je omezena na množství prodávaná na trhu Společenství, a proto je třeba přijmout opatření pro poskytování paušální podpory produkce v zájmu vyrovnání omezení podpory spotřeby na uvedené množství; že by tato podpora produkce měla být poskytována pouze na plochy, které jsou ke dni vstupu nového režimu v platnost osázeny olivovníky, aby nedocházelo ke strukturálním přebytkům;
vzhledem k tomu, že pro dosažení rovnováhy mezi nabídkou a poptávkou může být vhodné přijmout opatření pro zlepšení jakosti produkce, jakož i pro podporu prodeje a spotřeby; že je třeba stanovit, že náklady vzniklé v důsledku těchto opatření ponesou producenti a ostatní příjemci podpory, na které se vztahují taková opatření;
vzhledem k tomu, že produkční směrnou cenou a režimem podpory produkce lze dosáhnout cílů pouze v případě, že cena, za kterou producent prodává olej na trhu, je co možná nejbližší produkční směrné ceně zmenšené o uvedenou podporu; že by tedy ve Společenství měly být stanoveny mechanismy, které by podporovaly stabilizaci trhu;
vzhledem k tomu, že požadované stability lze dosáhnout tím, že bude producentům a seskupením producentů umožněno nabízet olivový olej příslušným agenturám členských států; že by se tato možnost měla omezit na tyto kategorie, aby se zabránilo tomu, že pro účely intervence bude nabízen dovážený olej a olej, na který byla vyplacena podpora spotřeby;
vzhledem k tomu, že v zájmu podpory pravidelného odbytu produktů Společenství by měl být uvolněn režim měsíčního zvyšování cen; že by za stejným účelem měla být na konci hospodářského roku přijata zvláštní intervenční opatření;
vzhledem k tomu, že nařízení Rady č.
136/66/EHS ze dne 22. září 1966 o zřízení společné organizace trhu s oleji a tuky [2], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
1419/78 [3], stanovilo, že při dovozu olivového oleje jiného než nezpracovaného se vybírá dávka, jejíž proměnlivá složka odpovídá dávce vztahující se na množství nezpracovaného olivového oleje potřebného k jeho produkci; že zkušenost ukazuje, že vývoj na světovém trhu s oleji jinými než nezpracovanými nemusí odpovídat vývoji na trhu s nezpracovanými oleji; že by tato odlišnost mohla způsobit narušení trhu Společenství; že by tedy měla být přijata opatření nezbytná pro vyřešení této situace, umožňující stanovení dávky, která by vzala v úvahu situaci na trhu s oleji jinými než nezpracovanými;
vzhledem k tomu, že možnost stanovení zvláštní dávky na olej jiný než nezpracovaný způsobuje, že režim vyrovnávacích částek pro tento olej již není nezbytný;
vzhledem k tomu, že s ohledem na obchod se třetími zeměmi se nařízení Rady (EHS) č. 2843/76 ze dne 23. listopadu 1976, kterým se stanoví zvláštní opatření, zejména pro stanovení nabídky olivového oleje na světovém trhu [4], odchyluje od režimu stanovení dávek na základě ceny CIF tím, že stanoví dávku, která se určí prostřednictvím nabídkového řízení;
vzhledem k tomu, že obtíže s vyhodnocením skutečné situace na trhu, které byly důvodem pro přijetí tohoto zvláštního režimu, v budoucnu pravděpodobně znovu nastanou; že by tedy mělo být umožněno znovu se k tomuto režimu vrátit poté, co bylo pozastaveno uplatňování původního režimu stanovení dávek;
vzhledem k tomu, že objem mezinárodního obchodu s olivami a pokrutinami a jinými pevnými zbytky po extrakci olivového oleje je velmi malý ve srovnání s obchodem s olivovými oleji; že by v zájmu zjednodušení správy měl být režim stanovení dávek prostřednictvím nabídkového řízení omezen na dovoz olivového oleje; že by za stejným účelem mělo být přijato opatření umožňující osvobození od tohoto režimu u dovozů, které nemají žádný vliv na vývoj světového trhu s tímto produktem;
vzhledem k tomu, že vytváření seskupení producentů v odvětví olivového oleje může přispět k řádnému fungování režimu podpory produkce, zejména zapojením producentů na některých úsecích správy tohoto režimu; že z toho důvodu, aby uznávaná seskupení mohla dosáhnout tohoto cíle, by jednou z podmínek pro uznání měla být povinnost seskupení vykonávat některé operace spojené s uplatňováním režimu; že s ohledem na úkoly uložené seskupením uznaným podle nařízení Komise (EHS) č.
1360/78 ze dne 19. června 1978 o seskupeních producentů a jejich sdruženích [5] by měla být poskytována podpora jejich členům ve vztahu k množství oleje, který skutečně produkují;
vzhledem k tomu, že s ohledem na charakteristiky trhu s olivovým olejem a na zvláštní úkoly uložené seskupením producentů by měla být přijata doplňující opatření v zájmu podpory vytváření a fungování těchto seskupení;
vzhledem k tomu, že by pro zajištění větší stability trhu mělo být seskupením producentů umožněno, aby za určitých podmínek uzavírala skladovací smlouvy;
vzhledem k tomu, že pro zajištění náležitého uplatňování uvedených režimů podpory by měly členské státy přijmout sankce pro případy jejich porušení,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Články 1 až 20 nařízení č. 136/66/EHS se nahrazují tímto:
"Článek 1
1. Zřizuje se společná organizace trhu s olejnatými semeny, olejnatými plody, oleji a tuky rostlinného původu a oleji a tuky z ryb a mořských savců.
2. Toto nařízení se vztahuje na tyto produkty:
Číslo společného celního sazebníku _BAR_ Popis zboží _BAR_
a)12.01 B _BAR_ Olejnatá semena a olejnaté plody, též drcené, kromě semen a plodů k setí _BAR_
d)07.01 N _BAR_ Olivy, čerstvé nebo chlazené _BAR_
HLAVA I Obchod
Článek 2
1. Na produkty uvedené v čl. 1 odst. 2 písm. a), b) a d), kromě produktů podpoložek 07.01 N II a 07.03 A II společného celního sazebníku, jakož i na produkty podpoložky 23.04 A I, se použije společný celní sazebník.
Na produkty uvedené v čl. 1 odst. 2 písm. c) a e), kromě produktů podpoložky 23.04 A I, jakož i na produkty podpoložek 07.01 N II a 07.03 A II společného celního sazebníku, se uplatní režim dávek při dovozech ze třetích zemí.
2. Na zařazení produktů, na něž se vztahuje toto nařízení, se vztahují obecná pravidla pro výklad společného celního sazebníku a zvláštní pravidla pro jeho používání; celní nomenklaturu vyplývající z používání tohoto nařízení přebírá společný celní sazebník.
Článek 3
1. Nestanoví-li toto nařízení nebo nerozhodne-li Rada na návrh Komise kvalifikovanou většinou o výjimce, je v obchodu se třetími zeměmi zakázáno: - vybírání jakýchkoli cel nebo poplatků s rovnocenným účinkem,
- uplatňování jakýchkoli množstevních omezení nebo opatření s rovnocenným účinkem.
Za opatření s účinkem rovnocenným množstevnímu omezení se považuje opatření omezující vydávání dovozních nebo vývozních licencí uvedené v článku 19 na určitou skupinu osob, které jsou oprávněny získat takovou licenci.
2. Jsou-li produkty uvedené v čl. 1 odst. 2 písm. a) a b) dováženy ze třetích zemí v takovém množství a za takových podmínek, které mohou subjektům usazeným ve Společenství, produkujícím produkty uvedené v čl. 1, způsobit vážné škody nebo je vážnými škodami ohrozit, je možné při jejich dovozu vybírat vyrovnávací částku.
Vyrovnávací částku je možné vybírat také při dovozu produktů uvedených v čl. 1 odst. 2 písm. a) a b), pokud v důsledku podpor nebo prémií poskytovaných na tyto produkty přímo nebo nepřímo v jedné nebo ve více třetích zemích nebo v důsledku rovnocenných opatření skutečná nabídka těchto produktů neodpovídá cenám, které by převažovaly, pokud by taková opatření nebo praktiky neexistovaly, a pokud taková situace může vážně narušit nebo hrozí, že vážnými škodami naruší produkci ve Společenství, pokud jde o uvedené produkty.
Zavedení takových vyrovnávacích částek je v souladu s mezinárodními závazky členských států a Společenství.
Částky se stanoví podle pravidel, která stanoví Rada kvalifikovanou většinou na návrh Komise.
HLAVA II Olivový olej
Článek 4
1. Pro Společenství se každoročně stanoví: a) před 1. srpnem pro hospodářský rok začínající v příštím roce: produkční směrná cena a intervenční cena olivového oleje;
b) před 1. říjnem pro příští hospodářský rok: reprezentativní tržní cena a prahová cena olivového oleje.
Dojde-li však v průběhu hospodářského roku k významné změně faktorů, kterých bylo použito při stanovení reprezentativní tržní ceny olivového oleje, může být postupem podle článku 38 v průběhu hospodářského roku rozhodnuto, aby byla změněna reprezentativní tržní cena a prahová cena.
2. Tyto ceny se stanoví na úrovni velkoobchodního prodeje pro standardní jakost odpovídající označením uvedeným v příloze.
3. Hospodářský rok začíná v odvětví olivového oleje dne 1. listopadu a končí dne 31. října následujícího roku.
4. Ceny uvedené v odst. 1 písm. a) a standardní jakost uvedená v odstavci 2 se stanoví postupem podle čl. 43 odst. 2 Smlouvy.
Ceny uvedené v odst. 1 písm. b) stanoví Rada kvalifikovanou většinou na návrh Komise.
Stejným postupem se stanoví obecná prováděcí pravidla k odst. 1 druhému pododstavci.
Článek 5
Zavádí se podpora produkce olivového oleje. Tato podpora se stanoví postupem podle čl.
43 odst. 2 Smlouvy v jednotné výši pro celé Společenství každoročně před 1. srpnem pro hospodářský rok začínající v příštím roce.
Podpora, jejímž cílem je přispět k dosažení přiměřeného příjmu producentů, se stanoví pouze na část produkce s ohledem na účinek podpory spotřeby uvedené v článku 11.
2. Podpora se udělí: - pěstitelům oliv, kteří jsou členy seskupení producentů uznávaného podle nařízení (EHS) č. 1360/78 na základě jakosti oleje, který skutečně produkují,
- ostatním pěstitelům oliv na základě počtu a produkčního potenciálu olivovníků, které pěstují, a na základě paušálně stanovených výnosů těchto stromů, jestliže vyprodukované olivy byly skutečně sklizeny.
Podpora se však uděluje pouze na plochy osázené olivovníky do 31. října 1978.
3. Uznávaná seskupení producentů mohou pomáhat při vytváření produkčního potenciálu a výnosů podle odstavce 2.
4. Rada kvalifikovanou většinou na návrh Komise stanoví obecná prováděcí pravidla k tomuto článku.
Stejným postupem může Rada rozhodnout, že stanoví určité procento podpory produkce určené pro všechny nebo některé pěstitele na financování regionálních opatření za účelem zlepšení jakosti produkce oliv.
5. Prováděcí pravidla k tomuto článku se stanoví postupem podle článku 38a, případně postupem podle článku 13 nařízení Rady (EHS) č. 729/70 ze dne 21. dubna 1970 o financování společné zemědělské politiky [6], naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 2788/72 [7].
Článek 6
Produkční směrná cena se stanoví ve výši, která je pro producenty přiměřená s ohledem na nutnost udržení produkce ve Společenství na požadované úrovni.
Článek 7
Reprezentativní tržní cena se stanoví ve výši, která umožňuje normální odbyt vyprodukovaného olivového oleje s ohledem na ceny konkurenčních produktů, a zejména s ohledem na pravděpodobný vývoj takových cen v průběhu hospodářského roku, jakož i na účinek měsíčního zvyšování cen olivového oleje, na které odkazuje článek 10.
Článek 8
Intervenční cena se rovná produkční směrné ceně snížené o podporu produkce, na kterou odkazuje článek 5, jakož i o dostatečně velkou částku, aby brala v úvahu výkyvy na trhu, jakož i náklady na dopravu olivového oleje z produkčních oblastí do oblastí spotřeby.
Článek 9
Prahová cena se stanoví tak, že prodejní cena dováženého produktu na hraničním přechodu je na stejné úrovni jako reprezentativní tržní cena, přičemž se vezme v úvahu dopad opatření, na která odkazuje čl. 11 odst.
3. Hraniční přechod se stanoví postupem podle článku 38.
Článek 10
V zájmu umožnění rovnoměrného rozložení prodejů budou reprezentativní tržní cena, intervenční cena a prahová cena každý měsíc předmětem zvýšení stejného pro všechny tři ceny, po dobu nejméně pěti měsíců, počínaje 1. lednem.
Měsíční zvýšení, stejná pro každý měsíc, stanoví každoročně Rada kvalifikovanou většinou na návrh Komise, přičemž se vezmou v úvahu průměrné náklady skladování a úrokové sazby ve Společenství.
Článek 11
1. Pokud je produkční směrná cena snížená o podporu produkce vyšší, než reprezentativní tržní cena olivového oleje, poskytuje se na olivový olej vyprodukovaný a prodaný ve Společenství podpora spotřeby.
Podpora se rovná rozdílu mezi těmito dvěma částkami.
2. Je-li mezioborové organizaci řízené daným členským státem svěřena správa režimu podpory spotřeby, může dotyčný členský stát pověřit takovou organizaci vybíráním dávek od příjemců podpory v zájmu pokrytí nákladů vzniklých správou takového režimu.
3. Rada kvalifikovanou většinou na návrh Komise rozhodne každý rok před 1. říjnem pro další hospodářský rok o procentním podílu podpory spotřeby, který bude určen na informační činnost, popřípadě na další projekty podpory spotřeby olivového oleje ve Společenství.
4. Rada kvalifikovanou většinou na návrh Komise stanoví obecná prováděcí pravidla k tomuto článku, a zejména ta, která se vztahují na kontrolu oprávněnosti přijímání podpory; tato kontrola se obecně vztahuje jak na olivový olej vyprodukovaný ve Společenství, tak na olivový olej dovážený ze třetích zemí.
5. Prováděcí pravidla k tomuto článku se stanoví postupem podle článku 38, případně postupem podle článku 13 nařízení Rady (EHS) č. 729/70.
Článek 11a
Členské státy, pokud se jich to týká, přijmou potřebná opatření umožňující sankce v případě porušení režimu podpory, stanoveného v článcích 5 a 11.
Členské státy sdělí Komisi opatření podle odstavce 1 bezprostředně po jejich přijetí.
Článek 12
1. Intervenční agentury určené producentskými členskými státy vykupují v souladu s pravidly přijatými podle odstavce 4 olivový olej pocházející ze Společenství, který jim nabízejí producenti nebo seskupení producentů a jejich sdružení, uznaná podle nařízení (EHS) č.
1360/78, v intervenčních centrech produkčních oblastí.
Intervenční agentury nakupují za intervenční ceny. Neodpovídá-li však označení nebo jakost oleje nabízeného intervenční agentuře označení nebo jakosti, pro které byla intervenční cena stanovena, upraví se kupní cena prostřednictvím tabulky zvýšení a snížení cen.
Pokud je navíc na žádost intervenční agentury olej dopraven na jiné místo, než je centrum uvedené prodávajícím v době nabídky, je třeba při provedení platby vzít v úvahu vzniklou změnu nákladů prodávajícího na dopravu.
2. Intervenční agentury budou prodávat v rámci Společenství olivový olej, který koupily, za podmínky, že trh ve stadiu produkce nebude narušen.
3. Rada kvalifikovanou většinou na návrh Komise stanoví: a) podmínky, za kterých se intervence může uskutečnit během posledních tří měsíců hospodářského roku;
b) podmínky, za kterých mohou intervenční agentury nabídnout k prodeji olivový olej, který nakoupily;
c) kritéria, která je možno použít pro stanovení intervenčních center.
4. Prováděcí pravidla k tomuto článku, jakož i stanovení intervenčních center, se stanoví postupem podle článku 38.
Článek 13
V zájmu zmírnění účinků, které mají výkyvy ve sklizních na rovnováhu mezi nabídkou a poptávkou, a tím i v zájmu stabilizace spotřebitelských cen, může Rada kvalifikovanou většinou na návrh Komise rozhodnout o vytváření regulačních skladů olivového oleje intervenčními agenturami; stejným postupem vydá Rada předpisy pro vytváření, správu a výprodej skladů.
Článek 14
1. Při dovozu nezpracovaného oleje podpoložky 15.07 A I společného celního sazebníku ze třetích zemí a pokud je prahová cena vyšší než cena CIF, se vybírá dávka odpovídající rozdílu mezi těmito dvěma cenami.
2. Cena CIF vypočítaná pro hraniční přechod podle článku 9 se stanoví na základě nejvýhodnějších nákupních možností na světovém trhu, přičemž kurzy se upravují tak, aby vyhovovaly všem odchylkám od označení nebo jakosti, pro které byla prahová cena stanovena.
3. Pokud nejsou volné kotace na světovém trhu určujícím faktorem pro nabídkovou cenu a pokud je tato cena nižší než kurzy na světovém trhu, cena CIF bude nahrazena, výhradně pro příslušné dovozy, cenou stanovenou na základě nabídkové ceny.
4. Výši dávky stanoví Komise.
Kritéria pro určení ceny CIF a ceny, na kterou odkazuje odstavec 3, se stanoví a prováděcí pravidla k tomuto článku se stanoví postupem podle článku 38.
Článek 15
1. Při dovozu olivového oleje podpoložky 15.07 A II společného celního sazebníku ze třetích zemí se vybírá dávka; tato dávka se skládá z proměnlivé složky odpovídající dávce vztahující se na množství olivového oleje potřebného k produkci dovezeného oleje, které se může stanovit paušálně, a z pevné složky sloužící k ochraně zpracovatelského průmyslu.
2. Neodpovídají-li u jedné nebo více zemí původu nabídkové ceny na světovém trhu olivového oleje podpoložky 15.07 A II společného celního sazebníku ceně CIF podle článku 14, je tato cena při výpočtu proměnlivé složky dávky nahrazena cenou, která se stanoví na základě výše uvedených nabídkových cen.
3. Prováděcí pravidla k tomuto článku se stanoví postupem podle článku 38.
Článek 16
1. Nelze-li skutečný vývoj na světovém trhu s nezpracovaným olejem stanovit na základě nabídky na tomto trhu, určí se dovozní dávka na produkty podle článků 14 a 15 nabídkovým řízením.
2. Komise pravidelně stanoví výši minimální dávky, mimo jiné s ohledem na výši dávek uvedenou účastníky nabídkového řízení.
Účastník, který uvede výši dávky stejnou nebo vyšší, než je minimální výše dávky, bude prohlášen za vybraného účastníka a jeho povinností bude dovézt množství produktu uvedené v jeho žádosti s výší dovozní dávky, kterou uvedl.
3. Dovozy takových množství, která nemají vliv na situaci na trhu, však uvedenému nabídkovému řízení nepodléhají.
V tomto případě se vybíraná dávka rovná poslední minimální dávce stanovené před dovozem.
4. Mění-li se vývoj na světovém trhu s nezpracovaným olejem v závislosti na formě nabídky oleje, mohou být pro jednotlivé formy nabídky stanoveny různé minimální dávky.
5. Rada kvalifikovanou většinou na návrh Komise stanoví obecná prováděcí pravidla k tomuto článku.
6. Prováděcí pravidla k tomuto článku se stanoví postupem podle článku 38.
Článek 17
1. Při dovozu oliv podpoložek 07.01 N II a 07.03 A II společného celního sazebníku ze třetích zemí se vybírá dávka, která se vypočítá z dávky vztahující se na olivový olej podle článku 14 a která je založena na obsahu oleje dováženého produktu.
Vybíraná dávka však nesmí být menší než částka, která se rovná 8 % hodnoty dováženého produktu, přičemž se tato částka stanoví paušálně.
2. Při dovozu produktů podpoložek 23.04 A II a 15.17 B I společného celního sazebníku ze třetích zemí se vybírá dávka, která se vypočítá z dávky vztahující se na olivový olej, na základě obsahu oleje dováženého produktu.
3. Uplatní-li se článek 16, vybírá se dávka při dovozu produktů uvedených v předchozích odstavcích, přičemž se bere v úvahu minimální dávka, která se uplatňuje na množství olivového oleje obsaženého v těchto produktech.
Pro produkty podle odstavce 1 se však použije druhý pododstavec odstavce 1.
4. Komise pravidelně stanoví dávky uvedené v tomto článku.
5. Prováděcí pravidla k tomuto článku, a zejména pravidla určení obsahu oleje, který může být stanoven paušálně, se stanoví postupem podle článku 38.
Článek 18
1. Uplatní-li se články 14, 15 a čl. 17 odst. 1 a 2, odpovídá výše dávky vztahující se na dovoz výši dávky platné v den dovozu.
Při dovozu produktů uvedených v čl. 1 odst. 2 písm. c) však může být dávka na žádost příslušné strany stanovena předem v souladu s podmínkami stanovenými Radou kvalifikovanou většinou na návrh Komise.
2. Prováděcí pravidla k tomuto článku se stanoví postupem podle článku 38.
Článek 19
1. Dovoz produktů uvedených v čl. 1 odst. 2 písm. c) a článku 17 do Společenství je podmíněn předložením dovozní licence.
Vývoz olivového oleje ze Společenství je podmíněn předložením vývozní licence.
Pokud je dávka nebo náhrada stanovena předem, stanovení předem se uvede v licenci, která slouží jako doklad pro takové stanovení předem.
2. Členské státy vydávají licence všem žadatelům, bez ohledu na místo jejich usazení ve Společenství.
16 odst. 1 a 2, členské státy vydají dovozní licence na olivový olej pouze uchazečům v nabídkovém řízení, kteří uvedli výši dávky stejnou nebo vyšší, než je minimální dávka.
Dovozní nebo vývozní licence platí v celém Společenství.
Vydání takových licencí je podmíněno složením jistoty, zaručující provedení dovozu nebo vývozu během období platnosti licence; taková jistota propadne celá nebo částečně, pokud transakce není provedena v určité lhůtě, nebo je provedena pouze částečně.
3. Prováděcí pravidla k tomuto článku se stanoví postupem podle článku 38.
Stanoví dobu platnosti licencí a mohou stanovit lhůtu pro jejich vydání.
Článek 20
1. Při vývozu olivového oleje do třetích zemí: - pokud jsou ceny ve Společenství vyšší než kurzy na světovém trhu, je možné rozdíl mezi těmito cenami pokrýt náhradou,
- pokud jsou kurzy na světovém trhu vyšší než ceny ve Společenství, je možné vybírat dávku nejvýše ve výši rozdílu mezi těmito cenami.
2. Rada kvalifikovanou většinou na návrh Komise stanoví obecná prováděcí pravidla k opatřením uvedeným v tomto článku, zejména týkajícím se poskytování náhrady, vybírání vývozní dávky, stanovení jejich výše, popřípadě stanovení náhrady předem.
3. Prováděcí pravidla k tomuto článku se stanoví postupem podle čl. 38.
Článek 20a
U olivového oleje používaného při výrobě rybích a zeleninových konzerv využívá režim produkčních náhrad nebo úplného nebo částečného dočasného pozastavení dovozní dávky.
Prováděcí pravidla k tomuto článku stanoví Rada kvalifikovanou většinou na návrh Komise.
Článek 20b 1. Pokud je v důsledku dovozu nebo vývozu trh Společenství s jedním nebo více produkty uvedenými v čl. 1 odst. 2 písm. c), d) a e) vážně narušen nebo hrozí-li, že bude vážně narušen, a tím budou ohroženy cíle v článku 39 Smlouvy, mohou být pro obchod se třetími zeměmi přijímána vhodná opatření po dobu, po kterou toto narušení nebo jeho hrozba trvá.
Rada na návrh Komise kvalifikovanou většinou stanoví prováděcí pravidla k tomuto odstavci a určí, v jakých případech a v rámci jakých mezí mohou členské státy přijmout ochranná opatření.
2. Pokud nastane situace uvedená v odstavci 1, rozhodne Komise na žádost členského státu nebo z vlastního podnětu o nezbytných opatřeních, která jsou sdělena členským státům a která jsou okamžitě použitelná.
Pokud členský stát předloží Komisí žádost, Komise o ní rozhodne do 24 hodin od jejího obdržení.
3. Opatření, o kterém rozhodne Komise, může kterýkoli členský stát do tří pracovních dnů ode dne jeho sdělení předložit Radě k přezkoumání.
Rada se sejde neprodleně.
Kvalifikovanou většinou může dotyčné opatření změnit nebo zrušit.
Článek 20c
Mají-li být uznána, musí seskupení producentů v odvětví olivového oleje, uvedená v nařízení (EHS) č. 1360/78, splňovat podmínky stanovené uvedeným nařízením a rovněž: - být schopna ověřovat skutečnou produkci svých členů,
- být oprávněna předkládat jedinou žádost za všechny producenty, kteří jsou jejich členy,
- být oprávněna přijímat podporu a vyplácet členům jejich podíl.
Aniž je dotčen článek 8 nařízení (EHS) č. 1360/78, uznání seskupení producentů se odvolá, jestliže podmínky uznání podle prvního pododstavce nebyly nebo již nejsou plněny.
Článek 20d 1. Odchylně od čl. 10 odst. 1 a 2 nařízení (EHS) č. 1360/78 poskytují členské státy po dobu pěti let od 1. listopadu 1978 uznaným seskupením producentů podporu, aby jim pomohly při jejich zřizování a při jejich dalším provozu, za těchto podmínek: a) podpora se uděluje po dobu pěti let ode dne jejich uznání, a to
b) v těchto částkách pro první, druhý, třetí, čtvrtý a pátý rok ve stejném pořadí: - nejvýše 5 %, 4 %, 3 %, 2 % a 1 % hodnoty produkce, které se týká uznání a uvedení na trh,
- nejvýše 80 %, 60 %, 40 %, 20 % a 10 % skutečných nákladů na zřízení a provoz seskupení.
2. Jsou-li ceny na trhu Společenství na úrovni intervenční ceny v průběhu období, které bude stanoveno, může být postupem podle článku 38 uznaným seskupením producentů umožněno uzavírat skladovací smlouvy na olivový olej, který prodávají.
3. Prováděcí pravidla k tomuto článku se stanoví postupem podle článku 38."
Článek 2
V nařízení č. 136/66/EHS se článek 42a nahrazuje tímto:
"Článek 42a
Společný celní sazebník přiložený k nařízení (EHS) č. 950/68 se mění takto: Číslo společného celního sazebníku _BAR_ Popis zboží _BAR_ Celní sazba _BAR_ Všeobecná (%) nebo dávka (D) _BAR_ Smluvní (%) _BAR_ 1 _BAR_ 2 _BAR_ 3 _BAR_ 4 _BAR_ 07.01 _BAR_ N.Olivy: _BAR_ _BAR_ _BAR_ II.Ostatni _BAR_ 7 (D) _BAR_ - _BAR_ 07.03 _BAR_ A.Olivy: _BAR_ _BAR_ _BAR_ II.Ostatni _BAR_ 8 (D) _BAR_ - _BAR_ 23.04 _BAR_ A.Pokrutiny a jiné pevné zbytky po extrakci olivového oleje: _BAR_ _BAR_ _BAR_ A.s obsahem olivového oleje nejvýše 3 % hmotnostní _BAR_ bez _BAR_ - _BAR_ II.s obsahem olivového oleje více než 3 % hmotnostní _BAR_ bez (D) _BAR_ -" _BAR_
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
ze dne 17. července 1978, kterým se upravuje vývozní náhrada pro slad stanovená v čl. 16 odst. 4 nařízení (EHS) č. 2727/75
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2727/75 ze dne 29. října 1975 o společné organizaci trhu s obilovinami [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1254/78 [2], a zejména na čl. 16 odst. 6 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že pro vývoz sladu z ječmene, který se uskuteční během dvou prvních měsíců hospodářského roku s náhradou stanovenou předem do 1. srpna, stanoví čl. 16 odst.
vzhledem k tomu, že má-li se tato úprava provést, je nutné ujistit se, že slad z ječmene, vyvezený během dvou prvních měsíců hospodářského roku, byl na konci předcházejícího hospodářského roku ve skladu nebo byl vyroben z ječmene v té době skladovaného; že je proto nezbytné přistoupit ke kontrole množství ječmene a sladu, která jsou na konci dotčeného hospodářského roku ve skladu; že by kontroly měly být zajištěny příslušným orgánem každého členského státu, a tento orgán je zodpovědný za přijetí veškerých nezbytných opatření, která zaručí, že jsou dodržována ustanovení Společenství týkající se úpravy vývozních náhrad pro slad v daném období;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro obiloviny,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Ustanovení tohoto nařízení se použijí pro slad nebo ječmen, které jsou ve skladu na konci hospodářského roku, pro nějž není vyrovnávací příspěvek podle článku 9 nařízení (EHS) č. 2727/75 pro tyto výrobky stanoven, a které jsou vyvezeny v podobě sladu během prvních dvou měsíců následujícího hospodářského roku na základě licence, pro kterou byla náhrada stanovena předem do 1. srpna.
2. Datum vhodné pro vývoz je den splnění celních formalit podle druhého pododstavce čl. 9 odst. 3 písm. b) nařízení (EHS) č. 193/75 [3].
Článek 2
1. Aby se na vývozní náhradu pro slad z ječmene podle čl. 16 odst. 4 nařízení (EHS) č. 2727/75 vztahovala úprava, musí vývozce - v případě, že byl slad vyroben z ječmene, který byl na konci hospodářského roku ve skladu, poskytnout příslušnému orgánu členského státu, jenž náhradu vyplácí, doklady potvrzující, a) že ječmen pochází ze skladu přihlášeného v souladu s článkem 3 u příslušného orgánu členského státu, na jehož území se nachází;
b) že slad byl vyvezen po 31. červenci a do 1. října dotčeného roku,
- jedná-li se o slad, který byl na konci hospodářského roku ve skladu, poskytnout příslušnému úřadu členského státu, jenž náhradu vyplácí, doklady potvrzující, a) že slad pochází ze skladu přihlášeného v souladu s článkem 3 u příslušného orgánu členského státu, na jehož území se nachází;
b) že byl slad vyvezen po 31. červenci a do 1. října dotčeného roku.
2. Doklad podle první a druhé odrážky odst. 1 písm. a) se uloží u příslušného orgánu, jenž náhradu vyplácí.
Článek 3
1.
Držitel zásob sladu nebo ječmene, které lze s upravenou náhradou vyvézt v podobě sladu, zašle nejpozději do tří pracovních dnů v srpnu dotčeného roku doporučeným dopisem, telexem nebo telegramem příslušnému členskému státu, na jehož území se sklad nachází, prohlášení a označí v něm výše uvedené sklady sladu a ječmene, které má v držení k 31. červenci.
Toto prohlášení musí obsahovat alespoň údaje uvedené v příloze.
2. Jsou-li splněny podmínky podle odstavce 1, vydá příslušný orgán na žádost zájemce jedno nebo více osvědčení, v nichž uvede, že vyvážené výrobky byly na konci předcházejícího hospodářského roku skutečně ve skladu, a může se na ně proto vztahovat úprava náhrady podle čl. 16 odst. 4 nařízení (EHS) č. 2727/75.
Osvědčení mohou být vydána nejvýše pro množství, která jsou uvedena v prohlášení podle odstavce 1.
Na žádost zájemce může být vydané osvědčení nahrazeno dílčími osvědčeními.
Článek 4
1. Příslušný orgán každého členského státu
a) provede nezbytné kontroly zásob a jejich pohybu na svém území; b) přijme všechna doplňková opatření, která jsou nezbytná pro zohlednění zvláštních podmínek na jeho území, a zejména stanoví lhůty, během nichž budou zásoby a jejich pohyb kontrolovány.
2. Členské státy zašlou Komisi nejpozději do 31. prosince dotčeného roku písemnou zprávu o používání tohoto nařízení, přičemž uvedou množství ječmene a sladu, která jsou na konci hospodářského roku ve skladu, a vyvezená množství sladu, na něž se ustanovení tohoto nařízení vztahují.
3. V každém členském státě je příslušným orgánem intervenční agentura nebo jakýkoliv jiný subjekt určený členským státem.
Článek 5
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 1740/78 ze dne 25. července 1978, kterým se mění nařízení (EHS) č. 1579/74 o pravidlech pro výpočet dovozní dávky pro výrobky zpracované z obilovin a rýže a pro stanovení této dávky předem pro tyto výrobky, jakož i pro krmné směsi z obilovin
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2727/75 ze dne 29. října 1975 o společné organizaci trhu s obilovinami [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
1254/78 [2], a zejména na článek 24 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že je nezbytné mít k dispozici nejčerstvější informace o dovozech některých výrobků, a proto by měly členské státy sdělovat nezbytné údaje častěji; že nařízení (EHS) č.
1579/74 ze dne 24. června 1974 [3] by proto mělo být pozměněno;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro obiloviny,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V článku 5 nařízení (EHS) č. 1579/74 se doplňuje nový pododstavec, který zní:
"U výrobků položky 07.06 A, 23.02 A I a 23.02 A II společného celního sazebníku se však tyto údaje budou Komisi sdělovat denně."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 1853/78 ze dne 25. července 1978, kterým se stanovují obecná pravidla v souvislosti se zvláštními opatřeními v odvětví skočcových bobů
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2874/77 ze dne 19. prosince 1977, kterým se stanoví zvláštní opatření v odvětví skočcových bobů [1], a zejména na čl. 2 odst. 4 a článek 3 uvedeného nařízení,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že čl. 2 odst.
4 nařízení (EHS) č. 2874/77 vyžaduje přijetí obecných pravidel pro poskytování podpory, pravidel pro kontrolu nároků na podporu a nutných podmínek, které musejí splnit podniky zpracovávající semena, aby měly nárok na podporu; že článek 3 uvedeného nařízení vyžaduje, aby byla stanovena kritéria pro určování světové tržní ceny;
vzhledem k tomu, že světová tržní cena se stanoví na základě nejvýhodnějších nákupních možností na světovém trhu;
vzhledem k tomu, že relevantní údaje by měly být ty, které byly zaznamenány během uvádění na trh semen ze Společenství pro nabídky na světovém trhu a ceny kótované na hlavních mezinárodních burzách; že nabídky, které není možné považovat za reprezentativní pro skutečný vývoj na trhu, by se neměly brát v úvahu;
vzhledem k tomu, že pokud neexistují reprezentativní nabídky nebo ceny pro skočcové boby, je třeba určit světovou tržní cenu na základě hodnoty produktu vyplývající z jeho zpracování; že pokud by nabídky a ceny skočcových bobů na světovém trhu mohly ohrozit prodej skočcových bobů vypěstovaných ve Společenství, světovou tržní cenu je třeba určit na základě hodnoty průměrného množství oleje a olejných pokrutin získaných zpracováním skočcových bobů s odečtením nákladů na zpracování; že pokud pro skočcové boby, olej a olejné pokrutiny neexistují žádné nabídky a ceny, je třeba stanovit světovou tržní cenu skočcových bobů na stejné úrovni jako je cílová cena;
vzhledem k tomu, že pro zajištění řádného fungování režimu podpor se musí zaznamenat světová tržní cena v místě hraničního přechodu Společenství; že by se při stanovení tohoto místa mělo vzít v úvahu, do jaké míry je pro dovoz takových semen reprezentativní, a proto by se měl vybrat přístav Rotterdam; že nabídky a ceny je třeba upravit, pokud se vztahují k různým hraničním přechodům;
vzhledem k tomu, že by se takové úpravy měly udělat také pro nabídky a ceny přijaté za účelem kompenzace jakékoliv změny obchodní úpravy a požadavků na jakost, používaných při určování cílové ceny;
vzhledem k tomu, že by se s ohledem na řádné fungování režimu podpor mělo specifikovat, že se podpora poskytne pro přesné množství skočcových bobů sklizených a zpracovaných ve Společenství a pro hospodářské subjekty, jejichž skladové účetnictví umožňuje ověřit množství semen zpracovaných ve Společenství, pokud je u příslušné agentury ve členském státě, kde byla semena vypěstována, uložena smlouva mezi takovým hospodářským subjektem a producenty;
vzhledem k tomu, že se nárok na podporu získává v době zpracování semen; že by se ovšem mělo specifikovat, že se podpora může zainteresovaným stranám vyplatit předem před zpracováním produktů; že v zájmu zamezení podvodnému jednání je nutno specifikovat, že je třeba skládat jistotu pro zabezpečení zpracování produktů, na které je vyplácena podpora;
vzhledem k tomu, že po producentských členských státech a po členských státech, v nichž budou semena zpracovávána, je třeba požadovat, aby zřídily kontrolní režim nezbytný pro zajištění řádného fungování režimu podpory; že kontrolní režim by měl zejména umožňovat provádění kontrol dodržování minimálních cen uvedených v čl. 2 odst.
2 nařízení (EHS) č. 2874/77 a zabraňovat podávání neoprávněných žádostí o podporu; že členské státy si budou za účelem kontroly vzájemně pomáhat;
vzhledem k tomu, že je třeba přijmout zvláštní opatření pro kontrolu semen, která se zpracovávají v jiném členském státě, než ve kterém jsou vypěstované,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Světová tržní cena pro skočcové boby se určí postupem podle článku 38 nařízení č. 136/66/EHS.
2. Během období, které je nejreprezentativnější pro prodej semen pocházejících ze Společenství, se světová tržní cena určuje pravidelně.
Poslední cena stanovená během zmíněného období se použije pro stanovení podpory, která se má uplatnit pro zbytek hospodářského roku.
3. Při určování světové tržní ceny se berou v úvahu pouze nabídky učiněné na světovém trhu pro dodávky během období uvedeného v odstavci 2 a ceny kótované pro dodávky během stejného období na hlavních mezinárodních burzách.
4. Světová tržní cena se určí na základě skutečných nejpříznivějších nákupních možností, přičemž se neberou v úvahu nabídky a ceny, které není možné považovat za reprezentativní pro skutečný vývoj na trhu.
Článek 2
Pokud pro stanovení světové tržní ceny skočcových bobů není možné použít žádnou nabídku ani cenu, cena se určí na základě nabídek a cen ricinového oleje nebo olejných pokrutin na světovém trhu nebo na trhu Společenství.
Pro tento účel se vezme v úvahu hodnota průměrného množství oleje a olejných pokrutin získaných ve Společenství zpracováním 100 kg skočcových bobů s odečtením částky představující náklady na zpracování semen na olej a olejné pokrutiny.
Článek 3
V případech, kdy pro stanovení světové tržní ceny skočcových bobů není možné použít žádnou nabídku ani cenu a zároveň je nemožné stanovit hodnotu olejných pokrutin nebo oleje zpracovaného z takových semen, světová tržní cena se rovná cílové ceně pro skočcové boby.
Článek 4
Světová tržní cena se určí pro volně ložená semena dodaná do Rotterdamu ve standardní jakosti, pro kterou byla stanovena cílová cena.
Pokud nabídky a ceny nesplňují podmínky stanovené v prvním pododstavci, je třeba provést nezbytné úpravy.
Článek 5
Podpora stanovená v článku 2 nařízení (EHS) č. 2874/77 se poskytuje za podmínek stanovených v uvedeném článku pro skočcové boby sklizené a zpracované ve Společenství za účelem produkce oleje.
Článek 6
1. Podpora se poskytuje hospodářským subjektům zpracovávajícím skočcové boby: a) je-li nejpozději ke stanovenému datu u agentury určené členským státem, ve kterém se produkují semena, uložena smlouva splňující požadavky uvedené v čl. 2 odst. 2 nařízení (EHS) č. 2874/77 a požadavky stanovené v souladu s odstavcem 5 uvedeného článku a
b) pokud tyto hospodářské subjekty požádaly příslušný orgán, aby převzal kontrolu nad skočcovými boby v lisovně oleje a c) pokud v zájmu přezkušování oprávněnosti nároků na podporu:
- vedou oddělené skladové účetnictví pro semena sklizená ve Společenství a mimo ně, které přinejmenším ukazuje množství a jakost jimi převzatých semen, datum jejich dodání a množství vyprodukovaného a odeslaného oleje,
- v případě potřeby poskytnou všechny ostatní podpůrné doklady nezbytné pro přezkoušení oprávněnosti nároku na podporu.
2. Pokud se semena mají zpracovat v jiném členském státě, než ve kterém byla vypěstována, podpora se poskytne, pokud zpracovatelský podnik předloží agentuře určené členským státem, ve kterém se semena zpracovávají, dokument připravený jeho jménem v souladu s čl. 10 odst. 3.
Článek 7
Výše podpory bude taková, jaká je platná ke dni, k němuž zainteresovaná strana požádá příslušný orgán, aby převzal kontrolu semen v lisovně oleje zpracovávající semena.
Článek 8
Nárok na podporu vzniká v okamžiku zpracování semen za účelem produkce oleje.
Podpora může být ovšem vyplacena předem, jakmile produkt začne podléhat kontrole, pokud je na jeho zpracování složena jistota.
Článek 9
1. Hmotnost semen se určuje a odběr vzorků se provádí podle článku 5 při příjmu semen do lisovny oleje zpracovávající semena.
2. Výše podpory se vypočítá na základě hmotnosti, která se upravuje v souladu s rozdíly, které mohou existovat mezi zaznamenaným procentním podílem vlhkosti a nečistot a podílem platným pro standardní jakost, pro kterou je stanovena cílová cena.
Článek 10
1. Producentský členský stát ověří, zda smlouva splňuje stanovené požadavky.
2. Producentský členský stát provádí namátkové kontroly na místě, aby zjistil správnost údajů o plochách uvedených ve smlouvách.
3. Při používání čl. 6 odst. 2 se v producentském členském státě vypracuje dokument, který osvědčuje, že smlouva splňuje stanovené požadavky, a konstatuje, že semena uvedená v dokumentu jsou způsobilá pro poskytnutí podpory.
4. Členský stát, ve kterém se zpracovávají semena uvedená v článku 5, provádí kontroly při vstupu těchto semen do lisovny oleje a při jejich zpracování, aby zajistil poskytování podpory pouze pro semena, která jsou k tomu způsobilá.
5. Členské státy uvědomí Komisi o opatřeních, která přijaly za účelem zajištění kontrol stanovených v odstavci 4, dříve než tato opatření vstoupí platnost.
Článek 11
Členské státy si při provádění tohoto nařízení vzájemně pomáhají.
Článek 12
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 1883/78 ze dne 2. srpna 1978 o obecných pravidlech pro financování intervencí záruční sekcí Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 729/70 ze dne 21. dubna 1970 o financování společné zemědělské politiky [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 2788/72 [2], a zejména na čl. 3 odst. 2 uvedeného nařízení,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Shromáždění [3],
vzhledem k tomu, že podle čl. 3 odst.
2 nařízení (EHS) č. 729/70 je třeba stanovit obecná pravidla pro financování intervencí Společenstvím;
vzhledem k tomu, že k tomuto účelu je nezbytné vypracovat seznam opatření odpovídajících pojmu intervence zaměřené na stabilizaci trhů;
vzhledem k tomu, že u intervenčních opatření, u nichž je částka za jednotku určena v rámci společné organizace trhu, je třeba stanovit, že výdaje z nich vyplývající jsou plně financovány Společenstvím;
vzhledem k tomu, že u intervenčních opatření, u nichž částka za jednotku není určena v rámci společné organizace trhu, je nutné stanovit základní pravidla, zejména pokud jde o způsob stanovení financovaných částek, financování výdajů vyplývajících z poskytnutí prostředků nezbytných pro nákup intervenčních produktů, o ocenění zásob převáděných z jednoho rozpočtového roku do druhého a o financování výdajů, které vyplývají z hmotných operací v souvislosti se skladováním a případně zpracováním;
vzhledem k tomu, že jednotlivé položky výdajů a příjmů, které mají být stanoveny pro každé odvětví na základě těchto pravidel, musí být podrobněji upraveny; že mezitím je třeba ponechat v platnosti nařízení týkající se financování jednotlivých odvětví;
vzhledem k tomu, že obecná pravidla pro financování intervencí Společenstvím by měla být shrnuta v jediném nařízení; že je proto třeba zrušit nařízení Rady (EHS) č. 2824/72 ze dne 28. prosince 1972 o obecných pravidlech pro financování intervencí záruční sekcí Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu [4],
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Opatření uvedená v příloze odpovídají pojmu intervence zaměřené na stabilizaci zemědělských trhů ve smyslu čl. 3 odst. 1 nařízení (EHS) č. 729/70.
Článek 2
Je-li v rámci některé společné organizace trhu stanovena částka za jednotku pro určité intervenční opatření, jsou výdaje z toho vyplývající plně financovány Společenstvím.
Článek 3
Není-li v rámci některé společné organizace trhu stanovena částka za jednotku pro určité intervenční opatření, je financováno záruční sekcí Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu (EZOZF) v souladu s články 4 až 8.
Článek 4
1.
Zahrnuje-li intervenční opatření uvedené v článku 3 nákup a skladování produktů, vyplývá financovaná částka z roční účetní závěrky, kterou sestavují platební orgány nebo agentury a která obsahuje v aktivech a pasivech různé položky výdajů a příjmů.
2. U ostatních intervenčních opatření uvedených v článku 3 odpovídá financovaná částka výdajům po odečtení případných příjmů z intervenčního opatření.
3. Rada stanoví na návrh Komise kvalifikovanou většinou pro intervenční opatření uvedená v odstavci 1 pravidla a podmínky pro roční účetní závěrky a případně pro intervenční opatření uvedená v odstavci 2 určí položky, k nimž je třeba přihlédnout při financování, pokud nebyly stanoveny v rámci společné organizace trhu.
Do doby jejich stanovení zůstávají v platnosti nařízení (EHS) č. 786/69 [5], (EHS) č. 787/69 [6], (EHS) č. 788/69 [7], (EHS) č. 2334/69 [8], (EHS) č. 2305/70 [9], (EHS) č. 2306/70 [10], (EHS) č. 1697/71 [11], (EHS) č. 272/72 [12], (EHS) č. 273/72 [13] o financování intervenčních výdajů v jednotlivých odvětvích, pokud toto nařízení nestanoví jinak.
Článek 5
Pro finanční prostředky, které pocházejí z členských států použité na nákup intervenčních produktů se výše úrokových nákladů financovaných záruční sekcí EZOZF vypočítá jednotnou metodou a na základě jednotné úrokové míry pro Společenství, které budou určeny postupem podle článku 13 nařízení (EHS) č.
729/70. Úroková míra musí odpovídat úrokovým mírám skutečně neseným.
Článek 6
Hmotné operace v souvislosti se skladováním a případně zpracováním intervenčních produktů financuje záruční sekce EZOZF prostřednictvím paušálních částek jednotných pro Společenství, jež budou stanoveny postupem podle článku 13 nařízení (EHS) č. 729/70, případně po posouzení příslušným řídícím výborem.
Článek 7
Sníží-li se v důsledku skladování hodnota daných produktů, zaúčtuje se finanční dopad tohoto snížení a přihlédne se k němu ke dni uskutečnění intervence. Pro tyto účely se ukazatele snížení hodnoty a ceny, na něž se uplatní, určí postupem podle článku 26 nařízení Rady (EHS) č.
2727/75 ze dne 29. října 1975 o společné organizaci trhu s obilovinami [14], naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 1254/78 [15], popřípadě odpovídajících článků ostatních nařízení o společné organizaci zemědělských trhů, případně po posouzení Výborem EZOZF.
Článek 8
V ročních účetních závěrkách uvedených v čl. 4 odst. 1 se stavy zásob, které mají být převedeny do dalšího rozpočtového roku, v zásadě oceňují nákupní cenou. K tomuto účelu, na základě nákupních cen uhrazených intervenčními agenturami v průběhu referenčního období a s přihlédnutím ke snížení hodnoty uvedeném v článku 7 bude cena použitelná pro zásoby převáděné do dalšího rozpočtového roku stanovena pro jednotlivé produkty postupem podle článku 13 nařízení (EHS) č. 729/70.
Je-li však u některého produktu očekávaná cena při výstupu z intervence značně nižší než hodnota zásob pro převedení, jak vyplývá z prvního odstavce, může být rozhodnuto, že nákupní ceny placené intervenčními agenturami budou nahrazeny jinou cenou stanovenou postupem podle článku 13 nařízení (EHS) č. 729/70, případně po posouzení příslušným řídícím výborem.
Nesmí být nižší než průměrná hodnota mezi nákupní cenou a cenou dosaženou při odbytu intervenčních zásob.
Článek 9
V případě potřeby se postupem podle článku nařízení (EHS) č. 729/70 stanoví prováděcí pravidla k tomuto nařízení.
Článek 10
Zrušuje se nařízení (EHS) č. 2824/72.
Článek 11
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
ze dne 25. července 1978 o uzavření Celní úmluvy o mezinárodní přepravě zboží v rámci karnetů TIR (Úmluva TIR) ze dne 14. listopadu 1975, Ženeva
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na doporučení Komise,
vzhledem k tomu, že uzavření Celní úmluvy o mezinárodní přepravě zboží v rámci karnetů TIR (Úmluva TIR) ze dne 14. listopadu 1975 v Ženevě zavádí nová opatření do systému mezinárodní přepravy zboží silničními vozidly; že povaha těchto opatření přispívá k harmonickému rozvoji mezinárodního trhu v souladu s cíli Evropského hospodářského společenství;
vzhledem k tomu, že je proto vhodné, aby Úmluva TIR byla schválena jménem Společenství,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Celní úmluva o mezinárodní přepravě zboží v rámci karnetů TIR (Úmluva TIR) ze dne 14. listopadu 1975, Ženeva, se tímto schvaluje jménem Evropského hospodářského společenství.
Znění úmluvy a její přílohy jsou připojeny k tomuto nařízení.
Článek 2
Předseda Rady je oprávněn uložit ratifikační listiny jménem Společenství v souladu s čl. 52 odst. 1 písm. b) úmluvy [1].
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
kterým se mění nařízení (EHS) č. 2598/70, kterým se stanoví obsah jednotlivých položek účtové osnovy uvedené v příloze I nařízení Rady (EHS) č. 1108/70 ze dne 4. června 1970
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1108/70 ze dne 4. června 1970 o zavedení účetního systému pro výdaje na infrastrukturu železniční, silniční a vnitrozemské vodní dopravy [1], a zejména na čl. 9 odst. 1 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Komise (EHS) č. 2598/70 ze dne 18. prosince 1970, kterým se stanoví obsah jednotlivých položek osnovy uvedené v příloze I nařízení Rady (EHS) č. 1108/70 ze dne 4. června 1970 [2], s ohledem na stanoviska vyjádřená členy Výboru vládních odborníků,
vzhledem k tomu, že by měl být upřesněn druh výdajů na železniční infrastrukturu, aby mohla být zjištěna celková částka těchto výdajů a jejich podíl připadající na železniční podniky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Jediný článek
Příloha II nařízení (EHS) č. 2598/70 se mění v souladu s přílohou tohoto nařízení.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Rady (EHS) č. 2210/78 ze dne 26. září 1978 o uzavření Dohody o spolupráci mezi Evropským hospodářským společenstvím a Alžírskou demokratickou a lidovou republikou
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 238 této smlouvy,
s ohledem na doporučení Komise,
s ohledem na stanovisko Shromáždění [1],
vzhledem k tomu, že je třeba uzavřít Dohodu o spolupráci mezi Evropským hospodářským společenstvím a Alžírskou demokratickou a lidovou republikou, podepsanou
Nařízení Rady (EHS) č. 2211/78 ze dne 26. září 1978 o uzavření Dohody o spolupráci mezi Evropským hospodářským společenstvím a Marockým královstvím
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 238 této smlouvy,
s ohledem na doporučení Komise,
s ohledem na stanovisko Shromáždění [1],
vzhledem k tomu, že je třeba uzavřít Dohodu o spolupráci mezi Evropským hospodářským společenstvím a Marockým královstvím podepsanou
Nařízení Rady (EHS) č. 2213/78 ze dne 26. září 1978 o uzavření dohody o spolupráci mezi Evropským hospodářským společenstvím a Egyptskou arabskou republikou
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 238 této smlouvy,
s ohledem na doporučení Komise,
s ohledem na stanovisko Shromáždění [1],
vzhledem k tomu, že by měla být uzavřena Dohoda o spolupráci mezi Evropským hospodářským společenstvím a Egyptskou arabskou republikou podepsaná
Nařízení Rady (EHS) č. 2214/78 ze dne 26. září 1978 o uzavření Dohody o spolupráci mezi Evropským hospodářským společenstvím a Libanonskou republikou
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 238 této smlouvy,
s ohledem na doporučení Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
vzhledem k tomu, že je třeba, aby byla uzavřena Dohoda o spolupráci mezi Evropským hospodářským společenstvím a Libanonskou republikou podepsaná
Nařízení Rady (EHS) č. 2215/78 ze dne 26. září 1978 o uzavření Dohody o spolupráci mezi Evropským hospodářským společenstvím a Jordánským hášimovským královstvím
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 238 této smlouvy,
s ohledem na doporučení Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
vzhledem k tomu, že by měla být uzavřena Dohoda o spolupráci mezi Evropským hospodářským společenstvím a Jordánským hášimovským královstvím podepsaná
Nařízení Rady (EHS) č. 2216/78 ze dne 26. září 1978 o uzavření Dohody o spolupráci mezi Evropským hospodářským společenstvím a Syrskou arabskou republikou
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 238 této smlouvy,
s ohledem na doporučení Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
vzhledem k tomu, že je třeba, aby byla uzavřena
Dohoda o spolupráci mezi Evropským hospodářským společenstvím a Syrskou arabskou republikou podepsaná
Nařízení Komise (EHS) č. 2415/78 ze dne 17. října 1978 o statistickém prahu ve statistice zahraničního obchodu Společenství a statistice obchodu mezi členskými státy
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1736/75 ze dne 24. června 1975 o statistice zahraničního obchodu Společenství a statistice obchodu mezi členskými státy [1] ve znění nařízení (EHS) č.
2845/77 [2], a zejména s ohledem na články 24 a 41 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Rady (EHS) č. 2845/77 ze dne 19. prosince 1977 vstoupilo v platnost a stanovilo nový statistický práh ve výši 300 evropských zúčtovacích jednotek, což se doporučuje převést na národní měny;
vzhledem k tomu, že přepočítací koeficient jednotlivých měn vůči evropské zúčtovací jednotce se denně mění; že podmínkou pro stanovení statistického prahu je pevný přepočítací koeficient; že tento pevný přepočítací koeficient může být založen na průměrných koeficientech za období od ledna do prosince 1977;
vzhledem k tomu, že v zájmu zjednodušení se doporučuje vypočítané částky zaokrouhlit;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro statistiku zahraničního obchodu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Statistický práh ve smyslu článku 24 nařízení (EHS) č. 1736/75 vyjádřený v národních měnách nepřekročí: pro hospodářskou unii Belgie a Lucemburska _BAR_ 12 500 _BAR_ belgických franků, _BAR_ pro Dánsko _BAR_ 2 000 _BAR_ dánských korun, _BAR_ pro Francii _BAR_ 1 700 _BAR_ francouzských franků, _BAR_ pro Německo _BAR_ 800 _BAR_ německých marek, _BAR_ pro Irsko _BAR_ 200 _BAR_ irských liber, _BAR_ pro Itálii _BAR_ 300 000 _BAR_ italských lir, _BAR_ pro Nizozemsko _BAR_ 850 _BAR_ nizozemských guldenů, _BAR_ pro Spojené království _BAR_ 200 _BAR_ liber šterlinků. _BAR_
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
ze dne 19. září 1978 o uzavření Dohody ve formě výměny dopisů, kterou se mění Dohoda mezi Evropským hospodářským společenstvím a Norským královstvím za účelem úpravy některých označení v celním sazebníku
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 113 této smlouvy,
s ohledem na doporučení Komise,
vzhledem k tomu, že v důsledku změn vyplývajících z doporučení Rady pro celní spolupráci ze dne 18. června 1976 a určitých autonomních změn ve společném celním sazebníku a norském celním sazebníku by měla být upravena některá označení v celním sazebníku v Dohodě mezi Evropským hospodářským společenstvím a Norským královstvím [1];
vzhledem k tomu, že je třeba pozměnit výše uvedenou dohodu za účelem zavedení zjednodušeného postupu pro úpravu označení v celním sazebníku pro případ dalších změn v celních sazebnících smluvních stran,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Dohoda ve formě výměny dopisů, kterou se mění Dohoda mezi Evropským hospodářským společenstvím a Norským královstvím, se schvaluje jménem Společenství.
Znění dohody se připojuje k tomuto nařízení.
Článek 2
Předseda Rady je oprávněn jmenovat osobu zmocněnou podepsat dohodu zavazující Společenství.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
ze dne 19. září 1978 o uzavření Dohody ve formě výměny dopisů, kterou se mění Dohoda mezi Evropským hospodářským společenstvím a Švýcarskou konfederací za účelem úpravy některých označení v celním sazebníku
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 113 této smlouvy,
s ohledem na doporučení Komise,
vzhledem k tomu, že v důsledku změn vyplývajících z doporučení Rady pro celní spolupráci ze dne 18. června 1976 a určitých autonomních změn společného celního sazebníku a švýcarského celního sazebníku, by měla být upravena některá označení v celním sazebníku v Dohodě mezi Evropským hospodářským společenstvím a Švýcarskou konfederací [1];
vzhledem k tomu, že je třeba pozměnit výše uvedenou dohodu za účelem zavedení zjednodušeného postupu pro úpravu označení v celním sazebníku pro případ dalších změn v celních sazebnících smluvních stran,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Dohoda ve formě výměny dopisů, kterou se mění Dohoda mezi Evropským hospodářským společenstvím a Švýcarskou konfederací, se schvaluje jménem Společenství.
Znění dohody se připojuje k tomuto nařízení.
Článek 2
Předseda Rady je oprávněn jmenovat osobu zmocněnou podepsat dohodu zavazující Společenství.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
ze dne 16. října 1978 o uzavření Dohody ve formě výměny dopisů mezi Evropským hospodářským společenstvím a Tuniskou republikou o některých vínech pocházejících z Tuniska, pro která je povoleno označení původu
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 113 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že dohoda o spolupráci mezi Evropským hospodářským společenstvím a Tuniskou republikou[1] byla podepsána dne 25. dubna 1976;
vzhledem k tomu, že prozatímní dohoda[2], podepsaná téhož dne, vstoupila v platnost dne 1. července 1976, aby mohla být předem zavedena obchodní ustanovení z dohody o spolupráci;
vzhledem k tomu, že je žádoucí schválit dohodu ve formě výměny dopisů podle čl. 20 odst. 2 dohody o spolupráci a čl. 13 odst. 2 prozatímní dohody týkající se zavedení opatření uvedených v těchto článcích, pro vína s oprávněním nést označení původu podle tuniských právních předpisů a přijmout osvobození od dovozního cla při dovozu do Společenství v mezích roční celní kvóty 50 000 hektolitrů,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Dohoda ve formě výměny dopisů mezi Evropským hospodářským společenstvím a Tuniskou republikou o některých vínech pocházejících z Tuniska, pro která je povoleno označení původu, se schvaluje jménem Společenství.
Znění dohody se připojuje k tomuto nařízení.
Článek 2
Předseda Rady je oprávněn jmenovat osobu zmocněnou podepsat dohodu zavazující Společenství.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 2514/78 ze dne 26. října 1978 o registraci smluv o množení osiva ve třetích zemích, prováděné ve členských státech
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2358/71 ze dne 26. října 1971 o společné organizaci trhu s osivem [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1346/78 [2], a zejména na čl. 3a odst. 4 a článek 9 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č.
2358/71 stanoví, že registrace smluv o množení osiva, které uzavřou subjekty členských států ve třetích zemích, může být učiněna povinnou; že by tato možnost měla být využita u druhů, které hrají důležitou úlohu v zásobování trhu Společenství; že je třeba vypracovat seznam druhů, které splňují toto kritérium;
vzhledem k tomu, že tyto smlouvy se vztahují na více po sobě jdoucích sklizní; že je proto v zájmu racionálního vyžití režimu stanovit, že musí být registrovány i smlouvy uzavřené před vstupem tohoto režimu v platnost, které se však vztahují na následující sklizně;
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č. 2358/71 také vyžaduje, aby smlouvy o množení osiva ve třetích zemích byly definovány; že je také nezbytné zajistit, aby smluvní strana usazená ve Společenství poskytla při registraci smlouvy určité údaje;
vzhledem k tomu, že režim registrace těchto smluv mají zřídit členské státy a je žádoucí, aby pro tento účel určily některý subjekt;
vzhledem k tomu, že by Komisi měly být sdělovány údaje obsažené ve smlouvách, aby mohla sledovat vývoj na trhu a řídit trh Společenství;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro osivo,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Smlouvy o množení osiva ve třetích zemích, které se týkají druhů nebo skupin odrůd vyjmenovaných v příloze tohoto nařízení a které byly uzavřeny od 1. února 1979, a smlouvy uzavřené před tímto dnem týkající se osiva, které má být sklizeno od 1. června 1980, podléhají registraci v souladu s tímto nařízením.
Článek 2
Pro účely tohoto nařízení se "smlouvou o množení ve třetích zemích" rozumí písemná smlouva uzavřená mezi stranou usazenou ve Společenství a stranou usazenou ve třetí zemi, jejíž produkce osiva je rovnocenná osivu vyprodukovanému ve Společenství, kterou se smluvní strana usazená ve třetí zemi zavazuje k množení osiva nebo k obstarání množení osiva jménem smluvní strany usazené ve Společenství za účelem dovozu veškerého osiva nebo jeho části do Společenství.
Článek 3
Pro registraci smluv stanovenou v článku 1 poskytne smluvní strana usazená ve Společenství orgánu uvedenému v článku 4 alespoň tyto údaje: a) země, ve které má být osivo množeno;
b) druh a odrůda osiva;
c) množství, původ a kategorie osiva, které má být množeno;
d) hospodářské roky, kterých se smlouva týká, odhadovaná množství, která se do Společenství dovezou, plánovaná období dodávek.
Článek 4
Členské státy zavedou systém registrace smluv uvedený v článku 1.
K tomuto účelu určí subjekt příslušný pro registraci a do 1. února 1979 sdělí Komisi název a adresu tohoto orgánu.
Článek 5
1. Smluvní strana usazená ve Společenství registruje smlouvu u příslušného orgánu členského státu, na jehož území je usazena, před uplynutím lhůty stanovené v příloze tohoto nařízení pro jednotlivé druhy a skupiny odrůd.
2. Jakákoli změna provedená v údajích zmíněných v článku 3 poté, co byla dotyčná smlouva registrována, musí být oznámena do 30 dnů ode dne, kdy byla změna provedena.
Článek 6
Členský stát sdělí Komisi každý rok, do 30 dnů po uplynutí lhůt stanovených v příloze pro každý hospodářský rok, druh nebo skupinu odrůd uvedené v příloze a pro každou dotyčnou třetí zemi odhadované množství osiva pocházejícího z množení, které je určeno k dovozu do Společenství.
Článek 7
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 15. listopadu 1978.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Rady (EHS) č.
2580/78
ze dne 31. října 1978,
kterým se prodlužuje hospodářský rok 1977/78 pro olivový olej, stanoví zvláštní opatření pro toto odvětví a mění nařízení (EHS) č.
878/77 o přepočítacích koeficientech používaných v zemědělství
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady č.
129 o hodnotě zúčtovací jednotky a přepočítacích koeficientech, které se mají uplatňovat v rámci společné zemědělské politiky [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
2543/73 [2], a zejména na článek 3 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady č.
136/66/EHS ze dne 22. září 1966 o zřízení společné organizace trhu s oleji a tuky [3], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
1562/78 [4], a zejména na článek 36 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady č.
162/66/EHS ze dne 27. října 1966 o obchodu s oleji a tuky mezi Společenstvím a Řeckem [5], a zejména na článek 10 uvedeného nařízení,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Měnového výboru,
vzhledem k tomu, že podle čl.
4 odst. 3 nařízení č.
136/66/EHS začíná hospodářský rok v odvětví olivového oleje dne 1. listopadu každého roku; že nařízení (EHS) č.
1562/78 změnilo dnem l. listopadu 1978 v několika ohledech společnou organizaci trhu s olivovým olejem;
vzhledem k tomu, že není možné včas přijmout všechna ustanovení potřebná k provádění nového režimu; že je proto nutno hospodářský rok 1977/78 prodloužit o dobu bezpodmínečně nutnou pro přijetí těchto ustanovení a odložit provádění nařízení (EHS) č.
1562/78 na pozdější dobu;
vzhledem k tomu, že během tohoto prodlouženého období je třeba zachovat stav, který existoval v říjnu 1978;
vzhledem k tomu, že až do zavedení nového režimu dovozních dávek je třeba umožnit, aby byl během prodlouženého období zachován režim stanovení dávek prostřednictvím nabídkového řízení, jak stanoví nařízení (EHS) č.
2843/76 [6] a (EHS) č.
2844/76 [7] ve znění nařízení (EHS) č. 2361/77 [8];
vzhledem k tomu, že článek 2a nařízení Rady (EHS) č.
878/77 ze dne 26. dubna 1977 o přepočítacích koeficientech používaných v zemědělství [9], naposledy pozměněného nařízením (EHS) č.
976/78 [10], mimo jiné stanoví, že nové reprezentativní kurzy měn členských států se budou u olivového oleje používat od začátku hospodářského roku 1978/79;
vzhledem k tomu, že prodloužení hospodářského roku může mít pro producenty škodlivé následky kvůli zpoždění při uplatňování těchto nových kurzů; že pro nápravu tohoto nedostatku je třeba stanovit, že tyto kurzy budou použitelné od 1. listopadu 1978,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V čl. 3 druhém pododstavci nařízení (EHS) č.
1562/78 se datum "1. listopadu 1978" nahrazuje datem "1. ledna 1979".
Článek 2
Odchylně od čl. 4 odst.
3 nařízení č.
136/66/EHS končí hospodářský rok 1977/78 v odvětví olivového oleje dnem 31. prosince 1978 a hospodářský rok 1978/79 začíná dnem 1. ledna 1979.
Článek 3
V období, o které je prodloužen hospodářský rok 1977/78, zůstává v platnosti měsíční zvýšení pro říjen 1978.
Článek 4
Odchylně od nařízení č.
136/66/EHS a č.
162/66/EHS mohou být dovozní dávky u olivového oleje v období, o které je prodloužen hospodářský rok 1977/78, stanoveny podle nařízení (EHS) č.
2843/76 a (EHS) č.
2844/76.
Článek 5
1. V čl. 2a odst. 2 se písm. g) nařízení (EHS) č. 878/77 nahrazuje tímto:
"g) s výjimkou údajů uvedených v písmenech h) a i), pro ostatní produkty, pro něž dnem vstupu tohoto nařízení v platnost ještě nezačal hospodářský rok, od počátku hospodářského roku 1978/79;" .
2. V čl. 2a odst. 2 výše uvedeného nařízení se doplňuje nové písmeno, které zní:
"i) pro olivový olej ode dne 1. listopadu 1978" .
Článek 6
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 2754/78 ze dne 23. listopadu 1978 o intervenci v odvětví olivového oleje
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady č. 136/66/EHS ze dne 22. září 1966 o zřízení společné organizace trhu s oleji a tuky [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1562/78 [2], a zejména na čl. 12 odst. 3 uvedeného nařízení,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že v souladu s obchodní praxí se s olivovým olejem obecně obchoduje během prvních 11 měsíců hospodářského roku; že v zájmu zabránění spekulativním transakcím je nutno stanovit, že v posledním měsíci hospodářského roku mohou intervenční agentury nakupovat olej za cenu platnou na začátku daného hospodářského roku;
vzhledem k tomu, že olivový olej ze zásob intervenčních agentur musí být prodán bez jakékoliv diskriminace mezi kupujícími ze Společenství a za nejvýhodnějších ekonomických podmínek; že prodej v nabídkovém řízení se jeví pro tento účel nejvhodnější;
vzhledem k tomu, že v určitých zvláštních situacích však může být vhodné využít jiné postupy než nabídkové řízení;
vzhledem k tomu, že v zájmu racionální organizace intervenčního režimu je třeba intervenční centra zřizovat jak na základě objemu produkce různých oblastí produkujících olivový olej, tak také na základě skladovacích kapacit, které jsou k dispozici v místech, která mohou být stanovena jako intervenční centra;
vzhledem k tomu, že nařízení Rady č. 164/66/EHS ze dne 27. října 1966, kterým se určují hlavní intervenční centra pro olivový olej a kritéria používaná při stanovení dalších intervenčních center [3], je třeba zrušit,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Intervenční agentury jmenované producentskými členskými státy nakupují olivový olej: - v srpnu a v září za intervenční cenu platnou v červenci,
- v říjnu za intervenční cenu platnou v prvním měsíci aktuálního hospodářského roku.
Článek 2
1. Olivový olej ze zásob intervenčních agentur musí být prodáván v nabídkovém řízení.
Pokud to však zvláštní podmínky vyžadují, může být použit jiný prodejní postup.
2. Podmínky prodeje v nabídkovém řízení nebo jakéhokoli jiného prodejního postupu musí zajišťovat rovný přístup a zacházení pro všechny účastníky bez ohledu na místo jejich usazení ve Společenství.
Článek 3
Intervenční centra musí být umístěna v oblasti s průměrnou roční produkcí olivového oleje nejméně 1000 tun.
Mohou být zřízena pouze v místech, kde jsou k dispozici dostatečná zařízení pro uskladnění oleje nabízeného k intervenci.
Článek 4
Nařízení Rady č. 164/66/EHS se zrušuje.
Článek 5
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
ze dne 18. prosince 1978, kterým se mění nařízení (EHS) č. 316/68 o stanovení norem jakosti pro čerstvé řezané květiny a čerstvou okrasnou zeleň
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 234/68 ze dne 27. února 1968 o zřízení společné organizace trhu s živými rostlinami a květinářskými produkty [1], a zejména na článek 3 uvedeného nařízení,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že v nařízení Rady (EHS) č. 316/68 ze dne 12. března 1968 o stanovení norem jakosti pro čerstvé řezané květiny a čerstvou okrasnou zeleň [2], naposledy pozměněném nařízením (EHS) č. 1155/76 [3], se v čl. 2 odst. 1 první odrážce stanoví, že produkty uvedené v článku 1, které nevyhovují normám jakosti, nesmějí být uváděny ve velkoobchodu na území Společenství do prodeje nebo prodávány obchodníky ani přímo producenty; že z důvodu umožnění kontroly rovněž při přepravě je nezbytné tento předpis doplnit,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Ustanovení čl. 2 odst. 1 první odrážky nařízení (EHS) č. 316/68 se nahrazuje tímto:
"— vystaveny za účelem prodeje, nabízeny, prodávány, dodávány nebo jinak uváděny na trh ve velkoobchodu uvnitř Společenství obchodníky ani přímo producenty,."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 3076/78 ze dne 21. prosince 1978 o dovozu chmele ze třetích zemí
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1696/71 ze dne 26. července 1971 o společné organizaci trhu s chmelem [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1170/77 [2], a zejména na čl. 5 odst. 3 a článek 18 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že článek 5 nařízení (EHS) č.
1696/71 stanoví, že chmel a chmelové výrobky pocházející z třetích zemí mohou být dovezeny pouze tehdy, pokud jsou jejich znaky jakosti přinejmenším rovnocenné s minimálními požadavky pro uvedení na trh, které byly přijaty pro stejné produkty sklizené ve Společenství nebo z takových produktů získané; že však rovněž stanoví, že tyto produkty se považují za odpovídající uvedeným normám, pokud je k nim přiložena ověřovací listina původu vydaná orgány země původu a uznaná za rovnocennou ověřovací listině původu požadované pro uvádění na trh chmele a chmelových výrobků pocházejících ze Společenství;
vzhledem k tomu, že prováděcí pravidla pro kontrolu, vystavování ověřovacích listin původu a stanovení jejich rovnocennosti jsou stanovena v nařízení Komise (EHS) č. 1646/78 [3] a (EHS) č. 2397/78 [4] ve znění nařízení (EHS) č. 2709/78 [5];
vzhledem k tomu, že zkušenosti získané od vstupu v platnost uvedených nařízení ukazují, že je nutné tato nařízení doplnit a z důvodu administrativního zjednodušení spojit v jedno nařízení všechna ustanovení o volném oběhu chmele a chmelových výrobků ze třetích zemí a samostatně rozhodnout o rovnocennosti ověřovacích listin původu vydávaných třetími zeměmi;
vzhledem k tomu, že nařízení Rady (EHS) č. 1784/77 ze dne 19. července 1977 o vydávání ověřovacích listin původu pro chmel [6] stanoví velmi přísné požadavky pro uvádění chmelových výrobků na trh, zejména pokud jde o směsi; že v současnosti neexistuje žádná účinná metoda kontroly těchto požadavků na hranicích; že jedinou možnou náhradou za tuto kontrolu je záruka zemí vývozu, že tyto výrobky splňují požadavky Společenství pro uvádění na trh; že je proto nutné požadovat, aby byla k těmto výrobkům dováženým ze třetích zemí přiložena ověřovací listina původu podle čl.
2 nařízení (EHS) č. 1696/71;
vzhledem k tomu, že minimální požadavky pro uvádění chmele na trh byly stanoveny nařízením Komise (EHS) č. 890/78 ze dne 28. dubna 1978, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro vydávání ověřovacích listin původu pro chmel [7]; že je nutné stanovit prováděcí pravidla pro kontrolu dodržování těchto požadavků, pokud jde o chmel dovážený ze třetích zemí bez ověřovací listiny původu uznané za rovnocennou;
vzhledem k tomu, že za účelem usnadnit příslušným orgánům členských států kontrolu je nutné předepsat formu a v případě nutnosti i obsah ověřovací listiny původu a pravidla pro její použití;
vzhledem k tomu, že s ohledem na obchodní zvyklosti musí být příslušné orgány v případě rozdělení zásilky oprávněny nechat vystavit za jejich přímého dohledu výpis z ověřovací listiny původu pro každou novou zásilku, která na základě rozdělení vznikne;
vzhledem k tomu, že některé produkty by v souladu s režimem Společenství pro vydávání ověřovacích listin původu pro chmel měly být na základě svého použití osvobozeny od kontroly nebo předložení ověřovacích listin původu stanovených tímto nařízením;
vzhledem k tomu, že Řídící výbor pro chmel nezaujal stanovisko ve lhůtě stanovené jeho předsedou,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Uvedení produktů ze třetích zemí uvedených v článku 1 nařízení (EHS) č. 1696/71 do volného oběhu ve Společenství je podmíněno poskytnutím důkazu o splnění požadavků uvedených v čl. 5 odst. 1 uvedeného nařízení.
2. Důkaz podle odstavce 1 se poskytuje: a) pro chmelové hlávky položky 12.06 společného celního sazebníku předložením: - buď osvědčení podle čl. 5 odst. 2 uvedeného nařízení, dále "osvědčení o rovnocennosti",
- nebo osvědčení o kontrole podle článku 4 tohoto nařízení;
b) pro jiné produkty než chmelové hlávky položky 12.06 a pro rostlinné šťávy a chmelové extrakty položky 13.03 A VI společného celního sazebníku předložením osvědčení o rovnocennosti.
3. Pro účely tohoto nařízení se "zásilkou" rozumí množství produktů stejných vlastností, které jsou ve stejnou dobu odeslané jedním stejným odesílatelem jednomu stejnému příjemci.
Článek 2
1. Osvědčení o rovnocennosti podle první odrážky čl. 1 odst. 2 písm. a) a čl. 1 odst. 2 písm. b) se vystavuje pro každou zásilku v jednom originále a dvou opisech na formuláři v souladu se vzorem přílohy I a podle pokynů uvedených v příloze IV.
2. Osvědčení o rovnocennosti je platné pouze, pokud je řádně vyplněno a schváleno některým z příslušných orgánů třetí země původu.
3. Řádně ověřené osvědčení musí obsahovat místo a datum vystavení, podpis a razítko příslušného orgánu.
Článek 3
1. Na každém balení, pro které bylo vystaveno osvědčením o rovnocennosti, jsou v jednom z jazyků Společenství uvedeny tyto údaje: - popis výrobku,
- odrůda nebo odrůdy,
- země původu,
- značky a čísla uvedená v kolonce 9 osvědčení o rovnocennosti nebo jeho výpisu.
2. Nápisy jsou uvedeny čitelně, nesmazatelným písmem jednotné velikosti na vnější straně balení.
Článek 4
1. Osvědčení o kontrole podle druhé odrážky čl. 1 odst. 2 písm. a) vydávají pro každou zásilku příslušné orgány členských států, které provedly kontrolu dodržování minimálních požadavků pro uvedení na trh stanovených v příloze nařízení (EHS) č. 890/78, v souladu s metodami stanovenými v čl. 3 odst. 2 a 3 uvedeného nařízení.
2. Členské státy předají Komisi jméno a adresu orgánů uvedených v odstavci 1 společně s otisky úředních razítek a případně plastických razítek příslušných orgánů.
3. Osvědčení o kontrole se vystavuje v jednom originálu a dvou opisech na formuláři v souladu se vzorem přílohy III a podle pokynů uvedených v příloze IV.
Článek 5
1. Pokud je pro zásilku před jejím uvedením do volného oběhu vystaveno osvědčením o rovnocennosti a tato zásilka je po rozdělení znovu odeslána, vystavuje se pro každou novou zásilku vzniklou na základě tohoto rozdělení výpis z osvědčení. Výpis vystavuje příslušná strana v jednom originálu a dvou opisech na formuláři v souladu se vzorem přílohy II a podle ustanovení pro osvědčení o rovnocennosti uvedených v čl. 2 odst. 1.
2. Celní orgány náležitě potvrdí originál a dva opisy osvědčení o rovnocennosti a spolupodepíší originál a dvě kopie každého výpisu. Ponechají si originál osvědčení, odešlou oba dva opisy úřednímu subjektu zodpovědnému za kontrolu režimu pro vydávání ověřovacích listin původu pro chmel podle čl. 1 odst. 6 nařízení (EHS) č. 1784/77 a vrátí příslušné osobě originál a dva opisy každého výpisu.
Článek 6
Po splnění celních formalit požadovaných pro uvedení produktu do volného oběhu ve Společenství je nutné předložit originál a oba opisy osvědčení o rovnocennosti nebo výpisu nebo osvědčení o kontrole celním orgánům, které je spolupodepíší a ponechají si originál.
Celní orgány odešlou jeden opis subjektu pověřenému kontrolou režimu pro vydávání ověřovacích listin původu pro chmel podle čl. 1 odst.
1784/77 v členském státě, kde je produkt uveden do volného oběhu. Druhý opis je vrácen dovozci, který si ho musí ponechat nejméně tři roky.
Článek 7
Pokud je produkt po uvedení do volného oběhu dále prodáván, musí k němu být přiložena faktura nebo jiný obchodní doklad vystavený prodávajícím, kde je uvedeno číslo osvědčení o rovnocennosti, výpisu nebo osvědčení o kontrole, jakož i název orgánu, který tato osvědčení a tyto výpisy vydal. Faktura nebo obchodní doklady obsahují rovněž tyto údaje: 1. v případě osvědčení o rovnocennosti nebo výpisu: a) pro chmelové hlávky: - popis produktu,
- hrubá hmotnost,
- místo produkce,
- sklizňový rok,
- odrůda,
- země původu,
- značky a čísla uvedená v kolonce 9 osvědčení;
b) pro chmelové výrobky, kromě údajů uvedených v odst.
1 písm. a): místo a datum zpracování;
2. z osvědčení o kontrole:
- popis výrobku,
- hrubá hmotnost, - značky a čísla balíků.
Článek 8
Odchylně od tohoto nařízení se pro uvedení chmele nebo chmelových výrobků do volného oběhu nepožaduje ani předložení dokladů uvedených v čl. 1 odst. 2, ani soulad s ustanoveními článku 3 u následujícího chmele a chmelových výrobků, pokud hmotnost jednotlivého balíků není vyšší než 500 g u chmelových hlávek a chmelového prášku a 150 g u chmelových extraktů a dodávky: a) jsou v malých balíčcích, které jsou určeny pro prodej soukromým osobám pro jejich vlastní potřebu;
b) jsou určeny pro vědecké a technické pokusy;
c) jsou určeny pro veletrhy, na které se vztahuje zvláštní celní režim.
Popis, hmotnost a konečné použití výrobku musí být uvedeny na balení.
Článek 9
Nařízení (EHS) č. 1646/78 a (EHS) č. 2397/78 se zrušují. Formulář uvedený v příloze I nařízení (EHS) č. 2397/78 a formulář osvědčení o kontrole uvedený v článku 2 nařízení (EHS) č. 1646/78, které vydávají členské státy, však zůstávají v platnosti do 1. ledna 1981.
Článek 10
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. ledna 1979.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
NAŘÍZENÍ KOMISE (EHS) č. 3077/78 ze dne 21. prosince 1978 o stanovení rovnocennosti ověřovací listiny původu pro chmel dovážený ze třetích zemí s ověřovací listinou původu Společenství
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1696/71 ze dne 26. července 1971 o společné organizaci trhu s chmelem1, naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1170/772, a zejména na čl. 5 odst. 2 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že článek 5 nařízení (EHS) č.
1696/71 stanoví, že chmel a chmelové výrobky pocházející ze třetích zemí mohou být dovezeny pouze tehdy, pokud jsou jejich znaky jakosti přinejmenším rovnocenné s minimálními požadavky pro uvedení na trh, které byly přijaty pro chmel a chmelové výrobky sklizené ve Společenství nebo z takových produktů získané; že však stanoví, že tyto produkty se považují za odpovídající uvedeným normám, pokud je k nim přiložena ověřovací listina původu vydaná orgány země původu a uznaná za rovnocennou ověřovací listině původu požadované pro uvádění na trh chmele a chmelových výrobků pocházejících ze Společenství;
vzhledem k tomu, že v nařízení Komise (EHS) č. 3076/78 o dovozu chmele ze třetích zemí3 byla přijata opatření, na základě kterých musí být vydány uvedené ověřovací listiny původu;
vzhledem k tomu, že Spojené státy americké, Polsko, Bulharsko, Jugoslávie, Čínská lidová republika, Československo a Austrálie se zavázaly dodržovat požadavky stanovené pro uvádění chmele a chmelových výrobků na trh a oprávnit některé orgány k vydávání osvědčení o rovnocennosti; že je vhodné uznat tyto ověřovací listiny původu za rovnocenné s ověřovacími listinami původu Společenství a uvést příslušné produkty do volného oběhu;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro chmel,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Ověřovací listiny původu pro chmel a chmelové výrobky dovážené ze třetích zemí, které vydal v souladu s nařízením (EHS) č. 3076/78 orgán uvedený v příloze tohoto nařízení, jsou uznány za rovnocenné ověřovací listině původu podle článku 2 nařízení (EHS) č. 1696/71.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. ledna 1979.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Rady (EHS) č. 3179/78 ze dne 28. prosince 1978 o uzavření úmluvy o budoucí multilaterální spolupráci při rybolovu v severozápadním Atlantiku Evropským hospodářským společenstvím
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
vzhledem k tomu, že se Společenství účastnilo jednání o nové mezinárodní úmluvě o rybolovu v severozápadním Atlantiku;
vzhledem k tomu, že úmluvu o budoucí multilaterální spolupráci při rybolovu v severozápadním Atlantiku podepsanou dne 24. října 1978 by mělo uzavřít Společenství,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Úmluva o budoucí multilaterální spolupráci při rybolovu v severozápadním Atlantiku se schvaluje jménem Společenství.
Znění úmluvy se připojuje k tomuto nařízení.
Článek 2
Předseda Rady uloží schvalovací listinu u vlády Kanady v souladu s článkem XXII Úmluvy [2].
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
ze dne 18. prosince 1978 o přijetí doporučení Rady pro celní spolupráci ze dne 13. června 1978 ke změně čl. XIV písm. a) a čl. XVI písm. d) Úmluvy o nomenklatuře pro zařazení zboží v celních sazebnících
(79/6/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 28 a 113 uvedené smlouvy,
s ohledem na doporučení Komise,
vzhledem k tomu, že devět členských států je smluvními stranami Bruselské úmluvy ze dne 15. prosince 1950 o nomenklatuře pro zařazení zboží v celních sazebnících; že na této nomenklatuře je založen společný celní sazebník;
vzhledem k tomu, že Rada pro celní spolupráci může smluvním stranám doporučit změny úmluvy; že dne 13. června 1978 doporučila změnit čl.
XIV písm. a) a čl. XVI písm. d) úmluvy;
vzhledem k tomu, že podle této úmluvy belgické ministerstvo zahraničních věcí sděluje znění každého návrhu doporučené změny všem smluvním stranám a vládám všech ostatních signatářských nebo přistupujících států a znění je považováno za přijaté, pokud proti němu žádná smluvní strana nevznese žádnou námitku do šesti měsíců od tohoto sdělení; že pokud není vznesena žádná námitka, vstoupí změna v platnost šest měsíců po uplynutí této lhůty;
vzhledem k tomu, že belgické ministerstvo zahraničních věcí sdělilo znění doporučení ze dne 13. června 1978 smluvním stranám dne 30. června 1978, s účinkem ode dne 1. července 1978; že není-li vznesena žádná námitka vůči celému doporučení nebo jeho části, lze doporučení považovat za přijaté dnem 30. prosince 1978 a vstoupí v platnost dnem 1. července 1979;
vzhledem k tomu, že vůči žádné části tohoto doporučení nebyla vznesena žádná námitka,
ROZHODLA TAKTO:
Jediný článek
Doporučení Rady pro celní spolupráci ze dne 13. června 1978 o změně čl. XIV písm. a) a čl. XVI písm. d) Úmluvy o nomenklatuře pro zařazení zboží v celních sazebnících se přijímá a použije se ode dne 1. července 1979.
ze dne 21. prosince 1978 o uzavření Dohody mezi Evropským hospodářským společenstvím, členskými státy a Mezinárodním sdružením pro rozvoj
(79/195/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že Dohoda mezi Evropským hospodářským společenstvím a členskými státy na jedné straně a Mezinárodním sdružením pro rozvoj na straně druhé, která byla podepsána
ze dne 17. května 1979 o stanovení kódu a standardních pravidel pro přepis údajů základního zjišťování ploch vinic do strojově čitelné formy
(79/491/EHS) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 357/79 ze dne 5. února 1979 o statistických zjišťováních ploch vinic [1], a zejména na čl. 4 odst. 4 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že čl. 4 odst.
4 nařízení (EHS) č. 357/79 stanoví, že členské státy, které výsledky základního zjišťování vyhodnocují za pomoci elektronického zpracování dat, musí tyto výsledky předávat ve strojově čitelné formě;
vzhledem k tomu, že zařízení, které má Komise k dispozici pro rozbor výsledků statistických zjišťování ploch vinic, a potřeba jeho racionálního využití vyžadují, aby byl určen standardní formát pro přepis údajů do strojově čitelné formy, která bude stanovena postupem podle článku 8 uvedeného nařízení;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro zemědělskou statistiku,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Strojově čitelnou formou pro předložení údajů stanovených v článcích 2 a 5 nařízení (EHS) č. 357/79 pro ty členské státy, které vyhodnocují výsledky svých přehledů elektronicky, jsou magnetické pásky.
Článek 2
Kódy a pravidla pro přepis údajů uvedených v článku 2 nařízení (EHS) č. 357/79 na magnetickou pásku jsou stanoveny v přílohách tohoto rozhodnutí.
Článek 3
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
ze dne 8. května 1979 o uzavření protokolu k Dohodě o dovozu vzdělávacích, vědeckých a kulturních materiálů (79/505/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na doporučení Komise,
vzhledem k tomu, že Dohoda o dovozu vzdělávacích, vědeckých a kulturních materiálů, zvaná Florentská dohoda, vypracovaná z iniciativy UNESCO, je určena pro usnadnění volného oběhu knih, publikací a vzdělávacích, vědeckých nebo kulturních materiálů; že za tímto účelem tato dohoda stanoví mimo jiné neuplatňování celních poplatků na dovoz těchto předmětů;
vzhledem k tomu, že dne 26. listopadu 1976 byl na 19. zasedání Generální konference Organizace spojených národů pro vzdělání, vědu a kulturu (UNESCO) přijat protokol k Florentské dohodě za účelem rozšíření osvobození od celních poplatků na velký počet předmětů, které byly až dosud vyloučeny z tohoto osvobození; že tento protokol, ačkoliv představuje doplňující právní akt k dohodě, musí být považován za samostatný dokument;
vzhledem k tomu, že s výhradou použití možností nabízených v odst. 16 písm. a) ustanovení protokolu jsou v souladu s cíli Evropského hospodářského společenství; že je tedy žádoucí uzavřít tento protokol a učinit prohlášení podle odst.
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
1. Protokol ze dne 26. listopadu 1976 k Dohodě o dovozu vzdělávacích, vědeckých a kulturních materiálů je schválen jménem Evropského hospodářského společenství.
Znění protokolu tvoří přílohu k tomuto rozhodnutí.
2. Při podpisu protokolu bude oznámeno, že Společenství - není vázáno částmi II a IV,
- není vázáno přílohou C 1, přílohou F, přílohou G a přílohou H.
Článek 2
Předseda Rady je oprávněn určit osobu zmocněnou podepsat protokol zavazující Společenství.
Článek 3
Předseda Rady uloží listinu o přijetí stanovenou v odst. 14 písm. c) protokolu.
ze dne 21. prosince 1976, kterým se stanoví seznam třetích zemí, z nichž členské státy povolují dovoz skotu, prasat a čerstvého masa (79/542/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 72/462/EHS ze dne 12. prosince 1972 o veterinárních a hygienických otázkách dovozu skotu, prasat a čerstvého masa ze třetích zemí [1], naposledy pozměněnou směrnicí 77/98/EHS [2], a zejména na čl. 3 odst. 1 uvedené směrnice,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že režim upravený směrnicí 72/462/EHS se zakládá na sestavení seznamu třetích zemí nebo částí třetích zemí, z nichž členské státy povolí dovoz skotu, prasat a čerstvého masa skotu, prasat, ovcí, koz a domácích lichokopytníků, anebo povolí dovoz jedné či více z těchto kategorií zvířat a čerstvého masa;
vzhledem k tomu, že při rozhodování, zda smí země nebo část země být uvedena v seznamu, jak pokud jde o zvířata, tak pokud jde o čerstvé maso, se berou v úvahu zejména kritéria uvedená v čl. 3 odst. 2 uvedené směrnice;
vzhledem k tomu, že lze soudit, že země uvedené v seznamu v příloze tohoto rozhodnutí, které jsou tradičními obchodními partnery členských států, vyhovují těmto kritériím;
vzhledem k tomu, že však tento seznam je sestaven s výhradou možných změn nebo doplňků, které v něm bude třeba provést postupem podle článku 30 směrnice 72/462/EHS; že se zejména na základě dodatečných informací může ukázat nezbytné omezit nebo rozšířit povolení dovážet určité kategorie zvířat a čerstvého masa; že rovněž může být v některých případech nezbytné, jak pokud jde o zvířata, tak pokud jde o čerstvé maso, upřesnit části zemí, z nichž bude povolen dovoz;
vzhledem k tomu, že seznam třetích zemí tvoří jeden ze základů režimu Společenství pro dovoz ze třetích zemí, stanoveného směrnicí 72/462/EHS, avšak k vymezení tohoto režimu je třeba přijmout i jiná opatření, zejména hygienická a veterinární; že je proto důležité umožnit koordinované uplatňování souhrnu těchto opatření,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Aniž je dotčena směrnice 72/462/EHS, a zejména opatření, která mají být přijata postupem podle článku 29, povolují členské státy dovoz zvířat a čerstvého masa v souladu s údaji obsaženými v seznamu v příloze tohoto rozhodnutí, s výhradou změn a doplňků, které lze v uvedeném seznamu učinit postupem podle článku 30, zejména s cílem omezit nebo rozšířit povolení dovozu některých kategorií zvířat a čerstvého masa nebo s cílem upřesnit části zemí, z nichž bude povolen dovoz zvířat nebo čerstvého masa.
Článek 2
Seznam obsažený v příloze se vyhlásí
ze dne 15. června 1979, kterým se stanoví prováděcí pravidla k rozhodnutí Rady 77/706/EHS
(79/639/EHS) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na rozhodnutí Rady 77/706/EHS ze dne 7. listopadu 1977, kterým se stanoví společný ukazatel Společenství ke snížení spotřeby primární energie při potížích v zásobování ropou a ropnými produkty [1], a zejména na článek 5 uvedeného rozhodnutí,
po konzultaci členských států podle článku 5 uvedeného rozhodnutí,
vzhledem k tomu, že Rada přijala nařízení (EHS) č.
1729/76 ze dne 21. června 1976 o sdělování informací o situaci v zásobování Společenství energií [2];
vzhledem k tomu, že Komise přijala rozhodnutí 78/890/EHS ze dne 28. září 1978, kterým se provádí rozhodnutí Rady 77/186/EHS o vývozu ropy a ropných produktů z jednoho členského státu do jiného v případě potíží v zásobování [3];
vzhledem k tomu, že čl. 1 odst. 1 rozhodnutí 77/706/EHS stanoví, že vzniknou-li v jednom nebo více členských státech potíže v zásobování ropou nebo ropnými produkty, může Komise na žádost členského státu nebo z vlastního podnětu a po konzultaci se skupinou uvedenou ve směrnici 73/238/EHS stanovit pro celé Společenství ukazatel ke snížení spotřeby ropných produktů, který může dosáhnout až 10 % obvyklé spotřeby;
vzhledem k tomu, že čl. 1 odst. 2 rozhodnutí 77/706/EHS stanoví, že za účelem zachování jednoty trhu a zajištění spravedlivého rozdělení potíží vyplývajících z krize mezi všechny spotřebitele energie ve Společenství navrhne před uplynutím dvouměsíčního období po uplatnění čl. 1 odst. 1 Komise Radě nový ukazatel ke snížení spotřeby, který může dosáhnout až 10 % obvyklé spotřeby a může být v členských státech používán diferencovaně, a v důsledku toho se ušetřená množství rozdělí mezi členské státy;
vzhledem k tomu, že čl.
1 odst.
2 rozhodnutí 77/706/EHS stanoví, že v případě většího schodku může Komise navrhnout Radě, aby ukazatel ke snížení spotřeby byl vyšší než 10 % a byl rozšířen i na jiné formy energie;
vzhledem k tomu, že rozdělení množství ušetřených v důsledku uplatňování čl. 1 odst. 3 rozhodnutí 77/706/EHS mezi členské státy může vyžadovat dodatečné náklady, jejichž vyhodnocení a vyrovnání je v pravomoci dotyčných stran; že však musí být Komise schopna na žádost členského státu podat dotyčným členským státům doporučení nebo stanoviska, aby umožnila dosažení dohody mezi členskými státy, pokud jde o dodatečné náklady;
vzhledem k tomu, že za účelem splnění těchto úkolů Komise musí mít přesné poznatky o energetické situaci v členských státech, o jejich zásobování ropou a ropnými produkty, o možnostech nahrazení různých forem energie a o vnitrostátních opatřeních, která byla přijata za účelem snížení spotřeby energie v členských státech; že za tímto účelem musí členské státy poskytnout Komisi nezbytné informace,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
1. Pro účely tohoto rozhodnutí se použijí definice ve stanoveném pořadí obsažené v čl. 1 písm. a), b), c) a d) rozhodnutí Komise 78/890/EHS, pokud jde o
b) "základní období",
c) "schodek v zásobování" a
d) "obvyklé zásobování".
2. Pro účely tohoto rozhodnutí se rozumí: a) "obvyklou spotřebou energie" průměrná denní spotřeba zaznamenaná během základního období, tj.:
domácí těžba primárních zdrojů,
plus dovoz,
plus dodávky ze zemí Společenství,
minus vývoz,
minus dodávky do zemí Společenství,
plus nebo minus změny v zásobách.
Zásobníky námořních plavidel jsou považovány za vývoz;
b) "nahraditelnými ropnými produkty" veškerý topný olej spotřebovaný v elektrárnách, a popřípadě v jiných průmyslových odvětvích, včetně elektráren malovýrobců, který se vypočítá v souladu s čl. 2 odst. 2;
c) "nahraditelnou energií" veškerá energie spotřebovaná v elektrárnách, a popřípadě v jiných průmyslových odvětvích, včetně elektráren malovýrobců, který se vypočítá v souladu s čl. 2 odst. 2.
Článek 2
1. Rozsah diferencovaného snížení nahraditelných ropných produktů uvedený v čl. 1 odst. 2 písm. a) rozhodnutí 77/706/EHS nesmí překročit skutečnou možnost nahrazení při vzniku potíží v zásobování, jejíž úroveň je stanovena podle odstavce 2.
2. Skupina zřízená směrnicí 73/238/EHS přezkoumá každoročně a pokaždé v případě potíží v zásobování na základě statistických údajů poskytnutých Komisi členskými státy v souladu s článkem 10 možnost nahrazení ropných produktů v členských státech, které jsou určeny k tomu, aby v prvé řadě pokryly požadavky na topný olej pro elektrárny, ale rovněž s ohledem na možnosti nahrazení topného oleje v jiných průmyslových odvětvích, včetně elektráren malovýrobců.
Po tomto přezkoumání vezme Komise v úvahu takto stanovené možnosti nahrazení.
Článek 3
1. Stanoví-li Komise v souladu s čl. 1 odst. 1 rozhodnutí 77/706/EHS ukazatel ke snížení spotřeby ropných produktů do výše 10 % obvyklé spotřeby, vezme v úvahu zejména - celkovou situaci v zásobování ropnými produkty,
- situaci v zásobování v každém členském státě,
- opatření ke snížení spotřeby přijatá členskými státy,
- mezinárodní závazky přijaté členskými státy.
2. Navrhne-li Komise v souladu s čl. 1 odst. 2 písm. a) rozhodnutí 77/706/EHS Radě diferencované ukazatele ke snížení spotřeby nenahraditelných ropných produktů a nahraditelných ropných produktů, vezme v úvahu kritéria uvedená v odstavci 1, a zejména limity, které pro každý členský stát určují skutečné možnosti nahrazení v elektrárnách a popřípadě v jiných průmyslových odvětvích, včetně elektráren malovýrobců, zjištěné v souladu s článkem 2.
3. Navrhne-li Komise v souladu s čl. 1 odst. 2 písm. b) rozhodnutí 77/706/EHS Radě, aby ukazatel ke snížení spotřeby překročil 10 % a byl rozšířen i na jiné formy energie, vezme vedle faktorů uvedených v odstavci 1 v úvahu zejména
- celkovou situaci v zásobování energií, - očekávanou dobu trvání potíží v zásobování ropou a ropnými produkty,
- rozsah, v jakém již byly čerpány povinné zásoby ropy nebo ropných produktů držených členskými státy.
Článek 4
Použije-li se článek 1 rozhodnutí 77/706/EHS, může členská země namísto snížení spotřeby čerpat část svých zásob ropy nebo ropných produktů, která překračuje její povinnost podle směrnic 68/414/EHS a 72/425/EHS.
Článek 5
1. Množství, která se ušetří a mají být rozdělena mezi členské státy v souladu s čl. 1 odst. 3 rozhodnutí 77/706/EHS, se vypočítají použitím různých sazeb snížení spotřeby ropných produktů stanovených pro každý členský stát v souladu s čl. 1 odst. 2 uvedeného rozhodnutí.
2. Členský stát, jehož sazba snížení spotřeby překračuje průměr Společenství, je povinen přerozdělit množství rovnající se rozdílu mezi úrovní spotřeby, kterou by měl udržovat, kdyby byla pro Společenství jako celek použita jednotná sazba snížení, a jeho spotřebou sníženou v souladu s čl. 1 odst. 2 rozhodnutí 77/706/EHS.
3. Členský stát, jehož sazba snížení spotřeby je nižší než průměr Společenství, má právo přerozdělit množství rovnající se rozdílu mezi jeho spotřebou sníženou v souladu s čl. 1 odst. 2 rozhodnutí 77/706/EHS a spotřebou, kterou by měl udržovat, kdyby byla pro Společenství jako celek použita jednotná sazba snížení.
Článek 6
1. Jakékoli dodatečné náklady, které mohou vzniknout při rozdělení množství ušetřených v důsledku uplatnění čl. 1 odst. 3 rozhodnutí 77/706/EHS mezi členské státy, nesou strany mající prospěch z takového rozdělení. Ocenění těchto dodatečných nákladů je v pravomoci zúčastněných stran.
2. V případě sporu týkajícího se dodatečných nákladů může Komise na žádost členského státu podat doporučení nebo stanoviska dotyčným členským státům.
Článek 7
1. Komise může konzultovat podniky, které zásobují Společenství ropou a ropnými produkty, aby získala obecné informace a v případě potřeby vhodnou technickou pomoc, zejména při provádění čl. 1 odst. 3 rozhodnutí 77/706/EHS za podmínek stanovených v článku 4 rozhodnutí 78/890/EHS.
2. Komise oznámí členským státům jejich práva a povinnosti, pokud jde o rozdělení podle čl. 1 odst. 3 rozhodnutí 77/706/EHS, a členské státy přijmou vhodná opatření.
Článek 8
Informace o spotřebě energie rozepsané podle hlavních produktů a odvětví spotřeby budou získány z odpovědí zaslaných Komisi členskými státy v souladu s nařízením (EHS) č. 1729/76.
Článek 9
1. Informace o obvyklé spotřebě ropy a ropných produktů budou získány z odpovědí zaslaných Komisi členskými státy v souladu s článkem 5 rozhodnutí 78/890/EHS.
2. Vzniknou-li potíže v zásobování ropou a ropnými produkty, může Komise požadovat, aby tyto informace byly předány ve formě odhadů postupem vypracovaným na základě vzorů uvedených v příloze.
3. Za účelem lepšího vyhodnocení situace v zásobování, zejména s ohledem na použití čl. 1 odst. 3 rozhodnutí 77/706/EHS, může Komise po konzultaci se skupinou stanovenou směrnicí 73/238/EHS vyzvat členské státy, aby poskytly informace požadované v odstavci 1 a 2 rozepsané podle jednotlivých podniků.
Článek 10
1. V souladu s článkem 2 sdělí členské státy do 31. prosince každého roku Komisi na základě společného modelu, který Komise vytvoří, informace potřebné k určení možností nahrazení existujících k 1. říjnu daného roku.
2. Použije-li se článek 1 rozhodnutí 77/706/EHS, sdělí členské státy Komisi neprodleně informace potřebné k určení skutečných možností nahrazení existujících k danému dni.
Článek 11
Použije-li se článek 1 rozhodnutí Rady 77/706/EHS, informují členské státy Komisi o všech přijatých opatřeních ke snížení spotřeby ropných produktů.
Článek 12
Po obdržení informací shromážděných v souladu s články 9, 10 a 11 předá Komise přehled o těchto informacích skupině stanovené podle článku 3 směrnice 73/238/EHS.
Článek 13
Informace předané na základě tohoto rozhodnutí jsou důvěrné.
Toto ustanovení nebrání poskytování obecných informací nebo přehledů, které neobsahují konkrétní údaje týkající se podniků.
Článek 14
Komise posoudí na žádost členského státu po konzultaci se skupinou zřízenou směrnicí 73/238/EHS obtíže, které mohou vzniknout při provádění tohoto rozhodnutí, za účelem provedení nezbytných změn textu na základě získaných zkušeností nebo s přihlédnutím k významným změnám ve struktuře zásobování energií, zejména v elektrárnách jednoho nebo více členských států.
Článek 15
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
ze dne 19. prosince 1978 o postupném zavedení zásady rovného zacházení pro muže a ženy v oblasti sociálního zabezpečení
(79/7/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 235 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že čl.
1 odst. 2 směrnice Rady 76/207/EHS ze dne 9. února 1976 o zavedení zásady rovného zacházení pro muže a ženy, pokud jde o přístup k zaměstnání, odbornému vzdělávání a postupu v zaměstnání a o pracovní podmínky [4], stanoví, že Rada přijme na návrh Komise k zajištění postupného zavedení zásady rovného zacházení v oblasti sociálního zabezpečení předpisy vymezující zejména její obsah, rozsah a prováděcí pravidla; že Smlouva pro tyto účely neurčila zvláštní pravomoci pro jednání;
vzhledem k tomu, že je vhodné zavést zásadu rovného zacházení v oblasti sociálního zabezpečení nejdříve v právní úpravě, která zajišťuje ochranu pro případ nemoci, invalidity, stáří, pracovního úrazu, nemoci z povolání a nezaměstnanosti, a v předpisech o sociální pomoci, pokud slouží k doplnění nebo nahrazení zmíněné úpravy;
vzhledem k tomu, že zavedení zásady rovného zacházení v oblasti sociálního zabezpečení se nedotýká opatření na ochranu žen z důvodu mateřství a že členské státy mohou přijímat zvláštní opatření ve prospěch žen s cílem odstranit faktické nerovné zacházení,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Účelem této směrnice je v oblasti sociálního zabezpečení a dalších složkách sociální ochrany uvedené v článku 3 postupné zavedení zásady rovného zacházení pro muže a ženy v oblasti sociálního zabezpečení (dále jen "zásada rovného zacházení").
Článek 2
Tato směrnice se vztahuje na pracující obyvatele včetně samostatně výdělečně činných osob, pracovníků, jejichž činnost je přerušena nemocí, úrazem nebo nedobrovolnou nezaměstnaností, a osob ucházejících se o zaměstnání, jakož i na starobní důchodce a invalidní pracovníky.
Článek 3
1. Tato směrnice se vztahuje na
a) právní úpravu zajišťující ochranu pro případ: - nemoci,
- invalidity,
- stáří,
- pracovních úrazů a nemocí z povolání,
- nezaměstnanosti;
b) opatření o sociální pomoci, pokud jsou určena k doplnění nebo nahrazení úpravy uvedené v písmenu a).
2. Tato směrnice se nevztahuje na opatření týkající se pozůstalostních dávek ani na opatření týkající se rodinných dávek, s výjimkou rodinných dávek poskytovaných z důvodu zvýšení dávek, na něž vzniká nárok z důvodů uvedených v odst. 1 písm. a).
3. K zajištění zavedení zásady rovného zacházení do pracovních vztahů přijme Rada na návrh Komise předpisy vymezující její obsah, rozsah a prováděcí pravidla.
Článek 4
1. Zásada rovného zacházení znamená vyloučení jakékoli diskriminace na základě pohlaví buď přímo, nebo nepřímo, například s ohledem na manželský nebo rodinný stav, zejména pokud jde o: - oblast působnosti systémů a podmínek přístupu k nim,
- povinnost přispívat a výpočet výše příspěvků,
- výpočet dávek včetně zvýšení, na které vzniká nárok s ohledem na manželku nebo manžela nebo vyživované osoby, a podmínky trvání a zachování nároku na dávky.
2. Zásada rovného zacházení se nedotýká opatření na ochranu žen z důvodu mateřství.
Článek 5
Členské státy přijmou opatření nezbytná ke zrušení právních a správních předpisů, které odporují zásadě rovného zacházení.
Článek 6
Členské státy zavedou do svých právních řádů nezbytná opatření, která umožní všem osobám, které se cítí poškozeny v důsledku neuplatnění zásady rovného zacházení, domáhat se svých práv soudní cestou, případně po využití opravných prostředků u jiných příslušných orgánů.
Článek 7
1. Tato směrnice se nedotýká práva členských států vyloučit z její oblasti působnosti: a) stanovení důchodového věku pro účely poskytování starobních důchodů a důsledků, které z toho mohou vyplývat pro jiné dávky;
b) výhody poskytované v oblasti důchodového pojištění osobám, které vychovaly děti; nabytí nároku na dávky po obdobích přerušení zaměstnání v důsledku vychovávání dětí;
c) poskytnutí nároku na starobní nebo invalidní důchod na základě odvozeného nároku manželky;
d) poskytnutí zvýšení dávek z důvodu dlouhodobé invalidity, stáří, pracovních úrazů nebo nemocí z povolání pro vyživovanou manželku;
e) následky vyplývající z uplatnění práva volby nenabýt právo nebo nepřijmout povinnosti podle zákonných systémů před přijetím této směrnice.
2. Členské státy pravidelně zkoumají oblasti vyloučené podle odstavce 1, aby si ověřily s ohledem na sociální vývoj v dané oblasti, zda je i nadále důvod pro zachování dotyčných výjimek.
Článek 8
1. Členské státy uvedenou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do šesti let od oznámení této směrnice.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy sdělí Komisi znění právních a správních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice včetně opatření, která přijmou k provedení čl. 7 odst. 2.
Uvědomí Komisi o důvodech pro případné zachování dosavadních opatření v oblastech uvedených v čl. 7 odst. 1 a o možnostech jejich pozdější revize.
Článek 9
Do sedmi let ode dne oznámení této směrnice předají členské státy Komisi veškeré údaje, které Komisi umožní sestavit zprávu o uplatňování této směrnice, již předloží Radě, a navrhnout další opatření nezbytná k zavedení zásady rovného zacházení.
Článek 10
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 19. prosince 1978, kterou se mění směrnice 77/391/EHS, kterou se zavádějí opatření Společenství pro eradikaci brucelózy, tuberkulózy a leukózy u skotu
(79/9/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 43 a 100 uvedené smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
vzhledem k tomu, že v rámci národních plánů provádění směrnice Rady 77/391/EHS ze dne 17. května 1977, kterou se zavádějí opatření Společenství pro eradikaci brucelózy, tuberkulózy a leukózy u skotu [2], by měla být stanovena dvojnásobná porážková prémie, která se vyplatí některým regionům
Směrnice Rady
ze dne 21. prosince 1978,
kterou se zakazuje uvádění na trh a používání přípravků na ochranu rostlin obsahujících určité účinné látky
(79/117/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že rostlinná výroba zaujímá v Evropském hospodářském společenství velmi důležité místo;
vzhledem k tomu, že výnos této výroby je neustále ohrožován škodlivými organismy a plevely; že je bezpodmínečně nutné chránit rostliny před těmito riziky, aby se zabránilo poklesu výnosů a napomohlo zajistit spolehlivost zásobování;
vzhledem k tomu, že jedním z nejdůležitějších způsobů ochrany rostlin a rostlinných produktů a zvyšování produktivity zemědělství je používání přípravků na ochranu rostlin;
vzhledem k tomu, že tyto přípravky na ochranu rostlin nemusí mít na rostlinnou výrobu výhradně příznivé účinky; že jejich použití může ohrozit člověka a životní prostředí, protože jde většinou o toxické látky nebo přípravky s nebezpečnými účinky;
vzhledem k tomu, že v případě určitých přípravků na ochranu rostlin jsou tato rizika tak velká, že jejich úplné ani částečné použití nelze nadále tolerovat;
vzhledem k tomu, že členské státy proto přijaly nejen právní předpisy, které upravují uvádění přípravků na ochranu rostlin na trh, ale rovněž zavedly pro určité přípravky na ochranu rostlin omezení nebo zákazy použití, které se vztahují také na jejich uvádění na trh;
vzhledem k tomu, že mezi těmito předpisy v různých členských státech existují rozdíly, které jsou překážkami obchodu, a tím přímo ovlivňují vytvoření a fungování společného trhu;
vzhledem k tomu, že je tedy žádoucí tyto překážky odstranit sbližováním příslušných právních a správních předpisů členských států;
vzhledem k tomu, že se jeví oprávněným přijmout jako hlavní zásadu zákaz použití veškerých přípravků na ochranu rostlin obsahujících účinné látky, které i v případě správného použití pro určený účel mají nebo mohou mít škodlivé účinky na lidské zdraví nebo na zdraví zvířat nebo nepřijatelné nepříznivé účinky na životní prostředí;
vzhledem k tomu, že pro určité z těchto přípravků na ochranu rostlin však mohou být v omezeném rozsahu povoleny vnitrostátní odchylky pro zvláštní použití, jestliže jsou potřebné z ekologických důvodů a jestliže je riziko nižší než v případě jejich jiných dříve schválených použití;
vzhledem k tomu, že i tyto odchylky by měly být postupně odstraňovány, jakmile budou dostupné méně nebezpečné prostředky ošetření;
vzhledem k tomu, že je na druhé straně nezbytné udělit členským státům omezené právo na vlastní odpovědnost dočasně pozastavit zákazy použití v případě nepředvídatelného nebezpečí, které by ohrozilo rostlinnou výrobu a které by nebylo možné zvládnout jinými prostředky;
vzhledem k tomu, že se tato směrnice nevztahuje na přípravky na ochranu rostlin pro výzkumné a analytické účely;
vzhledem k tomu, že mimoto není vhodné použít předpisy Společenství o přípravcích na ochranu rostlin na přípravky na ochranu rostlin určené pro vývoz do třetích zemí, protože tyto země většinou mají vlastní předpisy;
vzhledem k tomu, že provádění této směrnice a přizpůsobení její přílohy pokroku v technických a vědeckých poznatcích nutně vyžaduje úzkou spolupráci mezi Komisí a členskými státy; že postup Stálého rostlinolékařského výboru, zpočátku časově omezený, a zapojení Vědeckého výboru pro pesticidy nabízejí vhodnou základnu pro tuto spolupráci,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Tato směrnice se týká zákazu uvádění na trh a používání přípravků na ochranu rostlin obsahujících určité účinné látky.
Článek 2
Pro účely této směrnice se použijí následující definice:
1.
Přípravky na ochranu rostlin
Účinné látky a přípravky obsahující jednu nebo více účinných látek určené
1.1 k hubení organismů škodlivých rostlinám nebo rostlinným produktům nebo k jejich ochraně před těmito organismy, pokud nejsou tyto látky nebo přípravky definovány v následujících předpisech;
1.2 k ovlivňování životních pochodů rostlin jinak než jako živiny;
1.3 ke konzervaci rostlinných produktů, pokud se na tyto látky nebo přípravky nevztahují zvláštní předpisy Rady nebo Komise o konzervantech;
1.4 k ničení nežádoucích rostlin nebo
1.5 k ničení částí rostlin nebo k zamezení nežádoucímu růstu rostlin.
2.
Látky
Chemické prvky a jejich sloučeniny tak, jak se přirozeně vyskytují, nebo jak jsou vyrobeny.
3.
Přípravky
Směsi nebo roztoky složené ze dvou nebo více látek nebo z mikroorganismů či virů používané jako přípravky na ochranu rostlin.
4.
Účinné látky
Látky, mikroorganismy a viry, které mají obecný nebo specifický účinek
4.1 proti škodlivým organismům, nebo
4.2 na rostliny, části rostlin nebo rostlinné produkty.
5.
Rostliny
Živé rostliny a živé části rostlin, včetně čerstvých plodů a semen.
6.
Rostlinné produkty
Produkty rostlinného původu v nezpracovaném stavu nebo produkty, které prošly pouze jednoduchou úpravou, jako je mletí, sušení nebo lisování, avšak s výjimkou rostlin ve smyslu bodu 5.
7.
Škodlivé organismy
Organismy škodící rostlinám nebo rostlinným produktům, kteří patří do živočišné nebo rostlinné říše, jakož i viry, mykoplasmy nebo jiné patogeny.
8.
Zvířata
Zvířata náležející k druhům, které člověk běžně krmí a chová nebo konzumuje.
9.
Uvedení na trh
Jakékoliv předání, za úplatu nebo bezplatně.
10.
Životní prostředí
Vztah mezi lidskými bytostmi a vodou, ovzduším, zemí a veškerými formami života.
Článek 3
Členské státy zajistí, aby přípravky na ochranu rostlin obsahující jednu nebo více účinných látek uvedených v příloze nesměly být uváděny na trh ani používány.
První odstavec se nevztahuje na přípravky na ochranu rostlin, které obsahují zanedbatelné nečistoty v důsledku výrobního postupu, pokud nemají škodlivé účinky na člověka, zvířata nebo životní prostředí.
Článek 4
1. Odchylně od článku 3 jsou členské státy dočasně oprávněny povolit na svém území uvádění na trh nebo použití přípravků na ochranu rostlin, které obsahují určité účinné látky uvedené v prvním sloupci přílohy, v případech uvedených ve druhém sloupci.
2. Členské státy informují ostatní členské státy a Komisi o veškerých případech, kdy použily odstavec 1, a jestliže to Komise požaduje, poskytnou jí podrobné údaje o rozsahu použití každé takové účinné látky.
Článek 5
Směrnice se nevztahuje na přípravky na ochranu rostlin určené
a) k výzkumným nebo analytickým účelům, nebo
b) k vývozu do třetích zemí.
Článek 6
1. Komise po konzultaci s Vědeckým výborem pro pesticidy zřízeným rozhodnutím 78/436/EHS [4] přijme postupem podle článku 8:
a) veškeré nezbytné změny ve skupinách látek A (sloučeniny rtuti) a B (persistentní chlorované organické sloučeniny) uvedených ve sloupci 1 přílohy;
b) veškeré nezbytné změny sloupce 2 přílohy.
Má-li být zrušena některá odchylka, není nezbytná předcházející konzultace s vědeckým výborem, jestliže veškeré členské státy informovaly Komisi o tom, že nemají v úmyslu nebo již nadále nehodlají této odchylky využít.
Tato informace může být poskytnuta Stálému rostlinolékařskému výboru zřízenému rozhodnutím 76/894/EHS [5].
2. Odstavec 1 je použitelný po dobu pěti let, počínaje 1. lednem 1981.
Rada může návrh Komise jednomyslně schválit a rozhodnout o prodloužení období použitelnosti odstavce 1 nebo o zrušení veškerých omezení jeho použití.
3. Veškeré změny přílohy, které nejsou stanoveny v odstavci 1, přijímá Rada na návrh Komise.
4. Komise alespoň každé dva roky prověří, zda a do jaké míry má být změněn druhý sloupec přílohy.
5. Veškeré změny přílohy se provádějí na základě pokroku ve vědeckých a technických poznatcích.
6. Účinná látka bude zařazena do přílohy, jestliže její použití má nebo může mít, a to i v případě, že je pro určený účel použita správně,
a) škodlivé účinky na zdraví lidí nebo zvířat;
b) nepřijatelný nepříznivý vliv na životní prostředí.
Článek 7
1. Členský stát může povolit na dobu nepřesahující 120 dní uvést na trh a používat přípravek na ochranu rostlin obsahující jednu nebo více účinných látek uvedených v příloze, jestliže se takové opatření jeví nezbytným vzhledem k nepředvídatelnému nebezpečí, jež nelze zvládnout jinými prostředky.
Neprodleně o tom uvědomí ostatní členské státy a Komisi.
2. Postupem podle článku 8 musí být neprodleně stanoveno, zda, a případně za jakých podmínek, může být opatření přijaté členským státem podle odstavce 1 zachováno nebo obnoveno.
Článek 8
1. Má-li být zahájen postup podle tohoto článku, přednese věc Stálému rostlinolékařskému výboru (dále jen "výbor") neprodleně jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu, nebo na žádost některého členského státu.
2. Hlasům členských států ve výboru je přidělena váha podle čl. 148 odst. 2 Smlouvy. Předseda nehlasuje.
3. Zástupce Komise předloží návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k těmto opatřením ve lhůtě stanovené předsedou podle naléhavosti dané otázky.
Stanoviska se přijímají většinou 41 hlasů.
4. Komise přijme zamýšlená opatření (a ihned je provede), jsou-li v souladu se stanoviskem výboru.
Pokud zamýšlená opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, předloží Komise neprodleně Radě návrh opatření, která mají být přijata.
Rada přijme opatření kvalifikovanou většinou.
Pokud se Rada neusnese do tří měsíců od předložení věci Radě, přijme navrhovaná opatření Komise a ihned je provede.
Článek 9
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. ledna 1981.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 10
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Komise
ze dne 14. prosince 1978,
kterou se mění směrnice 77/535/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se metod odběru vzorků a analýzy hnojiv
(79/138/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 76/116/EHS ze dne 18. prosince 1975 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se hnojiv [1], a zejména na čl. 9 odst.
vzhledem k tomu, že směrnice Komise 77/535/EHS [2] stanoví provádění úřední kontroly hnojiv EHS pro ověření, zda splňují požadavky stanovené předpisy Společenství s ohledem na jakost a složení hnojiv; že by uvedená směrnice měla být doplněna o tři nové analytické metody;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro přizpůsobení směrnic o odstranění technických překážek obchodu s hnojivy technickému pokroku,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
V příloze II směrnice 77/535/EHS se za metodu 5.1 vkládají metody 5.2, 5.3 a 5.4 uvedené v příloze této směrnice.
Článek 2
1.
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. dubna 1979. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Po oznámení této směrnice informují členské státy Komisi včas, aby mohla vyjádřit své připomínky, o všech navrhovaných právních nebo správních předpisech, které hodlají přijmout v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 5. března 1979,
kterou se mění směrnice 77/504/EHS o čistokrevném plemenném skotu
(79/268/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 43 a 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že směrnice Rady 77/504/EHS ze dne 25. července 1977 o čistokrevném plemenném skotu [4] stanoví podmínky pro postupnou liberalizaci obchodu uvnitř Společenství v této oblasti;
vzhledem k tomu, že až do provedení pravidel Společenství v této věci byla přijata obecná zásada podle článku 7 uvedené směrnice, že pro dovoz z třetích zemí by neměly být uplatňovány výhodnější podmínky než podmínky pro obchod uvnitř Společenství;
vzhledem k tomu, že pravidla Společenství, která se týkají obchodu mezi členskými státy, ještě nebyla plně stanovena, zejména pokud jde o kritéria pro zápis do plemenné knihy; že budou stanovena teprve poté, až bude přijata řada prováděcích opatření, zejména aktů, které stanoví článek 6 uvedené směrnice; že by tedy měl být ruku v ruce se zaváděním režimu uvnitř Společenství postupně prováděn článek 7 uvedené směrnice,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Článek 9 směrnice 77/504/EHS se nahrazuje tímto:
"Článek 9
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro:
a) dosažení souladu s touto směrnicí kromě článku 7 nejpozději do 1. ledna 1979;
b) dosažení souladu s každým jednotlivým bodem článku 7, vždy ke stejnému datu, k němuž dosáhnou souladu s odpovídajícími ustanoveními použitelnými na obchod uvnitř Společenství, zejména pokud se jedná o rozhodnutí postupně přijímaná na základě článku 6.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi."
Článek 2
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 2. dubna 1979
o uvádění krmných směsí na trh
(79/373/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 43 a 100 této Smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Shromáždění [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že živočišná výroba zaujímá velice významné místo v zemědělství Evropského hospodářského společenství a že uspokojivé výsledky závisejí do značné míry na používání vhodných a jakostních krmiv;
vzhledem k tomu, že právní úprava krmiv představuje důležitý faktor růstu produktivity v zemědělství s ohledem na významnou úlohu, kterou mohou v tomto ohledu hrát krmné směsi;
vzhledem k tomu, že v právní úpravě uvádění krmných směsí do oběhu by se mělo dbát na to, aby krmné směsi měly příznivý vliv na živočišnou výrobu; že krmné směsi proto musí být vždy řádné a uspokojivé obchodní jakosti; že rovněž nesmějí žádným způsobem ohrožovat zdraví zvířat nebo lidí ani být uváděny na trh klamavým způsobem;
vzhledem k tomu, že je nutné, aby uživatel měl k dispozici přesnou a podstatnou informaci o krmných směsích, které hodlá použít; že z výše uvedeného důvodu by měl být uveden alespoň obsah těch analytických složek, které zásadním způsobem ovlivňují jakost krmiva;
vzhledem k tomu, že se ukazuje jako nezbytné do doby, než budou přijata doplňující ustanovení, dočasně upravit s ohledem na existující praktiky v některých členských státech možnost požadovat na národní úrovni podrobnější prohlášení o složení krmiv, konkrétně jejich analytických složek a užitých komponentů; že taková prohlášení však lze vyžadovat pouze tehdy, pokud jsou stanoveny touto směrnicí;
vzhledem k tomu, že všichni producenti krmiv by nadto měli mít možnost uvádět na etiketě určité, pro uživatele potřebné, informace; že členským státům je rovněž ponecháno oprávnění povolovat producentům, aby uváděli i doplňující informace;
vzhledem k tomu, že do doby, než budou přijaty příslušné předpisy Společenství, mohou členské státy i nadále vyžadovat, aby krmné směsi uvedené na trh na jejich území byly vyrobeny z určitých komponentů nebo aby se v nich určité komponenty nevyskytovaly za předpokladu, že taková omezení byla obsažena v jejich právních předpisech v okamžiku přijetí této směrnice;
vzhledem k tomu, že do doby, než budou stanoveny postupy Společenství, členské státy nebudou moci vyžadovat ani povolit uvedení energetické hodnoty, pokud uvedení takového údaje nebylo na jejich území vyžadováno nebo povoleno v okamžiku přijetí této směrnice;
vzhledem k tomu, že krmné směsi by v zásadě měly být uváděny na trh v uzavřených obalech nebo nádobách, aby byly uživatelům poskytnuty dostatečné záruky; že se však ukazuje jako nezbytné upravit možnost odchýlení se od tohoto pravidla v některých mimořádných případech, které budou vymezeny na úrovni Společenství;
vzhledem k tomu, že členské státy musí zajistit, aby krmné směsi vyhovující ustanovením této směrnice nepodléhaly ve Společenství žádným omezením, pokud jde o jejich označování nebo balení;
vzhledem k tomu, že členské státy za účelem zajištění dodržování podmínek stanovených pro krmné směsi při jejich uvádění na trh musí zavést náležité kontroly;
vzhledem k tomu, že pro snadnější zavedení plánovaných opatření a zejména pro přijetí jejich nezbytných změn a doplňků by měl být upraven postup zajišťující úzkou spolupráci mezi členskými státy a Komisí v rámci Stálého výboru pro krmiva zřízeného rozhodnutím 70/372/EHS [4];
vzhledem k tomu, že tato směrnice předpokládá některá odchylující se vnitrostátní ustanovení, ukazuje se tedy jako nezbytné, aby do ní bylo včleněno ustanovení umožňující v určitém časovém období přezkoumat některé tyto případy,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Tato směrnice se vztahuje na krmné směsi uváděné na trh uvnitř Společenství.
2. Touto směrnicí nejsou dotčeny předpisy:
a) o jednotlivých krmivech;
b) o doplňkových látkách v krmivech;
c) stanovení maximálních přípustných limitů nežádoucích látek a produktů v krmivech;
d) stanovení maximálních přípustných limitů reziduí pesticidů na nebo v produktech určených k výživě lidí a zvířat;
e) organizacích trhu se zemědělskými produkty.
Článek 2
Pro účely této směrnice se rozumí:
a) krmivy: organické nebo anorganické látky, používané jednotlivě nebo ve směsích, s obsahem doplňkových látek nebo bez nich, které jsou určeny ke krmení zvířat orální cestou;
b) krmnými směsmi: organické nebo anorganické látky ve směsi, s obsahem doplňkových látek nebo bez nich, které jsou určeny ke krmení zvířat orální cestou jako kompletní nebo doplňková krmiva;
c) denní krmnou dávkou: celkové množství krmiv přepočtené na obsah vlhkosti 12 %, které denně v průměru potřebuje zvíře určitého druhu, stáří a užitkovosti k uspokojení všech svých potřeb;
d) kompletními krmivy: směsi krmiv, které vzhledem ke svému složení pokrývají denní krmnou dávku;
e) doplňkovými krmivy: směsi krmiv s vysokým obsahem určitých živin, které vzhledem ke svému složení postačují pro denní dávku pouze, jsou-li použity v kombinaci s jinými krmivy;
f) minerálními krmivy: doplňková krmiva složená převážně z minerálních látek a obsahující alespoň 40 % hrubého popela;
g) melasovými krmivy: doplňková krmiva připravená na bázi melasy a obsahující alespoň 14 % veškerých cukrů vyjádřených jako sacharosa;
h) zvířaty: zvířata náležející k druhům, které člověk běžně krmí a chová nebo konzumuje;
i) domácími zvířaty: zvířata náležející k druhům, které člověk běžně krmí a chová, avšak nekonzumuje, s výjimkou zvířat chovaných pro kožešiny.
Článek 3
Členské státy stanoví, že krmné směsi smějí být uváděny na trh pouze tehdy, pokud jsou zdravé a uspokojivé obchodní jakosti.
Členské státy dále stanoví, že krmné směsi nesmějí žádným způsobem ohrožovat zdraví zvířat ani lidí a nesmějí být nabízeny nebo uváděny na trh klamavým způsobem.
Článek 4
1. Členské státy stanoví, že krmné směsi mohou být uváděny na trh pouze v uzavřených obalech nebo v uzavřených nádobách.
Členské státy dále stanoví, že tyto obaly nebo nádoby musí být uzavřeny tak, že při jejich otevření se uzávěr znehodnotí a nemůže být již znovu použit.
2. Odchylky od zásady stanovené v odstavci 1, které je nutno připustit na úrovni Společenství, se přijmou postupem podle článku 13 za podmínky, že zůstane zaručena identifikace a jakost krmných směsí.
Článek 5
1. Členské státy stanoví, že krmné směsi mohou být uváděny na trh pouze, pokud jsou na jejich obalu, nádobě nebo etiketě na nich připevněné uvedeny následující údaje, které musí být jasně viditelné, snadno čitelné a nesmazatelné a za které je odpovědný producent, balírna, dovozce, prodejce nebo distributor usazený ve Společenství:
a) označení "krmná směs";
b) druh nebo kategorie zvířat, kterým je krmná směs určena;
c) účel, k jakému je krmivo určeno;
d) návod k použití, nevyplývá-li jasně z údajů uvedených pod písmeny b) a c);
e) prohlášení uvedená v příloze v bodě 5;
f) název nebo obchodní firma a adresa nebo sídlo osoby odpovědné za údaje uvedené v tomto odstavci;
g) čistá hmotnost a u tekutých produktů buď čistý objem nebo čistá hmotnost.
U krmných směsí složených nejvýše ze tří komponentů se údaje uvedené pod písmenem b), případně c) a d), nevyžadují v případě, jsou-li jednotlivé komponenty jasně uvedeny v názvu.
2. Členské státy stanoví, že v případě krmných směsí dodávaných v cisternových vozech nebo podobných vozidlech anebo v souladu s ustanoveními čl. 4 odst. 2 se údaje stanovené v odstavci 1 uvedou v průvodním listu. Pokud se jedná o malé množství, které je určeno pro konečného uživatele, postačí, bude-li kupující o těchto údajích vhodným způsobem informován.
3. Členské státy mohou stanovit, že údaje stanovené v odstavci 1 pod písmeny b) až e) a g) mohou být uvedeny pouze v průvodním listu.
4. Členské státy mohou stanovit, že musí být uvedeny následující doplňující údaje nebo některé z nich:
a) druh krmné směsi, je-li to vhodné, namísto označení "krmná směs";
b) jednotlivé komponenty;
c) prohlášení uvedená v příloze v bodech 3, 4 a 6;
d) datum výroby;
e) čistá hmotnost na původním obalu namísto čisté hmotnosti uvedené v odst. 1 písm. g);
f) obsah sušeného mléka u mléčných krmiv a obsah obilovin v krmných směsích; v tomto případě se již nevyžaduje, aby byly uvedeny i další komponenty ve smyslu čl. 5 odst. 7.
5. Členské státy stanoví, že v souvislosti s údaji uvedenými v odstavci 1 mohou být na obalu, nádobě, etiketě nebo v průvodním listu uvedeny pouze následující doplňující údaje:
a) identifikační značka nebo obchodní firma subjektu odpovědného za údaje uvedené v tomto odstavci;
b) číslo šarže;
c) konečné datum trvanlivosti produktu;
d) země produkce nebo výroby;
e) cena produktu;
f) návod k použití, není-li vyžadován podle odstavce 1;
g) prohlášení uvedená v příloze v bodě 7.
6. Členské státy mohou stanovit, že v souvislosti s údaji uvedenými v odstavci 1 mohou být rovněž na obalu, nádobě, etiketě nebo v průvodním listu uvedeny pouze následující doplňující údaje:
a) název nebo obchodní firma a adresa nebo sídlo výrobce, není-li tento odpovědný za údaje na etiketě;
b) obchodní název produktu;
c) komponenty produktu;
d) popřípadě údaje týkající se ustanovení uvedených v čl. 14 písm. a);
e) datum výroby;
f) prohlášení uvedená v příloze v bodě 8.
7. Pokud jsou údaje o jednotlivých komponentech uvedeny, je třeba uvést všechny komponenty, a to buď tak, že se uvede jejich obsah anebo v sestupném pořadí podle jejich poměru v krmné směsi.
Členské státy mohou stanovit pouze jeden ze dvou výše uvedených způsobů označení.
Pokud nebude v souladu s čl. 10 písm. b) přijato žádné opatření, členské státy mohou seskupovat komponenty do skupin nebo zachovat stávající skupiny a připustit, aby údaje o komponentech byly nahrazeny údaji o skupinách.
8. Jsou-li na obalech, nádobách, etiketách nebo v průvodních listech případně uvedeny i další informace, musí být odděleny od údajů uvedených v odstavcích 1 až 7.
Článek 6
Členské státy stanoví, že při uvádění krmných směsí na trh se použijí ustanovení uvedená v příloze v bodech 1, 2, 9.1 a 9.2.
Článek 7
Členské státy mohou stanovit, že při uvádění krmných směsí na trh se použijí ustanovení uvedená v příloze v bodech 3, 4 a 9.3.
Dále mohou členské státy v případech uvedených v příloze v bodě 9.3 a pro jiné analytické složky, než jsou zde uvedeny, stanovit odpovídající přípustné odchylky.
Článek 8
Členské státy jsou oprávněny, pokud tak stanoví jejich vnitrostátní právní předpisy v okamžiku přijetí této směrnice, omezit uvádění krmných směsí na trh na ty, které
- byly vyrobeny z určitých komponentů nebo
- neobsahující určité komponenty.
Článek 9
Členské státy zajistí, aby krmné směsi nebyly podrobeny z důvodů týkajících se ustanovení této směrnice jiným omezením, než která ukládá tato směrnice.
Článek 10
Postupem podle článku 13 a s ohledem na vývoj vědecko-technických poznatků
a) se přijmou potřebné změny přílohy;
b) mohou být určeny skupiny komponentů pro účely prohlášení podle čl. 5 odst. 4 a 6;
c) mohou být stanoveny metody pro výpočet obsahu energie u krmných směsí.
Článek 11
V rámci obchodních vztahů mezi členskými státy je nutno údaje uvedené v čl. 5 odst. 1 až 7 uvádět alespoň v jednom ze státních nebo úředních jazyků země určení.
Článek 12
Členské státy přijmou všechna nezbytná opatření k tomu, aby při uvádění krmných směsí na trh byla prováděna úřední kontrola dodržování podmínek uvedených v této směrnici alespoň odběrem vzorků.
Článek 13
1. Má-li být zahájen postup podle tohoto článku, přednese věc Stálému výboru pro krmiva (dále jen "výbor") neprodleně jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu nebo na žádost některého členského státu.
2. Hlasům členských států ve výboru je přidělena váha stanovená v čl. 148 odst. 2 Smlouvy. Předseda nehlasuje.
3. Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k návrhu ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci.
Stanovisko se přijímá většinou 41 hlasu.
4. Komise přijme zamýšlená opatření a ihned je provede, jsou-li v souladu se stanoviskem výboru.
Pokud nejsou v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, předloží Komise Radě neprodleně návrh opatření, která mají být přijata.
Rada přijme opatření kvalifikovanou většinou.
5. Pokud se Rada neusnese do tří měsíců ode dne, kdy jí byl návrh předán, přijme navrhovaná opatření Komise a ihned je provede, s výjimkou případů, kdy se Rada proti opatřením vysloví prostou většinou.
Článek 14
Touto směrnicí není dotčeno právo členských států:
a) doporučit typy krmných směsí, které odpovídají určitým analyticky stanovitelným kritériím;
b) nepoužívat ustanovení této směrnice na krmné směsi, u kterých alespoň podle jednoho náležitého označení je zřejmé, že jsou určeny na vývoz do třetích zemí;
c) nepoužívat ustanovení této směrnice na krmné směsi, u nichž ze zvláštního označení na etiketě vyplývá, že jsou určeny pro zvířata chovaná pro vědecké nebo pokusné účely.
Článek 15
Nejpozději do tří let od oznámení této směrnice Komise předloží Radě na základě získaných zkušeností návrhy změn této směrnice s cílem dosáhnout volného pohybu krmných směsí a odstranit určité rozdíly týkající se především používání různých komponentů a označování.
Rada rozhodne o těchto návrzích nejpozději do pěti let od oznámení této směrnice.
Článek 16
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí k 1. lednu 1981.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 17
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Komise
ze dne 18. dubna 1979,
kterou se přizpůsobuje technickému pokroku směrnice Rady 74/483/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se vnějších výčnělků motorových vozidel
(79/488/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 70/156/EHS ze dne 6. února 1970 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu motorových vozidel a jejich přípojných vozidel [1], naposledy pozměněnou směrnicí 78/547/EHS [2], a zejména na články 11, 12 a 13 uvedené směrnice,
s ohledem na směrnici Rady 74/483/EHS ze dne 17. září 1974 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se vnějších výčnělků motorových vozidel [3],
vzhledem k tomu, že podle získaných zkušeností a stavu technologie je nyní možné stanovit přísnější požadavky a přiblížit je skutečným podmínkám zkoušek;
vzhledem k tomu, že na trhu jsou držáky zavazadel, nosiče lyží a antény pro rádiový příjem a vysílání a tyto výrobky jsou prodávány samostatně nebo již namontované na vozidle; že pokud je možné zkontrolovat je před namontováním na vozidlo, lze jejich volný oběh usnadnit zavedením EHS schválení typu pro tyto systémy jako samostatné technické celky ve smyslu článku 9a směrnice 70/156/EHS;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro přizpůsobování směrnic o odstraňování technických překážek obchodu v oblasti motorových vozidel technickému pokroku,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 74/483/EHS se mění takto:
1.
Články 2, 3 a 4 se nahrazují tímto:
"Článek 2
Členské státy nesmějí z důvodů týkajících se vnějších výčnělků odmítnout udělit EHS schválení typu nebo vnitrostátní schválení typu pro určitý typ vozidla nebo určitý typ držáků zavazadel, nosičů lyží nebo antén pro rádiový příjem a vysílání jako samostatný technický celek, pokud
- vozidlo splňuje požadavky příloh I a II z hlediska vnějších výčnělků,
- držáky zavazadel, nosiče lyží nebo antény pro rádiový příjem a vysílání jako samostatné technické celky ve smyslu článku 9a směrnice 70/156/EHS splňují požadavky přílohy I.
Článek 3
1. Členské státy nesmějí odmítnout nebo zakázat registraci, prodej, uvedení do provozu nebo užívání vozidla z důvodů týkajících se vnějších výčnělků, pokud tyto výčnělky splňují požadavky příloh I a II.
2. Členské státy nesmějí zakázat uvedení na trh nosičů zavazadel, nosičů lyží nebo antén pro rádiový příjem a vysílání jako samostatných technických celků ve smyslu článku 9a směrnice 70/156/EHS z důvodů týkajících se vnějších výčnělků, jestliže odpovídají ve smyslu článku 2 typu, pro který bylo uděleno schválení typu.
Článek 4
Členský stát, který udělí schválení typu, přijme nezbytná opatření, aby byl informován o každé úpravě konstrukční části nebo vlastností uvedených v bodě 2.2 přílohy I. Příslušné orgány dotyčného členského státu posoudí, zda je nutné provést na změněném typu nové zkoušky a vystavit nový protokol.
Změna se nepovolí, jestliže se při těchto zkouškách prokáže nesplnění požadavků této směrnice."
2.
Přílohy I, II a III směrnice 74/483/EHS se mění v souladu s přílohou této směrnice.
Článek 2
1.
Od 1. ledna 1980 nesmějí členské státy z důvodů týkajících se vnějších výčnělků
- odmítnout udělit EHS schválení typu nebo vydat doklad uvedený v čl. 10 odst. 1 poslední odrážce směrnice 70/156/EHS nebo udělit vnitrostátní schválení typu pro typ motorového vozidla, ani
- odmítnout udělit EHS schválení typu pro typ držáků zavazadel, nosičů lyží nebo antén pro rádiový příjem a vysílání jako samostatný technický celek ve smyslu článku 9a směrnice 70/156/EHS, ani
- zakázat první uvedení vozidla do provozu,
pokud vnější výčnělky takového typu vozidla nebo takových vozidel nebo uvedené samostatné technické celky splňují požadavky směrnice 74/483/EHS naposledy pozměněné touto směrnicí.
2.
Od 1. října 1981 členské státy
- nesmějí již vydat doklad uvedený v čl. 10 odst. 1 poslední odrážce směrnice 70/156/EHS pro typ motorového vozidla, jehož vnější výčnělky nesplňují požadavky směrnice 74/483/EHS naposledy pozměněné touto směrnicí,
- mohou odmítnout udělit vnitrostátní schválení typu pro typ motorového vozidla, jehož vnější výčnělky nesplňují požadavky směrnice 74/483/EHS naposledy pozměněné touto směrnicí.
3.
Od 1. října 1983 členské státy mohou zakázat první uvedení do provozu vozidel, jejichž vnější výčnělky nesplňují požadavky směrnice 74/483/EHS naposledy pozměněné touto směrnicí.
4. Členské státy uvedou v účinnost předpisy nezbytné k dosažení souladu s touto směrnicí do 1. ledna 1980 a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Komise
ze dne 18. dubna 1979,
kterou se přizpůsobuje technickému pokroku směrnice Rady 71/320/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se brzdových zařízení určitých kategorií motorových vozidel a jejich přípojných vozidel
(79/489/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 70/156/EHS ze dne 6. února 1970 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu motorových vozidel a jejich přípojných vozidel [1], naposledy pozměněnou směrnicí 78/547/EHS [2], a zejména na články 11, 12 a 13 uvedené směrnice,
s ohledem na směrnici Rady 71/320/EHS ze dne 26. července 1971 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se brzdových zařízení určitých kategorií motorových vozidel a jejich přípojných vozidel [3], naposledy pozměněnou směrnicí Komise 75/524/EHS [4], a zejména na článek 5 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že z hlediska získaných zkušeností a současného stavu techniky je nyní možné požadavky zpřísnit a více je přizpůsobit skutečným podmínkám zkoušek;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro přizpůsobování směrnic o odstraňování technických překážek obchodu v oboru motorových vozidel technickému pokroku,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Přílohy I, II, III, IV, V, VI a IX směrnice 71/320/EHS se mění v souladu s přílohou této směrnice.
2. Až do vstupu zvláštních předpisů pro protiblokovací systémy v platnost se na vozidla kategorií M1, M2, M3, N1, N2, N3, O3 a O4, která jsou vybavena těmito systémy, vztahuje směrnice 71/320/EHS, naposledy pozměněná touto směrnicí.
Článek 2
1.
Od 1. ledna 1980 nesmějí členské státy z důvodů týkajících se brzdových zařízení
- odmítnout udělit EHS schválení typu nebo vydat doklad uvedený v čl. 10 odst.
1 poslední odrážce směrnice Rady 70/156/EHS nebo odmítnout udělit vnitrostátní schválení typu pro typ vozidla, ani
- zakázat první uvedení do provozu vozidla,
pokud brzdová zařízení tohoto typu vozidla nebo tohoto vozidla splňují požadavky směrnice 71/320/EHS ve znění této směrnice.
2.
Od 1. října 1980 členské státy
- nesmějí již vydat doklad uvedený v čl. 10 odst.
1 poslední odrážce směrnice 70/156/EHS pro typ vozidla, jehož brzdová zařízení nesplňují požadavky směrnice Rady 71/320/EHS ve znění této směrnice,
- mohou odmítnout udělit vnitrostátní schválení typu pro typ vozidla, jehož brzdová zařízení nesplňují požadavky směrnice Rady 71/320/EHS ze dne 26. července 1971 ve znění této směrnice.
3.
Od 1. října 1981 mohou členské státy zakázat první uvedení do provozu vozidla jehož brzdová zařízení nesplňují požadavky směrnice 71/320/EHS ve znění této směrnice.
4. Lhůty uvedené v odstavcích 1 až 3 se, pokud jde o bod 1.2.1 přílohy IV směrnice 71/320/EHS, naposledy pozměněné touto směrnicí, prodlužují do 1. října 1983.
5.
Členské státy uvedou v účinnost předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 1. ledna 1980 a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Komise
ze dne 18. dubna 1979,
kterou se přizpůsobuje technickému pokroku směrnice Rady 70/221/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se nádrží na kapalná paliva a ochrany proti podjetí zezadu u motorových vozidel a jejich přípojných vozidel
(79/490/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 70/156/EHS ze dne 6. února 1970 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu motorových vozidel a jejich přípojných vozidel [1], naposledy pozměněnou směrnicí 78/457/EHS [2], a zejména na články 11, 12 a 13 uvedené směrnice,
s ohledem na směrnici Rady 70/221/EHS ze dne 20. března 1970 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se nádrží na kapalná paliva a ochrany proti podjetí zezadu u motorových vozidel a jejich přípojných vozidel [3],
vzhledem k tomu, že podle získaných zkušeností a stavu technologie je nyní možné stanovit přísnější požadavky a přiblížit je skutečným podmínkám zkoušek;
vzhledem k tomu, že zařízení na ochranu proti podjetí zezadu se již prodávají jak samostatně, tak namontovaná na vozidlo; že pokud je možné zkontrolovat je před namontováním na vozidlo, lze jejich volný oběh usnadnit zavedením EHS schválení typu pro tyto systémy jako samostatné technické celky ve smyslu článku 9a směrnice 70/156/EHS;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro přizpůsobování směrnic o odstraňování technických překážek obchodu v oblasti motorových vozidel technickému pokroku,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 70/221/EHS se mění takto:
1.
Články 2 a 2a se nahrazují tímto:
"Článek 2
1. Členské státy nesmějí odmítnout udělit EHS schválení typu nebo vnitrostátní schválení typu pro určitý typ vozidla z důvodů týkajících se jeho nádrží na kapalná paliva, pokud toto vozidlo splňuje požadavky na nádrže na kapalná paliva stanovené v příloze.
2. Členské státy nesmějí odmítnout udělit EHS schválení typu nebo vnitrostátní schválení typu pro určitý typ vozidla z důvodů týkajících se ochrany proti podjetí zezadu, pokud toto vozidlo splňuje požadavky na ochranu proti podjetí zezadu stanovené v příloze nebo je opatřeno zařízením na ochranu proti podjetí zezadu, pro které bylo jako pro samostatný technický celek podle článku 9a směrnice 70/156/EHS uděleno schválení typu a které bylo namontováno v souladu s požadavky bodu II.5 přílohy.
3. Členské státy nesmějí odmítnout udělit EHS schválení typu nebo vnitrostátní schválení typu pro určitý typ zařízení na ochranu proti podjetí zezadu, pokud toto zařízení jako samostatný technický celek ve smyslu článku 9a směrnice 70/156/EHS splňuje odpovídající požadavky stanovené v příloze.
Článek 2a
1. Členské státy nesmějí odmítnout nebo zakázat prodej, registraci, uvedení do provozu nebo užívání určitého vozidla z důvodů týkajících se jeho nádrží na kapalná paliva, pokud toto vozidlo splňuje požadavky na nádrže na kapalná paliva stanovené v příloze.
2. Členské státy nesmějí odmítnout nebo zakázat prodej, registraci, uvedení do provozu nebo užívání určitého vozidla z důvodů týkajících se jeho ochrany proti podjetí zezadu, pokud toto vozidlo splňuje požadavky na ochranu proti podjetí zezadu stanovené v příloze nebo je opatřeno zařízením na ochranu proti podjetí zezadu, pro které bylo jako pro samostatný technický celek podle článku 9a směrnice 70/156/EHS uděleno schválení typu a které bylo namontováno v souladu s požadavky bodu II.5 přílohy.
3. Členské státy nesmějí zakázat uvedení zařízení na ochranu proti podjetí zezadu jako technického celku ve smyslu článku 9a směrnice 70/156/EHS na trh, pokud toto zařízení odpovídá typu, pro který bylo uděleno schválení typu podle čl. 2 odst. 3."
2.
Vkládá se nový článek, který zní:
"Článek 2b
Členský stát, který udělí schválení typu, přijme nezbytná opatření, aby byl informován o každé úpravě konstrukční části nebo vlastností uvedených v bodech II.2.1 a II.2.2 přílohy.
Příslušné orgány dotyčného členského státu posoudí, zda je nutné provést na změněném typu nové zkoušky a vystavit nový protokol.
Změna se nepovolí, jestliže se při těchto zkouškách prokáže nesplnění požadavků této směrnice."
3.
Příloha směrnice Rady 70/221/EHS se mění v souladu s přílohou této směrnice.
Článek 2
1.
Od 1. ledna 1980 nesmějí členské státy z důvodů týkajících se ochrany proti podjetí zezadu u vozidel
- odmítnout udělit EHS schválení typu nebo vydat doklad uvedený v čl. 10 odst. 1 poslední odrážce směrnice 70/156/EHS nebo udělit vnitrostátní schválení typu pro typ vozidla, nebo
- zakázat uvedení vozidla do provozu,
pokud konstrukční části, které u dotyčného typu vozidla nebo dotyčných vozidel zajišťují ochranu proti podjetí zezadu, splňují požadavky směrnice 70/221/EHS ve znění této směrnice.
2.
Od 1. října 1980 členské státy:
- nesmějí již vydat doklad uvedený v čl. 10 odst. 1 poslední odrážce směrnice 70/156/EHS ze dne 6. února 1970 pro typ vozidla, jehož konstrukční části zajišťující ochranu proti podjetí zezadu nesplňují požadavky směrnice 70/221/EHS ve znění této směrnice,
- mohou odmítnout udělit vnitrostátní schválení typu pro typ vozidla, jehož konstrukční části zajišťující ochranu proti podjetí zezadu nesplňují požadavky směrnice 70/221/EHS ve znění této směrnice.
3.
Od 1. října 1981 mohou členské státy zakázat uvedení do provozu vozidel, jejichž konstrukční části zajišťující ochranu proti podjetí zezadu nesplňují požadavky směrnice 70/221/EHS ve znění této směrnice.
Článek 3
Členské státy uvedou v účinnost právní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 1. ledna 1980 a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 4
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 17. května 1979
o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu konstrukční části zařízení pro osvětlení a světelnou signalizaci kolových zemědělských a lesnických traktorů
(79/532/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že technické požadavky, které musí traktory podle vnitrostátních právních předpisů splňovat, se mimo jiné vztahují na zařízení pro osvětlení a světelnou signalizaci;
vzhledem k tomu, že se tyto požadavky v jednotlivých členských státech liší; že je proto nutné, aby všechny členské státy zavedly stejné požadavky vedle nebo namísto svých stávajících právních předpisů, zejména aby bylo možné použít u všech typů traktorů postup EHS schvalování typu, který je předmětem směrnice Rady 74/150/EHS ze dne 4. března 1974 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu kolových zemědělských a lesnických traktorů [4];
vzhledem k tomu, že ve směrnici 78/933/EHS [5] stanovila Rada společné požadavky na montáž zařízení pro osvětlení a světelnou signalizaci na kolové zemědělské a lesnické traktory;
vzhledem k tomu, že zařízení pro osvětlení a světelnou signalizaci mají tytéž vlastnosti jako obdobná zařízení montovaná na motorová vozidla; že je možné na zemědělských traktorech také používat zařízení, která získala značku EHS schválení typu konstrukční části podle směrnic, které již byly k tomuto předmětu přijaty ve spojitosti se schvalováním typu motorových vozidel a jejich přípojných vozidel,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. "Zemědělským nebo lesnickým traktorem" se rozumí každé motorové vozidlo vybavené koly nebo pásy, které má alespoň dvě nápravy, jehož hlavní funkcí je vyvíjet tažnou sílu a které je zvláště konstruováno k tažení, tlačení, nesení nebo pohonu určitých nářadí, strojů nebo přípojných vozidel určených pro užití v zemědělství nebo lesnictví.
Může být vybaveno pro přepravu nákladu a osob.
2. Tato směrnice se vztahuje pouze na traktory definované v odstavci 1, které jsou vybaveny pneumatikami a které mají dvě nápravy a maximální konstrukční rychlost od 6 km/h do 25 km/h.
Článek 2
Členské státy nesmějí odmítnout udělit EHS schválení typu nebo vnitrostátní schválení typu traktoru z důvodů týkajících se
- světlometů působících jako dálkové nebo potkávací světlomety nebo žhavených elektrických žárovek pro takové světlomety,
- doplňkových obrysových svítilen,
- předních obrysových svítilen,
- zadních obrysových svítilen,
- brzdových svítilen,
- směrových svítilen,
- odrazek,
- svítilen zadní registrační tabulky,
- předních mlhových světlometů a žárovek pro takové světlomety,
- zadních mlhových svítilen,
- zpětných světlometů,
- parkovacích svítilen,
pokud jsou tato zařízení opatřena značkou EHS schválení typu konstrukční části podle přílohy této směrnice a jsou namontována podle požadavků stanovených směrnicí 78/933/EHS.
Článek 3
Členské státy nesmějí odmítnout registraci nebo zakázat prodej, uvedení do provozu nebo užívání traktorů z důvodů týkajících se
- světlometů působících jako dálkové nebo potkávací světlomety nebo žhavených elektrických žárovek pro takové světlomety,
- doplňkových obrysových svítilen,
- předních obrysových svítilen,
- zadních obrysových svítilen,
- brzdových svítilen,
- směrových svítilen,
- odrazek,
- předních mlhových světlometů a žárovek pro takové světlomety,
- zadních mlhových svítilen,
- zpětných světlometů,
- parkovacích svítilen,
pokud jsou tato zařízení opatřena značkou EHS schválení typu konstrukční části podle přílohy této směrnice a jsou namontována podle požadavků stanovených směrnicí 78/933/EHS.
Článek 4
Změny nezbytné pro přizpůsobení požadavků přílohy technickému pokroku se přijímají postupem stanoveným v článku 13 směrnice 74/150/EHS.
Článek 5
1. Členské státy uvedou v účinnost předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 18 měsíců od jejího oznámení a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy zajistí, aby bylo Komisi sděleno znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 6
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 17. května 1979
o sbližování právních předpisů členských států týkajících se odtahových úchytů a zpětného chodu kolových zemědělských a lesnických traktorů
(79/533/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že technické požadavky, které musí traktory podle vnitrostátních právních předpisů splňovat, se mimo jiné vztahují na odtahové úchyty a zpětný chod;
vzhledem k tomu, že se tyto požadavky v jednotlivých členských státech liší; že je proto nutné, aby všechny členské státy zavedly stejné požadavky vedle nebo namísto svých stávajících právních předpisů, zejména aby bylo možné použít u všech typů traktorů postup EHS schvalování typu, který je předmětem směrnice Rady 74/150/EHS ze dne 4. března 1974 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu kolových zemědělských a lesnických traktorů [4],
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. "Zemědělským nebo lesnickým traktorem" se rozumí každé motorové vozidlo vybavené koly nebo pásy, které má alespoň dvě nápravy, jehož hlavní funkcí je vyvíjet tažnou sílu a které je zvláště konstruováno k tažení, tlačení, nesení nebo pohonu určitých nářadí, strojů nebo přípojných vozidel určených pro užití v zemědělství nebo lesnictví.
Může být vybaveno pro přepravu nákladu a osob.
2. Tato směrnice se vztahuje pouze na traktory definované v předchozím odstavci, které jsou vybaveny pneumatikami a které mají dvě nápravy a maximální konstrukční rychlost od 6 km/h do 25 km/h.
Článek 2
Členské státy nesmějí odmítnout udělit EHS schválení typu nebo vnitrostátní schválení typu pro typ traktoru z důvodů týkajících se odtahových úchytů nebo zpětného chodu, pokud tato zařízení splňují požadavky stanovené v přílohách této směrnice.
Článek 3
Členské státy nesmějí odmítnout registraci nebo zakázat prodej, uvedení do provozu nebo užívání traktorů z důvodů týkajících se odtahových úchytů nebo zpětného chodu, pokud tato zařízení splňují požadavky stanovené v přílohách této směrnice.
Článek 4
Změny nezbytné pro přizpůsobení požadavků příloh technickému pokroku se přijímají postupem stanoveným v článku 13 směrnice 74/150/EHS.
Článek 5
1. Členské státy uvedou v účinnost předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 18 měsíců od jejího oznámení a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy zajistí, aby bylo Komisi sděleno znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 6
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 25. června 1979
o sbližování právních předpisů členských států týkajících se ochranných konstrukcí chránících při převrácení kolových zemědělských a lesnických traktorů (statické zkoušky)
(79/622/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že technické požadavky, které musí traktory podle vnitrostátních právních předpisů splňovat, se mimo jiné vztahují na ochranné konstrukce chránící při převrácení a jejich připevnění k traktoru;
vzhledem k tomu, že se tyto požadavky v jednotlivých členských státech liší; že je proto nutné, aby všechny členské státy zavedly stejné požadavky vedle nebo namísto svých stávajících právních předpisů, zejména aby bylo možné použít u všech typů traktorů postup EHS schvalování typu, který je předmětem směrnice Rady 74/150/EHS ze dne 4. března 1974 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu kolových zemědělských a lesnických traktorů [3];
vzhledem k tomu, že harmonizovaný postup schvalování typu konstrukčních částí v případě ochranných konstrukcí chránící při převrácení a jejich připevnění k traktoru umožní každému členskému státu ověřovat splnění společných požadavků na provedení a zkoušení a informovat o výsledku ostatní členské státy zasláním kopie certifikátu EHS schválení typu konstrukční části vystaveného pro každý typ ochranné konstrukce chránící při převrácení a jejího připevnění k traktoru; že připojení značky EHS schválení typu konstrukční části na všechny konstrukce, které byly vyrobeny ve shodě se schváleným typem, vyloučí nutnost technického zkoušení těchto konstrukcí v ostatních členských státech;
vzhledem k tomu, že společné požadavky týkající se dalších konstrukčních prvků a vlastností ochranné konstrukce chránící při převrácení, zejména požadavky, které se týkají rozměrů, dveří, bezpečnostního skla, zařízení zabraňujících dalšímu převracení již převráceného traktoru a ochrany spolujezdců, budou stanoveny později;
vzhledem k tomu, že harmonizované požadavky jsou určeny především k zajištění bezpečnosti provozu na pozemních komunikacích a bezpečnosti práce v celém Společenství; že z tohoto důvodu je nutné předepsat pro traktory, na které se vztahuje tato směrnice, povinné vybavení ochrannou konstrukcí chránící při převrácení; že do dne, který bude stanoven, by traktory, na něž se vztahuje směrnice Rady 77/536/EHS ze dne 28. června 1977 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se ochranných konstrukcí chránících při převrácení kolových zemědělských a lesnických traktorů [4], měly být uzpůsobeny k tomu, aby mohly být vybaveny ochrannou konstrukcí chránící při převrácení odpovídající buď směrnici 77/536/EHS, nebo této směrnici;
vzhledem k tomu, že sbližování vnitrostátních právních předpisů pro traktory předpokládá, že členské státy budou vzájemně uznávat zkoušky provedené kterýmkoli z nich podle společných požadavků,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Členské státy udělí EHS schválení typu konstrukční části pro každý typ ochranné konstrukce chránící při převrácení a jejího připevnění k traktoru, který splňuje požadavky na provedení a zkoušení stanovené v přílohách I až V.
2. Členský stát, který udělí EHS schválení typu konstrukční části, přijme nezbytná opatření, která v případě potřeby umožní ověřit shodu vyráběných zařízení se schváleným typem, podle potřeby ve spolupráci s příslušnými orgány ostatních členských států.
Toto ověření se omezí na namátkovou kontrolu.
Článek 2
Pro každý typ ochranné konstrukce chránící při převrácení a jejího připevnění k traktoru, který byl schválen podle článku 1, přidělí členské státy výrobci traktoru nebo ochranné konstrukce chránící při převrácení nebo jeho pověřenému zástupci značku EHS schválení typu konstrukční části podle vzoru uvedeného v příloze VI.
Členské státy přijmou veškerá vhodná opatření, aby zabránily použití značek, které by mohly vést k záměně ochranných konstrukcí chránících při převrácení, jejichž typ byl schválen podle článku 1, s jinými zařízeními.
Článek 3
1. Členské státy nesmějí zakázat uvedení na trh ochranných konstrukcí chránících při převrácení nebo jejich připevnění k traktoru z důvodů týkajících se provedení, jestliže jsou opatřeny značkou EHS schválení typu konstrukční části.
2. Členský stát však může zakázat, aby byly na trh uváděny ochranné konstrukce chránící při převrácení, které jsou opatřeny značkou EHS schválení typu konstrukční části, jestliže systematicky nevykazují shodu se schváleným typem.
O přijatých opatřeních dotyčný členský stát neprodleně uvědomí ostatní členské státy a Komisi a uvede důvody svého rozhodnutí.
Článek 4
Příslušný orgán každého členského státu zašle do jednoho měsíce příslušným orgánům ostatních členských států kopie certifikátů EHS schválení typu konstrukční části podle vzoru v příloze VII pro každý typ ochranné konstrukce chránící při převrácení, pro který schválení typu udělil nebo udělit odmítl.
Článek 5
1. Pokud členský stát, který udělil EHS schválení typu konstrukční části, zjistí, že se více ochranných konstrukcí chránících při převrácení a jejich připevnění k traktoru, které jsou opatřeny stejnou značkou EHS schválení typu konstrukční části, neshoduje se schváleným typem, přijme nezbytná opatření, aby byla znovu zajištěna shoda vyráběných zařízení se schváleným typem.
O přijatých opatřeních, která mohou v případě vážné a opakující se neshody vést až k odejmutí EHS schválení typu konstrukční části, uvědomí příslušný orgán dotyčného členského státu příslušné orgány ostatních členských států.
Stejná opatření tento orgán přijme, jestliže je o takové neshodnosti informován příslušnými orgány jiného členského státu.
2. Příslušné orgány členských států se do jednoho měsíce vzájemně informují o každém odejmutí EHS schválení typu konstrukční části s uvedením důvodů.
Článek 6
Každé rozhodnutí o odmítnutí nebo odejmutí schválení typu konstrukční části pro typ ochranné konstrukce chránící při převrácení a jejího připevnění k traktoru nebo o zákazu jejich uvedení na trh nebo jejich užívání, učiněné na základě předpisů přijatých k provedení této směrnice, musí být podrobně odůvodněno.
Rozhodnutí se oznamuje dotčené osobě spolu uvedením opravných prostředků dostupných podle platných právních předpisů členských států a o lhůtách pro jejich podání.
Článek 7
Členské státy nesmějí odmítnout udělit EHS schválení typu nebo vnitrostátního schválení pro typ traktoru z důvodů týkajících se ochranných konstrukcí chránících při převrácení nebo jejich připevnění k traktoru, pokud jsou opatřeny značkou EHS schválení typu konstrukční části a jsou splněny požadavky stanovené v příloze VIII.
Článek 8
Členské státy nesmějí odmítnout nebo zakázat prodej, registraci, uvedení do provozu nebo užívání traktoru z důvodů týkajících se ochranné konstrukce chránící při převrácení a jejího připevnění k traktoru, pokud jsou opatřeny značkou EHS schválení typu konstrukční části a jsou splněny požadavky stanovené v příloze VIII.
Článek 9
Tato směrnice se vztahuje na traktory podle článku 1 směrnice 74/150/EHS, které mají tyto vlastnosti:
- světlou výšku pod zadní nápravou nejvýše 1000 mm,
- nejmenší pevný nebo nastavitelný rozchod kol jedné z hnacích náprav nejméně 1150 mm,
- možnost vybavení vícebodovým závěsným zařízením pro nesené nářadí a výkyvným táhlem,
- hmotnost nejméně 800 kg, odpovídající vlastní hmotnosti traktoru podle bodu 2.4 přílohy I směrnice 74/150/EHS, včetně ochranné konstrukce chránící při převrácení, kterou je traktor opatřen v souladu s touto směrnicí, a pneumatik největšího rozměru doporučeného výrobcem.
Článek 10
Při EHS schvalování typu traktoru musí být každý traktor podle článku 9 opatřen ochrannou konstrukcí chránící při převrácení, která splňuje požadavky stanovené v přílohách I až IV.
Traktory ve smyslu článku 9 směrnice 77/536/EHS však mohou být při EHS schvalování typu traktoru opatřeny ochrannou konstrukcí chránící při převrácení, která splňuje požadavky stanovené v přílohách I až IV uvedené směrnice.
Článek 11
Změny nezbytné pro přizpůsobení požadavků příloh této směrnice technickému pokroku se přijímají postupem stanoveným v článku 13 směrnice 74/150/EHS.
Článek 12
1. Členské státy uvedou v účinnost předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 18 měsíců od jejího oznámení a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy zajistí, aby bylo Komisi sděleno znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 13
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 24. července 1979,
kterou se mění směrnice 76/768/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se kosmetických prostředků
(79/661/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že se v článku 5 směrnice 76/768/EHS ze dne 27. července 1976 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se kosmetických prostředků [1] stanoví, že po uplynutí období tří let od oznámení směrnice budou látky a barviva uvedené v příloze IV uvedené směrnice s konečnou platností povoleny, s konečnou platností zakázány, ponechány po další období tří let v příloze IV nebo odstraněny ze všech příloh;
vzhledem k tomu, že s ohledem na složitost řešených problémů tuto lhůtu nelze dodržet, a musí být proto prodloužena,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 76/768/EHS se mění takto:
1.
V prvním pododstavci článku 5 se slova "v průběhu tří let od oznámení této směrnice" nahrazují slovy "do 31. prosince 1980".
2.
V druhém pododstavci článku 5 se slova "Po uplynutí období tří let" nahrazují slovy "Od 1. ledna 1981".
Článek 2
Členské státy provedou všechna opatření nezbytná pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 30. července 1979.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 24. července 1979,
kterou se doplňuje příloha směrnice Rady 76/769/EHS o sbližování právních a správních předpisů členských států týkajících se omezení uvádění na trh a používání některých nebezpečných látek a přípravků
(79/663/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že některé druhy lamp, popelníků a jiných ozdobných předmětů mají skleněné nádoby obsahující kapaliny, které jsou vysoce toxické, škodlivé nebo vysoce hořlavé (např. chlorid uhličitý, trichlorethylen nebo tetrachlorethylen);
vzhledem k tomu, že tyto předměty nejsou vždy dostatečně stabilní, a zejména malé děti je mohou snadno převrhnout, v důsledku čehož se skleněná nádoba často rozbije, kapalina unikne a uvolní se výpary, které jsou toxické nebo škodlivé a jejichž prvními obětmi se stávají děti; že při nehodách tohoto typu došlo přinejmenším ke dvěma úmrtím;
vzhledem k tomu, že rozbití takových předmětů může rovněž způsobit požáry nebo výbuchy;
vzhledem k tomu, že za účelem zabránění dalším nehodám, a zejména úmrtím, je nezbytné zavést na úrovni Společenství co možná nejrychleji zákaz uvádění na trh a používání těchto předmětů, které obsahují nebezpečné kapaliny;
vzhledem k tomu, že zákazy již přijaté jednotlivými členskými státy ovlivňují fungování společného trhu; že je proto nezbytné uvést v soulad příslušná právní ustanovení členských států a změnit odpovídajícím způsobem přílohu směrnice Rady 76/769/EHS ze dne 27. července 1976 o sbližování právních a správních předpisů členských států týkajících se omezení uvádění na trh a používání některých nebezpečných látek a přípravků [4];
dále vzhledem k tomu, že pečlivý výzkum ukázal, že látka tris (2,3-dibrompropyl) fosfát [č.
CAS 126-72-7], která se používá k dosažení nehořlavosti textilií a oděvů, zejména dětských oděvů, představuje nebezpečí pro zdraví; že její použití by proto mělo být omezeno;
vzhledem k tomu, že výše uvedené látky podléhají v některých členských státech právním předpisům; že tyto právní předpisy se liší, pokud jde o podmínky uvádění na trh a používání; že tyto rozdíly představují překážku obchodu a mají přímý dopad na vytváření a fungování společného trhu;
vzhledem k tomu, že je rovněž za tímto účelem nezbytné změnit přílohu směrnice 76/769/EHS;
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Příloha směrnice 76/769/EHS se doplňuje takto:
a) doplňují se nové body, které znějí:
"3.Kapaliny jako takové nebo jako přípravky uvedené v příloze I směrnice Rady 67/548/EHS ze dne 27. června 1967 o sbližování právních a správních předpisů týkajících se klasifikace, balení a označování nebezpečných látek1, naposledy pozměněné směrnicí 79/370/EHS2 v následujících kategoriích:vysoce toxickétoxickéškodlivéžíravévýbušnéextrémně hořlavévysoce hořlavéhořlavéa jakákoliv kapalina s bodem vzplanutí pod 55 °C _BAR_ Nejsou povoleny v ozdobných předmětech určených k vytvoření světelných nebo barevných efektů pomocí různých fází, například v ozdobných lampách a popelnících. _BAR_
4.Tris (2,3-dibrompropyl) fosfát č.
CAS (číslo
ze dne 24. července 1979, kterou se mění směrnice 66/401/EHS, 66/402/EHS, 70/458/EHS a 70/457/EHS o uvádění osiva pícnin, osiva obilovin a osiva zeleniny na trh a o Společném katalogu odrůd druhů zemědělských rostlin
(79/692/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 43 a 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že z níže uvedených důvodů by některé směrnice o uvádění osiv a sadby na trh měly být změněny;
vzhledem k tomu, že u osiva pícnin by některé požadavky týkající se zkoušek osiva měly být zmírněny pro ty oblasti Společenství, ve kterých velmi příznivé ekologické podmínky zajišťují dodržování příslušných norem Společenství;
vzhledem k tomu, že u osiva žita používaného jako pícnina by mělo být povoleno dočasné zmírnění norem Společenství platných pro osivo žita, aby byly překonány přechodné obtíže, které existují v některých oblastech Společenství u těchto produktů;
vzhledem k tomu, že u osiva obilovin nedávno vyzkoušené metody, jak snížit účinky napadení některými škodlivými organismy, prokázaly oprávněnost přijetí směsí osiv různých odrůd obilovin, pokud budou přijata opatření zaručující, že nedojde ke zhoršení kvality osiva nebo konečného produktu;
vzhledem k tomu, že je s cílem zlepšit fungování systémů Společného katalogu odrůd druhů zemědělských rostlin vhodné přizpůsobit mezinárodně stanoveným pravidlům některá ustanovení týkající se povolování odrůd na vnitrostátní úrovni, názvů odrůd a výměny informací mezi členskými státy a alespoň u některých druhů zpřísnit pravidla, pokud se týkají odrůdy, pro volné uvádění na trh osiv patřících k odrůdám povoleným v jednotlivých členských státech;
vzhledem k tomu, že předpisy o uvádění osiva zeleniny na trh a předpisy o Společném katalogu odrůd druhů zemědělských rostlin stanoví, že od 1. července 1977 již nelze na úrovni členských států určovat rovnocennost opatření přijatých ve třetích zemích, pokud jde o odrůdy; že některá rozhodnutí o rovnocennosti přijatá na úrovni Společenství vstoupila v platnost teprve k 1. červenci 1978; že by proto měla být lhůta stanovená pro určení rovnocennosti na vnitrostátní úrovni prodloužena o jeden rok, aby bylo přihlédnuto k tradičním obchodním vztahům, které byly udržovány po 1. červenci 1977 před rozhodnutím Společenství,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
V článku 2 směrnice Rady 66/401/EHS ze dne 14. června 1966 o uvádění osiva pícnin na trh [4], naposledy pozměněné směrnicí 79/641/EHS [5], se vkládá nový odstavec, který zní:
"1c. Členské státy mohou být postupem podle článku 21 zmocněny neuplatňovat na produkci určitého třetího státu požadavek stanovený v příloze II části I bodě 2 oddíle B písm. l) pro jeden nebo více uvedených druhů, lze-li na základě ekologických podmínek a získaných zkušeností předpokládat, že splňuje normy stanovené v příloze II části I bodě 2 sloupci 13 tabulky."
Článek 2
Směrnice Rady 66/402/EHS ze dne 14. června 1966 o uvádění osiva obilovin na trh [6], naposledy pozměněná směrnicí 79/641/EHS, se mění takto: 1. v článku 2 se vkládá nový odstavec, který zní:
"1c. Až do 30. června 1982 mohou být členské státy postupem podle článku 21 zmocněny povolit uvádění na trh osiva určitých odrůd žita, určených především k použití jako pícnina, jež nevyhovuje požadavkům stanoveným: - v příloze II, pokud jde o klíčivost,
- a v příloze II bodě 2 části A sloupci 6 tabulky pro základní osivo.";
2. v článku 13 se vkládá nový odstavec, který zní:
"1. Členské státy mohou povolit uvádění osiva obilovin na trh ve směsích osiva různých odrůd, pokud vědecké nebo technické poznatky ukazují, že tyto směsi jsou zvláště účinné proti rozmnožování určitých škodlivých organismů, a pokud jsou jednotlivé složky směsi před smícháním v souladu s pravidly pro uvádění na trh, která se na ně vztahují.";
3. v článku 13 se dosavadní odstavec 1 označuje jako odstavec 2 a dosavadní odstavec 2 se označuje jako odstavec 3;
4. v příloze IV oddíle A písm. b) se doplňuje nový bod, který zní:
"8. "Uvádění na trh povoleno pouze v…" (daný členský stát)."
Článek 3
Směrnice Rady 70/457/EHS ze dne 29. září 1970 o Společném katalogu odrůd druhů zemědělských rostlin [7], naposledy pozměněná směrnicí 78/55/EHS [8], se mění takto: 1. v článku 5 se odstavec 1 nahrazuje tímto:
"1. Odrůda je odlišná, bez ohledu na umělý nebo přirozený původ počáteční odchylky, z níž vznikla, pokud se v jednom nebo více významných znacích zřetelně liší od jiných odrůd známých ve Společenství.
Znaky odrůdy musí být možné přesně rozeznat a přesně popsat.
Odrůdou známou ve Společenství se rozumí jakákoli odrůda, která je v době řádného podání žádosti o povolení hodnocené odrůdy - buď uvedena ve Společném katalogu odrůd druhů zemědělských rostlin nebo Společném katalogu odrůd druhů zeleniny,
- nebo není uvedena v žádném z těchto katalogů, avšak byla povolena, nebo je o její povolení žádáno, v dotyčném členském státě nebo v jiném členském státě, a to buď pro uznávání a pro uvádění na trh, anebo pro uznávání pro ostatní země,
ledaže by výše uvedené podmínky nebyly nadále plněny ve všech dotyčných členských státech před přijetím rozhodnutí o žádosti o povolení hodnocené odrůdy.";
2. v čl. 7 odst. 1 se doplňují nové věty, které znějí:
"Pro stanovení odlišnosti by měly pěstitelské zkoušky zahrnovat alespoň dostupné porovnatelné odrůdy, známé ve Společenství ve smyslu čl. 5 odst.
1. Pro účely článku 9 se zahrnou i další dostupné odrůdy.";
3. v článku 9 se odstavec 3 nahrazuje tímto:
"3. S ohledem na dostupné informace členské státy rovněž zajistí, že odrůda, kterou nelze zřetelně odlišit - od odrůdy dříve povolené v dotyčném členském státě nebo v jiném členském státě, nebo
- od jiné odrůdy, která byla přezkoušena, pokud jde o odlišnost, stálost a uniformitu, podle pravidel této směrnice, bez toho, aby byla odrůdou známou ve Společenství ve smyslu čl. 5 odst. 1,
nese název této odrůdy.
Toto ustanovení se nepoužije, pokud by tento název mohl být zavádějící nebo matoucí, pokud jde o odrůdu, nebo pokud podle právní úpravy názvů odrůd v daném členském státě brání jeho používání jiné skutečnosti, anebo pokud práva třetích osob brání volnému užívání tohoto názvu ve spojení s danou odrůdou.";
4. v článku 9 se dosavadní odstavec 3 označuje jako odstavec 4;
5. v článku 10 se odstavec 1 nahrazuje tímto:
"1. Každá žádost nebo stažení žádosti o povolení odrůdy, každý zápis do katalogu odrůd a každá změna tohoto zápisu musí být neprodleně oznámeny ostatním členským státům a Komisi.";
6. za článek 12 se vkládá nový článek, který zní:
"Článek 12a
1. Členské státy zajistí, aby byly vyjasněny veškeré pochybnosti vzniklé po povolení odrůdy, které se týkají posouzení její odlišnosti nebo názvu v době povolení.
2. Pokud se po povolení odrůdy ukáže, že podmínka odlišnosti ve smyslu článku 5 nebyla v době povolení splněna, nahradí se povolení jiným rozhodnutím nebo se zruší zrušení v souladu s touto směrnicí.
Tímto jiným rozhodnutím přestává být odrůda považována, s účinností od data svého původního povolení, za odrůdu známou ve Společenství ve smyslu čl. 5 odst. 1.
3. Pokud se po povolení odrůdy zjistí, že její název ve smyslu článku 9 nebyl v době povolení přijatelný, musí být název upraven tak, aby byl v souladu s touto směrnicí.
Členské státy mohou povolit dočasné užívání předchozího názvu jako doplňkového názvu.
Podmínky, za kterých může být předchozí název užíván jako doplňkový název, mohou být stanoveny postupem podle článku 23.";
7. v čl. 15 odst. 2 se doplňuje nová věta, která zní:
"Přihlíží se pouze k žádostem předloženým čtyři měsíce před koncem uvedené lhůty.";
8. v čl. 15 odst. 5 se doplňuje nový pododstavec, který zní:
"V případě Beta vulgaris L. a Solanum tuberosum L. se tato podmínka považuje za splněnou k 31. prosinci každého roku, pokud jde o odrůdy, pro které byla čtyři měsíce před tímto datem učiněna oznámení podle čl. 10 odst.
1 a 2, pokud členský stát neuvědomí Komisi nebo neučiní prohlášení ve Stálém výboru pro osivo a sadbu v tom smyslu, že nezamýšlí upustit od podání žádosti podle odstavce 2. Rada na návrh Komise rozhodne, zda se toto ustanovení použije i na jiné druhy.";
9. v čl. 21 odst. 2 se datum "30. června 1977" nahrazuje datem "30. června 1978".
Článek 4
V čl. 32 odst. 2 směrnice Rady 70/458/EHS ze dne 29. září 1970 o uvádění osiva zeleniny na trh [9], naposledy pozměněné směrnicí 79/641/EHS, se datum 30. června 1977 nahrazuje datem 30. června 1978.
Článek 5
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu:
- s články 1 a 2 k 1. lednu 1980,
- s čl. 3 odst. 9 a článkem 4 k 1. červenci 1977,
- s ostatními ustanoveními této směrnice k 1. červenci 1982.
Článek 6
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 24. července 1979,
kterou se mění směrnice 74/150/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu kolových zemědělských a lesnických traktorů
(79/694/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že některé systémy nebo konstrukční části traktorů, které tvoří samostatný technický celek, jsou již uváděny na trh jak samostatně, tak i po montáži na traktor; že pokud lze zkoušet tyto systémy nebo konstrukční části před jejich montáží na traktor, měl by být jejich volný pohyb usnadněn zavedením EHS schválení typu pro tyto samostatné technické celky;
vzhledem k tomu, že je proto žádoucí, aby směrnice Rady 74/150/EHS ze dne 4. března 1974 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu kolových zemědělských a lesnických traktorů [3] byla neprodleně doplněna ustanoveními, která takové schválení typu zavádějí;
vzhledem k tomu, že EHS schválení typu samostatných technických celků určených k montáži na traktor zjednodušuje postup schválení typu traktoru vyloučením opakování některých zkoušek při schvalování typu; že však musí být při udělování EHS schválení typu pro samostatné technické celky možné stanovit omezení pro jejich užití nebo podmínky pro jejich montáž;
vzhledem k tomu, že musí vždy zůstat možnost přizpůsobení zvláštních směrnic ve výrobě samostatných technických celků technickému pokroku; že je pro tento účel vhodný postup stanovený v článku 13 směrnice Rady 74/150/EHS;
vzhledem k tomu, že technické požadavky na pracovní prostor řidiče a na okna traktorů se v jednotlivých členských státech liší; že je proto nutné, aby všechny členské státy zavedly bez prodlení stejné požadavky vedle nebo namísto svých stávajících právních předpisů;
vzhledem k tomu, že zkoušky pro zajištění shody s těmito požadavky by měly být provedeny postupem EHS schválení typu každého traktoru stanoveným směrnicí 74/150/EHS; že je proto třeba doplnit tuto směrnici začleněním potřebných odkazů do přílohy I (vzor informačního dokumentu) a přílohy II (vzor certifikátu EHS schválení typu),
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice Rady 74/150/EHS se mění takto:
a) Vkládá se nový článek, který zní:
"Článek 9a
1. Pokud to zvláštní směrnice výslovně stanoví, lze EHS schválení typu udělit rovněž pro typy systémů nebo konstrukčních částí traktorů, které tvoří samostatný technický celek.
2. Pokud samostatný technický celek, který se má schválit, plní funkci nebo poskytuje specifickou vlastnost pouze ve spojení s jinými částmi traktoru, a proto lze vyhovění jednomu nebo více požadavkům ověřit pouze, pokud samostatný technický celek, který se má schvalovat, funguje pouze ve spojení s jinými částmi traktoru, ať skutečnými, nebo simulovanými; rozsah EHS schválení typu samostatného technického celku se podle toho omezí.
Certifikát EHS schválení typu samostatného technického celku pak uvádí omezení užití a případné podmínky pro montáž. Dodržení těchto omezení a podmínek se ověří při EHS schválení typu traktoru.
3. Články 3 až 9 a 14 se použijí obdobně.
Držitel EHS schválení typu samostatného technického celku uděleného podle tohoto článku však je povinen nejen vyplnit prohlášení uvedené v čl. 5 odst. 2, ale též ke každému celku vyrobenému ve shodě se schváleným typem připojit výrobní nebo obchodní značku, označení typu a jestliže tak stanoví zvláštní směrnice, i číslo schválení typu."
b) V článku 11 se doplňuje nový pododstavec, který zní:
"Tento postup se použije i při vkládání ustanovení o EHS schválení typu samostatných technických celků do zvláštních směrnic."
c) V příloze I (Vzor informačního dokumentu) se vkládají nové body, které znějí:
- "8.4.4 Pracovní prostor řidiče",
- "8.4.5 Okna".
d) V příloze II (Vzor certifikátu EHS schválení typu) se vkládají nové body, které znějí:
- "7.4.4 Pracovní prostor řidiče ZS",
- "7.4.5 Okna ZS".
Článek 2
1. Členské státy uvedou v účinnost předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 18 měsíců od jejího oznámení a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Komise
ze dne 20. července 1979,
kterou se přizpůsobuje technickému pokroku směrnice Rady 71/127/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se zpětných zrcátek motorových vozidel
(79/795/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 70/156/EHS ze dne 6. února 1970 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu motorových vozidel a jejich přípojných vozidel [1], naposledy pozměněnou směrnicí 78/547/EHS [2], a zejména na články 11, 12 a 13 uvedené směrnice,
s ohledem na směrnici Rady 71/127/EHS ze dne 1. března 1971 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se zpětných zrcátek motorových vozidel [3],
vzhledem k tomu, že podle získaných zkušeností a stavu technologie je nyní možné stanovit přísnější požadavky a přiblížit je skutečným podmínkám zkoušek;
vzhledem k tomu, že směrnice Rady 71/127/EHS předpokládá stanovení předpisů týkajících se vnějších zpětných zrcátek seřiditelných z polohy řidiče, jakmile to umožní vývoj technologie;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro přizpůsobování směrnic o odstraňování technických překážek obchodu v oblasti motorových vozidel technickému pokroku,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 71/127/EHS se mění takto:
1) V čl.
3 odst. 2 se poslední pododstavec nahrazuje tímto:
"Neshodnost se schváleným typem ve smyslu prvního pododstavce nastane, pokud nejsou splněny požadavky bodu 2 přílohy I."
2) Článek 7 se nahrazuje tímto:
"1.
Od 1. února 1980 nesmějí členské státy z důvodů týkajících se zpětných zrcátek:
a) - odmítnout udělit EHS schválení typu nebo vydat doklad uvedený v čl. 10 odst. 1 poslední odrážce směrnice 70/156/EHS nebo udělit vnitrostátní schválení typu pro typ motorového vozidla, ani
- zakázat první uvedení vozidla do provozu,
pokud zpětná zrcátka tohoto typu vozidla nebo těchto vozidel splňují požadavky této směrnice;
b) - odmítnout udělit EHS schválení typu konstrukční části nebo vnitrostátní schválení typu pro typ zpětného zrcátka, pokud tato zpětná zrcátka splňují požadavky této směrnice, ani
- zakázat uvedení na trh zpětných zrcátek opatřených značkou EHS schválení typu konstrukční části vydanou v souladu s požadavky této směrnice.
2.
Od 1. října 1981 členské státy
a) - nesmějí již vydat doklad uvedený v čl. 10 odst. 1 poslední odrážce směrnice 70/156/EHS pro typ vozidla, jehož zpětná zrcátka nesplňují požadavky této směrnice,
- mohou odmítnout udělit vnitrostátní schválení typu pro typ vozidla, jehož zpětná zrcátka nesplňují požadavky této směrnice,
b) - nesmějí již udělit EHS schválení typu konstrukční části pro typ zpětného zrcátka, pokud nesplňuje požadavky této směrnice,
- mohou odmítnout udělit vnitrostátní schválení typu konstrukční části pro typ zpětného zrcátka, pokud nesplňuje požadavky této směrnice.
3.
Od 1. října 1984 členské státy:
- mohou zakázat první uvedení do provozu vozidel, jejichž zpětná zrcátka nesplňují požadavky této směrnice,
- mohou zakázat uvedení na trh zpětných zrcátek, která nejsou opatřena značkou schválení typu konstrukční části vydanou v souladu s požadavky této směrnice."
3.
Přílohy I, II a III se nahrazují přílohami I, II, III a IV této směrnice.
Článek 2
Členské státy uvedou v účinnost předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. února 1980. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
První směrnice Komise
ze dne 26. července 1979,
kterou se stanoví analytické metody Společenství pro zkoušení některých cukrů určených k lidské spotřebě
(79/796/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 73/437/EHS ze dne 11. prosince 1973 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se některých cukrů určených k lidské spotřebě [1], a zejména na článek 11 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že článek 11 uvedené směrnice stanoví, že složení některých cukrů se ověřuje analytickými metodami Společenství;
vzhledem k tomu, že je vhodné přijmout počáteční řadu metod, jejichž studium již bylo ukončeno;
vzhledem k tomu, že v příloze směrnice 73/437/EHS je stanovena metoda pro stanovení barvy u cukru nebo bílého cukru a cukru extra bílého, metoda stanovení popela konduktometricky u cukru extra bílého, tekutého cukru, tekutého invertního cukru a sirupu z invertního cukru a metoda stanovení barvy v roztoku cukru extra bílého a tekutého cukru;
vzhledem k tomu, že by na druhé straně bylo vhodné až do vypracování dalších metod Společenství pro stanovení redukujících cukrů ponechat členským státům možnost používat i nadále metodu podle Lanea a Eynona (metody 7 a 8 v příloze II č.
III.3 a III.4) místo metody podle Luffa a Schoorla (metoda 6 v příloze II č.
III.3 a III.4);
vzhledem k tomu, že analytické metody obsažené v této směrnici jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro potraviny,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Členské státy stanoví, že analýzy nezbytné k ověření kritérií uvedených v příloze I musí být prováděny podle metod popsaných v příloze II této směrnice.
2. Aniž je dotčen druhý pododstavec, použije se metoda podle Luffa a Schoorla (příloha II, metoda 6) ke stanovení redukujících cukrů obsažených
- v tekutém cukru,
- v tekutém bílém cukru,
- v tekutém invertním cukru,
- v tekutém bílém invertním cukru,
- v sirupu z invertního cukru,
- ve škrobovém sirupu,
- v sušeném škrobovém sirupu,
- v dextrose monohydrátu,
- v dextrose bezvodé.
Členské státy však mohou na svém území stanovit ke stanovení redukujících cukrů v jednom nebo více druzích cukrů uvedených v předchozím seznamu metodu podle Lanea a Eynona (příloha II, metoda 7 nebo 8).
3. Pokud členský stát využije možnost volby uvedenou v odst. 2 druhém pododstavci, neprodleně o tom uvědomí Komisi a ostatní členské státy.
Článek 2
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 18 měsíců od oznámení této směrnice.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 6. září 1979 o zboží propuštěném do režimu aktivního zušlechťovacího styku, které by v případě dovozu za účelem propuštění do volného oběhu z důvodu svého zvláštního použití mělo nárok na zvýhodněné sazební zacházení
(79/802/EHS) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 69/73/EHS ze dne 4. března 1969 o harmonizaci právních a správních předpisů týkajících se režimu aktivního zušlechťovacího styku [1], naposledy pozměněnou směrnicí 76/119/EHS [2], a zejména na článek 28 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že podle článku 16 směrnice 69/73/EHS jsou cla, jež mají být vybírána ze zušlechtěných výrobků, meziproduktů nebo zboží v nezměněném stavu, cla stanovená pro zboží propuštěné do režimu aktivního zušlechťovacího styku v sazbě nebo výši platné ke dni přijetí odpovídajícího dokladu příslušnými orgány;
vzhledem k tomu, že některé zboží, je-li propuštěno do volného oběhu, může mít z důvodu svého zvláštního použití v souladu s příslušnými předpisy Společenství nárok na zvýhodněné sazební zacházení při dovozu, které spočívá v uplatnění snížené sazby cla;
vzhledem k tomu, že v případě, kdy je totéž zboží propuštěno do režimu aktivního zušlechťovacího styku za účelem získání zušlechtěných výrobků, které představují výše uvedené zvláštní použití, by se mělo vyjasnit, že celní sazba, jež má být vybírána podle článku 16 směrnice 69/73/EHS, je sazbou odpovídající zvýhodněnému sazebnímu zacházení, pokud dotyčné zboží skutečně dosáhlo zvláštního použití, které umožňuje, aby takové zacházení bylo poskytnuto v souladu s příslušnými předpisy Společenství, nebo pokud splnilo podmínky, které Společenství stanovilo pro poskytování uvedeného zacházení;
vzhledem k tomu, že tato snížená sazba musí být použitelná i v případě, kdy zboží nebylo v době propuštění do režimu aktivního zušlechťovacího styku v celním prohlášení zařazeno do položky celního sazebníku, která umožňuje poskytnutí zvýhodněného sazebního zacházení z důvodu zvláštního použití;
vzhledem k tomu, že v některých případech se může stát, že zboží propuštěné do režimu aktivního zušlechťovacího styku nedosáhne zvláštního použití, pro které je poskytováno zvýhodněné sazební zacházení; že orgány proto mohou požadovat poskytnutí nebo zajištění celního dluhu v plné výši cel, která by byla vybírána, kdyby povolily propuštění zušlechtěných výrobků, meziproduktů nebo zboží v nezměněném stavu do volného oběhu;
vzhledem k tomu, že lhůta, během které musí zboží dosáhnout zvláštního použití v rámci zvýhodněného sazebního zacházení, počíná běžet dnem, kdy příslušné orgány přijmou prohlášení o propuštění do volného oběhu; že v případě režimu aktivního zušlechťovacího styku musí proto tato lhůta počínat běžet v okamžiku, kdy příslušné orgány přijmou celní doklad týkající se propuštění zboží do režimu aktivního zušlechťovacího styku;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro celní režimy zušlechťovacího styku;
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Cla, jež mají být vybírána podle článku 16 směrnice 69/73/EHS ze zboží, které v době, kdy bylo propuštěno do režimu aktivního zušlechťovacího styku, mělo z důvodu svého zvláštního použití nárok na zvýhodněné sazební zacházení, se vypočítávají odkazem na sazbu odpovídající tomuto zvýhodněnému sazebnímu zacházení, pokud uvedené zboží: a) skutečně dosáhlo zvláštního použití, které umožňuje, aby takové zacházení bylo v souladu s příslušnými předpisy Společenství poskytnuto
nebo
b) splnilo podmínky, které Společenství stanovilo pro poskytování uvedeného zacházení.
2. Odstavec 1 se použije též v případě, kdy zboží nebylo v době propuštění do režimu aktivního zušlechťovacího styku v celním prohlášení zařazeno do položky celního sazebníku, která umožňuje poskytnutí zvýhodněného sazebního zacházení z důvodu zvláštního použití za předpokladu, že to potřebná opatření dohledu dovolují.
3. Pokud je zboží v době propuštění do režimu aktivního zušlechťovacího styku v celním prohlášení zařazeno do položky celního sazebníku, která umožňuje poskytnutí zvýhodněného sazebního zacházení z důvodu zvláštního použití, mohou příslušné orgány požadovat poskytnutí nebo zajištění celního dluhu v plné výši cel, která by byla vybírána, pokud by zušlechtěné výrobky, meziprodukty nebo zboží v nezměněném stavu byly propuštěny do volného oběhu bez toho, aby zboží dosáhlo zvláštního použití, pro které se zvýhodněné sazební zacházení poskytuje.
Článek 2
1. Ustanovení čl. 1 odst. 1 se použije pouze tehdy, pokud zboží dosáhlo zvláštního použití stanoveného pro poskytnutí zvýhodněného sazebního zacházení před uplynutím lhůty stanovené v tomto ohledu v nařízeních, která stanovují podmínky pro vznik nároku na toto zacházení. Tato lhůta počíná běžet okamžikem, kdy příslušné orgány přijmou celní doklad týkající se propuštění zboží do režimu aktivního zušlechťovacího styku.
2. Příslušné orgány však mohou prodloužit dobu stanovenou v odstavci 1, jestliže zboží nedosáhlo daného zvláštního použití z důvodu náhodné události nebo vyšší moci nebo z důvodů spojených s technickými požadavky na opracování nebo zpracování zboží.
Článek 3
1. Členské státy uvedou v účinnost předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. ledna 1980.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Komise o tom informuje ostatní členské státy.
Článek 4
Tato směrnice je určena členským státům.
SMĚRNICE RADY
ze dne 11. září 1979
o sbližování právních předpisů členských států týkajících se vodoměrů na teplou vodu (79/830/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu1,
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru2,
vzhledem k tomu, že v členských státech konstrukce a metody kontroly vodoměrů na teplou vodu podléhají závazným ustanovením, která se v jednotlivých státech liší, a brání tak obchodu s těmito přístroji; že je proto nezbytné tato ustanovení sblížit;
vzhledem k tomu, že směrnice Rady 71/316/EHS ze dne 26. července 1971 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se společných ustanovení pro měřicí přístroje a pro metody metrologické kontroly3 ve znění aktu o přistoupení4 stanovila postupy při EHS schválení typu a EHS prvotním ověření; že v souladu s uvedenou směrnicí je nezbytné stanovit technické požadavky na konstrukci a funkci vodoměrů na teplou vodu; že před tím, než bude možné tyto přístroje volně dovážet, uvádět na trh a užívat, je nezbytné splnit tyto požadavky, provést kontroly a připojit příslušné značky a znaky,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Tato směrnice se vztahuje na vodoměry na teplou vodu určené pro spojité měření objemu teplé vody, která jimi protéká.
Tyto vodoměry budou opatřeny měřicím zařízením spojeným s indikačním zařízením.
Pro účely této směrnice bude termín "teplá voda" znamenat vodu, jejíž teplota je vyšší než 30 °C, ale nepřekročí 90 °C.
Vodoměry na teplou vodu pro zapojení do cirkulačních systémů určených pro přenos tepelné energie jsou z oblasti působnosti této směrnice vyjmuty.
Článek 2
Vodoměry na teplou vodu, které smějí být opatřeny značkami a znaky EHS, jsou popsány v příloze této směrnice.
Tyto vodoměry podléhají EHS schválení typu a EHS prvotnímu ověření.
Článek 3
Žádný členský stát nesmí bránit, zakazovat nebo omezovat uvedení na trh nebo uvedení do provozu vodoměrů na teplou vodu, které na základě svých metrologických vlastností nesou značku EHS schválení typu a značku prvotního EHS prvotního ověření.
Článek 4
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 1. ledna 1982 a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy zajistí, aby bylo Komisi sděleno znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působností této směrnice.
Článek 5
Tato směrnice je určena členským státům.
SMĚRNICE RADY
ze dne 18. září 1979,
kterou se po šesté mění směrnice 67/548/EHS o sbližování právních a správních předpisů týkajících se klasifikace, balení a označování nebezpečných látek
(79/831/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu[1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru[2],
vzhledem k tomu, že pro ochranu člověka a životního prostředí před potenciálními riziky, která by mohla vzniknout při uvádění nových látek na trh, je nezbytné stanovit vhodná opatření a zejména posílit doporučení uvedená ve směrnici Rady 67/548/EHS ze dne 27. června 1967 o sbližování právních a správních předpisů týkajících se klasifikace, balení a označování nebezpečných látek[3], naposledy pozměněné směrnicí 75/409/EHS[4];
vzhledem k tomu, že je z těchto důvodů nezbytné změnit směrnici 67/548/EHS, která v současné době vhodnou klasifikací, balením a označováním nebezpečných látek chrání obyvatelstvo a hlavně pracovníky, kteří je používají;
vzhledem k tomu, že pro kontrolu účinků na člověka a životní prostředí je vhodné, aby pro každou novou látku uváděnou na trh měl výrobce nebo dovozce povinnost předložit předběžnou studii a zaslat příslušnému orgánu oznámení obsahující určité povinné informace; že je dále důležité přísně sledovat vývoj a použití nových látek uvedených na trh a že je za tímto účelem nezbytné vytvořit systém umožňující zapsání všech nových látek do seznamu;
vzhledem k tomu, že je dále nezbytné, pokud má být směrnice správně použita, vypracovat seznam látek na trhu Společenství ke dni 18. září 1981;
vzhledem k tomu, že je nezbytné vytvořit prostor pro opatření umožňující zavedení oznamovacího postupu, podle kterého je pak oznámení provedené v jednom členském státě platné pro Společenství; že je dále nezbytné vytvořit prostor, aby opatření týkající se klasifikace a označování látek mohla být stanovena na úrovni Společenství;
vzhledem k tomu, že je nezbytné zavést opatření pro balení a prozatímní označování nebezpečných látek, které ještě nejsou uvedeny v příloze I směrnice 67/548/EHS;
vzhledem k tomu, že je nezbytné učinit uvádění pokynů pro bezpečné zacházení povinným;
vzhledem k tomu, že článek 2 výše uvedené směrnice klasifikuje látky a přípravky jako toxické, zdraví škodlivé, žíravé nebo dráždivé na základě obecných definicí; že zkušenosti ukázaly, že je třeba zlepšit tuto klasifikaci; že v současné době chybí specifikace nezbytné pro přidělení těchto tříd, je vhodné vytvořit přesná kritéria pro klasifikaci; že kromě toho článek 3 uvedené směrnice vytváří prostor pro hodnocení nebezpečnosti pro životní prostředí, a je proto nezbytné stanovit určité vlastnosti a parametry hodnocení a zřídit fázovaný program studií,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Články 1 až 8 směrnice 67/548/EHS se nahrazují těmito články:
"Článek 1
1. Účelem této směrnice je sblížit právní a správní předpisy členských států o:
a) oznamování látek a
b) klasifikaci, balení a označování látek nebezpečných pro člověka a životní prostředí,
které jsou uváděny na trh v členských státech.
2. Tato směrnice se nevztahuje na opatření týkající se:
a) léčivých přípravků, omamných látek a radioaktivních látek;
b) přepravy nebezpečných látek po železnici, silnici, vnitrozemských vodních cestách, po moři nebo letecky;
c) potravin nebo krmiv;
d) látek ve formě odpadů, na které se vztahuje směrnice Rady 75/442/EHS ze dne 15. července 1975 o odpadech[5] a směrnice Rady 78/319/EHS ze dne 20. března 1978 o toxickém a nebezpečném odpadu[6];
e) látek v tranzitu, které jsou pod celním dohledem, pokud nejsou podrobeny jakémukoliv zacházení nebo zpracování.
3. Články 15, 16 a 17 se nevztahují na opatření týkající se:
a) kontejnerů obsahujících plyny, které jsou stlačené, zkapalněné nebo rozpuštěné pod tlakem, kromě aerosolů, na které se vztahují požadavky směrnice Rady 75/324/EHS ze dne 20. května 1975 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se aerosolových rozprašovačů[7];
b) střeliva a výbušnin, uvedených na trh za účelem dosažení praktických účinků výbuchem nebo pyrotechnických účinků.
4. Články 5, 6 a 7 se, pokud se týká oznámení nepoužijí:
a) - do šesti měsíců po zveřejnění seznamu uvedeného v čl.
13 odst. 1 pro látky uvedené na trh před 18. zářím 1981,
- šest měsíců po zveřejnění seznamu uvedeného v čl. 13 odst. 1 pro látky, které jsou uvedeny v tomto seznamu;
b) pro pesticidy a hnojiva, pokud podléhají schvalovacím postupům, které jsou přinejmenším rovnocenné, nebo oznamovacím postupům Společenství nebo postupům, které dosud nejsou harmonizovány;
c) pro látky, které již podléhají stejným zkušebním a oznamovacím požadavkům podle existujících směrnic.
Článek 2
1. Pro účely této směrnice se:
a) "látkami" rozumějí chemické prvky a jejich sloučeniny v přírodním stavu nebo vyráběné průmyslově, včetně jakýchkoliv přísad potřebných pro jejich uvedení na trh;
b) "přípravky" rozumějí směsi nebo roztoky složené ze dvou nebo více látek;
c) "životním prostředím" rozumí voda, ovzduší a půda a jejich vzájemný vztah a rovněž vztahy mezi nimi a jakýmikoliv živými organismy;
d) "oznámením" rozumí dokumenty, jejichž prostřednictvím výrobce nebo jakákoliv jiná osoba usazená ve Společenství, která uvádí látku jako takovou nebo obsaženou v přípravku na trh, předkládá nutné informace příslušnému orgánu členského státu.
Osoba, která tak činí, se dále nazývá "oznamovatel";
e) "uvedením na trh" rozumí dodání nebo zpřístupnění třetím stranám.
Pro účely této směrnice se dovoz do celního prostoru Společenství považuje za uvedení na trh.
2. Ve smyslu této směrnice jsou "nebezpečné" tyto látky a přípravky:
a) výbušné:
látky a přípravky, které mohou vybuchnout účinkem plamene, nebo jsou citlivější na náraz nebo tření než dinitrobenzen;
b) oxidující:
látky a přípravky, které vedou při styku s jinými látkami, zejména hořlavými, ke vzniku vysoce exotermické reakce;
c) extrémně hořlavé:
kapalné látky a přípravky, které mají bod vzplanutí nižší než 0 oC a bod varu rovný 35 oC nebo nižší;
d) vysoce hořlavé:
- látky a přípravky, které se mohou zahřát a nakonec vznítit ve styku se vzduchem při běžné teplotě bez použití energie, nebo
- pevné látky a přípravky, které se mohou snadno vznítit po krátkém styku se zdrojem vznícení a které pokračují v hoření nebo shoří po odstranění zdroje vznícení, nebo
- kapalné látky nebo přípravky, které mají bod vzplanutí nižší než 21 oC, nebo
- plynné látky a přípravky, které jsou hořlavé ve vzduchu při běžném tlaku, nebo
- látky a přípravky, které při styku s vodou nebo vlhkým vzduchem uvolňují extrémně hořlavé plyny v nebezpečných množstvích;
e) hořlavé:
kapalné látky a přípravky, které mají bod vzplanutí rovný 21 oC nebo vyšší a nižší než 55 oC nebo rovný této teplotě;
f) vysoce toxické:
látky a přípravky, které, když jsou vdechovány nebo požity nebo proniknou pokožkou, mohou vyvolat neobyčejně vážná akutní nebo chronická zdravotní rizika a dokonce smrt;
g) toxické:
látky a přípravky, které, když jsou vdechovány nebo požity nebo proniknou pokožkou, mohou vyvolat vážná akutní nebo chronická zdravotní rizika, a dokonce smrt;
h) zdraví škodlivé:
látky a přípravky, které, když jsou vdechovány nebo požity nebo proniknou pokožkou, mohou vyvolat částečná zdravotní rizika;
i) žíravé:
látky a přípravky, které mohou při styku s živými tkáněmi tyto tkáně zničit;
j) dráždivé:
nežíravé látky a přípravky, které mohou okamžitým, prodlouženým nebo opakovaným stykem s pokožkou nebo sliznicí způsobit zánět;
k) nebezpečné pro životní prostředí:
látky a přípravky, jejichž použití představuje nebo může představovat okamžitá nebo opožděná rizika pro životní prostředí;
l) karcinogenní:
látky nebo přípravky, které, když jsou vdechovány nebo požity nebo proniknou pokožkou, mohou vyvolat rakovinu u člověka nebo zvýšit její výskyt;
m) teratogenní;
n) mutagenní.
Článek 3
1. Fyzikálně-chemické vlastnosti látek a přípravků se stanovují podle metod stanovených v příloze V A; jejich toxicita se stanovuje podle metod uvedených v příloze V B a jejich ekotoxicita podle metod uvedených v příloze V C.
2. Skutečná nebo potenciální nebezpečnost pro životní prostředí se posoudí podle vlastností stanovených v přílohách VII a VIII na základě jakýchkoliv existujících mezinárodně uznávaných parametrů.
3. Obecné principy klasifikace a označování látek a přípravků se použijí v souladu s kritérii v příloze VI, kromě případů, kdy jsou samostatnými směrnicemi stanoveny pro nebezpečné přípravky protichůdné požadavky.
Článek 4
1. Klasifikace nebezpečných látek podle stupně nebezpečnosti a specifické povahy následných rizik je založena na kategoriích stanovených v čl. 2 odst. 2. Pro kategorie a) až j) se látky klasifikují podle nejvyššího stupně nebezpečnosti v souladu s čl. 16 odst. 4.
2. Pro nebezpečné látky uvedené v příloze I je v případě potřeby nutné určit zařazení umožňující posouzení nebezpečnosti přípravků pro zdraví.
Zařazení musí být určeno v souladu s kritérii, která stanoví následné směrnice Rady.
Článek 5
1. Aniž je dotčen článek 8, členské státy přijmou všechna opatření nezbytná, aby zajistily, že látky jako takové nebo obsažené v přípravcích nemohou být uvedeny na trh, pokud nebyly:
- oznámeny příslušnému orgánu jednoho z členských států v souladu s touto směrnicí,
- zabaleny a označeny v souladu s články 15 až 18 a s kritérii v příloze VI a v souladu s výsledky zkoušek provedených podle článku 6.
2. Opatření uvedená v odst. 1 druhé odrážce se použijí, dokud látka není uvedena v seznamu v příloze I nebo dokud nebylo v souladu s postupem stanoveným v článku 21 přijato rozhodnutí látku v seznamu neuvádět.
Nebezpečné látky dosud neuvedené v příloze I, ale zahrnuté do seznamu, na který odkazuje čl. 13 odst.
1, nebo které jsou již na trhu před 18. zářím 1981, musí být baleny a prozatímně označeny výrobcem nebo jeho zplnomocněným zástupcem v souladu s pravidly stanovenými v článcích 15 až 18 a s kritérii v příloze VI, pokud od výrobce usazeného nebo neusazeného ve Společenství lze rozumně očekávat, že si je vědom jejich nebezpečných vlastností.
Článek 6
1. Aniž je dotčen čl. 1 odst. 4 a čl. 8 odst. 1, vyžaduje se od každého výrobce nebo dovozce látky do Společenství ve smyslu této směrnice, aby předložil příslušnému orgánu uvedenému v článku 7 členského státu, ve kterém je látka vyráběna nebo kterým je dovážena do Společenství, nejpozději 45 dnů před uvedením látky na trh oznámení zahrnující:
- technický dokumentační soubor údajů poskytující informace nezbytné pro hodnocení předvídatelných rizik, ať bezprostředních, nebo opožděných, které látka může představovat pro člověka a životní prostředí, a obsahující přinejmenším informace a výsledky studií uvedených v příloze VII spolu s podrobným a úplným popisem provedených studií a použitých metod nebo bibliografických odkazů na ně,
- prohlášení týkající se nepříznivých účinků látky se zřetelem na různá předpokládaná použití,
- navrženou klasifikaci a označení této látky v souladu s touto směrnicí,
- návrhy veškerých doporučených opatření týkajících se bezpečného použití této látky.
2. V případě látky, která již byla oznámena, však příslušný orgán může souhlasit, že oznamovatel této látky se může pro účely technické dokumentace odvolat na výsledky studií provedených jedním nebo několika předchozími oznamovateli s podmínkou, že tito oznamovatelé k tomu dají písemný souhlas.
3. Pokud je látka již uvedena v seznamu v příloze I, oznamovatel nemusí předkládat prohlášení týkající se nepříznivých účinků, navrženou klasifikaci a návrhy na jakákoliv bezpečnostní opatření týkající se bezpečného použití.
Dále oznamovatel nemusí předkládat údaje požadované pro technickou dokumentaci v příloze VII s výjimkou bodů 1 a 2 této přílohy, pokud látka byla původně oznámena alespoň před 10 lety.
4. Od každého oznamovatele již oznámené látky se vyžaduje, aby informoval příslušný orgán o:
- změnách v ročních nebo celkových množstvích jím uvedených na trh v souladu s tunovými rozsahy stanovenými v příloze VII bodu 2.2.1,
- nových poznatcích o účincích látky na člověka a/nebo na životní prostředí, o kterých se dá rozumně předpokládat, by si jich měl být vědom,
- nových použitích, pro která je látka uvedena na trh (ve smyslu přílohy VII bodu 2.1.2), o kterých se dá rozumně předpokládat, že by si jich měl být vědom,
- jakékoliv změně vlastností v důsledku modifikace látky uvedené v příloze VII bodu 1.3.
5. Od oznamovatele se rovněž vyžaduje, aby informoval příslušný orgán o výsledcích studií provedených v souladu s přílohou VIII.
Článek 7
1. Členské státy určí příslušný orgán nebo orgány odpovědné za příjem informací požadovaných v článku 6 a za přezkoumání jejich souladu s požadavky směrnice, zejména:
- oznamovatelem navržených zjištění o veškerých předvídatelných rizicích, se kterými může být látka spojena,
- klasifikace a označování,
- návrhů na jakákoliv bezpečnostní opatření týkající se bezpečného použití předložených oznamovatelem.
Pokud je možno prokázat, že je to nezbytné pro hodnocení nebezpečí, která mohou být látkou způsobena, mohou příslušné orgány kromě toho:
- požádat o další informace a/nebo ověřovací zkoušky týkající se látek, které jim byly oznámeny; to může rovněž zahrnovat vyžádání informací uvedených v příloze VII dříve, než je pro ně stanoveno,
- provádět odběr vzorků, jaký je nezbytný pro kontrolní účely,
- provádět vhodná opatření týkající se bezpečného použití látky až do zavedení ustanovení Společenství.
2. Postup stanovený v článku 21 musí být použit při schvalování a při provádění změn návrhů na:
- klasifikaci,
- označování a
- doporučená bezpečnostní opatření podle přílohy VII bodů 2.3, 2.4 a 2.5.
3. Členské státy a Komise zajistí, aby jakékoliv informace týkající se obchodního využití nebo výroby byly uchovány v tajnosti.
Článek 8
1. Níže uvedené látky se považují za oznámené ve smyslu této směrnice, pokud jsou splněny tyto podmínky:
- polymerizáty, polykondenzáty a polyadukty s výjimkou těch, které obsahují v kombinované formě 2 % nebo více jakéhokoliv monomeru, který nebyl uveden na trh před 18. zářím 1981,
- látky pro výzkumné a analytické účely, pokud jsou uvedeny na trh za účelem stanovení jejich vlastností v souladu s touto směrnicí,
- látky uvedené na trh pro výzkumné a analytické účely v množstvích menších než jedna tuna za rok na jednoho výrobce nebo dovozcem a určené výhradně pro laboratoře,
- látky uvedené na trh v množstvích menších než jedna tuna za rok na jednoho výrobce, za předpokladu, že výrobce oznámí jejich identifikaci, údaje na označení a množství příslušným orgánům členských států, ve kterých je látka uváděna na trh, a splní veškeré podmínky stanovené těmito orgány.
Avšak látky uvedené na trh ve výzkumném a vývojovém stadiu s omezeným počtem registrovaných zákazníků v množstvích, která jsou omezena pro účely výzkumu a vývoje, ale která jsou větší než jedna tuna za rok na jednoho výrobce, opravňují k výjimce na období jednoho roku za předpokladu, že výrobce oznámí jejich identifikaci, údaje na označení a množství příslušným orgánům členského státu, ve kterém probíhá výroba, výzkum a vývoj a splní veškeré podmínky stanovené těmito orgány pro takový výzkum a vývoj; po tomto období podléhají látky oznámení.
Výrobce musí rovněž poskytnout záruku, že s látkou nebo přípravkem, ve kterém je látka obsažena, budou nakládat pouze zaměstnanci zákazníků za kontrolovaných podmínek a nebude dána k dispozici veřejnosti.
2. Látky uvedené v odstavci 1 musí být, pokud lze v rozumné míře u výrobce předpokládat, že by si měl být vědom jejich nebezpečných vlastností, zabaleny a prozatímně označeny výrobcem nebo jeho zástupcem v souladu s pravidly stanovenými v článcích 15 až 18 a s kritérii stanovenými v příloze VI.
Pokud označení v souladu s principy stanovenými v článku 16 ještě není možné, štítek by měl obsahovat výstrahu: "Pozor, látka dosud nebyla plně otestována".
3. Pokud je látka uvedená v odstavci 1 označená v souladu s principy stanovenými v článku 16 vysoce toxická nebo toxická, musí výrobce nebo dovozce takové látky předat příslušnému orgánu veškeré vhodné informace ve smyslu přílohy VII bodů 2.3, 2.4 a 2.5.
Článek 9
Pokud členský stát obdržel dokumentaci oznámení nebo dodatečné informace podle článku 6, zašle neprodleně Komisi kopii dokumentace nebo její shrnutí spolu s příslušným komentářem; v případě dalších informací uvedených v čl. 7 odst. 1 a dodatečných informací nebo studií podle přílohy VIII příslušný orgán oznámí Komisi zvolené zkoušky, důvody pro jejich výběr a vyhodnocení jejich výsledků.
Článek 10
1. Po obdržení kopie dokumentace oznámení, jejího shrnutí nebo dodatečných informací zaslaných členským státem Komise poskytne:
- dokumentaci oznámení nebo její shrnutí ostatním členským státům,
- jakékoliv další příslušné informace, které shromáždila v souladu s touto směrnicí, všem členským státům.
2. Příslušný orgán kteréhokoli členského státu může přímo konzultovat příslušný orgán, který obdržel původní oznámení, nebo Komisi o specifických podrobnostech údajů obsažených v dokumentaci vyžadované podle této směrnice; může rovněž navrhnout, aby byly požadovány další zkoušky nebo informace.
Pokud se příslušnému orgánu, který obdržel původní oznámení, nepodaří vyhovět návrhům ostatních orgánů týkajícím se dalších informací nebo změn v programech studií požadovaných podle přílohy VIII, musí ostatním zúčastněným orgánům uvést důvody.
Pokud se příslušné orgány nedohodnou a pokud se kterýkoliv z orgánů na základě podrobného zdůvodnění domnívá, že pro ochranu zdraví a životního prostředí jsou skutečně nezbytné dodatečné informace nebo změny programů studií, může požádat Komisi, aby rozhodla v souladu s postupem stanoveným v článku 21.
Článek 11
Pokud má oznamovatel za to, že se jedná o problém důvěrnosti údajů, může označit informace stanovené v článku 6, které považuje za obchodně citlivé, a jejichž zveřejnění by ho mohlo výrobně nebo obchodně poškodit, a které si proto přeje uchovat v tajnosti před všemi osobami jinými než příslušné orgány a Komise.
V těchto případech musí být předloženo podrobné odůvodnění.
Průmyslové a obchodní tajemství se nesmí vztahovat na:
- obchodní název látky,
- fyzikálně-chemická data týkající se látky v souvislosti s přílohou VII bodem 3,
- možné způsoby zneškodnění látky,
- interpretaci toxikologických a ekotoxikologických zkoušek a jméno subjektu odpovědného za tyto zkoušky,
- doporučené metody a bezpečnostní opatření uvedené v příloze VII bodu 2.3 a mimořádná opatření uvedená v příloze VII bodech 2.4 a 2.5.
Pokud oznamovatel sám dodatečně zveřejní dříve důvěrné informace, je povinen o tom informovat příslušný orgán.
2. Orgán přijímající oznámení rozhodne na svou vlastní odpovědnost, na které informace se vztahuje průmyslové a obchodní tajemství v souladu s odstavcem 1.
3. Název látky uvedené v seznamu v souladu s čl. 13 odst. 2 může být zahrnut v kódované formě tam, kde to vyžaduje příslušný orgán, kterému bylo oznámení předloženo, vzhledem k problémům s důvěrností, které by mohly vzniknout zveřejněním názvu látky za předpokladu, že látka není klasifikována jako nebezpečná.
Látka může být zahrnuta do seznamu v kódované formě po dobu nepřesahující tři roky.
4. Důvěrná informace, na kterou je upozorněna buď Komise, nebo členský stát, zůstane utajena.
Ve všech případech taková informace:
- musí být předložena pouze orgánům, jejichž povinnosti jsou specifikovány v čl. 7 odst. 1,
- může však, pokud jsou podniknuty správní nebo právní postupy zahrnující sankce za účelem kontroly látek uvedených na trh, být oznámena osobám přímo se podílejícím na takových postupech.
Tento článek a článek 12 nesmí zavazovat členský stát, jehož právní nebo správní praxe stanoví přísnější omezení na ochranu průmyslového a obchodního tajemství, než jsou omezení stanovená v těchto článcích, aby poskytl informace, pokud dotyčný stát nepodnikne kroky ke splnění těchto přísnějších omezení.
Článek 12
Údaje předložené v souladu s článkem 9 a čl. 10 odst. 1 mohou být zaslány Komisi a členským státům v formě shrnutí.
V takových případech a v souvislosti s čl. 10 odst. 2 mají příslušné orgány členských států a Komise kdykoliv přístup k dokumentaci oznámení a k dodatečným informacím.
Článek 13
1. Komise vypracuje na základě informací poskytnutých členskými státy seznam látek na trhu Společenství k 18. září 1981.
Přitom vezme v úvahu čl. 1 odst. 4 a článek 8.
V seznamu se uvede chemický název podle mezinárodně uznávané chemické nomenklatury (přednostně IUPAC), číslo CAS a obecný název nebo zkrácený název podle ISO, pokud existuje.
2. Komise vede seznam všech látek oznámených podle této směrnice.
3. Informace a forma, ve které je tato informace zapsána v seznamu, spolu s kritérii pro poskytování informací vztahujících se k seznamu, které členské státy poskytují Komisi, budou určeny v souladu s postupem stanoveným v článku 21.
Článek 14
Příloha I obsahuje seznam látek klasifikovaných v souladu s článkem 4 a veškerá doporučení týkající se bezpečného použití.
Článek 15
1. Členské státy přijmou veškerá nezbytná opatření, aby zajistily, že nebezpečné látky nemohou být uvedeny na trh, pokud jejich obaly nesplňují tyto požadavky:
a) musí být navrženy a konstruovány tak, aby jejich obsah nemohl uniknout; tento požadavek neplatí tam, kde jsou předepsána zvláštní bezpečnostní zařízení;
b) materiály tvořící obal a uzávěry, nesmějí být citlivé k nepříznivému účinku obsahu nebo vést s obsahem k tvorbě škodlivých nebo nebezpečných sloučenin s obsahem;
c) obal a uzávěry musí být všude silné a pevné, aby bylo zajištěno, že se neuvolní a bezpečně odolají běžným tlakům a napětím při manipulaci;
d) kontejnery vybavené vyměnitelným uzavíracím zařízením musí být navrženy tak, aby obal mohl být opakovaně znovu uzavřen bez úniku obsahu.
2. Členské státy mohou rovněž předepsat, že:
- obaly musí být na počátku uzavřeny pečetí takovým způsobem, že když je obal poprvé otevřen, pečeť se neopravitelně poškodí,
- kontejnery o objemu nepřesahujícím tři litry, které obsahují nebezpečné látky určené pro použití v domácnosti, musí mít uzávěry odolné proti otevření dětmi,
- kontejnery o objemu nepřesahujícím jeden litr, které obsahují vysoce toxické, toxické nebo žíravé kapaliny určené pro použití v domácnosti, musí být opatřeny hmatatelnou výstrahou nebezpečí.
3. Jakékoliv technické specifikace, které mohou být nezbytné s ohledem na zařízení uvedená v odstavci 2, se musí schválit postupem podle článku 21 a musí být uvedeny v příloze IX, konkrétně:
- v příloze IX A vztahující se na uzávěry odolné proti otevření dětmi,
- v příloze IX B vztahující se na hmatatelné výstrahy nebezpečnosti.
Článek 16
1. Členské státy přijmou veškerá nezbytná opatření, aby zajistily, že nebezpečné látky nemohou být uvedeny na trh, pokud označení na jejich obalech nesplňuje následující požadavky.
2. Na každém obalu je jasně a nesmazatelně uveden:
- název látky,
- původ látky,
- symbol nebezpečnosti, pokud je stanoven, a označení nebezpečnosti spojené s použitím látky,
- standardní věty uvádějící zvláštní rizika vyplývající z této nebezpečnosti,
- standardní věty uvádějící bezpečnostní pokyny vztahující se na použití látky.
a) název látky musí být jedním z názvů uvedených v příloze I této směrnice; pokud tomu tak není, název musí být uveden v souladu s mezinárodně uznávanou nomenklaturou;
b) označení původu musí zahrnovat jméno a adresu výrobce, distributora nebo dovozce;
c) musí být použity tyto symboly a označení nebezpečnosti:
- výbušné:
vybuchující bomba (E)
- oxidující:
plamen nad kruhem (O)
- extrémně hořlavé:
plamen (F)
- vysoce hořlavé:
plamen (F)
- vysoce toxické:
lebka a zkřížené hnáty (T)
- toxické:
lebka a zkřížené hnáty (T)
- zdraví škodlivé:
svatoondřejský kříž (Xn)
- žíravé:
symbol ukazující škodlivé účinky kyseliny (C)
- dráždivé:
svatoondřejský kříž (Xi)
Symboly musí být v souladu se symboly v příloze II; musí být vytištěny černě na oranžovo-žlutém pozadí.
d) zvláštní rizika spojená s použitím látek musí být uvedena jednou nebo více standardními větami, které jsou v souladu s odkazy uvedenými v seznamu v příloze I stanoveny v příloze III.
V případě, že látka není uvedena v příloze I, odkaz na zvláštní rizika přisouzená nebezpečným látkám musí odpovídat příslušným údajům uvedeným v příloze III.
Nápisy "extrémně hořlavý" nebo "vysoce hořlavý" nemusí být uvedeny, pokud opakují znění označující nebezpečnost použití v souladu s výše uvedeným písmenem c);
e) bezpečnostní pokyny týkající se použití látek musí být uvedeny standardními větami, které jsou v souladu s odkazy uvedenými v seznamu v příloze I stanoveny v příloze IV.
Balení musí být doprovázeno bezpečnostními pokyny požadovanými podle výše uvedeného odstavce, pokud není fyzicky možné je uvést na štítku nebo na obalu samotném.
V případě látky, která není uvedena v seznamu v příloze I, musí být bezpečnostní pokyny týkající se nebezpečných látek v souladu s příslušnými označeními uvedenými v příloze IV;
f) označení jako "netoxický", "neškodlivý" a jiná podobná označení nesmějí být uvedena na štítcích nebo obalech látek, na které se vztahuje tato směrnice.
3. V případě dráždivých, vysoce hořlavých, hořlavých a oxidujících látek nemusí být uvedeny označení zvláštních rizik a bezpečnostní pokyny, pokud obsah balení nepřesahuje 125 ml.
To platí i v případě stejného objemu škodlivých látek, které se neprodávají v maloobchodě veřejnosti.
4. Pokud je látce přiřazen více než jeden symbol nebezpečnosti:
- povinnost zobrazit symbol T činí symboly X a C nepovinnými, pokud příloha I nestanoví jinak,
- povinnost zobrazit symbol C činí symbol X nepovinným,
- povinnost zobrazit symbol E činí symboly F a O nepovinnými.
Článek 17
1. Pokud jsou údaje požadované článkem 16 uvedeny na štítku, musí být štítek pevně připevněn k jedné nebo více stranám obalu tak, aby bylo možné tyto údaje číst ve vodorovné poloze, když je obal uložen běžným způsobem.
Rozměry štítku jsou tyto:
Objem balení Rozměry(v milimetrech)
- nepřesahující 3 litry přinejmenším 52 x 74
- větší než 3 litry, ale nepřesahující 50 litrů přinejmenším 74 x 105
- větší než 50 litrů, ale nepřesahující 500 litrů přinejmenším 105 x 148
- větší než 500 litrů přinejmenším 148 x 210
Každý symbol musí pokrývat přinejmenším jednu desetinu povrchové plochy štítku, nesmí však být menší než 1 cm2.
Celý povrch štítku musí být připevněn k obalu bezprostředně obsahujícímu látku.
Tyto rozměry jsou určeny výhradně pro poskytování informací požadovaných podle této směrnice a v případě potřeby jakýchkoliv doplňujících označení pro zdraví a bezpečnost.
2. Štítek není zapotřebí tam, kde jsou podrobnosti jasně uvedeny na samotném obalu, jak stanoví odstavec 1.
3. Barva a popis štítku - nebo v případě odstavce 2 balení - musí být takové, aby se od sebe symbol nebezpečnosti a jeho pozadí zřetelně odlišovaly.
4. Členské státy mohou podmínit uvádění nebezpečných látek na trh na svém území použitím národního jazyka nebo jazyků při jejich balení a označování.
5. Pro účely této směrnice budou požadavky na označení považovány za splněné:
a) v případě vnějšího obalu obsahujícího jedno nebo více vnitřních balení, pokud je vnější obal označen v souladu s mezinárodními pravidly pro přepravu nebezpečných látek a vnitřní balení je označeno nebo jsou označena v souladu s touto směrnicí;
b) v případě jednoho obalu, pokud je takový obal označen v souladu s mezinárodními pravidly pro přepravu nebezpečných látek a podle čl. 16 odst. 2 písm. a), b), d) a e).
Pokud nebezpečné látky neopouštějí území členského státu, může být místo mezinárodních předpisů pro přepravu nebezpečných látek povoleno označení, které splňuje vnitrostátní předpisy.
Článek 18
Členské státy mohou:
a) povolit, aby označování požadované článkem 6 bylo provedeno nějakým jiným vhodným způsobem na obalech, které jsou buď příliš malé nebo jinak nevhodné pro označování v souladu s čl. 17 odst. 1 a 2;
b) povolit, odchylně od článků 16 a 17, aby obaly nebezpečných látek, které nejsou ani výbušné, ani vysoce toxické nebo toxické, nebyly označeny, nebo byly označeny nějakým jiným způsobem, pokud obsahují tak malá množství, že není důvod se obávat jakéhokoliv nebezpečí pro osoby, které s takovými látkami zacházejí nebo pro jiné osoby.
2. Pokud členský stát využije možnosti poskytnuté v odstavci 1, neprodleně o tom uvědomí Komisi.
Článek 19
Změny nezbytné pro přizpůsobení příloh jiných než příloha VI část I a přílohy VII a VIII technickému pokroku se přijímají v souladu s postupem stanoveným v článku 21.
Článek 20
1. Zřizuje se výbor (dále jen "výbor") pro přizpůsobení technickému pokroku směrnic o odstraňování technických překážek obchodu s nebezpečnými látkami a přípravky. Výbor se skládá ze zástupců členských států a předsedá mu zástupce Komise.
2. Výbor přijme svůj jednací řád.
Článek 21
1) Odkazuje-li se na postup podle tohoto článku, přednese věc výboru jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu, nebo na žádost zástupce členského státu.
2) Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k návrhu ve lhůtě, kterou stanoví předseda podle naléhavosti věci.
Rozhodnutí se přijímají většinou 41 hlasů, přičemž hlasům členských států je přidělena váha podle čl. 148 odst.
2 Smlouvy. Předseda nehlasuje.
3. a) Komise přijme zamýšlená opatření, jsou-li v souladu se stanoviskem výboru;
b) Pokud zamýšlená opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, předloží Komise Radě neprodleně návrh opatření, která mají být přijata.
Rada se usnáší kvalifikovanou většinou;
c) Pokud se Rada neusnese do tří měsíců ode dne, kdy jí byl návrh předán, přijme navrhovaná opatření Komise.
Článek 22
Členské státy nesmějí zakazovat, omezovat nebo bránit uvádění na trh látek, které splňují požadavky této směrnice a jejích příloh, z důvodů týkajících se oznámení, klasifikace, balení nebo označování ve smyslu této směrnice.
Článek 23
1. Pokud může členský stát podrobně prokázat, že látka, i když splňuje požadavky této směrnice, představuje nebezpečí pro člověka nebo životní prostředí z důvodů týkajících se klasifikace, balení nebo označování, může přechodně zakázat na svém území prodej této látky nebo ho podmínit zvláštními podmínkami.
Musí o takové akci neprodleně uvědomit Komisi a ostatní členské státy a uvést důvody pro své rozhodnutí.
2. Komise konzultuje dotčené členské státy do šesti týdnů, poté neprodleně zaujme stanovisko a přijme nezbytná opatření.
3. Pokud má Komise za to, že je nezbytné technické přizpůsobení této směrnice, budou tyto změny přijaty buď Komisí, nebo Radou v souladu s postupem stanoveným v článku 21; v takovém případě může členský stát, který přijal bezpečnostní opatření, zachovat tato opatření až do doby, než změny vstoupí v platnost."
Článek 2
Dosavadní články 9, 10 a 11 směrnice 67/548/EHS se označují jako články 24, 25 a 26.
Článek 3
Příloha V směrnice 67/548/EHS se nahrazuje přílohami V až IX této směrnice.
Článek 4
Níže uvedené směrnice se mění takto:
a) Směrnice 73/173/EHS:
- v čl. 5 odst. 2 písm. c) se slova "Článek 6" nahrazují slovy "Článek 16",
- v čl. 9 odst. 2 a v článku 10 se slova "Článek 8c" nahrazují slovy "Článek 21";
b) Směrnice 77/728/EHS:
- v čl. 6 odst. 2 písm. c) se slova "Článek 6" nahrazují slovy "Článek 16",
- v čl. 10 odst. 3 a v čl. 11 se slova "Článek 8c" nahrazují slovy "Článek 21";
c) Směrnice 78/631/EHS:
- v čl. 6 odst. 2 písm. g) se slova "Článek 6" nahrazují slovy "Článek 16",
- v čl. 10 odst. 3 a v článku 11 se slova "Článek 8c" nahrazují slovy "Článek 21".
Článek 5
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s články 1 až 4, čl.
5 odst. 1 a s články 6 až 14 směrnice 67/548/EHS, ve znění této směrnice, nejpozději do 18. září 1981 a uvědomí o nich Komisi.
Nejpozději do 18. září 1983 uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s čl. 5 odst.
2 směrnice 67/548/EHS, ve znění této směrnice, a uvědomí o nich Komisi.
2.
Nejpozději do 18. září 1981 členské státy přijmou a zveřejní právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s články 15 až 23 směrnice 67/548/EHS ve znění této směrnice, která vstoupí v platnost 18. září 1981.
3. Během přechodného období, kdy tato směrnice dosud nebyla provedena v některých členských státech, se zaslání dokumentace oznámení a jakýchkoliv jiných informací shromážděných Komisí na základě čl. 10 odst. 1 směrnice 67/548/EHS, ve znění této směrnice, použije pouze v případě těch členských států, ve kterých se uplatňují opatření článků 5 až 8 směrnice 67/548/EHS ve znění této směrnice, pokud se týká oznámení.
Článek 6
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 9. října 1979 o metodách stanovení a četnosti vzorkování a rozborů povrchových vod určených v členských státech k odběru pitné vody
(79/869/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na čl. 100 a 235 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že akční program Evropských společenství pro životní prostředí [4] žádá opatření k normalizaci a harmonizaci používaných metod stanovení tak, aby výsledky stanovení znečištění byly ve Společenství srovnatelné;
vzhledem k tomu, že směrnice Rady 75/440/EHS [5] ze dne 16. června 1975 o požadované jakosti povrchových vod určených v členských státech k odběru pitné vody, a zvláště čl. 5 odst. 2 dané směrnice, žádá přijetí politiky Společenství týkající se četnosti vzorkování a rozborů ukazatelů a rovněž metod stanovení;
vzhledem k tomu, že jakýkoli rozdíl mezi ustanoveními týkajícími se metod stanovení a četnosti vzorkování a rozborů pro každý ukazatel určující jakost povrchových vod, která jsou již v různých členských státech používána nebo se připravují, může vytvářet nerovné podmínky soutěže, a tím přímo ovlivňovat fungování společného trhu; že je proto nutné právní předpisy v této oblasti sblížit, jak stanoví článek 100 Smlouvy;
vzhledem k tomu, že toto sbližování právních předpisů je zřejmě nezbytné doprovodit akcí Společenství tak, aby prostřednictvím soubornějších právních předpisů bylo možno dosáhnout jednoho z cílů Společenství v oblasti ochrany životního prostředí a zlepšení kvality života; že v tomto smyslu by měla být přijata určitá zvláštní ustanovení; že by měl být uplatněn článek 235 Smlouvy, protože Smlouva nestanoví pravomoci potřebné k tomuto účelu;
vzhledem k tomu, že pro rozbory prováděné v členských státech je nutné určit společné referenční metody stanovení k určení hodnot ukazatelů vymezujících fyzikální, chemické a mikrobiologické vlastnosti povrchových vod určených k odběru pitné vody;
vzhledem k tomu, že pro účely sledování požadované jakosti je nutné pravidelně odebírat minimální počet vzorků povrchové vody tak, aby mohly být stanoveny hodnoty ukazatelů uvedenýchv příloze II směrnice 75/440/EHS;
vzhledem k tomu, že minimální četnost vzorkování a rozborů pro každý ukazatel by měla úměrně vzrůstat s množstvím odebrané vody a počtem zásobovaných obyvatel; že tato četnost by měla vzrůstat se stupněm rizika, které vyvolává zhoršení jakosti vod;
vzhledem k tomu, že technický a vědecký pokrok si může vyžádat rychlou úpravu některého z požadavků vymezeného v příloze II této směrnice, zejména se zřetelem na změny hodnot ukazatelů uvedených v příloze II směrnice 75/440/EHS; že pro snadnější provádění potřebných opatření by měl být stanoven postup zakládající úzkou spolupráci mezi členskými státy a Komisí ve výboru pro přizpůsobení technickému a vědeckému pokroku,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Tato směrnice se týká referenčních metod stanovení a četnosti vzorkování a rozborů ukazatelů uvedených v příloze II směrnice 75/440/EHS.
Článek 2
Pro účely této směrnice se rozumí: - "referenční metodou stanovení" vymezení zásady stanovení nebo výstižný popis postupu stanovení hodnot ukazatelů uvedených v příloze I této směrnice,
- "mezí detekce" nejnižší hodnota šetřeného ukazatele, kterou je možno zjistit,
- "správností" pásmo, v němž se nachází 95 % výsledků stanovení provedených na jednom vzorku při použití stejné metody,
- "přesností" rozdíl mezi skutečnou hodnotou šetřeného ukazatele a průměrnou hodnotou získanou pokusnými rozbory.
Článek 3
1. Rozbory odebraných vzorků vody se týkají ukazatelů uvedených v příloze II směrnice 75/440/EHS, u nichž jsou stanoveny hodnoty I nebo G.
2. Členské státy použijí v co největší možné míře referenční metody stanovení podle přílohy I této směrnice.
3. Hodnoty meze detekce a správnosti a přesnosti metod stanovení používaných k přezkoušení ukazatelů uvedených v příloze I této směrnice musí být dodrženy.
Článek 4
1. Minimální roční četnost vzorkování a rozborů pro každý ukazatel je uvedena v příloze II této směrnice.
Vzorkování se musí v co největší možné míře provádět v průběhu celého roku tak, aby byl získán reprezentativní obraz o stavu jakosti vod.
2. Vzorky povrchové vody musí vystihovat jakost vod v místě vzorkování, jak stanoví čl. 5 odst. 4 směrnice 75/440/EHS.
Článek 5
Nádoby používané na vzorky, činidla nebo metody používané k uchování části vzorku pro rozbor jednoho nebo více ukazatelů, přeprava a skladování vzorků a příprava vzorků k rozborům nesmějí způsobit žádnou významnou změnu ve výsledcích rozborů.
Článek 6
1. Příslušné orgány členských států stanoví četnost vzorkování a rozborů pro každý ukazatel a pro každé místo vzorkování.
2. Četnost vzorkování a rozborů nesmí být nižší než minimální roční četnost stanovená v příloze II této směrnice.
Článek 7
1. Tam, kde dohled příslušných orgánů nad povrchovými vodami určenými k odběru pitné vody prokáže, že zjištěné hodnoty pro určité ukazatele jsou podstatně lepší než hodnoty stanovené členskými státy podle přílohy II směrnice 75/440/EHS, může dotčený členský stát četnost vzorkování a rozborů pro tento ukazatel snížit.
2. Jestliže se v případech uvedených v odstavci 1 nevyskytuje žádné znečištění ani žádné nebezpečí zhoršení jakosti vod a jestliže jakost příslušných vod je lepší než hodnoty uvedené ve sloupci A1 přílohy II směrnice 75/440/EHS, mohou příslušné orgány rozhodnout, že není nutné provádět pravidelné rozbory.
Článek 8
1. Pro účely používání této směrnice poskytnou členské státy Komisi na žádost všechny významné informace o: - používaných metodách rozborů,
- četnosti rozborů.
2. Komise vypracuje v pravidelných intervalech souhrnnou zprávu založenou na takto shromážděných informacích.
Článek 9
1. S ohledem zejména na změny v hodnotách ukazatelů uvedených v příloze II směrnice 75/440/EHS se změny, které vyžadují přizpůsobení technickému pokroku u:
- referenčních metod stanovení uvedených v příloze I této směrnice, - meze detekce, správnosti a přesnosti těchto metod,
- materiálů doporučených pro nádoby na vzorky,
přijmou podle postupu stanoveného v článku 11 této směrnice.
Článek 10
1. Pro účely uvedené v článku 9 se zřizuje výbor pro přizpůsobení technickému a vědeckému pokroku (dále jen "výbor") složený ze zástupců členských států a jednoho zástupce Komise ve funkci předsedy.
2. Výbor přijme svůj jednací řád.
Článek 11
1. Má-li být zahájen postup podle tohoto článku, přednese věc výboru jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu, nebo na žádost zástupce členského státu.
2. Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k návrhu ve lhůtě, kterou stanoví předseda podle naléhavosti věci.
Stanovisko se přijímá většinou 41 hlasů, přičemž hlasům členských států je přidělena váha podle čl. 148 odst.
2 Smlouvy. Předseda nehlasuje.
3. a) Komise přijme zamýšlená opatření, jsou-li v souladu se stanoviskem výboru.
b) Pokud zamýšlená opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, předloží Komise neprodleně Radě návrh opatření, která mají být přijata.
Rada přijme rozhodnutí kvalifikovanou většinou.
c) Pokud se Rada neusnese do tří měsíců ode dne, kdy jí byl návrh předán, navržená opatření přijme Komise.
Článek 12
1. Směrnice 75/440/EHS se mění takto: a) zrušuje se čl. 5 odst. 2;
b) v čl. 5 odst. 3 se slova "hodnoty stanovené podle odstavce 2" nahrazují slovy "hodnoty ukazatelů jakosti příslušných vod".
2. Odstavec 1 nabude účinku dva roky po oznámení této směrnice.
Článek 13
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do dvou let ode dne jejího oznámení.
Neprodleně o tom uvědomí Komisi.
Článek 14
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 30. října 1979
o požadované jakosti vod pro měkkýše
(79/923/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 100 a 235 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že ochrana a zlepšení životního prostředí vyžaduje konkrétní opatření k ochraně vod před znečišťováním, včetně vod pro měkkýše;
vzhledem k tomu, že je nutné ochránit populace měkkýšů před různými škodlivými důsledky vypouštění znečišťujících látek do moře;
vzhledem k tomu, že akční programy Evropských společenství pro životní prostředí z let 1973 [4] a 1977 [5] požadují, aby byly společně navrženy jakostní cíle stanovící různé požadavky, jimž musí životní prostředí vyhovovat, mimo jiné i vymezení ukazatelů pro vody, a to včetně vod pro měkkýše;
vzhledem k tomu, že rozdíly mezi ustanoveními týkajícími se požadované jakosti vod pro měkkýše, která jsou již v různých členských státech uplatňována nebo připravována, mohou vytvářet nerovné podmínky soutěže, a tím přímo ovlivnit fungování společného trhu; že je proto nutné sblížit právní předpisy v této oblasti, jak stanoví článek 100 Smlouvy;
vzhledem k tomu, že je nezbytné toto sbližování právních předpisů spojit s opatřením Společenství tak, aby ustanoveními se širší působností bylo možno dosáhnout jednoho z cílů Společenství v oblasti ochrany životního prostředí a zlepšení kvality života; že v tomto smyslu by měla být přijata určitá zvláštní ustanovení; že je třeba uplatnit článek 235 Smlouvy, protože Smlouva nestanoví pravomoci potřebné k tomuto účelu;
vzhledem k tomu, že pro dosažení cílů této směrnice musí členské státy vymezit vody, pro něž ji budou uplatňovat, a stanovit mezní hodnoty odpovídající určitým ukazatelům; že takto vymezené vody musí vyhovovat těmto ukazatelům do šesti let od vymezení;
vzhledem k tomu, že za účelem kontroly požadované jakosti vod pro měkkýše by měla být přijata minimální četnost vzorkování a mělo by se provádět stanovení ukazatelů uvedených v příloze; že takové vzorkování může být s ohledem na výsledky stanovení omezeno nebo přerušeno;
vzhledem k tomu, že určité přírodní okolnosti se vymykají kontrole členských států, a je proto nutné poskytnout v určitých případech možnost odchylek od této směrnice;
vzhledem k tomu, že technický a vědecký pokrok si může vyžádat rychlé přizpůsobení některých požadavků uvedených v příloze; že ke snadnějšímu zavádění opatření potřebných k tomuto účelu by měl být stanoven postup, jímž by byla založena úzká spolupráce členských států s Komisí; že by se tato spolupráce měla odehrávat ve Výboru pro přizpůsobení technickému a vědeckému pokroku, který byl zřízen článkem 13 směrnice Rady 78/659/EHS ze dne 18. července 1978 o jakosti sladkých vod vyžadujících ochranu nebo zlepšení pro podporu života ryb [6];
vzhledem k tomu, že tato směrnice nemůže sama o sobě zabezpečit ochranu spotřebitelů výrobků z měkkýšů; že Komise by měla co nejdříve předložit návrhy za tímto účelem,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Tato směrnice se týká jakosti vod pro měkkýše a vztahuje se na členskými státy vymezené pobřežní a brakické vody, které vyžadují ochranu nebo zlepšení jakosti za účelem podpory života a růstu měkkýšů (mlžů a plžů), čímž se přispěje k vysoké kvalitě výrobků z jedlých měkkýšů k přímé lidské spotřebě.
Článek 2
Ukazatele použitelné pro vody vymezené členskými státy jsou uvedeny v příloze.
Článek 3
1. Členské státy stanoví pro vymezené vody hodnoty ukazatelů uvedených v příloze, pokud jsou hodnoty ve sloupci G nebo I stanoveny.
Musí přitom vyhovět poznámkám v obou sloupcích.
2. Členské státy, se zřetelem na zásadu stanovenou v článku 8, nestanoví méně přísné hodnoty než hodnoty uvedené v příloze ve sloupci I a usilují o dosažení hodnot ve sloupci G.
3. U vypouštění, na která se vztahují ukazatele "organohalogeny" a "kovy", se emisní normy stanovené členskými státy podle směrnice Rady 76/464/EHS ze dne 4. května 1976 o znečišťování některými nebezpečnými látkami vypouštěnými do vodního prostředí Společenství [7] uplatní současně s jakostními cíli a ostatními povinnostmi vyplývajícími z této směrnice, zvláště pak povinnostmi ohledně vzorkování.
Článek 4
1. Členské státy poprvé vymezí vody pro měkkýše do dvou let ode dne oznámení této směrnice.
2. Členské státy mohou poté provádět další vymezení.
3. Členské státy, se zřetelem na zásadu stanovenou v článku 8, mohou vymezení určitých vod přezkoumat, zejména v důsledku faktorů, které nebylo v době vymezení možné předvídat.
Článek 5
Členské státy připraví programy ke snížení znečištění a k zajištění toho, že vymezené vody vyhoví do šesti let po vymezení podle článku 4 jak hodnotám stanoveným členskými státy podle článku 3, tak poznámkám ve sloupcích G a I přílohy.
Článek 6
1. Pro účely provádění článku 5 se vymezené vody považují za vyhovující ustanovením této směrnice, pokud vzorky těchto vod odebírané s minimální četností, která je uvedena v příloze, na stejném místě a po dobu 12 měsíců prokážou, že vyhovují jak hodnotám stanoveným členskými státy podle článku 3, tak poznámkám ve sloupcích G a I přílohy, a to pokud jde o:
- 100 % vzorků pro ukazatele "organohalogeny" a "kovy",
- 95 % vzorků pro ukazatele "slanost" a "rozpuštěný kyslík",
- 75 % vzorků pro ostatní ukazatele uvedené v příloze.
Jestliže je četnost vzorkování podle čl. 7 odst. 2 u všech ukazatelů kromě "organohalogenů" a "kovů" nižší, než je uvedeno v příloze, musí výše uvedeným hodnotám a poznámkám vyhovět všechny vzorky.
2. Při výpočtu procent podle odstavce 1 se nevezmou v úvahu případy, kdy se nedodrží hodnoty stanovené členskými státy podle článku 3 nebo poznámky ve sloupcích G a I přílohy, pokud budou důsledkem nějaké katastrofy.
Článek 7
1. Příslušné orgány členských států budou provádět vzorkování, jehož minimální četnost je stanovena v příloze.
2. Četnost vzorkování smí být snížena tam, kde příslušný orgán zjistí, že jakost vymezených vod je značně vyšší než jakost, která by vyplývala z používání hodnot stanovených podle článku 3 a poznámek ve sloupcích G a I přílohy.
Nevyskytuje-li se žádné znečištění nebo žádné riziko zhoršení jakosti vod, může příslušný orgán rozhodnout, že vzorkování není nutné.
3. Pokud vzorkování prokáže, že hodnoty stanovené podle článku 3 nebo poznámky ve sloupcích G a I přílohy nejsou dodrženy, příslušný orgán zjistí, zda je to výsledkem náhody, přírodního jevu nebo znečištění, a přijme příslušná opatření.
4. Přesné místo vzorkování, jeho vzdálenost od nejbližšího místa vypouštění znečišťujících látek a hloubku odběru stanoví příslušný orgán každého členského státu, zejména na základě místních podmínek životního prostředí.
5. Referenční metody rozboru používané ke stanovení hodnot příslušných ukazatelů jsou uvedeny v příloze.
Laboratoře, které používají jiné metody, se musí ujistit, že obdržené výsledky jsou rovnocenné nebo srovnatelné v porovnání s metodami uvedenými v příloze.
Článek 8
Provádění opatření přijatých podle této směrnice nesmí v žádném případě vést, ať přímo nebo nepřímo, ke zvýšenému znečištění pobřežních a brakických vod.
Článek 9
Členské státy mohou pro vymezené vody kdykoli stanovit přísnější hodnoty, než jsou hodnoty stanovené touto směrnicí.
Mohou rovněž přijmout ustanovení, která se týkají jiných ukazatelů, než jsou ukazatele uvedené v této směrnici.
Článek 10
Uvažuje-li členský stát o vymezení vody pro měkkýše v bezprostřední blízkosti státních hranic s jiným členským státem, projednají tyto státy vzájemně vymezení rozlohy vod, pro něž by měla být tato směrnice používána, a důsledky vyplývající ze společných jakostních cílů; tyto důsledky stanoví po řádných konzultacích každý dotyčný stát.
Těchto porad se může zúčastnit Komise.
Článek 11
Členské státy se mohou odchýlit od této směrnice v případě mimořádných povětrnostních nebo zeměpisných podmínek.
Článek 12
Změny potřebné pro přizpůsobení hodnot ukazatelů G a v příloze uvedených analytických metod technickému a vědeckému pokroku přijme výbor zřízený podle článku 13 směrnice 78/659/EHS v souladu s postupem stanoveným v článku 14 dané směrnice.
Článek 13
Pro účely používání této směrnice poskytnou členské státy Komisi informace o:
- vodách vymezených podle čl. 4 odst. 1 a 2,
- přezkoumání vymezení určitých vod podle čl. 4 odst. 3,
- ustanoveních přijatých za účelem určení nových ukazatelů podle článku 9.
Pokud členský stát použije ustanovení článku 11, neprodleně to oznámí Komisi, přičemž uvede své důvody a očekávanou dobu trvání.
Všeobecně pak poskytnou členské státy Komisi na její odůvodněnou žádost jakékoli informace potřebné pro používání této směrnice.
Článek 14
1. Členské státy předloží Komisi podrobnou zprávu o vymezených vodách a jejich základních charakteristikách šest let po prvním vymezení vod podle čl. 4 odst. 1 a dále v pravidelných intervalech.
2. Komise smí zveřejnit obdržené informace po předchozím souhlasu členských států.
Článek 15
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnici do dvou let ode dne jejího oznámení.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 16
Tato směrnice je určena členským státům.
Oprava směrnice Rady 79/923/EHS ze dne 30. října 1979 o požadované jakosti vod pro měkkýše
(Úřední věstník Evropské unie L 281 ze dne 10. listopadu 1979, strana 47)
Strana 50, příloha, bod 3, sloupec I:
místo:
"Vypouštění ovlivňující vody pro měkkýše nesmí způsobit odchylku v zabarvení jejich vod po filtraci větší než 10 mg Pt/l oproti zabarvení neovlivněných vod",
má být:
"Vypouštění ovlivňující vody pro měkkýše nesmí způsobit odchylku v zabarvení jejich vod po filtraci větší než 100 mg Pt/l oproti zabarvení neovlivněných vod".
--------------------------------------------------
ze dne 23. listopadu 1979, kterou se mění směrnice 75/106/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se zhotovení některých kapalných výrobků v hotovém balení podle objemu
(79/1005/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že oblast působnosti směrnice Rady 76/211/EHS ze dne 20. ledna 1976 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se zhotovení některých výrobků v hotovém balení podle hmotnosti nebo objemu [4] se liší od oblasti působnosti směrnice Rady 75/106/EHS ze dne 19. prosince 1974 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se zhotovení některých kapalných výrobků v hotovém balení podle objemu [5];
vzhledem k tomu, že oblasti působnosti těchto dvou směrnic by proto měly být sjednoceny, pokud se jedná o objemy hotových balení, ke kterým se vztahují;
vzhledem k tomu, že Rada v době přijetí směrnice 75/106/EHS požádala za účelem poskytování dokonalejší ochrany spotřebitelů Komisi o předložení nového návrhu do dne 31. prosince 1980, kterým se snižuje seznam jmenovitých objemů v příloze III vyloučením hodnot, které byly vzájemně příliš blízké;
vzhledem k tomu, že směrnice Rady 71/354/EHS ze dne 18. října 1971 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se jednotek měření [6] byla naposledy pozměněna směrnicí 76/770/EHS [7];
7 odst. 2 směrnice 75/106/EHS mají členské státy Belgie, Irsko, Nizozemsko a Spojené království lhůtu pěti let pro provedení uvedené směrnice; že tato směrnice by proto měla vzít tuto lhůtu v úvahu;
vzhledem k tomu, že pro některé členské státy je obtížné snížit počet jmenovitých objemů; že by proto měla být na přechodnou dobu přijata opatření pro tyto členské státy, jež by však neměla bránit obchodování s těmito výrobky ve Společenství a provádění této směrnice v ostatních členských státech by tím nemělo být dotčeno,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Článek 1 směrnice 75106/EHS se nahrazuje tímto:
"Článek 1
Tato směrnice se vztahuje na hotová balení obsahující kapalné výrobky, jejichž seznam je uveden v příloze III a které se měří podle objemu za účelem prodeje v individuálních množstvích od 5 ml do 10 litrů."
Článek 2
V článku 2 směrnice 75/106/EHS se odstavec 2 nahrazuje tímto:
"2. Výrobek je hotově zabalen, pokud je umístěn do jakéhokoli druhu obalu bez přítomnosti kupujícího, přičemž množství výrobku obsažené v obalu má předem stanovenou hodnotu a nelze je změnit, aniž by obal byl buď otevřen, nebo podroben zjevné úpravě."
Článek 3
V článku 3 směrnice 75/106/EHS se odstavec 1 nahrazuje tímto:
"1. Hotová balení, která lze označit značkou EHS uvedenou v bodě 3.3 přílohy I, jsou ta, která splňují požadavky přílohy I."
Článek 4
1. Článek 4 směrnice 75/106/EHS se nahrazuje tímto:
"Článek 4
1. Všechna hotová balení uvedená v článku 3 musí být v souladu s přílohou I opatřena údajem o objemu kapaliny označovaném jako "jmenovitý objem obsahu", který musí být v hotovém balení obsažen.
2. Do uplynutí období stanovených ve směrnici Rady 71/354/EHS ze dne 18. října 1971 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se jednotek měření (1), naposledy pozměněné směrnicí 76/770/EHS (2), musí údaj o jmenovitém objemu obsahu vyjádřený v jednotkách měření SI v souladu s bodem 3.1 přílohy I této směrnice, pokud to vyžaduje Spojené království nebo Irsko, být na jejich státním území doprovázen údajem o jmenovitém objemu vyjádřeném v odpovídajících britských jednotkách měření, pokud jsou uvedeny v příloze I této směrnice."
2. Doplňují se nové poznámky pod čarou, které znějí:
"(1) Úř. věst.
L 243, 29.10.1971, s. 29.
(2) Úř. věst. L 262, 27.9.1976, s.
Článek 5
Článek 5 směrnice 75/106/EHS se nahrazuje tímto:
"Článek 5
1. Členské státy nesmějí odmítnout, zakázat nebo omezit uvádění na trh hotových balení, která splňují požadavky této směrnice, z důvodů týkajících se stanovení jejich objemu, metod jejich kontroly nebo hodnot jejich jmenovitých objemů, pokud jsou tyto objemy uvedeny v příloze III.
2. Od 1. ledna 1984 smějí být hotová balení obsahující výrobky uvedené v seznamu v příloze III bodě 1 písm. a) uvedena na trh, pouze pokud mají jmenovité objemy uvedené v příloze III.
Členské státy mohou do dne 31. prosince 1983 připustit na své trhy všechny hodnoty, které byly dosud přípustné. 3. Avšak
a) pro hotová balení, jejichž jmenovité objemy jsou uvedeny v příloze III sloupci II bodě 1, platí do dne 31. prosince 1988 jenom pro země, které povolovaly taková hotová balení k 31. prosinci 1973, kromě hotových balení kategorie 1 a) "Vína", s jmenovitým objemem 0,73 litru, pro která lhůta uplyne 31. prosince 1985;
b) pro kapaliny uvedené v bodě 1 písm. a) a b) a v bodě 4 přílohy III se bod 1 použije jen tehdy, když jsou tyto kapaliny nabízeny v obalech, které mají jeden z jmenovitých objemů uvedených v odpovídajících sloupcích této přílohy a splňují předpisy nebo obchodní zvyklosti v členském státě původu dané kapaliny bez ohledu na to, zda plnění bylo provedeno v členském státě původu nebo v jiném státě.
4. Touto směrnicí nejsou dotčeny vnitrostátní právní předpisy, kterými se na základě požadavků ochrany životního prostředí řídí použití obalů s ohledem na jejich recyklaci."
Článek 6
V příloze I směrnice 75/106/EHS se bod 2.4 nahrazuje tímto:
"2.4 Přípustná záporná chyba se stanoví podle této tabulky: Jmenovitý objem obsahu Vn v mililitrech _BAR_ Přípustná záporná chyba _BAR_ jako % Vn _BAR_ v mililitrech _BAR_ od 5 do 50 _BAR_ 9 _BAR_ — _BAR_ od 50 do 100 _BAR_ — _BAR_ 4,5 _BAR_ od 100 do 200 _BAR_ 4,5 _BAR_ — _BAR_ od 200 do 300 _BAR_ — _BAR_ 9 _BAR_ od 300 do 500 _BAR_ 3 _BAR_ — _BAR_ od 500 do 1000 _BAR_ — _BAR_ 15 _BAR_
od 1000 do 10000 _BAR_ 1,5 _BAR_ — _BAR_ Při používání tabulky se hodnoty přípustných záporných chyb uvedené v tabulce v procentech po převedení na jednotky objemu zaokrouhlí nahoru na nejbližší desetinu mililitru."
Článek 7
V bodě 3.1 přílohy I směrnice 75/106/EHS se druhý pododstavec nahrazuje tímto:
"Do doby uplynutí období stanovených ve směrnici 71/354/EHS, ve znění směrnice 76/770/EHS, může být údaj o jmenovitém objemu obsahu, který je vyjádřen v jednotkách měření SI podle prvního pododstavce, doprovázen údajem o jmenovitém objemu obsahu vyjádřeném odpovídající hodnotou v britských (UK) jednotkách měření, která se vypočítá na základě těchto převodních součinitelů:
jeden mililitr = 0,0352 objemové unce
jeden litr = 1,760 pinty nebo 0,220 galonu."
Článek 8
Příloha III směrnice 75/106/EHS se nahrazuje přílohou této směrnice.
Článek 9
1. Členské státy přijmou a zveřejní před 1. lednem 1981 právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí tak, aby vstoupily v platnost dnem 1. ledna 1981.
2. Členské státy zajistí, aby bylo Komisi sděleno znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 10
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 13. listopadu 1979, kterou se stanoví analytické metody Společenství pro zkoušení určitých druhů zahuštěného a sušeného mléka určeného k lidské spotřebě
(79/1067/EHS) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 76/118/EHS ze dne 18. prosince 1975 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se určitých druhů zahuštěného a sušeného mléka určeného k lidské spotřebě [1], a zejména na článek 11 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že článek 11 směrnice 76/118/EHS požaduje, aby složení určitých druhů zahuštěného a sušeného mléka bylo ověřováno analytickými metodami Společenství;
vzhledem k tomu, že je žádoucí přijmout první řadu metod, jejichž ověřování bylo dokončeno;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro potraviny,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Členské státy přijmou všechna opatření nezbytná k tomu, aby analýzy nezbytné pro ověření kritérií stanovených v příloze I byly prováděny metodami popsanými v příloze II.
Článek 2
Pokud jsou pro jednotlivá stanovení uvedeny alternativní metody, může být vzorek analyzován kteroukoliv z těchto metod.
V protokolu o zkoušce vzorku podle přílohy II musí být použitá metoda uvedena.
Článek 3
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do osmnácti měsíců od oznámení této směrnice.
Neprodleně o tom uvědomí Komisi.
Článek 4
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 6. prosince 1979, kterou se mění směrnice 77/799/EHS o vzájemné pomoci mezi příslušnými orgány členských států v oblasti přímých daní (79/1070/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 99 a 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Shromáždění [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že daňové úniky a vyhýbání se daňovým povinnostem vedou k rozpočtovým ztrátám, k popření zásady daňové spravedlnosti a ohrožují poctivou hospodářskou soutěž; že proto ovlivňují řádné fungování společného trhu;
vzhledem k tomu, že k účinnějšímu boji proti těmto praktikám je třeba posílit spolupráci mezi správci daně uvnitř Společenství v souladu se společnými zásadami a pravidly;
vzhledem k tomu, že Rada přijala dne 19. prosince 1977 směrnici 77/799/EHS o vzájemné pomoci mezi příslušnými orgány členských států v oblasti přímých daní [3]; že je třeba rozšířit tuto vzájemnou pomoc na oblast nepřímých daní, aby bylo zajištěno jejich správné vyměřování a výběr;
vzhledem k tomu, že rozšíření vzájemné pomoci se jeví zvlášť nezbytným a naléhavým, pokud se jedná o daň z přidané hodnoty, s ohledem na její povahu obecné daně ze spotřeby a její úlohu v systému vlastních zdrojů Společenství;
vzhledem k tomu, že ustanovení směrnice 77/799/EHS vyhovují, s některými úpravami a doplňky, též pro daň z přidané hodnoty; že proto postačuje rozšířit oblast působnosti zmíněné směrnice,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 77/799/EHS se mění takto:
1. Název se nahrazuje tímto:"Směrnice Rady ze dne 19. prosince 1977 o vzájemné pomoci mezi příslušnými orgány členských států v oblasti přímých daní a daně z přidané hodnoty".
2. V článku 1 se a) odstavec 1 nahrazuje tímto:
"1. Příslušné orgány členských států si v souladu s touto směrnicí navzájem poskytují veškeré údaje, které by jim mohly umožnit správné vyměření daní z příjmů a z majetku a daně z přidané hodnoty."
b) odstavec 5, pokud se týče Spojeného království, nahrazuje tímto:
"ve Spojeném království: - The Commissioners of Customs and Excise nebo jejich pověřený zástupce, pouze pro údaje týkající se daně z přidané hodnoty,
- The Commissioners of Inland Revenue nebo jejich pověřený zástupce pro ostatní údaje."
Článek 2
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. ledna 1981.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 6. prosince 1979, kterou se mění směrnice 76/308/EHS o vzájemné pomoci při vymáhání pohledávek vyplývajících z operací, které jsou součástí systému financování Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu, zemědělských dávek a cel
(79/1071/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 99 a 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že v současné době není v zásadě možné vymáhat v jednom členském státě pohledávku týkající se daně z přidané hodnoty podloženou dokladem vystaveným orgány jiného členského státu;
vzhledem k tomu, že působnost vnitrostátních předpisů týkajících se vymáhání daně z přidané hodnoty je omezena na území daného státu, což je samo o sobě překážkou ve vytvoření a fungování společného trhu; že je proto nezbytné přijmout společná pravidla pro vzájemnou pomoc členských států pro účely vymáhání těchto pohledávek; že se tato pravidla musí rovněž vztahovat na vymáhání úroků a nákladů vztahujících se k pohledávkám;
vzhledem k tomu, že Rada směrnicí 76/308/EHS [3] stanovila společná pravidla pro vymáhání pohledávek vyplývajících z operací, které jsou součástí systému financování Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu, zemědělských dávek a cel;
vzhledem k tomu, že je možné použít stejná pravidla pro daňové účely; že proto postačí rozšířit působnost směrnice 76/308/EHS,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Název směrnice Rady 76/308/EHS se mění takto:
"Směrnice Rady ze dne 15. března 1976 o vzájemné pomoci při vymáhání pohledávek vyplývajících z operací, které jsou součástí systému financování Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu, zemědělských dávek a cel a daně z přidané hodnoty" .
Článek 2
Článek 2 směrnice 76/308/EHS se mění takto: a) dosavadní písmeno d) se označuje jako písmeno e);
b) za písmeno c) se vkládá nové písmeno, které zní:
"d) daně z přidané hodnoty".
Článek 3
Členské státy přijmou opatření nezbytná pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. ledna 1981.
Článek 4
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 6. prosince 1979 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu – Úprava vracení daně z přidané hodnoty osobám povinným k dani neusazeným v tuzemsku (79/1072/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na šestou směrnici Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu – Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně [1], a zejména čl. 17 odst. 4 uvedené směrnice;
s ohledem na návrh Komise [2],
s ohledem na stanovisko Shromáždění [3],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [4],
vzhledem k tomu, že podle čl.
17 odst. 4 směrnice 77/388/EHS přijme Rada prováděcí pravidla Společenství upravující vracení daně z přidané hodnoty v souladu s odstavcem 3 uvedeného článku osobám povinným k dani neusazeným v tuzemsku;
vzhledem k tomu, že je třeba zabránit tomu, aby byla osoba povinná k dani usazená v některém členském státě povinna odvést daň, která jí byla fakturována v souvislosti s dodáním zboží nebo poskytnutím služeb v jiném členském státě nebo která byla odvedena za dovoz do jiného členského státu, a tak podléhala dvojímu zdanění;
vzhledem k tomu, že by měly být odstraněny rozdíly mezi předpisy v současnosti platnými v členských státech, které v některých případech způsobují odklon obchodu a narušují hospodářskou soutěž;
vzhledem k tomu, že zavedení pravidel Společenství v této oblasti bude znamenat pokrok k účinné liberalizaci pohybu osob, zboží a služeb, což pomůže dokončit proces hospodářské integrace;
vzhledem k tomu, že tato pravidla nesmí vést k zacházení s osobami povinnými k dani rozdílnému podle členského státu, v němž jsou usazeny;
vzhledem k tomu, že by se mělo zabránit některým formám daňových úniků a vyhýbání se daňovým povinnostem;
17 odst. 4 směrnice 77/388/EHS mohou členské státy odmítnout vrácení daně nebo je vázat na splnění zvláštních podmínek, není-li osoba povinná k dani usazena ve Společenství; že je však třeba zabránit, aby tato osoba měla nárok na vrácení daně za podmínek výhodnějších, než jsou podmínky pro osoby povinné k dani usazené ve Společenství.
vzhledem k tomu, že by na počátek měla být stanovena pouze prováděcí pravidla Společenství obsažená v této směrnici; že tato opatření stanovují zejména, že rozhodnutí o žádosti o vrácení daně má být sděleno do šesti měsíců ode dne podání žádosti a že daň by měla být vrácena v téže lhůtě; že po dobu jednoho roku od nejzazšího dne stanoveného pro provedení těchto ustanovení má být Italská republika oprávněna oznamovat rozhodnutí svých příslušných orgánů o žádostech, které předloží osoby povinné k dani neusazené na jejím území, a vracet daň ve lhůtě devíti měsíců, aby bylo tomuto členskému státu umožněno přeměnit svůj stávající systém na systém Společenství;
vzhledem k tomu, že Rada bude muset přijmout další předpisy k doplnění systému Společenství; že dokud tato opatření nevstoupí v platnost, budou členské státy vracet daň z využití služeb a koupě zboží, na které se nevztahuje tato směrnice, způsoby, které samy stanoví v souladu s čl.
17 odst.
4 směrnice 77/388/EHS,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Pro účely této směrnice se "osobou povinnou k dani neusazenou v tuzemsku" rozumí osoba povinná k dani ve smyslu čl. 4 odst. 1 směrnice 77/388/EHS, která v době uvedené v první a druhé větě čl. 7 odst. 1 prvního pododstavce nemá v dotyčném státě ani sídlo své hospodářské činnosti, ani stálou provozovnu, z níž uskutečňuje obchodní operace, ani, neexistuje-li toto sídlo nebo provozovna, bydliště nebo místo, kde se obvykle zdržuje, a která během téhož období nedodala zboží ani neposkytla služby v tuzemsku, s výjimkou a) přepravních služeb a vedlejších přepravních služeb, které jsou podle čl. 14 odst. 1 písm. i), článku 15 nebo čl. 16 odst. 1 částí B, C a D směrnice 77/388/EHS osvobozeny od daně;
b) služeb, u kterých podle čl. 21 bodu 1 písm. b) směrnice 77/388/EHS vzniká daňová povinnost pouze příjemci služeb.
Článek 2
Každý členský stát vrátí osobě povinné k dani neusazené v tuzemsku, avšak usazené v jiném členské státě, za níže stanovených podmínek daň z přidané hodnoty, která byla vybrána buď u služeb poskytnutých či movitých věcí dodaných jinými osobami povinnými k dani v tuzemsku, nebo u dovozu zboží do tuzemska, pokud jsou toto zboží a tyto služby použity pro plnění uvedená v čl. 17 odst. 3 písm. a) a b) směrnice 77/388/EHS anebo pro služby uvedené v čl. 1 písm. b) této směrnice.
Článek 3
Aby získala nárok na vrácení daně, musí osoba povinná k dani uvedená v článku 2, která v tuzemsku nedodala žádné zboží ani neposkytla služby, a) podat příslušným orgánům uvedeným v čl.
9 prvním pododstavci žádost podle vzoru obsaženého v příloze A a přiložit prvopisy faktur nebo dovozních dokladů. Členský stát poskytne žadateli vysvětlivky, které musí obsahovat přinejmenším informace uvedené v příloze C;
b) prokázat potvrzením vydaným příslušnými orgány státu, v němž je usazena, že v tomto státě podléhá dani z přidané hodnoty.
Má-li však již příslušný orgán uvedený v čl. 9 prvním pododstavci toto potvrzení, nemusí osoba povinná k dani předkládat nové potvrzení po dobu jednoho roku ode dne vydání prvního potvrzení příslušnými orgány státu, v němž je usazena.
Členské státy nevydají potvrzení osobám povinným k dani, které jsou osvobozeny od daně podle čl. 24 odst.
c) doložit písemným prohlášením, že po dobu uvedenou v první a druhé větě čl. 7 odst. 1 prvního pododstavce nedodala žádné zboží ani neposkytla služby v tuzemsku;
d) zavázat se vrátit jakoukoli neoprávněně získanou částku.
Článek 4
Aby získala nárok na vrácení daně, musí osoba povinná k dani ve smyslu článku 2, která nedodala v tuzemsku žádné zboží ani neposkytla služby kromě služeb uvedených v čl. 1 písm. a) a b): a) vyhovět požadavkům stanoveným v čl. 3 písm. a), b) a d);
b) doložit písemným prohlášením, že po dobu uvedenou v první a druhé větě čl. 7 odst. 1 prvního pododstavce v tuzemsku nedodala žádné zboží ani neposkytla služby kromě služeb uvedených v čl. 1 písm. a) a b).
Článek 5
Pro účely této směrnice je nárok na vrácení daně vymezen v souladu s článkem 17 směrnice 77/388/EHS, jak je uplatňován v členském státě, v němž se daň vrací.
Tato směrnice se nevztahuje na dodání zboží, které je nebo může být osvobozeno od daně na základě čl. 15 bodu 2 směrnice 77/388/EHS.
Článek 6
Členské státy nesmějí uložit osobám povinným k dani podle článku 2 žádné jiné povinnosti než povinnosti uvedené v článcích 3 a 4, s výjimkou povinnosti ve zvláštních případech doložit, že žádost o vrácení daně je oprávněná.
Článek 7
1. Žádost o vrácení daně podle článků 3 a 4 se musí vztahovat na fakturované pořízení zboží nebo služeb nebo na dovoz uskutečněný v průběhu nejméně tří měsíců a nejvýše jednoho kalendářního roku.
Může se však vztahovat i na dobu kratší než tři měsíce, pokud tato doba představuje zbytek kalendářního roku.
Žádosti se mohou týkat i faktur a dovozních dokladů, na které se nevztahovaly předchozí žádosti a které se týkají operací uskutečněných během daného kalendářního roku.
Předkládají se příslušným orgánům uvedeným v čl. 9 prvním pododstavci ve lhůtě šesti měsíců od konce kalendářního roku, v němž vznikla daňová povinnost.
Pokud se žádost vztahuje na období kratší než jeden rok, avšak delší než tři měsíce, musí se jednat nejméně o částku odpovídající ekvivalentu 200 evropských zúčtovacích jednotek v národní měně; pokud se žádost vztahuje na období kalendářního roku nebo zbytku kalendářního roku, musí se jednat nejméně o částku odpovídající ekvivalentu 25 evropských zúčtovacích jednotek v národní měně.
2. Použije se evropská zúčtovací jednotka vymezená finančním nařízením ze dne 21. prosince 1977 [5] stanovená k 1. lednu roku období uvedeného v první a druhé větě odst.
1 prvního pododstavce. Členské státy mohou částku vyplývající z přepočtu na národní měnu zaokrouhlit dolů nebo nahoru až o 10 %.
3. Příslušné orgány uvedené v čl. 9 prvním pododstavci opatří razítkem každou fakturu nebo dovozní doklad, aby nemohly být použity pro další žádosti, a vrátí je ve lhůtě jednoho měsíce osobě povinné k dani.
4. Rozhodnutí o žádosti o vrácení daně bude oznámeno do šesti měsíců ode dne, kdy byla žádost spolu s veškerými doklady požadovanými touto směrnicí k posouzení žádosti podána příslušnému orgánu uvedenému v odstavci 3.
Daň se vrací před koncem uvedené lhůty na žádost žadatele v členském státě, kde o vrácení požádal, nebo v členském státě, v němž je usazen.
V posledním uvedeném případě hradí bankovní poplatky za převod žadatel.
Zamítnutí žádosti musí být odůvodněno.
Lze se proti němu odvolat k příslušným orgánům dotyčného členského státu formami a ve lhůtách, které jsou stanoveny pro žádosti o vrácení daně předkládané osobou povinnou k dani usazenou v tomto státě.
5. Pokud bylo vrácení daně dosaženo podvodně nebo jiným neoprávněným způsobem, začne příslušný orgán uvedený v odstavci 3 neprodleně vymáhat neoprávněně vyplacené částky a případné pokuty postupem používaným v dotyčném státě, aniž jsou dotčena ustanovení o vzájemné pomoci při vymáhání daně z přidané hodnoty.
V případě podvodné žádosti, za niž podle právních předpisů členského státu nelze uložit správní pokutu, může dotyčný stát na dobu nejvýše dvou let ode dne podání podvodné žádosti odmítnout jakékoli další vracení daně dotyčné osobě povinné k dani.
Pokud byla uložena správní pokuta, avšak nebyla zaplacena, může členský stát pozastavit vracení daně dotyčné osobě povinné k dani, dokud pokutu nezaplatí.
Článek 8
Není-li osoba povinná k dani usazena ve Společenství, mohou členské státy vrácení daně odmítnout nebo je vázat na splnění dalších podmínek.
Daň nelze vracet za podmínek výhodnějších, než jsou podmínky pro osoby povinné k dani usazené ve Společenství.
Článek 9
Členské státy vhodným způsobem zveřejní, který orgán je příslušný pro přijímání žádostí uvedených v čl. 3 písm. a) a čl. 4 písm. a).
Potvrzení podle čl. 3 písm. b) a čl.
4 písm. a) prokazující, že dotyčná osoba podléhá dani, musí odpovídat vzoru uvedenému v příloze B.
Článek 10
Členské státy uvedou v účinnost předpisy nezbytné k dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. ledna 1981.
Tato směrnice se vztahuje pouze na žádosti o vrácení daně z přidané hodnoty z pořízení zboží a služeb fakturovaného po tomto dni nebo z dovozů uskutečněných po tomto dni.
Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 11
Odchylně od čl. 7 odst. 4 smí Italská republika až do 1. ledna 1982 prodloužit lhůtu stanovenou v uvedeném odstavci ze šesti na devět měsíců.
Článek 12
Do tří let ode dne uvedeného v článku 10 předloží Komise Radě po konzultaci s členskými státy zprávu o používání této směrnice, a zejména článků 3, 4, a 7.
Článek 13
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Komise
ze dne 22. listopadu 1979,
kterou se přizpůsobuje technickému pokroku směrnice Rady 74/347/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se pole výhledu a stíračů čelních skel kolových zemědělských a lesnických traktorů
(79/1073/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 74/150/EHS ze dne 4. března 1974 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu kolových zemědělských a lesnických traktorů [1], naposledy pozměněnou směrnicí 76/694/EHS [2], a zejména na články 11, 12 a 13 uvedené směrnice,
s ohledem na směrnici Rady 74/347/EHS ze dne 25. června 1974 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se pole výhledu a stíračů čelních skel kolových zemědělských a lesnických traktorů [3],
s ohledem na směrnici Rady 77/536/EHS ze dne 28. června 1977 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se ochranných konstrukcí chránících při převrácení kolových zemědělských a lesnických traktorů [4],
vzhledem k tomu, že na základě získaných zkušeností a přijatých předpisů pro ochranné konstrukce chránící při převrácení, která ovlivnila uspořádání částí konstrukce traktorů, jež jsou velmi významné z hlediska pole výhledu, je nyní možné přizpůsobit ustanovení týkající se pole výhledu technickému pokroku;
vzhledem k tomu, že se zpřísnily požadavky na bezpečnost provozu kolových zemědělských a lesnických traktorů;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro přizpůsobování směrnic o odstraňování technických překážek obchodu v oblasti zemědělských a lesnických traktorů technickému pokroku,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 74/347/EHS se mění takto:
1.
V článcích 2 a 3 se zrušují slova "pole výhledu nebo".
2.
Za článek 3 se vkládá nový článek, který zní:
"Článek 3a
1.
Od 1. května 1980 nesmějí členské státy z důvodů týkajících se pole výhledu traktorů
- odmítnout udělit EHS schválení typu nebo vydat doklad uvedený v čl. 10 odst. 1 poslední odrážce směrnice 74/150/EHS nebo udělit vnitrostátní schválení typu pro typ traktoru, ani
- zakázat první uvedení traktorů do provozu, pokud pole výhledu tohoto typu traktoru nebo těchto traktorů splňuje požadavky této směrnice.
2.
Od 1. října 1980 členské státy
- nesmějí již vydat doklad uvedený v čl. 10 odst. 1 poslední odrážce směrnice 74/150/EHS pro typ traktoru, jehož pole výhledu nesplňuje požadavky této směrnice, a
- mohou odmítnout udělit vnitrostátní schválení typu pro typ traktoru, jehož pole výhledu nesplňuje požadavky této směrnice.
3.
Od 1. ledna 1983 mohou členské státy zakázat první uvedení do provozu traktorů, jejichž pole výhledu nesplňuje požadavky této směrnice."
3.
Příloha se mění v souladu s přílohou této směrnice.
Článek 2
Členské státy uvedou v účinnost předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 30. dubna 1980 a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
Nařízení Rady (EHS) č. 234/79 ze dne 5. února 1979 o postupu při přizpůsobování nomenklatury společného celního sazebníku používané pro zemědělské produkty
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 827/68 ze dne 28. června 1968 o společné organizaci trhu s některými výrobky uvedenými v příloze II Smlouvy [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1117/78 [2], a zejména na článek 6 uvedeného nařízení,
s ohledem na návrh Komise [3],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [4],
vzhledem k tomu, že výrobky podléhající různým dovozním poplatkům by měly mít zvláštní popis v nomenklatuře společného celního sazebníku, aby mohly být dovozní dávky řádně uplatňovány; že v tomto směru většina základních zemědělských nařízení stanoví zvláštní pravidla pro jiné dovozní poplatky než cla;
vzhledem k tomu, že je třeba napravit neexistenci takových ustanovení v nařízení Rady (EHS) č. 2358/71 ze dne 26. října 1971 o společné organizaci trhu s osivem [5], naposledy pozměněném nařízením (EHS) č. 1346/78 [6], a v nařízení Rady (EHS) č. 1035/72 ze dne 18. května 1972 o společné organizaci trhu s ovocem a zeleninou [7], naposledy pozměněném nařízením (EHS) č. 1766/78 [8];
vzhledem k tomu, že se nomenklatura společného celního sazebníku opírá o nomenklaturu Rady pro celní spolupráci; že nomenklaturu společného celního sazebníku je třeba přizpůsobovat nejen v souladu se změnami v nomenklatuře Rady pro celní spolupráci, ale i k zajištění shody znění v různých jazycích; že tato přizpůsobení je v některých případech třeba provést nařízeními vydanými na základě článku 43 Smlouvy, třebaže jsou technického rázu a nedotýkají se cel;
vzhledem k tomu, že v mnoha nařízeních Rady se nomenklatura společného celního sazebníku využívá jako prostředek k rozlišování mezi různými kategoriemi zboží a při popisu výrobků;
vzhledem k tomu, že změny v nomenklatuře společného celního sazebníku si mohou vynutit úpravy těchto nařízení;
vzhledem k tomu, že stávající postupy ne vždy umožňují, aby daná nařízení byla přizpůsobena s dostatečnou rychlostí; že s ohledem na technický ráz těchto úprav se jeví žádoucím stanovit, že úpravy mohou být uskutečněny po konzultaci s Výborem pro nomenklaturu společného celního sazebníku postupem podle článku 38 nařízení Rady č. 136/66/EHS ze dne 22. září 1966 o zřízení společné organizace trhu s oleji a tuky [9], naposledy pozměněného nařízením (EHS) č.
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Následující ustanovení se vkládá jako článek 8a do nařízení (EHS) č. 2358/71 a jako článek 22a do nařízení (EHS) č. 1035/72:
"Obecná pravidla výkladu nomenklatury společného celního sazebníku a zvláštní pravidla pro jeho uplatňování se vztahují na sazební zařazení produktů, na které se vztahuje toto nařízení; celní nomenklatura vyplývající z uplatňování tohoto nařízení tvoří součást společného celního sazebníku."
Článek 2
1. Nomenklaturu společného celního sazebníku, která se vztahuje na produkty, jež jsou předmětem společné organizace trhu, lze upravit po konzultaci s Výborem pro nomenklaturu společného celního sazebníku postupem podle článku 38 nařízení č. 136/66/EHS a odpovídajících článků ostatních nařízení o společné organizaci trhů, pokud tyto úpravy
- souvisejí se změnou nomenklatury Rady pro celní spolupráci nebo
- jsou nezbytné k zajištění shody znění v různých jazycích.
2. Popis produktů a odkazy na třídy a položky společného celního sazebníku v nařízeních Rady lze upravit stejným postupem, pokud tyto úpravy vyplývají ze změn v nomenklatuře společného celního sazebníku uváděnými v odstavci 1 nebo z právního aktu Rady.
3. Výbor zřízený článkem 37 nařízení č. 136/66/EHS je pro účely tohoto nařízení příslušný pro produkty, na které se vztahuje nařízení (EHS) č. 827/68.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
ze dne 5. února 1979, kterým se mění nařízení (EHS) č. 1696/71 o společné organizaci trhu s chmelem, pokud jde o ověření rovnocennosti ověřovacích listin původu přiložených ke chmelu dováženému ze třetích zemí
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 43 a 235 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
vzhledem k tomu, že čl. 5 odst. 2 nařízení Rady (EHS) č. 1696/71 o společné organizaci trhu s chmelem [2], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1170/77 [3], stanoví, že rovnocennost ověřovacích listin původu přiložených ke chmelu dováženému ze třetích zemí a vydaných orgány země původu s ověřovacími listinami původu Společenství musí být ověřena nejpozději do 31. prosince 1978;
vzhledem k tomu, že v současné době se pouze omezený počet třetích zemí zavázal kontrolovat, zda chmel, který vyvážejí do Společenství, splňuje požadované znaky jakosti, a určil subjekty pro vydávání ověřovacích listin původu; že byla uznána rovnocennost těchto ověřovacích listin původu s ověřovacími listinami původu Společenství;
vzhledem k tomu, že určité třetí země potřebují více času pro vytvoření nezbytných administrativních postupů a kontrol;
vzhledem k tomu, že vývoj na světovém trhu s chmelem naznačuje, že v blízké budoucnosti vstoupí na tento trh nové producentské země; že by se proto neměl stanovovat pro ověření rovnocennosti ověřovacích listin původu přiložených k produktům vyváženým těmito zeměmi do Společenství žádný konečný termín,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V čl. 5 odst. 2 nařízení (EHS) č. 1696/71 se v poslední větě zrušují slova "nejpozději do 31. prosince 1978".
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
NAŘÍZENÍ KOMISE (EHS) č. 308/79 ze dne 16. února 1979, kterým se mění nařízení (EHS) č. 3136/78, kterým se stanoví pravidla pro stanovení dovozních dávek na olivový olej v nabídkovém řízení
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady č. 136/66/EHS ze dne 22. září 1966 o zřízení společné organizace trhu s oleji a tuky1, naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1526/782, a zejména na čl. 16 odst. 6 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č. 3136/783 stanovilo pravidla pro stanovení dovozní dávky na olivový olej v nabídkovém řízení;
vzhledem k tomu, při dovozu olivového oleje pocházejícího ze třetích zemí, s nimiž Společenství uzavřelo dohodu, má dovozce platit dávku uvedenou v licenci a stanovenou podle předpisů Společenství, které je možné použít pro danou třetí zemi;
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č. 3136/78 neodkazuje na předpisy, jež je možné použít pro dovozy olivového oleje z Libanonu; že uvedené nařízení je třeba doplnit;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro oleje a tuky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V článku 4 odst. 2 nařízení (EHS) č. 3136/78 se doplňuje nová odrážka, která zní:
"- č. 1620/77 ze dne 18. července 1977 o dovozu olivového oleje pocházejícího z Libanonu4,
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
ze dne 16. února 1979, kterým se mění nařízení (EHS) č. 316/68, pokud jde o označování čerstvých řezaných květin
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 234/68 ze dne 27. února 1968 o zřízení společné organizace trhu s živými rostlinami a květinářskými produkty [1], a zejména na článek 4 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že zkušenosti ukazují, že zvláštní ustanovení o označování čerstvých řezaných květin, která jsou uvedena v příloze I nařízení Rady (EHS) č. 316/68 [2] naposledy pozměněného nařízením (EHS) č.
1155/76 [3] již neodpovídají současným metodám uvádění zboží na trh; vzhledem k tomu, že je proto nutno odpovídajícím způsobem změnit přílohu I nařízení (EHS) č.
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro živé rostliny a květinářské produkty,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V příloze I nařízení (EHS) č. 316/68 se v části VII "Označování" v bodu D druhé odrážce připojuje výraz "(nepovinné)".
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. března 1979.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Rady (EHS) č.
357/79
ze dne 5. února 1979
o statistických zjišťováních ploch vinic
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Shromáždění [2],
vzhledem k tomu, že Komise potřebuje k plnění úkolů, které jí byly svěřeny Smlouvou a předpisy Společenství o společné organizaci trhu s vínem, přesné a aktuální údaje o produkčním potenciálu ploch vinic ve Společenství a o střednědobém vývoji produkce a nabídky na trhu;
vzhledem k tomu, že článek 1 nařízení č.
24 o postupném zřízení společné organizace trhu s vínem [3] stanoví, že členské státy vytvoří nejpozději do 31. prosince 1964 registr vinic, který budou průběžně aktualizovat;
vzhledem k tomu, že podle nařízení Rady č.
26/64/EHS ze dne 28. února 1964, kterým se stanoví doplňující ustanovení pro vytvoření registru vinic, jeho správu a průběžnou aktualizaci [4], naposledy pozměněného nařízením (EHS) č.
1456/76 [5], by se každých deset let počínaje rokem 1979 mělo provést celkové přepracování stanovené v čl. 3 odst.
vzhledem k tomu, že registr ve vlastním smyslu vyžaduje značné správní náklady na vytvoření, vyhodnocení a průběžnou aktualizaci seznamu nebo registru s údaji o všech majitelích pozemků a o všech viničních pozemcích s jejich identifikačními znaky; že registry vinic ve vlastním smyslu byly vytvořeny pouze několika členskými státy, které však mohly provádět jen částečnou a nepravidelnou aktualizaci těchto registrů; že zjišťování ploch vinic se vztahovala na různé roky; že v důsledku toho neumožňovala tato vnitrostátní zjišťování a registry jednotné a časově harmonizované sledování produkčního potenciálu a nabídky révy na trzích Společenství;
vzhledem tomu, že je pro posouzení situace a vývoje na trhu s vínem Společenství důležité uskutečňovat ve vinohradnických podnicích každých deset let základní statistická zjišťování celkové plochy vinic a provádět mezi těmito základními statistickými zjišťováními poměrně jednoduchá mezilehlá zjišťování týkající se pouze ploch vinic osázených moštovými odrůdami;
vzhledem k tomu, že se z technických a hospodářských důvodů jeví žádoucím vyjmout ze zjišťování plochy vinic členských států nacházející se ve volné krajině a o celkové rozloze méně než 500 ha, plochy vinic pod sklem a plochy vinic svou rozlohou nevýznamné, jejichž produkce je výlučně určena k vlastní spotřebě v rodině pěstitele, protože tyto plochy mají jen omezený vliv na trh s vínem Společenství;
vzhledem k tomu, že je nezbytné získat podrobné údaje o využívání ploch vinic k produkci moštových hroznů, stolních hroznů a vegetativního množitelského materiálu révy, jakož i o odrůdové skladbě a stáří keřů; že přebytky zejména při výrobě stolního vína mohou způsobit značné potíže v odvětví vína některých producentských zemí, a proto je žádoucí provádět odděleně zjišťování o plochách vinic určených k výrobě jakostního vína s. o. a stolního vína;
vzhledem k tomu, že za účelem průběžného sledování vývoje vinohradnického produkčního potenciálu by měly být ročně prostřednictvím mezilehlých zjišťování zjišťovány změny ve formě vyklučení, nové nebo opětovné výsadby ploch vinic osázených moštovými odrůdami;
vzhledem k tomu, že by výsledky základních statistických zjišťování i mezilehlých zjišťování měly být Komisi sděleny co možná nejrychleji;
vzhledem k tomu, že je žádoucí vzít v úvahu číselné údaje vyplývající z uplatňování jiných ustanovení Společenství, kterými se stanoví opatření k sanaci produkce v odvětví vína Společenství;
vzhledem k tomu, že prostřednictvím metody výběrového šetření lze za přiměřené náklady dosáhnout přesných výsledků o důležitých plochách vinic, a proto se doporučuje umožnit dotyčným členským státům provádět zjišťování ve formě úplných zjišťování nebo výběrových šetření, přičemž musí uvést údaj o statistické spolehlivosti;
vzhledem k tomu, že je pro vyhodnocení produkce vína ve Společenství nezbytné mít ročně k dispozici údaje o hektarových výnosech a o průměrném přirozeném obsahu alkoholu v čerstvých hroznech, hroznovém moštu nebo vínu; že existují plochy vinic s různými výnosy, a proto je nezbytné rozčlenit plochy vinic osázené moštovými odrůdami do výnosových tříd;
vzhledem k tomu, že je nezbytné, aby Komise předkládala zprávy, na jejichž základě může Rada přezkoumat, v jakém rozsahu mohou uskutečněná zjišťování a sdělení odpovídat cílům tohoto nařízení, aby případně navrhovala sbližování těchto metod;
vzhledem k tomu, že je nezbytné zajistit při uplatňování tohoto nařízení co nejlepší spolupráci mezi členskými státy a Komisí; že ustanovení pro uplatňování tohoto nařízení mají být přijata po konzultaci Stálého výboru pro zemědělskou statistiku, který byl zřízen rozhodnutím 72/279/EHS [6];
vzhledem k tomu, že by měl být stanoven postup, jímž se bude Stálý výbor pro zemědělskou statistiku řídit;
vzhledem k tomu, že statistická zjišťování usnadňují nezbytné přizpůsobení produkčního potenciálu poptávce; že toto přizpůsobení může značně omezit stále rostoucí výdaje určené pro opatření na trhu s vínem; že je proto účelné stanovit finanční odpovědnost Společenství za výdaje příslušných členských států vzniklé v rámci prvního základního zjišťování stanoveného tímto nařízením;
vzhledem k tomu, že zavedení systému zjišťování stanoveného tímto nařízením vyžaduje v důsledku změnu určitých ustanovení Společenství týkajících se odvětví vína,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Členské státy, na jejichž území dosahuje plocha vinic ve volné krajině alespoň 500 ha, uskuteční:
- každých deset let základní zjišťování skutečné plochy vinic, první zjišťování se uskuteční v průběhu roku 1979 nebo nejpozději do 1. dubna 1980 a bude se vztahovat na stav po ukončení klučení a výsadeb v hospodářském roce 1978/79,
- každoročně, počínaje druhým rokem po základním zjišťování, mezilehlé zjišťování o změnách plochy vinic osázených moštovými odrůdami; první mezilehlé zjišťování se uskuteční v roce 1981 a bude se vztahovat na změny v hospodářských letech 1979/80 a 1980/81.
2. Hospodářským rokem je hospodářský rok stanovený v čl. 5 odst. 4 nařízení (EHS) č. 337/79.
Článek 2
1. Základní zjišťování se vztahuje na všechny podniky, které obhospodařují plochy osázené révou vinnou, jejichž produkce hroznů, hroznového moštu, vína nebo révového vegetativního množitelského materiálu je běžně určena k prodeji.
2. Při základním zjišťování se v každém podniku podle odstavce 1 zjišťuje:
A. zemědělská půda;
B. plocha osázená révou vinnou.
Plocha osázená révou vinnou se podle běžného užití produktů dále dělí na:
a) plochu osázenou moštovými odrůdami, rozděleno podle určení na plochu k produkci
- jakostního vína s. o.,
- jiného vína,
- z toho vína, které musí být užito k výrobě destilátu z vína s označením místa původu;
b) plochu osázenou stolními odrůdami;
c) plochu osázenou dosud nenaštěpovanými podnožemi;
d) plochu určenou výhradně k produkci vegetativního množitelského materiálu révy, rozděleno na
- révové školky,
- podnožové vinice.
Odrůdy révy vinné, které jsou současně zatříděny jako moštové i stolní, musí být uvedeny podle účelu užití převažujícího v dotyčné zeměpisné jednotce.
3. Při základním zjišťování ploch osázených moštovými odrůdami révy vinné se zjišťují:
A. Odrůdy révy vinné
4 odst. 3 samostatně zjišťovány odrůdy, které jsou celkem vysázeny nejméně na 70 % plochy vinic osázené moštovými odrůdami, v každém případě však takové odrůdy, které pokrývají 3 % nebo více této plochy.
Ostatní odrůdy révy vinné mohou být uvedeny společně podle barvy hroznů.
B. Stáří keřů
Stáří keřů se počítá od toho hospodářského roku, ve kterém byla provedena výsadba nebo štěpování na stanovišti.
Věkové třídy jsou pro každý členský stát stanoveny postupem podle článku 8.
4. Nedotčeny tímto nařízením zůstávají ustanovení členských států o zjišťování plochy vinic, která stanoví mimo údajů uvedených v odstavcích 2 a 3 doplňující údaje vhodné především k tomu, aby se určily širší kategorie, než je uvedeno v odstavci 1, nebo podstatné údaje o ploše vinic a příslušných podnicích.
Tyto doplňující výsledky se rovněž sdělují Komisi.
Článek 3
1. Před 30. zářím roku předcházejícímu zjišťování sdělí dotyčné členské státy Komisi metody, které se použijí při základním zjišťování a případně plán provádění kontroly.
2. Příslušné členské státy přijmou vhodná opatření k omezení a v případě potřeby k odhadnutí chyby zjišťování celkové plochy osázené révou vinnou u každého určení užití podle čl. 2 odst. 2 písm. B.
3. Základní zjišťování se může provádět jako úplné zjišťování nebo jako výběrové šetření. S ohledem na výsledky základních zjišťování prováděných výběrovým šetřením přijmou členské státy všechna potřebná opatření, aby statistická chyba v dané zeměpisné jednotce pro třídy podle čl. 2 odst. 2 písm. B na úrovni spolehlivosti výběrového šetření 68 % byla řádově nejvýše 1 %. Výběrové šetření musí zahrnovat všechny velikostní skupiny.
Článek 4
1. Příslušné členské státy předají Komisi výsledky základního zjišťování co nejrychleji, nejpozději 15 měsíců po provedení zjišťování v podnicích.
2. Výsledky základních zjišťování za zeměpisné jednotky musí být předány ve formě tabulek, jež bude stanovena postupem podle článku 8.
3. Zeměpisnými jednotkami uvedenými v odstavci 2, v čl. 2 odst. 2 písm. B a odst. 3 písm. A, jakož i v čl. 3 odst. 3 jsou:
- pro Spolkovou republiku Německo: pěstitelské oblasti podle článku 3 nařízení Rady (EHS) č.
338/79 ze dne 5. února 1979, kterým se stanoví zvláštní ustanovení pro jakostní vína stanovených pěstitelských oblastí [7],
- pro Francii: departementy nebo skupiny departementů uvedené v příloze,
- pro Itálii: provincie,
- pro ostatní členské státy: celé území.
4. Členské státy, které výsledky základního zjišťování vyhodnocují za pomoci elektronického zpracování dat, musí tyto výsledky předávat ve strojově čitelné formě, která bude stanovena postupem podle článku 8.
Článek 5
1. Mezilehlá zjišťování se vztahují na plochu vinic osázenou moštovými odrůdami patřící podnikům uvedeným v čl. 2 odst. 1 a týkají se změn v uplynulém hospodářském roce na této ploše; první mezilehlá zjišťování následující po základním zjišťování se však týkají změn za dva hospodářské roky.
2. Při mezilehlých zjišťováních se zaznamenávají plochy vinic, které byly
- vyklučeny nebo nejsou dále obdělávány,
- nově nebo opětovně vysázeny,
odděleně od ploch, které jsou běžně využívány pro produkci:
- jakostního vína s. o.,
- jiných vín,
- z toho vín, která musejí být použita k výrobě destilátu z vína s označením místa původu,
podle jednotlivých odrůd, v každém případě nejméně podle výnosových tříd stanovených čl. 6 odst.
2. Musí být přihlédnuto k číselným údajům o klučení a výsadbě révy vinné zjištěným při uplatňování jiných ustanovení Společenství.
3. Mezilehlá zjišťování se mohou provádět jako úplná zjišťování nebo jako výběrová šetření.
S ohledem na výsledky výběrového šetření prováděného pro mezilehlé zjišťování přijmou členské státy veškerá potřebná opatření, aby statistická chyba v dané zeměpisné jednotce pro celkovou plochu vinic, které jsou běžně určeny k produkci moštových odrůd, byla na úrovni spolehlivosti výběrového šetření 68 % řádově nejvýše 3 %.
4. Prostřednictvím podrobného popisu sdělí příslušné členské státy Komisi do 30. června 1980 metody, které mají používat pro mezilehlá zjišťování; každá změna metody musí být oznámena předem.
5. Členské státy sdělují Komisi výsledky mezilehlých zjišťování do 1. května roku následujícího po daném hospodářském roce.
Tyto výsledky se předkládají za jednotlivé zeměpisné jednotky stanovené v čl.
4 odst. 3 ve formě tabulek, jež bude stanovena postupem podle článku 8.
6. Příslušné členské státy, které vyhodnocují výsledky tohoto mezilehlého zjišťování pomocí elektronického zpracování dat, musí výsledky podle odstavce 5 předat ve strojově čitelné formě, která bude stanovena postupem podle článku 8.
Článek 6
1. Příslušné členské státy sdělují Komisi v každém hospodářském roce počínaje hospodářským rokem 1979/80 průměrné hektarové výnosy v hektolitrech hroznového moštu nebo vína na hektar nebo hroznů v tunách na hektar dosažené na vinicích osázených moštovými odrůdami a členěné podle výnosových tříd uvedených v odstavci 2.
2. Příslušné členské státy rozčlení plochy vinic osázené moštovými odrůdami a získané základním zjišťováním do výnosových tříd, které jsou založeny na průměrných hektarových výnosech podle odstavce 1 a které se stanoví postupem podle článku 8.
3. Příslušné členské státy odhadnou pro každou třídu výnosu podle odstavce 2 na období pěti hospodářských let předpokládaný vývoj průměrného hektarového výnosu s ohledem na vývoj zemědělství a všeobecný hospodářský vývoj.
4. Údaje podle odstavců 1, 2 a 3 musí být uvedeny podle zeměpisných jednotek podle čl. 4 odst. 3 a podle ploch vinic osázených moštovými odrůdami, které jsou běžně určeny k produkci
- jakostních vín s. o.,
- jiných vín,
- z toho vín, která musejí být použita k výrobě destilátu z vína s označením místa původu.
5.
Příslušné členské státy předají Komisi za každý hospodářský rok počínaje hospodářským rokem 1979/80 své odhady členěné podle zeměpisných jednotek a týkající se průměrného přirozeného obsahu alkoholu v % nebo ve stupních Oechsle pro čerstvé hrozny, mošt či víno, které byly získány z vinic osázených moštovými odrůdami a které jsou běžně určeny k produkci
- jakostních vín s. o.,
- jiných vín,
- z toho vín, která musejí být použita k výrobě destilátu z vína s označením místa původu.
6.
Roční údaje podle odstavců 1 a 5 se sdělují do 1. dubna následujícího hospodářského roku.
Údaje o výnosových třídách podle odstavce 2 musí být předloženy ve lhůtě uvedené v čl. 4 odst.
1. Odhady o vývoji průměrných hektarových výnosů podle odstavce 3 musí být předloženy:
- poprvé do 1. října 1981,
- následně každých pět let do 1. dubna.
7. Údaje uvedené v tomto článku musí být Komisi předány ve formě tabulky, jež bude stanovena postupem podle článku 8.
Článek 7
1. Komise v rámci konzultací a trvalé spolupráce s členskými státy posoudí:
a) dodané výsledky;
b) technické problémy, které se vyskytnou při zjišťování a shromažďování sdělovaných údajů, a zejména problémy souvisejícími s pojmy Společenství "výsadba/opětovná výsadba" a "vzdání se vinohradnictví";
c) význam výsledků zjišťování a sdělení.
2. Komise předloží výsledky a zprávu o poznatcích získaných při základním zjišťování Radě do jednoho roku po jejich doručení danými členskými státy.
3. Komise zajistí zveřejnění výsledků mezilehlých zjišťování a každoroční zveřejnění údajů podle článku 6 ve výroční zprávě stanovené v čl. 31 odst. 4 nařízení (EHS) č. 337/79.
Článek 8
1. Má-li být zahájen postup podle tohoto článku, přednese věc Stálému výboru pro zemědělskou statistiku (dále jen "výbor") jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu, nebo na žádost zástupce členského státu.
2. Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k návrhu ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci.
Stanovisko se přijímá většinou 41 hlasů, přičemž hlasům členských států je přidělena váha podle čl. 148 odst.
2 Smlouvy. Předseda nehlasuje.
3. a) Komise přijme zamýšlená opatření, jsou-li v souladu se stanoviskem výboru.
b) Pokud zamýšlená opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, předloží Komise Radě neprodleně návrh opatření, která mají být přijata.
Rada se usnese kvalifikovanou většinou.
c) Pokud se Rada neusnese ve lhůtě tří měsíců ode dne, kdy jí byl návrh předán, přijme navrhovaná opatření Komise.
Článek 9
Výdaje potřebné pro základní zjišťování stavu po ukončení hospodářského roku 1978/79 jsou ve výši později stanoveného paušálního příspěvku na vrub rozpočtu Evropských společenství.
Článek 10
1. Zrušuje se nařízení Rady (EHS) č.
978/78ze dne 10. května 1978 o statistických zjišťováních ploch vinic [8].
2. Odkazy na nařízení zrušené odstavcem 1 se považují za odkazy na toto nařízení.
Článek 11
Toto nařízení vstupuje v platnost 2. dubna 1979.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
ze dne 13. března 1979 o zařazení zboží do položky 39.07 E IV společného celního sazebníku
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 97/69 ze dne 16. ledna 1969 o opatřeních k jednotnému uplatňování nomenklatury společného celního sazebníku [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 280/77 [2], a zejména na článek 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že k zajištění jednotného uplatňování nomenklatury společného celního sazebníku je nezbytné přijmout opatření k zařazení "rybářského vlasce" tvořeného dutým pletencem nekonečných nylonových vláken zcela pokrytých vrstvou polyvinylchloridu, navinutého v určitých délkách na cívky, s vřetenovitým zakončením;
vzhledem k tomu, že společný celní sazebník tvořící přílohu nařízení Rady (EHS) č. 950/68 [3] naposledy pozměněného nařízením Rady (EHS) č. 2800/78 [4] zařazuje do čísla 51.03 nitě ze syntetických textilních vláken, do čísla 58.07 prýmky, do čísla 59.08 textilie potažené plasty a do čísla 39.07 výrobků z plastů;
vzhledem k tomu, že všechna tato čísla přicházejí v úvahu pro zařazení výše uvedeného "rybářského vlasce";
vzhledem k tomu, že dotyčný druh zboží nemůže být zařazen jako "niť" ve smyslu třídy XI společného celního sazebníku a jak je zejména popsáno v pododstavci "B. Vlákna" všeobecných poznámek k nomenklatuře Rady pro celní spolupráci; že naopak, technologicky se jedná o prýmek;
vzhledem k tomu, že by tedy přicházelo v úvahu číslo 58.07, kdyby poznámka 1 ke kapitole 58 společného celního sazebníku nestanovila, že do dané kapitoly nepatří textilie potažené nebo impregnované, které se zařazují do kapitoly 59; že výraz "textilie" lze v souladu s poznámkou 1 A ke kapitole 59 používat také pro prýmky; že podle poznámky 2 A písm. c) ke kapitole 59 však produkty, u nichž je textilie zcela zalita plasty, mají spadat do kapitoly 39 společného celního sazebníku; že proto výše uvedený "rybářský vlasec" nemůže být zařazen do čísel 51.03, 58.07 ani 59.08, ale musí být zařazen do kapitoly 39;
vzhledem k tomu, že s ohledem na svou povahu a vzhled musí být dotyčný výrobek v rámci kapitoly 39 zařazen do položky 39.07 E IV;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro nomenklaturu společného celního sazebníku,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
"Rybářský vlasec" tvořený dutým pletencem nekonečných nylonových vláken zcela pokrytých vrstvou polyvinylchloridu, navinutý v určitých délkách na cívky, s vřetenovitým zakončením, se zařazuje do položky společného celního sazebníku:
39.07 Výrobky z materiálů čísel 39.01 až 39.06:
E. z ostatních materiálů:
IV. ostatní.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 546/79 ze dne 22. března 1979, na základě kterého podléhá dovoz vyšívaného prádla pro domácnost ze Singapuru a z Malajsie předložení osvědčení o původu
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 3059/78 ze dne 21. prosince 1978 o společných pravidlech dovozu některých textilních výrobků pocházejících ze třetích zemí [1], a zejména na čl. 2 odst. 2 a čl. 3 odst. 4 přílohy III tohoto nařízení,
vzhledem k tomu, že původ výrobků skupin I a II uvedených v příloze I nařízení (EHS) č.
3059/78 se dokládá předložením osvědčení o původu; že u výrobků skupiny III až VI jej lze doložit prohlášením o původu na faktuře nebo jiném obchodním dokladu souvisejícím s výrobky;
vzhledem k tomu, že byly zjištěny nesrovnalosti při dovozu vyšívaného prádla pro domácnost (SCS číslo 62.02 B, kategorie 39) ze Singapuru a z Malajsie;
vzhledem k tomu, že Výbor pro otázky původu zboží zkoumal v souladu s postupem stanoveným ve výše uvedeném nařízení, zda je žádoucí požadovat předložení osvědčení u výrobků z dotyčných dodávajících zemí;
vzhledem k tomu, že opatření stanovené tímto nařízením jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro otázky původu zboží,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Při dovozu vyšívaného tkaného stolního, toaletního a kuchyňského prádla jiného než smyčkových textilií (froté) z bavlny čísla ex 62.02 B společného celního sazebníku (kódy NIMEXE 62.02-41, 43, 47, 65, 73, 77) ze Singapuru a z Malajsie do Společenství se předkládá osvědčení o původu odpovídající vzoru uvedenému v příloze VI nařízení (EHS) č. 3059/78.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost 45. dnem po vyhlášení
o používání rozhodnutí Rady pro spolupráci EHS-Tunisko č. 3/78, kterým se mění protokol o definici pojmu "původní produkty" a metodách správní spolupráce k Dohodě o spolupráci mezi Evropským hospodářským společenstvím a Tuniskou republikou
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 113 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že Dohoda o spolupráci mezi Evropským hospodářským společenstvím a Tuniskou republikou [1] byla podepsána dne 25. dubna 1976 a vstoupila v platnost dnem 1. ledna 1979;
vzhledem k tomu, že podle článku 28 protokolu o definici pojmu "původní produkty" a metodách správní spolupráce přijala Rada pro spolupráci EHS-Tunisko rozhodnutí č. 3/78, kterým se mění protokol, pokud jde o pravidla původu;
vzhledem k tomu, že je třeba, aby toto rozhodnutí bylo použitelné ve Společenství,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Rozhodnutí Rady pro spolupráci EHS-Tunisko č. 3/78 je použitelné ve Společenství.
Znění rozhodnutí se připojuje k tomuto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
ze dne 29. března 1979, kterým se mění nařízení (EHS) č. 2237/77, pokud se jedná o datum zavedení nového zemědělského podnikového výkazu v Itálii a Lucembursku
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady č. 79/65/EHS ze dne 15. června 1965 o založení zemědělské účetní datové sítě pro sběr údajů o příjmech a o hospodářské činnosti zemědělských podniků v Evropském hospodářském společenství [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
2910/73 [2], a zejména s ohledem na článek 7 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č. 2237/77 [3] stanovilo položky, jež mají být uváděny v podnikovém výkazu používaném pro stanovení příjmu zemědělských podniků;
vzhledem k tomu, že bylo možné překonat obtíže původně předpokládané v Lucembursku od roku 1978 při používání nového zemědělského podnikového výkazu; že v případě uvedeného členského státu bude možné předložit účetní údaje za účetní období 1978 v novém zemědělském podnikovém výkazu;
vzhledem k tomu, že technické obtíže, jimž bylo nutno čelit v Itálii při přípravě nástrojů nezbytných pro používání nového zemědělského podnikového výkazu, zabraňují jeho racionálnímu použití pro sběr účetních údajů za účetní období 1979; že je proto výhodné, aby výkaz používaný pro předcházející účetní období, zůstal v platnosti v průběhu účetního období 1979;
vzhledem k tomu, že v Itálii byla učiněna všechna nezbytná opatření k zajištění uspokojivého používání nového zemědělského podnikového výkazu při sběru účetních údajů za účetní období 1980;
vzhledem k tomu, že je třeba opravit chybu v německém textu ve znění položky 145, týkající se ostatních pícnin, a chybu ve všech jazykových verzích u položky 157, týkající se pěstitelských školek;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru Společenství pro zemědělskou účetní datovou síť,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Jediný článek
Nařízení (EHS) č. 2237/77 se mění takto:
1. Článek 2 druhý odstavec se nahrazuje tímto:
"Tato ustanovení se však použijí poprvé ve Francii a Irsku u účetních údajů za účetní období 1979 a
NAŘÍZENÍ KOMISE (EHS) č. 883/79 ze dne 3. května 1979, kterým se mění nařízení (EHS) č. 2960/77, kterým se stanoví pravidla pro prodej olivového oleje ze zásob intervenčních agentur
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady č. 136/66/EHS ze dne 22. září 1966 o zřízení společné organizace trhu s oleji a tuky1, naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 590/792, a zejména na čl. 12 odst. 4 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že článek 6 nařízení Komise (EHS) č. 2960/773 stanoví, že potenciální kupující mohou dostat vzorek olejů nabízených k prodeji intervenčními agenturami;
vzhledem k tomu, že v zájmu zajištění toho, aby olej, na který je podána nabídka, byl shodný s přiděleným olejem, se doporučuje poskytnout možnost dalšího odebrání vzorku před zapečetěním šarže;
vzhledem k tomu, že pro usnadnění odběru prodaného oleje by měla být změněna lhůta pro odebrání, zejména zohledněním velikosti přidělené šarže;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro tuky a oleje,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (EHS) č. 2960/77 se mění takto: 1. V článku 5 se odst. 3 nahrazuje tímto:
"3. V období od 1. ledna do 31. prosince 1979 se minimální cenou rozumí cena bez daně pro 100 kilogramů olivového oleje s dodáním ze skladu buď v sudech kupujícího na jeho vozidle, nebo v jeho cisternovém vozidle."
2. V článku 6 se druhý pododstavec nahrazuje tímto:
"Tento vzorek se rozdělí do dvou označených lahví, které se zapečetí za přítomnosti jak skladovatele, tak potenciálního kupujícího nebo jeho oprávněného zástupce.
Jednu láhev obdrží potenciální kupující a druhou láhev skladovatel."
3. Článek 10 se nahrazuje tímto:
"Článek 10
Intervenční agentura neprodleně sdělí každému účastníku doporučeným dopisem s potvrzením o přijetí výsledek jeho účasti v nabídkovém řízení."
4. V čl. 11 odst. 1 se vkládá nový pododstavec, který zní:
"Před provedením zapečetění může vybraný účastník požádat o vzorek tohoto oleje.
Tento vzorek se rozdělí do dvou označených lahví, které se zapečetí za přítomnosti jak skladovatele, tak vybraného účastníka nebo jeho oprávněného zástupce.
Jednu láhev obdrží vybraný účastník a druhou láhev skladovatel tak, aby bylo možno zkontrolovat, zda produkt, z něhož byl odebrán vzorek podle článku 6, odpovídá produktu, který byl účastníku přidělen."
5. Článek 12 se nahrazuje tímto:
"Článek 12
1. Kupující zaplatí intervenční agentuře před odebráním oleje předběžnou výši prodejní ceny, která se vypočítá vynásobením množství, které je uvedeno jako obsažené v šarži, cenou nabídnutou za tuto šarži.
2. Pokud není předběžná částka intervenční agentuře zaplacena ve lhůtě stanovené v čl. 13 odst. 1, prodej se automaticky ruší. V takovém případě jistota uvedená v článku 8 propadá.
3. V případě prodeje na vývoz složí kupující před odběrem oleje jistotu zaručující, že vývoz proběhne v souladu s čl.
1 odst.
2." 6.
Článek 13 se nahrazuje tímto:
"Článek 13
1. Kupující si odebere celou šarži, která mu byla přidělena. Odběr může začít okamžitě po zaplacení předběžné částky uvedené v čl. 12 odst. 1 a po složení jistoty uvedené v čl. 12 odst. 3 v případě prodeje na vývoz. Odběr musí být ukončen nejpozději do 40 dnů po obdržení informací, na které odkazuje článek 10. Pokud však bylo kupujícímu přiděleno množství vyšší než 1000 tun, odběr musí být dokončen nejpozději šedesátým dnem ode dne obdržení uvedených informací.
2. Množství oleje, které je dodáno kupujícímu, se může lišit od množství, na které byla předložena nabídka, podle skutečného množství v obalu v době dodání."
7. V článku 14 se odst. 1 nahrazuje tímto:
"1 Po dokončení odběru oleje intervenční agentura vystaví fakturu na konečnou částku prodejní ceny.
Konečná částka se vypočítá vynásobením skutečně odebraného množství, po odečtení hmotnosti vody a nečistot překračujících 0,2 % v případě panenského olivového oleje a 0,5 % v případě olivového oleje z pokrutin, cenou nabídnutou za danou šarži.
Hmotnost vody i nečistot se stanoví v okamžiku dodání analýzou reprezentativního vzorku."
8. V článku 21 se zrušuje druhý pododstavec.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
ze dne 11. května 1979 o zařazení hovězího masa do položky 02.01 A II a) 4 aa) společného celního sazebníku
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 97/69 ze dne 16. ledna 1969 o opatřeních k jednotnému uplatňování nomenklatury společného celního sazebníku [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 280/77 [2], a zejména na článek 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že k zajištění jednotného uplatňování nomenklatury společného celního sazebníku je nezbytné přijmout opatření k zařazení čerstvých nebo chlazených oddělených předních čtvrtí hovězího masa, od kterých byl oddělen první obratel;
vzhledem k tomu, že společný celní sazebník tvořící přílohu nařízení Rady (EHS) č. 950/68 [3] naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 882/79 [4] zařazuje nevykostěné hovězí maso, čerstvé nebo chlazené do položky 02.01 A II a) 4 aa);
vzhledem k tomu, že v poznámce 1 A písm. e) ke kapitole 2 společného celního sazebníku jsou oddělené přední čtvrti přesně vymezeny a zejména je zde uvedeno, že se jedná o přední části půlek jatečně upravených těl zahrnující všechny kosti; na základě této skutečnosti nemohou být tyto produkty, které neobsahují první obratel, považovány za oddělené přední čtvrti;
vzhledem k tomu, že dotyčné produkty je třeba zařadit jako nevykostěné hovězí maso, čerstvé nebo chlazené do položky 02.01 A II a) 4 aa)
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro nomenklaturu společného celního sazebníku,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Čerstvé nebo chlazené oddělené přední čtvrti hovězího masa, od kterých byl oddělen první obratel, se zařazují do položky společného celního sazebníku:
02.01 Maso a poživatelné droby ze zvířat čísel 01.01 až 01.04 včetně, čerstvé, chlazené nebo zmrazené:
A. Maso:
II. hovězí
a) čerstvé nebo chlazené:
4. ostatní
aa) nevykostěné.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 954/79 ze dne 15. května 1979 o ratifikaci Úmluvy OSN o Kodexu jednání liniových konferencí členskými státy nebo o přistoupení členských států k této úmluvě
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSKÝCH,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na čl. 84 odst. 2 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že Úmluva o Kodexu jednání liniových konferencí byla vypracována konferencí svolanou pod záštitou Konference OSN pro obchod a rozvoj a je otevřena pro ratifikaci nebo přistoupení;
vzhledem k tomu, že otázky zahrnuté do Kodexu jednání liniových konferencí jsou důležité nejen pro členské státy, ale i pro Společenství, zejména z hlediska námořní dopravy a obchodu, a je proto důležité, aby byl v souvislosti s tímto kodexem přijat společný postoj;
vzhledem k tomu, že tento společný postoj by měl respektovat zásady a cíle Smlouvy a měl by zásadně přispívat k naplnění úsilí rozvojových zemí v oblasti námořní dopravy a zároveň sledovat společný cíl, kterým je pokračovat v této oblasti v uplatňování obchodních zásad společností liniové dopravy členů Organizace pro hospodářskou spolupráci a rozvoj (OECD) a obchodu mezi těmito zeměmi;
vzhledem k tomu, že Kodex jednání liniových konferencí neobsahuje ustanovení umožňující přistoupení Společenství jako takového, je k zajištění dodržování těchto zásad a cílů důležité, aby členské státy ratifikovaly kodex jednání nebo k němu přistoupily s výhradou určitých opatření stanovených v tomto nařízení;
vzhledem k tomu, že je uznávána stabilizační úloha konferencí při zajišťování spolehlivých služeb pro dopravce, avšak nesmějí přitom porušovat pravidla hospodářské soutěže stanovená ve Smlouvě; že Komise v souladu s tím předloží Radě návrh nařízení o použití těchto pravidel v námořní dopravě,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Při ratifikaci Úmluvy OSN o Kodexu jednání liniových konferencí nebo při přistoupení k této úmluvě musí členské státy písemně informovat generálního tajemníka OSN, že ratifikace nebo přistoupení byla provedena v souladu s tímto nařízením.
2. Nástroj ratifikace nebo přistoupení je doplněn výhradami podle přílohy I.
Článek 2
1. V případě stávající konference určí každá skupina společností liniové dopravy stejné státní příslušnosti, jako jsou členové dané konference, obchodním jednáním s jinou společností liniové dopravy stejné státní příslušnosti, zda se může účastnit uvedené konference jako národní společnost liniové dopravy.
Je-li utvořena nová konference, určí společnosti liniové dopravy stejné státní příslušnosti obchodním jednáním, které z nich se mohou účastnit nové konference jako národní společnosti liniové dopravy.
2. Pokud jednání podle odstavce 1 nevedou k dohodě, může každý členský stát na žádost jedné ze zúčastněných společností a po vyslechnutí každé z nich přijmout nutná opatření k vyřešení sporu.
3. Každý členský stát zajistí, aby se všemi společnostmi liniové dopravy provozujícími lodní dopravu na jeho území na základě Smlouvy o založení Evropského hospodářského společenství bylo zacházeno stejným a rovným způsobem jako se společnostmi se sídlem na jeho území, které jsou odtud účinně kontrolovány.
Článek 3
1. Pokud liniová konference provozuje poolovou, vyvazovací, plavební nebo jinou dohodu o přidělení nákladu v souladu s článkem 2 Kodexu jednání liniových konferencí, přerozdělí se objem nákladu, na nějž mají společnosti liniové dopravy členských států v obchodu zúčastněné jako společnosti liniové dopravy třetí země podle Kodexu jednání liniových konferencí nárok, není-li přijato opačné rozhodnutí všemi členskými společnostmi konference a účastníky stávajících zásad přerozdělení.
Toto přerozdělení podílů nákladu se provádí na základě jednomyslného rozhodnutí společností liniové dopravy, které jsou členy konference a účastní se přerozdělení, s ohledem na to, aby se všem těmto společnostem dostalo spravedlivého podílu na obchodu konference.
2. Konečný podíl přidělený každému účastníkovi se stanoví na základě obchodních zásad, zejména s ohledem na
a) objem nákladu v rámci konference přepravovaného a dodávaného členskými státy, pro jejichž obchod konference zajišťuje služby;
c) objem nákladu přepravovaného v rámci konference a zasílaného přes přístavy členských států;
d) potřeby dopravců, jejichž náklad konference přepravuje.
Pokud není dosaženo dohody o přerozdělení nákladu podle odstavce 1, věc je na žádost jedné ze stran postupem stanoveným v příloze II předložena ke smírčímu řízení. Jakýkoli spor, který není vyřešen smírčím řízením, může být se souhlasem zúčastněných stran předložen k rozhodčímu řízení.
V tom případě je výrok rozhodce závazný.
4. V předem stanovených odstupech se podíly přidělené v souladu s odstavci 1, 2 a 3 pravidelně přezkoumají s ohledem na kritéria stanovená v odstavci 2, a zejména z hlediska poskytování přiměřených a účinných služeb dopravcům.
Článek 4
1. V rámci obchodu konference mezi členským státem Společenství a státem, který je smluvní stranou Kodexu jednání liniových konferencí a není členem OECD, společnost liniové dopravy jiného člena OECD, která si přeje se účastnit přerozdělení podle článku 3 tohoto nařízení, tak může učinit na základě zásady vzájemnosti dohodnuté na úrovni vlád nebo společností liniové dopravy.
2. Aniž je dotčen odstavec 3 tohoto článku, nepoužije se článek 2 kodexu jednání na obchody konference mezi členskými státy, ani na základě vzájemnosti na obchody mezi těmito státy a ostatními členy OECD, kteří jsou smluvními stranami Kodexu jednání liniových konferencí.
3. Odstavcem 2 tohoto článku nejsou dotčeny možnosti účastnit se v souladu se zásadami vyjádřenými v článku 2 kodexu jednání jako společnosti třetích zemí těchto obchodů pro společnosti liniové dopravy rozvojových zemí, které jsou podle kodexu uznány jako národní společnosti liniové dopravy a které a) již jsou členy konference poskytující služby tomuto obchodu nebo
b) jsou k takové konferenci přidruženy podle čl. 1 odst. 3 kodexu.
4. Článek 3 a čl. 14 odst. 9 Kodexu jednání liniových konferencí se nepoužijí na obchody konference mezi členskými státy, ani na základě vzájemnosti na obchody mezi těmito státy a ostatními členy OECD, kteří jsou smluvními stranami kodexu.
5. V obchodech konference mezi členskými státy a mezi těmito státy a ostatními členy OECD, kteří jsou smluvními stranami kodexu jednání, netrvají dopravci a majitelé lodí ze členských států na použití postupů pro urovnání sporů podle kapitoly VI kodexu ve svých vzájemných vztazích, ani na základě vzájemnosti ve vztahu k dopravcům a majitelům lodí z jiných členů OECD, pokud byly dohodnuty jiné postupy pro řešení sporů. Zejména využijí výhody plynoucí z možností daných v čl. 25 odst. 1 a 2 kodexu pro urovnání sporů jinými prostředky, než jaké stanoví kapitola VI kodexu.
Článek 5
K přijetí rozhodnutí o otázkách stanovených konferenční dohodou, pokud jde o obchod členského státu, jiných než jsou uvedena v článku 3 tohoto nařízení, konzultují národní společnosti liniové dopravy tohoto státu všechny ostatní společnosti liniové dopravy Společenství, které jsou členy konference, před udělením nebo odmítnutím vlastního souhlasu.
Článek 6
Členské státy přijmou včas po konzultaci s Komisí právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s tímto nařízením.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
NAŘÍZENÍ KOMISE (EHS) č. 995/79 ze dne 21. května 1979, kterým se mění nařízení (EHS) č. 1193/78, kterým se stanoví jednotné požadavky na smlouvy pro prodej skočcových bobů
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2874/77 ze dne 19. prosince 1977, kterým se stanoví zvláštní opatření v odvětví skočcových bobů1, a zejména na čl.
2 odst. 5 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že článek 2 nařízení Komise (EHS) č. 1193/782 stanoví, že smlouvy o prodeji skočcových bobů ohledně následující sklizně se uzavírají nejpozději do 30. dubna každého roku; že s ohledem na nejrozšířenější obchodní praktiky stanovení časové lhůty neusnadňuje uzavírání smluv; že je tudíž vhodné uvedenou lhůtu zrušit;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro tuky a oleje,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V nařízení (EHS) č. 1193/78 se článek 2 nahrazuje tímto:
"Článek 2
Smlouva se uzavírá písemnou formou a na plochu."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 1117/79 ze dne 6. června 1979, kterým se stanoví produkty v semenářském odvětví, na které se vztahuje režim dovozních licencí
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2358/71 ze dne 26. října 1971 o společné organizaci trhu s osivem [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 234/79 [2], a zejména na čl. 4 odst. 2 první pododstavec uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že za dané situace na trhu s osivem hybridní kukuřice je nezbytné moci nepřetržitě sledovat skladbu obchodu s třetími zeměmi;
vzhledem k tomu, že v případě osiva hybridní kukuřice je třeba využít pravomoci stanovené v čl. 4 odst. 1 nařízení (EHS) č. 2358/71, na jejímž základě je dovoz osiva podmíněn předložením dovozní licence, aby byl včas znám předpokládaný objem dovozu a mohla být přijata případná opatření, která vyžaduje vývoj na trhu;
vzhledem k tomu, že Řídící výbor pro osivo nezaujal stanovisko ve lhůtě stanovené jeho předsedou,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Režim dovozních licencí stanovený v čl. 4 odst. 1 nařízení (EHS) č. 2358/71 se vztahuje na tyto produkty: Číslo položky společného celního sazebníku _BAR_ Popis zboží _BAR_ 1 _BAR_ 2 _BAR_
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. července 1979.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (EHS) č. 1119/79 ze dne 6. června 1979, kterým se stanoví zvláštní prováděcí pravidla k režimu dovozních licencí pro osivo
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2358/71 ze dne 26. října 1971 o společné organizaci trhu s osivem [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 234/79 [2], a zejména na čl. 4 odst. 2 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č.
193/75 ze dne 17. ledna 1975 [3], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1118/79 [4], obsahuje společná prováděcí pravidla k režimu dovozních a vývozních licencí a osvědčení o stanovení náhrady předem pro zemědělské produkty;
vzhledem k tomu, že provádění režimu dovozních licencí podle čl. 4 odst. 1 nařízení (EHS) č. 2358/71 vyžaduje zvláštní opatření, z nichž některá doplňují a jiná pozměňují ustanovení nařízení (EHS) č. 193/75; že zejména čl. 4 odst. 1 třetí pododstavec nařízení (EHS) č. 2358/71 stanovuje, že u produktů, na něž se tento režim vztahuje a které jsou dováženy na základě řádně registrovaných smluv o množení osiva ve třetích zemích, se nepožaduje složení jistoty; že nařízení Komise (EHS) č. 2514/78 ze dne 26. října 1978 [5] stanoví systém registrace smluv o množení osiva ve třetích zemích pro osivo hybridní kukuřice;
vzhledem k tomu, že je třeba zavést kontroly zajišťující, že množství dovážená na základě smluv o množení osiva odpovídají odhadům množství uvedeným při registraci smluv;
vzhledem k tomu, že Řídící výbor pro osivo nezaujal stanovisko ve lhůtě stanovené jeho předsedou,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Toto nařízení stanovuje prováděcí pravidla k režimu dovozních licencí podle článku 4 nařízení (EHS) č. 2358/71, platná pro osivo hybridní kukuřice.
Článek 2
Odchylně od čl. 4 odst. 3 nařízení (EHS) č. 193/75 se licence nepožaduje pro dovoz množství nejvýše 100 kilogramů.
Článek 3
Dovozní licence je platná ode dne vydání ve smyslu čl. 9 odst. 1 nařízení (EHS) č. 193/75 do konce třetího měsíce následujícího po dni vydání.
Licence pro dovoz na základě smluv o množení osiva, registrovaných v souladu s nařízením (EHS) č. 2514/78, však platí ode dne vydání do konce šestého měsíce následujícího po dni vydání, přičemž toto období nesmí přesáhnout konec hospodářského roku.
Článek 4
V kolonce 14 žádosti a dovozní licence se uvádí země původu.
Licence zahrnuje povinnost uskutečnit dovoz z uvedené země.
Článek 5
1. Výše jistoty se stanoví na 3,6 ECU na 100 kilogramů.
2. Složení jistoty podle odstavce 1 se nepožaduje, použijí-li se licence pro dovoz na základě smluv o množení osiva registrovaných v souladu s nařízením (EHS) č. 2514/78.
Článek 6
1. Ustanovení čl.
5 odst. 2 se vztahuje pouze na ty strany smluv o množení osiva, které jsou usazeny ve Společenství.
Smluvní strana musí dále splnit tyto podmínky:
a) podat žádost o licenci příslušnému orgánu členského státu, ve kterém je registrována smlouva o množení osiva;
b) přiložit k žádosti o licenci doklad o skutečnosti, že množství, na které je licence požadována, je v rámci odhadu množství osiva, které má být dovezeno, uvedeným při registraci smlouvy podle článku 3 nařízení (EHS) č. 2514/78.
2. Žádost o licenci a licence obsahují v kolonce 12 některou z těchto poznámek: - Importation réqlisée dans le cadre d’un contrat de multiplication,
- Indførsel foretaget inden for rammerne af en formeringskontrakt,
- Import under a multiplication contract,
- Importazione effettuata nell‘ambito di un contratto di moltiplicazione,
- Invoer in het kader van een vermeerderingscontract.
3. Dovozní licence vydaná na základě tohoto článku je nepřenosná ve smyslu článku 3 nařízení (EHS) č. 193/75.
4. Členské státy rozhodnou o způsobu prokazování skutečností uvedených v odst. 1 písm. b).
Článek 7
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. července 1979.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (EHS) č. 1250/79 ze dne 26. června 1979 o stanovení vyrovnávacích poplatků na osivo
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2358/71 ze dne 26. října 1971 o společné organizaci trhu s osivem [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 234/79 [2], a zejména na čl. 6 odst. 5 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že čl. 6 odst.
3 nařízení (EHS) č. 2358/71 stanoví, že je-li u některého typu hybridní kukuřice pocházejícího ze třetí země nabídková cena s dodáním na hranice zvýšená o cla nižší než příslušná referenční cena, je při dovozu tohoto hybridu z dané země vybírán vyrovnávací poplatek, přičemž se dodržují závazky vyplývající z konsolidace v rámci GATT; že vyrovnávací poplatek je roven rozdílu mezi referenční cenou a cenou s dodáním na hranice zvýšenou o cla;
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č. 1249/79 [3] stanovilo referenční ceny hybridní kukuřice k setí pro hospodářský rok 1979/80;
vzhledem k tomu, že nabídkové ceny s dodáním na hranice jsou stanoveny pro každou zemi ze které je produkt dovážen na základě všech příslušných údajů; že tyto údaje jsou upřesněny v čl. 1 odst.
1, 2 a 3 nařízení Komise (EHS) č. 1665/72 [4]; že článek 3 uvedeného nařízení stanoví, že nabídkové ceny s dodáním na hranice jsou stanoveny pro každou zemi ze které je produkt dovážen na základě nejvýhodnějších nákupních možností pro příslušné produkty výpočtem v souladu s články 1 a 2 nařízení; že pro stanovení těchto cen se nezohledňují informace o nabídkách, které nemají žádný hospodářský vliv na trh zejména proto, že se týkají malých množství;
vzhledem k tomu, že v souladu s článkem 2 nařízení (EHS) č. 1665/72 se musí upravit údaje o cenách týkající se jiných dodacích podmínek než s dodáním na hranice Společenství; že v souladu s čl.
4 odst. 2 uvedeného nařízení musí být změněn vyrovnávací poplatek, pokud jsou zaznamenány citelné změny nabídkové ceny s dodáním na hranice;
vzhledem k tomu, že použití všech uvedených ustanovení o údajích, jimiž v současné době Komise disponuje, vede ke stanovení vyrovnávacího poplatku na některé typy hybridů v částkách uvedených v příloze tohoto nařízení;
vzhledem k tomu, že je proto vhodné zrušit nařízení Komise (EHS) č. 68/79 [5] naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 962/79 [6], které stanovilo vyrovnávací poplatky pro předcházející období;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro osivo,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Vyrovnávací poplatky na osivo jsou stanoveny v příloze tohoto nařízení.
Článek 2
Nařízení (EHS) č. 68/79 se zrušuje.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. července 1979.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
ze dne 2. července 1979, kterým se podruhé mění nařízení (EHS) č. 3083/73 o sdělování údajů nezbytných k uplatňování nařízení (EHS) č. 2358/71 o společné organizaci trhu s osivem
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2358/71 ze dne 26. října 1971 o společné organizaci trhu s osivem [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
234/79 [2], a zejména na článek 9 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č. 1119/79 [3] stanoví zvláštní prováděcí pravidla k režimu dovozních licencí pro hybridní kukuřici;
vzhledem k tomu, že k tomu, aby tento režim mohl dosáhnout svého účelu, musí být Komise schopna znát předpokládané množství dovozu; že proto musí mít k dispozici některé údaje pocházející od členských států;
vzhledem k tomu, že je třeba stanovit druh těchto údajů a lhůty pro jejich sdělování; že je proto v tomto smyslu nezbytné doplnit nařízení Komise (EHS) č. 3083/73 [4] ve znění nařízení (EHS) č.
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro osivo,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Příloha nařízení (EHS) č. 3083/73 se nahrazuje přílohou tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
ze dne 25. června 1979, kterým se mění nařízení (EHS) č. 1108/70 o zavedení účetního systému pro výdaje na infrastrukturu železniční, silniční a vnitrozemské vodní dopravy
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 75 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že pro vytvoření systému zpoplatnění použité infrastruktury v rámci společné dopravní politiky je nezbytné znát výdaje na dopravní infrastrukturu;
vzhledem k tomu, že nejvhodnějším prostředkem pro zjištění výdajů na infrastrukturu je stálý účetní systém;
vzhledem k tomu, že k tomuto účelu zavedla Rada nařízením (EHS) č. 1108/70 [3] stálý účetní systém;
vzhledem k tomu, že by se mělo přihlédnout k nabytým zkušenostem a rozvoji společné dopravní politiky; že proto musí být upraveny účtové osnovy, seznam infrastruktury a seznam údajů o využití infrastruktury podle nařízení (EHS) č. 1108/70,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (EHS) č. 1108/70 se mění takto: 1. Článek 3 se nahrazuje tímto:
"Článek 3
Výdaje na infrastrukturu se účtují pro všechny železniční sítě uvedené v příloze II A bodu 1, pro všechny ostatní sítě uvedené v příloze II A bodu 2 a pro veřejné silnice a vnitrozemské vodní cesty s výjimkou: a) silnic, které nejsou určeny pro motorovou dopravu, tj. pro vozidla se zdvihovým objemem válců nejméně 50 cm3;
b) silnic využívaných výlučně zemědělskými nebo lesnickými vozidly, nebo sloužících výlučně k zajištění přístupu k zemědělským nebo lesnickým hospodářstvím;
c) vnitrozemských vodních cest s dopravou omezenou na plavidla s nosností do 250 tun;
d) vodních cest námořní povahy, jak jsou uvedeny v nařízení (EHS) č. 281/71 [4]."
2.
V článku 5 se odstavec 2 písm. a) mění takto:
"2. Předloží se oddělené výsledky a) pro železnici:
i) za každou ze sítí uvedených v příloze II A bodu 1,
ii) za všechny ostatní sítě uvedené v příloze II A bodu 2.
Údaje o těchto sítích se však musí sdělovat jen každých pět let a poprvé za rok 1980."
3. V čl. 6 prvním pododstavci se druhá odrážka nahrazuje tímto:
"— platby jistiny a odděleně úroky za dříve sjednané úvěry."
4. Článek 7 se nahrazuje tímto:
"Článek 7
Členské státy sdělí Komisi současně s účetními výsledky podle článku 5 údaje za stejné období o využívání infrastruktury podle přílohy III tabulky A, tabulky B bodu 1.1 a tabulky C.
Údaje podle tabulky B bodu 1.2 a tabulky B bodu 2 uvedené přílohy se však předkládají pouze jednou za pět let.
V případě tabulky B bodu 1.2 se údaje předloží poprvé za rok 1980 a v případě tabulky B bodu 2 se údaje nemusí předkládat, dokud si to nevyžádají práce v oblasti zpoplatnění použití infrastruktury."
5. Přílohy I, II a III se mění za podmínek stanovených v příloze.
Článek 2
Členské státy přijmou v přiměřené době po konzultaci s Komisí právní a správní předpisy nezbytné pro provedení tohoto nařízení.
Komise na žádost členského státu, nebo bude-li to považovat za účelné, konzultuje s příslušnými členskými státy návrhy předpisů uvedených v prvním pododstavci.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
ze dne 13. července 1979, kterým se mění nařízení (EHS) č. 890/78, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro vydávání ověřovacích listin původu pro chmel, a nařízení (EHS) č. 3076/78 o dovozu chmele ze třetích zemí
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1696/71 ze dne 26. července 1971 o společné organizaci trhu s chmelem [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 235/79 [2], a zejména na čl. 2 odst. 5 a čl. 5 odst. 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že zkušenost získaná během prvního roku uplatňování nařízení Komise (EHS) č.
890/78 [3] a nařízení (EHS) č. 3076/78 [4] ukazuje, že by tato opatření měla být doplněna nebo pozměněna, aby byly lépe zohledněny požadavky pro uvádění produktů na trh;
vzhledem k tomu, že ve Společenství neexistuje jednotný vzor ověřovací listiny původu, měly by ověřovací listiny původu vydané v různých členských státech obsahovat shodné údaje, které prokáží soulad produktů s požadavky Společenství;
vzhledem k tomu, že je nezbytné doplnit pravidla o ustanovení, která dokáží vydání ověřovacích listin původu pro produkty z rozdělené partie; že je vhodné přijmout podobný režim i pro další prodej po rozdělení partie, pokud jde o chmelové produkty dovážené ze třetích zemí;
vzhledem k tomu, že hmotnosti stanovené pravidly Společenství, podle kterých mohou malá balení chmele nebo chmelových produktů obíhat bez ověřovací listiny původu nebo bez osvědčení podle nařízení (EHS) č. 3076/78, nejsou zcela v souladu s tradičními obchodními zvyklostmi; že je proto nutné tyto maximální hmotnosti přiměřeně zvýšit;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro chmel,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (EHS) č. 890/78 se mění takto: 1. Za článek 5 se vkládá nový článek, který zní:
"Článek 5a
Ověřovací listina původu podle článku 5 nařízení (EHS) č. 1784/77 obsahuje alespoň jeden z těchto údajů, který zapíše úřad oprávněný k vydávání ověřovacích listin původu: - Certified product - Regulation (EEC) No 890/78,
- Certificeret produkt - Forordning (EØF) nr.
890/78,
- Zertifiziertes Erzeugnis - Verordnung (EWG) Nr. 890/78,
- Produit certifié - Règlement (CEE) no 890/78,
- Prodotto certificato - Regolamento (CEE) n. 890/78,
- Gecertificeerd produkt - Verordening (EEG) nr.
890/78."
2. Za článek 9 se vkládá nový článek, který zní:
"Článek 9a
Pokud je ověřená partie po rozdělení dále prodávána na území Společenství, musí být k produktu přiložena faktura nebo obchodní doklad, který vystavil prodejce a který uvádí číslo ověřovací listiny původu a jméno subjektu, který ji vydal.
Faktura nebo obchodní doklad musí rovněž obsahovat tyto údaje převzaté z ověřovací listiny původu: a) pro chmelové hlávky:
- hrubou a/nebo čistou hmotnost,
- místo produkce,
- sklizňový rok,
- odrůdu;
b) pro chmelové výrobky, kromě výše uvedených údajů i místo a datum zpracování."
Článek 2
V článku 7 nařízení (EHS) č. 3076/78 se první věta nahrazuje tímto:
"Pokud je partie po uvedení do volného oběhu dále prodávána nebo rozdělena, musí být k produktu přiložena faktura nebo obchodní doklad, který vystavil prodejce a který uvádí číslo osvědčení o rovnocennosti, výpisu nebo osvědčení o kontrole, jakož i název subjektu, který tato osvědčení a tyto výpisy vydal."
Článek 3
Maximální hmotnosti uvedené v čl. 10 písm. d) nařízení (EHS) č. 890/78 a v článku 8 nařízení (EHS) č. 3076/78 se zvyšují na jeden kilogram pro chmelové hlávky a chmelový prášek a na 300 gramů pro chmelové extrakty.
Článek 4
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 1516/79 ze dne 19. července 1979, kterým se mění nařízení (EHS) č. 1119/79, kterým se stanoví zvláštní prováděcí pravidla k režimu dovozních licencí pro osivo
KOMISE EVROSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2358/71 ze dne 26. října 1971 o společné organizaci trhu s osivem [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 234/79 [2], a zejména na čl. 4 odst. 2 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č.
1119/79 [3] stanoví, že v žádosti a v dovozní licenci má být uvedena země původu; že současné znění tohoto ustanovení může působit potíže při výkladu; že je třeba ozřejmit, že uvedení této země pouze zahrnuje představuje povinnost dovézt produkt pocházející z takto uvedené třetí země;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro osivo,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V nařízení (EHS) č. 1119/79 se článek 4 nahrazuje tímto:
"V kolonce 14 žádosti a dovozní licence se uvádí země původu.
Licence zahrnuje povinnost dovozu produktů pocházejících z uvedené země."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 1771/79 ze dne 10. srpna 1979, kterým se mění nařízení č. 467/67/EHS, kterým se stanoví přepočítací koeficienty, náklady na zpracování a hodnota vedlejších produktů pro jednotlivé stupně zpracování rýže
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1418/76 ze dne 21. června 1976 o společné organizaci trhu s rýží [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1552/79 [2], a zejména na článek 19 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že články 2, 3 a 4 nařízení Komise č. 467/67/EHS [3] naposledy pozměněného nařízením (EHS) č.
1572/77 [4] stanoví náklady na zpracování, hodnotu vedlejších produktů a hodnotu zlomkové rýže pro jednotlivé stupně zpracování rýže; že v důsledku všeobecného zvýšení cen se náklady na zpracování a hodnota vedlejších produktů zvýšily; že by proto měly být tyto náklady a hodnota stanoveny na úrovni reprezentativní pro celé Společenství;
vzhledem k tomu, že nařízení Rady (EHS) č. 652/79 [5] stanoví koeficient pro přepočet částek stanovených v zúčtovacích jednotkách na ECU;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro obiloviny,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení č. 467/67/EHS se mění takto: 1. článek 2 se nahrazuje tímto:
"Článek 2 1. Náklady na zpracování, které je třeba zohlednit při přepočtu neloupané rýže na loupanou rýži, činí 35,30 ECU/t neloupané rýže.
2. Náklady na zpracování, které je třeba zohlednit pro přepočtu z loupané rýže na celoomletou rýži, činí 35,30 ECU/t loupané rýže.
3. Náklady na zpracování při přepočtu poloomleté na celoomletou rýži nezohlední."
2. článek 3 se nahrazuje tímto:
"Článek 3 1. Hodnota vedlejších produktů získaných zpracováním neloupané rýže na loupanou rýži se považuje za rovnou nule.
2. Hodnota vedlejších produktů získaných zpracováním loupané rýže na celoomletou rýži je rovna: a) 35,35 ECU/t loupané kulatozrnné rýže;
b) 48,65 ECU/t loupané dlouhozrnné rýže.
3. Hodnota vedlejších produktů získaných zpracováním poloomleté rýže na celoomletou rýži je rovna: a) 10,88 ECU/t poloomleté kulatozrnné rýže;
b) 13,15 ECU/t poloomleté dlouhozrnné rýže.";
3. článek 4 se nahrazuje tímto:
"Článek 4
Přepočet hodnoty množství loupané rýže na hodnotu stejného množství rýže v jiném stupni zpracování se provede na základě loupané rýže, která obsahuje 3 % zlomkové rýže.
Pokud loupaná rýže obsahuje více než 3 % zlomkové rýže, tento přepočet se provede po úpravě na základě hodnoty 110 ECU/t.
Přepočet hodnoty množství poloomleté rýže nebo celoomleté rýže na hodnotu stejného množství rýže v jiném stupni zpracování se provede na základě poloomleté nebo celoomleté rýže bez zlomkové rýže.
Pokud poloomletá nebo celoomletá rýže obsahuje zlomkovou rýži, tento přepočet se provede po úpravě na základě hodnoty 150 ECU/t zlomkové rýže.
Úprava podle uvedených odstavců se neprovede, pokud jsou ceny pro loupanou rýži a pro poloomletou nebo celoomletou rýži, které se zohlední při stanovení dávek a vývozních náhrad, nižší než - 110 ECU/t loupané rýže,
- 150 ECU/t poloomleté nebo celoomleté rýže."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. září 1979.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
ze dne 9. srpna 1979, kterým se mění nařízení (EHS) č. 154/75, pokud jde o financování registru pěstitelů oliv
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Shromáždění [1],
vzhledem k tomu, že článek 3 nařízení Rady (EHS) č.
154/75 ze dne 21. ledna 1975 o zřízení registru pěstitelů oliv v členských státech produkujících olivový olej [2] stanoví, že část podpory pro hospodářské roky 1973/77 a 1974/75 poskytované producentům se použije pro financování činností spojených se zřízením registru pěstitelů oliv;
vzhledem k tomu, že s ohledem na velký objem nutných činností částka získaná ze sražené nevyplacené podpory jen málo pokrývá skutečné potřeby;
vzhledem k tomu, že je proto potřebné určit způsob financování mimořádných výdajů nezbytných pro zřízení registru;
vzhledem k tomu, že za tímto účelem je třeba přijmout opatření pro odvod části podpory produkce, na kterou odkazuje článek 5 nařízení Rady č. 136/66/EHS ze dne 22. září 1966 o zřízení společné organizace pro trh s oleji a tuky [3], naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 590/79 [4], na financování těchto dodatečných výdajů;
vzhledem k tomu, že je možné, že částka vzniklá z těchto srážek nebude stačit na pokrytí výše uvedených dodatečných výdajů; že je tudíž třeba umožnit jiné srážky za účelem pokrytí jakýchkoli zbývajících výdajů,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Jediný článek
Článek 3 nařízení (EHS) č. 154/75 se nahrazuje tímto: "Článek 3
1. Příslušné úřady producentských členských států, které jsou odpovědné za vyplácení podpory podle článku 10 nařízení č. 136/66/EHS, sníží při výplatách částku podpory: a) o 1 % v hospodářském roce 1973/74;
b) o 5 % v hospodářském roce 1974/75.
2. Příslušné orgány producentských členských států odpovědné za vyplácení podpory produkce, na kterou odkazuje článek 5 nařízení č. 136/66/EHS, sníží při výplatách částku této podpory produkce za hospodářský rok 1979/80 o 1,47 %.
3. Částky vzniklé ze srážek provedených jednotlivými producentskými členskými státy podle odstavců 1 a 2 jsou určeny na financování zřízení registru pěstitelů oliv v každém dotyčném členském státě.
Stejný postup financování se použije pro výdaje uvedené v článcích 2 a 3 nařízení (EHS) č. 729/70.
4. Pokud částka vzniklá ze srážek podle odstavců 1 a 2 nebude stačit na pokrytí celkové výše výdajů na zřízení registru pěstitelů oleje v dotyčných členských státech, nebo jen v jednom z nich, Rada stanoví kvalifikovanou většinou na návrh Komise procentní podíl nebo procentní podíly z podpory produkce, které se přidělí na zbývající výdaje.
5. Výdaje, které připadají v úvahu pro financování, jsou výdaje vzniklé na základě smluv uzavřených mezi příslušným orgánem producentského členského státu a fyzickými nebo právnickými osobami, které byly pověřeny příslušnými činnostmi, nebo vynaložené náklady jiné než náklady na správu a řízení, pokud si členský stát nechal provést práci svými vlastními útvary.
Členský stát předem sdělí Komisi obsah smluv nebo odhad nákladů na prováděné práce.
6. Prováděcí pravidla k odstavcům 3, 4 a 5 se v případě potřeby stanoví postupem podle článku 13 nařízení (EHS) č.
729/40."
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
ze dne 13. srpna 1979, kterým se mění nařízení (EHS) č. 1391/78 a (EHS) č. 2962/78 o prováděcích pravidlech k režimu prémií za neuvedení mléka a mléčných výrobků na trh a za přeměnu stád dojnic
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1078/77 ze dne 17. května 1977, kterým se zavádí režim prémií za neuvedení mléka a mléčných výrobků na trh a za přeměnu stád dojnic [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1270/79 [2], a zejména na článek 7 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že použití režimu prémií za neuvedení mléka a mléčných výrobků na trh a za přeměnu stád dojnic bylo prodlouženo do konce mléčného roku 1979/80; že na základě dosavadních zkušeností je nutné upravit některá ustanovení nařízení Komise (EHS) č.
1391/78 ze dne 23. června 1978, kterým se stanoví pozměněná prováděcí pravidla k režimu prémií za neuvedení mléka a mléčných výrobků na trh a za přeměnu stád dojnic [3], ve znění nařízení (EHS) č. 2962/78 [4];
vzhledem k tomu, že je nezbytné upřesnit zejména ustanovení o případech vyšší moci a stanovit pravidla pro částečné vrácení prémií za přeměnu, pokud jejich příjemce již ke konci období přeměny nevlastní požadovaný počet kusů stáda; že je kromě toho možné, aby příjemce, který splnil požadavky pro poskytnutí těchto prémií, následně zvolil režim prémií za neuvedení na trh; že je proto v tomto případě nutné odpovídajícím způsobem upravit výše prémie a období neuvádění na trh;
vzhledem k tomu, že s ohledem na identifikační karty vydané od 24. června 1978 umožňuje čl. 8 odst. 5 nařízení (EHS) č. 1391/78 (vložený nařízením (EHS) č. 2962/78) v případě ztráty originálu vydat duplikát; že je vhodné použít toto opatření, na žádost všech případných zájemců, pro identifikační karty vydané před uvedeným datem;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro mléko a mléčné výrobky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (EHS) č. 1391/78 se mění takto: 1. Článek 12 se nahrazuje tímto:
"Článek 12 1. Pokud není příjemce nebo jeho nástupce podle čl. 9 odst. 2 v případě vyšší moci, který nastane po dni schválení žádosti o prémii, schopen nebo je schopen pouze za cenu nadměrných obětí splnit závazky vyplývající z režimu prémií, přijme příslušný členský stát opatření, která pokládá za nezbytná s ohledem na vzniklé okolnosti.
Tato opatření se podle okolností mohou týkat odkladu počátku období neuvádění na trh nebo přeměny podle čl. 5 odst. 3 nebo zproštění závazků na určitou dobu během tohoto období a nevrácení již vyplacených prémií, které by měly být odevzdány v souladu s čl. 9 odst. 1.
2. Aniž jsou dotčeny zvláštní okolnosti, které mají být zohledněny v jednotlivých případech, k přijetí některého z opatření podle odstavce 1 opravňují tyto situace:
a) smrt příjemce, pokud spravoval zemědělský podnik samostatně;
b) déletrvající pracovní neschopnost příjemce, pokud spravoval zemědělský podnik samostatně;
c) vyvlastnění podstatné části zemědělských ploch, které příjemce využívá k zemědělské produkci, pokud nebylo možné toto vyvlastnění předvídat v den schválení žádosti;
d) přírodní katastrofa, která vážně zasáhne zemědělské plochy obdělávané příjemcem;
e) náhodné zničení budov, které příjemce používá k chovu skotu nebo ovcí;
f) rozšíření nákazy, která zasáhla celé stádo skotu a ovcí příjemce nebo jeho část.
3. Členské státy informují Komisi o všech uznaných případech vyšší moci.
4. Odchylně od čl. 9 odst. 1 se v případě, který nelze považovat za případ vyšší moci a ve kterém příjemce prémie za přeměnu již v průběhu čtvrtého roku období přeměny neplní závazek podle čl. 3 odst. 2 písm. c) nařízení (EHS) č. 1078/77, částka prémií, která má být vrácena, nebo pokud příjemci ještě nebyl vyplacen zůstatek, částka, která zůstává nevyplacena, rovná 25 % celkové částky prémie, na které by měl nárok; toto procento se snižuje poměrně k rozdílu mezi počtem chovaných VDJ a požadovaným počtem VDJ."
2. Vkládá se nový článek, který zní:
"Článek 12a 1. Před koncem třetího roku období přeměny může každý příjemce prémie za přeměnu písemně ohlásit příslušnému orgánu, že si přeje být považován za příjemce prémie za neuvedení na trh a že přijímá podmínky podle článku 2 a čl. 4 odst. 1 nařízení (EHS) č. 1078/77.
2. V takovém případě provede příslušný orgán nezbytné úpravy původně vydaného schválení, zejména upraví období neuvádění na trh a výši dosud nevyplacené prémie, a to na základě situace, která by existovala, kdyby příslušná strana žádala o prémii za neuvedené na trh od počátku."
3. V článku 15 se doplňuje nový odstavec, který zní:
"Ustanovení čl. 8 odst. 5 se, na žádost případného zájemce, použije pro identifikační karty vydané podle nařízení (EHS) č. 1307/77."
Článek 2
V článku 2 nařízení (EHS) č. 2962/78 se zrušuje odstavec 2.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 1963/79 ze dne 6. září 1979, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro produkční náhrady pro olivový olej používaný při výrobě některých konzervovaných potravin
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady č. 136/66/EHS ze dne 22. září 1966 o zřízení společné organizace trhu s oleji a tuky [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 590/79 [2],
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2749/78 ze dne 23. listopadu 1978 o obchodu s oleji a tuky mezi Společenstvím a Řeckem [3],
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 591/79 ze dne 26. března 1979, kterým se stanoví obecná pravidla pro produkční náhrady pro olivový olej používaný při výrobě některých konzervovaných potravin [4], a zejména na článek 9 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že kontrolní opatření ustanovené v čl. 8 odst.
2 nařízení (EHS) č. 591/79 musí zabezpečit, aby produkční náhrada byla udělována pouze pro olivový olej, který vyhovuje podmínkám stanoveným tímto nařízením a nařízením (EHS) č.
591/79; že náhradu je v zásadě možné udělit pouze po provedení této kontroly;
vzhledem k tomu, že pro zajištění účinného průběhu kontroly musí být žádost o provedení kontroly předložena včas a musí obsahovat určité základní informace; že z téhož důvodu je třeba od výrobců rybích a zeleninových konzerv požadovat, aby vedli skladové výkazy, ze kterých vyplývá množství a původ používaného olivového oleje;
vzhledem k tomu, že kontrola musí být provedena pro časové období, které umožní zpracovatelům plánovat svou produkci s ohledem na produkční náklady a získat zásoby olivového oleje; že ze stejných důvodů je třeba náhradu udělit v den podání žádosti o provedení kontroly;
vzhledem k tomu, že pro umožnění nákupu olivového oleje potřebného pro výrobu zúčastněným stranám, je dána členským státům možnost vyplácet částku náhrady předem pod podmínkou složení jistoty;
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č. 615/71 [5] je třeba zrušit;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro oleje a tuky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Za účelem obdržení produkční náhrady musí výrobci konzervovaných rybích a zeleninových konzerv, uvedení v článku 2 nařízení (EHS) č. 591/79, vést pro tyto rybí a zeleninové konzervy denní skladové výkazy, poskytující nejméně tyto údaje: a) množství olivového oleje dodané do závodu, členěné podle původu;
b) množství olivového oleje použitého při výrobě konzervovaných potravin, členěné podle původu;
c) číslo faktury, případně příjmového dokumentu, nebo jiného odpovídajícího dokladu, pro každou dodanou šarži olivového oleje;
d) čistou hmotnost vyrobených konzervovaných potravin s uvedením průměrné hmotnosti olivového oleje použité pro jednotlivé způsoby výroby.
Článek 2
1. Za účelem získání produkční náhrady musí výrobce předložit oprávněnému orgánu žádost o kontrolu nejméně pět pracovních dní před datem předpokládaného zahájení výroby. Tato žádost nemůže být předložena oprávněnému orgánu dříve, než se olej nachází ve výrobních prostorách.
2. Žádost musí obsahovat nejméně tyto údaje:
a) název a adresu výrobce; b) data zahájení a ukončení výroby;
c) množství a druh vyráběných konzervovaných potravin;
d) předpokládané množství a původ olivového oleje, který má být použit při této výrobě.
3. Žádost o kontrolu se může vztahovat pouze na výrobní proces, který bude ukončen ve lhůtě 3 měsíců po obdržení žádosti.
Jestliže výroba nemůže být v případech vyšší moci realizována v průběhu této lhůty, prodlouží příslušný subjekt členského státu na žádost výrobce tuto lhůtu vzhledem k daným okolnostem.
Článek 3
Členské státy prověřují: a) zda jsou skladové výkazy výrobce vedeny v souladu s článkem 1;
b) zda byl olej uvedený v žádosti o kontrolu ve výrobních prostorách v době podání žádosti.
Článek 4
1. Produkční náhrada se udělí na základě žádosti výrobce v členském státě, v němž byly vyrobeny konzervované potraviny.
2. Žádost uvedená v odstavci 1 musí uvádět množství olivového oleje použitého při výrobě konzervovaných potravin a jeho původ.
Žádost musí být předložena výrobcem během šesti měsíců ode dne použití oleje.
Článek 5
Náhrada se vyplatí, jestliže daný členský stát zkontroloval, že olej uvedený v žádosti podle článku 4 odpovídá oleji použitému při výrobě konzervovaných potravin, pokud jde o množství a původ oleje.
Na žádost výrobce však může být provedena platba náhrady předem, jakmile byla provedena kontrola podle článku 3, pokud byla složena jistota zaručující použití oleje v souladu s uvedeným účelem.
Článek 6
Pro účely kontroly, uvedené v čl. 5 odst. 1, zkontroluje členský stát zejména skladové výkazy uvedené v článku 1.
Článek 7
V případě, že množství olivového oleje uvedené v žádosti podle článku 4 a množství použitého olivového oleje zjištěné kontrolou podle článku 5 se neshodují, určí daný členský stát množství olivového oleje, pro které se uznává nárok na produkční náhradu.
Článek 8
Udělí se náhrada, která je náhradou platnou v den předložení žádosti o kontrolu podle článku 2.
Článek 9
Částka uvedená v čl. 4 odst. 2 nařízení (EHS) č. 591/79 je stanovena na 0,50 ECU. Pokud je však aritmetický průměr uvedený v čl. 4 odst. 1 prvním pododstavci uvedeného nařízení roven nule, stanoví se náhrada nulová.
Článek 10
Nařízení (EHS) č. 615/71 se zrušuje.
Článek 11
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 10. září 1979.
Použije se pro olivový olej, pro který jsou předloženy žádosti podle článku 2 uvedeným dnem nebo po něm.
Pro olivový olej, pro který jsou předloženy žádosti podle článku 2 před uvedeným dnem, se použije i nadále nařízení (EHS) č. 615/71.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
ze dne 5. září 1979, kterým se mění nařízení (EHS) č. 1727/70, (EHS) č. 1728/70, (EHS) č. 2603/71, (EHS) č. 638/74 a (EHS) č. 410/76, pokud jde o jejich použití pro odrůdy tabáku z produkce Společenství
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 727/70 ze dne 21. dubna 1970 o společné organizaci trhu se surovým tabákem1, naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1579/792, a zejména na čl. 3 odst. 3 první pododstavec, čl. 5 odst. 6, čl. 6 odst. 10 a čl. 7 odst. 4 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1697/71 ze dne 26. července 1971 o financování intervenčních výdajů v odvětví surového tabáku3, ve znění nařízení (EHS) č. 330/744, a zejména na čl. 6 odst. 2 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Rady (EHS) č.
1581/79 ze dne 24. července 1979, kterým se pro sklizeň 1979 stanoví cílové ceny, intervenční ceny a prémie poskytované kupujícím tabákových listů, jakož i odvozené intervenční ceny baleného tabáku5, mění seznam odrůd tabáku z produkce Společenství, jakož i definici jejich referenčních jakostí používaných ode dne vstupu v platnost společné organizace trhu se surovým tabákem, aby lépe odpovídaly současné situaci na trhu; že je proto nutné upravit odpovídajícím způsobem nařízení, jejichž ustanovení se týkají různých odrůd a referenčních jakostí tabáku, a to nařízení: - Komise (EHS) č.
1727/70 ze dne 25. srpna 1970 o intervenčním řízení v odvětví surového tabáku6, naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1556/787,
- Komise (EHS) č. 1728/70 ze dne 25. srpna 1970 o stanovení přirážek a srážek v odvětví surového tabáku8, naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 784/779,
- Komise (EHS) č. 2603/71 ze dne 6. prosince 1971 o prováděcích pravidlech pro uzavírání smluv o prvním zpracování a obalové úpravě tabáku, který drží intervenční agentury10, naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1018/7911,
- Komise (EHS) č. 638/74 ze dne 20. března 1974,kterým se stanoví maximální přípustné odchylky pro množstevní ztráty způsobené skladováním surového tabáku intervenčními agenturami 12,
- Komise (EHS) č. 410/76 ze dne 23. února 1976, kterým se stanoví maximální přípustné hmotnostní ztráty při kontrole prvního zpracování tabáku a jeho obalové úpravy 13;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro tabák,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Přílohy I, II a IV nařízení (EHS) č. 1727/70 se nahrazují přílohami I, II a III tohoto nařízení.
Článek 2
Přílohy I a II nařízení (EHS) č. 1728/70 se nahrazují přílohami IV a V tohoto nařízení.
Článek 3
Příloha nařízení (EHS) č.
2603/71 se nahrazuje přílohou VI tohoto nařízení.
Článek 4
Příloha nařízení (EHS) č. 638/74 se nahrazuje přílohou VII tohoto nařízení.
Článek 5
Příloha nařízení (EHS) č. 410/76 se nahrazuje přílohou VIII tohoto nařízení.
Článek 6
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 2173/79 ze dne 4. října 1979, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro odbyt hovězího masa nakoupeného intervenčními agenturami a kterým se zrušuje nařízení (EHS) č. 216/69
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 805/68 ze dne 27. června 1968 o společné organizaci trhu s hovězím a telecím masem [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 425/77 [2], a zejména na čl. 7 odst. 3 a článek 25 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 878/77 ze den 26. dubna 1977 o přepočítacích koeficientech používaných v zemědělství [3], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 2139/79 [4],
vzhledem k tomu, že odbyt produktů nakoupených intervenčními agenturami podle článků 5 a 6 nařízení (EHS) č. 805/68 musí probíhat za takových podmínek, aby se vyloučilo jakékoli narušení trhu a všichni nakupující měli rovný přístup k produktům a bylo s nimi zacházeno stejným způsobem;
vzhledem k tomu, že podle článku 2 nařízení Rady (EHS) č. 98/69 [5] mohou být prodejní ceny stanoveny paušálně předem nebo v rámci nabídkového řízení;
vzhledem k tomu, že rovný přístup k produktům a rovné zacházení s kupujícími jsou zaručeny, pokud v případě prodeje za předem stanovenou paušální cenu intervenční agentury každý den přijmou současně všechny žádosti až do vyčerpání dostupných množství;
vzhledem k tomu, že v případě prodeje za cenu stanovenou v rámci nabídkového řízení mohou být uvedené zásady dodrženy, pokud je oznámení o nabídkovém řízení včas zveřejněno v Úředním věstníku Evropských společenství, a to nezávisle na vyvěšení oznámení o nabídkovém řízení v sídle příslušné intervenční agentury a na jiných případných národních zveřejněních;
vzhledem k tomu, že cílem nabídkového řízení je dosažení co nejvýhodnější ceny; že je vybrána nabídka toho účastníka, který nabídl nejvyšší cenu; že je navíc nezbytné přijmout ustanovení pro případ, kdy se vyskytne více nabídek na stejné množství a za stejnou cenu; že nejvyšší cena však může být zohledněna pouze tehdy, pokud odpovídá skutečné situaci na trhu; že je z tohoto důvodu vhodné stanovit minimální prodejní cenu, a to na základě postupu Společenství, který zohlední všechny přijaté nabídky;
vzhledem k tomu, že za účelem zajistit účinný odbyt skladovaných produktů je vhodné stanovit minimální množství produktů uváděná na trh, a to v závislosti na zvláštních prodejních podmínkách každého produktu;
vzhledem k tomu, že oznámení o nabídkovém řízení a žádosti musí obsahovat údaje nezbytné k identifikaci příslušných produktů;
vzhledem k tomu, že podání žádosti o nákup nebo nabídky se usnadní, jestliže se účastníkům nabídne možnost zkontrolovat stav produktů; že je tedy nutné stanovit, že se účastníci vzdávají práva na reklamaci, pokud jde o jakost a vlastnosti produktu, který mohou případně získat;
vzhledem k tomu, že dodržování smluvních povinností musí být zaručeno složením jistoty, která může v závislosti na závažnosti pochybení úplně nebo částečně propadnou; že dodatečné výdaje způsobené pouze částečným splněním smlouvy opravňují k úplnému propadnutí jistoty, pokud bylo splněno méně než 60 % smluvně stanoveného množství;
vzhledem k tomu, že je vhodné ponechat na členských státech, aby posoudily závažnost nedodržení některých vedlejších smluvně stanovených závazků, a to s ohledem na jejich různorodost;
vzhledem k tomu, že za účelem rychlého provedení obchodních operací je nezbytné stanovit, že práva a povinnosti vyplývající z kupní smlouvy nebo z nabídkového řízení musí být využity a splněny ve stanovených lhůtách;
vzhledem k tomu, že je vhodné, aby členské státy pravidelně informovaly Komisi o prodaných množstvích, aby si Komise mohla udělat představu o průběhu vyskladňovaní;
vzhledem k tomu, že za účelem usnadnit uvedený prodejní postup je vhodné určit data pro stanovení přepočítacích koeficientů, které se použijí jednak pro přepočet ceny stanovené předem na národní měnu a jednak pro stanovení minimální prodejní ceny, jakož i pro její přepočet na národní měnu;
vzhledem k tomu, že podle čl. 4 odst. 2 nařízení Rady (EHS) č. 1134/68 [1] Úř. věst. L 188, 1.8.1968, s. 1. jsou částky vypláceny na základě přepočítacího koeficientu platného v době provedení obchodní operace nebo její části; že podle článku 6 uvedeného nařízení se za dobu uskutečnění obchodu považuje doba, kdy nastane rozhodná skutečnost stanovená právními předpisy Společenství nebo, pokud takové předpisy neexistují a až do jejich přijetí, právními předpisy členského státu; že podle čl. 4 odst. 3 nařízení (EHS) č. 878/77 je možné odchýlit se od uvedených ustanovení;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro hovězí a telecí maso,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Intervenční agentury stanovené členskými státy prodávají produkty nakoupené podle článků 5 a 6 nařízení (EHS) č. 805/68 v souladu s čl. 7 odst. 1 uvedeného nařízení, s nařízením (EHS) č. 98/69 a s tímto nařízením.
HLAVA I Prodej za předem stanovené ceny
Článek 2
1. Žádost o nákup se podá písemně intervenční agentuře.
Považuje se za platnou ode dne, kdy agentura obdrží jistotu stanovenou v odstavci 2.
2. Aby mohla být žádost považována za platnou, musí obsahovat tyto údaje: a) jméno a adresu kupujícího;
b) přesný popis produktu;
c) údaj o požadované množství a stanovenou cenu;
d) prohlášení, jímž se žadatel vzdávají práva na reklamaci, pokud jde o jakost a vlastnosti produktu, který může případně získat.
Žádost může rovněž obsahovat údaj o skladu nebo skladech, kde jsou požadované produkty skladovány.
Žádost musí být doplněna jistotou složenou u intervenční agentury.
3. Žádost o nákup se zamítne, pokud do pěti pracovních dnů po podání žádosti v souladu s odstavcem 1 není složena jistota u intervenční agentury nebo pokud není předložen doklad o jejím složení.
Článek 3
1. Intervenční agentura považuje každý den za platné všechny úplné žádosti, které byly podány v souladu s článkem 4.
Žádosti shledané platnými ve stejný den jsou posuzovány, jako by byly podány současně.
2. Kromě výjimečných případů se žádosti přijímají do pěti pracovních dnů po dni jejich podání, až do vyčerpání zásob.
V případě, že současně podaných žádostí, které překračují dostupné množství, může intervenční agentura případně rozdělit dostupné množství se souhlasem příslušných kupujících nebo může rozhodnout losem.
3. Intervenční agentura informuje žadatele ve lhůtě stanovené v odstavci 2 o rozhodnutí ohledně jeho žádosti.
Článek 4
1. Za den podání žádosti se považuje den, kdy intervenční agentura žádost přijala, a to nejpozději do 14 hodin místního času.
2. Úplné žádosti, které přijdou v den, který není pro příslušnou intervenční agenturu dnem pracovním, nebo v pracovní den, ale až po hodině uvedené v odstavci 1, se považují za podané první pracovní den po dni, kdy je agentura přijala.
Článek 5
Přepočítací koeficient, který se má použít na prodejní ceny stanovené předem, je zemědělský přepočítací koeficient platný v den, kdy byla žádost shledána platnou v souladu s čl.
3 odst.
1.
HLAVA II Prodej za ceny stanovené v rámci nabídkového řízení
Článek 6
1. Každé nabídkové řízení se týká stanoveného množství.
2. Oznámení o nabídkovém řízení je zveřejněno v Ústředním věstníku Evropských společenství.
Intervenční agentury mohou kromě toho zveřejnit oznámení o nabídkovém řízení vyvěšením oznámení ve svých sídlech a mohou je zveřejnit i jinými způsoby.
3. Zveřejnění v Ústředním věstníku Evropských společenství se uskuteční alespoň 14 dnů před uplynutím lhůty pro podání nabídek.
Článek 7
Oznámení o nabídkovém řízení obsahuje zejména tyto údaje: a) popis produktů, jakož i datum, před kterým nakoupeny;
b) jméno a adresu mrazírny nebo mrazíren, kde jsou produkty skladovány;
c) pro každou mrazírnu množství každého produktu nabízeného v rámci nabídkového řízení;
d) lhůtu a místo pro podání nabídek;
e) případně údaj, že nabídky mohou být podávány dálnopisem.
Článek 8
1. Účastníci předloží písemné nabídky proti potvrzení o přijetí u intervenční agentury nebo zasláním dopisu adresovanému intervenční agentuře.
Intervenční agentura může povolit, aby byla nabídka podána dálnopisem.
2. Aby mohla být nabídka považována za platnou, musí obsahovat tyto údaje:
a) jméno a adresu účastníka; b) popis produktů a množství, kterého se nabídka týká, jakož i údaj o mrazírně nebo mrazírnách, kde jsou produkty skladovány;
c) cenu nabízenou za tunu, vyjádřenou v národní měně členského státu, kterému podléhá intervenční agentura, která nabídkové řízení provádí;
d) prohlášení účastníka, jímž se účastník vzdává práva na reklamaci, pokud jde o jakost a vlastnosti produktu, který může případně získat;
e) případné další údaje požadované v nabídkovém řízení.
Žádost musí být doplněna jistotou složenou u intervenční agentury.
Článek 9
Na základě přijatých nabídek se stanoví minimální prodejní ceny příslušných produktů postupem podle článku 27 nařízení (EHS) č. 805/68.
Článek 10
1. Pokud je nabídnutá cena nižší než cena minimální, nabídka se odmítne.
2. Aniž jsou dotčena ustanovení odstavce 1, je vybrána nabídka toho účastníka, který nabídl nejvyšší cenu.
Pokud se vyskytne více nabídek na stejné množství a za stejnou cenu a pokud požadovaná množství překračují množství dostupná, může intervenční agentura případně rozdělit dostupné množství se souhlasem dotyčných účastníků nebo může rozhodnout losem.
Článek 11
Každý účastník je příslušnou intervenční agenturou informován o výsledcích své účasti v nabídkovém řízení.
Tato informace je zaslána nejpozději pátý pracovní den po dni, kdy bylo členským státům dálnopisem sděleno rozhodnutí o stanovení minimálních cen.
Článek 12
Přepočítací koeficient, který se má použít k přepočtu:
- nabídek v ECU a
- minimálních prodejních cen na národní měnu,
je zemědělský přepočítací koeficient platný v den uplynutí lhůty pro podání nabídek.
HLAVA III Obecná ustanovení
Článek 13
Intervenční agentury přijmou nezbytná opatření, aby umožnily účastníkům zkontrolovat stav produktu před podáním žádosti anebo nabídky.
Článek 14
Žádost nebo nabídka je podána v jednom z úředních jazyků Společenství.
Příslušná intervenční agentura však může požadovat, aby k žádosti nebo nabídce, která není podána v jazyce nebo v jednom z jazyků členského státu, jehož pravomoci intervenční agentura podléhá, byl přiložen překlad.
Pokud některá intervenční agentura využije tuto možnost, informuje o tom Komisi a ostatní intervenční agentury nejméně 10 dnů předem.
Zvláštní podmínky týkající se tohoto požadavku jsou sděleny všem účastníkům běžnými informačními prostředky.
Článek 15
1. Jistota uvedená v čl. 2 odst. 2 a v článku 8 činí 50 ECU za tunu.
Tato jistota je na základě volby žadatele nebo účastníka složena v hotovosti nebo formou záruky poskytnuté zařízením, které splňuje kritéria stanovená členským státem, kterému příslušná intervenční agentura podléhá.
Intervenční agentura může rovněž přijmout složení jistoty formou bankovního šeku.
2. Jistota je neprodleně uvolněna: a) v případě prodeje za předem stanovenou paušální cenu:
- pokud byla žádost odmítnuta, - pokud kupující splnil povinnosti stanovené tímto nařízením a smluvně stanovené podmínky;
b) v případě prodeje v rámci nabídkového řízení: - pokud byla nabídka odmítnuta,
- pokud účastník splnil povinnosti stanovené tímto nařízením a smluvně stanovené podmínky.
3. S výhradou ustanovení článku 16 je jistota uvolněna, pokud je převzaté množství větší než 95 % smluvně stanoveného množství.
Článek 16
1. Aniž jsou dotčena ustanovení odstavců 2 a 3, pokud kupující nezaplatil po uplynutí lhůty stanovené v čl. 18 odst. 1 celkové množství smluvně stanoveného produktu, zruší intervenční agentura smlouvu na nezaplacené množství.
2. S výjimkou případů vyšší moci jistota propadne: a) v poměru k množství nezaplacenému ve stanovené lhůtě, pokud je zaplacené množství větší než 60 % a menší než 95 % smluvně stanoveného množství;
b) v celé výši, pokud je zaplacené množství menší než 60 % smluvně stanoveného množství.
3. V případech nedodržení ostatních smluvně stanovených povinností může příslušný subjekt členského státu prohlásit jistotu za úplně a nebo částečně propadlou, a to v závislosti na závažnosti nedodržení těchto povinností.
Příslušné subjekty členských států oznámí Komisi případy použití předcházejícího pododstavce a upřesní okolnosti, které k tomu vedly a jaká opatření byla přijata.
Článek 17
1. Prodejní cena se použije pro hrubou hmotnost v případě nevykostěného masa a pro čistou hmotnost v případě vykostěného masa a konzerv, bez domácího zdanění, vyplaceně prostoru mrazírny, kde jsou produkty skladovány. Pokud jde o vykostěné maso, za čistou hmotnost se považuje za rozdíl mezi hrubou hmotností stanovenou v prostoru mrazírny a průměrnou hmotností balení stanovenou před jeho použitím.
2. V případě prodejů bez zvláštního místa určení nebo použití je minimální množství produktu na jednu žádost a nebo nabídku:
- 5 tun pro nevykostěné maso,
- 2 tuny pro vykostěné maso nebo konzervy.
Pokud je nabízené množství na místě převzetí a nebo ve skladu menší než uvedená množství, představuje toto množství minimální.
Článek 18
1. Kupující převezme produkt do jednoho měsíce ode dne přijetí jeho žádosti podle č. 3 odst. 2 nebo ode dne, kdy byl účastník informován podle článku 11. V případě překročení této lhůty a pokud jde o nepřevzatá množství, nese náklady a rizika dalšího skladování kupující.
2. Převzetí zboží se uskuteční v souladu s předpisy intervenční agentury pro vyskladnění a bez jakéhokoli práva na určité skladované šarže. V případě nabídkového řízení a pokud žádost podle čl. 2 odst. 2 obsahuje údaj o upřednostňovaném skladu, je zboží v rámci dostupných množství předáno účastníku.
Článek 19
Cena je zaplacena při převzetí zboží a v poměru k převzatému množství, nejpozději však v den před každým převzetím.
Případná nezbytná vyrovnání se provedou do pěti pracovních dnů od data obdržení konečné faktury.
Článek 20
Členské státy informují Komisi vždy na začátku období čtrnácti dnů o množstvích prodaných v průběhu uplynulých čtrnácti dnů.
Článek 21
1. Nařízení Komise (EHS) č. 216/69 [1] Úř. věst. L 28, 5.2.1969, s. 10. se zrušuje.
2. Všechny odkazy v aktech Společenství na nařízení zrušené podle odstavce 1 nebo na jakýkoli článek uvedeného nařízení se považují za odkazy na toto nařízení a na články tohoto nařízení.
Článek 22
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. listopadu 1979.
Čl. 16 odst. 3 se však rovněž použijí na smlouvy uzavřené před vstupem v platnost tohoto nařízení, pokud nebylo rozhodnuto o uvolnění jistoty.
Nařízení Rady (EHS) č. 2225/79 ze dne 9. října 1979, kterým se mění nařízení (EHS) č. 1784/77 o vydávání ověřovacích listin původu pro chmel
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1696/71 ze dne 26. července 1971 o společné organizaci trhu s chmelem [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 235/79 [2], a zejména na čl. 2 odst. 4 uvedeného nařízení,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že uplatňování nařízení Rady (EHS) č.
1784/77 ze dne 19. července 1977 o vydávání ověřovacích listin původu pro chmel [3] prokázalo, že kontrola čisté hmotnosti chmelových hlávek, která musí být uvedena v ověřovací listině, působí v některých případech technické potíže; že je nutné stanovit, že na ověřovací listině původu může být uvedena kromě čisté hmotnosti, nebo místo ní, také hrubá hmotnost,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V čl. 5 odst. 1 nařízení (EHS) č. 1784/77 se písmeno c) mění takto:
"c) čistou a/nebo hrubou hmotnost;."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 2326/79 ze dne 23. října 1979 o prodeji vykostěného hovězího masa ze zásob intervenčních agentur v rámci pravidelných nabídkových řízení a o zrušení nařízení (EHS) č. 79/75
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 805/68 ze dne 27. června 1968 o společné organizaci trhu s hovězím a telecím masem [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 425/77 [2], a zejména na čl. 7 odst. 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že možnost trvalé nabídky hovězího a telecího masa k intervenci vedla k vytvoření značných zásob ve Společenství; že část intervenčních nákupů byla skladována ve formě vykostěného masa za účelem zlepšit intervenční systém v souladu s nařízením Komise (EHS) č. 2226/78 [3] naposledy pozměněným nařízením (EHS) č.
vzhledem k tomu, že podmínky vyskladnění stanovené v čl. 1 odst. 1 písm. c) nařízení Rady (EHS) č. 98/69 [5] ve znění nařízení (EHS) č. 429/77 [6] jsou splněny;
vzhledem k tomu, že je možné použít systém nabídkového řízení v souladu s nařízením Komise (EHS) č.
2173/79 [7]; že je nezbytné zavést takový systém, který umožní pravidelný odbyt skladovaného masa;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro hovězí a telecí maso,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Hovězí a telecí maso ze zásob intervenčních agentur se prodává vykostěné v souladu s právními předpisy Společenství.
Prodej se uskuteční v rámci pravidelných nabídkových řízení.
S výhradou tohoto nařízení se použijí ustanovení nařízení (EHS) č. 2173/79, a to zejména články 6 až 12.
Článek 2
1. Oznámení o pravidelných nabídkových řízeních se zveřejní nejpozději v den zveřejnění prvního z jednotlivých nabídkových řízení uvedených v odstavci 2.
2. V rámci pravidelných nabídkových řízení pořádají intervenční agentury jednotlivá nabídková řízení v souladu s články 6 a 7 nařízení (EHS) č. 2173/79.
3. Při stanovení minimálních prodejních cen pro každé jednotlivé nabídkové řízení se zohlední situace na trhu s hovězím a telecím masem, jakož i nákupy a prodeje uskutečněné intervenční agenturou.
4. Intervenční agentury přednostně prodávají maso s nejdelší dobou skladování.
V žádném případě nesmějí intervenční agentury prodávat maso, které převzaly po uplynutí lhůty uvedené v oznámení o jednotlivých nabídkových řízeních.
Článek 3
Nařízení Komise (EHS) č. 79/75 [8] se zrušuje.
Článek 4
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. listopadu 1979.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
ze dne 6. prosince 1979 o zařazení zboží do položky 13.03 C III společného celního sazebníku
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 97/69 ze dne 16. ledna 1969 o opatřeních k jednotnému uplatňování nomenklatury společného celního sazebníku [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
280/77 [2], a zejména na článek 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že k zajištění jednotného uplatňování nomenklatury společného celního sazebníku je nezbytné přijmout opatření k zařazení výrobku s následujícím složením: karagenan vápenatý _BAR_ 62,1 % _BAR_ dextrosa _BAR_ 32,9 % _BAR_
sacharosa _BAR_ 5,0 % _BAR_ vzhledem k tomu, že společný celní sazebník tvořící přílohu nařízení Rady (EHS) č. 950/68 [3], naposledy pozměněného nařízením Rady (EHS) č. 2384/79 [4], zahrnuje do položky 13.03 C III slizy a zahušťovadla získané z rostlin kromě agar-agaru a slizů a zahušťovadel získaných ze svatojánského chleba nebo ze semen svatojánského chleba;
vzhledem k tomu, že jediným důvodem pro přidání cukrů (sacharosy a dextrosy) je zajištění standardizace zahušťující látky (karagenanu vápenatého) neboli zajištění konstantní aktivity během používání;
vzhledem k tomu, že přítomnost 37,9 % cukru nezbavuje dotyčný výrobek charakteru zahušťovadla získaného z rostlin položky 13.03 C III;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro nomenklaturu společného celního sazebníku,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Výrobek s následujícím složením: karagenan vápenatý _BAR_ 62,1 % _BAR_ dextrosa _BAR_ 32,9 % _BAR_ sacharosa _BAR_ 5,0 % _BAR_
se zařazuje do následující položky společného celního sazebníku:
13.03 Rostlinné šťávy a výtažky; pektinové látky, pektináty a pektany; agar-agar a ostatní slizy a zahušťovadla získané z rostlin:
C. agar-agar a ostatní slizy a zahušťovadla získané z rostlin:
III. ostatní.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým prvním dnem po vyhlášení
ze dne 6. prosince 1979, kterým se mění nařízení (ESUO, EHS, Euratom) č. 300/76 o stanovení kategorií příjemců, podmínek poskytování a výše příspěvků, které mohou být poskytovány úředníkům pracujícím na směny
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na nařízení Rady (EHS, Euratom, ESUO) č. 259/68, kterým se stanoví služební řád úředníků a pracovní řád ostatních zaměstnanců Evropských společenství [1], naposledy pozměněné nařízením (Euratom, ESUO, EHS) č. 3085/78 [2], a zejména na čl. 56a druhý pododstavec uvedeného služebního řádu,
s ohledem na návrh Komise předložený po konzultaci Výboru pro služební řád,
vzhledem k tomu, že Rada je příslušná, na návrh Komise předložený po konzultaci Výboru pro služební řád, stanovit kategorie příjemců, podmínky poskytování a výši příspěvků, které mohou být poskytovány úředníkům pracujícím na směny;
vzhledem k tomu, že zaměstnanci některých dálnopisných služeb pracují ve směnném provozu ve smyslu článku 56a služebního řádu; že nařízení (ESUO, EHS, Euratom) č. 300/76 [3] by proto mělo být změněno,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V čl. 1 odst. 1 nařízení (ESUO, EHS, Euratom) č. 300/76 se část prvního pododstavce předcházející odrážkám nahrazuje tímto:
"1. Úředník placený z prostředků rozpočtu na výzkum a investice a zaměstnaný v zařízení Společného výzkumného střediska nebo v rámci nepřímé akce, nebo placený z provozních prostředků rozpočtu a zaměstnaný ve výpočetním středisku, bezpečnostním oddělení nebo v dálnopisné službě, který pracuje ve směnném provozu ve smyslu článku 56a služebního řádu, má nárok na příspěvek ve výši:" .
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 2806/79 ze dne 13. prosince 1979 o výměně některých údajů týkajících se vepřového masa mezi členskými státy a Komisí a o zrušení nařízení (EHS) č. 2330/74
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2759/75 ze dne 29. října 1975 o společné organizaci trhu s vepřovým masem [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1423/78 [2], a zejména na článek 22 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že článek 22 nařízení Rady (EHS) č.
2759/75 stanoví, že členské státy a Komise si navzájem sdělují údaje nezbytné pro provádění uvedeného nařízení; že mají-li být údaje nutné pro řádné fungování trhu k dispozici jednotně a včas, je nutno podrobně definovat závazky členských států týkající se sdělování informací;
vzhledem k tomu, že uplatnění intervenčních opatření uvedených v článku 3 nařízení (EHS) č.
2759/75 vyžaduje přesnou znalost trhu; že v zájmu dosažení co nejlepší srovnatelnosti by ceny poražených prasat měly odpovídat všem důležitým položkám klasifikační stupnice Společenství pro jatečně upravená těla prasat stanovené nařízením (EHS) č. 2760/75 [3] v obchodních stadiích uvedených v nařízení (EHS) č.
1229/72 [4] a na trzích uvedených v příloze nařízení (EHS) č. 2762/75 [5]; že je nutno mít k dispozici údaje o cenách selat pro účely odhadu očekávaného vývoje na trhu, a zejména pro pravidelné vyhodnocení situace na trhu podle článku 3 nařízení Rady (EHS) č.
2765/75 [6], jakož i pro včasnou přípravu intervenčních opatření; že však v případě Itálie není možné všechny požadované informace poskytnout;
vzhledem k tomu, že může nastat situace, že Komise neobdrží kotace; že však musí být zabráněno případům, kdy by chybějící kotace způsobila neobvyklý vývoj tržních cen propočítaných Komisí; že je třeba zabezpečit, aby jedna nebo více chybějících kotací byly nahrazeny posledními dostupnými kotacemi; že již není možné používat poslední dostupné kotace po určité lhůtě bez nových kotací, což poukazuje na neobvyklou situaci na daném trhu;
vzhledem k tomu, že v zájmu obdržení co nejpřesnějšího obrazu trhu se doporučuje, aby Komise dostávala pravidelně informace o dalších produktech v odvětví vepřového masa, jakož i další údaje o trhu, které jsou členským státům k dispozici;
vzhledem k tomu, že toto nařízení zahrnuje ustanovení nařízení Komise (EHS) č. 2330/74 [7] naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
1188/77 [8]; že nařízení (EHS) č. 2330/74 je tudíž možné zrušit;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro vepřové maso,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Členské státy sdělí Komisi každý týden nejpozději ve čtvrtek za předchozí týden: a) kotace stanovené podle nařízení (EHS) č. 2760/75 na 100 kg jatečně upravených těl prasat obchodní třídy jakosti II v obchodním stadiu stanoveném v nařízení (EHS) č. 1229/72 na trzích uvedených v příloze nařízení (EHS) č. 2762/75;
b) reprezentativní kotace pro selata na jeden kus o průměrné živé hmotnosti přibližně 20 kg.
2.
Pokud Komise neobdrží jednu nebo více kotací, bere Komise v úvahu poslední dostupnou kotaci.
Pokud jedna nebo více kotací chybí po třetí po sobě jdoucí týden, nebude již Komise dané kotace zohledňovat.
Článek 2
Členské státy sdělí Komisi jednou měsíčně za předchozí měsíc průměrnou tržní cenu jatečně upravených těl prasat obchodních tříd E až IV uvedených v příloze I nařízení (EHS) č. 2760/75. Itálie však poskytne údaje uvedené v předchozím pododstavci až od 1. ledna 1983.
Článek 3
Členské státy sdělí Komisi na její žádost dále uvedené údaje, které mají k dispozici o produktech, na které se vztahuje nařízení (EHS) č. 2759/75: a) tržní ceny platné v členských státech u produktů dovážených ze třetích zemí;
b) ceny platné na reprezentativních trzích třetích zemí.
Článek 4
Komise vyhodnotí informace zaslané členskými státy a předá je Řídícímu výboru pro vepřové maso.
Článek 5
Nařízení (EHS) č. 2330/74 se zrušuje.
Článek 6
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem l. ledna 1980.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (EHS) č. 2829/79 ze dne 14. prosince 1979, kterým se mění nařízení (EHS) č. 1963/79, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro produkční náhrady pro olivový olej používaný při výrobě některých konzervovaných potravin
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady č. 136/66/EHS ze dne 22. září 1966 o zřízení společné organizace trhu s oleji a tuky [1] naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 590/79 [2],
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 591/79 ze dne 26. března 1979, kterým se stanoví obecná pravidla pro produkční náhrady pro olivový olej používaný při výrobě některých konzervovaných potravin [3], a zejména na článek 9 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že čl. 2 odst.
1 nařízení Komise (EHS) č. 1963/79 [4] stanoví, že žádosti o kontrolu se musí předložit oprávněnému orgánu nejméně pět pracovních dní před datem předpokládaného zahájení výroby konzervovaných potravin, ve kterých má být olej použit;
vzhledem k tomu, že účelem této lhůty je umožnit provedení kontroly zásob olivového oleje oprávněným orgánem; že z důvodu odlišných pravidel platných pro provádění této administrativní kontroly v jednotlivých členských státech je třeba, aby si členské státy samy stanovily nezbytnou lhůtu pro provedení příslušné kontroly;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro oleje a tuky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Článek 2 odst 1 nařízení (EHS) č. 1963/79 se mění takto:
"1. Za účelem získání nároku na produkční náhradu musí výrobce předložit oprávněnému orgánu žádost o kontrolu před datem předpokládaného zahájení výroby.
Tato žádost nemůže být předložena dříve, než se olej nachází ve výrobních prostorách.
Příslušný členský stát si v případě potřeby stanoví minimální lhůtu, která musí uplynout mezi předložením žádosti o kontrolu a datem, uvedeným v prvním pododstavci."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
ze dne 17. prosince 1979, kterým se mění nařízení (EHS) č. 2358/71 o společné organizaci trhu s osivem a nařízení (EHS) č. 950/68 o společném celním sazebníku
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že v návaznosti na provádění dohod vyplývajících z mnohostranných obchodních jednání je vhodné provést určité změny v právní úpravě trhu s rýží ve Společenství;
vzhledem k tomu, že je vhodné zajistit vhodnými opatřeními stabilitu trhu s rýží a osivem rýže a přiměřený příjem pro její producenty;
vzhledem k tomu, že k tomuto účelu umožňuje nařízení Rady (EHS) č. 2358/71 ze dne 26. října 1971 o společné organizaci trhu s osivem [4], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 234/79 [5], mimo jiné poskytovat podporu při produkci některých druhů osiva; že oblast působnosti tohoto nařízení by měla být rozšířena na osivo rýže, na něž se dosud vztahovalo nařízení Rady (EHS) č. 1418/76 ze dne 21. června 1976 o společné organizaci trhu s rýží [6], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1552/79 [7];
vzhledem k tomu, že je rovněž vhodné poskytnutím podpory povzbudit produkci základního a certifikovaného osiva rýže; že by tento produkt měl být uveden v příloze nařízení (EHS) č. 2358/71;
vzhledem k tomu, že článek 3 nařízení (EHS) č.
2358/71 stanoví, že výše podpory se určuje každé dva roky do 1. srpna pro hospodářský rok začínající v následujícím kalendářním roce a pro hospodářský rok po něm následující; že však podpora pro druhý rok může být změněna do 1. srpna roku předcházejícího uplatnění této změny v případě nebezpečí, že stabilita trhu Společenství bude vážně ohrožena; že situace na trhu ukazuje, že takto stanovené datum je příliš časné; že je proto vhodné stanovit konečný termín pro tuto změnu na dobu před začátkem daného hospodářského roku, což poskytne dostatek času na ovlivnění produkce;
vzhledem k tomu, že s ohledem na charakteristické znaky společné organizace trhu s osivem by měla být dovozní dávka v případě osiva rýže nahrazena 12 % sazbou cla;
vzhledem k tomu, že při dovozu je třeba rozlišovat mezi dovozem osiva rýže a jiných druhů rýže; že je proto třeba změnit nařízení Rady (EHS) č.
950/68 ze dne 28. června 1968 o společném celním sazebníku [8], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
2384/79 [9],
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (EHS) č. 2358/71 se mění takto: 1. Článek 1 se nahrazuje tímto:
"Článek 1
Zřizuje se společná organizace trhu s osivem, která se vztahuje na tyto produkty: Číslo společného celního sazebníku _BAR_ Popis zboží _BAR_ 07.05 A _BAR_ Luštěniny suché, vyluštěné, též loupané nebo drcené, k setí _BAR_ 10.05 A _BAR_ Hybridní kukuřice k setí _BAR_ 10.06 A _BAR_ Rýže k setí _BAR_ 12.01 A _BAR_ Olejnatá semena a olejnaté plody, též drcené, k setí _BAR_ 12.03 _BAR_ Semena, plody a výtrusy k setí" _BAR_
2. V čl. 3 odst. 1 druhém pododstavci se poslední věta nahrazuje tímto:
"Ke změně musí dojít před začátkem daného hospodářského roku a včas, aby tím mohla být produkce ovlivněna".
3. Článek 8a se nahrazuje tímto:
"Článek 8a
1. Na rýži k setí položky 10.06 A společného celního sazebníku se uplatňuje sazba cla podle společného celního sazebníku.
2. Obecná pravidla výkladu nomenklatury společného celního sazebníku a zvláštní pravidla pro jeho uplatňování se vztahují na sazební zařazení produktů, na které se vztahuje toto nařízení; celní nomenklatura vyplývající z uplatňování tohoto nařízení tvoří součást společného celního sazebníku."
4. Příloha se nahrazuje přílohou I tohoto nařízení.
Článek 2
Společný celní sazebník se mění v souladu s přílohou II tohoto nařízení.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. ledna 1980.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
NAŘÍZENÍ RADY (EHS) č. 2931/79 ze dne 20. prosince 1979 o poskytování pomoci při vývozu zemědělských produktů, které mohou podléhat zvláštnímu zacházení při dovozu do určité třetí země
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 43 a 133 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že zemědělské produkty mohou být v některých případech předmětem zvláštního zacházení při dovozu do třetích zemí, pokud odpovídají určitým specifikacím a/nebo cenovým podmínkám; že administrativní spolupráce mezi orgány třetí země dovozu a orgány Společenství je v takovém případě nutná k zajištění správného uplatňování systému; že produkty mají být k tomuto účelu vybaveny potvrzením vystaveným ve Společenství;
vzhledem k tomu, že je nutné dodržovat cenové podmínky, a k tomu je třeba vzít v úvahu režim vývozních náhrad; že prováděcí pravidla k režimu se stanovují postupem podle článku 26 nařízení Rady (EHS) č. 2727/75 ze dne 29. října 1975 o společné organizaci trhu s obilovinami1, naposledy pozměněného nařízením (EHS) č.
1547/792, a odpovídajících článků ostatních nařízení o společné organizaci trhů; že prováděcí pravidla k opatřením uvedeným v tomto nařízení musí být stanovena stejným postupem,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Při vývozu zemědělských produktů, které mohou v souladu s dohodami uzavřenými Společenstvím podléhat při dodržení určitých podmínek zvláštnímu zacházení při dovozu do určité třetí země, vystaví příslušné orgány členských států na žádost a po vhodné kontrole potvrzení, že dané podmínky jsou splněny.
2. Prováděcí pravidla k tomuto nařízení se stanoví postupem podle článku 26 nařízení (EHS) č. 2727/75 a odpovídajících článků ostatních nařízení o společné organizaci trhu.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 2968/79 ze dne 20. prosince 1979, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro poskytování správní pomoci při vývozu zralých měkkých sýrů z kravského mléka, na které se vztahuje zvláštní zacházení při dovozu do třetí země
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady č. 2931/79 ze dne 20. prosince 1979 o poskytování pomoci při vývozu zemědělských produktů, které mohou podléhat zvláštnímu zacházení při dovozu do určité třetí země [1], a zejména na čl.
1 odst. 2 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že Spojené státy umožnily v rámci GATT dovoz zralých měkkých sýrů z kravského mléka bez jakéhokoli množstevního omezení; že toto opatření se použije od 1. ledna 1980;
vzhledem k tomu, že se Společenství zavázalo poskytnout orgánům Spojených států správní pomoc, aby bylo zajištěno správné použití této dohody; že je proto nutné, aby uvedené sýry byly doprovázeny osvědčením vystaveným příslušnými orgány Společenství;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro mléko a mléčné výrobky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Pro vývoz do Spojených Států, včetně Portorika, zralých měkkých sýrů z kravského mléka položky 04.04 E společného celního sazebníku, které byly vyrobeny ve Společenství a splňující definici uvedenou v příloze I, je na žádost příslušné osoby vystaveno osvědčení podle vzoru uvedeném v příloze II.
Článek 2
1. Osvědčení je vytištěno v anglickém jazyce na bílém papíře.
Jeho formát je 210 x 297 mm.
Každé osvědčení má pořadové číslo, které mu přidělí vystavující subjekt.
Vyvážející členský stát může vyžadovat, aby bylo osvědčení používané na jeho území vytištěno kromě anglického jazyka i v některém z jeho úředních jazyků.
2. Osvědčení je vystaveno v jednom originále a nejméně dvou opisech, které mají stejné pořadové číslo jako originál.
Originál a opisy se vyplňují buď na psacím stroji nebo rukou; pokud se osvědčení a opisy vyplňují rukou, je nutné je vyplnit inkoustem a tiskacími písmeny.
Článek 3
1. Osvědčení a opisy jsou vystaveny subjektem, který pro tento účel stanoví členský stát.
2. Vystavující subjekt si ponechá jeden opis osvědčení.
Originál a druhý opis se předloží celnímu úřadu, kde byly vyřízeny celní formality pro vývoz do Spojených států.
3. Celní úřad uvedený v odstavci 2 potvrdí v originále příslušnou kolonku a předá originál příslušné osobě.
Opis si ponechá tento celní úřad.
Článek 4
Osvědčení je platné až poté, co ho potvrdí příslušný celní úřad.
Osvědčení se vztahuje na uvedené množství zboží.
Na množství, které přesahuje množství uvedené v osvědčení maximálně o 5 %, se však toto osvědčení rovněž vztahuje.
Článek 5
Členské státy přijmou veškerá nezbytná opatření za účelem kontroly původu, druhu, složení a jakosti sýrů, pro které byla osvědčení vystavena.
Článek 6
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. ledna 1980.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (EHS) č. 2973/79 ze dne 21. prosince 1979, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro poskytování pomoci při vývozu produktů z odvětví hovězího a telecího masa, které mohou při dovozu do třetí země podléhat zvláštnímu zacházení
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 805/68 ze dne 27. června 1968 o společné organizaci trhu s hovězím a telecím masem [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 2916/79 [2], a zejména na čl. 15 odst. 2 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2931/79 ze dne 20. prosince 1979 o poskytování pomoci při vývozu zemědělských produktů, které mohou podléhat zvláštnímu zacházení při dovozu do určité třetí země [3], a zejména na čl. 1 odst. 2 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že Spojené státy americké mohou použít zvláštní zacházení při dovozu ročního množství 5000 tun hovězího a telecího masa původem ze Společenství, pokud toto maso splňuje některé požadavky; že jedním z požadavků je, aby toto maso bylo opatřeno identifikační osvědčením, které vydá vyvážející členský stát;
vzhledem k tomu, že identifikační osvědčení jsou vydána pouze pro množství 5000 tun, které může podléhat zvláštnímu zacházení; že je proto nezbytné stanovit povolení Komise před vydáním vývozní licence pro dané maso; že je rovněž vhodné nepoužít přípustnou odchylku stanovenou v čl. 2 odst.
193/75 [4] naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 2971/79 [5] pro množství, které převyšuje množství, pro které bylo osvědčení vydáno;
vzhledem k tomu, že je nezbytné stanovit vzor identifikačního osvědčení a nezbytné postupy jeho používání;
vzhledem k tomu, že kontrola vyvážených množství vyžaduje použití zvláštních pravidel, pokud jde o doklad o vývozu do země určení; že pravidla stanovená v nařízení Komise (EHS) č. 192/756 [6] naposledy pozměněném nařízením (EHS) č.
2970/797 [7] jsou nejvhodnější; že sankce za nepředložení takového dokladu by měly mít odrazující účinek; že je proto vhodné stanovit pro tyto vývozní licence vyšší jistotu, než jakou stanoví nařízení Komise (EHS) č. 571/78 [8] naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro hovězí a telecí maso,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Toto nařízení stanoví zvláštní prováděcí pravidla pro roční vývoz 5000 tun čerstvého, chlazeného nebo zmrazeného hovězího a telecího masa původem ze Společenství do Spojených států amerických, které může podléhat zvláštnímu zacházení.
2. Maso podle odstavce 1 musí splňovat hygienické předpisy požadované v dovážející třetí zemi a musí pocházet ze zvířat poražených nejpozději jeden měsíc před vývozním celním odbavením.
Článek 2
1. Žádosti o vývozní licenci pro produkty uvedené v článku 1 mohou být podány pouze v členských státech, které splňují hygienické předpisy požadované v dovážející třetí zemi.
2. Žádosti o vývozní licence a licence samotné uvádějí v kolonce 13 "Spojené státy americké".
Licence ukládá povinnost vývozu z členského státu, který licenci vydal, do Spojených států amerických.
3. Členské státy sdělí Komisi třetí pracovní den následující po dni uplynutí lhůty pro podání žádostí seznam žadatelů a množství produktů, které jsou předmětem žádostí uvedených v odstavci 2 a podaných během předcházejícího měsíce.
4.
Komise rozhodne, v jaké míře může být žádostem o licence vyhověno.
Pokud množství, pro která byla podána žádost o licenci, přesahují množství, která jsou k dispozici, stanoví Komise jednotnou procentní sazbu pro snížení požadovaných množství.
5. Licence se vydávají každý 15. den v měsíci.
6. Odchylně od čl. 3 odst. 1 nařízení (EHS) č. 571/78 je platnost vývozní licence stanovena na 90 dní počínaje dnem jejího skutečného vydání. Platnost licence nepřesáhne 31. prosinec roku vydání.
7. Licenci vydávají příslušné úřady členského státu pro množství stanovená Komisí.
Jistota pro množství, na které nebyla podána žádost, je neprodleně uvolněna.
8. Odchylně od čl. 2 odst. 4 nařízení (EHS) č. 193/75 nesmějí vyvážená množství převyšovat množství uvedená v licenci.
9. Licence uvádí v kolonce 18 tyto poznámky:
"Fresh, chilled or frozen beef – Agreement between the EEC and the USA.
Valid only in… (vydávající členský stát).
Quantity to be exported may not exceed … kg (hmotnost);"
"Fersk, kølet eller frosset oksekød - Aftale mellem EØF og USA.
Kun gyldig i… (vydávající členský stát).
Mængden, der skal udføres, må ikke overstige … kg (hmotnost)."
Článek 3
Při vývozním celním odbavení se identifikační osvědčení uvedené v článku 4 vydává na žádost žadatele při předložení vývozní licence vydané podle článku 2 a veterinárního osvědčení, které uvádí datum porážky zvířete, z něhož maso podle článku 2 pochází.
Článek 4
1. Identifikační osvědčení je vystaveno v originále podle vzoru uvedeného v příloze tohoto nařízení a alespoň ve dvou opisech.
Toto osvědčení je vystaveno v anglickém jazyce na bílém papíře.
Jeho formát je 210 x 297 mm.
Každé osvědčení má vlastní pořadové číslo, které mu přidělí celní úřad uvedený v článku 5.
Vyvážející členský stát může vyžadovat, aby bylo osvědčení používané na jeho území vystaveno kromě anglického znění i v některém z jeho úředních jazyků.
2. Opisy jsou opatřeny stejným pořadovým číslem jako originál.
Originál a opisy se vyplňují buď na psacím stroji nebo rukou. Pokud se vyplňují rukou, je nutné vyplnit je inkoustem a tiskacími písmeny.
Článek 5
1. Identifikační osvědčení a jeho opisy vydává celní úřad, ve kterém probíhá vývozní celní odbavení.
2. Celní úřad uvedený v odstavci 1 opatří originál osvědčení na místě k tomu vyhrazeném svým razítkem a předá toto osvědčení žadateli.
Jeden opis si ponechá tento celní úřad.
Článek 6
Členské státy přijmou veškerá nezbytná opatření ke kontrole původu i povahy produktů, pro které je identifikační osvědčení vydáno.
Článek 7
1. Odchylně od čl. 4 odst. 3 nařízení (EHS) č. 571/78 činí jistota pro vývozní licence uvedené v článku 2 10 ECU za 100 kg čisté hmotnosti.
2. Aniž jsou dotčeny podmínky stanovené v čl. 17 odst. 2 písm. b) nařízení (EHS) č. 193/75, jistota se uvolní pouze po předložení dokladu uvedeného v článku 11 nařízení (EHS) č. 192/75.
Článek 8
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. ledna 1980.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
ze dne 15. ledna 1980, kterým se stanoví opatření pro stanovování a provádění technických předpisů a norem
(80/45/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 113 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že rozhodnutím ze dne 10. prosince 1979 o uzavření mnohostranných dohod, které jsou výsledkem obchodních jednání v letech 1973-1979, schválila Rada jménem Evropského hospodářského společenství Dohodu o technických překážkách obchodu, dále jen "dohoda";
vzhledem k tomu, že s ohledem na mezinárodní práva a povinnosti, které pro Společenství vyplývají z přijetí této dohody, se musí technické předpisy a normy a související metody ověřování vztahovat na všechny výrobky bez ohledu na jejich původ se zřetelem k uplatňování dohody všemi smluvními stranami, které zajistí reciprocitu a vzájemné výhody,
vzhledem k tomu, že by měl být stanoven postup, kterým se bude prověřovat, zda tato reciprocita existuje, a který bude umožňovat přijmout vhodná opatření;
vzhledem k tomu, že by se mělo zvážit, zda a do jaké míry může být shoda s technickými předpisy a normami Společenství nebo s vnitrostátními technickými předpisy a národními normami určována na základě výsledků zkoušek, certifikátů nebo značek vydaných příslušnými subjekty v třetích zemích a členských státech; že pokud členský stát navrhne v případech, kdy směrnice nejsou doposud přijaty, aby kontroly provedené v třetí zemi byly uznány, měl by o tom uvědomit Komisi a ostatní členské státy s uvedením svých důvodů;
konečně, vzhledem k tomu, že opatření stanovená tímto rozhodnutím jsou vhodná k zajištění plnění povinností vyplývajících z výše uvedených ustanovení; že napomáhají Společenství lépe plnit jeho úkoly,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
HLAVA I Zásady
Článek 1
1. Technické předpisy, normy a postupy certifikace a ověřování stanovené ve směrnicích pro odstraňování technických překážek obchodu uvnitř Společenství se vztahují na všechny výrobky na trhu Společenství bez ohledu na jejich původ, a to za jakýchkoliv zvláštních podmínek, které mohou být v těchto směrnicích stanoveny, není-li v hlavě III uvedeno jinak.
2. Členské státy učiní v rámci své pravomoci všechna vhodná opatření, aby se technické předpisy, normy a postupy certifikace a ověřování, které nejsou harmonizovány na úrovni Společenství, ale v těchto členských státech se používají a vypracovaly je orgány veřejné moci nebo nevládní subjekty, vztahovaly na všechny výrobky na dotyčných trzích, bez ohledu na jejich původ, a to za jakýchkoliv zvláštních podmínek, které mohou být stanoveny ve vnitrostátních zněních, není-li v hlavě III uvedeno jinak.
HLAVA II Uznávání kontrol provedených v jiném členském státě nebo v třetí zemi
Článek 2
1. Pokud výrobky nebo určité aspekty výrobků nebyly dosud harmonizovány na úrovni Společenství, použijí se tato ustanovení: a) jestliže má členský stát v úmyslu přistoupit na to, aby shoda s jeho vnitrostátními technickými předpisy a národními normami byla určována na základě výsledků zkoušek, certifikátů nebo značek vydaných příslušnými subjekty třetí země podle jejich postupů, uvědomí o tom Komisi a ostatní členské státy s uvedením svých důvodů;
b) pokud jde o vzájemné uznávání kontrol členskými státy, vyžádá si Komise od členských států informace o možnosti určování shody s vnitrostátními technickými předpisy a národními normami na základě výsledků zkoušek, certifikátů nebo značek vydaných příslušnými subjekty ostatních členských států.
2. Pokud směrnice již byly přijaty nebo navrženy, použijí se tato ustanovení: a) Komise přezkoumá, do jaké míry je možné navrhnout změny již přijatých směrnic s cílem umožnit určování shody s těmito směrnicemi na základě výsledků zkoušek, certifikátů nebo značek shody vydaných příslušnými subjekty třetích zemí;
b) při vypracovávání nových návrhů směrnic Komise zváží, do jaké míry by tyto návrhy mohly umožnit určování shody s těmito směrnicemi na základě výsledků zkoušek, certifikátů nebo značek uvedených v písmenu a).
HLAVA III Opatření v případě, kdy uznávání není vzájemné
Článek 3
1. Členské státy informují Komisi a ostatní členské státy o všech případech, kdy usoudí, že výhoda vyplývající přímo nebo nepřímo z dohody zanikla nebo byla omezena, nebo že plnění jednoho z cílů dohody bylo ohroženo jednou nebo více stranami dohody, že jsou významně ovlivněny jejich obchodní zájmy a že reciprocita mezi výhodami poskytovanými v rámci dohody Společenstvím a těmi, které jsou ve skutečnosti poskytovány touto jinou stranou nebo těmito jinými stranami, v důsledku toho zanikla nebo byla omezena.
2. Informace, které Komise obdrží, jsou rovněž předány členským státům.
Článek 4
Do 10 pracovních dnů ode dne, kdy byly informace předány členským státům, svolá Komise výbor stanovený v článku 8, aby byla věc přezkoumána.
Článek 5
1. Jestliže směrnice Společenství týkající se dané věci již byly přijaty, rozhodne Komise po konzultaci podle článku 4 s výborem uvedeným v článku 8, jaká vhodná opatření mají být v souladu s ustanoveními dohody přijata.
2. Komise neprodleně oznámí Radě a členským státům své rozhodnutí, které je použitelné po 10 pracovních dnech, pokud během tohoto období některý členský stát nepředloží věc Radě.
Na žádost členského státu podanou během těchto 10 pracovních dnů může Rada kvalifikovanou většinou potvrdit, změnit nebo zrušit rozhodnutí Komise.
Pokud Rada nepřijala rozhodnutí v této lhůtě, je rozhodnutí Komise použitelné po uplynutí 60 dní ode dne, kdy byla věc Radě předložena.
3. Po dobu platnosti opatření přijatých podle odstavců 1 a 2 Komise pravidelně konzultuje s výborem uvedeným v článku 8 účinné provádění těchto opatření a jejich účinky.
Pokud na základě těchto konzultací Komise usoudí, že má své rozhodnutí změnit nebo zrušit, rozhodne o tom postupem stanoveným v odstavcích 1 a 2.
4. Členský stát může přijmout prozatímní opatření, dokud Komise nerozhodne v souladu s odstavcem 1.
Jestliže žádný členský stát nepředloží věc Radě, použijí se opatření přijatá Komisí po uplynutí 10 pracovních dnů.
Jestliže členský stát předloží věc Radě během těchto 10 pracovních dnů, prozatímní vnitrostátní opatření zůstávají nadále účinná a rozhodnutí Komise se pozastavuje, dokud Rada kvalifikovanou většinou nepřijme jiné rozhodnutí.
Dokud Rada nerozhodne, zůstávají vnitrostátní prozatímní opatření v platnosti.
Článek 6
1. Jestliže směrnice Společenství týkající se dané věci nebyly dosud přijaty, může členský stát nebo členské státy, které předaly informace uvedené v čl. 3 odst. 1, přijmout vhodná opatření. Členské státy o nich uvědomí Komisi a ostatní členské státy.
2. Jestliže opatření přijme větší počet členských států, je třeba usilovat o jejich koordinaci.
3. Na žádost členského státu nebo Komise se mohou uskutečnit konzultace v rámci výboru uvedeného v článku 8.
Článek 7
Po konzultaci s výborem uvedeným v článku 8 může Komise přijmout rozhodnutí nebo vydat příslušné návrhy na úpravu opatření přijatých v souladu s článkem 5 nebo 6, s přihlédnutím k doporučením Výboru pro technické překážky obchodu stanoveném v článku 13 dohody.
HLAVA IV
Závěrečná ustanovení
Článek 8
1. Zřizuje se Výbor pro provádění Dohody o technických překážkách obchodu na úrovni Společenství složený ze zástupců členských států, kterému předsedá zástupce Komise.
2. Výbor přijme svůj jednací řád.
3. Věc přednese výboru jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu, nebo na žádost zástupce členského státu.
4. V případech, kdy je výbor požádán o stanovisko, přijímá jej kvalifikovanou většinou.
Článek 9
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
ze dne 20. prosince 1979, kterým se zavádí postup konzultací o vztazích mezi členskými státy a třetími zeměmi v oblasti letecké dopravy a o souvisejících činnostech v mezinárodních organizacích
(80/50/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na čl. 84 odst. 2 této smlouvy,
s ohledem na návrh rozhodnutí předložený Komisí [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že s očekáváním rozvoje letecké dopravy a důsledků vyplývajících z něj pro členské státy je třeba včas stanovit otázky společného zájmu s ohledem na vztahy členských států a třetích zemí v oblasti letecké dopravy a související činnosti v mezinárodních organizacích;
vzhledem k tomu, že je žádoucí usnadnit výměnu informací a konzultace k těmto otázkám a tam, kde je to vhodné, podpořit koordinaci opatření přijatých členskými státy v mezinárodních organizacích;
vzhledem k tomu, že by každý členský stát měl předat své zkušenosti se vztahy se třetími zeměmi, pokud jde o leteckou dopravu, ostatním členským státům a Komisi;
vzhledem k tomu, že se tyto informace pravidelně vyměňují v určitých mezinárodních organizacích; že tyto postupy by se měly doplnit na úrovni Společenství výměnou informací mezi členskými státy a Komisí;
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Členské státy a Komise spolu konzultují na žádost členského státu nebo Komise postupem stanoveným v tomto rozhodnutí: a) otázky týkající se letecké dopravy, o kterých jednají mezinárodní organizace a
b) různé aspekty rozvoje ve vztazích mezi členskými státy a třetími zeměmi v oblasti letecké dopravy a fungování dvoustranných nebo vícestranných dohod uzavřených v této oblasti.
Konzultace se uskuteční do jednoho měsíce od vznesení žádosti nebo v naléhavých případech ihned, jak je to možné.
Článek 2
1. Hlavní cíle konzultací podle čl. 1 písm. a) jsou a) stanovit společně, zda jsou navržené otázky předmětem společného zájmu a
b) podle povahy otázek - zvážit společně, zda by činnost členských států v příslušných mezinárodních organizacích měla být koordinována, nebo
- zvážit společně jakýkoliv jiný vhodný postup.
2. Členské státy a Komise si co nejrychleji sdělí veškeré informace významné pro cíle uvedené v odstavci 1.
Článek 3
1. Hlavním cíle konzultací podle čl. 1 písm. b) je posoudit dané otázky a zvážit jakýkoliv vhodný postup.
2. Pro účely konzultací podle odstavce 1 informuje každý členský stát ostatní členské státy a Komisi o vývoji v oblasti letecké dopravy a o dvoustranných a vícestranných dohodách uzavřených v této oblasti, domnívá-li se, že to může přispět k vymezení otázek společného zájmu.
3. Komise poskytne členským státům všechny informace, které má k dispozici k otázkám uvedeným v odstavci 2.
Článek 4
1. Výměna informací podle tohoto rozhodnutí se uskutečňuje prostřednictvím generálního sekretariátu Rady.
2. Konzultace podle tohoto rozhodnutí probíhají v rámci Rady.
3. Informace a konzultace podle tohoto rozhodnutí jsou předmětem služebního tajemství.
Článek 5
Po třech letech ode dne oznámení tohoto rozhodnutí Rada přezkoumá postup konzultací s ohledem na změny nebo doplnění, jestliže zkušenost prokáže takovou potřebu.
Článek 6
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Rady ze dne 21. ledna 1980 o zřízení Poradního výboru pro vzdělávání porodních asistentek (80/156/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na návrh rozhodnutí předložený Komisí,
vzhledem k tomu, že v usnesení ze dne 6. června 1974 o vzájemném uznávání diplomů, osvědčení a obdobných dokladů se Rada vyslovila ve prospěch zřízení poradních výborů;
vzhledem k tomu, že je důležité zajistit srovnatelně vysokou úroveň vzdělávání v souvislosti se vzájemným uznáváním diplomů, osvědčení a obdobných dokladů o vzdělání porodních asistentek;
vzhledem k tomu, že je žádoucí pro dosažení tohoto cíle zřídit poradní výbor, který by radil Komisi,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Při Komisi se zřizuje Poradní výbor pro vzdělávání porodních asistentek (dále jen "výbor").
Článek 2
1. Úkolem výboru je přispívat k zajištění srovnatelně vysoké úrovně vzdělávání porodních asistentek ve Společenství.
2. Tento úkol plní především těmito prostředky: - výměnou úplných informací o metodách vzdělávání, jakož i o obsahu, úrovni a systému teoretického i praktického vzdělávání poskytovaného v členských státech,
- výměnou názorů a konzultacemi za účelem dosažení společné koncepce, pokud jde o úroveň, které má být při vzdělávání porodních asistentek dosaženo, a případně o systém a obsah tohoto vzdělávání,
- přihlédnutím k přizpůsobování zmíněného vzdělávání pokroku v porodní asistenci, v lékařské a sociální vědě a ve vyučovacích metodách.
3. Výbor podává Komisi a členským státům svá stanoviska a doporučení včetně, považuje-li to za vhodné, návrhů na změny článků týkajících se vzdělávání porodních asistentek ve směrnicích 80/154/EHS [1] a 80/155/EHS [2].
4. Výbor rovněž radí Komisi ve všech dalších otázkách, které mu případně předloží ve věci vzdělávání porodních asistentek.
Článek 3
1. Výbor se skládá ze tří odborníků z každého členského státu, a to: - z jednoho odborníka z praxe,
- z jednoho odborníka ze zařízení zajišťujících vzdělávání porodních asistentek a
- z jednoho odborníka z příslušných orgánů členských států.
2. Každý člen má svého náhradníka.
Tento náhradník je oprávněn účastnit se schůzí výboru.
3. Členy a náhradníky uvedené v odstavcích 1 a 2 určují členské státy.
Členové uvedení v odst. 1 první a druhé odrážce a jejich náhradníci jsou určováni na návrh odborníků z porodnické praxe a zařízení zajišťujících vzdělávání porodních asistentek.
Takto určené členy a náhradníky jmenuje Rada.
Článek 4
1. Funkční období člena výboru je tříleté.
Po uplynutí tohoto období zůstávají členové výboru ve funkci, dokud není rozhodnuto o jejich nahrazení nebo o obnovení jejich funkčního období.
2. Funkční období člena může skončit před uplynutím tříletého období jeho odstoupením, úmrtím nebo nahrazením jiným členem postupem podle článku 3.
Nový člen je jmenován na dobu zbývající do konce původního funkčního období.
Článek 5
Výbor zvolí předsedu a dva místopředsedy.
Přijme svůj jednací řád.
Program jednání na schůzích stanoví předseda výboru ve spojení s Komisí.
Článek 6
Výbor může vytvářet pracovní skupiny a zvát a přijímat pozorovatele nebo odborníky, kteří mu budou nápomocni, pokud jde o všechna zvláštní hlediska jeho práce.
Článek 7
Sekretariát výboru zajišťuje Komise.
ze dne 21. ledna 1980, kterým se mění rozhodnutí 75/365/EHS o zřízení Výboru vyšších úředníků pro veřejné zdraví (80/157/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na návrh rozhodnutí předložený Komisí,
vzhledem k tomu, že Rada rozhodnutím 75/365/EHS [1] zřídila Výbor vyšších úředníků pro veřejné zdraví s úkolem zjišťovat a analyzovat veškeré obtíže, které by mohly vzniknout při provádění směrnic týkajících se práva usazování a volného pohybu služeb lékařů, shromažďovat všechny užitečné informace o podmínkách, za kterých je v členských státech poskytována lékařská péče, a vydávat stanoviska, která mohou být vodítkem pro práci Komise, pokud jde o případné změny uvedených směrnic;
vzhledem k tomu, že toto rozhodnutí bylo změněno rozhodnutími 77/455/EHS [2] a 78/689/EHS [3], která ukládají Výboru vyšších úředníků pro veřejné zdraví stejný úkol při provádění opatření přijatých Radou v oblasti účinného výkonu práva usazování a volného pohybu služeb zdravotních sester a ošetřovatelů odpovědných za všeobecnou péči a zubních lékařů;
vzhledem k tomu, že uplatňování opatření přijatých Radou v oblasti účinného výkonu práva usazování a volného pohybu služeb, jakož i koordinace právních a správních předpisů o činnosti porodních asistentek mohou vyvolávat obtíže, které by měly být zkoumány společně;
vzhledem k tomu, že Výbor vyšších úředníků pro veřejné zdraví by měl být pověřen tímto úkolem;
vzhledem k tomu, že působnost tohoto Výboru by proto měla být odpovídajícím způsobem rozšířena,
ROZHODLA TAKTO:
Jediný článek
Článek 2 rozhodnutí 75/365/EHS se nahrazuje tímto textem:
"Článek 2
Úkolem Výboru je: - zjišťovat a analyzovat veškeré obtíže, které by mohly vzniknout při provádění směrnic 75/362/EHS [4], 75/363/EHS [5], 77/452/EHS [6], 77/453/EHS [7], 78/686/EHS [8], 78/687/EHS [9], 80/154/EHS [10] a 80/155/EHS [11],
- shromažďovat všechny užitečné informace o: - podmínkách, za kterých je v členských státech lékaři poskytována všeobecná a specializovaná lékařská péče,
- podmínkách, za kterých je v členských státech zdravotními sestrami a ošetřovateli odpovědnými za všeobecnou péči poskytována ošetřovatelská péče,
- podmínkách, za kterých je v členských státech zubními lékaři poskytována všeobecná a specializovaná stomatologická péče,
- podmínkách, za kterých je v členských státech vykonávána činnost porodních asistentek,
- vydávat stanoviska, která mohou být vodítkem pro práci Komise, pokud jde o případné změny uvedených směrnic."
ze dne 17. března 1980, kterým se jménem Společenství přijímá příloha Mezinárodní úmluvy o zjednodušení a sladění celních režimů (80/391/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na doporučení Komise,
vzhledem k tomu, že rozhodnutím 75/199/EHS [1] uzavřelo Společenství Mezinárodní úmluvu o zjednodušení a sladění celních režimů;
vzhledem k tomu, že příloha k této úmluvě týkající se zpětného dovozu zboží v nezměněném stavu může být Společenstvím přijata;
vzhledem k tomu, že by však toto přijetí mělo být spojeno s určitými výhradami s ohledem na zvláštní požadavky celní unie,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Příloha B 3 k Mezinárodní úmluvě o zjednodušení a sladění celních režimů o zpětném dovozu zboží v nezměněném stavu se přijímá jménem Společenství s výhradou k normě 2 a doporučeným praxím 8, 11, 12 a 24.
Znění uvedené přílohy se připojuje k tomuto rozhodnutí.
Článek 2
Předseda Rady jmenuje osobu zmocněnou informovat generálního tajemníka Rady pro celní spolupráci, že Společenství přijalo přílohu o zpětném dovozu zboží v nezměněném stavu s výhradami uvedenými v článku 1.
ze dne 28. března 1980, kterým se mění rozhodnutí 74/581/EHS a 76/627/EHS, pokud jde o pravidla pro platby podpor poskytovaných podle směrnic 72/159/EHS, 72/160/EHS, 72/161/EHS a 75/268/EHS
(80/427/EHS) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 72/159/EHS ze dne 17. dubna 1972 o modernizaci zemědělských podniků1, a zejména na čl. 21 odst. 4 uvedené směrnice,
s ohledem na směrnici Rady 72/160/EHS ze dne 17. dubna 1972 o opatřeních na podporu ukončení zemědělské činnosti a přerozdělení zemědělsky využité půdy za účelem strukturálních zlepšení2, a zejména na čl. 12 odst. 4 uvedené směrnice,
s ohledem na směrnici Rady 72/161/EHS ze dne 17. dubna 1972 o sociálně-ekonomickém poradenství a pomoci při získávání odborné kvalifikace pro pracovníky v zemědělství3, a zejména na čl. 14 odst. 4 uvedené směrnice,
s ohledem na směrnici Rady 75/268/EHS ze dne 28. dubna 1975 o zemědělském hospodaření v horských a v některých méně příznivých oblastech4, a zejména na článek 13 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že stoupá počet společných opatření se stále větším finančním rozsahem, si členské státy přejí urychlit postupy vyplácení úhrad podpor poskytovaných členskými státy podle směrnic 72/159/EHS, 72/160/EHS, 72/161/EHS a 75/268/EHS od orientační sekce Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu (EZOZF); že toto přání se zdá být vzhledem k vývoji situace odůvodněné;
vzhledem k tomu, že rozhodnutí Komise 74/581/EHS5 a rozhodnutí Komise 76/627/EHS6, která stanoví, že podpora od orientační sekce Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu se poskytuje ve formě zálohy a následného doplatku zbývající částky, by měla být změněna tak, že bude možné vyplatit celkovou částku jedinou platbou, pokud žádost členského státu o úhradu splňuje stanovené podmínky;
vzhledem k tomu, že by měla být stanovena zvláštní ustanovení pro případy, kdy původně vyplacená částka je vyšší nebo nižší, než je skutečná výše úhrady, aby bylo možné po důkladném přezkoumání žádosti provést potřebnou úpravu;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru Fondu,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Článek 4 rozhodnutí 74/581/EHS se nahrazuje tímto:
"Článek 4
1. Komise rozhodne na základě údajů v žádostech o úhradu do 1. listopadu o úhradě v požadované plné výši, pokud je žádost úplná a předložená v náležité formě a ve stanovené lhůtě.
Úhrada však může být vyplacena podle tohoto ustanovení pouze tehdy, pokud žádost neodůvodňuje jakoukoli okamžitou námitku týkající se přesnosti v ní obsažených údajů nebo souladu vzniklých nákladů s platnými předpisy.
Není-li tato podmínka splněna, sníží se po konzultaci s dotyčným členským státem přiměřeně částka, která se má vyplatit.
2. Ukáže-li se po důkladném přezkoumání žádosti o úhradu, že částka vyplacená v souladu s odstavcem 1 neodpovídá skutečně existující částce, provede se co možná nejdříve vyrovnání, zpravidla při výplatě příští úhrady.
Jestliže částka, která má být vyplacena při výplatě příští úhrady je nižší než předchozí neodůvodněná úhrada, nebo jestliže dotyčný členský stát nepodá pro daný finanční rok žádost o úhradu, vrátí dlužnou částku ve lhůtě stanovené Komisí."
Článek 2
Článek 5 rozhodnutí 76/627/EHS se nahrazuje tímto:
"1. Komise rozhodne na základě údajů v žádostech o úhradu do 1. listopadu o úhradě v požadované plné výši, pokud je žádost úplná a předložená v náležité formě ve stanovené lhůtě.
Úhrada však může být vyplacena podle tohoto ustanovení pouze tehdy, pokud žádost neodůvodňuje jakoukoli okamžitou námitku týkající se přesnosti v ní obsažených údajů nebo souladu vzniklých nákladů s platnými předpisy.
Není-li tato podmínka splněna, sníží se po konzultaci s dotyčným členským státem přiměřeně částka, která se má vyplatit.
2. Ukáže-li se po důkladném posouzení žádosti o úhradu, že částka vyplacená v souladu s odstavcem 1 neodpovídá skutečně existující částce, provede se co možná nejdříve vyrovnání, zpravidla při výplatě příští úhrady.
Jestliže částka, která má být vyplacena při výplatě příští úhrady je nižší než předchozí neodůvodněná úhrada, nebo jestliže dotyčný členský stát nepodá pro daný finanční rok žádost o úhradu, vrátí dlužnou částku ve lhůtě stanovené Komisí."
Článek 3
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
ze dne 22. dubna 1980 o uzavření dohody mezi Evropským hospodářským společenstvím a Kanadou podle článku XXVIII GATT o určitých produktech v odvětví ovoce a zeleniny
(80/461/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 113 této smlouvy,
s ohledem na doporučení Komise,
vzhledem k tomu, že Kanada na základě článku XXVIII Všeobecné dohody o clech a obchodu (GATT) naznačila svůj záměr upravit celní koncese pro určité produkty, jejichž hlavním dodavatelem je Evropské hospodářské společenství;
vzhledem k tomu, že Komise podle článku XXVIII GATT zahájila jednání s Kanadou a dosáhla s touto zemí uspokojivé dohody,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Dohoda mezi Evropským hospodářským společenstvím a Kanadou podle článku XXVIII GATT o určitých produktech v odvětví ovoce a zeleniny se jménem Společenství schvaluje.
Znění dohody se připojuje k tomuto rozhodnutí.
Článek 2
Předseda Rady je oprávněn jmenovat osobu zmocněnou podepsat dohodu zavazující Společenství.
Článek 3
Výsledek jednání se oznámí smluvním stranám GATT.
ze dne 9. června 1980, kterým se schvaluje uzavření Mezinárodní úmluvy o fyzické ochraně jaderných materiálů Komisí (80/565/Euratom)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství pro atomovou energii, a zejména na čl. 101 odst. 2 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že Komise v souladu se směrnicemi Rady dojednala Mezinárodní úmluvu o fyzické ochraně jaderného materiálu;
vzhledem k tomu, že by proto mělo být schváleno uzavření uvedené úmluvy Komisí,
ROZHODLA TAKTO:
Jediný článek
Uzavření Mezinárodní úmluvy o fyzické ochraně jaderného materiálu Komisí se schvaluje.
ze dne 25. června 1980, kterým se zřizuje Poradní výbor pro kontrolu a snižování znečištění způsobeného vypouštěním uhlovodíků do moře
(80/686/EHS) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
vzhledem k tomu, že na svých zasedáních v Kodani ve dnech 7. a 8. dubna 1978, v Brémách ve dnech 6. a 7. července 1978 a v Lucemburku ve dnech 27. a 28. dubna 1980 přijala Evropská rada názor, že předcházení a snižování znečištění moří, zejména uhlovodíky, by mělo patřit k hlavním cílům činnosti Společenství;
vzhledem k tomu, že akční programy Evropských společenství pro životní prostředí z roku 1973 [1] a z roku 1977 [2] zdůraznily, že pro západní Evropu je svrchovaně důležité zahájit účinné akce proti nebezpečí spojenému s dopravou uhlovodíků, včetně rizika závažného znečištění pobřeží jako důsledku nehod na otevřeném moři, a výslovně uvedly, že ochrana mořských vod na úrovni zabezpečující udržení ekologické rovnováhy je prvořadým úkolem;
vzhledem k tomu, že dne 26. června 1978 přijala Rada usnesení, kterým se ustavil akční program Evropských společenství pro kontrolu a snižování znečištění způsobovaného vypouštěním uhlovodíků do moře [3];
vzhledem k tomu, že Komise potřebuje získávat od vysoce kvalifikovaných odborníků z členských států rady týkající se znečištění způsobovaného úniky uhlovodíků do moře;
vzhledem k tomu, že Společenství rovněž potřebuje mít fórum, kde by se odborníci mohli scházet s cílem shromáždit dostupné informace a zkušenosti získané v členských státech a usnadnit tak koordinaci opatření přijatých nebo plánovaných na vnitrostátní nebo mezinárodní úrovni či na úrovni Společenství,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Komise zřizuje Poradní výbor pro kontrolu a snižování znečištění způsobeného vypouštěním uhlovodíků do moře (dále jen "výbor").
Článek 2
Výbor bude plnit tyto úlohy: 1. radit Komisi na její žádost nebo z vlastního podnětu ve všech problémech týkajících se opatření Společenství zaváděných ke kontrole a snižování znečištění způsobovaného vypouštěním uhlovodíků do moře;
2. umožňovat shromažďování dostupných informací a zkušeností o způsobech kontroly a snižování znečištění způsobovaného vypouštěním uhlovodíků do moře, které jsou k dispozici v členských státech, aby se tak usnadnila koordinace opatření přijatých nebo plánovaných na vnitrostátní nebo mezinárodní úrovni či na úrovni Společenství.
Článek 3
1. Výbor se skládá z vládních odborníků se specializovanými znalostmi v oblastech uvedených v článku 2 (tři zástupci z každého členského státu).
2. Členové výboru jsou vybráni Komisí na základě jmenování členských států.
3. Zasedání výboru se účastní zástupci příslušných útvarů Komise.
Článek 4
Za každého člena výboru je určen náhradník.
Aniž je dotčen článek 9, náhradník se účastní zasedání výboru a práce výboru pouze v případě, že nemůže být přítomen předmětný plnoprávný člen.
Článek 5
Komise zveřejní pro informaci seznam členů v Úředním věstníku Evropských společenství.
Článek 6
Výboru předsedá zástupce Komise.
Článek 7
Výbor zvolí ze svých členů šest místopředsedů.
Tím se vytvoří úřad složený z předsedy a místopředsedů.
Článek 8
Funkce sekretariátu výboru a jeho úřadu plní útvary Komise.
Článek 9
K účasti na práci výboru může předseda vyzvat jakoukoli osobu s odbornými znalostmi o předmětu jednání.
Odborníci se účastní diskusí výhradně k problematice, kvůli které byli k jednání přizváni.
Článek 10
Výbor přijme svůj jednací řád.
Článek 11
Aniž je dotčen článek 214 Smlouvy, vyžaduje se, aby členové výboru nezveřejňovali žádné informace získané v době své práce ve výboru nebo v úřadu, pokud je Komise upozorní, že vyžádané stanovisko nebo předložený dotaz se týká důvěrných záležitostí.
V takových případech se předmětných zasedání účastní pouze členové výboru a zástupci Komise.
Článek 12
Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem 25. června 1980.
ze dne 17. července 1980 o schválení nesmazatelného tisku předepsaných údajů na obaly osiva obilovin
(80/755/EHS) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 66/402/EHS ze dne 14. června 1966 o uvádění osiva obilovin na trh [1], naposledy pozměněnou směrnicí 79/692/EHS [2], a zejména na poslední větu čl. 10 odst.
1 písm. a) uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že osivo obilovin nemůže být běžně uváděno na trh, aniž je jeho obal opatřen úřední návěskou splňující podmínky stanovené ve směrnici 66/402/EHS;
vzhledem k tomu, že podle zmíněných ustanovení lze povolit tisk předepsaných údajů nesmazatelnou barvou na samotné obaly na základě vzoru stanoveného pro návěsku;
vzhledem k tomu, že by toto mělo být povoleno za určitých podmínek, které zajistí, aby odpovědnost nesl uznávající orgán;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro osivo a sadbu v zemědělství, zahradnictví a lesnictví,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
1. Členské státy se za podmínek stanovených v odstavci 2 zmocňují upravit tisk předepsaných údajů pod úředním dohledem na obal osiva obilovin kategorií "základní osivo" a "certifikované osivo" všech kategorií.
2. Pro zmocnění podle odstavce 1 platí tyto podmínky: a) předepsané údaje se vytisknou nebo orazítkují nesmazatelnou barvou na obalu;
b) rozložení a barva tisku nebo razítka je v souladu se vzorem pro návěsku používaným v daném členském státě;
c) z předepsaných údajů se vytisknou nebo orazí alespoň ty údaje, které jsou požadovány podle přílohy IV části A písm. a) bodů 3.3a a 6 směrnice 66/402/EHS, jakmile se odeberou vzorky podle čl. 7 odst. 2 uvedené směrnice, přičemž se tisk nebo orazítkování provádí úředně nebo pod úředním dohledem;
d) mimo předepsané údaje nese každý obal úředně přidělené individuální sériové číslo, které by měla vytisknout nebo orazítkovat nesmazatelnou barvou nebo na něj prodírkovat tiskárna; tiskárna uvědomí uznávající orgán o množství vydaných obalů včetně jejich sériových čísel;
e) uznávající orgán uchovává záznamy o množství osiva takto označeného včetně čísel a obsahů obalů každé série, jakož i sériových čísel uvedených v písmenu d);
f) záznamy producenta podléhají dohledu uznávajícího orgánu.
Článek 2
Členské státy sdělí Komisi podmínky, za kterých využívají zmocnění podle článku 1.
Komise o nich uvědomí ostatní členské státy.
Článek 3
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 8. července 1980,
kterým se stanoví doplňující ustanovení o statistických zjišťováních ploch vinic
(80/763/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č.
357/79 ze dne 5. února 1979 o statistických zjišťováních ploch vinic [1], a zejména na čl. 6 odst.
vzhledem k tomu, že ve Společenství existují plochy vinic s velmi rozdílnými výnosy, a proto je za účelem efektivního sledování produkčního potenciálu žádoucí rozdělit plochy vinic osázené moštovými odrůdami do výnosových tříd podle průměrných výnosů na hektar;
vzhledem k tomu, že podle čl. 6 odst.
2 nařízení (EHS) č. 357/79 musí být tyto výnosové třídy stanoveny postupem podle článku 8 uvedeného nařízení;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro zemědělskou statistiku,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Výnosové třídy uvedené v čl. 6 odst.
2 nařízení (EHS) č. 357/79 se stanoví podle přílohy.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 8. července 1980,
kterým se stanoví tabulky a definice pro mezilehlá statistická zjišťování ploch vinic
(80/764/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 357/79 ze dne 5. února 1979 o statistických zjišťováních ploch vinic [1], a zejména na čl.
5 odst. 5 a čl.
6 odst. 7 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že podle čl.
5 odst. 5 nařízení Rady (EHS) č.
357/79 sdělují členské státy výsledky mezilehlých statistických zjišťování ve formě tabulek, jež mají být stanoveny postupem podle článku 8 uvedeného nařízení;
vzhledem k tomu, že je pro zajištění srovnatelnosti údajů v těchto tabulkách nezbytné stanovit určité definice vztahující se k těmto mezilehlým zjišťováním;
vzhledem k tomu, že podle čl. 6 odst.
7 nařízení (EHS) č. 357/79 musí členské státy sdělovat Komisi údaje podle uvedeného článku ve formě tabulek, které se stanoví postupem podle článku 8 uvedeného nařízení;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro zemědělskou statistiku,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Forma tabulek pro mezilehlé zjišťování plochy vinic a pro údaje uvedené v článku 6 nařízení (EHS) č.
357/79 je stanovena v příloze I.
Článek 2
Definice pojmů mezilehlého zjišťování jsou uvedeny v příloze II.
Článek 3
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 8. července 1980,
o stanovení kódu a standardních pravidel pro přepis údajů mezilehlých zjišťování ploch vinic do strojově čitelné formy
(80/765/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 357/79 ze dne 5. února 1979 o statistických zjišťováních ploch vinic [1], a zejména na čl.
5 odst. 6 a čl.
6 odst. 7 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že čl.
5 odst. 6 nařízení (EHS) č.
357/79 stanoví, že členské státy, které vyhodnocují výsledky tohoto mezilehlého zjišťování pomocí elektronického zpracování dat, musí tyto výsledky předat ve strojově čitelné formě;
vzhledem k tomu, že zařízení, které má Komise k dispozici pro rozbor výsledků statistických zjišťování ploch vinic, a potřeba jeho racionálního využití vyžadují, aby byl určen standardní formát pro přepis údajů do strojově čitelné formy, která bude stanovena postupem podle článku 8 uvedeného nařízení;
vzhledem k tomu, že z praktických důvodů mají členské státy předávat ve strojově čitelné formě rovněž výsledky zjišťování uvedených v článku 6 nařízení (EHS) č. 357/79;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro zemědělskou statistiku,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Strojově čitelnou formou pro předložení údajů stanovených v článcích 5 a 6 nařízení (EHS) č.
357/79 pro ty členské státy, které vyhodnocují výsledky svých přehledů elektronicky, jsou magnetické pásky.
Článek 2
Kódy a pravidla pro přepis údajů uvedených v článcích 5 a 6 nařízení (EHS) č.
357/79 na magnetickou pásku jsou stanoveny v přílohách tohoto rozhodnutí.
Článek 3
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
ze dne 14. října 1980 o uzavření dohod o dobrovolném omezení v odvětví skopového a kozího masa s Argentinou, Austrálií, Novým Zélandem a Uruguayí
(80/982/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 113 této smlouvy,
s ohledem na doporučení Komise,
vzhledem k tomu, že Komise zahájila jednání s třetími zeměmi, které dodávají skopové a kozí maso nebo živé ovce a kozy, s cílem dosáhnout dohod o dobrovolném omezení jejich vývozu do Společenství;
vzhledem k tomu, že Komise dospěla k dohodě s Argentinou, Austrálií, Novým Zélandem a Uruguayí;
vzhledem k tomu, že uvedené dohody umožňují, aby byl obchod prováděn způsobem slučitelným se společnou organizací trhu v dotyčném odvětví,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
1. Jménem Evropského hospodářského společenství se schvalují dohody ve formě výměny dopisů o obchodu v odvětví skopového a kozího masa s těmito zeměmi:
- Argentinou,
- Austrálií,
- Uruguayí.
2. Znění dohod se připojují k tomuto rozhodnutí.
Článek 2
Předseda Rady je oprávněn jmenovat osobu zmocněnou podepsat dohody uvedené v článku 1 zavazující Společenství.
Rozhodnutí Komise
ze dne 24. října 1980,
kterým se stanoví nový statut Poradního výboru pro potraviny
(80/1073/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
vzhledem k tomu, že je povinností Komise konzultovat a informovat profesní kruhy a spotřebitele o otázkách vyplývajících z harmonizace právních a správních předpisů v oblasti potravin;
vzhledem k tomu, že existence Poradního výboru pro potraviny zřízeného rozhodnutím Komise 75/420/EHS [1] ve znění rozhodnutí 78/758/EHS [2] umožňuje Komisi seznámit se s názory profesních kruhů a spotřebitelů na návrhy právních předpisů připravované jejími útvary, zejména pokud jde o jejich hospodářské důsledky;
vzhledem k tomu, že tento výbor poskytuje profesním kruhům a spotřebitelům možnost předkládat náměty týkající se harmonizace právních a správních předpisů v oblasti potravin;
vzhledem k tomu, že zkušenosti získané z činnosti výboru od jeho zřízení dne 26. června 1975 ukazují potřebu upravit jeho statut;
vzhledem k tomu, že po rozpuštění Výboru obchodních organizací zemí Evropského hospodářského společenství (COCCEE), jedné z organizací uvedených v čl.
4 odst. 1 rozhodnutí 75/420/EHS, vyvstala potřeba vzít v úvahu existenci nových organizací zastupujících obchod na úrovni Společenství,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
1. Při Komisi se zřizuje Poradní výbor pro potraviny.
Komise jej může konzultovat ke všem otázkám týkajícím se harmonizace právních a správních předpisů v oblasti potravin.
2. Stálí členové výboru mohou Komisi upozorňovat na možnost konzultovat nebo informovat výbor o jakékoliv záležitosti, která je v působnosti výboru a pro kterou nebylo vyžádáno jeho stanovisko.
Článek 2
1. Výbor se skládá z deseti stálých členů a dvaceti odborníků rozdělených do pěti hospodářských skupin zastupujících zemědělství, obchod, spotřebitele, průmysl a pracovníky.
2. Každá skupina uvedená v odstavci 1 sestává ze dvou stálých členů, kterým jsou nápomocni čtyři odborníci.
3. Úkolem stálých členů je zajišťovat koordinaci práce ve skupinách.
Jejich funkční období je tříleté.
Mohou být jmenováni opakovaně.
Ve své funkci zůstávají, dokud nejsou nahrazeni nebo dokud nejsou znovu jmenováni.
Funkční období stálého člena skončí před uplynutím tříletého období odstoupením nebo smrtí.
Funkční období náhradního stálého člena končí ve stejném okamžiku jako funkční období ostatních stálých členů.
4. Subjekty a organizace uvedené v příloze navrhnou Komisi pro svou hospodářskou skupinu kandidáty na stálé členy a jmenují odborníky, kteří jim jsou nápomocni.
Každý z nich podle svých zájmů navrhne Komisi čtyři kandidáty různé státní příslušnosti, z nichž Komise jmenuje stálé členy.
Nejméně osm dní před každým zasedáním sdělí sekretariátu výboru dopisem jméno(a) a adresu(y) odborníka(ů), kterého (které) navrhují jmenovat pro každý předmět, který je na pořadu jednání.
5. Pokud neexistuje žádný subjekt ani organizace společenství zastupující skupinu výboru, jmenuje Komise stálé členy této skupiny na návrh nejreprezentativnějších stávajících organizací zřízených na úrovni Společenství, postupem podle odstavce 4.
V tomto případě určí stálí členové jmenovaní Komisí společně ve spolupráci s těmito organizacemi odborníky, kteří jim mají být nápomocni.
6. Subjekty a organizace, které navrhly kandidáta na jmenování za stálého člena, mohou během funkčního období požádat Komisi o jeho nahrazení.
Článek 3
1. Výboru předsedá po dobu tří let stálý člen jedné z hospodářských skupin, které jsou v něm zastoupeny.
2. Předseda výboru je zvolen v prvém kole volby dvoutřetinovou většinou hlasů přítomných stálých členů a v následujících kolech volby většinou hlasů přítomných stálých členů.
3. Stálí členové volí dva místopředsedy ze stálých členů hospodářských skupin, k nimž nepatří předseda, postupem podle odstavce 2.
Článek 4
Sekretariát pro práci výboru zajišťuje Komise.
Vypracovává pořad jednání pro zasedání, zve členy na zasedání a poskytuje jim dokumentaci.
Článek 5
Výbor může zřídit pracovní skupiny pro posuzování technických otázek souvisejících s návrhy právních předpisů týkajících se potravin.
Předsednictví a sekretariát těchto pracovních skupin zajišťuje Komise.
Článek 6
Komise může k účasti na práci výboru nebo pracovních skupin přizvat odborníky, kteří mají zvláštní kvalifikaci v záležitosti, která je na pořadu jednání, a kteří nepatří do žádné z pracovních skupin výboru.
Každá takto pozvaná osoba se účastí pouze jednání o záležitosti, k níž byla přizvána.
Článek 7
Schůzí výboru a pracovních skupin se účastní zástupci zúčastněných útvarů Komise.
Článek 8
1. Komise může na návrh subjektů a organizací uvedených v příloze jmenovat pozorovatele pro zajištění administrativního spojení se sekretariátem výboru po dobu funkčního období stálých členů.
2. Pozorovatelé mohou být přítomni při zasedání výboru a pracovních skupin. Neúčastní se jednání.
Článek 9
1. Jednání výboru a pracovních skupin nejsou zakončena hlasováním.
2. Pokud je s výborem konzultován návrh právního předpisu nebo pokud Komise požaduje stanovisko pracovních skupin uvedených v čl. 2 odst. 1 k předmětu, který spadá do pravomoci výboru, vypracuje sekretariát návrh stanoviska, který se předkládá stálým členům výboru.
Ve lhůtě stanovené Komisí po poradě se stálými členy shromáždí sekretariát od účastníků zasedání výboru všechny případné požadavky na opravu.
Pokud se žádné takové požadavky ve stanovené lhůtě nevyskytnou, považuje se stanovisko za přijaté.
3. Z jednání pracovních skupin uvedených v článku 5 se vypracovává zápis, který se za podmínek stanovených v odstavci 2 předkládá členům pracovních skupin, stálým členům výboru a pozorovatelům.
Článek 10
Účast na práci výboru a jeho pracovních skupin není odměňována.
Článek 11
Stanoviska a zápisy z porad se sdělují Radě a Stálému výboru pro potraviny na jejich žádost.
Článek 12
V souladu s článkem 214 Smlouvy nesmějí účastníci schůzí výboru sdělovat informace, které získají při práci výboru, pokud je Komise upozorní, že vyžádané stanovisko nebo projednávaná otázka jsou důvěrné povahy.
Článek 13
Zrušuje se rozhodnutí 75/420/EHS.
Článek 14
Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem 26. listopadu 1980.
ze dne 20. prosince 1979, kterou se mění první směrnice Rady o zavedení společných pravidel pro určité druhy silniční přepravy zboží mezi členskými státy
(80/49/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na čl. 75 odst. 1 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že by v rámci první směrnice Rady ze dne 23. července 1962 o stanovení společných pravidel pro určité druhy silniční přepravy zboží mezi členskými státy [3], naposledy pozměněné směrnicí Rady 78/175/EHS [4], měly být určité druhy přepravy pro vlastní potřebu podniků osvobozeny od kvót a povinnosti mít povolení,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Příloha I první směrnice Rady ze dne 23. července 1962 se mění takto: 1. Vkládá se nový bod, který zní:
"11. Přeprava zboží motorovými vozidly, pokud jsou splněny tyto podmínky: a) přepravované zboží musí být majetkem podniku nebo být podnikem prodáno, koupeno, pronajato nebo najato, vyrobeno, získáno, zpracováno nebo opraveno;
b) účelem přepravy je převézt zboží z podniku nebo do podniku, jeho přeprava uvnitř podniku nebo mimo podnik, jde-li o přepravu pro vlastní potřebu;
c) motorová vozidla pro takovou přepravu musí být řízena zaměstnanci podniku;
d) vozidla přepravující zboží musí být majetkem podniku nebo jím být koupena na splátky.
Toto ustanovení se nevztahuje na použití náhradního vozidla během krátkého výpadku běžně používaného vozidla;
e) přeprava je pouze doplňkovou činností v rámci celkové činnosti podniku."
2. Dosavadní body 11 a 12 se označují jako body 12 a 13.
Článek 2
Členské státy přijmou opatření nezbytná k liberalizaci druhů přepravy uvedených v článku 1 nejpozději do 1. července 1980.
Do tří měsíců od oznámení této směrnice a v každém případě do 1. července 1980 uvědomí členské státy Komisi o opatřeních přijatých k jejímu provedení.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 17. prosince 1979 o ochraně podzemních vod před znečišťováním některými nebezpečnými látkami (80/68/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 100 a 235 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k naléhavé potřebě opatření k ochraně podzemních vod Společenství před znečišťováním způsobeným zejména některými toxickými, perzistentními a bioakumulativními látkami;
vzhledem k tomu, že akční program Evropských společenství pro životní prostředí z roku 1973 [4] doplněný programem z roku 1977 [5] navrhuje řadu opatření k ochraně podzemních vod před znečišťováním;
vzhledem k tomu, že článek 4 směrnice Rady 76/464/EHS ze dne 4. května 1976 o znečišťování některými nebezpečnými látkami vypouštěnými do vodního prostředí Společenství [6] vyžaduje provádění samostatné směrnice pro podzemní vody;
vzhledem k tomu, že jakýkoli rozdíl mezi ustanoveními týkajícími se vypouštění některých nebezpečných látek do podzemních vod, která jsou již v členských státech použitelná nebo se připravují, může vytvářet nerovné podmínky soutěže, a tím přímo ovlivňovat fungování společného trhu; že je proto nutné právní předpisy v této oblasti sblížit, jak stanoví článek 100 Smlouvy;
vzhledem k tomu, že toto sbližování právních předpisů je nezbytné doprovodit akcí Společenství v oblasti ochrany životního prostředí a zlepšování kvality života; že by proto měla být přijata určitá zvláštní ustanovení; že by měl být uplatněn článek 235 Smlouvy, protože Smlouva nestanoví pravomoci potřebné k tomuto účelu;
vzhledem k tomu, že z působnosti této směrnice by mělo být vyňato vypouštění splaškových vod z jednotlivých domácností a vypouštění odpadních vod obsahujících látky ze seznamu I nebo II ve velmi malých množstvích a koncentracích z důvodů nízkého rizika znečišťování a obtíží při kontrole jejich vypouštění; že vypouštění obsahující radioaktivní látky by mělo být rovněž vyňato, neboť bude řešeno zvláštním nástrojem Společenství;
vzhledem k tomu, že pro zabezpečení účinné ochrany podzemních vod ve Společenství je nutné zabránit vypouštění látek ze seznamu I a omezit vypouštění látek ze seznamu II;
vzhledem k tomu, že by se mělo rozlišovat mezi přímým vypouštěním nebezpečných látek do podzemních vod a činnostmi, které mohou způsobit nepřímé vypouštění;
vzhledem k tomu, že s výjimkou přímých vypouštění látek ze seznamu I, které jsou automaticky zakázány, musejí všechna vypouštění podléhat povolení; že tato povolení mohou být udělena pouze po průzkumu prostředí, do něhož bude vypouštění prováděno;
vzhledem k tomu, že ustanovení pro výjimky ze zákazu přímého vypouštění látek ze seznamu I do podzemních vod by měla být přijata poté, co byl proveden průzkum prostředí, do něhož bude vypouštění prováděno, a po předchozím povolení za předpokladu, že vypouštění bude prováděno do podzemních vod trvale nevhodných pro jiné užívání, zejména pro potřeby domácností nebo zemědělství;
vzhledem k tomu, že umělé doplňování zásob podzemních vod určených k veřejnému zásobování vodou by mělo být předmětem zvláštních předpisů;
vzhledem k tomu, že příslušné orgány členských států by měly sledovat dodržování podmínek stanovených v povoleních a vliv vypouštění na podzemní vody;
vzhledem k tomu, že by měl být veden soupis povolení k vypouštění látek ze seznamu I, jakož i přímých vypouštění látek ze seznamu II do podzemních vod a soupis oprávnění k umělému doplňování pro účely hospodaření s podzemními vodami;
vzhledem k tomu, že Řecká republika se stala členem Evropského hospodářského společenství dne 1. ledna 1981 v souladu s Aktem o podmínkách přistoupení Řecké republiky a úpravami Smluv, jeví se jako nezbytné, aby tomuto státu byla lhůta, ve které musí členské státy přijmout právní a správní předpisy nezbytné k dosažení souladu s touto směrnicí, prodloužena s ohledem na nepřiměřenost technické a správní infrastruktury tohoto státu ze dvou na čtyři roky,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Účelem této směrnice je zabránit znečišťování podzemních vod látkami, které náležejí k třídám a skupinám látek ze seznamu I nebo II přílohy (dále jen "látky ze seznamu I nebo II"), a co nejvíce omezit nebo odstranit důsledky znečištění, k němuž již došlo.
2. Pro účely této směrnice se rozumí: a) "podzemními vodami" veškeré vody vyskytující se pod zemským povrchem v pásmu nasycení a v přímém kontaktu s půdou nebo půdním podložím;
b) "přímým vypouštěním" přivádění látek ze seznamu I nebo II do podzemních vod bez průsaku půdou nebo půdním podložím;
c) "nepřímým vypouštěním" přivádění látek ze seznamu I nebo II do podzemních vod průsakem půdou nebo půdním podložím;
d) "znečišťováním" přímé nebo nepřímé vypouštění látek nebo energie člověkem do podzemních vod, jehož důsledkem je například ohrožení lidského zdraví nebo zásobování vodou, poškození zdrojů obživy a vodního ekosystému nebo narušení jiného oprávněného užívání vod.
Článek 2
Tato směrnice se nevztahuje na:
a) vypouštění splaškových vod z osamocených domácností, které nejsou připojeny na stokový systém a nacházejí se mimo oblasti, jež jsou chráněny za účelem odběru vody pro lidskou spotřebu;
b) vypouštění, u kterých příslušné orgány členského státu shledají, že obsahují látky ze seznamu I v množstvích a koncentracích tak malých, že vyloučí jakékoli současné nebo budoucí nebezpečí zhoršení jakosti podzemních vod, do nichž se dostávají;
c) vypouštění radioaktivních látek.
Článek 3
Členské státy učiní potřebné kroky k tomu, aby: a) zabránily vnikání látek ze seznamu I do podzemních vod; a
b) omezily vnikání látek ze seznamu II do podzemních vod tak, aby nedocházelo k jejich znečišťování těmito látkami.
Článek 4
1. Ke splnění závazků uvedených v čl. 3 písm. a) členské státy: - zakážou každé přímé vypouštění látek ze seznamu I,
- podrobí předchozímu šetření každé odstraňování nebo ukládání těchto látek za účelem odstranění, které by mohlo vést k nepřímému vypouštění; na základě tohoto šetření členské státy buď takovou činnost zakážou, nebo udělí oprávnění za předpokladu, že budou dodržena všechna technická opatření potřebná k tomu, aby se vypouštění těchto látek zabránilo;
- přijmou všechna potřebná opatření, která považují za nutná, aby se zabránilo každému nepřímému vypouštění látek ze seznamu I, způsobenému jinými činnostmi na povrchu nebo pod povrchem terénu, než jsou činnosti uvedené ve druhé odrážce; tato opatření oznámí Komisi, která na základě obdržených informací může předložit Radě návrhy na pozměnění této směrnice.
2. Pokud by však předchozí šetření prokázalo, že podzemní vody, u nichž se zvažuje vypouštění látek ze seznamu I, jsou trvale nevhodné pro jiné užívání, zejména pro domácnosti nebo zemědělství, mohou členské státy udělit povolení k vypouštění těchto látek za předpokladu, že jejich přítomnost nebude na překážku využívání podzemních zdrojů.
Tato povolení mohou být udělena pouze tehdy, jestliže byla učiněna všechna technická preventivní opatření, která zabezpečí, že tyto látky nemohou zasáhnout jiné vodní systémy nebo jiným ekosystémům škodit.
3. Členské státy mohou po předchozím šetření povolit vypouštění vody využité pro geotermální účely, vody odčerpávané z dolů a kamenolomů nebo vody čerpané při stavebních pracích zpětným vtláčením do téže zvodněné vrstvy.
Článek 5
1. Ke splnění závazků uvedených v čl. 3 písm. b) podřídí členské státy předchozímu šetření: - všechna přímá vypouštění látek ze seznamu II tak, aby se taková vypouštění omezila,
- každé odstraňování nebo ukládání těchto látek za účelem odstranění, které by mohlo vést k nepřímému vypouštění.
Na základě tohoto šetření mohou členské státy udělit oprávnění za předpokladu, že jsou dodržována všechna technická preventivní opatření, která zabrání znečišťování podzemních vod těmito látkami.
2. Členské státy kromě toho přijmou vhodná opatření, která považují za nutná k tomu, aby se omezilo každé nepřímé vypouštění látek ze seznamu II způsobené jinými činnostmi na povrchu nebo pod povrchem terénu, než jsou činnosti uvedené v prvním odstavci.
Článek 6
Odchylně od článků 4 a 5 vyžadují umělá doplňování pro účely hospodaření s podzemními vodami zvláštní povolení, které v jednotlivých případech udělí členské státy.
Takové povolení se udělí pouze tehdy, jestliže neexistuje žádné nebezpečí znečištění podzemních vod.
Článek 7
Předchozí šetření podle článků 4 a 5 zahrnou hydrogeologický průzkum dané oblasti, průzkum případné samočisticí schopnosti půdy, půdního podloží a rizika znečištění a změny jakosti podzemních vod způsobené vypouštěním; šetřením se rovněž stanoví, zda vypouštění látek do podzemních vod je z hlediska životního prostředí uspokojivým řešením.
Článek 8
Povolení podle článků 4, 5 a 6 nesmějí příslušné orgány členských států udělit dříve, než se prokáže, že podzemní vody, a zejména jejich jakost, podléhají potřebnému dohledu.
Článek 9
Pokud je povolováno přímé vypouštění podle čl. 4 odst. 2 a 3 nebo článku 5, nebo pokud je podle článku 5 povolováno odstraňování odpadních vod, které nevyhnutelně vede k nepřímému vypouštění, vymezí toto povolení zejména: - místo vypouštění,
- způsob vypouštění,
- základní preventivní opatření, přičemž pozornost bude věnována zejména povaze a koncentraci látek přítomných ve vypouštěných vodách, vlastnostem prostředí, do něhož bude vypouštění prováděno, a nejbližším povodím, zejména povodím s termálními a minerálními vodami a vodami pro pitné účely,
- nejvýše přípustné množství látek ve vypouštěných vodách v průběhu jednoho nebo více stanovených období a příslušné požadavky na koncentraci těchto látek,
- zařízení umožňující monitorovat vypouštění do podzemních vod,
- opatření k monitorování podzemních vod, a zejména jejich jakosti, je-li to třeba.
Článek 10
Pokud je podle článků 4 nebo 5 udělováno povolení k odstranění nebo k ukládání za účelem odstranění, které by mohlo vést k nepřímému vypouštění, vymezí toto povolení zejména:
- místo odstraňování nebo ukládání za účelem odstranění,
- použitý způsob odstraňování nebo ukládání za účelem odstranění, - základní preventivní opatření, přičemž pozornost bude věnována zejména povaze a koncentraci látek přítomných v odstraňované nebo ukládané hmotě, vlastnostem okolního prostředí a nejbližším povodím, zejména těm s termálními a minerálními vodami a vodami pro pitné účely,
- nejvýše přípustné množství hmoty obsahující látky ze seznamu I nebo II, v průběhu jednoho nebo více stanovených období, a popřípadě i přímo množství těchto látek, které mají být odstraněny nebo uloženy za účelem odstranění, a rovněž příslušné požadavky na koncentraci těchto látek,
- v případech uvedených v čl. 4 odst. 1 a v čl. 5 odst. 1 i technická preventivní opatření použitá k zamezení vypouštění látek ze seznamu I do podzemních vod a znečišťování těchto vod látkami ze seznamu II,
- opatření k monitorování podzemních vod, a zejména jejich jakosti, je-li to potřeba.
Článek 11
Povolení podle článků 4 a 5 mohou být udělena jen pro vymezené období a je nutno je přezkoumat nejméně každé čtyři roky.
Mohou být obnovena, změněna nebo odejmuta.
Článek 12
1. Jestliže osoba žádající o povolení podle článků 4 nebo 5 prohlásí, že není schopna dodržet stanovené podmínky nebo je tato situace příslušnému orgánu členského státu zřejmá, bude povolení odmítnuto.
2. Pokud nebudou dodrženy podmínky stanovené v povolení, podnikne příslušný orgán členského státu potřebné kroky k zajištění těchto podmínek, popřípadě toto povolení odejme.
Článek 13
Příslušné orgány členských států sledují dodržování podmínek stanovených v udělených povoleních a monitorují vlivy vypouštění na podzemní vody.
Článek 14
Pro již existující vypouštění látek ze seznamu I nebo II ke dni oznámení této směrnice si členské státy mohou vyhradit lhůtu nepřesahující čtyři roky po vstupu v platnost ustanovení podle čl. 21 odst. 1, po jejímž uplynutí musí být vypouštění v souladu s touto směrnicí.
Článek 15
Příslušné orgány členských států povedou soupis povolení udělených podle článku 4 k vypouštění látek ze seznamu I, povolení udělených podle článku 5 k přímému vypouštění látek ze seznamu II a povolení udělených podle článku 6.
Článek 16
1. Pro účely provádění této směrnice sdělí členské státy Komisi na žádost a případ od případu veškeré nezbytné informace, zejména: a) výsledky předchozích šetření podle článků 4 a 5,
b) podrobnosti o udělených povoleních,
c) výsledky monitorování a inspekcí,
d) výsledky soupisů podle článku 15.
2. Informace získané v důsledku uplatňování tohoto článku se použijí pouze k účelům, ke kterým byly vyžádány.
3. Komise ani příslušné orgány členských států, jejich úředníci ani ostatní pracovníci nesmějí prozradit údaje získané dle této směrnice, které se týkají povinnosti zachovat služební tajemství.
4. Ustanovení odstavců 2 a 3 nebrání zveřejnění obecných údajů nebo přehledů, které neobsahují údaje o určitých podnicích nebo sdruženích podniků.
Článek 17
Vpřípadě vypouštění do podzemních vod, které překračují státní hranice, uvědomí příslušný orgán členského státu hodlající udělit povolení k takovému vypouštění před jeho udělením ostatní členské státy.
Na žádost jednoho z dotyčných členských států mohou udělení povolení předcházet konzultace, jichž se může účastnit i Komise.
Článek 18
Uplatňování opatření přijatých podle této směrnice nesmí v žádném případě vést, přímo ani nepřímo, ke zvýšenému znečištění vod uvedených v článku 1.
Článek 19
Kde je to vhodné, může jeden nebo více členských států samostatně nebo společně přijmout přísnější opatření než ta, která vyžaduje tato směrnice.
Článek 20
Rada na návrh Komise a na základě zkušeností upraví nebo v případě potřeby doplní seznam I a II, a popřípadě přeřadí některé látky ze seznamu II do seznamu I.
Článek 21
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do dvou let od oznámení této směrnice.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Řecké republice se však tato lhůta prodlužuje na čtyři roky, s ohledem na její přistoupení dne 1. ledna 1981.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
3. Jakmile členský stát provede opatření uvedená v odstavci 1, přestanou se na tento členský stát vztahovat ustanovení směrnice 76/464/EHS týkající se podzemních vod.
Článek 22
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 21. ledna 1980 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se přístupu k činnosti porodních asistentek a jejího výkonu (80/155/EHS)
RADA EVROPSKÉHO SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména její články 49, 57 a 66,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Shromáždění [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že podle článku 57 Smlouvy je třeba provést koordinaci právních a správních předpisů týkajících se přístupu k činnosti porodní asistentky a jejího výkonu; že je vhodné s ohledem na zájmy veřejného zdraví vytvořit ve Společenství jednotnou definici činnosti dotyčných osob a jejich vzdělání; že se nejevilo žádoucí zavést jednotný studijní plán ve všech členských státech; že je naopak dobré členským státům ponechat co největší volnost v organizování výuky; že nejlepším řešením je tedy stanovení základních požadavků;
vzhledem k tomu, že koordinace stanovená touto směrnicí nevylučuje pozdější koordinaci;
vzhledem k tomu, že pokud jde o vzdělávání, většina členských států v současnosti nerozlišuje mezi porodními asistentkami, které vykonávají svou činnost v pracovním poměru, a těmi, které ji vykonávají jako samostatnou výdělečnou činnost; že z tohoto důvodu je nezbytné rozšířit působnost této směrnice i na porodní asistentky v pracovním poměru,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Členské státy podmíní přístup k činnosti porodní asistentky pod označeními uvedenými v článku 1 směrnice 80/154/EHS [4] a její výkon získáním diplomu, osvědčení nebo jiného dokladu o dosažené kvalifikaci porodních asistentek uvedeného v článku 3 dotyčné směrnice, které zaručují, že oprávněná osoba během své odborné přípravy získala
a) přiměřené znalosti z věd, o které se opírá činnost porodní asistentky, zejména z porodnictví a gynekologie;
b) přiměřené znalosti profesní etiky a právní úpravy oboru; c) podrobné znalosti o biologických funkcích, anatomii a fyziologii v oblasti porodnictví a o novorozencích a také znalosti o vztahu mezi zdravotním stavem a fyzickým a sociálním prostředím člověka a o jeho chování;
d) přiměřené klinické zkušenosti získané pod dohledem personálu kvalifikovaného v oblasti porodnictví a ve schválených zařízeních;
e) nezbytné znalosti vzdělání zdravotníků a zkušenosti ze spolupráce s nimi.
2. Vzdělání uvedené v odstavci 1 zahrnuje - buď řádnou speciální odbornou přípravu pro porodní asistentky zahrnující teoretickou a praktickou výuku po dobu nejméně tří let; přístup k této odborné přípravě je podmíněn dokončením nejméně deseti let povinné školní docházky,
- nebo řádnou speciální odbornou přípravu pro porodní asistentky, které trvá nejméně 18 měsíců a přístup k němu je podmíněn získáním diplomu, osvědčení nebo jiného dokladu o dosažené kvalifikaci zdravotních sester odpovědné za obecnou péči uvedeného v článku 3 směrnice 77/452/EHS [5].
3. Speciální odborná příprava porodních asistentek uvedená v odst.
2 první odrážce musí zahrnovat alespoň ty předměty studijního plánu, které jsou uvedeny v příloze.
Odborná příprava uvedená v odstavci 2 druhé odrážce musí zahrnovat alespoň ty předměty studijního plánu, které jsou uvedeny v příloze a které netvoří součást odpovídající výuky v rámci odborné přípravy zdravotních sester.
4. Členské státy zajišťují, aby zařízení pověřená vzděláváním porodních asistentek odpovídala za koordinaci teorie a praxe během celého studijního programu.
Teoretická a technická výuka zmíněná v části A přílohy musí být vyvážená a koordinovaná s praktickým klinickým výcvikem porodních asistentek uvedeným v části B této přílohy tak, aby znalosti a zkušenosti uvedené v odstavci 1 mohly být získány odpovídajícím způsobem.
Klinický výcvik porodních asistentek musí mít formu praxe pod dohledem uskutečňované v nemocničních zařízeních nebo v jiných zdravotnických zařízeních schválené příslušnými orgány nebo institucemi.
Během tohoto výcviku se uchazečky na porodní asistentky podílejí na činnosti dotyčných zařízení, pokud tato činnost přispívá k jejich vzdělávání.
Seznamují se s odpovědností spojenou s činností porodních asistentek.
Článek 2
Po pravidelném hodnocení výsledků různých postupů vzdělávání uvedených v čl. 1 odst.
2 podá Komise Radě zprávu poprvé šest let po oznámení této směrnice. Zmíněné hodnocení provede ve spolupráci s Poradním výborem pro vzdělávání porodních asistentek.
Na základě výsledků tohoto hodnocení předloží Komise návrhy změn směřující ke sblížení minimálních kritérií stanovených pro zmíněné postupy vzdělávání za podmínek stanovených v čl. 2 odst.
1 první odrážce první pododrážce a druhé odrážce směrnice 80/154/EHS. Rada o těchto návrzích neprodleně rozhodne.
Článek 3
Bez ohledu na článek 1 mohou členské státy povolit rozvolněnou odbornou přípravu za podmínek schválených příslušnými vnitrostátními orgány.
Celková délka rozvolněné odborné přípravy nesmí být kratší než délka řádné odborné přípravy.
Úroveň vzdělání nesmí být narušena rozvolněnou povahou odborné přípravy.
Článek 4
Členské státy zajistí, aby porodní asistentky byly způsobilé k přístupu alespoň k těmto činnostem a jejich výkonu: 1. poskytovat správné informace a rady v oblasti plánovaného rodičovství;
2. diagnostikovat těhotenství, sledovat normální těhotenství, provádět vyšetření nezbytná ke sledování průběhu normálního těhotenství;
3. předepisovat nebo doporučovat vyšetření nezbytná pro co nejrychlejší diagnózu rizikového těhotenství;
4. vypracovat program přípravy budoucích rodičů na jejich úlohu, zajistit úplnou přípravu na porod a poskytovat rady v oblasti hygieny a výživy;
5. pomáhat rodičce při porodu a sledovat stav plodu v děloze vhodnými klinickými a technickými prostředky;
6. provádět spontánní porody, jedná-li se o polohu pánevní včetně případného nástřihu hráze, a v naléhavých případech i porody v poloze pánevní;
7. rozpoznávat u matky nebo dítěte příznaky anomálií, které vyžadují zásah lékaře, a pomáhat lékaři v případě zásahu; přijímat neodkladná opatření v nepřítomnosti lékaře, zejména ruční vyjmutí placenty a případné následné ruční vyšetření dělohy;
8. vyšetřit novorozence a pečovat o něj; činit veškeré kroky, které se jeví nezbytnými, a provádět popřípadě okamžitou resuscitaci;
9. pečovat o rodičku, sledovat ji v šestinedělí a poskytovat jí veškeré potřebné rady umožňující vývoj novorozence v nejlepších podmínkách;
10. uplatňovat léčbu předepsanou lékařem;
11. vypracovat všechny nezbytné písemné zprávy.
Článek 5
Tato směrnice se rovněž vztahuje na státní příslušníky členských států, kteří v souladu s nařízením Rady (EHS) č. 1612/68 ze dne 15. října 1968 o volném pohybu pracovníků uvnitř Společenství [6] vykonávají nebo budou vykonávat některou z činností uvedených v článku 1 směrnice 80/154/EHS v pracovním poměru.
Článek 6
1. Členské státy přijmou opatření nezbytná pro dosažení souladu s touto směrnicí do tří let od jejího oznámení a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 7
Setká-li členský stát v určitých oblastech při provádění této směrnice s vážnými obtížemi, prověří Komise tyto obtíže společně s dotyčným státem a vyžádá si stanovisko Výboru vyšších úředníků pro veřejné zdraví, zřízeného rozhodnutím 75/365/EHS [7] naposledy pozměněným rozhodnutím 80/157/EHS [8].
Komise případně předloží Radě vhodné návrhy.
Článek 8
Nejpozději šest let po oznámení této směrnice Rada na návrh Komise a na základě stanoviska poradního výboru rozhodne, má-li být odchylka stanovená v bodě 3 části B přílohy zrušena nebo její působnost omezena.
Článek 9
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 20. prosince 1979
o sbližování právních předpisů členských států týkajících se jednotek měření a o zrušení směrnice 71/354/EHS
(80/181/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na směrnici Rady 71/354/EHS ze dne 18. října 1971 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se jednotek měření [1] naposledy pozměněnou směrnicí Rady 76/770/EHS [2],
s ohledem na návrh Komise [3],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [4],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [5],
vzhledem k tomu, že jednotky měření jsou při použití všech měřicích přístrojů nezbytné pro vyjádření měření nebo pro jakoukoli identifikaci veličiny; že se jednotky měření používají ve většině oblastí lidské činnosti; že je nutné zajistit co největší možnou srozumitelnost při jejich použití; že je nutné vytvořit pravidla pro jejich používání v rámci Společenství pro ekonomické účely, pro účely zdraví a bezpečnosti lidí nebo pro administrativní účely;
vzhledem k tomu, že existují mezinárodní smlouvy nebo dohody v oblasti mezinárodní dopravy, které zavazují Společenství nebo členské státy; že tyto smlouvy nebo dohody je nutné respektovat;
vzhledem k tomu, že zákony, které upravují používání jednotek měření členských států, se mezi jednotlivým členskými státy navzájem liší a v důsledku toho brání obchodu; že za těchto okolností je nutné harmonizovat právní a správní předpisy, aby tyto překážky byly odstraněny;
vzhledem k tomu, že jednotky měření jsou předmětem mezinárodních usnesení přijatých Všeobecnou konferencí pro váhy a míry (CGPM) zřízenou Metrickou úmluvou podepsanou v Paříži dne 20. května 1875, kterou všechny členské státy dodržují; že "Mezinárodní soustava jednotek (SI)" byla vytvořena na základě těchto usnesení;
vzhledem k tomu, že Rada dne 18. října 1971 přijala směrnici 71/354/EHS o sbližování právních předpisů členských států za účelem omezení překážek při obchodování prostřednictvím přijetí mezinárodní soustavy jednotek na úrovni Společenství; že směrnice 71/354/EHS byla pozměněna aktem o přistoupení a směrnicí 76/770/EHS;
vzhledem k tomu, že se pomocí těchto ustanovení Společenství nepodařilo překonat všechny překážky v dané oblasti; že se podle směrnice 76/770/EHS do 31. prosince 1979 prověří situace týkající se jednotek měření, názvů a symbolů uvedených v kapitole D přílohy; že se ukázalo jako nezbytné znovu prověřit situaci týkající se určitých dalších jednotek měření;
vzhledem k tomu, že je nutné, aby se zamezilo vážným obtížím, stanovit přechodné období, během něhož bude možné jednotky měření, které nejsou slučitelné s mezinárodním systémem, vyřadit; že členským států, které si to přejí, musí být umožněno uvést na jejich území co možná nejrychleji v účinnost ustanovení kapitoly I této přílohy; že je proto nutné na úrovni Společenství omezit dobu trvání tohoto přechodného období, přičemž je současně členským státům při zkracování tohoto období ponechána volnost;
vzhledem k tomu, že je během přechodného období nezbytné, zejména vzhledem k ochraně spotřebitele, zachovávat při použití jednotek měření při obchodování mezi členskými státy jasné stanovisko; že povinnost členských států umožnit používání doplňkových údajů u výrobků a přístrojů dovážených z jiných členských států během tohoto přechodného období se zdá pro tento účel vhodná;
vzhledem k tomu, že systematické přijímání řešení tohoto druhu však není pro všechny měřicí přístroje, včetně lékařských přístrojů, nezbytně žádoucí; že členské státy by proto měly na svém území vyžadovat, aby měřicí přístroje nesly indikace veličiny v jediné zákonné jednotce měření;
vzhledem k tomu, že tato směrnice neovlivní přetrvávající výrobu výrobků, které jsou již na trhu; že však ovlivní uvedení na trh a užívání výrobků a přístrojů, které nesou indikace veličiny v jednotkách měření, které již nejsou zákonnými jednotkami, kdy je nutné u těchto výrobků a přístrojů doplnit nebo nahradit součástky nebo části takových výrobků, zařízení nebo přístrojů, které již jsou na trhu; že je proto pro členské státy nezbytné, aby povolily uvádění na trh a užívání takových výrobků a přístrojů, u kterých se mají doplnit nebo nahradit součástky, i když nesou indikace veličin v jednotkách měření, které již nejsou zákonnými jednotkami měření, tak, aby bylo možno výrobky, zařízení nebo přístroje, které jsou již na trhu, dále používat;
vzhledem k tomu, že Mezinárodní organizace pro normalizaci (ISO) dne 1. března 1974 přijala mezinárodní normu o vyjadřování jednotek SI a dalších jednotek pro použití v systémech s omezeným souborem znaků; že lze Společenství doporučit, aby přijalo řešení, které již bylo normou ISO 2955 ze dne 1. března 1974 přijato na širší mezinárodní úrovni;
vzhledem k tomu, že ustanovení Společenství týkající se jednotek měření lze najít v několika textech Společenství; že otázka jednotek měření je tak důležitá, že je nutné, aby byl proveden odkaz na jediný text Společenství; že tato směrnice tedy kodifikuje všechna opatření Společenství týkající se tohoto předmětu a ruší směrnici 71/354/EHS,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Zákonem uznané jednotky měření v rámci znění této směrnice, které se musí používat pro vyjádření veličin, jsou:
a) jednotky uvedené v kapitole I přílohy;
b) jednotky uvedené v kapitole II přílohy do data stanoveného členskými státy; toto datum nesmí být pozdější než 31. prosinec 1985;
c) jednotky uvedené v kapitole III přílohy pouze v těch členských státech, v nichž byly povoleny dne 21. dubna 1973, a do data, které tyto členské státy stanoví; toto datum nesmí být pozdější než datum, které na základě článku 100 uvedené Smlouvy stanoví Rada před 31. prosincem 1989.
Článek 2
a) Povinnosti vyplývající z článku 1 se týkají používaných měřicích přístrojů, prováděných měření a indikací veličiny vyjádřených v jednotkách měření pro účely ekonomické, pro účely veřejného zdraví a veřejné bezpečnosti a pro administrativní účely.
b) Tato směrnice neovlivní v oblasti vzdušné a námořní dopravy a železniční dopravy použití jiných jednotek, než jsou jednotky povinné podle této směrnice, které byly stanoveny v mezinárodních smlouvách nebo dohodách závazných pro Společenství nebo členské státy.
Článek 3
1. Pro účely této směrnice se "doplňkovou indikací" rozumí jedna nebo více indikací veličiny vyjádřené v jednotkách měření, které nejsou obsaženy v kapitole I této přílohy a které doprovázejí indikaci veličiny v jednotce, která je v této kapitole zahrnuta.
2. Použití doplňkových indikací je povoluje do 31. prosince 1989.
3. Členské státy však mohou požadovat, aby měřicí přístroje nesly indikace veličiny v jediné zákonné jednotce měření.
4. Indikace vyjádřená v jednotce měření, která je uvedena v kapitole I, má přednost.
Zejména indikace vyjádřené v jednotkách měření, které nejsou uvedeny v kapitole I, musí být vyjádřeny znaky, které nejsou větší než znaky odpovídající indikaci v jednotkách uvedených v kapitole I.
5. Použití doplňkových indikací může být po 31. prosinci 1989 prodlouženo.
Článek 4
Použití jednotek měření, které nejsou nebo které již nejsou zákonnými jednotkami, se povoluje pro:
- výrobky a zařízení, které jsou v den přijetí této směrnice již na trhu a/nebo v provozu,
- součástky a části výrobků a zařízení nutné pro doplnění nebo nahrazení součástek nebo částí výše uvedených výrobků a zařízení.
Použití zákonných jednotek měření však může být požadováno pro indikátory měřicích přístrojů.
Článek 5
Mezinárodní norma ISO 2955 ze dne 1. března 1974 "Zpracování informací - Vyjádření jednotek SI a dalších jednotek pro použití v systémech s omezeným souborem znaků" se používá v oblasti, které se týká odstavec 1 této normy.
Článek 6
Směrnice 71/354/EHS se zrušuje k 1. říjnu 1981.
Jako výjimku ze směrnice 71/354/EHS a za podmínek uvedených v článku 1 této směrnice povolí členské státy nebo umožní používat následující jednotky měření po 31. prosinci 1979:
milimetr rtuti _BAR_ (kapitola II) _BAR_
poise _BAR_ (kapitola II) _BAR_
stok _BAR_ (kapitola II) _BAR_
yard _BAR_ (kapitola III) _BAR_
čtvereční yard _BAR_ (kapitola III) _BAR_
therm _BAR_ (kapitola III) _BAR_
Článek 7
a) Členské státy přijmou a zveřejní před 1. červencem 1981 právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Členské státy budou tyto předpisy používat od 1. října 1981.
b) Od data oznámení této směrnice členské státy zajistí, aby byla Komise informována ve vhodném čase umožňujícím jí předložit své připomínky o každém návrhu právního a správního předpisu, který zamýšlejí přijmout v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 8
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 22. ledna 1980, kterou se mění směrnice 72/461/EHS o veterinárních otázkách obchodu s čerstvým masem uvnitř Společenství (80/213/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 43 a 100 uvedené smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že směrnice 72/461/EHS [3] naposledy pozměněná směrnicí 78/54/EHS [4] stanoví veterinární a hygienické požadavky, které musí splňovat zvířata, z nichž je maso získáváno;
vzhledem k tomu, že ačkoliv maso získané ze zvířat nevyhovujících veterinárním a hygienickým podmínkám musí být vyloučeno z obchodu s čerstvým masem uvnitř Společenství pro nebezpečí přenosu nakažlivých nebo infekčních chorob zvířat, může být použito pro jiné účely, je-li podrobeno ošetřením za účelem zničení případných zárodků uvedených chorob;
vzhledem k tomu, že takové maso by proto mělo být označeno zvláštní značkou upozorňující na to, že je vyloučeno z obchodu s čerstvým masem uvnitř Společenství, a zaručující jeho hygienickou jakost pro jiná použití, např. pro přípravu některých kategorií masných výrobků,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 72/461/EHS se mění takto: 1. Vkládá se nový článek, který zní:
"Článek 5a
Odchylně od čl. 5 odst. 1 a pokud není určeno pro obchod s čerstvým masem uvnitř Společenství, může maso zmíněné v uvedeném článku nést značku určenou v příloze I kapitole IX směrnice 64/433/EHS za předpokladu, že bude okamžitě označeno zvláštní značkou uvedenou v příloze této směrnice.
Ustanovení přílohy I kapitoly IX bodu 39 směrnice 64/433/EHS se použijí obdobně pro držení a používání značkovacích nástrojů.
Takové maso musí být získáváno, porcováno, dopravováno a skladováno odděleně nebo ne současně s masem určeným pro obchod s čerstvým masem uvnitř Společenství."
2. Doplňuje se nová příloha, která zní:
"
ze dne 22. ledna 1980 o veterinárních otázkách obchodu s masnými výrobky uvnitř Společenství
(80/215/EHS) RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 43 a 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
vzhledem k tomu, že směrnice Rady 77/99/EHS ze dne 21. prosince 1976 o hygienických otázkách obchodu s masnými výrobky uvnitř Společenství [2] je používána od l. července 1979;
vzhledem k tomu, že výše uvedená směrnice nebude mít žádoucí účinky do té doby, dokud bude obchod uvnitř Společenství narušován rozdíly v oblasti zdravotních požadavků členských států na masné výrobky; je nutno, především s cílem odstranění těchto rozdílů, stanovit společné předpisy pro tuto oblast;
vzhledem k tomu, že je třeba se vyhnout nákazám zvířat vzniklým z masných výrobků, je nutné stanovit, že maso, z něhož se vyrábějí některé z daných masných výrobků, musí vyhovovat zdravotním předpisům platným pro maso čerstvé;
vzhledem k tomu, že masným výrobkům, které nevyhovují předpisům Společenství, není přiděleno označení zdravotní nezávadnosti, stanovené těmito předpisy;
vzhledem k tomu, že pokud byly masné výrobky zpracovány tak, aby se zničili všichni původci nákaz, které jsou přenosné na zvířata, takovýto druh zpracování musí být vyznačen na osvědčení o zdravotní nezávadnosti, doprovázejícím zmíněné výrobky;
vzhledem k tomu, že členské státy musejí mít možnost odmítnout, aby se na jejich území dostaly do oběhu masné výrobky, u nichž byly zjištěny zárodky nakažlivé choroby, nebo které neodpovídají veterinárním předpisům Společenství;
vzhledem k tomu, že pokud to důvody vyplývající z veterinárních předpisů nevylučují, tak je potřebné odesílateli nebo jeho zástupci na jejich žádost povolit opětovné odeslání masných výrobků;
vzhledem k tomu, že pro posouzení opodstatněnosti jakéhokoliv zákazu nebo omezení, důvody takového zákazu nebo omezení musejí být oznámeny odesílateli nebo jeho zástupci a v určitých případech příslušným úřadům v odesílající zemi;
vzhledem k tomu, že odesílateli musí být poskytnuta příležitost vyžádat si posudek veterinárního znalce, v případě sporu mezi odesílatelem a úřady v zemi určení ve věci oprávněnosti zákazu nebo omezení;
vzhledem k tomu, že členské státy musejí mít právo zakázat propuštění některých masných výrobků na své území z členského státu, kde vypukla nákaza zvířat; a proto, v závislosti na povaze a charakteru této nákazy zvířat, daný zákaz může být buď omezen na masné výrobky z části uzemí vyvážející země, nebo rozšířen na celé dané uzemí; že v případě vypuknutí nakažlivé nebo infekční choroby na území členského státu je třeba rychle přijmout opatření k její kontrole; že nebezpečí, které dané choroby představují, požadovaná ochranná opatření musejí být učiněna stejným způsobem v celém Společenství;
vzhledem k usnadnění uplatňování předpokládaných ustanovení musí být stanoven postup zavádějící těsnou spolupráci mezi členskými státy a Komisí v rámci Stálého veterinárního výboru, ustanoveného rozhodnutím Rady ze dne 15. října 1968 [3],
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Tato směrnice stanoví veterinární požadavky pro obchod s masnými výrobky uvnitř Společenství.
Článek 2
Pro účely této směrnice definice uvedené v článku 2 směrnice Rady 72/461/EHS ze dne 12. prosince 1972 o veterinárních otázkách obchodu s čerstvým masem uvnitř Společenství [4], naposledy pozměněné směrnicí 78/54/EHS [5] a v článku 2 směrnice 77/99/EHS se použijí v případě potřeby.
Výrobky, které prošly procesem přírodního kvašení a dlouhým zráním, jsou pokládány za výrobky úplně zpracované do té doby, než se Rada na návrh Komise jednomyslně usnese o změně limitů uvedených v příloze A kapitole V bodě 27 písm. b) směrnice 77/99/EHS.
Článek 3
Každý členský stát musí zajistit, aby masné výrobky určené pro obchod uvnitř Společenství byly připraveny s použitím nebo z: - čerstvého masa podle článku 1 směrnice Rady 64/433/EHS ze dne 26. června 1964 o hygienických otázkách obchodu s čerstvým masem uvnitř Společenství [6], naposledy pozměněné směrnicí 75/379/EHS [7] a splňujícího veterinární požadavky článků 3 a 4 směrnice 72/461/EHS,
- čerstvého masa podle čl. 2 písm. a) směrnice Rady 72/462/EHS ze dne 12. prosince 1972 o veterinárních a hygienických otázkách dovozu skotu, prasat a čerstvého masa ze třetích zemí [8], naposledy pozměněné směrnicí 77/98/EHS [9] a vyhovujícího veterinárním požadavkům směrnice 72/462/EHS.
Článek 4
1. Odchylně od článku 3 a s výhradou použití odstavce 2 mohou být určeny pro vnitřní trh masné výrobky, které jsou buď úplně, nebo částečně připraveny z čerstvého masa, podle článku 1 směrnice 64/433/EHS, které splňují požadavky stanovené článkem 5 a směrnice 72/461/EHS a které prošly jedním z následujících ošetření: a) tepelné ošetření v hermeticky uzavřeném kontejneru o hodnotě Fc 3,00 nebo více;
b) bylo-li získáno čerstvé maso ze zvířat, která nepocházejí z nakaženého hospodářství postiženého zákazovými opatřeními podle čl. 3 odst. 2 b) směrnice 64/432/EHS: i) tepelné ošetření, lišící se od ošetření uvedeného v písmenu a), v němž vnitřní teplota dosahuje nejméně 70 °C nebo
ii) ošetření spočívající v přirozeném kvašení a zrání ve lhůtě alespoň devíti měsíců pro nevykostěné nebo vykostěné kýty o hmotnosti alespoň 5,5 kg, které mají následující charakteristiky: - hodnota aw rovna nebo nižší než 0,93,
- hodnota pH rovna nebo nižší než 6.
2. Každý členský zajistí, aby: a) čerstvé maso, podle odstavce 1, bylo: i) přepravováno a skladováno odděleně od čerstvého masa nebo v jiné době podle článku 3,
ii) nebylo použito, v rámci obchodu uvnitř Společenství, v jiných masných výrobcích než u těch, které jsou uvedeny v odstavci 1;
b) osvědčení o zdravotní nezávadnosti podle přílohy A kapitoly VIII směrnice 77/99/EHS obsahovalo, aniž by byla dotčena poznámka pod čarou (6) tohoto osvědčení, následující text pod záhlavím "povaha výrobků": "ošetřeno v souladu s čl. 4 odst. 1 směrnice 80/215/EHS".
Článek 5
1. Členské státy zajistí, aby masné výrobky, které nesplňují požadavky článků 3 a 4, neobdržely označení o zdravotní nezávadnosti uvedené v kapitole VII Přílohy A směrnice 77/99/EHS.
2.
Země určení může na svém území zakázat uvádění do oběhu masných výrobků, které nesplňují požadavky článků 3 a 4.
3. V takovém případě musí země určení na požádání odesílatele nebo jeho zástupce povolit opětovné odeslání celé zásilky masných výrobků, není-li to v rozporu s veterinárními požadavky.
4. Příslušné orgány země určení mohou nařídit, aby zásilka byla zničena na účet odesílatele, adresáta nebo jejich zástupce bez náhrady od státu, když je zakázáno propuštění podle odstavce 2, a když odesílající země, příp. tranzitní země, nepovolily vrácení zásilky.
5. Rozhodnutí příslušného orgánu, v souladu s odstavci 2, 3 a 4, musí být sděleno spolu s důvody takového rozhodnutí odesílateli nebo jeho zástupci.
Pokud odesílatel nebo jeho zástupce si vyžádají tato rozhodnutí a důvody, proč k nim došlo, musí jim být sděleny bezodkladně v písemné podobě, spolu s poučením o možnosti o opravném prostředku podle platných právních předpisů s uvedením jeho formy a stanovené lhůty.
Rozhodnutí musí být také sdělena příslušnému ústřednímu orgánu odesílající země.
Článek 6
1. Touto směrnicí nejsou dotčeny možnosti podání opravných prostředků v rámci právních předpisů členských států proti rozhodnutí příslušných orgánů uvedených v této směrnici.
2. V případě masných výrobků, které nemohou být uvedeny do oběhu podle článků 3 a 4, musí každý členský stát umožnit odesílateli obdržet posudek veterinárního znalce.
Každý členský stát zajistí, aby předtím, než příslušné orgány učiní taková opatření, jako je zničení masných výrobků, měli veterinární znalci možnost určit, zda byly splněny podmínky článků 3 a 4.
Veterinární znalec musí být příslušníkem jiného členského státu, nežli je odesílající země nebo země určení.
Komise na návrh členských států vypracuje seznam veterinárních znalců, kteří mohou být pověřeni vypracováním takového posudku.
Po poradě s členskými státy musí stanovit obecná prováděcí ustanovení, která mají být použita především při postupu vypracovávání daných posudků.
Článek 7
1. Je-li nebezpečí, že choroby zvířat mohou být rozšířeny dovozem masných výrobků z jiného členského státu, členský stát může na svém území přijmout následující opatření: a) v případě vypuknutí klasické slintavky a kulhavky, klasického moru prasat nebo těšínské choroby prasat v jiném členském státě dovoz výrobků připravených z masa zvířat ohrožených těmito nákazami, kromě výrobků, které prošly ošetřeními uvedenými v čl. 4 odst. 1 může být dočasně zakázán nebo omezen z těch částí území členského státu, v němž se choroba vyskytla;
b) pokud dojde k rozšíření nákazy zvířat nebo pokud vypukne jiná vážná a nakažlivá choroba zvířat, je z celého území daného státu dovoz výrobků připravených z masa zvířat ohrožených těmito chorobami dočasně zakázán nebo omezen.
2. Každý členský stát musí sdělit neprodleně jinému členskému státu a Komisi, že se na jeho území vyskytuje některá z nákaz uvedených v odstavci 1 a jaká opatření učinil k tlumení jejího výskytu.
Neprodleně jím musí také sdělit vymizení této choroby na jeho území.
3. Opatření, ke kterým členský stát v souladu s odstavcem 1 přistoupil, i jejich zrušení, spolu s důvody pro tento postup, musí být neprodleně sdělena ostatním členským státům a Komisi.
Postupem podle článku 8 může být rozhodnuto, že opatření mají být změněna, zejména aby se zajistila koordinace s opatřeními, která přijaly jiné členské státy, anebo že se daná opatření zruší.
4. V situaci stanovené v odstavci 1 a pokud se zdá nutné, aby jiné členské státy také učinily opatření přijatá podle daného odstavce, spolu s jakýmikoli změnami přijatými v souladu s odstavcem 3, se podle článku 8 přijmou příslušná ustanovení.
5. Při stanovení změn podle odst. 3 pododstavce 2 nebo podle ustanovení uvedených v odstavci 4 může být stejným postupem přijato rozhodnutí, aby s ohledem na danou chorobu byly upraveny postupy ošetření, kterými dané výrobky prošly, a rozhodnutí o datu, kdy bylo použité maso dodáno, a lhůta jeho zpracování.
Článek 8
1. Má-li být zahájen postup podle tohoto článku, přednese věc Stálému veterinárnímu výboru, zřízenému rozhodnutím Rady ze dne 15. října 1968 (dále jen "výbor"), jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu, nebo na žádost zástupce některého členského státu.
2. Hlasům členských států ve výboru je přidělena váha stanovená v čl. 148 odst. 2 Smlouvy. Předseda nehlasuje.
3. Zástupce Komise předloží návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k tomuto návrhu ve lhůtě dvou dnů.
Stanovisko se přijímá většinou 41 hlasů.
4. Komise přijme opatření a ihned je provede, jsou-li v souladu se stanoviskem Výboru.
Pokud navrhovaná opatření nejsou v souladu se stanoviskem Výboru nebo pokud Výbor žádné stanovisko nezaujme, Komise neprodleně předloží Radě návrh opatření, která mají být přijata.
Rada se usnese kvalifikovanou většinou.
Pokud se Rada neusnese do 15 dnů ode dne, kdy jí byl návrh předán, přijme navrhovaná opatření Komise a ihned je provede s výjimkou případů, kdy se Rada proti opatřením vysloví prostou většinou.
Článek 9
Článek 8 se použije do 21. června 1981.
Článek 10
Rada jednomyslně rozhodne na návrh Komise do 1. července 1980 o možných ustanoveních týkajících se zahrnutí moru prasat do této směrnice pro určité výrobky s ohledem na řešení přijatá pro obchod s čerstvým vepřovým masem uvnitř Společenství.
Článek 11
1. Rada na návrh Komise stanoví veterinární požadavky, které mají být uplatňovány v obchodu uvnitř Společenství s čerstvým drůbežím masem a v dovozu čerstvého drůbežího masa z třetích zemí.
2. Až do data, kdy předpisy Společenství podle odstavce 1 vstoupí v platnost, se použijí vnitrostátní veterinární předpisy pro dovoz masných výrobků vyrobených zčásti nebo celkově z čerstvého drůbežího masa, pokud dodržují obecná ustanovení Smlouvy.
Článek 12
Až do doby, než začnou platit pravidla Společenství týkající se veterinárních požadavků o dovozu jiných masných výrobků, než které jsou uvedeny v čl. 11 odst. 2, ze třetích zemí, vnitrostátní předpisy pro dovoz těchto výrobků nesmějí být příznivější, než opatření vyplývající z této směrnice.
Článek 13
Členské státy přijmou opatření nezbytná k dosažení souladu s: - druhou odrážkou článku 3 k datu stanovenému v čl. 32 odst. 2 pododstavci 2 směrnice 72/462/EHS,
- jinými ustanoveními této směrnice, a to nejpozději do 31. prosince 1980
a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 14
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 22. ledna 1980, kterou se mění směrnice 71/118/EHS o hygienických otázkách obchodu s čerstvým drůbežím masem (80/216/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 43 a 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že směrnice Rady 71/118/EHS ze dne 15. února 1971 o hygienických otázkách obchodu s čerstvým drůbežím masem [4], naposledy pozměněná směrnicí 77/27/EHS [5], stanoví požadavky na porážku a prohlídku drůbežího masa určeného pro obchod uvnitř Společenství a pro obchod uvnitř členských států;
vzhledem k tomu, že chovem drůbeže a uváděním drůbežího masa na trh se ve velké míře zabývají malovýrobci, kteří svou produkci prodávají na místních trzích a kteří v některých oblastech Společenství představují významnou část zemědělské činnosti; že je třeba umožnit za určitých podmínek pokračování těchto činností;
vzhledem k tomu, že metoda produkce "foie gras" neumožňuje vykolení čerstvě poraženého ptáka bez vážného poškození jater;
vzhledem k tomu, že pro zajištění přísného dodržování požadavků na hygienu a prohlídky stanovených předpisy Společenství, a zejména odpovídajícími ustanoveními přílohy I kapitol I, III a XIV uvedené směrnice, je třeba provést nutné zvláštní změny těchto předpisů,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 71/118/EHS se mění takto: 1. V čl. 3 odst. 1 bodu A se v písmenu a) se doplňuje nový pododstavec, který zní:
"Odchylně od prvního pododstavce mohou být zvířata určená k produkci "foie gras" omračována, vykrvována a škubána v chovném hospodářství, pokud se tyto úkony provádějí ve zvláštní místnosti, která vyhovuje podmínkám přílohy I kapitoly I písm. C a pokud jsou v souladu s přílohou I kapitolou XIV nevykolená jatečně upravená těla okamžitě přepravována do schválené bourárny vybavené zvláštní místností podle přílohy I kapitoly II bodu 2 písm. b)a, kde musí být do 24 hodin vykolena."
2. V čl. 3 odst. 5 druhém pododstavci se zrušují slova "a do 15. srpna 1981".
3. V příloze I kapitole II bodě 2 se:
- doplňuje nový pododstavec, který zní:
- "Provádí-li se zde vykolení, místnost pro vykolení kachen a hus chovaných pro produkci "foie gras",, které byly omráčeny, vykrveny a oškubány v chovném hospodářství",
- v prvním řádku písmene h) se doplňují slova "a b)a".
4.
V příloze I kapitole III bodě 3 písm. c) se za slova "a odst.
2 písm. b)" vkládají slova "a b)a".
5. V příloze I kapitole IV bodě 13 se vkládá nový pododstavec, který zní:
"Avšak u kachen a hus chovaných pro produkci "foie gras", omráčených, vykrvených a oškubaných v chovném hospodářství se prohlídka před poražením může provést v posledním týdnu výkrmu."
6. V příloze I kapitole IV bodě 14 se vkládá nový pododstavec, který zní:
"V případě kachen a hus chovaných pro produkci "foie gras", omráčených, vykrvených a oškubaných v chovném hospodářství, musí být nevykolená jatečně upravená těla při příjezdu do bourárny vybavené samostatnou místností pro vykolení provázena osvědčením uvedeným v příloze IIIa."
7. V příloze I kapitole V bodě 23 se vkládá nový pododstavec, který zní:
"Avšak kachny a husy chované a porážené pro produkci "foie gras" mohou být vykoleny do 24 hodin za předpokladu, že nevykolená jatečně upravená těla jsou co nejdříve zchlazena a pak udržována na teplotě stanovené v kapitole XII bodě 46 a přepravována v souladu s hygienickými předpisy."
8. Doplňuje se nová příloha, která zní:
" „PŘÍLOHA IIIa
+++++ TIFF +++++
"
Článek 2
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. února 1980 a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 15. ledna 1980 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se řad jmenovitých množství a jmenovitých objemů přípustných pro některé výrobky v hotovém balení
(80/232/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že směrnice Rady 76/211/EHS ze dne 20. ledna 1976 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se zhotovení některých výrobků v hotovém balení podle hmotnosti nebo objemu [4] vymezuje přípustné záporné chyby obsahu takových hotových balení společně s označením a metodami kontroly, které mají být použity na taková hotová balení, aby mohla být uvedena do oběhu v celém Společenství;
vzhledem k tomu, že uvedená směrnice však neodstraňuje veškeré překážky obchodu s výrobky v hotovém balení, které jsou důsledkem odlišností právních předpisů týkajících se metrologických vlastností takových výrobků, a zejména že členské státy mají různé předpisy vztahující se na objem nebo hmotnost těchto výrobků; že tyto předpisy musí proto být sblíženy;
vzhledem k tomu, že pro určitý výrobek by počet množství obsahu, která jsou sobě navzájem tak blízká, že tím vytvářejí riziko uvedení spotřebitele v omyl, měl být co nejvíce snížen v zájmu dosažení větší přehlednosti trhu;
vzhledem k tomu, že by se tato snížení měla týkat jak obalů použitých pro výrobky v hotovém balení, tak i vlastních výrobků, které jsou prodávány podle hmotnosti nebo podle objemu;
vzhledem k tomu, že článek 16 směrnice Rady 71/316/EHS ze dne 26. července 1971 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se společných ustanovení pro měřicí přístroje a pro metody metrologické kontroly [5], naposledy pozměněné aktem o přistoupení [6], stanoví, že harmonizace požadavků na prodej některých výrobků, zejména pokud jde o stanovení množství výrobků v hotovém balení, může být upravena samostatnými směrnicemi,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Tato směrnice se vztahuje na výrobky, které jsou v hotovém balení v souladu s články 1 a 2 směrnice 76/211/EHS a které jsou uvedeny v přílohách této směrnice; nevztahuje se na výrobky v hotovém balení určené výhradně k obchodnímu použití.
Článek 2
Výrobky uvedené v článku 1 se dělí do tří skupin:
a) výrobky prodávané podle hmotnosti nebo podle objemu, kromě výrobků uvedených v písmenech b) a c).
Příloha I stanoví pro každý z těchto výrobků řadu jmenovitých množství obsahů hotových balení;
b) výrobky prodávané podle hmotnosti nebo podle objemu a umístěné do tuhých obalových nádob uvedených v příloze II, kromě výrobků uvedených v příloze I.
Příloha II stanoví pro takové výrobky řadu objemů pro takové obalové nádoby;
c) výrobky v aerosolovém provedení.
Příloha III stanoví objemy kapalné fáze pro takové výrobky a objem obalové nádoby pro případy kovových obalových nádobek.
Článek 3
Na hotových baleních musí být ve všech případech uveden údaj jmenovité hmotnosti nebo jmenovitého objemu obsahu výrobku podle požadavků směrnice 76/211/EHS.
V případech uvedených v čl. 2 písm. b) a c) musí být na obalových nádobách rovněž uveden, a to takovým způsobem, který nemůže mít za následek jakoukoli záměnu s výše uvedenými údaji, jejich jmenovitý objem podle požadavků přílohy II a bodu 1 přílohy III, nebo případně odkaz na technické normy EN uvedené v přílohách.
Článek 4
Pokud je ze dvou nebo více jednotlivých hotových balení zhotoveno vícenásobné balení, platí řady hodnot, které jsou uvedeny v přílohách I, II a III, pro jednotlivá hotová balení.
Pokud je hotové balení zhotoveno ze dvou nebo více jednotlivých balení, která nejsou určena k prodeji jednotlivě, platí řady hodnot uvedené v přílohách I, II a III pro hotové balení.
Článek 5
Členské státy nesmějí odmítnout, zakázat nebo omezit uvádění na trh hotových balení, která splňují požadavky této směrnice, z důvodů týkajících se jejich jmenovitého množství v případě hotových baleních uvedených v příloze I a v bodě 2 přílohy III nebo jmenovitého objemu jejich obalových nádob v případě hotových balení uvedených v příloze II nebo ze kteréhokoli z těchto dvou důvodů v případě výrobků uvedených v bodě 1 přílohy III.
Článek 6
Do 1. ledna 1982 nesmějí členské státy odmítnout, zakázat nebo omezit uvádění na trh hotových balení, která splňují požadavky směrnice 76/211/EHS, jejichž jmenovité množství v obalové nádobě nebo objem mají hodnotu, která není uvedena v této směrnici, a jež byla uvedena na trh daných členských států ke dni jejího oznámení.
První pododstavec se nevztahuje na opatření, která budou přijata Spojeným královstvím a Irskem pro definování řad v jednotkách SI.
Článek 7
Členské státy uvedou v účinnost předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 24 měsíců od jejího oznámení a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Členské státy zajistí, aby bylo Komisi sděleno znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 8
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Komise
ze dne 21. listopadu 1979,
kterou se přizpůsobuje technickému pokroku směrnice Rady 76/756/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se montáže zařízení pro osvětlení a světelnou signalizaci motorových vozidel a jejich přípojných vozidel
(80/233/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 70/156/EHS ze dne 6. února 1970 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu motorových vozidel a jejich přípojných vozidel [1], naposledy pozměněnou směrnicí 78/547/EHS [2], a zejména na články 11, 12 a 13 uvedené směrnice,
s ohledem na směrnici Rady 76/756/EHS ze dne 27. července 1976 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se montáže zařízení pro osvětlení a světelnou signalizaci motorových vozidel a jejich přípojných vozidel [3],
vzhledem k tomu, že podle získaných zkušeností a stavu technologie je nyní možné stanovit přísnější požadavky a přiblížit je skutečným podmínkám zkoušek;
vzhledem k tomu, že po těchto změnách budou následovat další změny, které jsou nyní posuzovány a jejichž výsledkem bude další zpřísnění určitých požadavků s ohledem na zvyšování bezpečnosti cestujících ve vozidlech i ostatních uživatelů silnic;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro přizpůsobování směrnic o odstraňování technických překážek obchodu v oblasti motorových vozidel technickému pokroku,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 76/756/EHS se mění takto:
1.
Články 2 a 3 se nahrazují tímto:
"Článek 2
1.
Od 1. května 1980 nesmějí členské státy z důvodů týkajících se montáže zařízení pro osvětlení a světelnou signalizaci, povinných nebo nepovinných, uvedených v bodech 1.5.7 až 1.5.20 přílohy I:
- odmítnout udělit EHS schválení typu, vydat doklad uvedený v čl. 10 odst. 1 poslední odrážce směrnice 70/156/EHS nebo udělit vnitrostátní schválení typu pro typ vozidla, ani
- zakázat první uvedení vozidla do provozu,
pokud montáž dotyčných zařízení pro osvětlení a světelnou signalizaci na tomto typu vozidla nebo na těchto vozidlech splňuje požadavky této směrnice.
2.
Od 1. ledna 1981 členské státy
- nesmějí již vydat doklad uvedený v čl. 10 odst. 1 poslední odrážce směrnice 70/156/EHS pro typ vozidla, u nějž montáž zařízení pro osvětlení a světelnou signalizaci nesplňuje požadavky této směrnice,
- mohou odmítnout udělit vnitrostátní schválení pro typ vozidla, u nějž montáž zařízení pro osvětlení a světelnou signalizaci nesplňuje požadavky této směrnice.
3.
Od 1. října 1982 mohou členské státy zakázat první uvedení do provozu vozidel, pro která byl certifikát týkající se montáže zařízení pro osvětlení a světelnou signalizaci podle článku 10 směrnice 70/156/EHS vydán po 1. říjnu 1979, pokud montáž těchto zařízení nesplňuje požadavky této směrnice."
2.
Dosavadní články 4, 5, 6 a 7 se označují jako články 3, 4, 5, a 6.
3.
Přílohy I a II se mění v souladu s přílohou této směrnice.
Článek 2
Členské státy uvedou v účinnost předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 30. dubna 1980.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 26. března 1980 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu — vynětí francouzských zámořských departementů z působnosti směrnice 77/388/EHS
(80/368/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména články 99 a 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že čl. 227 odst.
2 třetí pododstavec Smlouvy požaduje, aby orgány Společenství v rámci postupů stanovených Smlouvou dbaly o hospodářský a sociální rozvoj francouzských zámořských departementů;
vzhledem k tomu, že v souladu s rozsudkem Soudního dvora ze dne 10. října 1978 ve věci 148/77 se Smlouva a sekundární právo Společenství vztahují i na francouzské zámořské departementy, nepřijmou-li orgány Společenství zvláštní opatření upravená podle hospodářských a sociálních podmínek těchto departementů;
vzhledem k tomu, že z důvodů spojených s jejich zeměpisnou, hospodářskou a sociální situací by měly být francouzské zámořské departementy vyloučeny z oblasti působnosti společného systému daně z přidané hodnoty zavedeného směrnicí 77/388/EHS [1];
vzhledem k tomu, že provedení této směrnice nevyžaduje žádnou změnu zákonů členských států,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
V čl. 3 odst. 2 směrnice 77/388/EHS se doplňuje nová odrážka, která zní:
"— Francouzská republika:
- zámořské departementy."
Článek 2
Tato směrnice je použitelná ode dne 1. ledna 1979.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 28. března 1980, kterou se mění příloha II směrnice Rady 76/895/EHS o stanovení maximálních limitů reziduí pesticidů v ovoci a zelenině a na jejich povrchu
(80/428/EHS) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 76/895/EHS ze dne 23. listopadu 1976 o stanovení maximálních limitů reziduí pesticidů v ovoci a zelenině a na jejich povrchu [1], a zejména na článek 4 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že se v tomto článku stanoví, že usoudí-li členský stát, že maximální limit stanovený v příloze II ohrožuje zdraví lidí nebo zvířat, která nejsou škodlivými organismy, může dočasně na svém území tento limit snížit;
vzhledem k tomu, že Nizozemské království se odvolalo na výše uvedený článek, pokud jde o maximální limity stanovené pro látky dimethoát, omethoát a fenchlorfos;
vzhledem k tomu, že v případě látek dimethoát a omethoát je nezbytné provést další studie před tím, než mohou být Komisí vypracována opatření, která mají být učiněna;
vzhledem k tomu, že se však jeví vhodným neprodleně snížit maximální limit stanovený pro látku fenchlorfos v příloze II na co nejnižší úroveň slučitelnou se současnými zásadami správné zemědělské praxe, a to s ohledem na omezení oblasti jejího použití a z důvodu možné přítomnosti nežádoucích kontaminujících látek v přípravcích obsahujících látku fenchlorfos a tím i v jejich reziduích;
vzhledem k tomu, že je rovněž žádoucí v souladu s mezinárodní praxí zařadit do definice přijatelných metabolitů fenchlorfosu její hlavní metabolit;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Stálého rostlinolékařského výboru,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
V příloze II směrnice 76/895/EHS se položka č. 15/56 týkající se látky "fenchlorfos" mění takto: Číslo EHS _BAR_ Rezidua pesticidů _BAR_ Maximální limity (v mg/kg (ppm)) _BAR_ Obecný název _BAR_ Chemický vzorec _BAR_
Článek 2
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s článkem 1 nejpozději do 31. března 1981.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 2. května 1980, kterou se povoluje v určitých případech uvádět na trh krmné směsi v neuzavřených obalech nebo nádobách
(80/511/EHS) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 79/373/EHS ze dne 21. dubna 1979 o uvádění krmných směsí na trh [1], a zejména článek 4 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že podle směrnice 79/373/EHS musejí být podle všeobecných pravidel krmné směsi uváděny do oběhu v uzavřených obalech nebo nádobách; že se však předpokládá, že výjimky z tohoto pravidla mohou být schváleny na úrovni Společenství;
vzhledem k tomu, že právní předpisy, které jsou nyní v platnosti v členských státech, poskytují určité výjimky z povinnosti obchodovat s krmnými směsmi v uzavřených obalech nebo nádobách; že je vhodné, aby se ulehčilo provádění ustanovení směrnice 79/373/EHS udělit na úrovni Společenství výjimky, které se zdají být opodstatněné praktickými a ekonomickými důvody;
vzhledem k tomu, aby bylo zaručeno, že totožnost a kvalita krmných směsí je zajištěna v souladu s platnými ustanoveními o označování, je nezbytné odlišit případy, kdy odchylně od současného ustanovení mohou být krmné směsi uváděny do oběhu volně ložené nebo v neuzavřených nádobách od případů, kdy krmné směsi mohou být uváděny do oběhu buď volně ložené, nebo v neuzavřených obalech či nádobách;
vzhledem k tomu, že opatření přijatá touto směrnicí jsou v souladu s názorem Stálého výboru pro zvířecí krmiva,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Členské státy stanoví, že krmné směsi mohou být uváděny do oběhu volně ložené nebo v neuzavřených obalech nebo nádobách, jedná-li se o:
a) dodávky mezi výrobci krmných směsí; b) dodávky od výrobců krmných směsí podnikům zajišťujícím balení;
c) krmné směsi získané mícháním zrnin nebo celých plodů;
d) krmné bloky nebo lizy;
e) malá množství krmných směsí určených konečnému uživateli, jejichž váha nepřesahuje 50 kilogramů, které se odebírají přímo z obalů nebo z nádob, které před otevřením odpovídaly ustanovením čl. 4 odst. 1 směrnice 79/373/EHS.
2. Členské státy stanoví, že krmné směsi mohou být uváděny do oběhu volně ložené nebo v neuzavřených nádobách, ale v žádném případě v neuzavřeném obalu, jedná-li se o: a) krmné směsi dodávané výrobcem přímo konečnému uživateli;
b) melasová krmiva, která jsou složena nejvýše ze tří krmných surovin;
c) krmiva lisovaná ve formě pelet.
Článek 2
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí od 1. ledna 1981 a uvědomí o nich Komisi.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Komise
ze dne 9. června 1980,
kterou se stanoví symbol, kterým mohou být opatřeny materiály a předměty určené pro styk s potravinami
(80/590/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 76/893/EHS ze dne 23. listopadu 1976 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se materiálů a předmětů určených pro styk s potravinami [1], a zejména na čl. 7 odst.
vzhledem k tomu, že čl. 7 odst.
1 písm. a) poslední odrážka směrnice 76/893/EHS stanoví, že bude určen symbol, kterým mohou být opatřeny materiály a předměty místo podrobného údaje "lze použít pro styk s potravinami" nebo místo zvláštního údaje týkajícího se použití těchto materiálů a předmětů;
vzhledem k tomu, že tento symbol musí být snadno srozumitelný; že navíc musí být možné jej co nejsnáze reprodukovat na materiálech a předmětech nebo na jiném podkladu;
vzhledem k tomu, že symbol zobrazený v příloze k této směrnici splňuje tato kritéria;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro potraviny,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Symbolem uvedeným v čl. 7 odst. 1 písm. a) poslední odrážce směrnice 76/893/EHS je symbol zobrazený v příloze této směrnice.
Článek 2
Členské státy přijmou opatření nezbytná pro povolení použití symbolu uvedeného v článku 1 od 1. ledna 1981.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 24. června 1980
o sbližování právních předpisů členských států týkajících se pracovního prostoru, přístupu k místu řidiče a dveří a oken kolových zemědělských a lesnických traktorů
(80/720/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že technické požadavky, které musí traktory podle vnitrostátních právních předpisů splňovat, se mimo jiné vztahují na pracovní prostor, přístup k místu řidiče (zařízení pro vstup a výstup) a dveře a okna;
vzhledem k tomu, že se tyto požadavky v jednotlivých členských státech liší; že je proto nutné, aby všechny členské státy zavedly stejné požadavky vedle nebo namísto svých stávajících právních předpisů, zejména aby bylo možné použít u všech typů traktorů postup EHS schvalování typu, který je předmětem směrnice Rady 74/150/EHS ze dne 4. března 1974 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu kolových zemědělských a lesnických traktorů [4] ve znění směrnice 79/694/EHS [5],
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. „Zemědělským nebo lesnickým traktorem“ se rozumí každé motorové vozidlo vybavené koly nebo pásy, které má alespoň dvě nápravy, jehož hlavní funkcí je vyvíjet tažnou sílu a které je zvláště konstruováno k tažení, tlačení, nesení nebo pohonu určitých nářadí, strojů nebo přípojných vozidel určených pro užití v zemědělství nebo lesnictví.
Může být vybaveno pro přepravu nákladu a osob.
2. Tato směrnice se vztahuje pouze na traktory definované v odstavci 1, které jsou vybaveny pneumatikami a které mají nejméně dvě nápravy, maximální konstrukční rychlost od 6 km/h do 25 km/h a minimální pevný nebo nastavitelný rozchod hnacích náprav nejméně 1150 mm.
Článek 2
Členské státy nesmějí odmítnout udělit EHS schválení typu nebo vnitrostátní schválení typu pro typ traktoru nebo odmítnout nebo zakázat prodej, registraci, uvedení do provozu nebo užívání traktorů z důvodů týkajících se
- pracovního prostoru,
- přístupu k místu řidiče (zařízení pro vstup a výstup),
- dveří a oken,
pokud pracovní prostor, přístup k místu řidiče a dveře a okna splňují požadavky stanovené v příloze I.
Článek 3
Změny nezbytné pro přizpůsobení požadavků přílohy I technickému pokroku se přijímají postupem stanoveným v článku 13 směrnice 74/150/EHS.
Článek 4
1. Členské státy uvedou v účinnost právní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 18 měsíců od jejího oznámení a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy zajistí, aby bylo Komisi sděleno znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 5
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 25. června 1980 o zprůhlednění finančních vztahů mezi členskými státy a veřejnými podniky
(80/723/EHS) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na čl. 90 odst. 3 této smlouvy,
vzhledem k tomu, že veřejnoprávní podniky hrají významnou roli v národním hospodářství členských států;
vzhledem k tomu, že ač Smlouva nijak nepředjímá systém vlastnictví v členských státech, musí být zajištěna rovnost zacházení mezi soukromoprávními a veřejnými podniky;
vzhledem k tomu, že podle Smlouvy má Komise zajistit, aby členské státy neposkytovaly soukromým ani veřejným podnikům pomoc neslučitelnou se společným trhem;
vzhledem k tomu, že však mnohotvárnost finančních vztahů mezi vnitrostátní veřejnou mocí a veřejnými podniky může klást překážky při plnění tohoto úkolu;
vzhledem k tomu, že spravedlivého a účinného uplatňování pravidel Smlouvy o EHS o pomoci na veřejné i soukromé podniky lze docílit jen tehdy, budou-li tyto finanční vztahy zprůhledněny;
vzhledem k tomu, že navíc u veřejných podniků tato průhlednost umožní zřetelně oddělit úlohy státu jako veřejné moci a jako vlastníka;
vzhledem k tomu, že čl. 90 odst. 1 ukládá členským státům určité závazky vzhledem k veřejným podnikům; že čl. 90 odst. 3 žádá, aby Komise dohlížela na dodržování těchto závazků, a poskytuje k tomu Komisi odpovídající zvláštní prostředky; že vymezení podmínek pro dosažení transparentnosti spadá do tohoto rámce;
vzhledem k tomu, že je třeba upřesnit, co se rozumí "veřejnou mocí" a "veřejnými podniky";
vzhledem k tomu, že veřejná moc může vykonávat rozhodující vliv na chování veřejnoprávních podniků nejen tehdy, je-li jejich vlastníkem nebo má-li v nich většinovou účast, ale též prostřednictvím pravomocí, které má v jejich správních, řídících a dozorčích orgánech, na základě pravidel, jimiž se řídí jejich činnost, nebo v důsledku rozvržení akcií;
vzhledem k tomu, že poskytování veřejných prostředků veřejným podnikům se může dít přímo nebo nepřímo; že je třeba dosáhnout průhlednosti bez ohledu na způsob, jakým jsou veřejné prostředky poskytovány; že je rovněž třeba případně zabezpečit, aby byly dostatečně známy důvody poskytnutí veřejných prostředků a jejich skutečného použití;
vzhledem k tomu, že členské státy mohou prostřednictvím veřejných podniků sledovat jiné než obchodní cíle; že v některých případech veřejné podniky dostávají od státu náhradu za uložená břemena; že i v těchto případech musí být zabezpečena průhlednost náhrad;
vzhledem k tomu, že je třeba předpokládat jisté sektorové a kvantitativní výjimky; že by proto měly být vyňaty některé sektory, které nevstupují do hospodářské soutěže nebo které jsou již v současnosti předmětem zvláštních právních předpisů Společenství, jež zabezpečují dostatečnou průhlednost, dále některé sektory, jež na základě své zvláštní povahy mají být předmětem zvláštních předpisů, a nakonec i veřejné podniky, jejichž omezený hospodářský význam neospravedlňuje administrativní břímě spojené se zprůhledněním;
vzhledem k tomu, že tato směrnice nepředjímá uplatnění ostatních ustanovení Smlouvy, zejména čl. 90 odst. 2, článků 93 a 223;
vzhledem k tomu, že získané informace musí podléhat obchodnímu tajemství, neboť podniky, kterých se tato směrnice týká, se účastní hospodářské soutěže s ostatními podniky;
vzhledem k tomu, že tato směrnice musí být uplatňována v úzké spolupráci s členskými státy a může být případně revidována ve světle nových zkušeností,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Členské státy zajistí za podmínek stanovených v této směrnici, že finanční vztahy mezi veřejnou mocí a veřejnými podniky jsou průhledné a zřetelně ukazují a) veřejné prostředky poskytované veřejnou mocí přímo daným veřejným podnikům;
b) veřejné prostředky poskytované veřejnou mocí prostřednictvím veřejných podniků nebo finančních institucí;
c) skutečné použití těchto veřejných prostředků.
Článek 2
Pro účely této směrnice se - "veřejnou mocí" rozumějí
stát a regionální a místní územní samosprávné celky,
- "veřejným podnikem" rozumí
jakýkoli podnik, nad nímž může veřejná moc přímo nebo nepřímo vykonávat rozhodující vliv vlastnictvím takového podniku, svou finanční účastí v něm nebo pravidly, jimiž je řízen.
Má se za to, že veřejná moc má rozhodující vliv, pokud ve vztahu k určitému podniku přímo či nepřímo a) drží většinu upsaného základního kapitálu takového podniku nebo
b) kontroluje většinu hlasů připadajících na společenské podíly vydané takovým podnikem nebo
c) může jmenovat více než polovinu členů správního, řídícího nebo dozorčího orgánu takového podniku.
Článek 3
Finančními vztahy mezi veřejnou mocí a veřejnými podniky, jejichž průhlednost je třeba zajistit podle článku 1, jsou zejména
a) náhrada provozních ztrát; b) poskytování kapitálu;
c) nevratné příspěvky nebo půjčky za zvýhodněných podmínek;
d) poskytování finančních výhod v podobě zřeknutí se zisku nebo nevymáhání pohledávek;
e) vzdání se obvyklé odměny za použité veřejné prostředky;
f) náhrada za břemena uvalená veřejnou mocí.
Článek 4
Tato směrnice se nevztahuje na finanční vztahy mezi veřejnou mocí a a) veřejnými podniky, které se zabývají službami, jejichž poskytování nemůže podstatně ovlivnit obchod mezi členskými státy;
b) veřejnoprávními podniky, které provádějí činnost v některé z následujících oblastí: - voda a energie, včetně jaderné, výroby a obohacování uranu, recyklace radioaktivních paliv a příprava materiálů obsahujících plutonium,
- pošty a telekomunikace,
- doprava;
c) veřejnými úvěrovými institucemi;
d) veřejnoprávními podniky, jejichž hrubý obrat nedosáhl celkové výše 40 milionů Evropských zúčtovacích jednotek během dvou finančních let předcházejících roku, kdy byly poskytnuty nebo použity prostředky zmíněné v článku 1.
Článek 5
1. Členské státy zajistí, že údaje o finančních vztazích uvedených v článku 1 jsou uchovávány k dispozici Komisi po dobu pěti let od konce finančního roku, v němžbyly veřejné prostředky poskytnuty daným veřejnoprávním podnikům. Byly-li však veřejné prostředky použity v dalším finančním roce, běží pětiletá lhůta od konce tohoto finančního roku.
2. Shledá-li to Komise nezbytným, sdělí jí členské státy na její žádost údaje podle odstavce 1, případně spolu s podklady nezbytnými k jejich posouzení, zejména o sledovaných cílech.
Článek 6
1. Komise nesmí šířit údaje, které jí byly předloženy podle čl. 5 odst. 2 a na něž se dle jejich povahy vztahuje profesní tajemství.
2. Odstavec 1 nebrání zveřejňování obecných informací nebo přehledů, které neobsahují údaje o jednotlivých veřejných podnicích na které se vztahuje tato směrnice.
Článek 7
Komise pravidelně informuje členské státy o výsledcích uplatňování této směrnice.
Článek 8
Členské státy přijmou opatření nezbytná pro dosažení souladu s touto směrnicí do 31. prosince 1981.
Uvědomí o nich Komisi.
Článek 9
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 17. července 1980, kterou se mění příloha II směrnice Rady 66/401/EHS o uvádění na trh osiva pícnin
(80/754/EHS) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 66/401/EHS ze dne 14. června 1966 o uvádění na trh osiva pícnin [1], naposledy pozměněnou směrnicí 79/692/EHS [2], a zejména na článek 21a této směrnice,
vzhledem k tomu, že z níže uvedeného důvodu by se měla změnit příloha II směrnice 66/401/EHS s ohledem na vývoje vědeckých a technických poznatků;
vzhledem k tomu, že norma týkající se nejvyššího povoleného výskytu počtu semen rodu Rumex by se měla upravit podle běžně dosahované kvality osiva;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro osivo a sadbu v zemědělství, zahradnictví a lesnictví,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Příloha II směrnice 66/401/EHS se mění takto:
1. V části I bodě 2 oddíle A se název sloupce 14 nahrazuje tímto: "Rumex spp. kromě Rumex acetosella a Rumex maritimus";
2. V části I bodě 2 oddíle B se písmeno n) nahrazuje tímto:
"Stanovení počtu semen rodu Rumex, s výjimkou Rumex acetosella a Rumex maritimus, není třeba provádět, pokud neexistují pochybnosti o splnění norem uvedených ve sloupci 14.";
3. V části II bodě 2 oddíle A se název sloupce 4 nahrazuje tímto: "Rumex spp. kromě Rumex acetosella a Rumex maritimus".
Článek 2
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději 1. července 1980.
2. Členské státy zajistí, aby uvádění osiva pícnin na trh nepodléhalo žádným omezením na základě rozdílných dat pro provedení této směrnice.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Komise
ze dne 8. července 1980,
kterou se stanoví analytická metoda Společenství pro úřední kontrolu obsahu monomerního vinylchloridu v materiálech a předmětech určených pro styk s potravinami
(80/766/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 78/142/EHS ze dne 30. ledna 1978 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se materiálů a předmětů obsahujících monomerní vinylchlorid a určených pro styk s potravinami [1], a zejména na článek 3 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že se článek 2 směrnice 78/142/EHS stanoví, že tyto materiály a předměty nesmějí obsahovat monomerní vinylchlorid v množství vyšším než jeden miligram na kilogram konečného výrobku, a článek 3 stanoví, že tento limit musí být kontrolován analytickou metodou Společenství;
vzhledem k tomu, že se metoda popsaná v příloze ukázala na základě řady mezilaboratorních okružních zkoušek jako dostatečně přesná a opakovatelná, aby mohla být přijata jako metoda Společenství;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro potraviny,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Členské státy stanoví, že analýzy nezbytné pro úřední kontrolu obsahu monomerního vinylchloridu v materiálech a předmětech určených pro styk s potravinami (v příloze uváděny jako "materiály a předměty") musí být prováděny metodou popsanou v příloze.
Článek 2
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 18 měsíců od oznámení této směrnice.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 15. července 1980
o sbližování právních předpisů členských států týkajících se využívání a prodeje přírodních minerálních vod
(80/777/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že právní předpisy členských států vymezují přírodní minerální vody; že ve Společenství jsou přijaty v této souvislosti rozdílné definice; že uvedené právní předpisy stanoví podmínky, za kterých jsou přírodní minerální vody uznány jako takové, a upravují podmínky využívání jejich zřídel; že dále stanoví zvláštní pravidla pro prodej těchto vod;
vzhledem k tomu, že rozdíly mezi těmito právními předpisy jsou překážkou volnému pohybu přírodních minerálních vod, neboť vytvářejí rozdílné podmínky soutěže, a mají tak přímý vliv na vytváření a fungování společného trhu;
vzhledem k tomu, že v tomto případě mohou být tyto překážky odstraněny stanovením povinnosti každého členského státu umožnit na svém území uvádění na trh přírodních minerálních vod uznaných jako takové všemi ostatními členskými státy a stanovením společných pravidel týkajících se zejména mikrobiologických požadavků, kterým musí přírodní minerální vody vyhovět, a stanovením podmínek, za kterých musí určitá minerální voda nést zvláštní název;
vzhledem k tomu, že až do uzavření dohod o vzájemném uznávání přírodních minerálních vod mezi Společenstvím a třetími zeměmi by měly být stanoveny podmínky, za kterých mohou být do okamžiku provedení uvedených dohod podobné výrobky dováženy ze třetích zemí do Společenství jako přírodní minerální vody;
vzhledem k tomu, že by měla být věnována pozornost tomu, aby si přírodní minerální vody až do okamžiku prodeje zachovaly vlastnosti, díky kterým byly uznány jako takové; že by proto nádoby, ve kterých jsou baleny, měly mít vhodné uzávěry;
vzhledem k tomu, že na označování přírodních minerálních vod se vztahují obecná pravidla stanovená směrnicí Rady 79/112/EHS ze dne 18. prosince 1978 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se označování potravin určených k prodeji konečnému spotřebiteli, jejich obchodní úpravy a související reklamy [4]; že tato směrnice se tedy může omezit na stanovení nezbytných doplňků k těmto obecným pravidlům a odchylek od nich;
vzhledem k tomu, že přijetí prováděcích technických opatření a zejména stanovení metod odběru vzorků a analytických metod nezbytných pro kontrolu složení přírodních minerálních vod by mělo být svěřeno Komisi v zájmu zjednodušení a urychlení postupů;
vzhledem k tomu, že pro všechny případy, kdy Rada svěřuje Komisi pravomoci přijímat prováděcí pravidla týkající se potravin určených k lidské spotřebě, by měl být stanoven postup zajišťující úzkou spolupráci mezi členskými státy a Komisí v rámci Stálého výboru pro potraviny, zřízeného rozhodnutím 69/414/EHS [5],
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Tato směrnice se vztahuje na vody jímané na území některého členského státu a uznané příslušným orgánem členského státu jako přírodní minerální vody, které vyhovují příloze I oddílu I.
2. Tato směrnice se vztahuje také na vody jímané na území třetí země, dovážené do Společenství a uznané příslušným orgánem členského státu jako přírodní minerální vody.
Vody uvedené v prvním pododstavci mohou být takto uznány pouze tehdy, pokud příslušný orgán země, na jejímž území se vody jímají, potvrdí, že vody vyhovují příloze I oddílu I a že je uplatňování přílohy II bodu 2 pravidelně kontrolováno.
Doba platnosti potvrzení podle druhého pododstavce nesmí být delší než dva roky.
Postup uznávání není nutné opakovat, pokud je platnost potvrzení prodloužena před uplynutím uvedené doby platnosti.
3. Tato směrnice se nevztahuje na
- vody, které jsou léčivým přípravkem ve smyslu směrnice 65/65/EHS [6],
- přírodní minerální vody využívané u zdroje k léčebným účelům v termálních nebo balneologických zařízeních.
4. Uznání podle odstavců 1 a 2 musí příslušný orgán členského státu řádně odůvodnit a musí být úředně zveřejněna.
5. Každý členský stát uvědomí Komisi o případech, kdy bylo uznání podle odstavců 1 a 2 uděleno nebo odebráno.
Seznam takto uznaných přírodních minerálních vod se zveřejňuje v Úředním věstníku Evropských společenství.
Článek 2
Členské státy přijmou veškerá nezbytná opatření, aby jako přírodní minerální vody mohly být prodávány pouze vody uvedené v článku 1, které vyhovují této směrnici.
Článek 3
Zřídla přírodních minerálních vod mohou být využívána a voda z těchto zřídel může být plněna do lahví pouze v souladu s přílohou II.
Článek 4
1. K přírodním minerálním vodám u zdroje nesmí být nic přidáno a vody nesmí být nijak upravovány kromě
a) odstranění nestabilních látek, jakými jsou sloučeniny železa a síry, filtrací nebo odsazením po případném předchozím okysličení, pokud tato úprava nezmění složení vody, co se týče základních složek vody, které jí propůjčují její vlastnosti,
b) úplného nebo částečného odstranění volného oxidu uhličitého výhradně fyzikálními metodami,
c) sycení oxidem uhličitým nebo jeho opětovné navrácení za podmínek stanovených v příloze I oddíle III.
2. Je zejména zakázáno přírodní minerální vodu dezinfikovat jakýmikoliv prostředky kromě úpravy podle odst. 1 písm. c), přidávat do ní bakteriostatické látky nebo ji jinak upravovat způsobem, který by změnil počet životaschopných kolonotvorných jednotek.
3. Odstavcem 1 není dotčeno využívání přírodních minerálních vod při výrobě nealkoholických nápojů.
Článek 5
1. Celkový počet kolonotvorných jednotek schopných pomnožování, které lze v přírodní minerální vodě u zdroje nalézt, musí odpovídat normálnímu počtu životaschopných kolonotvorných jednotek v této vodě a musí poskytovat dostatečný důkaz o ochraně zdroje před jakýmkoliv znečištěním.
Tento celkový počet kolonotvorných jednotek se stanoví podle podmínek stanovených v příloze I oddílu II bodu 1.3.3.
Počet kolonotvorných jednotek po naplnění do láhví nesmí překročit hodnotu 100 v mililitru při kultivaci při 20 až 22 °C za 72 hodin na půdě agar-agar nebo směsi agar-želatina a hodnotu 20 v mililitru při kultivaci při 37 °C za 24 hodin na půdě agar-agar.
Celkový počet kolonotvorných jednotek se musí stanovit během 12 hodin po naplnění do láhví, během nichž musí být voda udržována při teplotě 4 °C ± 1 °C.
Ve vodě u zdroje by neměly tyto hodnoty za obvyklých podmínek překročit hodnotu 20 v 1 mililitru při 20 až 22 °C za 72 hodin a hodnotu 5 na mililitr při 37 °C za 24 hodin, s tím, že tyto hodnoty jsou orientační, a nikoliv nejvyšší přípustné hodnoty.
2. Přírodní minerální voda u zdroje a během prodeje nesmí obsahovat
a) parazity a patogenní mikroorganismy,
b) bakterie Escherichia coli a ostatní koliformní bakterie ani fekální streptokoky v kterémkoliv vyšetřovaném vzorku o objemu 250 ml,
c) sporulující anaerobní bakterie redukující siřičitany v kterémkoliv vyšetřovaném vzorku o objemu 50 ml,
d) bakterie Pseudomonas aeruginosa v kterémkoliv vyšetřovaném vzorku o objemu 250 ml.
3. Aniž jsou dotčeny odstavce 1 a 2 a podmínky pro využívání stanovené v příloze II, musí přírodní minerální voda v době uvedení na trh splňovat tyto požadavky:
- celkový počet kolonotvorných jednotek schopných pomnožování musí odpovídat pouze normálnímu počtu kolonotvorných jednotek ve vodě u zdroje,
- musí být bez organoleptických vad.
Článek 6
Veškeré nádoby použité k plnění přírodních minerálních vod musí být opatřeny uzávěry navrženými tak, aby vylučovaly možnost padělání nebo znečištění.
Článek 7
1. Přírodní minerální vody musí být prodávány pod obchodním označením "přírodní minerální voda", nebo v případě minerální vody obsahující oxid uhličitý vymezené v příloze I oddíle III "přirozeně sycená přírodní minerální voda", "přírodní minerální voda obohacená o oxid uhličitý ze zdroje" nebo "sycená přírodní minerální voda".
Přírodní minerální vody upravené jakýmkoliv způsobem podle čl. 4 odst.
1 písm. b) musí být prodávány pod označením doplněným odpovídajícím údajem "dekarbonovaná" nebo "částečně dekarbonovaná".
2. Na etiketách přírodních minerálních vod musí být uvedeny také tyto povinné údaje:
a) - buď slova "složení je v souladu s výsledky úředně uznané analýzy ze dne… (den analýzy)",
- nebo údaje o analytickém složení udávající charakteristické složky vody;
b) místo, ve kterém je zřídlo využíváno, a název zřídla.
3. Členské státy rovněž mohou
a) zachovat právní předpisy, které požadují uvedení země původu, avšak tento údaj nesmí být požadován v případě přírodních minerálních vod pocházejících ze zřídel na území Společenství,
b) stanovit předpisy, které požadují uvedení údajů o případném způsobu úpravy podle čl. 4 odst. 1 písm. a).
Článek 8
1. Název lokality, obce nebo místa smí být uveden v rámci znění obchodního názvu za předpokladu, že se jedná o přírodní minerální vodu pocházející ze zřídla v místě uvedeném v tomto obchodním názvu, a za předpokladu, že tento název není zavádějící, pokud jde o místo, kde se zřídlo využívá.
2. Zakazuje se uvádění přírodní minerální vody z téhož zřídla na trh s více obchodními názvy.
3. Pokud je na etiketě nebo v nápisu na nádobě, ve které jsou přírodní minerální vody nabízeny k prodeji, uveden obchodní název odlišný od názvu zřídla nebo místa využívání, musí být toto místo nebo název tohoto zřídla uveden písmem nejméně jedenapůlkrát větším a širším než písmo, které je použito pro obchodní název.
První pododstavec se použije obdobně, pokud jde o význam přikládaný názvu zřídla nebo místa jeho využívání ve vztahu k obchodnímu názvu použitému k jakékoliv reklamě přírodních minerálních vod.
Článek 9
1. Na obalech nebo etiketách a při jakékoliv reklamě je zakázáno použití označení, chráněných názvů, ochranných známek, obchodních značek, vyobrazení nebo jiných značek ve formě symbolů či v jiné formě, které
a) v případě přírodní minerální vody naznačují vlastnost, kterou tato voda nemá, zejména pokud jde o její původ, datum povolení k využívání vody, výsledky analýz vody nebo podobné odkazy zaručující pravost,
b) v případě pitné vody balené v nádobách nevyhovující příloze I oddílu I mohou způsobit záměnu s přírodní minerální vodou, zejména pokud jde o označení "minerální voda".
2. a) Uvedení jakýchkoliv údajů připisujících přírodní minerální vodě vlastnosti týkající se prevence, ošetřování nebo léčby lidských nemocí je zakázáno.
b) Uvedení údajů uvedených v příloze III této směrnice je však povoleno, pokud vyhovují odpovídajícím kritériím stanoveným v uvedené příloze, nebo pokud taková kritéria nejsou stanovena, vyhovují kritériím stanoveným ve vnitrostátních předpisech za předpokladu, že jsou tato kritéria založena na fyzikálně-chemických analýzách, popřípadě na farmakologických, fyziologických a klinických zkouškách provedených uznávanými vědeckými metodami v souladu s přílohou I oddílem I bodem 2.
c) Členské státy mohou povolit uvedení údaje "podporuje trávení", "může podporovat jaterní a žlučové funkce" nebo podobných údajů.
Mohou také povolit zahrnutí jiných údajů za předpokladu, že nejsou v rozporu se zásadami písmene a) a jsou slučitelné se zásadami písmene b).
3. Členské státy mohou přijmout zvláštní předpisy týkající se údajů o vhodnosti podávání přírodní minerální vody kojencům, které jsou uváděny jak na obalech nebo etiketách, tak při reklamě.
Tyto předpisy se také mohou týkat vlastností vody, které podmiňují použití těchto údajů.
Členské státy musí o záměru přijmout taková opatření předem uvědomit ostatní členské státy a Komisi.
4. Komise předloží Radě nejpozději do tří let od oznámení této směrnice zprávu a popřípadě vhodné návrhy týkající se uplatňování přílohy I oddílu II bodu 1.2.12.
Článek 10
1. Členské státy přijmou veškerá nezbytná opatření, aby nebylo bráněno obchodování s přírodními minerálními vodami, které vyhovují definicím a pravidlům stanoveným v této směrnici, uplatňováním neharmonizovaných vnitrostátních předpisů týkajících se vlastností, složení, podmínek využívání, plnění nebo označování přírodních minerálních vod nebo potravin obecně.
2. Odstavec 1 se nevztahuje na neharmonizované vnitrostátní předpisy odůvodněné
- ochranou veřejného zdraví,
- předcházením podvodům, pokud tyto předpisy nevedou k překážkám používání definic a pravidel stanovených touto směrnicí,
- ochranou průmyslového a obchodního vlastnictví, uvádění zdroje, označení původu a zabránění nekalé soutěži.
Článek 11
Postupy odběru vzorků a analytické metody nezbytné pro kontrolu mikrobiologických požadavků podle článku 5 a pro kontrolu charakteristického složení podle přílohy I oddílu II bodu 1.2 budou stanoveny postupem podle článku 12.
Článek 12
1. Má-li být zahájen postup podle tohoto článku, přednese věc Stálému výboru pro potraviny (dále jen "výbor") jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu, nebo na žádost zástupce členského státu.
2. Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která by měla být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k návrhu ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci.
Stanovisko se přijímá většinou 41 hlasů, přičemž hlasům členských států je přidělena váha stanovená v čl. 148 odst.
2 Smlouvy. Předseda nehlasuje.
3. a) Komise přijme zamýšlená opatření, jsou-li v souladu se stanoviskem výboru.
b) Pokud zamýšlená opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, předloží Komise Radě neprodleně návrh opatření, která mají být přijata.
Rada se usnese kvalifikovanou většinou.
c) Pokud se Rada neusnese do tří měsíců ode dne, kdy jí byl návrh předán, přijme navrhovaná opatření Komise.
Článek 13
Použitelnost článku 12 končí po uplynutí 18 měsíců ode dne, kdy byla věc poprvé předložena výboru podle čl. 12 odst. 1.
Článek 14
Tato směrnice se nevztahuje na přírodní minerální vody určené pro vývoz do třetích zemí.
Článek 15
Členské státy změní v případě potřeby své právní předpisy pro dosažení souladu s touto směrnicí a neprodleně o nich uvědomí Komisi. Takto pozměněné právní předpisy se použijí tak, aby
- umožnily obchodování s výrobky, které jsou v souladu s touto směrnicí, nejpozději do dvou let od oznámení této směrnice,
- zakázaly obchodování s výrobky, které nejsou v souladu s touto směrnicí, do čtyř let od oznámení této směrnice.
Článek 16
Tato směrnice se vztahuje rovněž na francouzské zámořské departementy.
Článek 17
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 15. července 1980 o mezních a směrných hodnotách kvality ovzduší pro oxid siřičitý a suspendované částice (80/779/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 a 235 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že akční programy Evropských společenství pro životní prostředí z roku 1973 [3] a 1977 [4] stanoví, že je třeba upřednostňovat opatření proti oxidu siřičitému a suspendovaným částicím vzhledem k jejich toxicitě a současným znalostem o jejich vlivu na lidské zdraví a životní prostředí;
vzhledem k tomu, že by měly být předpisy v této oblasti harmonizovány v souladu s článkem 100 Smlouvy, protože rozpory v předpisech týkajících se oxidu siřičitého a suspendovaných částic, které se v různých členských státech již používají nebo jsou připravovány, by mohly vést k nerovným podmínkám hospodářské soutěže a mohly by tedy přímo ovlivnit fungování společného trhu;
vzhledem k tomu, že jedním ze základních úkolů Evropského hospodářského společenství je podpora harmonického rozvoje hospodářské činnosti ve Společenství a postupný a vyvážený rozvoj; že je tento cíl nemyslitelný bez opatření proti znečišťování, ke zlepšování kvality života a ochrany životního prostředí; že je třeba uplatňovat článek 235 Smlouvy, protože Smlouva v této oblasti nestanoví potřebné pravomoci;
vzhledem k tomu, že zejména z důvodu ochrany lidského zdraví je třeba stanovit pro tyto dvě znečišťující látky mezní hodnoty, které nesmějí být na území členských států ve stanovených obdobích překročeny; že tyto hodnoty by měly být založeny na závěrech WHO, zejména na vztazích mezi dávkou a účinkem zjištěných pro oxid siřičitý a suspendované částice společně;
vzhledem k tomu, že navzdory přijatým opatřením mohou existovat určité oblasti, ve kterých není možné tyto mezní hodnoty dodržovat; že tedy musí mít členské státy možnost využít dočasné odchylky za podmínky, že předloží Komisi plány postupného zlepšování kvality ovzduší v těchto oblastech;
vzhledem k tomu, že je rovněž třeba stanovit směrné hodnoty, které by sloužily jako dlouhodobá preventivní opatření týkající se zdraví a životního prostředí a jako referenční body pro vytvoření specifických režimů v oblastech určených členskými státy;
vzhledem k tomu, že opatření přijatá ve smyslu této směrnice musí být hospodářsky přijatelná a slučitelná s vyváženým rozvojem;
vzhledem k tomu, že je třeba vytvořit vhodné monitorování kvality ovzduší, a zejména dodržování mezních hodnot; že by tedy měly být členské státy povinné zřídit měřicí stanice, které by poskytovaly potřebné údaje pro používání této směrnice;
vzhledem k tomu, že je třeba za určitých podmínek umožnit používání jiných metod odběru vzorků a měřicích metod než referenční metody uvedené v této směrnici, protože se v členských státech používají různé metody odběru vzorků a rozboru;
vzhledem k tomu, že některé členské státy používají zvláštní metody odběru vzorků a rozboru, které nelze snadno srovnávat s referenčními metodami, je třeba, aby směrnice stanovila různé mezní hodnoty, které musí být dodržovány při používání těchto metod; že by dotyčné členské státy měly kromě svých vlastních měřicích metod provádět rovněž paralelní měření v řadě reprezentativních stanic pomocí referenčních metod; že Komise musí předložit další návrhy na základě těchto paralelních měření a potřeby vyloučit diskriminační ustanovení;
vzhledem k tomu, že na základě technického a vědeckého pokroku v této oblasti je žádoucí další rozvoj referenčních metod odběru vzorků a rozboru uvedených v této směrnici; že pro usnadnění činnosti, která je k tomuto účelu nezbytná, by měl být stanoven postup pro zřízení úzké spolupráce mezi členskými státy a Komisí ve Výboru pro přizpůsobení vědeckému a technickému pokroku,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Účelem této směrnice je stanovit mezní hodnoty (příloha I) a směrné hodnoty (příloha II) pro oxid siřičitý a suspendované částice v ovzduší a podmínky jejich používání pro zlepšení:
- ochrany lidského zdraví,
- ochrany životního prostředí.
Článek 2
1. "Mezními hodnotami" se rozumějí: - koncentrace oxidu siřičitého a suspendovaných částic posuzované současně v souladu s přílohou I tabulkou A a
- koncentrace suspendovaných částic posuzované odděleně v souladu s přílohou I tabulkou B,
které nesmějí být zejména z důvodu ochrany lidského zdraví překročeny na území členských států ve stanovených obdobích a za podmínek stanovených v následujících článcích.
2. "Směrnými hodnotami" se rozumějí koncentrace oxidu siřičitého a suspendovaných částic ve stanovených obdobích uvedených v příloze II, které slouží jako: - dlouhodobá prevence ochrany zdraví a životního prostředí,
- jako referenční body pro vytvoření specifických režimů v oblastech určených členskými státy.
Článek 3
1. Členské státy přijmou vhodná opatření, aby zajistily, že od 1. dubna 1983 nebudou koncentrace oxidu siřičitého a suspendovaných částic v ovzduší větší než mezní hodnoty stanovené v příloze, aniž jsou dotčena následující ustanovení.
2. Domnívá-li se členský stát, že je pravděpodobné, že navzdory přijatým opatřením mohou koncentrace oxidu siřičitého a suspendovaných částic v ovzduší po 1. dubnu 1983 v některých oblastech překročit mezní hodnoty uvedené v příloze I, uvědomí o tom Komisi před 1. říjnem 1982.
Současně předloží Komisi plány postupného zlepšování kvality ovzduší v těchto oblastech.
Tyto plány sestavené na základě příslušných informací o povaze, původu a vývoji znečištění popisují zejména opatření, která jsou nebo mají být přijata, a postupy, které jsou nebo budou prováděny dotyčným členským státem.
Tato opatření a postupy musí co nejdříve a nejpozději do 1. dubna 1993 snížit koncentrace oxidu siřičitého a suspendovaných částic v ovzduší v těchto oblastech na hodnoty nižší než mezní hodnoty uvedené nebo na hodnoty jim rovné.
Článek 4
1. V oblastech, ve kterých dotyčný členský stát považuje za nezbytné omezit očekávané zvýšení znečištění oxidem siřičitým a suspendovanými částicemi v důsledku nového, zejména urbanistického nebo průmyslového rozvoje, nebo takovému zvýšení předejít, stanoví členský stát při zohlednění směrných hodnot v příloze II jako referenčního bodu hodnoty, které musí být nižší než mezní hodnoty v příloze I.
2. V oblastech na svém území, kterým dotyčný členský stát hodlá poskytnout zvláštní ochranu životního prostředí, stanoví členský stát hodnoty, které jsou obecně nižší než směrné hodnoty v příloze II.
3. Členské státy uvědomí Komisi o hodnotách, lhůtách a časových plánech, které stanovily pro oblasti podle odstavců 1 a 2, a o všech vhodných opatřeních, která přijaly.
Článek 5
Kromě ustanovení podle čl. 3 odst. 1 a čl. 4 odst. 1 se členské státy v zájmu přijetí dalších opatření pro ochranu zdraví a životního prostředí snaží přibližovat směrným hodnotám v příloze II, jsou-li naměřené koncentrace vyšší než tyto hodnoty.
Článek 6
Členské státy zřídí měřicí stanice k poskytování potřebných údajů pro používání této směrnice, zejména v oblastech, ve kterých je pravděpodobné dosažení nebo překročení mezních hodnot podle čl. 3 odst. 1 a v oblastech podle čl. 3 odst. 2; stanice musí být umístěny v lokalitách, kde je znečištění považováno za největší a kde jsou naměřené koncentrace reprezentativní pro místní podmínky.
Článek 7
1. Po vstupu této směrnice v platnost uvědomí členské státy Komisi nejpozději šest měsíců po skončení ročního referenčního období (31. března) o případech, ve kterých byly překročeny mezní hodnoty uvedené v příloze I, a o zaznamenaných koncentracích.
2. Nejpozději jeden rok po skončení ročního referenčního období uvědomí Komisi rovněž o důvodech těchto případů a o přijatých opatřeních, která mají zabránit jejich opakování.
3. Členské státy navíc poskytují Komisi na její žádost informace o koncentracích oxidu siřičitého a suspendovaných částic ve všech oblastech, které určily podle čl. 4 odst. 1 a 2.
Článek 8
Komise každoročně zveřejní souhrnnou zprávu o používání této směrnice.
Článek 9
Je-li úroveň znečištění oxidem siřičitým a suspendovanými částicemi v době uplatnění této směrnice vzhledem k mezním hodnotám uvedeným v příloze I nízká, nesmí používání opatření přijatých podle této směrnice nesmí způsobit významné zhoršení kvality ovzduší.
Článek 10
1. Pro účely této směrnice používají členské státy buď referenčních metod odběru vzorků a rozboru podle přílohy III, nebo jiných metod odběru vzorků a rozboru, u kterých Komisi v pravidelných lhůtách prokazují: - že zaručují uspokojivý soulad výsledků s výsledky získanými referenční metodou,
- nebo že měření prováděné paralelně s referenční metodou v řadě reprezentativních stanic zvolených v souladu s požadavky článku 6 prokazují, že existuje dostatečně pevný vztah mezi výsledky získanými touto metodou a výsledky získanými referenční metodou.
2. Aniž jsou dotčena ustanovení této směrnice, může členský stát do rozhodnutí Rady o návrhu Komise podle odstavce 4 používat rovněž metody odběru vzorků a rozboru uvedené v příloze IV a hodnoty související s těmito metodami rovněž uvedené v příloze IV namísto mezních hodnot v příloze I.
3. Členský stát, který se rozhodne používat ustanovení odstavce 2, však musí provádět paralelní měření v řadě reprezentativních měřicích stanic zvolených v souladu s požadavky článku 6, aby byla ověřena odpovídající přísnost mezních hodnot v příloze IV a příloze I. Výsledky těchto paralelních měření, zejména včetně případů, ve kterých byly překročeny mezní hodnoty uvedené v příloze I, a zaznamenaných koncentrací jsou předávány Komisi v pravidelných lhůtách a nejméně dvakrát ročně, aby mohly být zahrnuty do výroční zprávy podle článku 8.
4. Po pěti letech, avšak do šesti let od uplynutí lhůty 24 měsíců podle čl. 15 odst. 1 předloží Komise Radě zprávu o výsledcích paralelních měření prováděných podle odstavce 3, a zejména vzhledem k těmto výsledkům a potřebě vyloučit diskriminační opatření podá návrhy ohledně odstavce 2 a přílohy IV. Ve zprávě podle článku 8 Komise uvede, zda zaznamenala případy, ve kterých byly mezní hodnoty stanovené v příloze I významně opakovaně překročeny.
5. Komise provádí ve vybraných místech členských států a ve spolupráci s členskými státy průzkumy odběru vzorků a rozboru oxidu siřičitého, černého kouře a suspendovaných částic.
Tyto průzkumy jsou určeny zejména na podporu harmonizace metod odběru vzorků a rozboru těchto znečišťujících látek.
Článek 11
1. Stanoví-li členské státy v hraničních oblastech hodnoty pro koncentrace oxidu siřičitého a suspendovaných částic v ovzduší v souladu s čl. 4 odst. 1 a 2, provedou předběžné konzultace. Komise se těchto konzultací může zúčastnit.
2. Pokud mezní hodnoty uvedené v příloze I nebo hodnoty podle čl. 4 odst. 1 a 2, jsou-li posledně jmenované hodnoty předmětem konzultací v souladu s odstavcem 1, jsou nebo mohou být překročeny v důsledku významného znečištění, které pochází nebo může pocházet z jiného členského státu, provedou dotyčné členské státy konzultace pro nápravu situace. Komise se těchto konzultací může zúčastnit.
Článek 12
Postup uvedený v článcích 13 a 14 pro přizpůsobení této směrnice technickému pokroku se vztahuje na další rozvoj referenčních metod odběru vzorků a rozboru podle přílohy III.
Toto přizpůsobení nesmí způsobit přímou nebo nepřímou změnu hodnot účinných koncentrací uvedených v přílohách I a II.
Článek 13
1. Pro účely článku 12 se zřizuje výbor pro přizpůsobování této směrnice vědeckému a technickému pokroku, dále jen "výbor"; skládá se ze zástupců členských států a předsedá mu zástupce Komise.
2. Výbor přijme svůj jednací řád.
Článek 14
1. Má-li být zahájen postup podle tohoto článku, předseda svolá výbor buď z vlastního podnětu, nebo na žádost zástupce členského státu.
2. Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata. Výbor zaujme stanovisko k návrhu ve lhůtě, kterou stanoví předseda podle naléhavosti věci. Rozhodnutí se přijímá většinou 41 hlasů, přičemž hlasům členských států je přidělena váha podle čl. 148 odst. 2 Smlouvy. Předseda nehlasuje.
3. Komise přijme zamýšlená opatření, jsou-li v souladu se stanoviskem výboru.
Pokud zamýšlená opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, předloží Komise Radě neprodleně návrh opatření, která mají být přijata.
Rada rozhodne kvalifikovanou většinou.
Pokud se Rada neusnese do tří měsíců od předložení návrhu, přijme navrhovaná opatření Komise.
Článek 15
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do dvaceti čtyř měsíců od oznámení této směrnice a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy sdělí Komisi znění vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 16
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 15. července 1980
o sbližování právních předpisů členských států týkajících se jednosložkových hnojiv typu dusičnanu amonného s vysokým obsahem dusíku
(80/876/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že ve směrnici Rady 76/116/EHS ze dne 18. prosince 1975 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se hnojiv [4] jsou již stanovena pravidla Společenství pro názvy, složení, označování a balení nejdůležitějších jednosložkových a vícesložkových hnojiv v rámci Společenství; že se uvedená směrnice zabývá zejména hnojivy typu dusičnanu amonného; že se však s ohledem na zvláštní povahu tohoto typu hnojiva a na požadavky, které z ní vyplývají pro zajištění veřejné bezpečnosti, zdraví a ochrany pracovníků, jeví nezbytným stanovit pro tato hnojiva dodatečná pravidla Společenství;
vzhledem k tomu, že dusičnan amonný je hlavní složkou řady výrobků, z nichž některé jsou určeny k použití jako hnojiva a jiné jako výbušniny; že se z důvodu rozdílů mezi vnitrostátními předpisy, které upravují klasifikaci výrobků používaných jako hnojiva oproti jiným výrobkům na bázi dusičnanu amonného, liší rovněž předpisy jednotlivých členských států, které upravují uvádění hnojiv typu dusičnanu amonného na trh; že by tyto předpisy kvůli uvedeným odlišnostem mohly znesnadnit obchodování s jednosložkovými hnojivy typu dusičnanu amonného s vysokým obsahem dusíku na území Evropského hospodářského společenství;
vzhledem k tomu, že tyto překážky vytvoření společného trhu mohou být omezeny a dokonce odstraněny, jestliže všechny členské státy přijmou stejné předpisy, které buď doplní nebo nahradí jejich stávající právní předpisy;
vzhledem k tomu, že některé výrobky v působnosti této směrnice by mohly být v určitých případech použity k jiným účelům, než ke kterým jsou určeny, a tím by mohla být ohrožena bezpečnost osob a majetku; že by se tedy členským státům nemělo bránit v tom, aby přijaly odpovídající opatření s cílem zabránit takovému použití;
vzhledem k tomu, že je především nezbytné za tímto účelem a v zájmu veřejné bezpečnosti stanovit na úrovni Společenství charakteristiky a vlastnosti, kterými se jednosložková hnojiva typu dusičnanu amonného s vysokým obsahem dusíku liší od různých forem dusičnanu amonného používaných k výrobě výrobků užívaných jako výbušniny;
vzhledem k tomu, že jednosložková hnojiva typu dusičnanu amonného s vysokým obsahem dusíku by měla splňovat určitá kritéria, aby tak byla zaručena jejich neškodnost; že si kromě toho některé členské státy přejí, aby mohly požadovat u těchto hnojiv zkoušku odolnosti vůči výbuchu, a to buď před jejich uvedením na trh, nebo po jejich uvedení na trh;
vzhledem k tomu, že stanovení metod analýzy a kontroly a jakékoliv jejich změny nebo doplnění nezbytné pro zohlednění technického pokroku představují opatření technické povahy, jejichž přijetím by měla být v zájmu zjednodušení a urychlení postupu pověřena Komise;
vzhledem k tomu, že technický pokrok vyžaduje rychlé přizpůsobení technických požadavků této směrnice; že v článcích 10 a 11 směrnice 76/116/EHS byl již stanoven postup pro přizpůsobení směrnic týkajících se hnojiv technickému pokroku,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Aniž je dotčeno uplatňování směrnice 76/116/EHS, vztahuje se tato směrnice na jednosložková hnojiva typu dusičnanu amonného s vysokým obsahem dusíku uváděná na trh v členských státech Společenství.
2. Pro účely této směrnice se "hnojivy" rozumějí výrobky na bázi dusičnanu amonného vyráběné chemicky pro použití jako hnojivo a obsahující více než 28 % hmotnostních dusíku, které mohou obsahovat anorganické přísady nebo plnidla, jako je mletý vápenec nebo mletý dolomit, síran vápenatý, síran hořečnatý a kieserit.
3. Anorganické přísady nebo inertní látky jiné než uvedené v odstavci 2, které jsou ve vícesložkovém hnojivu obsaženy, nesmějí zvyšovat jeho citlivost vůči teplu nebo jeho sklon k výbušnosti.
Článek 2
Aby mohlo být hnojivo označeno jako "hnojivo EHS", musí splňovat charakteristiky a limitní hodnoty stanovené v příloze I. Shodu potvrdí osoba usazená ve Společenství a odpovědná za uvádění hnojiva na trh tím, že použije označení "hnojivo EHS".
Článek 3
Konečnému spotřebiteli lze nabízet pouze balené hnojivo.
Pro přepravu hnojiv nadále platí mezinárodní pravidla pro přepravu nebezpečných látek.
Článek 4
Žádný členský stát nesmí na základě požadavků stanovených v této směrnici zakázat, omezovat nebo bránit uvádění na trh hnojiv označených jako "hnojivo EHS", která splňují požadavky této směrnice.
Článek 5
Ustanovení této směrnice nebrání tomu, aby byla přijata opatření nezbytná pro zajištění veřejné bezpečnosti, která by zakázala, omezila nebo bránila uvádění hnojiv na trh.
Článek 6
Členské státy přijmou veškerá opatření nezbytná k zajištění souladu hnojiv uváděných na trh pod označením "hnojivo EHS" s touto směrnicí a její přílohou I.
Článek 7
1. Aniž jsou dotčena opatření uvedená v článku 6, smějí členské státy podle svého rozhodnutí provádět dodatečné kontroly "hnojiv EHS".
Tyto kontroly mohou být prováděny buď před uvedením hnojiv na trh, nebo po jejich uvedení na trh, případně v obou fázích.
2. Pro tyto kontroly musí být použita pouze zkouška popsaná v příloze II.
3. "Hnojivo EHS", které splňuje požadavky této směrnice a případně rovněž vyhovuje zkoušce odolnosti vůči výbuchu popsané v příloze II, pokud tuto zkoušku členský stát vyžaduje, nesmějí být – zejména pokud jde o skladování – předmětem vnitrostátních předpisů, které jsou stejně přísné jako předpisy vztahující se na výrobky, které těmto požadavkům nevyhovují.
Článek 8
1. Postupem podle článku 11 směrnice 76/116/EHS budou stanoveny
- způsob kontroly plnění požadavků uvedených v bodech 1, 2 a 6 přílohy I a způsob provádění zkoušky popsané v příloze II,
- počet tepelných cyklů uvedených v příloze II, kterými musí hnojivo projít. Tepelné cykly musí být nejméně dva,
- metody analýzy a odběru vzorků,
- nejvyšší přípustné množství těžkých kovů.
2. Veškeré změny nezbytné pro to, aby byly metody stanovení složení a vlastností hnojiv a metody provádění zkoušky odolnosti vůči výbuchu přizpůsobeny technickému pokroku, se přijímají stejným postupem.
3. Po třech letech uplatňování této směrnice bude stejným postupem přijato rozhodnutí, zda je u zkoušky podle přílohy I oddílu 1 nutné zachovat požadavek dvou tepelných cyklů.
Článek 9
1. Jestliže má členský stát oprávněné důvody se domnívat, že určité hnojivo představuje riziko pro bezpečnost nebo zdraví, přestože splňuje požadavky této směrnice, může uvádění tohoto hnojiva na trh na svém území dočasně zakázat nebo pro ně stanovit zvláštní podmínky.
Neprodleně o tom uvědomí ostatní členské státy a Komisi a uvede důvody svého rozhodnutí.
2. Ve lhůtě šesti týdnů konzultuje Komise dotčené členské státy, a poté neprodleně zaujme stanovisko a přijme vhodná opatření.
3. Jestliže Komise usoudí, že jsou nezbytná technická přizpůsobení této směrnice, přijme tato přizpůsobení Komise nebo Rada postupem podle článku 8. Členský stát, který preventivní opatření učinil, může v tomto případě tato opatření zachovat do doby, než uvedená přizpůsobení vstoupí v platnost.
Článek 10
1. Členské státy přijmou a zveřejní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 18 měsíců od jejího oznámení a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Použijí je od 1. ledna 1984.
2. Členské státy zajistí, aby byla Komise informována o znění vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 11
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Komise
ze dne 25. července 1980
o analytické metodě Společenství pro stanovení obsahu kyseliny erukové v olejích a tucích určených jako takových k lidské spotřebě a v potravinách obsahujících přidané oleje nebo tuky
(80/891/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 76/621/EHS ze dne 20. července 1976, kterou se stanoví nejvyšší množství kyseliny erukové v olejích a tucích určených jako takových k lidské spotřebě a v potravinách obsahujících přidané oleje nebo tuky [1], a zejména na článek 3 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že článek 2 směrnice 76/621/EHS stanoví, že nejpozději od 1. července 1979 nesmí být množství kyseliny erukové u produktů uvedených v článku 1 uvedené směrnice vztažené na celkové množství mastných kyselin v tukové složce vyšší než 5 %;
vzhledem k tomu, že článek 3 směrnice 76/621/EHS stanoví, že obsah kyseliny erukové bude stanoven analytickou metodou Společenství;
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č.
1470/68 ze dne 23. září 1968 o odběru a úpravě vzorků a o stanovení obsahu oleje, nečistot a vlhkosti v olejnatých semenech [2] stanoví v příloze VI zavedené nařízením (EHS) č.
72/77 [3] analytickou metodu pro stanovení obsahu kyseliny erukové v semenu řepky a řepice; že by tato metoda měla být použita jako preselekční metoda;
vzhledem k tomu, že při analýze mastných kyselin, které tvoří základní složku olejů a tuků, nelze metodou plynové chromatografie s kapalnou stacionární fází za normálních podmínek rozlišit kyselinu erukovou od jiných izomerů kyseliny dokosenové, jako je kyselina cetolejová;
vzhledem k tomu, že je nezbytné stanovit množství kyseliny erukové v olejích a tucích a stejně tak v potravinách, do kterých byly přidány oleje nebo tuky, jež mohou obsahovat kyselinu cetolejovou a jiné izomery kyseliny dokosenové;
vzhledem k tomu, že není třeba stanovit množství kyseliny erukové v olejích a tucích a v potravinách, do kterých byly oleje nebo tuky přidány, pokud bylo preselekčními analytickými metodami zjištěno, že neobsahují celkově více než 5 % kyseliny dokosenové nebo cisdokosenové;
vzhledem k tomu, že až do zavedení dokonalejší analytické metody pro stanovení kyseliny erukové je tato metoda analýzy v současnosti považována za nejvhodnější;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro potraviny,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Členské státy stanoví, že analýza nezbytná pro stanovení obsahu kyseliny erukové v produktech uvedených v článku 1 směrnice 76/621/EHS se provádí způsobem stanoveným v článku 2.
Článek 2
1. Pro účely preselekce musí být stanoven:
a) buď celkový obsah kyseliny dokosenové v produktech uvedených v článku 1 pomocí metody uvedené v příloze VI nařízení (EHS) č.
1470/68;
b) nebo celkový obsah kyseliny cis-dokosenové v produktech uvedených v článku 1 metodou uvedenou v příloze VI nařízení (EHS) č.
1470/68 pomocí plynové chromatografie s kapalnou stacionární fází za podmínek, které umožňují oddělit cis- a trans-izomery kyseliny dokosenové. Stacionární fáze vhodné pro tento účel jsou například kyanopropylpolysiloxany nebo tekuté krystaly.
2. Pokud celkový obsah:
a) kyselin dokosenových stanovených podle odst. 1 písm. a) nebo
b) kyselin cis-dokosenových stanovených podle odst.
1 písm. b) v produktech uvedených v článku 1 vztažený na celkový obsah mastných kyselin tukové složky těchto výrobků není vyšší než 5 %, nevyžaduje se další stanovení.
V opačném případě se obsah kyseliny erukové stanoví metodou uvedenou v příloze této směrnice.
Článek 3
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 1. února 1982.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 4
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 20. října 1980 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se ochrany zaměstnanců v případě platební neschopnosti zaměstnavatele
(80/987/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že je nezbytné přijmout předpisy na ochranu zaměstnanců v případě platební neschopnosti zaměstnavatele, především pro zaručení úhrady jejich nesplacených pohledávek, s ohledem na nezbytnost vyrovnaného hospodářského a sociálního rozvoje ve Společenství;
vzhledem k tomu, že mezi členskými státy přetrvávají rozdíly, pokud jde o rozsah ochrany zaměstnanců v této oblasti; že je vhodné směřovat k omezení těchto rozdílů, které mohou mít přímý vliv na fungování společného trhu;
vzhledem k tomu, že je proto vhodné podpořit sbližování právních předpisů při udržení jejich zvýšené úrovně smyslu článku 117 Smlouvy;
vzhledem k tomu, že v důsledku zeměpisné polohy a současné struktury pracovních míst je trh práce v Grónsku zásadně odlišný od ostatních oblastí ve Společenství;
vzhledem k tomu, že Řecká republika se má od 1. ledna 1981 stát členem Evropského hospodářského společenství v souladu s aktem o podmínkách přistoupení Řecké republiky a o úpravě Smluv, a je proto vhodné stanovit v příloze směrnice pod nadpisem "Řecko" kategorie zaměstnanců, jejichž pohledávky mohou být vyloučeny podle čl. 1 odst. 2 směrnice,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
ODDÍL I Oblast působnosti a definice
Článek 1
1. Tato směrnice se vztahuje na pohledávky zaměstnanců vyplývající z pracovních smluv nebo pracovních poměrů vůči zaměstnavatelům, kteří se nacházejí v platební neschopnosti ve smyslu čl. 2 odst. 1.
2. Členské státy mohou výjimečně vyloučit z oblasti působnosti této směrnice pohledávky některých zaměstnanců z důvodu zvláštní povahy pracovní smlouvy nebo pracovního poměru zaměstnanců nebo z důvodu existence jiné formy záruky, jež poskytuje zaměstnancům ochranu, která je rovnocenná ochraně vyplývající z této směrnice.
Seznam kategorií zaměstnanců uvedených v prvním pododstavci je uveden v příloze.
3. Tato směrnice se nevztahuje na Grónsko.
Tato výjimka bude znovu přezkoumána, dojde-li ke změnám ve struktuře zaměstnanosti v této oblasti.
Článek 2
1. Pro účely této směrnice je zaměstnavatel považován za platebně neschopného, a) pokud bylo požádáno o zahájení řízení o majetku zaměstnavatele podle příslušných právních a správních předpisů dotčeného členského státu za účelem kolektivního uspokojení pohledávek věřitelů, které umožňuje přihlédnout k pohledávkám uvedeným v čl. 1 odst. 1, a
b) pokud orgán, který je na základě zmíněných právních a správních předpisů příslušný, - buď rozhodl o zahájení řízení,
- nebo konstatoval konečné zavření podniku nebo provozovny zaměstnavatele a nedostatek volných aktiv opravňujících k zahájení řízení.
2. Tato směrnice se nedotýká vnitrostátního práva, pokud jde o definice výrazů "zaměstnanec", "zaměstnavatel", "odměna", "nabytá práva" a "nabývaná práva".
ODDÍL II Ustanovení o záručních institucích
Článek 3
1. Členské státy přijmou opatření nezbytná k tomu, aby záruční instituce zajišťovaly, s výhradou článku 4, úhradu nesplacených pohledávek zaměstnanců, které vyplývají z pracovních smluv nebo z pracovních poměrů a týkají se odměny za období před určeným dnem.
2. Dnem stanoveným v odstavci 1 je podle volby členských států - buď den, kdy vznikla platební neschopnost zaměstnavatele, nebo
- den oznámení výpovědi dané dotčenému zaměstnanci z důvodu platební neschopnosti zaměstnavatele, nebo
- den vzniku platební neschopnosti zaměstnavatele nebo den skončení pracovní smlouvy nebo pracovního poměru dotčeného zaměstnance, ke kterému došlo z důvodu platební neschopnosti zaměstnavatele.
Článek 4
1. Členské státy mohou omezit povinnost záručních institucí uvedených v článku 3 uhradit pohledávky.
2. Pokud členské státy využijí možnosti podle odstavce 1, musí: - v případě podle čl. 3 odst. 2 první odrážky zajistit úhradu nesplacených pohledávek týkajících se odměny za tři poslední měsíce pracovní smlouvy nebo pracovního poměru, které spadají do období šesti měsíců předcházejících dni vzniku platební neschopnosti zaměstnavatele,
- v případě podle čl. 3 odst. 2 druhé odrážky zajistit úhradu nesplacených pohledávek týkajících se odměny za tři poslední měsíce pracovní smlouvy nebo pracovního poměru předcházejících den podání výpovědi zaměstnanci zaměstnavatelem z důvodu platební neschopnosti zaměstnavatele,
3 odst. 2 třetí odrážky zajistit úhradu nesplacených pohledávek týkajících se odměny za posledních osmnáct měsíců pracovní smlouvy nebo pracovního poměru předcházejících den vzniku platební neschopnosti zaměstnavatele nebo den skončení pracovní smlouvy nebo pracovního poměru zaměstnance z důvodu platební neschopnosti zaměstnavatele.
V tom případě mohou členské státy omezit povinnost uhradit pohledávky na odměnu za období osmi týdnů nebo za několik kratších období v celkové délce osmi týdnů.
3. Aby se však zabránilo vyplácení částek nad rámec sociálního cíle této směrnice, mohou členské státy stanovit pro záruky za úhrady nesplacených nároků zaměstnanců horní hranici.
Pokud členské státy využijí této možnosti, sdělí Komisi metody, podle kterých horní hranici stanoví.
Článek 5
Členské státy stanoví podrobnosti organizace, financování a fungování záručních institucí, které budou v souladu zejména s těmito zásadami: a) majetek institucí musí být nezávislý na provozním jmění zaměstnavatelů a musí být vytvořen tak, aby nemohl být v úpadkovém řízení zabaven;
b) zaměstnavatelé musí přispívat na financování, ledaže je plně zajištěno orgány veřejné moci;
c) povinnost institucí uhradit pohledávky je nezávislá na splnění povinnosti přispívat na financování.
ODDÍL III Ustanovení o sociálním zabezpečení
Článek 6
Členské státy mohou stanovit, že se články 3, 4 a 5 nevztahují na příspěvky vyplývající z vnitrostátních zákonných systémů sociálního zabezpečení nebo z doplňkových podnikových nebo mezipodnikových systémů sociálního zabezpečení, které stojí mimo zákonné systémy sociálního zabezpečení v členských státech.
Článek 7
Členské státy přijmou opatření nezbytná k zajištění toho, aby neuhrazení povinných příspěvků zaměstnavatele pojišťovacím institucím v souladu s vnitrostátními zákonnými systémy sociálního zabezpečení před vznikem jeho platební neschopnosti nemělo nepříznivý vliv na nárok zaměstnanců na dávky od těchto pojišťovacích institucí, pokud byly příspěvky zaměstnanců odečteny z vyplácené odměny.
Článek 8
Členské státy zajistí, aby byla přijata nezbytná opatření na ochranu zájmů zaměstnanců a osob, které již odešly z podniku nebo provozovny zaměstnavatele ke dni vzniku platební neschopnosti zaměstnavatele, pokud jde o nabytá nebo nabývaná práva na starobní důchody, včetně pozůstalostních důchodů, na základě doplňkových podnikových nebo mezipodnikových systémů sociálního zabezpečení, které stojí mimo vnitrostátní zákonné systémy sociálního zabezpečení.
ODDÍL IV Obecná a závěrečná ustanovení
Článek 9
Tato směrnice se nedotýká možnosti členských států uplatňovat nebo přijímat právní a správní předpisy, které jsou pro zaměstnance příznivější.
Článek 10
Tato směrnice se nedotýká možnosti členských států: a) přijmout nezbytná opatření, aby se zabránilo zneužívání;
b) odmítnout nebo omezit povinnost uhradit pohledávky podle článku 3 nebo záruční povinnost podle článku 7, pokud se zjistí, že splnění povinnosti není důvodné v důsledku zvláštních vztahů mezi zaměstnancem a zaměstnavatelem a společných zájmů vyjádřených v tajné dohodě mezi nimi.
Článek 11
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do třiceti šesti měsíců od jejího oznámení.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy sdělí Komisi znění právních a správních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 12
Ve lhůtě osmnácti měsíců od uplynutí období třiceti šesti měsíců stanoveného v čl. 11 odst. 1 předají členské státy Komisi veškeré potřebné údaje, které jí umožní vypracovat zprávu o uplatňování této směrnice, již předloží Radě.
Článek 13
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady ze dne 11. listopadu 1980, kterou se mění směrnice 72/461/EHS, pokud jde o vezikulární chorobu prasat a klasický mor prasat (80/1099/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 43 a 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že směrnice 72/461/EHS [4], naposledy pozměněná směrnicí 80/213/EHS [5], stanoví veterinární požadavky, které musí splňovat zvířata z nichž je maso získáváno;
vzhledem k tomu, že výskyt vezikulární choroby prasat ve Společenství představuje nebezpečí pro stádo prasat ve Společenství; že by tedy měly být podniknuty kroky k zabránění rozšíření této choroby při obchodu s čerstvým vepřovým masem;
vzhledem k tomu, že přetrvávání klasického moru prasat v některých částech Společenství představuje nebezpečí pro stádo prasat v těch členských státech, jež jsou prosté nákazy; že až do eradikace klasického moru prasat v těch částech, kde se stále ještě vyskytuje, by měly být tyto členské státy oprávněny použít doplňková opatření k zabránění kontaminaci při obchodu,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Ode dne 1. listopadu 1980 se směrnice 72/461/EHS mění takto: a) v čl. 3 písm. b) a c) se mezi slova "moru prasat" a "těšínské choroby" vkládají slova "vezikulární choroby prasat";
b) v článku 13 se druhý odstavec zrušuje;
c) vkládá se nový článek, který zní:
"Článek 13a
1. Členské státy, které využily oprávnění stanoveného ve směrnici 80/218/EHS a jež jsou úředně prosté moru prasat, nesmějí bránit dovozu čerstvého vepřového masa na své území z jiného členského státu, jestliže bylo toto maso získáno z: i) prasat, která splňují požadavky čl. 4c odst. 1 směrnice 64/432/EHS, nebo
ii) neočkovaných prasat chovaných v hospodářstvích úředně prostých moru prasat nacházejících se v části území členského státu sestávajícího z jedné nebo více oblastí prostých výskytu moru prasat a poražených v této části území,
a v případě použití písmena b) uvedeného čl. 4c odst. 1, nebo v případě použití výše uvedeného bodu ii) pochází maso z prasat poražených na jatkách, v nichž buď nebyla porážena žádná očkovaná prasata, nebo byla porážena v jiné době či na jiném odděleném místě za předpokladu, že v druhém případě je maso skladováno odděleně.
2. Rada na návrh Komise přijme jednomyslně, do tří měsíců po dni, kdy jí byl návrh předložen, seznam členských států a částí území uvedených v odst. 1 bodu ii), které jsou prosté moru prasat.
Při jednom nebo několika epizootologicky souvisejících výskytech moru prasat na zeměpisně omezeném území Komise pozastaví na dobu 15 dnů od výskytu případu moru prasat status členského státu a částí území v tomto seznamu, aniž je dotčena možnost použití článku 8.
V tomto období může být postupem podle článku 9 přijato rozhodnutí o obnovení či o odnětí statusu členského státu nebo dotyčné části území.
V případě odnětí nelze členskému státu nebo části území znovu udělit tento status týmž postupem dříve než po uplynutí:
- tří měsíců, pokud nebylo provedeno očkování,
- šesti měsíců, pokud bylo provedeno očkování."
Článek 2
1. Na základě návrhů, které musí Komise předložit do 31. prosince 1982, Rada znovu přezkoumá otázku obchodu uvnitř Společenství s čerstvým masem očkovaných prasat se zvláštním ohledem na oddělování masa na jatkách, jak je uvedeno v čl. 13a odst. 1 směrnice 72/461/EHS.
2. Článek 13a směrnice 72/461/EHS se použije do 31. prosince 1985.
3. Do 1. července 1985 předloží Komise Radě zprávu o vývoji situace se zvláštním zřetelem na obchod spolu s odpovídajícími návrhy ohledně moru prasat.
4. Rada přijme rozhodnutí o těchto návrzích nejpozději do 31. prosince 1985.
Článek 3
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. července 1981 a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Do doby než budou členské státy schopny tak učinit, a nejpozději do 1. července 1981, jsou Dánsko, Irsko a Spojené království na ochranu proti moru prasat oprávněny při dodržení všeobecných ustanovení Smlouvy podržet si při dovozu čerstvého vepřového masa na svá území vnitrostátní předpisy.
Článek 4
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady ze dne 11. listopadu 1980, kterou se mění směrnice 80/215/EHS, pokud jde o vezikulární chorobu prasat a klasický mor prasat (80/1100/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 43 a 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že směrnice 80/215/EHS [4] stanovila veterinární požadavky, jež musí masné výrobky určené pro obchod uvnitř Společenství splňovat;
vzhledem k tomu, že existence vezikulární choroby prasat ve Společenství představuje nebezpečí pro stádo prasat Společenství; že z toho důvodu je třeba přijmout taková opatření, aby se zajistilo, že se tato choroba nebude šířit při obchodu s některými výrobky z vepřového masa;
vzhledem k tomu, že výskyt klasického moru prasat v některých částech Společenství představuje nebezpečí pro stádo prasat v členských státech, které jsou této choroby prosté; že je z toho důvodu třeba do doby, než se klasický mor prasat odstraní i v oblastech, kde se ještě vyskytuje, povolit těmto členským státům, aby přijaly veškerá dodatečná opatření, a předešly tak jakékoli kontaminaci v průběhu obchodu,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Od 1. listopadu 1980 se směrnice 80/215/EHS mění takto: a) v čl. 4 odst. 1 písm. b) se v bodě ii) na začátek vkládá nová část věty, která zní: "pokud dotyčná choroba není vezikulární choroba prasat";
b) v čl. 7 odst. 1 písm. a) se slova "vezikulární choroby prasat" vkládají mezi slova "klasického moru prasat" a "nebo těšínské choroby prasat";
c) článek 10 se nahrazuje tímto:
"Článek 10
Pokud se jedná o mor prasat, členské státy, které využily povolení stanovené směrnicí 80/218/EHS a jež jsou úředně prosté moru prasat, se nesmějí stavět proti dovozu masných výrobků na své území, které, i když nebyly ošetřeny žádným ze způsobů uvedených v čl. 4 odst. 1, byly zcela nebo částečně připraveny z čerstvého vepřového masa vyhovujícího požadavkům článku 13a směrnice 72/461/EHS nebo z čerstvého masa pocházejícího z prasat, u nichž bylo nejméně tři měsíce před porážkou provedeno očkování proti moru prasat."
Článek 2
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. července 1981 a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Do doby, kdy členské státy musí dosáhnout souladu s touto směrnicí, nejpozději však do 1. července 1981, se Dánsku, Irsku a Spojenému království povoluje, aby zachovaly při dovozu výrobků z vepřového masa na své území vlastní vnitrostátní právní a správní předpisy týkající se ochrany proti moru prasat, pokud dodrží obecná ustanovení Smlouvy.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 17. listopadu 1980 o statistickém vykazování přepravy zboží po vnitrozemských vodních cestách (80/1119/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 213 této smlouvy,
s ohledem na návrh směrnice předložený Komisí,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že Komise musí mít k dispozici jednotné, harmonizované a pravidelné statistické údaje o rozsahu a vývoji přepravy zboží po vnitrozemských vodních cestách v členských státech, aby mohla provádět úkoly svěřené jí Smlouvou; že tyto údaje musí být srovnatelné mezi státy i s údaji o jiných odvětvích dopravy a musí se týkat vnitrostátní, mezinárodní i tranzitní dopravy;
vzhledem k tomu, že některé statistické údaje je potřebné předkládat v intervalech kratších než jeden rok, jelikož kolísání poptávky po dopravě a podmínek splavnosti během roku ovlivňuje přepravu zboží;
vzhledem k tomu, že tyto statistické údaje by měly být rozlišeny podle hlavních dopravních tras, aby se zajistily dostačující informace o trhu přepravy zboží po vnitrozemských vodních cestách;
vzhledem k tomu, že statistické údaje o přepravě zboží, které jsou již k dispozici v členských státech, by se měly dále harmonizovat na úrovni Společenství;
vzhledem k tomu, že je potřebné stanovit některé lhůty pro poskytování nezbytných statistických informací, aby se usnadnilo provádění navržených ustanovení;
vzhledem k tomu, že Komise by měla předložit zprávu umožňující Radě prozkoumat, do jaké míry lze splnit cíle této směrnice, pokud budou použity předložené statistické údaje; že by proto směrnice měla stanovit možnost podávat návrhy, jak zdokonalit metody použité pro sestavování těchto statistických údajů; že by Rada měla na návrh Komise rozhodnout o zavedení statistiky přepravy zboží po vnitrozemských vodních cestách námořními plavidly a statistiky mezinárodní přepravy zboží mezi regiony po vnitrozemských vodních cestách;
vzhledem k tomu, že statistické údaje jsou nezbytné pro zjištění rozsahu a vývoje přepravy zboží; že Společenství by proto mělo v počátečním období členským státům na dané práce finančně přispět,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Členské státy s jednou nebo více vnitrozemskými vodními cestami provedou statistická zjišťování o dopravě plavidly vnitrozemské plavby bez ohledu na zemi, v níž jsou registrovány nebo v níž mají povolení k plavbě, a to - zjišťování o dopravě prováděné pro vlastní nebo cizí potřebu,
- zjišťování zboží nakládaného nebo vykládaného v členském státě nebo přepravovaného po jeho vnitrozemských vodních cestách.
2. Pro účely této směrnice se: a) "vnitrozemskou vodní cestou" rozumí každý vodní tok, kanál nebo jezero, jehož přírodní nebo umělé vlastnosti jej činí vhodným pro plavbu, zejména pro plavidla vnitrozemské plavby;
b) "plavidlem vnitrozemské plavby" rozumí plavidlo s vlastním pohonem nebo bez něj, které je registrováno nebo povoleno jako plavidlo vnitrozemské plavby, včetně nákladních člunů nesených na plavidlech, a je navrženo nebo postaveno jen pro plavbu v klidných vodách.
3. Tato směrnice se nepoužije pro: - nákladní plavidla o hrubé nosnosti menší než 50 t,
- plavidla používaná především pro přepravu cestujících,
- plavidla používaná jako trajekty,
- plavidla používaná přístavními správami a veřejnými orgány výhradně pro nekomerční účely,
- plavidla používaná výhradně pro zásobování palivem nebo skladování,
- plavidla nepoužívaná pro přepravu zboží, jako rybářské lodě, plovoucí bagry, plovoucí dílny, obytné čluny a rekreační lodě.
4. První statistické zjišťování se provede k 1. lednu 1981.
Článek 2
1. Sledují se tyto ukazatele: a) hmotnost nákladu v tunách;
b) hlavní dopravní trasy: - vnitrostátní doprava, kdy se zboží nakládá i vykládá ve stejném vykazujícím členském státě, bez ohledu na trasu, po které se plavidlo plaví,
- mezinárodní doprava, kdy se zboží buď nakládá nebo vykládá, ne však nakládá i vykládá, ve vykazujícím členském státě, přičemž se rozlišuje mezi zbožím naloženým a zbožím vyloženým,
- tranzitní doprava, kdy se zboží přepravuje přes území vykazujícího členského státu, aniž se nakládá, vykládá nebo překládá.
V případě člunů přepravovaných na lodi se místem naložení zboží rozumí místo, kde je nákladní člun spuštěn na vodu nebo zdvižen z námořního nosiče, a místem vyložení nákladu se rozumí místo, kde je nákladní člun vytažen nebo zdvihnut na palubu námořního nosiče;
c) povaha nákladu podle skupin zboží uvedených v levém sloupci přílohy I;
d) státní příslušnost, tj. země, v níž je nákladní plavidlo registrováno nebo má povolení, nebo země, v níž má vlastník plavidla sídlo nebo bydliště;
e) typ plavidla podle této klasifikace: - nákladní člun nebo plavidlo s vlastním pohonem:
- tankery s vlastním pohonem,
- vlečný nákladní člun nebo plavidlo: - vlečný tanker,
- jiný vlečný nákladní člun nebo plavidlo,
- tlačný nákladní člun nebo plavidlo (včetně vlečno-tlačných člunů nebo plavidel): - tlačný tanker,
- jiný tlačný nákladní člun nebo plavidlo (včetně člunů přepravovaných na lodi),
- jiné nákladní plavidlo.
"Tankerem" se rozumějí všechna plavidla určená pro přepravu kapalného nebo zkapalněného nákladu bez obalu, ne však v sypané formě;
f) u vnitrostátní dopravy: národní regiony nakládky a vykládky podle územní klasifikace v příloze II;
g) u mezinárodní a tranzitní dopravy: země nakládky a vykládky podle přílohy III;
h) vzdálenost v kilometrech ujetá na vnitrozemských vodních cestách.
2. Členské státy, jejichž celkový roční objem přepravy zboží po vnitrozemských vodních cestách v režimu mezinárodní nebo tranzitní dopravy nepřesahuje jeden milion tun, nemusí poskytovat statistické údaje požadované touto směrnicí.
Článek 3
1. S výjimkou informací, na které se vztahují právní předpisy jednotlivých členských států o statistické důvěrnosti, sdělí členské státy Komisi statistické výsledky co nejdříve, nejpozději do pěti měsíců po skončení daného sledovaného období.
2. Výsledky se předávají v tabulkách podle vzorů uvedených v příloze IV.
3. Výsledky zpracované na počítači je možné předat na elektronických formulářích, jejichž typ a formát stanoví Komise po konzultaci s danými členskými státy.
Článek 4
1. Členské státy sdělí Komisi nejpozději do 31. prosince 1980 podrobný popis metod, které hodlají použít pro statistická zjišťování, pokud jde o zpracování údajů a výpočet tunokilometrů.
2. Komise ve spolupráci s členskými státy posoudí metodické a technické obtíže vzniklé při zjišťováních a přijme řešení vedoucí k co nejsrovnatelnějším a nejjednotnějším statistickým údajům.
Článek 5
1. Komise zveřejní vhodné výsledky statistických zjišťování.
2. Komise předloží Radě do 1. ledna 1983 zprávu o zkušenostech získaných při pracích provedených na základě této směrnice a navrhne případná nezbytná zlepšení.
3. Do dvou let od vstupu této směrnice v platnost rozhodne Rada na návrh Komise kvalifikovanou většinou o zavedení statistiky přepravy zboží po vnitrozemských vodních cestách námořními plavidly a statistiky mezinárodní dopravy mezi regiony po vnitrozemských vodních cestách.
Článek 6
Po dobu prvních tří let, v nichž budou probíhat statistická zjišťování podle této směrnice, se poskytuje finanční příspěvek na výdaje vzniklé členským státům v mezích položek vyčleněných pro tento účel v rozpočtu Evropských společenství.
Článek 7
Členské státy přijmou opatření nezbytná pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. ledna 1981.
Článek 8
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 4. prosince 1980,
kterou se v důsledku přistoupení Řecké republiky k Evropským společenstvím technicky přizpůsobuje směrnice 67/548/EHS o nebezpečných látkách
(80/1189/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na akt o přistoupení z roku 1979, a zejména na článek 146 tohoto aktu,
vzhledem k tomu, že by měly být pozměněny přílohy I až IV směrnice Rady 67/548/EHS ze dne 27. června 1967 o sbližování právních a správních předpisů týkajících se klasifikace, balení a označování nebezpečných látek [1], zásadně pozměněné směrnicemi Komise 76/907/EHS [2] a 79/370/EHS [3] a naposledy pozměněné směrnicí Rady 79/831/EHS [4], a to doplněním řecké verze názvů příslušných nebezpečných látek a jiných termínů stanovených pro označování těchto látek,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
V přílohách I až IV směrnice 67/548/EHS se vkládá řecký text uvedený v přílohách I až IV této směrnice.
Článek 2
Členské státy přijmou a zveřejní právní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 1. ledna 1981.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Použijí tyto předpisy ode dne přistoupení Řecké republiky.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 16. prosince 1980
o sbližování právních předpisů členských států týkajících se spotřeby paliva motorových vozidel
(80/1268/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že technické požadavky, které musí motorová vozidla podle vnitrostátních právních předpisů splňovat, se mimo jiné vztahují na metodu měření spotřeby paliva, která se musí používat k udávání spotřeby paliva pro typ vozidla;
vzhledem k tomu, že se tyto požadavky v jednotlivých členských státech liší; že je proto nutné, aby všechny členské státy zavedly stejné požadavky vedle nebo namísto svých stávajících právních předpisů, zejména aby bylo možné použít u všech typů vozidel postup EHS schvalování typu, který je předmětem směrnice Rady 70/156/EHS ze dne 6. února 1970 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu motorových vozidel a jejich přípojných vozidel [4], naposledy pozměněné směrnicí 80/1267/EHS [5];
vzhledem k tomu, že je především třeba vypracovat v rámci požadavků Společenství metodu měření spotřeby paliva motorovými vozidly;
vzhledem k tomu, že metoda měření spotřeby paliva ve Společenství je potřebná zejména také proto, aby se zajistilo, že zákazníci a uživatelé dostanou objektivní a přesné informace;
vzhledem k tomu, že požadavky této směrnice se vztahují jen na motorová vozidla kategorie M1 podle mezinárodní klasifikace motorových vozidel stanovené ve směrnici 70/156/EHS; že metoda měření spotřeby paliva pro ostatní kategorie motorových vozidel bude vypracována, jakmile bude možné vyřešit určité technické obtíže,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Pro účely této směrnice se "vozidlem" rozumí každé motorové vozidlo určené k provozu na pozemních komunikacích, s karoserií nebo bez karoserie, které má nejméně čtyři kola a maximální konstrukční rychlost vyšší než 25 km/h, s výjimkou kolejových vozidel a zemědělských traktorů a strojů.
Článek 2
Členské státy nesmějí odmítnout udělit EHS schválení typu nebo vnitrostátní schválení typu pro určitý typ vozidla nebo odmítnout nebo zakázat prodej, registraci, uvedení do provozu nebo užívání určitého vozidla z důvodů týkajících se jeho spotřeby paliva, pokud hodnoty spotřeby byly určeny podle příloh I a II a jsou uvedeny v dokladu předávaném vlastníku vozidla při koupi vozidla způsobem a formou, které stanoví každý členský stát.
Článek 3
Změny nezbytné pro přizpůsobení požadavků příloh technickému pokroku se přijímají postupem stanoveným v článku 13 směrnice 70/156/EHS.
Článek 4
1. Členské státy uvedou v účinnost předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 18 měsíců od jejího oznámení. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy zajistí, aby bylo Komisi sděleno znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 5
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 16. prosince 1980 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se výkonu motorů motorových vozidel (80/1269/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že technické požadavky, které musí motorová vozidla podle vnitrostátních právních předpisů splňovat, se mimo jiné vztahují na metodu měření výkonu motoru, která se musí používat k udávání výkonu motoru pro typ vozidla;
vzhledem k tomu, že se tyto požadavky v jednotlivých členských státech liší; že je proto nutné, aby všechny členské státy zavedly stejné požadavky vedle nebo namísto svých stávajících právních předpisů, zejména aby bylo možno použít u všech typů vozidel postup EHS schvalování typu, který je předmětem směrnice Rady 70/156/EHS ze dne 6. února 1970 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu motorových vozidel a jejich přípojných vozidel [4], naposledy pozměněné směrnicí Komise 80/1267/EHS [5],
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Pro účely této směrnice se "vozidlem" rozumí každé motorové vozidlo určené k provozu na pozemních komunikacích, s karoserií nebo bez karoserie, které má nejméně čtyři kola a maximální konstrukční rychlost vyšší než 25 km/h, s výjimkou kolejových vozidel, zemědělských traktorů a strojů.
Článek 2
Členské státy nesmějí odmítnout udělit EHS schválení typu nebo vnitrostátní schválení typu pro určitý typ vozidla nebo odmítnout nebo zakázat prodej, registraci, uvedení do provozu nebo užívání určitého vozidla z důvodů týkajících se výkonu jeho motoru, pokud byl tento výkon stanoven podle příloh I a II.
Článek 3
Změny nezbytné pro přizpůsobení požadavků příloh technickému pokroku se přijímají postupem stanoveným v článku 13 směrnice 70/156/EHS.
Článek 4
1. Členské státy uvedou v účinnost právní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 18 měsíců od jejího oznámení.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy zajistí, aby bylo Komisi sděleno znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 5
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 22. prosince 1980, kterou se v důsledku přistoupení Řecka mění směrnice 80/154/EHS o vzájemném uznávání diplomů, osvědčení a jiných dokladů o dosažené kvalifikaci porodních asistentek a o opatřeních pro usnadnění účinného výkonu práva usazování a volného pohybu služeb
(80/1273/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na akt o přistoupení z roku 1979, a zejména na článek 146 tohoto aktu,
vzhledem k tomu, že směrnice Rady 80/154/EHS ze dne 21. ledna 1980 o vzájemném uznávání diplomů, osvědčení a jiných dokladů o dosažené kvalifikaci porodních asistentek a o opatřeních pro usnadnění účinného výkonu práva usazování a volného pohybu služeb [1] byla přijata po podpisu smlouvy o přistoupení z roku 1979;
vzhledem k tomu, že v důsledku přistoupení Řecka je nezbytné provést změny zmíněné směrnice, aby bylo zajištěno její stejné uplatňování
ze dne 22. prosince 1980, kterou se v důsledku přistoupení Řecka mění směrnice 64/432/EHS o veterinárních otázkách obchodu se skotem a prasaty uvnitř Společenství a směrnice 80/217/EHS, kterou se zavádějí opatření Společenství pro tlumení klasického moru prasat
(80/1274/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na akt o přistoupení z roku 1979, a zejména na článek 146 tohoto aktu,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že podle článku 22 aktu o přistoupení z roku 1979 se přizpůsobení aktů uvedených na seznamu v příloze II mají provádět podle pokynů stanovených v uvedené příloze; že směrnice 64/432/EHS [1], naposledy pozměněná směrnicí 80/219/EHS [2], by měla být odpovídajícím způsobem přizpůsobena;
vzhledem k tomu, že směrnice 80/217/EHS [3], která byla přijata po podpisu smlouvy o přistoupení a je platná od 1. ledna 1981, musí být přizpůsobena tak, aby byla v souladu s ustanoveními aktu o přistoupení,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek I
Směrnice 64/432/EHS se mění takto: 1. V příloze B se v bodě 12 doplňuje nové písmeno j), které zní: "j) Řecko: Κτηνιατρικόν Ινστιτούτον Λοιμωδων καί Παρασιτικων Νοσημάτων Ιερά όδός 75 Αθήναι
301." 2. V příloze C se v bodě 9 se doplňuje nové písmeno j), které zní: "j) Řecko: Κτηνιατρικόν Ινστιτούτον Λοιμωδων καί Παρασιτικων Νοσημάτων Ιερά όδός 75 Αθήναι 301."
3. V příloze F se v poznámce pod čarou č. 4 u vzorového osvědčení I a v poznámce pod čarou č. 5 u vzorových osvědčení II, III a IV doplňují nová slova, která znějí:
"Řecko:
Ό Προϊτάμενος τής Κτηνιατρικής Υπηπεσίας τού σημείου έζόδου."
Článek 2
V seznamu národních laboratoří pro mor prasat v příloze II směrnice 80/217/EHS se doplňuje nová položka, která zní: "Řecko: Κτηνιατρικόν Ινστιτούτον Λοιμωδων καί Παρασιτικων Νοσημάτων (Εργαστήριον ιολογίας) Νεαπόλεως 9 Άγία Παρασκευή Άττικής."
Článek 3
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí v těchto lhůtách: u článku 1 nejpozději do 1. ledna 1981 a u článku 2 nejpozději do 1. července 1981. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 4
Tato směrnice je určena členským státům.
První směrnice Komise
ze dne 22. prosince 1980
o sbližování právních předpisů členských států týkajících se metod analýzy nezbytných pro kontrolu složení kosmetických prostředků
(80/1335/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 76/768/EHS ze dne 27. července 1976 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se kosmetických prostředků [1], ve znění směrnice 79/661/EHS [2], a zejména na čl. 8 odst.
vzhledem k tomu, že se ve směrnici 76/768/EHS stanoví úřední zkoušení kosmetických prostředků s cílem zajistit dodržení podmínek předepsaných předpisy Společenství týkajícími se složení kosmetických prostředků;
vzhledem k tomu, že všechny nezbytné analytické metody musí být stanoveny co nejdříve; že stanovení metod odběru vzorků, přípravy vzorků v laboratoři, důkazu a stanovení volného hydroxidu sodného a draselného, důkazu a stanovení kyseliny šťavelové a jejích zásaditých solí v prostředcích pro péči o vlasy, stanovení chloroformu v zubních pastách, stanovení zinku a důkaz a stanovení kyseliny 4hydroxybenzensulfonové je prvním krokem tímto směrem;
vzhledem k tomu, že opatření stanovená v této směrnici jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro přizpůsobení směrnice 76/768/EHS technickému pokroku,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Členské státy učiní všechny nezbytné kroky k tomu, aby zajistily, že při úředním zkoušení kosmetických prostředků budou:
- odběr vzorků,
- příprava vzorků v laboratoři,
- důkaz a stanovení volného hydroxidu sodného a draselného,
- důkaz a stanovení kyseliny šťavelové a jejích alkalických solí v prostředcích pro péči o vlasy,
- stanovení chloroformu v zubních pastách,
- stanovení zinku,
- důkaz a stanovení kyseliny 4hydroxybenzensulfonové
prováděny metodami popsanými v příloze.
Článek 2
Členské státy uvedou v platnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 31. prosince 1982.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
Nařízení Komise (EHS) č. 109/80 ze dne 18. ledna 1980 o uplatnění nejnižší sazby vývozní náhrady u některých produktů v odvětví vajec a drůbežího masa
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2771/75 ze dne 29. října 1975 o společné organizaci trhu s vejci [1], ve znění nařízení (EHS) č. 368/76 [2], a zejména na čl. 9 odst. 3 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2777/75 ze dne 29. října 1975 o společné organizaci trhu s drůbežím masem [3], ve znění nařízení (EHS) č. 369/76 [4], a zejména na čl. 9 odst. 3 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2774/75 ze dne 29. října 1975, kterým se stanoví obecná pravidla pro poskytování vývozních náhrad u vajec a kritéria pro stanovení výše takových náhrad [5], a zejména na čl. 7 odst. 2 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2779/75 ze dne 29. října 1975, kterým se stanoví obecná pravidla pro poskytování vývozních náhrad u drůbežího masa a kritéria pro stanovení výše takových náhrad [6], a zejména na čl. 7 odst. 2 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že v případech, kdy se vývozní náhrada liší podle místa určení, ustanovení čl. 11 odst. 2 nařízení Komise (EHS) č. 192/75 [7] naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 2838/77 [8] stanoví, že část náhrady, vypočtená podle nejnižší sazby pro náhradu, která je použitelná v den vyřízení celních formalit, se vyplatí po prokázání, že produkt opustil zeměpisné území Společenství;
vzhledem k tomu, že čl. 2 odst. 4 poslední pododstavec a čl. 3 odst. 1 nařízení Rady (EHS) č. 441/69 [9] naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 2707/78 [10] umožňuje, aby část náhrady vypočtená podle nejnižší sazby byla zaplacena, jakmile je produkt zařazen do zvláštního režimu ustaveného zmíněným nařízením;
vzhledem k tomu, že podle zvláštních ujednání s některými třetími zeměmi může být sazba náhrady, použitelná při vývozu některých produktů v odvětví vajec a drůbežího masa do zmíněných států, nižší a někdy výrazně nižší než náhrada používaná obvykle; že se rovněž občas stane, že není stanovena žádná náhrada;
vzhledem k tomu, že nejnižší sazba náhrady rovněž vyplývá ze skutečnosti, že náhrada nebyla stanovena;
vzhledem k tomu, že existují případy, kdy není stanovena vývozní náhrada při vývozu do Spojených států; že by rovněž měla být stanovena výjimka pro určení nejnižší sazby náhrady v případech, kdy opatření provedená ve Spojených státech zaručují, že produkty, na které se vztahuje náhrada pro ostatní místa určení, nesmějí být do daného státu dováženy; že zkušenost ukazuje, že se předmětné produkty mohou kvalifikovat pro tuto výjimku nejenom vzhledem k použití čl. 11 odst. 2 nařízení (EHS) č. 192/75, ale i čl. 2 odst. 4 a čl. 3 odst. 1 nařízení (EHS) č. 441/69;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro drůbeží maso a vejce,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nestanovení náhrady u produktů položky 01.05 A, 02.02 a 04.05, které jsou vyváženy do Spojených států, se nebere v úvahu: - pro stanovení nejnižší sazby náhrady pro účely čl. 11 odst. 2 nařízení (EHS) č. 192/75,
- pro použití čl. 2 odst. 4 posledního pododstavce a čl. 3 odst. 1 nařízení (EHS) č. 441/69.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 21. ledna 1980.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Rady (EHS) č. 565/80 ze dne 4. března 1980 o platbách vývozních náhrad předem, pokud jde o zemědělské produkty
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2727/75 ze dne 29. října 1975 o společné organizaci trhu s obilovinami [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1547/79 [2], a zejména na čl. 16 odst. 5 uvedeného nařízení, a na odpovídající ustanovení ostatních nařízení o společné organizaci trhů se zemědělskými produkty,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že nařízení Rady (EHS) č.
441/69 ze dne 4. března 1969, kterým se stanoví doplňující obecná pravidla pro poskytování vývozních náhrad pro produkty, pro něž platí režim jednotné ceny, vyvážené v nezměněném stavu nebo ve formě některého zboží, na něž se nevztahuje příloha II Smlouvy [3], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
269/78 [4], bylo několikrát pozměněno; že zkušenosti ukazují, že další změny jsou žádoucí; že v zájmu jasnosti je třeba přistoupit k přepracování předpisů platných v této oblasti;
vzhledem k tomu, že nařízení, kterými se stanoví obecná pravidla pro poskytování vývozních náhrad pro některé zemědělské produkty a kritéria pro stanovení výše těchto náhrad, stanoví, že náhrada je vyplacena, pokud je prokázáno, že uvedené produkty byly vyvezeny ze Společenství;
vzhledem k tomu, že podle zásady, pomocí níž je zajištěna rovnováha mezi použitím základních produktů Společenství za účelem vývozu zpracovaných produktů nebo zboží uvedeného v přílohách B a C nařízení (EHS) č. 2682/72 [5], naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 707/78 [6], do třetích zemí a použitím základních produktů z těchto zemí propuštěných do režimu aktivního zušlechťovacího styku podle směrnice Rady 69/73/EHS ze dne 4. března 1969 o harmonizaci právních a správních předpisů týkajících se aktivního zušlechťovacího styku [7], naposledy pozměněné směrnicí 76/119/EHS [8], je třeba vyplatit částku rovnající se vývozní náhradě, jakmile jsou základní produkty Společenství, z nichž jsou získány zpracované produkty nebo zboží určené k vývozu, umístěny pod celní dohled;
vzhledem k tomu, že produkty, na něž se vztahuje společná organizace trhů a které jsou dovezeny ze třetích zemí, mohou být za určitých podmínek propuštěny do režimu uskladňování v celním skladu nebo svobodných pásem s pozastavením výběru dovozních cel; že je třeba stanovit možnost vyplatit částku rovnající se vývozní náhradě, jakmile jsou některé produkty nebo zboží Společenství určené k vývozu propuštěny do takového režimu;
vzhledem k tomu, že výplata částky rovnající se vývozní náhradě ani v nejmenším nemění podmínky stanovení práva na vývozní náhradu; že je třeba zajistit složením jistoty vrácení částky rovnající se přinejmenším vyplacené částce, pokud se později zjistí, že neexistovalo žádné právo na vývozní náhradu nebo že produkty nebo zboží, na které se použila tato opatření, nebyly skutečně vyvezeny ze Společenství ve stanovených lhůtách,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Toto nařízení stanoví obecná pravidla pro výplatu částky před vývozem, která se rovná vývozním náhradám pro produkty, na něž se vztahují tato nařízení: - nařízení č. 136/66/EHS (tuky a oleje),
- nařízení (EHS) č. 804/68 (mléko a mléčné výrobky),
- nařízení (EHS) č. 805/68 (hovězí a telecí maso),
- nařízení (EHS) č. 727/70 (surový tabák),
- nařízení (EHS) č. 1035/72 (ovoce a zelenina),
- nařízení (EHS) č. 3330/74 (cukr),
- nařízení (EHS) č. 2727/75 (obiloviny),
- nařízení (EHS) č. 2759/75 (vepřové maso),
- nařízení (EHS) č. 2771/75 (vejce),
- nařízení (EHS) č. 2777/75 (drůbeží maso),
- nařízení (EHS) č. 100/76 (produkty rybolovu),
- nařízení (EHS) č. 1418/76 (rýže),
- nařízení (EHS) č. 516/77 (produkty zpracované z ovoce a zeleniny),
- nařízení (EHS) č.
337/79 (víno).
Článek 2
Pro účely tohoto nařízení se: a) "produkty" rozumějí produkty uvedené v článku 1, "základními produkty" rozumějí produkty určené k vývozu po zpracování na zpracované produkty nebo zboží;
b "zpracovanými produkty" rozumějí
- produkty získané zpracováním základních produktů
- a produkty, pro které se použije vývozní náhrada;
c) "zbožím" rozumí zboží uvedené v přílohách B a C nařízení (EHS) č. 2682/72.
Článek 3
Mohou využívat výhod tohoto nařízení produkty, pro které byla stanovena vývozní náhrada, která je rovna nule, nebo je vyšší než nula.
Článek 4
1. Na žádost zúčastněné strany se částka rovnající se vývozní náhradě vyplatí, jakmile jsou základní produkty umístěny pod celní dohled, který zajistí, že zpracované produkty nebo zboží budou vyvezeny ve stanovené lhůtě.
2. Režim stanovený tímto článkem se použije na zpracované produkty a zboží získané ze základních produktů s podmínkou, že operace aktivního zušlechťovacího styku nebudou zakázány pro srovnatelné produkty.
Tento režim se však nepoužije ve výjimečných případech, kdy jsou zpracované produkty nebo zboží získány ze základních produktů, u kterých nevzniká žádná obtíž s odbytem.
3. Pokud jde o kontrolní postupy a procento výtěžnosti, podléhají základní produkty stejným pravidlům, jako jsou pravidla, která se uplatňují v rámci aktivního zušlechťovacího styku na produkty stejné povahy.
4. Vývozní náhradou uvedenou v odstavci 1 je: a) v případě zpracovaných produktů náhrada pro dotyčný zpracovaný produkt;
b) v případě zboží náhrada zvláště stanovená pro základní produkty:
- používané nebo
- považované podle předpisů Společenství za použité k výrobě uvedeného zboží.
5. Sazbou vývozní náhrady je, pokud není sazba stanovena předem, sazba platná v den, kdy jsou základní produkty umístěny pod celní dohled.
6. Pokud je vývozní náhrada stanovena předem, je den, kdy byly základní produkty umístěny pod celní dohled, vzat v úvahu pro výpočet úprav, které mají být provedeny u platné sazby náhrady.
7. Pokud se vývozní náhrada liší podle použití nebo místa určení, je sazbou, která má být použita, nejnižší sazba.
Pokud je však použití nebo místo určení ohlášeno, je sazbou, která má být použita, sazba stanovená pro použití nebo místo určení, pro které jsou zpracované produkty nebo zboží určeny.
Článek 5
1. Na žádost zúčastněné strany se částka rovnající se vývozní náhradě vyplatí, jakmile jsou produkty nebo zboží propuštěny do režimu uskladňování v celním skladu nebo svobodného celního pásma za účelem jejich vývozu ve stanovené lhůtě.
2. Režim stanovený v tomto článku se použije na produkty a zboží určené k vývozu v nezměněném stavu, pokud se jedná o produkty nebo zboží, které lze skladovat.
Tento režim se však nepoužije v uvedených výjimečných případech, kdy u dotyčných produktů nebo zboží nevzniká žádná obtíž s odbytem.
3. Pokud se vývozní náhrada liší podle použití nebo místa určení, je sazbou, která má být použita, nejnižší sazba.
Pokud je však použití nebo místo určení ohlášeno, je sazbou, která má být použita, sazba stanovená pro použití nebo místo určení, pro které jsou zpracované produkty nebo zboží určeny.
Článek 6
Výhody režimů stanovených tímto nařízením podléhají složení jistoty, jež zajistí vrácení částky rovnající se částce, která byla vyplacena, zvýšené o dodatečnou částku.
Aniž jsou dotčeny případy vyšší moci, jistota zcela nebo částečně propadá: - v případech, kdy se neuskutečnilo vrácení, pokud se vývoz nekonal ve lhůtě uvedené v čl. 4 odst. 1 a čl. 5 odst. 1, nebo
- pokud se ukáže, že neexistuje žádné právo na náhradu nebo že existovalo právo na nižší náhradu.
Článek 7
Příslušné orgány členských států mohou odmítnout poskytnout výhody režimů stanovených tímto nařízením, pokud osoba žadatele není povahy, která by zaručovala, že se celá operace uskuteční způsobem, který je v souladu s platnými předpisy.
V každém členském státě se tato pravomoc vykonává v souladu se zásadami platnými v tomto státě, jimiž se řídí nediskriminace mezi žadateli a svoboda obchodu a průmyslu.
Článek 8
V případě potřeby se základní produkty, produkty a zboží, které nevyužívají výhod režimu stanoveného tímto nařízením, uvedou v seznamu, který má být vypracován.
Článek 9
Nařízení (EHS) č. 441/69 se zrušuje s účinkem ode dne 1. dubna 1980.
I nadále se však použije na operace, které byly zahájeny podle režimu výše uvedeného nařízení.
Článek 10
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
ze dne 14. března 1980, kterým se stanoví prováděcí ustanovení pro přidávání sacharózy ve vodním roztoku k určitým vinařským produktům v určitých oblastech vinařské zóny A a kterým se podruhé mění nařízení (EHS) č. 1594/70
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 337/79 ze dne 5. února 1979 o společné organizaci trhu s vínem [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 459/80 [2], a zejména na čl. 33 odst. 8 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 338/79 ze dne 5. února 1979, kterým se stanoví zvláštní ustanovení pro jakostní vína stanovených pěstitelských oblastí [3], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 459/80, a zejména na čl. 8 odst. 6 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že z poslední změny nařízení (EHS) č. 337/79 a (EHS) č. 338/79 vyplývá, že až do 15. března 1984 lze podle čl. 33 odst. 3 druhého pododstavce nařízení (EHS) č. 337/79 a podle čl. 8 odst. 2 pátého pododstavce nařízení č. 338/79 přidávat sacharózu ve vodním roztoku do výrobků, které pocházejí z odrůd révy vinné s poměrně kyselými hrozny a které byly vyrobeny z hroznů sklizených v určitých vinařských oblastech v severních částech vinařské zóny A, kde je tento postup tradiční; že je v důsledku toho nezbytné specifikovat odrůdy révy vinné, jakož i dotyčné pěstitelské oblasti;
vzhledem k tomu, že se v důsledku toho stává článek 3 nařízení (EHS) č. 1594/70 [4] ve znění nařízení (EHS) 2531/77 [5] bezpředmětným;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro víno,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Odrůdami révy vinné uvedenými v čl. 33 odst. 3 druhém pododstavci první odrážce nařízení (EHS) č. 337/79 a v čl. 8 odst. 2 pátém pododstavci první odrážce nařízení (EHS) č. 338/79 jsou odrůdy "Riesling" a "Elbling".
2. Vinařskými oblastmi uvedenými v čl. 33 odst. 3 druhém pododstavci druhé odrážce nařízení (EHS) č. 337/79 a v čl. 8 odst. 2 pátém pododstavci druhé odrážce nařízení (EHS) č. 338/79 jsou tyto oblasti: - Ahr,
- Mittelrhein,
- Rheingau,
- Mosel/Saar/Ruwer,
- Nahe,
- Moselle luxembourgeoise.
3. Sacharózu ve vodním roztoku lze přidávat pro zvýšení obsahu alkoholu pouze do výrobků s obsahem kyseliny nejméně 12 g/l vyjádřeno v kyselině vinné.
Článek 2
Článek 3 nařízení (EHS) č. 1594/70 se zrušuje.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost dne 1. března 1980.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
ze dne 18. března 1980 o uzavření dohod ve formě výměny dopisů upravujících některé kvóty s nulovým clem, které Spojené království otevřelo v souladu s protokolem č. 1 k dohodám o volném obchodu mezi Evropským hospodářským společenstvím a Finskou republikou, Norským královstvím a Švédským královstvím
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 113 této smlouvy,
s ohledem na doporučení Komise,
vzhledem k tomu, že dohody o volném obchodu mezi Evropským hospodářským společenstvím a Finskou republikou [1], mezi Evropským hospodářským společenstvím a Norským královstvím [2] a mezi Evropským hospodářským společenstvím a Švédským královstvím [3] byly v uvedeném pořadí podepsány v Bruselu ve dnech 5. října 1973, 14. května 1973 a 22. července 1972;
vzhledem k tomu, že některé kvóty s nulovým clem, které Spojené království otevřelo v souladu s protokolem č. 1 k výše uvedeným dohodám o volném obchodu, by měly být upraveny, a že by měly být schváleny dohody ve formě výměny dopisů sjednané za tímto účelem,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Dohody ve formě výměny dopisů upravující některé kvóty s nulovým clem, které Spojené království otevřelo v souladu s protokolem č. 1 k dohodám o volném obchodu mezi Evropským hospodářským společenstvím a Finskou republikou, mezi Evropským hospodářským společenstvím a Norským královstvím a mezi Evropským hospodářským společenstvím a Švédským královstvím se schvalují jménem Společenství.
Znění dohod se připojuje k tomuto nařízení.
Článek 2
Předseda rady je oprávněn jmenovat osobu zmocněnou podepsat dohody zavazující Společenství.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
ze dne 28. března 1980, kterým se podruhé mění nařízení (EHS) č. 1250/79 o stanovení vyrovnávacích poplatků na osivo
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2358/71 ze dne 26. října 1971 o společné organizaci trhu s osivem[1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 2878/79[2], a zejména na čl. 6 odst. 5 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č. 1250/79[3], pozměněné nařízením (EHS) č. 335/80[4], stanovilo vyrovnávací poplatky na osivo pro některé typy hybridní kukuřice k setí;
vzhledem k tomu, že od té doby byly zaznamenány citelné změny nabídkových cen s dodáním na hranice, což v souladu s čl. 4 odst. 2 nařízení (EHS) č. 1665/72[5] vede ke změně těchto poplatků;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro osivo,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Příloha nařízení (EHS) č. 1250/79 se nahrazuje přílohou tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 797/80 ze dne 31. března 1980 o úpravě vývozních dávek a náhrad stanovených předem v odvětví cukru
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 3330/74 ze dne 19. prosince 1974 o společné organizaci trhů v odvětví cukru [1] naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1396/78 [2], a zejména na čl. 17 odst. 5 a čl. 19 odst. 2 a 4 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že článek 12 nařízení Rady (EHS) č.
766/68 ze dne 18. června 1968, kterým se stanoví obecná pravidla pro poskytování náhrad při vývozu cukru [3], naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 1439/76 [4], stanoví, že jestliže během období mezi:
- dnem podání žádosti o vývozní licenci a o stanovení náhrady předem nebo
- dnem uplynutí lhůty pro podání nabídek, pokud se náhrada stanoví na základě nabídkového řízení,
a dnem vývozu dojde ke změně cen cukru nebo melasy stanovených podle nařízení (EHS) č. 3330/74, může být výše náhrady upravena;
vzhledem k tomu, že podle nařízení Komise (EHS) č. 561/80 ze dne 5. března 1980 o stálém nabídkovém řízení pro stanovení vývozních dávek a/nebo náhrad u bílého cukru [5] mohou být vývozní dávky rovněž stanoveny předem; že v takovém případě je třeba, aby se i na tyto dávky vztahovala možnost stanovená v článku 12 nařízení (EHS) č.
vzhledem k tomu, že se očekává, že dnem 1. července 1980 nabude účinku zvýšení cen cukru a dávky na skladování cukru a že určitý počet vývozních licencí, na něž byla podána žádost před tímto datem a které stanoví vývozní náhrady nebo dávky předem, bude použit až po tomto datu; že se zdá, že vývozci nemají možnost zajistit si nyní cukr za ceny platné v probíhajícím hospodářském roce pro dodávky počínaje 1. červencem 1980; že je proto vhodné využít možnosti upravit pro cukr vývozní náhrady a dávky, u nichž bylo stanovení předem provedeno před 1. červencem 1980 a u nichž byly vývozní celní formality vyřízeny po tomto datu; že se tato úprava provádí na základě rozdílu mezi intervenční cenou cukru platnou pro hospodářský rok v odvětví cukru 1979/80 a cenou platnou pro hospodářský rok v odvětví cukru 1980/81, přičemž obě ceny se zvýší o příslušnou dávku na skladování;
vzhledem k tomu, že čl. 5 odst. 2 třetí pododstavec nařízení Rady (EHS) č. 2682/72 ze dne 12. prosince 1972, kterým se stanoví obecná pravidla pro poskytování vývozních náhrad u některých zemědělských produktů vyvážených ve formě zboží, na něž se nevztahuje příloha II Smlouvy, jakož i kritéria stanovení výše těchto náhrad [6] naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 707/78 [7], stanoví, že výše náhrady v režimu stanovení náhrad předem se upravuje podle stejných pravidel jako při stanovení náhrad předem u základních produktů vyvážených v nezměněném stavu; že je tedy v tomto případě nezbytné stanovit příslušné úpravy;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro cukr,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1.
Jestliže jsou splněny podmínky stanovené v článku 12 nařízení (EHS) č.
766/68, vývozní náhrady a dávky stanovené předem před 1. červencem 1980 pro produkty uvedené v příloze tohoto nařízení a vyvezené počínaje tímto datem se na žádost dotyčných stran upraví podle odstavce 2.
2. Pro účely úpravy uvedené v odstavci 1 se vývozní náhrada zvyšuje a vývozní dávka snižuje o rozdíl vyjádřený v ECU na 100 kg mezi intervenční cenou dotyčného výrobku používanou od 1. července 1980 v oblasti s největším přebytkem a intervenční cenou tohoto produktu používanou na stejný výrobek k 30. červnu 1980,
Při výpočtu rozdílu uvedeného v předchozím pododstavci se tyto intervenční ceny zvyšují o příslušnou dávku na skladování uvedenou v čl. 8 odst. 1 třetím pododstavci písm. a) nařízení (EHS) č. 3330/74.
U surového cukru, jehož výtěžnost se odchyluje od výtěžnosti definované pro standardní jakost a uvedené v nařízení (EHS) č. 431/68 [8], se výše úpravy přizpůsobí podle článku 2 nařízení (EHS) č. 837/68 [9].
Článek 2
Ustanovení článku 1 se použijí rovněž pro výrobky uvedené v příloze tohoto nařízení, které se vyvážejí ve formě zboží uvedeného v přílohách nařízení (EHS) č. 2682/72.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
NAŘÍZENÍ KOMISE (EHS) č. 914/80 ze dne 15. dubna 1980, kterým se podruhé mění nařízení (EHS) č. 2960/77, kterým se stanoví pravidla pro prodej olivového oleje ze zásob intervenčních agentur
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady č. 136/66/EHS ze dne 22. září 1966 o zřízení společné organizace trhu s oleji a tuky1, naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 590/792, a zejména na čl. 12 odst. 4 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že čl. 5 odst. 3 nařízení Komise (EHS) č. 2960/773 pozměněného nařízením (EHS) č. 883/794 stanoví období, ve kterém platí minimální prodejní cena olivového oleje určená v oznámení o nabídkovém řízení;
vzhledem k tomu, že provádění čl. 5 odst.
3 nařízení (EHS) č. 2960/77 bylo časově omezeno; že zkušenosti ukázaly, že období uvedené v nařízení je pro odvětví olivového oleje nejvhodnější; že by proto používání daného ustanovení už nemělo být omezováno;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro oleje a tuky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V článku 5 se odstavec 3 nařízení (EHS) č. 2960/77 mění takto:
"3. Minimální cenou se rozumí cena bez daně pro 100 kilogramů olivového oleje s dodáním ze skladu buď v sudech kupujícího na jeho vozidle, nebo v jeho cisternovém vozidle."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
ze dne 26. března 1980 o uzavření Dohody ve formě výměny dopisů, kterou se mění Dohoda mezi Evropským hospodářským společenstvím a Islandskou republikou za účelem úpravy některých označení v celním sazebníku
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 113 této smlouvy,
s ohledem na doporučení Komise,
vzhledem k tomu, že v důsledku změn vyplývajících z doporučení Rady pro celní spolupráci ze dne 18. června 1976 a určitých autonomních změn společného celního sazebníku a islandského celního sazebníku, by měla být upravena některá označení v celním sazebníku v Dohodě mezi Evropským hospodářským společenstvím a Islandskou republikou [1];
vzhledem k tomu, že je třeba pozměnit výše uvedenou dohodu za účelem zavedení zjednodušeného postupu pro úpravu označení v celním sazebníku pro případ dalších změn v celních sazebnících smluvních stran,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Dohoda ve formě výměny dopisů, kterou se mění Dohoda mezi Evropským hospodářským společenstvím a Islandskou republikou, se schvaluje jménem Společenství.
Znění dohody se připojuje k tomuto nařízení.
Článek 2
Předseda Rady je oprávněn jmenovat osobu zmocněnou podepsat dohodu zavazující Společenství.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
ze dne 13. května 1980, kterým se mění nařízení (ESUO, EHS, Euratom) č. 1860/76, kterým se stanoví pracovní řád zaměstnanců Evropské nadace pro zlepšení životních a pracovních podmínek
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1365/75 ze dne 26. května 1975 o založení Evropské nadace pro zlepšení životních a pracovních podmínek [1], a zejména na článek 13 uvedeného nařízení,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že měnit pracovní řád zaměstnanců Evropské nadace pro zlepšení životních a pracovních podmínek stanovený nařízením (ESUO, EHS, Euratom) č. 1860/76 [2] přísluší Radě kvalifikovanou většinou na návrh Komise;
vzhledem k tomu, že některá ustanovení nařízení (ESUO, EHS, Euratom) č. 1860/76 by měla být pozměněna z hlediska nařízení (Euratom, ESUO, EHS) č. 912/78 [3] a nařízení (Euratom, ESUO, EHS) č. 3085/78 [4], kterými se mění služební řád úředníků a pracovní řád ostatních zaměstnanců Evropských společenství;
vzhledem k tomu, že by měla být dána přednost ustanovením o směnném kurzu a opravných koeficientech, aby se zabránilo pozdějším zkreslením;
vzhledem k tomu, že je rovněž žádoucí, aby byla pozměněna některá ustanovení pracovního řádu, zejména ta, která se týkají odměn, disciplinárních opatření, trvání zkušební doby, mateřské dovolené, délky doby na cestu a cestovních výdajů, za účelem jejich přizpůsobení předpisům platným pro úředníky Evropských společenství,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Pracovní řád zaměstnanců Evropské nadace pro zlepšení životních a pracovních podmínek se mění v souladu s následujícími články.
Článek 2
V článku l7 poslední větě se doplňují nová slova, která znějí:
"nebo příslušných bezpečnostních norem."
Článek 3
V článku 20 se doplňuje nový pododstavec, který zní:
"Zaměstnanci, který byl ředitelem nadace pověřen pořádáním kurzů v rámci dalšího odborného vzdělávání stanoveného ve třetím pododstavci, může být za podmínek stanovených v článku 9a přílohy IV přiznán příplatek."
Článek 4
V článku 25 se doplňuje nový pododstavec, který zní:
"Pokud zaměstnanec během zkušební doby nemůže z důvodů nemoci nebo úrazu vykonávat svou činnost po dobu nejméně jednoho měsíce, může úřad pověřený uzavíráním pracovních smluv zkušební dobu prodloužit o odpovídající časové období."
Článek 5
V článku 29 se slova "osm týdnů" a "čtrnáct týdnů" nahrazují v tomto pořadí slovy "deset týdnů" a "šestnáct týdnů".
Článek 6
1. V článku 39 se odstavec l se nahrazuje tímto:
"1. Při narození dítěte zaměstnanci obdrží osoba, která o dítě skutečně pečuje, příspěvek ve výši 8000 BEF.
Příspěvek se vyplácí také zaměstnanci, který osvojí dítě mladší pěti let a které je vyživovanou osobou ve smyslu čl. 7 odst. 2 přílohy IV.
Tato částka odpovídá částce uvedené v čl.
74 odst. l Služebního řádu úředníků Evropských společenství a je automaticky upravována spolu s touto částkou."
2. V článku 39 se odstavec 3 nahrazuje tímto:
"3. Příjemce příspěvku při narození dítěte ohlásí jakékoli příspěvky stejné povahy obdržené na stejné dítě z jiných zdrojů; tyto příspěvky se odečtou od příspěvku výše uvedeného.
Jsou-li oba rodiče zaměstnanci nadace, vyplatí se příspěvek pouze jednou."
Článek 7
1. V příloze II čl. 1 písm. a) se slova "jednu hodinu volna" nahrazují slovy "jednu a půl hodiny volna" a slova "jednu a půl hodiny volna" slovy "dvě hodiny volna".
2. V příloze II čl. 1 písm. b) se procentní sazba "0,72 %" nahrazuje sazbou "0,56 %".
Článek 8
V článku 7 přílohy III se doplňuje nový pododstavec, který zní:
"Pokud se na zaměstnance vztahuje čl. 15 odst. 2 třetí pododstavec přílohy IV, činí doba na cestu založená na vzdálenosti po železnici mezi místem původu a místem zaměstnání: - do 900 kilometrů: jeden den na cestu tam a zpět,
- nad 900 kilometrů: dva dny na cestu tam a zpět" .
Článek 9
1. Článek 2 přílohy IV se nahrazuje tímto:
"Článek 2
Odměna zaměstnance je vyjádřena v belgických francích.
Je vyplácena v měně země, ve které zaměstnanec vykonává funkci.
Odměna vyplácená v jiné měně než v belgických francích se vypočítá na základě směnných kurzů platných pro odměny na základě článku 63 Služebního řádu úředníků Evropských společenství."
2. V článku 5 přílohy IV se zrušuje tato věta:
"Komise Evropských společenství je oprávněna použít tyto úpravy na tabulku základních platů a částek rodinných přídavků a jiných příspěvků."
3. V článku 24 přílohy IV se slova "Sazby uvedené v oddílech 2 až 4" nahrazují slovy "Sazby uvedené v oddíle 4".
4. Odstavce 1, 2 a 3 jsou použitelné ode dne 1. dubna l979.
Článek 10
V čl. 6 odst. 3 přílohy IV se částka "250000 BEF" nahrazuje slovy "roční základní plat zaměstnance ve třetím stupni platové třídy C3 s přihlédnutím k opravnému koeficientu stanovenému pro zemi, ve které manžel (manželka) vykonává své povolání".
Článek 11
V článku 8 třetím pododstavci přílohy IV se první odrážka nahrazuje tímto:
"— zaměstnanci, jehož místo zaměstnání je vzdáleno nejméně 50 km buď
- od evropské školy, nebo - od vzdělávacího zařízení vyučujícího v jeho jazyce, které dítě navštěvuje z naléhavých vzdělávacích a řádně doložených důvodů."
Článek 12
V příloze IV se vkládá nový oddíl, který zní:
"Oddíl 2a
PŘÍPLATEK ZA VYUČOVÁNÍ
Článek 9a
Zaměstnanci, který byl ředitelem nadace pověřen pořádáním kurzů v rámci dalšího odborného vzdělávání stanoveného čl. 20 třetím pododstavcem pracovního řádu, může být přiznán příplatek ve výši 0,45 % jeho základního měsíčního platu za každou vyučovací hodinu mimo obvyklou pracovní dobu.
Příplatek je vyplácen s odměnou za jeden z měsíců po tom, ve kterém se konaly kurzy."
Článek 13
1. V čl. 10 písm. a) první odrážce přílohy IV se zrušuje slovo "evropském".
2. V článku 10 přílohy IV se doplňují nové odstavce, které znějí:
"2. Zaměstnanec, který nemá a neměl státní příslušnost státu, na jehož území je zaměstnán, a který nesplňuje podmínky stanovené v odstavci l, má nárok na příspěvek za bydliště v zahraničí ve výši jedné čtvrtiny příspěvku za práci v zahraničí.
3. Pro účely odstavců 1 a 2 je zaměstnanec, který získal sňatkem bez možnosti odmítnutí státní příslušnost státu, na jehož území je zaměstnán, ve stejném postavení jako zaměstnanec, na kterého se vztahuje odst. l písm. a) první odrážka."
3. Dosavadní znění článku 10 přílohy IV se označuje jako odstavec 1.
Článek 14
V příloze IV čl. 15 odst. 2 se mezi první a druhou větu vkládají nové pododstavce, které znějí:
"Je-li však vzdálenost cesty tam a zpět nejméně 800 kilometrů, je platba zaměstnancům kategorií C a D založena na ceně jízdenky první třídy.
Pokud je vzdálenost po železnici mezi místem zaměstnání a místem původu delší než 500 kilometrů nebo pokud obvyklá cesta vede přes moře, má dotyčný zaměstnanec při předložení letenek nárok na náhradu nákladů na cestu letadlem ve třídě, která je bezprostředně pod luxusní nebo první třídou."
Článek 15
V příloze IV čl.
19 odst. 2 prvním pododstavci se vkládají za slovo "pod" slova "luxusní nebo".
Článek 16
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 1381/80 ze dne 5. června 1980, kterým se mění nařízení (EHS) č. 1822/77, pokud jde o vybírání dávky spoluodpovědnosti v odvětví mléka a mléčných výrobků v mléčném hospodářském roce 1980/81
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1079/77 ze dne 17. května 1977 o dávkách spoluodpovědnosti a o opatřeních pro rozšíření trhů s mlékem a mléčnými výrobky [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
1364/80 [2], a zejména na článek 6 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že výše dávky spoluodpovědnosti použitelná v mléčném hospodářském roce 1980/81 je stanovena na 2 % směrné ceny mléka platné pro uvedený mléčný hospodářský rok;
vzhledem k tomu, že je nezbytné nahradit částky uvedené v čl. 2 odst. 1 prvním pododstavci a v čl. 5 odst. 2 nařízení Komise (EHS) č. 1822/77 ze dne 5. srpna 1977, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro vybírání dávky spoluodpovědnosti v odvětví mléka a mléčných výrobků [3], naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 1362/79 [4];
3 nařízení (EHS) č. 1079/77 se vybírá snížená dávka od producentů v některých oblastech, a to do výše 60000 kilogramů ročního množství na producenta; že je nutné stanovit výši uvedené snížené dávky a prováděcí pravidla pro její vybírání;
2 druhým pododstavcem nařízení (EHS) č. 1079/77 jsou členské státy povinny přijmout všechna nezbytná opatření ke stanovení zeměpisné polohy zemědělských podniků, na které se vztahuje snížená dávka; že je proto vhodné stanovit zvláštní ustanovení umožňující provádět tato opatření;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro mléko a mléčné výrobky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (EHS) č. 1822/77 se mění takto: 1. Článek 2 se nahrazuje tímto: "Článek 2
1. V mléčném hospodářském roce 1980/1981 je výše dávky na 100 kilogramů kravského mléka: a) pokud jde o obecnou sazbu uvedenou v čl. 2 odst. 2 nařízení (EHS) č. 1079/77: 0,4452 ECU;
b) pokud jde o sníženou sazbu na základě použití čl. 1 odst. 3 nařízení (EHS) č. 1079/77: 0,3339 ECU.
2. Snížená sazba podle odst. 1 písm. b) se vybírá z množství mléka dodaného od počátku příslušného mléčného hospodářského roku producentem, jehož zemědělský podnik se nachází v jednom z regionů uvedených v čl. 1 odst. 3 nařízení (EHS) č. 1079/77, až do celkové výše 60000 kilogramů. Obecná sazba podle odst. 1 písm. a) se vztahuje na množství převyšující uvedené množství dodané producentem v průběhu zbývající části daného mléčného hospodářského roku.
3. Pokud se producentovi platí za mléko na základě dodávek vyjádřených v litrech, převod na kilogramy se provede pomocí koeficientu 1,03.
4. Kupující mléka uvedou zvlášť v platební bilanci každého samostatného producenta částku odečtenou z dávky spoluodpovědnosti, přičemž v případě zemědělských podniků uvedených v odstavci 2 rozliší částku odečtenou na základě snížené sazby dávky a po překročení roční množstevní hranice částku odečtenou na základě obecné sazby dávky."
3 odst. 2 prvním pododstavci se slova "zemědělské podniky, které se nacházejí v jednom z regionů uvedených v čl.
1 odst.
2 nařízení (EHS) č. 1079/77" nahrazují slovy "zemědělské podniky, které se nacházejí v jednom z regionů uvedených v čl.
1 odst.
2 a/nebo 3 nařízení (EHS) č.
1079/77".
3. V čl. 3 odst. 3 se doplňuje nový pododstavec, který zní:
"Pokud kupující během příslušného období nakoupil mléko ze zemědělských podniků, které se nacházejí v regionu uvedeném v čl. 1 odst. 3 nařízení (EHS) č. 1079/77, prohlášení podle prvního pododstavce písmene a) uvádí zvlášť množství mléka, které dodaly tyto zemědělské podniky a na které se vztahuje snížená sazba dávky uvedená v čl. 2 odst. 1 písm. b)."
4. V článku 3 se odstavec 4 nahrazuje tímto:
"4. Pokud však jde o kupující podle odst. 3 druhého pododstavce, členské státy mohou povolit, aby se, počínaje od 1. června 1980, období tří měsíců nebo dvanácti týdnů považovalo za jedno období ve smyslu odst. 3 prvního pododstavce."
5. V článku 5 se odstavec 2 nahrazuje tímto:
"2. V mléčném hospodářském roce 1980/81 je výše dávky na 100 kilogramů odstředěného mléka nebo podmáslí, na které se vztahuje podpora uvedená v odstavci 1: a) pokud jde o obecnou sazbu stanovenou v čl. 2 odst. 2 nařízení (EHS) č. 1079/77: 0,4897 ECU;
b) pokud jde o sníženou sazbu na základě čl. 1 odst. 3 nařízení (EHS) č. 1079/77: 0,3673 ECU.
Čl. 2 odst. 2 se použije analogicky pro vybírání snížené sazby uvedené v písmenu b)."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 1440/80 ze dne 30. května 1980 o uzavření Dohody o spolupráci mezi Evropským hospodářským společenstvím a Indonésií, Malajsií, Filipínami, Singapurem a Thajskem, členskými zeměmi Sdružení národů jihovýchodní Asie
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 113 a 235 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Shromáždění [1],
vzhledem k tomu, že uzavření dohody o spolupráci mezi Evropským hospodářským společenstvím a Indonésií, Malajsií, Filipínami, Singapurem a Thajskem, členskými zeměmi Sdružení národů jihovýchodní Asie, se zdá být nezbytným předpokladem pro dosažení cílů Společenství v oblasti vnějších hospodářských vztahů; že některé podoby hospodářské spolupráce stanovené dohodou překračují pravomoci k jednání stanovené v oblasti společné obchodní politiky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Dohoda o spolupráci mezi Evropským hospodářským společenstvím a Indonésií, Malajsií, Filipínami, Singapurem a Thajskem, členskými zeměmi Sdružení národů jihovýchodní Asie se schvaluje jménem Společenství.
Znění dohody se připojuje k tomuto nařízení.
Článek 2
Předseda Rady provede oznámení podle článku 8 dohody [2].
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 1475/80 ze dne 12. června 1980, kterým se mění některá nařízení o společné zemědělské politice v důsledku sjednocení předpisů o platbách vývozních náhrad předem pro zemědělské produkty
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
- Komise (EHS) č. 193/75 ze dne 17. ledna 1975, kterým se stanoví společná prováděcí pravidla k režimu dovozních a vývozních licencí a osvědčení o stanovení sazby náhrady předem pro zemědělské produkty [1], naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 2971/79 [2],
- Komise (EHS) č. 645/75 ze dne 13. března 1975, kterým se stanoví společná prováděcí pravidla k vývozním dávkám a poplatkům pro zemědělské produkty [3], naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 609/78 [4],
- Komise (EHS) č. 413/76 ze dne 25. února 1976 o zkrácení lhůt, během kterých mohou některé obilné produkty zůstat v celních režimech platby náhrad předem [5],
- Komise (EHS) č. 776/78 ze dne 18. dubna 1978 o uplatnění nejnižší sazby náhrady při vývozu mléčných výrobků a o zrušení a změně některých nařízení [6],
- Komise (EHS) č. 1998/78 ze dne 18. srpna 1978, kterým se stanoví prováděcí pravidla ke kompenzaci nákladů na skladování cukru [7], ve znění nařízení (EHS) č. 2377/78 [8],
- Komise (EHS) č. 2730/79 ze dne 29. listopadu 1979, kterým se stanoví společná prováděcí pravidla k režimu vývozních náhrad pro zemědělské produkty [9],
- Komise (EHS) č. 109/80 ze dne 18. ledna 1980 o uplatnění nejnižší sazby vývozní náhrady u některých produktů v odvětví vajec a drůbežího masa [10],
vzhledem k tomu, že přijetí nařízení Rady (EHS) č.
565/80 ze dne 4. března 1980 o platbách vývozních náhrad předem, pokud jde o zemědělské produkty [11] a nařízení Komise č. 798/80 ze dne 31. března 1980, kterým se stanoví obecnápravidla pro platby vývozních náhrad předem a výši skutečných peněžních vyrovnávacích dávek, pokud jde o zemědělské produkty [12], činí žádoucím nahradit při této příležitosti odkazy na zrušené právní předpisy odkazy na právní předpisy v platnosti;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanovisky příslušných řídících výborů,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. V následujících ustanoveních se slova "nařízení (EHS) č. 441/69" nahrazují slovy "nařízení (EHS) č. 565/80": - nařízení (EHS) č. 413/76: čl. 3 druhý pododstavec,
- nařízení (EHS č. 2730/79: článek 2.
2. V následujících ustanoveních se slova "v článcích 2 a 3 nařízení (EHS) č. 441/69" nahrazují výrazy "v článcích 4 a 5 nařízení (EHS) č. 565/80": - nařízení (EHS) č. 193/75: čl. 9 odst. 3 písm. b) čtvrtá odrážka, čl. 17 odst. 8 písm. b) první odrážka třetí pododrážka,
- nařízení (EHS) č. 645/75: čl. 3 odst. 2 písm. e),
- nařízení (EHS) č. 1998/78: čl. 12 odst. 1 písm. h), článek 17.
3. V následujících ustanoveních se slova "poslední pododstavec čl.
2 odst.
4 a čl.
3 odst.
1 nařízení (EHS) č.
441/69" nahrazují výrazy "čl.
4 odst.
7 a čl.
5 odst.
3 nařízení (EHS) č.
565/80":
- nařízení (EHS) č. 776/78:
čl. 2 druhá odrážka, - nařízení (EHS) č. 109/80: čl. 1 druhá odrážka.
Článek 2
V nařízení (EHS) č. 413/76 se
- slova "Ustanovení čl. 3 odst. 3 posledního pododstavce první odrážky nařízení (EHS) 1957/69" v čl. 1 prvním pododstavci nahrazují slovy "Ustanovení čl. 11 odst. 1 první odrážky nařízení (EHS) č. 798/80",
- slova "čl. 3 odst. 3 písm. a)" v čl. 1 druhém pododstavci nahrazují slovy "čl. 11 odst. 1 druhého pododstavce",
- slova "čl. 4 odst. 2 nařízení (EHS) č. 1957/69" v čl. 2 odst. 1 nahrazují slovy "čl. 11 odst. 2 nařízení (EHS) č. 798/80".
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 1552/80 ze dne 20. června 1980, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro poskytování správní pomoci při vývozu některých sýrů, na které se vztahuje zvláštní zacházení při dovozu do Austrálie
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady č. 2931/79 ze dne 20. prosince 1979 o poskytování pomoci při vývozu zemědělských produktů, které mohou podléhat zvláštnímu zacházení při dovozu do určité třetí země [1], a zejména na čl.
1 odst. 2 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že Australské společenství umožnilo v rámci GATT dovoz zralých měkkých sýrů, sýru Roquefort, sýru Stilton a sýrů z kozího mléka bez jakéhokoli množstevního omezení; že se toto opatření použije od 1. ledna 1980;
vzhledem k tomu, že se Společenství zavázalo poskytnout australským orgánům správní pomoc, aby bylo zajištěno správné použití této dohody; že je proto nutné, aby uvedené sýry byly doprovázeny osvědčením vystaveným příslušnými orgány Společenství;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro mléko a mléčné výrobky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Pro vývoz do Australského společenství: - zralých měkkých sýrů a sýrů vyrobených výhradně z kozího mléka (s výjimkou sýrů Feta, Telemes a Kasseri) položky 04.04 E společného celního sazebníku
- sýrů Roquefort a Stilton položky 04.04 C společného celního sazebníku, které byly vyrobeny ve Společenství a splňující definici uvedenou v příloze I, je na žádost příslušné osoby vystaveno osvědčení podle vzoru uvedeném v příloze II.
Článek 2
1. Osvědčení je vytištěno v anglickém jazyce na bílém papíře.
Jeho formát je 210 x 297 mm.
Každé osvědčení má pořadové číslo, které mu přidělí vystavující subjekt.
Vyvážející členský stát může vyžadovat, aby bylo osvědčení používané na jeho území vytištěno kromě anglického jazyka i v některém z jeho úředních jazyků.
2. Osvědčení je vystaveno v jednom originále a nejméně dvou opisech, které mají stejné pořadové číslo jako originál.
Originál a opisy se vyplňují buď na psacím stroji, nebo rukou; pokud se osvědčení a opisy vyplňují rukou, je nutné je vyplnit inkoustem a tiskacími písmeny.
Článek 3
1. Osvědčení a kopie jsou vystaveny subjektem, který pro tento účel stanoví členský stát.
2. Vystavující subjekt si ponechá jeden opis osvědčení.
Originál a druhý opis se předloží celnímu úřadu, kde byly vyřízeny celní formality pro vývoz do Australského společenství.
3. Celní úřad uvedený v odstavci 2 potvrdí v originále příslušnou kolonku a předá originál příslušné osobě.
Opis si ponechá tento celní úřad.
Článek 4
Osvědčení je platné až poté, co ho potvrdí příslušný celní úřad.
Osvědčení se vztahuje na uvedené množství zboží.
Na množství, které přesahuje množství uvedené v osvědčení maximálně o 5 %, se však toto osvědčení rovněž vztahuje.
Článek 5
Členské státy přijmou veškerá nezbytná opatření za účelem kontroly původu, druhu, složení a jakosti sýrů, pro které byla osvědčení vystavena.
Článek 6
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. července 1980.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Rady (EHS) č. 1585/80 ze dne 24. června 1980, kterým se mění nařízení č. 136/66/EHS o zřízení společné organizace trhu s oleji a tuky
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 42 a 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že články 22 a 24 nařízení Rady č.
136/66/EHS ze dne 22. září 1966 o zřízení společné organizace trhu s oleji a tuky [3], naposledy pozměněného nařízením (EHS) č.
590/79 [4], stanoví intervenční režim pro olejnatá semena, založený na základní intervenční ceně a odvozených intervenčních cenách, jehož účelem je zejména zajištění pružnosti trhu; že se však ukazuje, že pro tento účel již není tento režim nezbytný; že kromě toho existuje nebezpečí, že tyto intervenční ceny mohou být stanoveny na úrovni, která neodpovídá skutečné situaci na trhu, a mohou tedy bránit dosažení stanoveného cíle; že by tedy měl být režim odvozených intervenčních cen pro olejnatá semena zrušen a nahrazen režimem s jednotnou intervenční cenou v rámci Společenství;
vzhledem k tomu, že rozdíl mezi směrnou cenou a intervenční cenou by měl stačit k tomu, aby se mohlo se semeny volně obchodovat v celém Společenství za normálních podmínek s ohledem na výkyvy na trhu a současně aby producenti mohli prodávat semena za cenu, která je co možná nejbližší směrné ceně; že by se v zájmu dosažení tohoto cíle měl daný rozdíl stanovit tak, aby se vzala v úvahu nejen doprava mezi produkčními a spotřebními oblastmi, ale i situace na trhu;
vzhledem k tomu, že přechod od režimu odvozených intervenčních cen k režimu jednotné intervenční ceny by neměl způsobit pokles intervenčních cen; že by tedy nový režim měl být používán nejdříve od hospodářského roku 1982/83;
vzhledem k tomu, že pro stanovení dat začátku a konce hospodářského roku by měly být brány v úvahu reprezentativní údaje na počátku sklizně semene řepky a řepice a slunečnicových semen v hlavních produkčních oblastech Společenství; že tato potřeba byla vzata v úvahu při přijetí nařízení Rady č. 114/67/EHS ze dne 6. června 1967, kterým se stanoví směrné a základní intervenční ceny olejnatých semen pro hospodářský rok 1967/68 [5], ve znění nařízení (EHS) č.
1335/72 [6]; že je třeba uvedené nařízení zrušit,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení č. 136/66/EHS se mění takto: 1. Článek 22 se nahrazuje tímto:
"Článek 22
1. Před 1. srpnem každého roku se pro Společenství stanoví směrná cena a základní intervenční cena pro všechny druhy olejnatých semen.
2. S výhradou článku 25 platí tyto ceny po celý hospodářský rok, který začíná v následujícím kalendářním roce.
Tyto ceny platí pro standardní jakost a stanoví se na úrovni velkoobchodního prodeje, ze skladu, bez vykládky.
3. Hospodářský rok pro semena řepky a řepice začíná dne 1. července a končí dne 30. června.
Hospodářský rok pro slunečnicová semena začíná dne 1. září a končí dne 31. srpna.
4.
Rada stanoví ceny, na které odkazuje odstavec 1, postupem podle čl.
43 odst.
2 Smlouvy, jakož i standardní jakost, které se tyto ceny týkají."
2. Článek 24 se nahrazuje tímto:
"Článek 24
1. Intervenční cena se stanoví snížením směrné ceny:
- o složku zohledňující výkyvy na trhu, - o složku zohledňující náklady na dopravu semen z produkčních do uživatelských oblastí.
Tyto dvě složky platí v případě normální sklizně.
2. Intervenční centra se stanoví po konzultaci s danými členskými státy postupem podle článku 38."
Článek 2
Odchylně od článku 24 nařízení č. 136/66/EHS se pro hospodářské roky 1980/81 a 1981/82 stanoví základní intervenční ceny a odvozené intervenční ceny na úrovni, která umožňuje plynulý přechod na režim intervenčních cen, který se zavádí od hospodářského roku 1982/83.
Článek 3
Nařízení č. 114/67/EHS se zrušuje.
Článek 4
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
ze dne 27. června 1980 o ochranných opatřeních stanovených v dohodě o spolupráci a v prozatímní dohodě o obchodu a obchodní spolupráce mezi Evropským hospodářským společenstvím a Socialistickou federativní republikou Jugoslávií
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 43 a 113 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
vzhledem k tomu, že dne 2. dubna 1980 byla podepsána dohoda o spolupráci mezi Evropským hospodářským společenstvím a Socialistickou federativní republikou Jugoslávií (dále jen "dohoda o spolupráci") a že dne 30. května 1980 byla uzavřena prozatímní dohoda o obchodu a obchodní spolupráci (dále jen "prozatímní dohoda");
vzhledem k tomu, že pro účely provádění ochranných doložek a bezpečnostních opatření, stanovených v článcích 35 až 38 a 55 dohody o spolupráci a článcích 22 až 25 a 36 prozatímní dohody, je třeba stanovit prováděcí pravidla k nařízením Společenství, zejména k nařízení Rady (EHS) č. 926/79 ze dne 8. května 1979 o společných pravidlech pro dovozy [2] a k nařízení Rady (EHS) č. 3017/79 ze dne 20. prosince 1979 o ochraně proti dumpingovým nebo subvencovaným dovozům ze zemí, které nejsou členy Evropského hospodářského společenství [3],
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V případě dumpingu nebo subvencí, které mohou Společenství opravňovat k použití opatření stanovených v článku 35 dohody o spolupráci a v článku 22 prozatímní dohody, se o uložení antidumpingových nebo vyrovnávacích cel rozhodne v souladu s postupem a prováděcími pravidly stanovenými nařízením (EHS) č. 3017/79.
Článek 2
V případech, které mohou Společenství opravňovat k použití opatření stanovených v článcích 36 a 55 dohody o spolupráci a 23 a 36 prozatímní dohody, může Rada za podmínek stanovených v těchto článcích přijmout vhodná ochranná opatření v souladu s postupem a prováděcími pravidly stanovenými v nařízení (EHS) č. 926/79, a zejména v článku 13 uvedeného nařízení.
V naléhavých případech a za podmínek stanovených v článku 36 dohody o spolupráci a článku 23 prozatímní dohody: - může Komise přijmout vhodná ochranná opatření v souladu s postupem a prováděcími pravidly stanovenými nařízením (EHS) č. 926/79, a zejména článkem 12 uvedeného nařízení,
- může kterýkoliv členský stát přijmout prozatímní ochranná opatření v souladu s postupem uvedeným v článku 14 nařízení (EHS) č. 926/79.
Článek 3
1. Toto nařízení nebrání použití nařízení o společné organizaci zemědělských trhů nebo správních předpisů Společenství nebo vnitrostátních správních předpisů z nich odvozených nebo zvláštních nařízení přijatých podle článku 235 Smlouvy v oblasti zpracovaných zemědělských produktů; toto nařízení se použije jako jejich doplnění.
2. Ustanovení čl. 2 druhého pododostavce druhé odrážky se však nepoužije na produkty, na něž se tato nařízení vztahují.
Článek 4
Komise informuje Radu pro spolupráci a smíšený výbor podle článku 38 dohody o spolupráci a článku 25 prozatímní dohody.
Článek 5
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. července 1980.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
ze dne 30. června 1980, kterým se doplňuje nařízení (EHS) č. 797/80 o úpravě vývozních dávek a náhrad stanovených předem v odvětví cukru
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 3330/74 ze dne 19. prosince 1974 o společné organizaci trhů v odvětví cukru [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1396/78 [2], a zejména na čl. 17 odst. 5 a čl. 19 odst. 2 a 4 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č.
797/80 ze dne 31. března 1980 o úpravě vývozních dávek a náhrad stanovených předem v odvětví cukru [3] stanoví zvýšení vývozních náhrad a snížení vývozních dávek v případě licencí vydaných před 1. červencem 1980 a používaných od tohoto data;
vzhledem k tomu, že částka vývozních dávek může být nižší než částka dotyčné úpravy; že s cílem zamezit nerovnému zacházení s hospodářskými subjekty je nezbytné doplnit uvedené nařízení a stanovit, že rozdíl bude považován za vývozní náhradu poskytnutou dotyčné straně a nikoliv za vyměřenou vývozní dávku;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro cukr,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Článek 1 nařízení (EHS) č. 797/80 se mění takto: 1. V odstavci 1 se zrušují slova "na žádost dotyčných stran".
2. V odstavci 2 se doplňuje nový pododstavec, který zní:
"Jestliže je částka vývozní dávky nižší než částka úpravy, považuje se rozdíl mezi těmito dvěma částkami za vývozní náhradu, která má být dotyčné straně poskytnuta.
V tomto případě se vývozní dávky nevybírají."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. července 1980.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Rady (EHS) č. 1992/80 ze dne 22. července 1980, kterým se mění nařízení (EHS) č. 357/79 o statistických zjišťováních ploch vinic
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Shromáždění [2],
vzhledem k tomu, že podle čl.
1 odst. 1 nařízení (EHS) č.
357/79 [3] musí příslušné členské státy provádět každých deset let základní zjišťování ploch vinic a každým rokem mezilehlá zjišťování; že v důsledku nepředvídaných potíží nemůže být v Itálii první zjišťování ploch vinic provedeno ve stanovené lhůtě; že by se proto pro tento členský stát měl termín, k němuž musí být zjišťování provedeno a výsledky předloženy Komisi, posunout o jeden rok;
2 nařízení (EHS) č. 357/79 jsou členské státy povinny zjišťovat při mezilehlých zjišťováních ploch vinic osázených moštovými odrůdami pouze celkovou plochu výsadby a opětovné výsadby; že Rada dodatečně přijala ustanovení o právech na opětovnou výsadbu, a proto je nezbytné, aby se změny ve formě nových výsadeb a opětovných výsadeb zjišťovaly odděleně,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (EHS) č. 357/79 se mění takto: 1. V čl. 1 odst. 1 se doplňuje nový pododstavec, který zní:
"První zjišťování se v Itálii uskuteční nejpozději do 31. října 1981 a vztahuje se na stav po ukončení klučení a výsadeb hospodářského roku 1980/81. První mezilehlé zjišťování proběhne v tomto státě v roce 1983 a bude se vztahovat na změny vzniklé v průběhu obou hospodářských let 1981/82 a 1982/83."
2. V článku 1 se odstavec 2 nahrazuje tímto:
"2. Hospodářským rokem je hospodářský rok stanovený v čl. 5 odst. 4 nařízení Rady (EHS) č. 337/79 ze dne 5. února 1979 o společné organizaci trhu s vínem [1] Úř. věst. L 54, 5.3.1979, s. 1., naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 1990/80 [2] Úř. věst. L 195, 29.7.1980, s. 6.."
3. V čl. 5 odst. 2 se druhá odrážka nahrazuje tímto:
"— opětovně vysázeny ve smyslu přílohy IVa písm. d) nařízení (EHS) č. 337/79 a odděleně od ploch nově vysázených ve smyslu přílohy IVa písm. e) uvedeného nařízení;".
4. V čl. 5 odst. 4 se doplňuje nový pododstavec, který zní:
"Itálie může sdělit tento podrobný popis metod do 30. června 1982."
5. V článku 6 se odstavec 1 nahrazuje tímto:
"1. Příslušné členské státy sdělují Komisi v každém hospodářském roce, počínaje hospodářským rokem 1979/80 a v případě Itálie počínaje hospodářským rokem 1981/82, průměrné hektarové výnosy v hektolitrech hroznového moštu nebo vína na hektar nebo hroznů v tunách na hektar dosažené na vinicích osázených moštovými odrůdami a členěné podle výnosových tříd uvedených v odstavci 2."
6. V článku 6 se odstavec 5 nahrazuje tímto:
"5.
Příslušné členské státy předají Komisi za každý hospodářský rok, počínaje hospodářským rokem 1979/80 a v případě Itálie počínaje hospodářským rokem 1981/82, své odhady členěné podle zeměpisných jednotek a týkající se průměrného přirozeného obsahu alkoholu v % nebo ve stupních Oechsle pro čerstvé hrozny, mošt či víno, které byly získány z vinic osázených moštovými odrůdami a které jsou běžně určeny k produkci:
- jakostních vín s. o.,
7. V článku 6 se odstavec 6 nahrazuje tímto:
"6. Roční údaje podle odstavců 1 a 5 se sdělují Komisi do 1. dubna následujícího hospodářského roku. Údaje o výnosových třídách podle odstavce 2 musí být předloženy ve lhůtě uvedené v čl. 4 odst. 1. Odhady o vývoji průměrných hektarových výnosů podle odstavce 3 musí být předloženy: - poprvé do 1. října 1981, v případě Itálie do 1. října 1983,
- následně každých pět let do 1. dubna, s výjimkou druhého odhadu Itálie, který musí být předložen po třech letech."
8. V článku 7 se odstavec 3 nahrazuje tímto:
"3. Komise zajistí ve výroční zprávě stanovené v čl. 30c odst. 2 nařízení (EHS) č. 337/79 zveřejnění výsledků mezilehlých zjišťování a každoroční zveřejnění údajů podle článku 6."
9. Článek 9 se nahrazuje tímto:
"Článek 9
Výdaje potřebné pro základní zjišťování stavu po ukončení hospodářského roku 1978/79 a v případě Itálie po ukončení hospodářského roku 1980/1981 jsou ve výši později stanoveného paušálního příspěvku na vrub rozpočtu Evropských společenství."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
ze dne 1. srpna 1980, kterým se mění nařízení (EHS) č. 2973/79, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro poskytování pomoci při vývozu produktů z odvětví hovězího a telecího masa, které mohou při dovozu do třetí země podléhat zvláštnímu zacházení
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 805/68 ze dne 27. června 1968 o společné organizaci trhu s hovězím a telecím masem [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 2916/79 [2], a zejména na čl. 15 odst. 2 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2931/79 ze dne 20. prosince 1979 o poskytování pomoci při vývozu zemědělských produktů, které mohou podléhat zvláštnímu zacházení při dovozu do určité třetí země [3], a zejména na čl.
1 odst. 2 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č. 2973/79 [4] stanoví prováděcí pravidla pro roční vývoz 5000 tun hovězího a telecího masa do Spojených států amerických, které podléhá zvláštnímu zacházení;
vzhledem k tomu, že čl. 1 odst.
2 uvedeného nařízení stanoví, že maso musí pocházet ze zvířat poražených nejpozději jeden měsíc před vývozním celním odbavením; že s ohledem na logistické prostředky se tato lhůta ukázala jako příliš krátká, a je proto vhodné prodloužit ji na dva měsíce;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro hovězí a telecí maso,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V článku 1 nařízení (EHS) č. 2973/79 se odstavec 2 nahrazuje tímto:
"Maso podle odstavce 1 musí splňovat hygienické předpisy požadované v dovážející třetí zemi a musí pocházet ze zvířat poražených nejpozději dva měsíce před vývozním celním odbavením."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 4. srpna 1980.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Rady (EHS) č. 2211/80 ze dne 27. června 1980 o uzavření Dohody o rybolovu mezi Evropským hospodářským společenstvím a vládou Dánska a autonomní vládou Faerských ostrovů
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
vzhledem k tomu, že na základě svého usnesení ze dne 3. listopadu 1976 o některých vnějších aspektech vytvoření rybolovného pásma ve Společenství o šířce 200 mil od 1. ledna 1977 Rada souhlasila s tím, že je třeba pro rybáře Společenství získat práva rybolovu ve vodách třetích zemí a že tato práva je třeba chránit příslušnými dohodami Společenství;
vzhledem k tomu, že by měla být uzavřena dohoda o rybolovu mezi Společenstvím a vládou Dánska a autonomní vládou Faerských ostrovů, podepsaná dne 15. března 1977,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Dohoda o rybolovu mezi Evropským hospodářským společenstvím a vládou Dánska a autonomní vládou Faerských ostrovů se tímto schvaluje jménem Společenství.
Znění dohody je připojeno k tomuto nařízení.
Článek 2
Předseda Rady učiní oznámení podle článku 11 dohody [2].
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 2213/80 ze dne 27. června 1980 o uzavření Dohody mezi vládou Republiky Guinea Bissau a Evropským hospodářským společenstvím o rybolovu při pobřeží Guineje Bissau a o dvou výměnách dopisů týkajících se této záležitosti
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 uvedené smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Shromáždění [1],
vzhledem k tomu, že je v zájmu Společenství, aby byla schválena Dohoda mezi vládou Republiky Guinea Bissau a Evropským hospodářským společenstvím o rybolovu při pobřeží Guineje Bissau a o dvou výměnách dopisů týkajících se této záležitosti, podepsaná v Bruselu dne 27. února 1980;
vzhledem k tomu, že uzavření této dohody činí zbytečným Rozhodnutí Rady 80/255/EHS ze dne 26. února 1980 o uzavření Dohody ve formě výměny dopisů o prozatímním provádění Dohody mezi vládou Republiky Guinea Bissau a Evropským hospodářským společenstvím o rybolovu při pobřeží Guineje Bissau a o dvou výměnách dopisů týkajících se této záležitosti [2],
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Dohoda mezi vládou Republiky Guinea Bissau a Evropským hospodářským společenstvím o rybolovu při pobřeží Guineje Bissau a o dvou výměnách dopisů týkajících se této záležitosti se schvaluje jménem Společenství.
Znění dohody uvedené v předchozím odstavci se připojuje k tomuto nařízení.
Článek 2
Předseda Rady provede oznámení podle článku 18 dohody [3].
Článek 3
Rozhodnutí 80/255/EHS se zrušuje.
Článek 4
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 2214/80 ze dne 27. června 1980 o uzavření Dohody o rybolovu mezi Evropským hospodářským společenstvím a Norským královstvím
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
vzhledem k tomu, že na základě svého usnesení ze dne 3. listopadu 1976 o některých vnějších aspektech vytvoření rybolovného pásma ve Společenství o šířce 200 mil od 1. ledna 1977 Rada souhlasila s tím, že je třeba pro rybáře Společenství získat práva rybolovu ve vodách třetích zemí a že tato práva je třeba chránit příslušnými dohodami Společenství;
vzhledem k tomu, že by měla být schválena Dohoda o rybolovu mezi Společenstvím a Norskem,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Dohoda o rybolovu mezi Evropským hospodářským společenstvím a Norským královstvím se tímto schvaluje jménem Společenství.
Znění dohody se připojuje k tomuto nařízení.
Článek 2
Předseda Rady učiní oznámení podle článku 12 dohody [2].
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
ze dne 3. září 1980, kterým se mění nařízení (EHS) č. 3136/78, kterým se stanoví pravidla pro stanovení dovozních dávek na olivový olej v nabídkovém řízení
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady č. 136/66/EHS ze dne 22. září 1966 o zřízení společné organizace trhu s oleji a tuky1, naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1917/802, a zejména na čl. 16 odst. 6 a čl. 19 odst. 3 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2749/78 ze dne 23. listopadu 1978 o obchodu s oleji a tukymezi Společenstvím a Řeckem3, a zejména na čl. 5 odst. 6 a článek 9 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že podle článku 5 nařízení Komise (EHS) č.
3136/784 naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 1037/795, jsou dovozní licence vydané v nabídkovém řízení platné od data vydání až do konce následujícího třetího měsíce;
vzhledem k tomu, že podle Aktu o přistoupení Řecka se dnem 1. ledna 1981 již nebudou používat dovozní licence pro obchod mezi Společenstvím v původním složení a Řeckem; že je tudíž třeba stanovit 31. prosince 1980 za datum ukončení platnosti licencí uvádějících Řecko jako závaznou zemi původu a provenience;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro oleje a tuky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Do čl. 5 odst. 3 nařízení (EHS) č. 3136/78 se doplňuje nová věta, která zní:
"Avšak pro licence obsahující v kolonkách 13 a 14 slovo "Řecko" nesmí být datum ukončení platnosti těchto licencí pozdější než 31. prosince 1980."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
NAŘÍZENÍ KOMISE (EHS) č. 2309/80 ze dne 3. září 1980, kterým se potřetí mění nařízení (EHS) č. 2960/77, kterým se stanoví pravidla pro prodej olivového oleje ze zásob intervenčních agentur
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady č. 136/66/EHS ze dne 22. září 1966 o zřízení společné organizace trhu s oleji a tuky1, naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1917/802, a zejména na čl. 12 odst. 4 uvedeného nařízení,
16 odst. 1 nařízení Komise (EHS) č.
2960/773 pozměněného nařízením (EHS) č. 914/804 stanoví, že v případě prodeje na vývoz nemá vyvážený olej nárok na vývozní náhradu; že důvodem tohoto ustanovení je to, že minimální cena v rámci nabídkového řízení při vývozu je stanovena na základě cen na světovém trhu;
vzhledem k tomu, že z tohoto důvodu by vyvážené oleje měly být vyňaty z nároku na podporu spotřeby; že je v důsledku toho nezbytné doplnit článek 16 nařízení (EHS) č. 2960/77;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro oleje a tuky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V článku 16 se odstavec 1 nařízení (EHS) 2960/77 nahrazuje tímto:
"Článek 16
1. V případě prodeje na vývoz nemá vyvážený olej nárok na vývozní náhradu podle ustanovení nařízení č. 171/67/EHS ani na podporu spotřeby podle článku 11 nařízení č. 136/66/EHS.
Pro účely nařízení (EHS) č. 754/76 se však takový olej považuje za olej vyhovující ustanovením čl. 2 odst. 1 uvedeného nařízení po dokončení celních vývozních formalit."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
ze dne 30. září 1980, kterým se mění nařízení (EHS) č. 315/68, kterým se stanoví normy jakosti pro květinové cibule a hlízy
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 234/68 ze dne 27. února 1968 o zřízení společné organizace trhu s živými rostlinami a květinářskými produkty [1], a zejména na článek 3 uvedeného nařízení,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že nařízení Rady (EHS) č.
315/68 ze dne 12. března 1968, kterým se stanoví normy jakosti pro květinové cibule a hlízy [2], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
338/77 [3], stanoví v příloze ustanovení týkající se velikostních tříd; že tato ustanovení se nevztahují na produkty Allium neapolitanum, Ixia, Eranthiscilicica a hiemalis, Fritillaria meleagris a jeho kultivary a hybridy, Sparaxis tricolor a jeho kultivary a hybridy; že je třeba tyto produkty zahrnout do uvedené přílohy, aby byly dosaženy účely norem jakosti,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V příloze nařízení (EHS) č. 315/68 se do tabulky v části III v abecedním pořadí doplňují produkty uvedené v příloze tohoto nařízení společně s ustanoveními, která se jich jednotlivě týkají.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č.
2735/80
ze dne 27. října 1980,
kterým se mění nařízení (EHS) č.
1391/78, kterým se stanoví pozměněná prováděcí pravidla k režimu prémií za neuvedení mléka a mléčných výrobků na trh a za přeměnu stád dojnic
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č.
1078/77 ze dne 17. května 1977, kterým se zavádí režim prémií za neuvedení mléka a mléčných výrobků na trh a za přeměnu stád dojnic [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
1365/80 [2], a zejména na článek 7 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že podle čl.
4 odst. 1 nařízení Komise (EHS) č.
1391/78 [3] naposledy pozměněného nařízením (EHS) č.
1799/79 [4] je možné podat žádosti o prémii za neuvedení na trh pouze do 15. září 1980, zatímco podle nařízení (EHS) č.
1365/80 je režim prémií za přeměnu prodloužen až do konce mléčného hospodářského roku 1980/81;
vzhledem k tomu, že článek 12a nařízení (EHS) č.
1391/78 stanoví pro příjemce prémie za přeměnu možnost později se rozhodnout pro režim prémií za neuvedení na trh; že v takovém případě se noví zájemci dostanou do takového postavení, v jakém by byli, kdyby o prémii za neuvedení na trh žádali od počátku;
vzhledem k tomu, že pokud jde o příjemce prémie za přeměnu, kteří podali své žádosti od 16. září 1980, je vhodné upřesnit, že v důsledku zrušení režimu prémií za neuvedení na trh s účinkem od uvedeného data jim nebyla dána uvedená možnost výběru, neboť již neměli možnost požádat o uvedenou prémii od začátku;
vzhledem k tomu, že pokud jde o příjemce prémie za přeměnu, kteří podali své žádosti před 16. zářím 1980, možnost výběru by vedla k obcházení zrušení režimu neuvedení na trh od uvedeného data; že je za těchto okolností nutné stanovit, že po uplynutí přechodného období již příjemci prémie za přeměnu nemohou využívat této možnosti;
vzhledem k tomu, že Řídící výbor pro mléko a mléčné výrobky nezaujal stanovisko ve lhůtě stanovené předsedou,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V článku 12a nařízení (EHS) č.
1391/78 se doplňuje nový odstavec, který zní:
"3.
Prohlášení uvedené v odstavci 1 však mohou příjemci prémie za přeměnu, kteří podali své žádosti o uvedenou prémii před 16. zářím 1980, předložit u příslušného orgánu pouze do 31. prosince 1980."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
ze dne 27. října 1980, kterým se provádí rozhodnutí Rady pro spolupráci EHS-Libanon č. 3/80, kterým se mění protokol o definici pojmu "původní produkty" a metodách správní spolupráce k Dohodě o spolupráci mezi Evropským hospodářským společenstvím a Libanonskou republikou
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 113 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že Dohoda o spolupráci mezi Evropským hospodářským společenstvím a Libanonskou republikou [1] byla podepsána dne 3. května 1977 a vstoupila v platnost dnem 1. listopadu 1978;
vzhledem k tomu, že podle článku 25 protokolu o definici pojmu "původní produkty" a metodách správní spolupráce přijala Rada pro spolupráci EHS-Libanon rozhodnutí č. 3/80, kterým se mění protokol, pokud jde o pravidla původu;
vzhledem k tomu, že rozhodnutí by mělo být použitelné ve Společenství,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Rozhodnutí Rady pro spolupráci EHS-Libanon č. 3/80 je použitelné ve Společenství.
Znění rozhodnutí se připojuje k tomuto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 2940/80 ze dne 13. listopadu 1980, kterým se mění nařízení (EHS) č. 1963/79, kterým se stanoví pravidla pro produkční náhrady pro olivový olej používaný při výrobě některých konzervovaných potravin
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady č. 136/66/EHS ze dne 22. září 1966 o zřízení společné organizace trhu s oleji a tuky [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1917/80 [2],
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2749/78 ze dne 23. listopadu 1978 o obchodu s oleji a tuky mezi Společenstvím a Řeckem [3],
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 591/79 ze dne 26. března 1979, kterým se stanoví obecná pravidla pro produkční náhrady pro olivový olej používaný při výrobě některých konzervovaných potravin [4], a zejména na článek 9 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že čl. 4 odst. 1 a čl. 5 odst. 2 nařízení (EHS) č. 591/79 stanoví, že olivový olej vyprodukovaný ve Společenství a používaný k výrobě konzervovaných potravin je způsobilý pro produkční náhradu včetně částky ve výši podpory spotřeby platné v den uplatnění náhrady;
vzhledem k tomu, že olivový olej pocházející ze Společenství používaný ve výrobě konzervovaných potravin a zakoupený výrobci v obalech s čistým obsahem nejvýše pět litrů je způsobilý pro podporu spotřeby uvedenou v článku 11 nařízení 136/66/EHS; že pouze olivový olej vyprodukovaný ve Společenství a zakoupený výrobci konzerv ve velkém může být tudíž způsobilý pro vyplacení částky produkčnínáhrady uvedené v čl. 4 odst. 1 a čl. 5 odst. 2 nařízení (EHS) č. 591/79; že nařízení (EHS) č. 1963/79 [5] je třeba odpovídajícím způsobem změnit;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro oleje a tuky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (EHS) č. 1963/79 se mění takto: 1. Čl. 1 písm. a) se nahrazuje tímto:
"a) množství olivového oleje dodané do závodu, členěné podle původu a obchodní úpravy;".
2. Doplňuje se článek 9a, který zní:
"Článek 9a
Pro výpočet částky náhrady platí čl. 4 odst. 1 druhý pododstavec nebo čl. 5 odst. 2 nařízení (EHS) č. 591/79 pouze v případě, že olivový olej používaný pro výrobu konzervovaných potravin byl vyprodukován ve Společenství a zakoupen výrobcem v obalech s čistým obsahem nejvýše pět litrů."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 2966/80 ze dne 14. listopadu 1980, kterým se mění některá nařízení o společné organizaci trhů s hovězím, telecím, vepřovým, skopovým a kozím masem, jakož i nařízení (EHS) č. 827/68 a (EHS) č. 950/68
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 234/79 ze dne 5. února 1979 o postupu při přizpůsobování nomenklatury společného celního sazebníku používané pro zemědělské produkty [1], a zejména na článek 2 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 805/68 ze dne 27. června 1968 o společné organizaci trhu s hovězím a telecím masem [2], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 2916/79 [3], a zejména na čl. 10 odst. 5 a čl. 12 odst. 7 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že dánské znění společného celního sazebníku, který je přílohou nařízení Rady (EHS) č.
950/68 [4] naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 2538/80 [5], obsahuje u čísel 01.01 A I, 01.02 A I a 01.03 A I slova "til avlsbrug" (užívaná k plemenitbě) místo "recerene avlsdyr" (čistokrevná plemenná zvířata), jak je tomu v ostatních jazykových zněních;
vzhledem k tomu, že u dodatečných poznámek ke kapitole 2 bodu 1 části A písm. c) druhému pododstavci dánské znění společného celního sazebníku obsahuje část věty "forudsætning af, at denne vægt ikke overstiger…" (… za předpokladu, že tato hmotnost není vyšší než…); že tato část věty musí správně znít "… forudsætning af, at denne forskel ikke overstiger…" (za předpokladu, že tento rozdíl není vyšší než…), jak je tomu v ostatních jazykových zněních;
vzhledem k tomu, že je nutné sladit dánské znění sazebníku s ostatními jazyky;
vzhledem k tomu, že nařízení Rady (EHS) č. 1272/80 ze dne 22. května 1980 o uzavření prozatímní dohody mezi Evropským hospodářským společenstvím a Socialistickou federativní republikou Jugoslávií o obchodních výměnách a obchodní spolupráci [6] stanoví v hlavě I části B preferenční cla pro některé zemědělské produkty, zejména pro výrobky z hovězího a telecího masa čísel 1.02 A II a), 02.01 A II a) 1 aa), 2 aa) a 3 aa) společného celního sazebníku; že pro tyto výrobky byly zrušeny zvláštní dávky a je tudíž možné tato čísla zrušit;
vzhledem k tomu, že ačkoliv preferenční režimy upravené v různých aktech Společenství tvoří nedílnou součást společného celního sazebníku, zdá se vhodné, aby do tohoto nařízení nebyly zahrnuty;
vzhledem k tomu, že v nařízení Rady (EHS) č. 805/68, nařízení Rady (EHS) č. 827/68 ze dne 28. června 1968 o společné organizaci trhu s některými výrobky uvedenými v příloze II Smlouvy [7], naposledy pozměněném nařízením (EHS) č. 1837/80 [8], v nařízení Rady (EHS) č. 2759/75 ze dne 29. října 1975 o společné organizaci trhu s vepřovým masem [9], naposledy pozměněném nařízením (EHS) č. 1423/78 [10], a v nařízení Rady (EHS) č. 1837/80 ze dne 27. června 1980 o společné organizaci trhu se skopovým a kozím masem se nomenklatura společného celního sazebníku používá k rozlišení jednotlivých kategorií zboží a k popisu produktů;
vzhledem k tomu, že v důsledku změn dánského znění nomenklatury společného celního sazebníku je nezbytné upravit nařízení (EHS) č. 805/68, (EHS) č.
2759/75 a (EHS) č. 1837/80; že kromě toho některá tato nařízení užívají místo slov "…bortset fra racerene avlsdyr" (…jiná než čistokrevná plemenná zvířata) a "racerene avlsdyr" (čistokrevná plemenná zvířata) slova "… ikke til avlsbrug" (… neužívaná k plemenitbě) a "til avlsbrug" (užívaná k plemenitbě); že je třeba, aby se v nařízeních použilo stejné znění jako ve společném celním sazebníku;
vzhledem k tomu, že byl konzultován Výbor pro nomenklaturu společného celního sazebníku, pokud jde o změny dánského znění;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídících výborů pro hovězí a telecí maso a pro oleje a tuky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. V dánském znění: a) u čísel 01.01 A I, 01.02 A I, 01.03 A I společného celního sazebníku se popis "Til avlsbrug a)" nahrazuje popisem "Racerene avlsdyr a)";
b) v dodatečných poznámkách ke kapitole 2 části I. A c) druhému pododstavci se slova "…forudsætning af, at denne vægt ikke overstiger…" nahrazují slovy "… forudsætning af, at denne forskel ikke overstiger…".
2. Ve všech jazycích: a) čísla 01.02 A II a 02.01 A II a) společného celního sazebníku se nahrazují tímto: Číslo SCS _BAR_ Popis _BAR_ Celní sazba _BAR_ Všeobecná % nebo dávky (L) _BAR_ Smluvní % _BAR_ 1 _BAR_ 2 _BAR_ 3 _BAR_ 4 _BAR_ 01.02 _BAR_ Živý skot: _BAR_ _BAR_ _BAR_ A.Živý skot: _BAR_ _BAR_ _BAR_ I.(nezměněné) _BAR_ _BAR_ _BAR_ II.Ostatní … _BAR_ 16 + (L) (b), (*) _BAR_ (c), (d) _BAR_
4.(nezměněné) _BAR_ _BAR_ _BAR_ b) Poznámky pod čarou "(a)" vztahující se na předchozí čísla 02.01 A II a) 1 aa), 2 aa) a 3 aa) a poznámky pod čarou "(b)" vztahující se na předchozí čísla 01.02 A II a), 02.01 A II a) 1 aa), 2 aa) a 3 aa) se zrušují.
Z tohoto důvodu: - poznámky pod čarou "(c)", "(d)" a "(e)" vztahující se na čísla 01.02 A II se stávají novými poznámkami "(b)", "(c)" a "(d)" v uvedeném pořadí a
- poznámky pod čarou "(c)", "(d)", "(e)", "(f)" a "(g)" vztahující se na čísla 02.01 A II a) a b) se stávají novými poznámkami "(a)", "(b)", "(c)", "(d)" a "(e)" v uvedeném pořadí,
a
písmena "(c)", "(d)", "(e)", "(f)" a "(g)" ve sloupcích 2, 3 a 4 vztahující se na čísla 01 A II a 4 a 02.01 A II b) se stávají novými písmeny "(a)", "(b)", "(c)", "(d)" a "(e)" v uvedeném pořadí.
Článek 2
Dánské znění článku 1 nařízení (EHS) č. 805/68 se mění takto: 1. V odstavci 1: a) v čísle 01.02 A II se slova "…ikke til avlsbrug" nahrazují slovy "… bortset fra racerene avlsdyr";
b) v čísle 01.02 A I se slova "… til avlsbrug" nahrazují slovy "… racerene avlsdyr";
2. V odst. 2 písm. a) se slova "… ikke til avlsbrug" nahrazují slovy "… bortset fra racerene avlsdyr".
Článek 3
Příloha nařízení (EHS) č. 827/68 se v dánském znění mění takto:
v číslech 01.01 A I a 01.03 A I se popis "til avlsbrug a)" nahrazuje popisem "racerene avlsdyr a)".
Článek 4
Článek 1 nařízení (EHS) č. 2759/75 se v dánském znění mění takto:
v odstavci 1 u čísla 01.03 A II se slova "… ikke til avlsbrug" nahrazují slovy "… bortset fra racerene avlsdyr".
Článek 5
Článek 1 nařízení (EHS) č. 1837/80 se v dánském znění mění takto: v odstavci 1:
1. U čísla 01.04 B se slova "… ikke til avlsbrug" nahrazují slovy "… bortset fra racerene avlsdyr";
2. U čísla 01.04 A se slova "… til avlsbrug" nahrazují slovy "… racerene avlsdyr".
Článek 6
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 3245/80 ze dne 15. prosince 1980 kterým se mění nařízení (EHS) č. 2237/77 o podobě podnikového výkazu používaného pro stanovení příjmů zemědělských podniků
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na smlouvu o přistoupení Řecké republiky k Evropskému společenství a k Evropskému společenství pro atomovou energii [1], podepsanou dne 28. května 1979, a zejména s ohledem na článek 146 aktu připojeného k této smlouvě,
vzhledem k tomu, že podle článku 22 aktu je třeba pozměnit nařízení Komise (EHS) č.
2237/77 [2], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 600/79 [3], za účelem dosažení souladu s pokyny uvedenými v příloze II a v souladu s podmínkami stanovenými v článku 146 tohoto aktu; poté je nezbytné nařízení (EHS) č.
2237/77 odpovídajícím způsobem doplnit,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Příloha II hlava II nařízení (EHS) č. 2237/77 se doplňuje takto: 1. V části "G. Pozemky a budovy, stroje a zařízení a oběžný kapitál" se do poznámky pod čarou k položce "Odpisy strojů a zařízení" vkládá toto:
"GRD 6000"; 2. V části
"I. Daň z přidané hodnoty (DPH)" se u položky 107 "Systém DPH" vkládá toto: "Řecko _BAR_ Kódové číslo _BAR_ DPH se nepoužije _BAR_ 0" _BAR_
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. ledna 1981.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Rady (EHS, Euratom) č. 3308/80 ze dne 16. prosince 1980 o nahrazení evropské zúčtovací jednotky jednotkou ECU v aktech Společenství
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 235 této smlouvy,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství pro atomovou energii, a zejména na článek 203 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č. 3180/78 [3] definovalo novou zúčtovací jednotku pod názvem ECU;
vzhledem k tomu, že je třeba učinit opatření pro sjednocení zúčtovacích jednotek užívaných Společenstvími, a že by proto evropská zúčtovací jednotka měla být ve všech aktech Společenství nahrazena ECU;
vzhledem k tomu, že je nezbytné přijmout ustanovení, které po nahrazení evropské zúčtovací jednotky jednotkou ECU ochrání práva a povinnosti sjednané v evropských zúčtovacích jednotkách,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Ve všech aktech Společenství použitelných v okamžiku vstupu tohoto nařízení v platnost se "evropská zúčtovací jednotka" nahrazuje "ECU".
Článek 2
Definice evropské zúčtovací jednotky platná před vstupem tohoto nařízení v platnost se i nadále použije na práva a povinnosti stanovené v evropských zúčtovacích jednotkách vzniklé před vstupem tohoto nařízení v platnost.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. ledna 1981.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
ze dne 23. prosince 1980, kterým se mění nařízení (EHS) č. 2415/78 o statistickém prahu ve statistice zahraničního obchodu Společenství a statistice obchodu mezi členskými státy
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na akt o přistoupení Řecka, a zejména na článek 146 tohoto aktu,
vzhledem k tomu, že podle článku 22 aktu je nezbytné upravit nařízení Komise (EHS) č. 2415/78 ze dne 17. října 1978 o statistickém prahu ve statistice zahraničního obchodu Společenství a statistice obchodu mezi členskými státy [1] v souladu s obecnými zásadami stanovenými v příloze II tohoto aktu, pokud jde o Řecko, doplněním odpovídající hodnoty statistického prahu ve výši 300 evropských zúčtovacích jednotek vyjádřeného v řeckých drachmách,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V článku 1 nařízení (EHS) č. 2415/78 se doplňují slova:
"pro Řecko 12500 drachem" .
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. ledna 1981.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
ze dne 8. prosince 1980 o uzavření dodatkového protokolu k Dohodě mezi Evropským hospodářským společenstvím a Islandskou republikou v důsledku přistoupení Řecké republiky ke Společenství
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 113 této smlouvy,
s ohledem na doporučení Komise,
vzhledem k tomu, že je třeba schválit dodatkový protokol k Dohodě mezi Evropským hospodářským společenstvím a Islandskou republikou [1], podepsané
Nařízení Rady (EHS) č. 3396/80 ze dne 8. prosince 1980 o uzavření dodatkového protokolu k Dohodě mezi Evropským hospodářským společenstvím a Norským královstvím v důsledku přistoupení Řecké republiky ke Společenství
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 113 této smlouvy,
s ohledem na doporučení Komise,
vzhledem k tomu, že je třeba schválit dodatkový protokol k Dohodě mezi Evropským hospodářským společenstvím a Norským královstvím [1], podepsané
ze dne 8. prosince 1980 o uzavření dodatkového protokolu k Dohodě mezi Evropským hospodářským společenstvím a Švýcarskou konfederací v důsledku přistoupení Řecké republiky ke Společenství
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 113 této smlouvy,
s ohledem na doporučení Komise,
vzhledem k tomu, že je třeba schválit dodatkový protokol k Dohodě mezi Evropským hospodářským společenstvím a Švýcarskou konfederací [1], podepsané
ze dne 22. prosince 1980 o provádění článku 43 Aktu o přistoupení z roku 1979, pokud jde o obchodní režim pro zboží, na něž se vztahují nařízení (EHS) č. 3033/80 a (EHS) č. 3035/80
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na akt o přistoupení z roku 1979, a zejména na článek 43 tohoto aktu,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že článek 43 Aktu stanoví pravidla pro zpracované zemědělské produkty, na něž se nevztahuje příloha II Smlouvy a jichž se týkají následující nařízení Rady:
- (EHS) č. 3033/80 ze dne 11. listopadu 1980, kterým se stanoví obchodní režim pro určité zboží vzniklé zpracováním zemědělských produktů [1] a
- (EHS) č. 3035/80 ze dne 11. listopadu 1980, kterým se stanoví obecná pravidla pro poskytování vývozních náhrad pro některé zemědělské produkty vyvážené ve formě zboží, na něž se nevztahuje příloha II Smlouvy, a kritéria pro stanovení výše těchto náhrad [2];
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č.
3033/80 se týká zejména výpočtu platného poplatku při dovozu dotyčného zboží, a tento poplatek se skládá z valorického cla, které tvoří pevnou složku, a ze složky pohyblivé; že je nezbytné stanovit sazbu cla, které tvoří pevnou složku, kterou Řecká republika uplatňuje na dovozy ze třetích zemí; že tato pevná složka musí být stanovena v souladu s čl. 43 odst.
3 Aktu s vyloučením z celkové ochrany uplatňované Řeckou republikou ke dni přistoupení zemědělské ochrany, která má být zavedena k tomuto dni;
vzhledem k tomu, že v souladu s článkem 15 Dohody o přidružení mezi Evropským hospodářským společenstvím a Řeckem existuje pro některé zboží, na něž se vztahuje nařízení (EHS) č. 3033/80, zůstatkové clo na dovozy do Řecké republiky ze Společenství devíti; že tato cla zůstávají v platnosti, aby byla postupně zrušena v souladu s časovým rozvrhem stanoveným pro průmyslové výrobky v článku 25 Aktu;
vzhledem k tomu, že je pohyblivá složka, která se uplatňuje, pokud je zboží, na něž se vztahuje nařízení (EHS) č. 3033/80, dovezeno do Řecké republiky ze třetích zemí, zvýšena nebo snížena v souladu s čl.
43 odst. 1 druhou odrážkou Aktu, a to podle případu, o přístupovou vyrovnávací částku; že se při dovozu do Společenství devíti z Řecké republiky uplatňuje stejná přístupová vyrovnávací částka na stejné zboží; že vyrovnávací částka platná pro některé zboží dovážené do Společenství devíti z Řecké republiky a využívající výhod snížení pohyblivé složky před přistoupením je podmíněna stropem;
vzhledem k tomu, že v souladu s článkem 6 nařízení (EHS) č. 3033/80 stanoví Komise každé tři měsíce pro každé zboží platnou výši pohyblivé složky pro dovozy do Společenství ze třetích zemí; že se stejný postup se stejnou pravidelností použije pro stanovení vyrovnávacích částek pro dovozy;
vzhledem k tomu, že při vývozu zboží, na něž se vztahuje nařízení (EHS) č. 3035/80, kromě albuminů, ze Společenství devíti do Řecké republiky se poskytuje nebo se vybírá, a to podle případu, přístupová vyrovnávací částka stanovená v souladu s čl. 43 odst. 1 třetí odrážkou Aktu; že při vývozu všeho zboží, na něž se vztahuje nařízení (EHS) č. 3035/80, z Řecké republiky do třetích zemí se uplatňuje stejná přístupová vyrovnávací částka;
vzhledem k tomu, že v souladu s čl.
43 odst.
4 Aktu Řecká republika plně uplatňuje od 1. ledna 1981 nomenklaturu společného celního sazebníku na všechny produkty, na něž se vztahuje toto nařízení, v rámci obchodu se třetími zeměmi; že uvedené pravidlo se nepoužije na zůstatková cla na dovozy ze Společenství devíti; že při dovozech do tohoto členského státu ze třetích zemí uvedený závazek s sebou nese pouze použití pevné složky pro každou ze specifikací společného celního sazebníku;
vzhledem k tomu, že poplatek uplatňovaný Společenstvím devíti od přistoupení na dovoz zboží, na něž se vztahuje nařízení (EHS) č. 3033/80, z Řecké republiky je tvořen přístupovou vyrovnávací částkou; že jsou tedy ustanovení čl.
61 odst. 5 Aktu splněna, pokud přístupová vyrovnávací částka nepřekročí pohyblivou složku platnou pro stejné zboží při dovozu do Společenství devíti ze třetích zemí;
vzhledem k tomu, že celkový čistý poplatek při dovozu do Řecké republiky ze Společenství devíti se rovná souhrnu zůstatkové řecké ochrany a přístupové vyrovnávací částky platné pro vývozy ze Společenství devíti v souladu s čl. 43 odst.
1 čtvrté odrážky Aktu; že je tedy článek 26 aktu dodržen, pokud zůstatková řecká ochrana platná pro dovozy ze Společenství devíti, s přihlédnutím k přístupové vyrovnávací částce platné pro vývozy ze Společenství devíti do Řecké republiky, nepřevyšuje poplatek, který tento členský stát může uložit na stejné zboží dovážené ze třetích zemí;
vzhledem k tomu, že pro provádění pravidla článku 8 nařízení (EHS) č. 3033/80 je nezbytné stanovit ustanovení umožňující Řecké republice ukládat nejvyšší cla stanovená ve společném celním sazebníku;
vzhledem k tomu, že prováděcí pravidla k opatřením stanoveným tímto nařízením mají být stanovena postupem podle článku 26 nařízení Rady (EHS) č. 2727/75 ze dne 29. října 1975 o společné organizaci trhu s obilovinami [3], naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 1547/79 [4], a odpovídajících článků ostatních nařízení o společné organizaci trhů,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Pro účely tohoto nařízení se rozumí: - "Společenstvím devíti" Společenství ve složení před přistoupením Řecké republiky;
- "přístupovou vyrovnávací částkou" vyrovnávací částky uplatňované v obchodu mezi Společenstvím devíti a Řeckou republikou a mezi Řeckou republikou a třetími zeměmi.
2. Přístupové vyrovnávací částky pro produkty, na něž se vztahuje toto nařízení, budou stanoveny a uplatněny, pokud se přístupové vyrovnávací částky uplatňují na jeden nebo více základních produktů, jež byly použity při výrobě produktů, na něž se vztahuje nařízení (EHS) č. 3033/80.
Článek 2
Pro každé číslo nebo položku společného celního sazebníku týkající se zboží, na něž se vztahuje nařízení (EHS) č. 3033/80, je celní sazbou tvořící pevnou složku poplatku, který se uplatňuje od přistoupení na dovoz tohoto zboží do Řecké republiky ze třetích zemí, sazba, která je uvedena ve sloupci 1 přílohy I tohoto nařízení.
Sazby uvedené ve sloupci 1 přílohy I jsou sjednoceny se sazbami společného celního sazebníku v souladu s podmínkami uvedenými v článku 31 Aktu.
První přiblížení se uskuteční od 1. ledna 1981.
Článek 3
Pro zboží, na něž se vztahuje nařízení (EHS) č. 3033/80, které při dovozu do Řecké republiky ze Společenství devíti podléhá zůstatkovému clu, je sazbou této ochrany platnou ode dne přistoupení sazba, která je uvedena v příloze II tohoto nařízení.
Sazby uvedené v příloze II budou postupně odstraněny v souladu s časovým rozvrhem podle článku 25 Aktu.
První přiblížení se uskuteční od 1. ledna 1981.
Výše zůstatkového cla, snížená o poskytnutou přístupovou vyrovnávací částku nebo zvýšená o vybíranou přístupovou vyrovnávací částku v souladu s čl. 43 odst. 1 třetí odrážkou Aktu nepřekročí celkovou výši poplatku, který Řecká republika uplatňuje na stejné zboží, pokud by bylo dovezeno ze třetích zemí.
Článek 4
1. Během období od 1. ledna do 31. ledna 1981 a poté pro každé čtvrtletí počínající 1. únorem, 1. květnem, 1. srpnem a 1. listopadem stanoví Komise pro každé číslo nebo položku společného celního sazebníku týkající se zboží, na něž se vztahuje nařízení (EHS) č.
3033/80: a) přístupovou vyrovnávací částku pro dovozy do Společenství devíti z Řecké republiky;
b) výši pohyblivé složky, opravenou o přístupovou vyrovnávací částku uvedenou v písmenu a) v souladu s čl. 43 odst. 1 druhou odrážkou Aktu, pro dovozy ze třetích zemí do Řecké republiky.
2. Každá přístupová vyrovnávací částka uvedená v odst. 1 písm. a) se rovná sumě přístupových vyrovnávacích částek pro množství různých základních produktů, které jsou v souladu s ustanoveními nařízení (EHS) č. 3034/80 považovány za použité při výrobě zboží, na něž se tato přístupová vyrovnávací částka vztahuje.
Přístupové vyrovnávací částky nepřesahují pohyblivou složku platnou pro stejné zboží dovezené do Společenství devíti ze třetích zemí.
Přístupová vyrovnávací částka: ex 17.04 _BAR_ turecký med, chalva _BAR_ 19.03 _BAR_ těstoviny _BAR_
ex 21.07 _BAR_ potravinové přípravky, jinde neuvedené ani nezahrnuté, obsahující cukr, mléčné výrobky, obiloviny nebo produkty na bázi obilovin _BAR_ může činit nejvýše 60 % pohyblivé částky platné pro dovozy ze třetích zemí pro toto zboží:
3. Přístupová vyrovnávací částka je stanovena na nule, pokud je její výše na nižší úrovni než 1,5 ECU na 100 kilogramů zboží.
4. Platnou přístupovou vyrovnávací částkou je částka, která je platná v den dovozu.
Článek 5
1. Pro každé z čísel nebo položek společného celního sazebníku týkající se zboží, na něž se vztahuje nařízení (EHS) č. 3035/80: - se přístupová vyrovnávací částka uplatňuje na vývozy ze Společenství devíti do Řecké republiky, kromě na položku položky 35.02 A II a), vaječný albumin a mléčný albumin,
- se přístupová vyrovnávací částka uplatňuje na vývozy z Řecké republiky do třetích zemí.
2. Každá z přístupových vyrovnávacích částek zmíněných v odstavci 1 se vypočítá na základě přístupových vyrovnávacích částek stanovených pro základní zemědělské produkty a v souladu s pravidly pro výpočet vývozních náhrad.
3. Platnou přístupovou vyrovnávací částkou je částka, která je platná v den vývozu.
Článek 6
U produktů, pro něž společný celní sazebník stanoví nejvyšší celní sazbu, uplatňuje Řecká republika vůči třetím zemím nejvyšší celní sazbu, která se skládá: a) pokud jde o pevnou složku nejvyšší celní sazby, ze sazby uvedené ve sloupci 2 přílohy I, sjednocené na úroveň společné nejvyšší sazby v souladu s ustanoveními uvedenými v článku 31 Aktu; první přiblížení se uskuteční od 1. ledna 1981;
b) pokud jde případně o pohyblivou složku nejvyšší celní sazby, z dodatečného cla stanoveného v čl. 8 odst. 2 nařízení (EHS) č. 3033/80, opraveného o přístupovou vyrovnávací částku odpovídající množství cukru nebo mouky, na něž se dodatečné clo ukládá.
2. Pro účely použití ustanovení čl. 8 odst. 1 nařízení (EHS) č. 3033/80 na zboží dovážené ze třetích zemí do Řecké republiky stanoví Komise pro období od 1. ledna do 31. ledna 1981 a poté pro každé čtvrtletí počínající 1. únorem, 1. květnem, 1. srpnem a 1. listopadem: a) výše dodatečných cel pro Řeckou republiku;
b) rozdíl mezi cenami uvedenými v čl. 8 odst. 2 písm. a) nařízení (EHS) č. 3033/80.
Článek 7
Prováděcí pravidla k přístupovým vyrovnávacím částkám při dovozu nebo vývozu a jejich platby se stanoví postupem podle článku 26 nařízení (EHS) č. 2727/75 nebo odpovídajících článků ostatních nařízení o společné organizaci trhů.
Článek 8
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. ledna 1981.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Rady (EHS) č. 3453/80 ze dne 22. prosince 1980, kterým se mění nařízení Rady (EHS) č. 154/75 o zřízení registru pěstitelů oliv v členských státech produkujících olivový olej
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na akt o přistoupení z roku 1979, a zejména na články 22 a 146 tohoto aktu,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že nařízení Rady (EHS) č.
154/75 [1] ve znění nařízení (EHS) č. 1794/79 [2] stanoví lhůty pro zřízení registru pěstitelů oliv v producentských členských státech Devítky; že je potřebné stanovit stejné lhůty pro zřízení registru pěstitelů oliv v Řecku a zajistit, aby tyto lhůty začaly ode dne 1. listopadu 1982;
vzhledem k tomu, že v zájmu zabezpečení finančních prostředků na zřízení registru pěstitelů oliv v Řecku je potřebné stanovit částku, o kterou se má srážet podpora produkce u řeckých pěstitelů oliv a období, ve kterém se toto má provádět,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (EHS) č. 154/75 se mění takto:
1. V čl. 1 odst. 2 se doplňuje pododstavec, který zní:
"Lhůty pro zřízení registru pěstitelů oliv
ze dne 22. prosince 1980, kterým se mění nařízení č. 136/66/EHS o zřízení společné organizace trhu s oleji a tuky a nařízení Rady (EHS) č. 516/77 ze dne 14. března 1977 o společné organizaci trhů s výrobky zpracovanými z ovoce a zeleniny
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na akt o přistoupení z roku 1979, a zejména na článek 146 uvedeného aktu,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že článek 21 aktu zavádí do nařízení č.
136/66/EHS [1] naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 1917/80 [2] článek 42b, kterým se stanoví opatření pro přijetí zvláštních ustanovení pro čerstvé a zpracované olivy;
vzhledem k tomu, že nařízení č.
136/66/EHS se na zpracované a konzervované olivy nevztahuje; že seznam výrobků, na které se uvedené nařízení vztahuje, je nutné doplnit, a v důsledku toho je třeba změnit nařízení (EHS) č. 516/77 [3],
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. V čl. 1 odst. 2 písm. d) nařízení 136/66/EHS se vkládají dvě nové podpoložky, které znějí: "Číslo společného celního sazebníku _BAR_ Popis zboží _BAR_
ex 20.02 F _BAR_ Olivy upravené nebo konzervované jinak než v octě nebo v kyselině octové" _BAR_ 2. Položky 20.01 a 20.02 se v článku 1 nařízení (EHS) č. 516/77 nahrazují tímto:
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. ledna 1981.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
NAŘÍZENÍ KOMISE (EHS) č. 3472/80 ze dne 30. prosince 1980, kterým se v důsledku přistoupení Řecka doplňuje příloha nařízení Komise (EHS) č. 3130/78, kterým se stanovují intervenční centra pro olivový olej
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na Akt o přistoupení Řecka k Evropskému hospodářskému společenství a Evropskému společenství pro atomovou energii1, a zejména na článek 146 uvedeného aktu,
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č.
3130/782 stanovuje intervenční centra pro olivový olej v produkujících členských státech; že uvedený seznam center by měl být doplněn, aby bylo vzato v úvahu přistoupení Řecka,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Příloha nařízení Komise (EHS) č. 3130/78 se doplňuje o seznam řeckých intervenčních center uvedených v příloze tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. ledna 1981.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
NAŘÍZENÍ KOMISE (EHS) č.
3473/80
ze dne 30. prosince 1980,
kterým se v důsledku přistoupení Řecka upravují některá nařízení v odvětví olejů a tuků
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na Akt o přistoupení Řecka k Evropskému hospodářskému společenství a Evropskému společenství pro atomovou energii1, a zejména na článek 146 uvedeného aktu,
vzhledem k tomu, že podle článku 22 aktu o přistoupení je třeba dále uvedená nařízení přizpůsobit v souladu s obecnými směry vymezenými v příloze II uvedeného aktu:
- nařízení Komise (EHS) č.
1204/72 ze dne 7. června 1972, kterým se stanoví pravidla pro režim podpor pro olejnatá semena2, naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
2924/803,
- nařízení Komise (EHS) č.
2960/77 ze dne 23. prosince 1977, kterým se stanoví pravidla pro prodej olivového oleje ze zásob intervenčních agentur4, naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
2309/805,
- nařízení Komise (EHS) č.
3136/78 ze dne 28. prosince 1978, kterým se stanoví pravidla pro stanovení dovozních dávek na olivový olej v nabídkovém řízení6, naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
1037/797;
vzhledem k tomu, že je třeba také přizpůsobit nařízení Komise (EHS) č.
3172/80 ze dne 5. prosince 1980, kterým se stanoví pravidla pro režim podpory spotřeby olivového oleje8, nahrazující nařízení (EHS) č.
557/799,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Nařízení (EHS) č.
1204/72 se mění takto:
a) v čl. 27 odst. 2 prvním pododstavci se vkládá nový text, který zní:
"E ";
b) v čl. 27 odst. 2 druhém pododstavci se vkládá nový text, který zní:
" 2 (EOK) . 2114/71 ".
2. V čl. 16 odst. 2 nařízení (EHS) č. 2960/77 se vkládá nový text, který zní:
" (EOK) . 2960/77".
3. V čl. 4 odst. 1 nařízení (EHS) č. 3136/78 se vkládá nový text, který zní:
"- ( ) 100 ".
4. Nařízení (EHS) č.
3172/80 se mění takto:
a) v čl. 4 odst. 1 se vkládají slova:
"- (EOK)-E pro podniky, které se nachází
Nařízení Komise (EHS) č. 3475/80 ze dne 30. prosince 1980, kterým se mění různá nařízení v odvětví cukru a isoglukosy v důsledku přistoupení Řecka
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na akt o přistoupení Řecka, a zejména na článek 146 uvedené aktu,
vzhledem k tomu, že podle článku 22 aktu je třeba upravit různá nařízení týkající se cukru a isoglukosy v souladu s obecnými směry vymezenými v příloze II aktu; že mimoto jsou úpravy nařízení nezahrnuté v aktu nebo v jeho přílohách provedeny v souladu s článkem 146 aktu; že se tyto úpravy vztahují pouze na jazykové doplňky a lhůty uvedené v: - nařízení Komise (EHS) č.
100/72 ze dne 14. ledna 1972, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro denaturaci cukru určeného ke krmení zvířat [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 2847/72 [2],
- nařízení Komise (EHS) č. 2782/76 ze dne 17. listopadu 1976, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro dovoz preferenčního cukru [3],
- nařízení Komise (EHS) č. 2990/76 ze dne 9. prosince 1976, kterým se stanoví zvláštní prováděcí pravidla k režimu dovozních a vývozních licencí pro cukr [4], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1367/78 [5],
- nařízení Komise (EHS) č. 1470/77 ze dne 30. června 1977, kterým se stanoví zvláštní prováděcí pravidla k režimu dovozních a vývozních licenci pro isoglukosu a kterým se mění nařízení (EHS) č. 193/75 [6], v znění nařízení (EHS) č. 1630/79 [7],
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (EHS) č. 100/72 se mění takto: a) v článku 16 se odstavce 3 a 4 nahrazují tímto odstavcem 3:
Článek 2
Nařízení (EHS) č. 2782/76 se mění takto: a) v čl. 6 odst. 1 prvním pododstavci se v první odrážce doplňují slova "έαρμογή τού κανονισμού (EOK) άριθ 2782/76";
Článek 3
Nařízení (EHS) č. 2990/76 se mění takto:
b) v čl. 2 odst. 3 se v prvním pododstavci doplňují slova – "έφαρμοζόμενο ϋψος έπιστροφής";
e) v čl.
3 odst. 1 se v posledním pododstavci doplňují slova – "πρός έξαγωγή χωρίς έπιστροφή ή είσφορά πιστοποιητικό ίσχύον είς:… (Кράτος μέλος)";
f) v článku 6 se v první odrážce doplňují slova – "προτιμησιακήη ζάχαρη (κανονισμόφ (ΕΟΚ) άριθ.
2782/76)"; g) v čl.
10 odst. 2 se v prvním pododstavci doplňují slova – "EX/IM άρθρο 25. όδηγίας ένεργητικής τελειοποιήσεως πιστοποιητικό ίσχύον είς… (Κράτος μέλος έκδόσεως)".
Článek 4
Nařízení (EHS) č. 1470/77 se mění takto: a) v čl. 5a odst. 1 se doplňují slova – "πρός έξαγωγή σύμωνα μέ τό άρτθρο 9 παράγραος 7 τού κανονισμού (EOK) άριθ. 1111/77";
Článek 5
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. ledna 1981.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (EHS) č. 3478/80 ze dne 30. prosince 1980, kterým se v důsledku přistoupení Řecka mění některá nařízení v semenářském odvětví
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na Akt o přistoupení Řecka [1], a zejména na čl.146 odst. 2 uvedeného aktu,
vzhledem k tomu, že podle článku 22 Aktu o přistoupení Řecka je třeba právní akty uvedené v příloze II uvedeného aktu upravit v souladu s obecnými směry vymezenými v uvedené příloze;
vzhledem k tomu, že úpravy je třeba provést i s ohledem na předpisy přijaté po podpisu smlouvy o přistoupení, jejichž platnost přesahuje 1. leden 1981;
vzhledem k tomu, že v odvětví osiv je třeba do nařízení Komise (EHS) č. 1445/76 ze dne 22. června 1976, kterým se stanoví seznam různých odrůd Lolium perenne L. [2], naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 1501/80 [3], a do nařízení Komise (EHS) č. 1119/79 ze dne 6. června 1979, kterým se stanoví zvláštní prováděcí pravidla k režimu dovozních licencí pro osivo [4], naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 1516/79 [5], doplnit některé výrazy v řečtině,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (EHS) č. 1445/76 se mění takto: 1. V nadpisu přílohy I se doplňují slova, která znějí: "Παράρτημα I"
Článek 2
V čl. 6 odst. 2 nařízení (EHS) č. 1119/79 se doplňují nová slova, které znějí: "Ε’ισαγωγή στά πλαίσια νός συμβολαίου πολλαπλασιασμού."
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. ledna 1981.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
NAŘÍZENÍ KOMISE (EHS) č. 3481/80 ze dne 30. prosince 1980, kterým se mění některá nařízení v odvětví ovoce a zeleniny v důsledku přistoupení Řecka
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na Akt o přistoupení Řecka[1], a zejména na článek 146 tohoto aktu,
vzhledem k tomu, že v souladu s článkem 22 aktu o přistoupení musí být provedeny úpravy aktů uvedených v seznamu přílohy II aktu o přistoupení v souladu se směry vymezenými ve zmíněné příloze;
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č. 2638/69[2] pozměněné po podpisu smlouvy o přistoupení, jehož platnost přesahuje termín 1. ledna 1981, musí být upraveno tak, aby bylo v souladu s ustanoveními aktu o přistoupení,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
- , 2, ." 3. V příloze I nařízení (EHS) č. 496/70 se doplňuje následující: "Řecká republika: - , - , - ,
- , 2, ."
- 5, ." 9. V čl. 3 odst. 2 třetím pododstavci nařízení (EHS) č. 2498/75 se doplňuje poznámka, která zní: " , [ ] 2498/75."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. ledna 1981.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Rady (EHS) č. 3485/80
ze dne 22. prosince 1980,
kterým se v důsledku přistoupení Řecka mění nařízení (EHS) č. 2782/75 o produkci násadových vajec a kuřat chovné drůbeže a jejich uvádění na trh
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na akt o přistoupení z roku 1979, a zejména na článek 146 tohoto aktu,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že si přistoupení Řecka vyžádalo změnu nařízení Rady (EHS) č. 2782/75 ze dne 29. října 1975 o produkci násadových vajec a kuřat chovné drůbeže a jejich uvádění na trh [1],
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (EHS) č. 2782/75 se mění takto:
1. v článku 5 se odstavec 3 nahrazuje tímto:
"3. Násadová vejce se přepravují v dokonale čistém balení, které obsahuje pouze násadová vejce stejného druhu, kategorie a typu drůbeže, pocházející z jednoho zařízení, a na kterém jsou minimálně uvedena slova: "eggs for hatching", "rugeaeg", "Bruteier", "αύγά πρός έκκόλαψιυ", "oeufs à couver", "uova da cova", nebo "broedeieren"."
2. článek 6 se nahrazuje tímto:
"Článek 6
Násadová vejce ze třetích zemí mohou být dovážena pouze tehdy, pokud je na nich uvedeno písmem o velikosti nejméně 3 mm jméno země původu a slova "hatching", "rugeaeg", "Brutei", "πρός έκκόλαψιυ", "à couver", "cova", nebo "broedei".
Jejich balení musí obsahovat pouze násadová vejce stejného druhu, kategorie a typu drůbeže ze stejné země původu a od stejného odesílatele, a musejí na nich být uvedeny minimálně tyto údaje:
a) údaje uvedené na vejcích;
b) druh drůbeže, od které vejce pocházejí;
c) jméno nebo název odesílatele a jeho adresa."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. ledna 1981.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (EHS) č. 3491/80 ze dne 30. prosince 1980, kterým se mění nařízení Komise (EHS) č. 584/75, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro zařazování vývozních náhrad v odvětví rýže do nabídkového řízení
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízené Rady (EHS) č. 1418/76 ze dne 21. června 1976 o společné organizaci trhu s rýží [1], naposledy pozměněné Aktem o přistoupení Řecka [2],
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1431/76 ze dne 21. června 1976, kterým se stanoví základní pravidla pro poskytování vývozních náhrad pro rýži a kritéria pro stanovení částky těchto náhrad [3], a zejména na čl.
4 odst. 2 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č. 584/75 [4] stanoví podrobná pravidla pro zařazování vývozních náhrad v odvětví rýže do nabídkového řízení;
vzhledem k tomu, že tento postup by měl být učiněn pružnější zrušením povinnosti zveřejnit v oznámení o nabídkovém řízení celkové množství, pro něž lze stanovit maximální náhradu;
vzhledem k tomu, že u nabídkového řízení, při němž jsou výzvy k předkládání nabídek činěny týdně, mohou být všechny podané nabídky pro náhrady vyšší než nabídky, které odpovídají kritériím stanovených v článcích 2 a 3 nařízení (EHS) č.
1431/76; že by u takového nabídkového řízení v určitých případech mělo být umožněno uvést přijatelnou výši náhrady; vzhledem k tomu, že v praxi se nabídková řízení zahajují pro vývoz do stanovených míst určení; že by na licencích v tomto ohledu měly být uvedeny náležité zvláštní údaje; že by navíc měla být některá ustanovení o vydávání vývozních licencí a uvolnění nabídkové jistoty formulována jasněji; že je proto vhodnější zapracovat všechna tato ustanovení do nařízení (EHS) č.
584/75, než je uvádět zvlášť v každém nařízení o zahájení nabídkového řízení;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro obiloviny,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (EHS) č. 584/75 se mění takto: 1. první pododstavec čl. 1 odst. 1 se nahrazuje tímto:
"1. O zahájení nabídkového řízení uvedeného v čl. 4 odst. 1 nařízení (EHS) č. 1431/76 se rozhodne postupem podle článku 27 nařízení (EHS) č. 1418/76.";
2. ustanovení čl. 1 odst. 2 se nahrazuje tímto:
"2. Zahájení nabídkového řízení je doplněno oznámením o nabídkovém řízení vypracovaným Komisí.
Toto oznámení obsahuje zejména údaje o příslušných termínech, v nichž lze podávat nabídky, a o příslušných subjektech, jimž mají být nabídky adresovány.
Rovněž lze uvést celkové množství, pro které může být stanovena maximální vývozní náhrada podle čl. 5 odst.
1. Mezi zveřejněním oznámení o nabídkovém řízení a prvním datem stanoveným pro podání nabídek musí být dodržena lhůta nejméně 15 dnů.
V oznámení se také uvede konečný termín pro podání nabídek.";
3. vkládá se nový článek, který zní:
"Článek 1a
Nabídkové řízení může být omezeno na vývozy do určitých zemí nebo oblastí.
V takovém případě musí žádost o licenci a licence samotná obsahovat v kolonce 13 země a oblasti určení uvedené v nařízení o zahájení nabídkového řízení.
Licence zavazuje k vývozu do tohoto místa určení.";
4. ustanovení čl. 5 odst. 1 se nahrazuje tímto:
"1.
Na základě obdržených nabídek Komise postupem podle článku 27 nařízení (EHS) č.
1418/76 rozhodne, že stanoví maximální částku vývozní náhrady, zejména s přihlédnutím ke kritériím stanoveným v článcích 2 a 3 nařízení (EHS) č. 1431/76, nebo že nevybere žádnou nabídku.";
5. článek 7 se nahrazuje tímto: "Článek 7
1. Nabídková jistota se uvolní: a) pokud nabídka nebyla vybrána;
b) - pokud žadatel prokáže, že se vývoz uskutečnil za použití licence vydané podle čl. 8 odst. 1 a
- za podmínek, které jsou totožné s podmínkami použitelnými pro uvolnění jistoty pro vývozní licenci vydanou na základě nabídkového řízení;
c) pokud vývoz nemohl být uskutečněn z důvodu vyšší moci.
2. Pro nabídkovou jistotu se použijí ustanovení čl. 18 odst. 4 nařízení (EHS) č. 193/75.";
6. článek 8 se nahrazuje tímto:
"Článek 8 1. Pokud účastník žádá ve stanovené lhůtě o vývozní licenci uvedenou v čl. 2 odst. 3 písm. b), licence se vydá pro množství, jež byla vybrána. V případě vyšší moci může být stanovená lhůta prodloužena.
2. Nebyl-li dodržen závazek podle čl. 2 odst. 3 písm b), nabídková jistota, s výjimkou případů vyšší moci, propadne."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č.
3510/80
ze dne 23. prosince 1980
o definici pojmu "původní produkty" pro účely celních preferencí, které Evropské hospodářské společenství poskytuje v případě některých produktů z rozvojových zemí
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č.
3322/80 ze dne 16. prosince 1980, které stanovuje víceletý systém všeobecných celních preferencí a jeho používání v roce 1981 na některé průmyslové výrobky pocházející z rozvojových zemí [1], a zejména na článek 1 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č.
3320/80 ze dne 16. prosince 1980 o otevření, přidělování a správě celních preferencí Společenství na textilní výrobky pocházející z rozvojových zemí a území [2], a zejména na článek 1 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č.
3321/80 ze dne 16. prosince 1980, které stanovuje víceletý systém všeobecných celních preferencí a jeho používání v roce 1981 na některé zemědělské produkty pocházející z rozvojových zemí [3], a zejména na článek 1 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že pro zboží uvedené ve zmiňovaných nařízeních by měla být stanovena pravidla za účelem definování podmínek, za kterých tyto produkty získávají charakter původních produktů, způsob prokazování a podmínky jeho ověřování; že je vhodné pro tento účel přijmout ustanovení nařízení (EHS) č.
3067/79 ze dne 20. prosince 1979 o definici pojmu "původní produkty" pro účely celních preferencí, které Evropské hospodářské společenství poskytuje v případě některých produktů z rozvojových zemí [4]; že je nezbytné změnit toto nařízení s ohledem na získané zkušenosti;
vzhledem k tomu, že rozhodnutí zástupců vlád členských států Evropského společenství uhlí a oceli, zasedajících v Radě, ze dne 16. prosince 1980 stanovující na rok 1981 všeobecné celní preference pro některé výrobky z oceli pocházející z rozvojových zemí (80/1185/ESUO) [5] stanoví, že pojem původní produkty se definuje podle postupu stanoveného v článku 14 nařízení Rady (EHS) č.
802/68 ze dne 27. června 1968 o společné definici pojmu "původ zboží" [6]; že pravidla, která se mají používat pro tento účel, by měla být stejná jako ta, která byla stanovena pro ostatní produkty;
vzhledem k tomu, že je nezbytné vydat přechodná ustanovení ve prospěch některých z těch států, jejichž produkty nebyly dříve zařazeny do celních preferencí;
vzhledem k tomu, že opatření stanovená v tomto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro otázky původu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
HLAVA 1
Článek 1
1. Pro účely provádění ustanovení o celních preferencích poskytnutých Společenstvím na některé produkty pocházející z rozvojových zemí, se za produkty pocházející ze země, která požívá těchto preferencí (dále jen "zvýhodněná země"), považují, za předpokladu, že uvedené zboží bylo dopraveno přímo, ve smyslu článku 5, do Společenství:
a) produkty zcela získané v dané zemi;
b) produkty zcela získané v dané zemi, při jejichž výrobě se používají produkty jiné než ty, které jsou uvedené v písm. a), za předpokladu, že zmiňované produkty prošly podstatným opracováním nebo zpracováním ve smyslu článku 3.
2. Produkty uvedené v seznamu C jsou vyloučeny z působnosti tohoto nařízení.
Článek 2
Za zcela získané ve zvýhodněné zemi se ve smyslu čl. 1 písm. a) považují:
a) nerostné produkty tam vytěžené z půdy nebo z mořského dna;
b) rostlinné produkty tam sklizené;
c) živá zvířata tam narozená nebo vylíhnutá a odchovaná;
d) produkty získané z živých zvířat tam chovaných;
e) produkty tamního lovu nebo rybolovu;
f) produkty mořského rybolovu a jiné produkty vytěžené z moře tamními plavidly;
g) produkty vyrobené nebo získané na palubě tamních výrobních plavidel z produktů uvedených v písm. f);
h) vyřazené předměty tam sebrané, jsou-li použitelné pouze k opětovnému získání surovin;
i) odpady a zbytky pocházející z výrobních operací tam provedených;
j) produkty tam vyrobené výhradně z produktů uvedených v písm. a) až i).
Článek 3
1. Pro účely čl. 1 písm. b) se za dostatečné opracování nebo zpracování považuje:
a) opracování nebo zpracování, v jehož důsledku se získané produkty zařadí do jiného čísla než je to, které se týká každého z produktů opracovaných nebo zpracovaných, ovšem s výjimkou opracování nebo zpracování uvedeného v seznamu A, kde se použijí zvláštní ustanovení tohoto seznamu;
b) opracování nebo zpracování uvedené v seznamu B.
Výrazy "oddíl", "kapitola" a "číslo" znamenají příslušné oddíly, kapitoly a čísla v nomenklatuře Rady pro celní spolupráci pro třídění zboží v celních sazebnících.
2. Když pro daný získaný produkt procentuální pravidlo v seznamu A a seznamu B omezuje hodnotu materiálů a dílů, které se mohou použít, celková hodnota těchto materiálů a dílů, ať již v průběhu opracování, zpracování nebo montáže změnily nebo nezměnily číslo sazebníku v mezích omezení a podle podmínek stanovených v každém z uvedených dvou seznamů nesmí překročit v poměru k hodnotě získaného produktu hodnotu, která odpovídá buď společné sazbě, pokud jsou sazby totožné v obou seznamech, nebo vyšší z obou, jestliže se liší.
3. Pro účely čl. 1 písm. b) se v každém případě nebudou pro přidělení statusu původu považovat za dostatečné opracování nebo zpracování, bez ohledu na to, zda dochází ke změně čísla:
a) operace pro zajištění uchování produktů v nezměněném stavu během přepravy a skladování (větrání, rozprostření, sušení, chlazení, naložení do slaného nebo sirného nálevu nebo vody s přidáním jiných látek, odstranění poškozených částí a obdobné operace);
b) jednoduché operace spočívající ve zbavování prachu, prosévání, výběru, třídění, seřazování (včetně skládání souprav produktů), umývání, natírání, krájení;
c) i) výměna obalů, rozdělení nebo spojování nákladových kusů;
ii) prosté plnění do lahví, baněk, uložení do pytlů, beden, krabic, upevnění na podložky apod. a veškeré ostatní jednoduché operace obalové úpravy;
d) připevňování značek, štítků nebo obdobných rozlišovacích znaků na produkty nebo jejich obaly;
e) prosté mísení produktů, též různého druhu, pokud jedna nebo více součástí směsi nesplňuje podmínky stanovené v tomto nařízení, aby mohly být považovány za původní;
f) prosté spojení částí produktů za účelem vytvoření úplného produktu;
g) kombinace dvou nebo více operací uvedených v písmenech a) až f);
h) porážení zvířat.
Článek 4
Pokud seznamy A a B uváděné v článku 3 stanoví, že produkty získané ve zvýhodněné zemi se považují za pocházející z daného státu pouze tehdy, jestliže hodnota použitých produktů nepřekračuje dané procento hodnoty získaných produktů, hodnota, která se bere v úvahu pro určení tohoto procenta, je:
- na jedné straně,
pokud se týká produktů, jejichž dovoz může být prokázán, jejich celní hodnota v době dovozu;
pokud se týká produktů neurčeného původu, nejdříve zjistitelná cena zaplacená za takové produkty na území státu, kde probíhá výroba;
- na druhé straně,
cena získaných produktů ze závodu snížená o vrácené vnitřní daně nebo vnitřní daně, které budou vráceny při vývozu.
Článek 5
1. Za přímo dopravované z vyvážející zvýhodněné země do Společenství se považují:
a) produkty přepravované bez vstupu na území jiné země;
b) produkty přepravované přes území států jiných než je vyvážející zvýhodněná země, s a nebo bez překládky nebo dočasného skladování v uvedených státech, za předpokladu, že doprava přes uvedené státy je opodstatněná zeměpisnými důvody nebo výlučně s ohledem na dopravní požadavky a že produkty zůstaly pod dohledem celních orgánů země tranzitu nebo uskladnění a nebyly propuštěny do obchodu nebo dodány v daném státě k domácímu použití a neprošly operacemi jinými než vyložení, nové naložení a jakoukoli operací určenou k tomu, aby se udržely v nezměněném stavu;
c) produkty přepravované přes území Rakouska, Finska, Norska, Švédska nebo Švýcarska, které jsou následně zcela nebo zčásti zpětně vyvezeny do Společenství, za předpokladu, že produkty zůstaly pod dohledem celních orgánů státu tranzitu nebo uskladňování a nebyly propuštěny pro domácí spotřebu a neprošly operacemi jinými než vyložení, zpětné naložení a jakoukoli operací určenou k tomu, aby byly uchovány v nezměněném stavu.
2. Splnění podmínek uvedených v odst. 1 písm. b) a písm. c) se příslušným celním orgánům Společenství prokáže předložením:
a) nákladního listu vystaveného ve vyvážející zvýhodněné zemi, který se týká průchodu zemí tranzitu nebo
b) potvrzení celních orgánů země tranzitu:
- uvádějícím přesný popis produktů,
- stanovujícím data vykládky a zpětné nakládky produktů nebo jejich naložení nebo vyložení z lodi, s uvedením totožnosti použitých lodí,
- potvrzujícím podmínky, za kterých produkty zůstaly v tranzitní zemi nebo
c) pokud nelze předložit uvedené, jakýchkoli průkazných dokladů.
Článek 6
1. Na původní produkty ve smyslu tohoto nařízení se vztahují při dovozu do Společenství celní preference uvedené v článku 1 při předložení tiskopisu A osvědčení o původu vystaveného buď celními orgány nebo jinými vládními orgány vyvážející zvýhodněné země, s výhradou toho, že zmíněné země jsou nápomocny Společenství tím, že dovolují celním orgánům členských států, aby ověřily pravost dokladu nebo správnost informací, které se týkají pravého původu dotyčných produktů.
2. Avšak na původní produkty ve smyslu tohoto nařízení, které se zasílají poštou (včetně těch, které jsou zaslané balíkovou poštou), se, za předpokladu, že zásilka obsahuje pouze původní produkty a že jejich hodnota nepřekračuje 1420 EZJ [7] za jednu zásilku, vztahují při vstupu do Společenství ustanovení týkající se celních preferencí uvedené v článku 1 při předložení tiskopisu APR, za podmínky, že pomoc uvedená v předchozím odstavci se použije za stejných podmínek i na tento tiskopis.
3. Na původní produkty ve smyslu tohoto nařízení se vztahují při dovozu do Společenství celní preference uvedené v článku 1 při předložení tiskopisu A osvědčení o původu, vystaveného celními orgány Rakouska, Finska, Norska, Švédska nebo Švýcarska na základě tiskopisu A osvědčení o původu vystaveného příslušnými orgány vyvážející zvýhodněné země, za předpokladu, že byly splněny podmínky stanovené v článku 5 a s výhradou toho, že Rakousko, Finsko, Norsko, Švédsko nebo Švýcarsko jsou nápomocny Společenství tím, že dovolí svým celním orgánům, aby ověřily pravost a správnost tiskopisu A osvědčení o původu.
Postup stanovený v čl. 12 odst.
1 se použije obdobně. Doba stanovená v prvním pododstavci článku 27 se prodlužuje na osm měsíců.
4. Aniž je dotčen čl. 3 odst. 3, pokud se na žádost celního deklaranta rozebraný nebo nesmontovaný produkt kapitoly 84 nebo 85 společného celního sazebníku (SCS) dováží po částech za podmínek stanovených příslušnými orgány, považuje se za jeden produkt a osvědčení o původu na tiskopisu A se může předkládat za celý produkt po dovozu první části.
5. Příslušenství, náhradní díly a nástroje dodávané spolu se strojem, přístrojem, nástrojem nebo vozidlem se považují za jeden celek se strojem, přístrojem, nástrojem, zařízením nebo vozidlem, jestliže jsou součástí jejich běžného vybavení a jsou zahrnuty v ceně nebo nejsou fakturovány zvlášť.
6. Soupravy ve smyslu všeobecného pravidla 3 nomenklatury Rady pro celní spolupráci se považují za původní produkty, jestliže jsou původními produkty všechny součásti, z nichž se skládají.
Přesto však, je-li souprava složena z původních i nepůvodních součástí, se považuje za původní produkt jako celek, jestliže hodnota nepůvodních součástí nepřekračuje 15 % celkové hodnoty soupravy.
Článek 7
1. Tiskopis A osvědčení o původu se musí předložit celnímu úřadu Společenství, ve kterém se zboží předkládá během deseti měsíců od data vystavení příslušným vládním orgánem vyvážející zvýhodněné země.
2. Tiskopis A osvědčení o původu předložený příslušným celním orgánům ve Společenství po uplynutí lhůty stanovené v odstavci 1 může být přijat pro účely žádosti o celní preference uvedené v článku 1, když k nedodržení této lhůty došlo z důvodu vyšší moci nebo výjimečných okolností.
Příslušné celní orgány Společenství mohou také přijmout tato osvědčení, pokud jim produkty byly předloženy před uplynutím uvedené lhůty.
Článek 8
Osvědčení se předkládá celním orgánům v členském státu dovozu v souladu s postupy stanovenými tímto státem.
Uvedené orgány mohou vyžadovat překlad osvědčení.
Mohou také vyžadovat, aby celní prohlášení bylo provázeno prohlášením dovozce, že produkty splňují podmínky vyžadované pro celní preference uvedené v článku 1.
Článek 9
1. Společenství propustí produkty zasílané jako malé balíčky soukromým osobám nebo tvořící součást osobního zavazadla cestujících jako původní produkty, na které se vztahují celní preference uvedené v článku 1, aniž by vyžadovalo předložení tiskopisu A osvědčení o původu nebo vyplnění tiskopisu APR, za předpokladu, že tyto produkty nejsou určeny k obchodním účelům a byly prohlášeny za splňující podmínky požadované pro použití uvedeného článku a pokud nejsou pochybnosti o pravdivosti takového prohlášení.
2. Dovozy, které jsou příležitostné a skládají se výlučně z produktů pro osobní použití příjemců nebo cestujících nebo jejich rodin, se nepovažují za dovozy k obchodním účelům, jestliže je zřejmé z charakteru a množství produktů, že záměrem není žádný obchodní účel.
Kromě toho, celková hodnota těchto produktů nesmí překročit 90 evropských zúčtovacích jednotek v případě malých zásilek nebo 285 evropských zúčtovacích jednotek v případě obsahu osobního zavazadla cestujících.
Článek 10
1. Na produkty zasílané ze zvýhodněné země na výstavu v jiné zemi a prodané pro dovoz do Společenství se při dovozu uplatní celní preference uvedené v článku 1 pod podmínkou, že produkty splňují požadavky tohoto nařízení, aby byly považovány za pocházející z vyvážející zvýhodněné země, a za předpokladu, že příslušným celním orgánům Společenství je věrohodně prokázáno, že:
a) vývozce zaslal produkty z území vyvážející zvýhodněné země přímo do země, ve které se výstava koná;
b) produkty byly prodány nebo jinak postoupeny vývozcem příjemci ve Společenství;
c) produkty byly zaslány do Společenství ve stavu, ve kterém byly zaslány na výstavu;
d) produkty nebyly od okamžiku odeslání na výstavu použity pro žádný jiný účel než předvedení na výstavě.
2. Tiskopis A osvědčení o původu se musí předložit příslušným celním orgánům Společenství obvyklým způsobem.
Musí se uvést název a adresa výstavy.
V případě potřeby mohou být požadovány další doklady o druhu produktů a okolnostech, za kterých byly vystavovány.
3. Odstavec 1 se vztahuje na všechny výstavy, veletrhy a podobné veřejné akce obchodní, průmyslové, zemědělské nebo řemeslné, v jejichž průběhu produkty zůstávají pod celním dohledem, s výjimkou výstav pořádaných soukromě v prodejnách nebo obchodních místnostech s úmyslem prodat zahraniční produkty.
Článek 11
Zjištění mírných rozdílů mezi prohlášeními v osvědčení a těmi, které jsou v dokladech předložených v celním úřadě pro účely provedení formalit k dovozu produktů, nevedou samy o sobě k neplatnosti osvědčení za předpokladu, že je řádně zjištěno, že osvědčení odpovídá dotyčným produktům.
Článek 12
1. Následné ověřování osvědčení na tiskopisu A a tiskopisu APR se provádí namátkově nebo kdykoli mají příslušné celní orgány Společenství důvodné pochybnosti o pravosti dokladu nebo přesnosti informací o skutečném původu dotyčných produktů.
2. Pro účely odstavce 1, příslušné celní orgány Společenství vrátí tiskopis A osvědčení nebo tiskopis APR příslušnému vládnímu orgánu vyvážející zvýhodněné země a uvedou, pokud je to vhodné, věcné nebo formální důvody pro vyšetření.
Jestliže byla předložena faktura, tato faktura nebo její kopie se připojí k tiskopisu APR. Celní orgány také zašlou všechny informace, které byly získány a které naznačují, že údaje udané v uvedeném osvědčení nebo uvedeném tiskopisu nejsou přesné.
Jestliže uvedené orgány rozhodnou pozastavit platnost celních preferencí uvedených v článku 1 v souvislosti s výsledky ověření, nabídnou dovozci propuštění produktů s výhradou všech ochranných opatření považovaných za nezbytná.
Článek 13
Vysvětlivky, seznamy A, B a C, vzor tiskopisu A osvědčení o původu a vzor tiskopisu APR, které jsou přílohou tohoto nařízení, jsou jeho nedílnou součástí.
HLAVA II
Článek 14
Za účelem provádění ustanovení o celních preferencích uvedených v článku 1, každá zvýhodněná země dodržuje nebo zajišťuje dodržování pravidel týkajících se vyplňování a vystavování tiskopisů A osvědčení o původu, podmínek pro použití tiskopisu APR a těch, které se týkají správní spolupráce obsažených v následujících článcích.
Oddíl I
Vyplňování a vystavování tiskopisů A osvědčení o původu
Článek 15
1. Osvědčení o původu se vystavuje pouze na základě písemné žádosti vývozce nebo jeho pověřeného zástupce.
2. Vývozce nebo jeho zástupce předloží se svou žádostí každý vhodný podpůrný doklad, který prokazuje, že produkty, které se mají vyvážet, přicházejí v úvahu pro vystavení osvědčení o původu.
Článek 16
Za zajištění, že osvědčení a žádosti jsou řádně vyplněné, odpovídají příslušné vládní orgány vyvážejících zvýhodněných zemí.
Článek 17
Osvědčení musí odpovídat vzoru uvedenému v příloze.
Osvědčení má rozměry 210 × 297 mm, přičemž přípustná odchylka je od – 5 mm do + 8 mm na délku.
Použitý papír je bílý psací papír, hlazený, neobsahující mechanickou celulózu a o plošné hmotnosti nejméně 25 g/m2.
Na pozadí je opatřena zeleným gilošovaným vzorem, na němž je patrný jakýkoli pokus o padělání mechanickými nebo chemickými prostředky.
Jestliže osvědčení mají několik kopií, pouze vrchní kopie, která je prvopisem, je opatřena zeleným gilošovaným vzorem.
Používání angličtiny nebo francouzštiny pro poznámky na zadní straně osvědčení není povinné.
Každé osvědčení musí mít pořadové číslo, vytištěné nebo jinak uvedené, podle kterého může být identifikováno.
Vydává se v angličtině nebo francouzštině.
Jestliže se vyplňuje rukou, zápisy musí být provedeny inkoustem a tiskacím písmem.
Článek 18
Jelikož osvědčení o původu představuje průkazní doklad pro účely ustanovení o celních preferencích uvedených v článku 1, příslušné vládní orgány vyvážející zvýhodněné země odpovídají za přijetí všech kroků nezbytných pro ověření původu produktů a kontrolu ostatních prohlášení na osvědčení.
Článek 19
1. Osvědčení vystavuje příslušný vládní orgán zvýhodněné země, jestliže lze produkty, které se mají vyvážet, považovat za produkty pocházející z této země ve smyslu hlavy I tohoto nařízení.
2. Podpis se zapisuje do kolonky 11 osvědčení a musí být proveden vlastnoručně.
3. Za účelem ověření, zda byly splněny podmínky stanovené v odstavci 1, má příslušný vládní orgán právo vyžadovat jakýkoli průkazný doklad nebo provést jakoukoli kontrolu, kterou považuje za vhodnou.
4. Příslušný vládní orgán zvýhodněné země odmítne vystavit osvědčení, jestliže se z předložených dokladů vyplývá, že produkty, ke kterým se vztahuje, nejsou určeny pro Společenství nebo pro zemi poskytující preference a uplatňující stejná pravidla jako jsou ta, která jsou stanovena v hlavě I tohoto nařízení.
Článek 20
Osvědčení je vývozci k dispozici, jakmile se vývoz skutečně provede nebo když je jisté, že se provede.
Článek 21
Vzhledem k tomu, že v kolonce 12 má být řádně uveden údaj "Evropské hospodářské společenství" nebo jeden z členských států jako dovážející země, vyplnění kolonky 2 tiskopisu A osvědčení o původu je nepovinné.
Článek 22
Vždy je možné nahradit jeden nebo více tiskopisů A osvědčení o původu jedním nebo více jinými takovými osvědčeními, za předpokladu, že se to provádí v celním úřadu ve Společenství, kde jsou produkty umístěné.
Článek 23
1. Ve výjimečných případech se může osvědčení vystavit po skutečném vývozu produktů, ke kterým se vztahuje, jestliže nebylo vystaveno v době vývozu v důsledku neúmyslných chyb nebo opomenutí nebo jiných zvláštních okolností.
2. Příslušný vládní orgán může vystavit osvědčení zpětně jen po ověření, že údaje obsažené v žádosti vývozce souhlasí s těmi, které jsou obsažené v odpovídajících vývozních dokladech a že když byl dotyčný produkt vyvážen, nebylo vystaveno žádné osvědčení o původu.
Tiskopis A osvědčení o původu vydaný zpětně musí mít v kolonce 4 údaj "Delivré a posteriori" nebo "Issued retrospectively".
Článek 24
V případě krádeže, ztráty nebo zničení osvědčení o původu může vývozce požádat příslušný vládní orgán, který osvědčení vystavil, o vystavení duplikátu na základě dokladů o vývozu, které mají ve svém držení.
Duplikát tiskopisu A vystavený tímto způsobem musí v kolonce 4 obsahovat údaj "duplicata" nebo "duplicate" a musí být opatřen datem vydání a pořadovým číslem osvědčení o původu.
Pro účely článku 7 se duplikát stává platný dnem, kdy byl vydán prvopis osvědčení.
Oddíl II
Vyplňování tiskopisů APR
Článek 25
1. Tiskopis APR musí odpovídat vzoru uvedenému v příloze.
2. Tiskopis APR má rozměry 210 x 148 mm, přičemž přípustná odchylka je od –5 mm a do + 8 mm na délku.
Použitý papír musí být bílý psací papír, hlazený, neobsahující mechanickou celulózu a o plošné hmotnosti nejméně 64 g/m2.
Používání angličtiny nebo francouzštiny pro poznámky připojené k tiskopisu APR není povinné.
Každý tiskopis musí mít pořadové číslo, vytištěné nebo jinak uvedené, podle kterého může být identifikován.
3. Pro každou zásilku se vydává jeden tiskopis APR.
4. Tiskopis APR vyplňuje a podpisuje vývozce nebo, na jeho odpovědnost, jeho pověřený zástupce.
Vyhotovuje se v angličtině nebo francouzštině. Pokud se vyplňuje rukou, musí být vyplněn inkoustem a tiskacím písmem.
Podpis umístěný v kolonce 6 tiskopisu musí být vlastnoruční.
5. Jestliže zboží obsažené v zásilce již bylo podrobeno ověření ve vyvážejícím zemi vzhledem k definici pojmu "původní produkty", vývozce se může odvolat na tuto kontrolu v kolonce 7 "Poznámky" tiskopisu APR.
Oddíl III
Metody správní spolupráce
Článek 26
Zvýhodněné země zasílají Komisi Evropských společenství názvy a adresy vládních orgánů příslušných pro vystavování osvědčení o původu společně se vzory razítek používaných těmito orgány.
Komise zašle tyto informace celním orgánům členských států.
Článek 27
1. Jakmile byla podána žádost o následné ověření v souladu s článkem 12 hlavy I, toto ověření se provádí a jeho výsledky se sdělují příslušným celním orgánům ve Společenství během maximálně šesti měsíců.
Výsledky musí být takové, aby se zjistilo, zda tiskopis A osvědčení o původu nebo tiskopis APR, kterého se to týká, se vztahuje na produkty skutečně vyvezené a zda se na tyto produkty skutečně mohly vztahovat celní preference uvedené v článku 1.
2. V případech důvodných pochybností, pokud nedojde odpověď během šesti měsíců stanovených v předchozím odstavci nebo jestliže odpověď neobsahuje dostačující informace pro určení pravosti dotyčného dokladu nebo skutečného původu produktů, zasílá se uvedeným orgánům druhé oznámení.
Jestliže po druhém oznámení výsledky ověření nejsou sděleny dožadujícím orgánům co nejdříve nebo nejpozději během čtyř měsíců nebo jestliže výsledky nedovolují určení pravosti dotyčného dokladu nebo skutečného původu produktů, dožadující orgány odmítají poskytnout, s výjimkou případu vyšší moci nebo vyjímečných okolností, jakékoli výhody ze všeobecných celních preferencí.
3. Za účelem následného ověření tiskopisu A osvědčení o původu, kopie osvědčení stejně tak jako veškeré vývozní doklady, které se k němu vztahují, se uloží minimálně na dobu dvou let u příslušného vládního orgánu ve vyvážející zvýhodněné zemi.
Článek 28
1. Aniž je dotčen čl. 29 odst. 2, ověření pravosti stanovené v čl. 1 odst. 3 a čl. 8 odst. 2 nařízení Rady (EHS) č. 3321/80 se uvede do kolonky 7 tiskopisu A osvědčení o původu stanoveným v tomto nařízení.
2. Ověření uvedené v odstavci 1 se skládá z popisu zboží uvedeného v odstavci 3 a razítka pověřeného vládního orgánu s vlastnoručním podpisem úředníka oprávněného ověřovat pravost popisu zboží uvedeného v kolonce 7.
3. Popis zboží v kolonce 7 osvědčení o původu je podle dotyčného produktu tento:
- nebo , - nebo .
4. Ověření pravosti platná v roce 1980 se mohou stále používat.
Článek 29
1. Zvýhodněné země sdělí Komisi Evropských společenství názvy a adresy vládních orgánů, které smějí vystavovat osvědčení uvedená v článku 29 a poskytne vzory otisků razítka, které používají.
Komise rozešle tyto informace celním orgánům členských států.
2. Odchylně od čl. 28 odst. 1 a odst. 2 a aniž je dotčen čl. 28 odst. 3, jakož i odstavec 1 tohoto článku, razítko orgánu oprávněného k potvrzení pravosti popisu zboží uvedeného v čl. 28 odst. 3 se neuvede do kolonky 7 osvědčení o původu, jestliže orgán pověřený k vystavení osvědčení o původu je vládním orgánem pověřeným k vydávání potvrzení o pravosti.
Článek 30
Čl. 5 odst. 1 písm. c) a čl. 6 odst. 3 tohoto nařízení jsou použitelné jen v rozsahu, v němž, v rámci celních preferencí poskytovaných Rakouskem, Finskem, Norskem, Švédskem a Švýcarskem některým produktům pocházejícím z rozvojových zemí, tyto země použijí ustanovení obdobná jako ta výše uvedená.
Komise informuje celní orgány členských států o tom, že dotyčné státy přijaly tato ustanovení a sdělí jim datum nabytí účinnosti ustanovení uvedených v čl. 5 odst. 1 písm. c) a čl. 6 odst. 3 a podobných ustanovení přijatých dotyčným státem nebo státy.
Článek 31
1. Aniž je dotčen článek 8, po dobu šesti měsíců od data vstupu tohoto nařízení v platnost se smějí tiskopisy A osvědčení o původu, společně s průkazným dokladem o přímé dopravě předkládat pro ty produkty, které jsou uvedené v následujícím odstavci 2, které jsou v době vstupu v platnost ustanovení o celních preferencích poskytnutých za tím účelem, buď v tranzitním režimu nebo jsou ve Společenství v režimu dočasného uskladnění, ve svobodných celních skladech nebo svobodném celním pásmu.
2. Ustanovení odstavce 1 se použije na produkty uvedené na seznamu v příloze I.
Článek 32
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Použije se ode dne 1. ledna 1981.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (EHS) č.
3512/80
ze dne 23. prosince 1980
o odchylce od článků 1, 6 a 12 nařízení Komise (EHS) č. 3510/80 ze dne 23. prosince 1980 č.
3510/80 ze dne 23. prosince 1980 o definici pojmu původní produkty pro účely celních preferencí, které Evropské hospodářské společenství poskytuje v případě některých produktů z rozvojových zemí, pro země Středoamerického společného trhu
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
vzhledem k tomu, že pro účely uplatňování ustanovení týkajících se celních preferencí, které Společenství poskytlo některým produktům pocházejícím z rozvojových zemí, byly rozhodnutím Komise (EHS) č.
3510/80 [1] (dále jen "základní nařízení") stanoveny pravidla původu týkající se podmínek, za jakých tyto produkty získávají status původu, a způsob prokazování a ověřování jejich statusu;
vzhledem k tomu, že v rámci Středoamerického společného trhu byla zavedena úzká hospodářská spolupráce mezi Kostarikou, Salvadorem, Guatemalou, Hondurasem a Nikaraguou (dále jen "země CACM"); že ustanovení článku 1 základního nařízení o získávání statusu původu by s nezbytným přizpůsobením mohla přispět k usnadnění této spolupráce a podpořit používání produktů pocházejících z jedné země CACM v jiné zemi CACM; že dotyčná ustanovení by měla být proto odpovídajícím způsobem změněna a měla by být stanovena zvláštní pravidla pro způsob prokazování a ověřování statusu původu; z tohoto důvodu je nezbytné zajistit centralizaci žádostí u společného správního orgánu uvedeného společného trhu;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro otázky původu zboží,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Odchylně od článku 1 základního nařízení se za produkty pocházející z Kostariky, Salvadoru, Guatemaly, Hondurasu nebo Nikaraguy (dále jen "země CACM") považují též produkty, které v souladu s výše uvedeným článkem 1 získaly v jedné z těchto zemí status původu a které po vývozu z dotyčné země nebyly opracovány nebo zpracovány v žádné ze zemí CACM nebo byly opracovány nebo zpracovány způsobem nedostatečným pro získání statusu původu v některé z těchto zemí za předpokladu, že:
a) při takovém opracování nebo zpracování byly použity pouze produkty pocházející z některé ze zemí CACM;
b) pokud procentuální pravidlo v seznamech A a B uvedených v článku 3 výše uvedeného nařízení omezuje poměr hodnoty nepůvodních produktů, které mohou být za určitých podmínek zahrnuty, byla přidaná hodnota získána v každé ze zemí v souladu s uvedeným procentuálním pravidlem a s ostatními pravidly obsaženými v uvedených seznamech bez jakékoliv možnosti kumulace mezi jednotlivými zeměmi.
2. Skutečnost, že byly použity produkty jiné, než které jsou vyjmenovány v uvedených ustanoveních, v poměru 5 % celkové hodnoty produktů získaných a dovezených do Společenství, nemá pro účely odst. 1 písm. a) vliv na určení původu těchto produktů, pokud by takto použité produkty nezpůsobily u dotyčných produktů ztrátu statusu původního produktu v zemi CACM, ze které byly původně vyvezeny, byly-li by použité produkty zahrnuty již v této první zemi.
3. V případech uvedených v odst. 1 písm. b) nesmí být zahrnut žádný nepůvodní produkt, který by byl opracován a zpracován pouze způsobem stanoveným v čl. 3 odst. 2 základního nařízení.
4. Odchylně od odstavce 1 a za předpokladu, že všechny podmínky v tomto odstavci stanovené jsou splněny, se získané produkty nadále považují za produkty původní v první vyvážející zemi CACM pouze v případě, že hodnota produktů opracovaných nebo zpracovaných v této zemi představuje nejvyšší podíl hodnoty získaných produktů.
Pokud tomu tak není, považují se dotyčné produkty za pocházející z té země CACM, kde získaly přidanou hodnotu, jež představuje nejvyšší procentní podíl jejich hodnoty.
Článek 2
1. Pro účely článku 1 se použijí ustanovení článku 4 základního nařízení.
2. Pro účely čl. 1 odst. 1 písm. b) a odstavce 4 se "přidanou hodnotou" rozumí rozdíl mezi cenou ze závodu vyrobeného nebo získaného produktu sníženou o veškeré vnitřní daně, které jsou nebo mohou být vráceny, je-li produkt vyvezen, a celní hodnotu všech produktů dovezených do dotyčné země a zde opracovaných a zpracovaných.
Článek 3
1. V případě, že se použije článek 1, se za důkaz statusu původu ve smyslu článku 1 základního nařízení považuje v případě produktů získaných v jedné zemi CACM a vyvezených do jiné země CACM osvědčení o původu zboží na tiskopise A, jehož vzor je uveden v příloze základního nařízení.
Toto osvědčení vydávají vládní orgány země vývozu, které jsou příslušné pro vydávání osvědčení o původu pro účely základního nařízení.
2. V případě, že se použije článek 1, se za důkaz statusu původu ve smyslu uvedeného článku považuje v případě produktů, které pouze zůstaly v jedné ze zemí CACM nebo které tam neprodělaly žádné jiné zpracování, než je uvedeno v tomto článku, a které byly z této země vyvezeny do jiné země CACM, osvědčení uvedené v odstavci 1 a vydané v souladu s podmínkami uvedeného odstavce na základě osvědčení o původu na tiskopise A, které bylo vydáno dříve.
Článek 4
Odchylně od článku 6 základního nařízení mají produkty uvedené v článku 1 při dovozu do Společenství nárok na uplatnění ustanovení o celních preferencích stanovených v uvedeném článku po předložení osvědčení o původu na tiskopise A, které vydal na základě dříve vydaného osvědčení o původu na tiskopise A orgán země CACM, ze které jsou produkty vyváženy do Společenství.
Článek 5
V osvědčeních uvedených v článcích 3 a 4 musí být uvedeno:
- v kolonce 4 "Pro úřední potřebu"
jméno země CACM, ze které zboží pochází a jeden z těchto údajů:
"CUMUL MCAC" "CUMULATION CACM"
- v kolonce 12 "Prohlášení vývozce" prohlášení, že produkty splňují podmínky původu vyžadované všeobecným systémem preferencí pro účely vývozu do Evropského hospodářského společenství.
Článek 6
1. Ustanovení výše uvedených článků 1 až 5 se použijí pouze v případě, že jsou pravidla upravující obchod mezi zeměmi uvedenými v těchto článcích v rámci tohoto nařízení shodná s ustanoveními stanovenými v základním nařízení a v tomto nařízení.
2. Každá země CACM se rovněž zavazuje Komisi Evropských společenství, že prostřednictvím Stálého sekretariátu Společného středoamerického strhu (dále jen "SEICA") bude dodržovat nebo zajistí dodržování pravidel pro vystavování a vydávání osvědčení původu na tiskopise A a pravidel týkajících se správní spolupráce, jež jsou uvedena v článcích 7 a 8.
Článek 7
1. Zpětná kontrola osvědčení na tiskopise A uvedených v odstavci 3 se provádí namátkově nebo kdykoliv mají orgány země CACM uvedené v daném článku, ve které produkty buď zůstaly do svého zpětného vývozu v nezměněném stavu, nebo byly opracovány nebo zpracovány podle článku 1, opodstatněnou pochybnost o pravosti těchto dokumentů nebo o přesnosti údajů týkajících se skutečného původu dotyčných produktů.
2. Pro účely použití odstavce 1 zašlou orgány uvedené v daném odstavci osvědčení o původu na tiskopise A sekretariátu SEICA, případně též s uvedením věcných nebo formálních důvodů pro ověření.
Poskytnou veškeré dostupné informace naznačující, že údaje uvedené v dotyčném osvědčení jsou nepřesné.
Článek 8
1. Zpětná kontrola osvědčení na tiskopise A uvedených v článku 4 se provádí v případech uvedených v článku 12 základního nařízení.
Odchylně od odstavce 2 uvedeného článku však příslušné celní orgány Společenství vrátí osvědčení o původu na tiskopise A sekretariátu SEICA.
2. Země CACM sdělí Komisi adresu SEICA.
Komise sdělí tuto informaci celním orgánům členských států.
Článek 9
Vysvětlivka v příloze tohoto nařízení tvoří jeho nedílnou součást.
Článek 10
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č.
3513/80
ze dne 23. prosince 1980
o odchylce od článků 1, 6 a 12 nařízení Komise (EHS) č.
3510/80 ze dne 23. prosince 1980 o definici pojmu původní produkty pro účely celních preferencí, které Evropské hospodářské společenství poskytuje v případě některých produktů z rozvojových zemí, pro země, které podepsaly Cartagenskou dohodu (Andská skupina)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
vzhledem k tomu, že pro účely používání ustanovení týkajících se celních preferencí, které Společenství poskytlo některým produktům pocházejícím z rozvojových zemí, byly rozhodnutím Komise (EHS) č.
3510/80 [1] (dále jen "základní nařízení") stanoveny pravidla původu týkající se podmínek, za jakých tyto produkty získávají status původu, a způsob prokazování a ověřování jejich statusu;
vzhledem k tomu, že Cartagenskou dohodou (Andská skupina) byla zavedena úzká hospodářská spolupráce mezi Bolivií, Kolumbií, Ekvádorem, Peru a Venezuelou (dále jen "země Andské skupiny"); že ustanovení článku 1 základního nařízení o získávání statusu původu by s nezbytným přizpůsobením mohla přispět k usnadnění této spolupráce a podpořit používání produktů pocházejících z jedné země Andské skupiny v jiné zemi Andské skupiny; že dotyčná ustanovení by měla být proto odpovídajícím způsobem změněna a měla by být stanovena zvláštní pravidla pro způsob prokazování a ověřování statusu původu u společného správního orgánu uvedené skupiny;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro otázky původu zboží,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Odchylně od článku 1 základního nařízení se za produkty pocházející z Bolívie, Kolumbie, Ekvádoru, Peru nebo Venezuely (dále jen "země Andské skupiny") považují též produkty, které v souladu s výše uvedeným článkem 1 získaly v jedné z těchto zemí status původu a které po vývozu z dotyčné země nebyly opracovány nebo zpracovány v žádné ze zemí Andské skupiny nebo byly opracovány nebo zpracovány způsobem nedostatečným pro získání statusu původu v některé z těchto zemí za předpokladu, že:
a) při takovém opracování nebo zpracování byly použity pouze produkty pocházející z některé ze zemí Andské skupiny;
b) pokud procentuální pravidlo v seznamech A a B uvedených v článku 3 výše uvedeného nařízení omezuje poměr hodnoty nepůvodních produktů, které mohou být za určitých podmínek zahrnuty, byla přidaná hodnota získána v každé ze zemí v souladu s uvedeným procentuálním pravidlem a s ostatními pravidly obsaženými v uvedených seznamech bez jakékoliv možnosti kumulace mezi jednotlivými zeměmi.
2. Skutečnost, že byly použity produkty jiné, než které jsou vyjmenovány v uvedených ustanoveních, v poměru 5 % celkové hodnoty produktů získaných a dovezených do Společenství, nemá pro účely odst. 1 písm. a) vliv na určení původu těchto produktů, pokud by takto použité produkty nezpůsobily u dotyčných produktů ztrátu statusu původního produktu v zemi Andské skupiny, ze které byly původně vyvezeny, byly-li by použité produkty zahrnuty již v této první zemi.
3. V případech uvedených v odst. 1 písm. b) nesmí být zahrnut žádný nepůvodní produkt, který by byl opracován a zpracován pouze způsobem stanoveným v čl. 3 odst. 2 základního nařízení.
4. Odchylně od odstavce 1 a za předpokladu, že všechny podmínky v tomto odstavci stanovené jsou splněny, se získané produkty nadále považují za produkty původní v první vyvážející zemi Andské skupiny pouze v případě, že hodnota produktů opracovaných nebo zpracovaných v této zemi představuje nejvyšší podíl hodnoty získaných produktů.
Pokud tomu tak není, považují se dotyčné produkty za pocházející z té země Andské skupiny, kde získaly přidanou hodnotu, jež představuje nejvyšší procentní podíl jejich hodnoty.
Článek 2
1. Pro účely článku 1 se použijí ustanovení článku 4 základního nařízení.
2. Pro účely čl. 1 odst. 1 písm. b) a odstavce 4 se "přidanou hodnotou" rozumí rozdíl mezi cenou ze závodu vyrobeného nebo získaného produktu sníženou o veškeré vnitřní daně, které jsou nebo mohou být vráceny, je-li produkt vyvezen, a celní hodnotu všech produktů dovezených do dotyčné země a zde opracovaných a zpracovaných.
Článek 3
1. V případě, že se použije článek 1, se za důkaz statusu původu ve smyslu článku 1 základního nařízení považuje v případě produktů získaných v jedné zemi Andské skupiny a vyvezených do jiné země Andské skupiny osvědčení o původu zboží na tiskopise A, jehož vzor je uveden v příloze základního nařízení.
Toto osvědčení vydávají vládní orgány země vývozu, které jsou příslušné pro vydávání osvědčení o původu pro účely základního nařízení.
2. V případě, že se použije článek 1, se za důkaz statusu původu ve smyslu uvedeného článku považuje v případě produktů, které pouze zůstaly v jedné ze zemí Andské skupiny nebo které tam neprodělaly žádné jiné zpracování, než je uvedeno v tomto článku, a které byly z této země vyvezeny do jiné země Andské skupiny, osvědčení uvedené v odstavci 1 a vydané v souladu s podmínkami uvedeného odstavce na základě osvědčení o původu na tiskopise A, které bylo vydáno dříve.
Článek 4
Odchylně od článku 6 základního nařízení mají produkty uvedené v článku 1 při dovozu do Společenství nárok na uplatnění ustanovení o celních preferencích stanovených v uvedeném článku po předložení osvědčení o původu na tiskopise A, které vydal na základě dříve vydaného osvědčení o původu na tiskopise A orgán země Andské skupiny, ze které jsou produkty vyváženy do Společenství.
Článek 5
V osvědčeních uvedených v článcích 3 a 4 musí být uvedeno:
- v kolonce 4
"Pro úřední potřebu"
"CUMUL GROUPE ANDIN" "CUMULATION ANDEAN GROUP"
- v kolonce 12 "Prohlášení vývozce" prohlášení, že produkty splňují podmínky původu vyžadované všeobecným systémem preferencí pro účely vývozu do Evropského hospodářského společenství.
Článek 6
1. Ustanovení výše uvedených článků 1 až 5 se použijí pouze v případě, že jsou pravidla upravující obchod mezi zeměmi uvedenými v těchto článcích v rámci tohoto nařízení shodná s ustanoveními stanovenými v základním nařízení a v tomto nařízení.
2. Každá země Andské skupiny se rovněž zavazuje Komisi Evropských společenství, že prostřednictvím orgánu (dále jen "Junta") bude dodržovat nebo zajistí dodržování pravidel pro vystavování a vydávání osvědčení původu na tiskopise A a pravidel týkajících se správní spolupráce, jež jsou uvedena v článcích 7 a 8.
Článek 7
1. Zpětná kontrola osvědčení na tiskopise A uvedených v odstavci 3 se provádí namátkově nebo kdykoliv mají orgány země Andské skupiny uvedené v daném článku, ve které produkty buď zůstaly do svého zpětného vývozu v nezměněném stavu, nebo byly opracovány nebo zpracovány podle článku 1, opodstatněnou pochybnost o pravosti těchto dokumentů nebo o přesnosti údajů týkajících se skutečného původu dotyčných produktů.
2. Pro účely použití odstavce 1 zašlou orgány uvedené v daném odstavci osvědčení o původu na tiskopise A Juntě, případně též s uvedením věcných nebo formálních důvodů pro ověření.
Poskytnou veškeré dostupné informace naznačující, že údaje uvedené v dotyčném osvědčení jsou nepřesné.
Článek 8
1. Zpětná kontrola osvědčení na tiskopise A uvedených v článku 4 se provádí v případech uvedených v článku 12 základního nařízení.
Odchylně od odstavce 2 uvedeného článku však příslušné celní orgány Společenství vrátí osvědčení o původu na tiskopise A Juntě.
2. Země Andské skupiny sdělí Komisi adresu Junty.
Komise sdělí tuto informaci celním orgánům členských států.
Článek 9
Vysvětlivka v příloze tohoto nařízení tvoří jeho nedílnou součást.
Článek 10
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
ze dne 30. ledna 1981 o seznamu zařízení v Argentinské republice schválených pro dovoz čerstvého hovězího, telecího a skopového masa a masa domácích lichokopytníků do Společenství
(81/91/EHS) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 72/462/EHS ze dne 12. prosince 1972 o veterinárních a hygienických otázkách dovozu skotu, prasat a čerstvého masa ze třetích zemí [1], a zejména na čl. 4 odst. 1 a čl. 18 odst. 1 písm. a) a b) uvedené směrnice;
vzhledem k tomu, že zařízení ve třetích zemích mohou získat povolení k vývozu čerstvého masa do Společenství pouze tehdy, pokud splňují obecné a zvláštní podmínky stanovené ve směrnici 72/462/EHS;
vzhledem k tomu, že Argentina předložila v souladu s čl. 4 odst. 3 směrnice 72/462/EHS seznam zařízení schválených k vývozu do Společenství;
vzhledem k tomu, že kontroly Společenství prováděné na místě prokázaly, že hygienická úroveň mnohých z těchto zařízení je dostatečná, a že tudíž tato zařízení mohou být zapsána do seznamu zařízení, ze kterých je možné povolit dovoz čerstvého masa, sestaveného v souladu s čl. 4 odst. 1 uvedené směrnice;
vzhledem k tomu, že případ ostatních zařízení navrhovaných Argentinou musí být přezkoumán na základě dodatečných informací s ohledem na jejich hygienickou úroveň a jejich schopnost rychle se přizpůsobit příslušné legislativě Společenství;
vzhledem k tomu, že prozatím a také k zamezení prudkého přerušení stávajících obchodních toků je možné těmto zařízením dočasně povolit, aby pokračovala ve svém vývozu čerstvého masa do těch členských států, které jsou připraveny tento vývoz přijmout;
vzhledem k tomu, že bude nutné znovu přezkoumat a v případě nutnosti změnit toto rozhodnutí s ohledem na učiněná opatření a provedená zlepšení;
vzhledem k tomu, že je třeba připomenout, že dovoz čerstvého masa podléhá také dalším veterinární předpisům Společenství, zejména s ohledem na hygienické požadavky včetně speciálních ustanovení ve prospěch Dánska, Irska a Spojeného království;
vzhledem k tomu, že podmínky dovozu čerstvého masa ze zařízení uvedených v seznamu připojeném k tomuto rozhodnutí nadále podléhají ustanovením Společenství stanovených jinde a všeobecným ustanovením Smlouvy; že zejména dovoz ze třetích zemí a opětovný vývoz některých kategorií masa do jiných členských zemí, např. kusů masa, které váží méně než 3 kilogramy, nebo masa, které obsahuje rezidua některých látek, jejichž používání ještě musí být ještě upraveno samostatně harmonizovanými pravidly, nadále podléhá hygienickým předpisům dovážejícího členského státu;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
1. Zařízení v Argentinské republice uvedená v příloze se schvalují pro dovoz čerstvého hovězího, telecího a skopového masa a masa domácích lichokopytníků do Společenství.
2. Dovoz z těchto zařízení nadále podléhá veterinárním předpisům Společenství stanoveným jinde, a to zejména hygienickým předpisům.
Článek 2
1. Členské státy zakáží dovoz výše uvedených kategorií čerstvého masa uvedených v čl. 1 odst. 1, které pocházejí z jiných zařízení, než která jsou uvedena v příloze.
2. Tento zákaz však se však použije až ode dne 31. srpna 1981 pro ta zařízení, která sice nejsou uvedena v seznamu, ale která byla úředně uznána a navržena argentinskými úřady ke dni 1. září 1980 podle čl. 4 odst. 3 směrnice 72/462/EHS, ledaže dojde ke přijetí rozhodnutí v opačném smyslu podle čl. 4 odst. 1 výše uvedené směrnice do dne 1. září 1981.
Komise postoupí členským státům seznam těchto zařízení.
Článek 3
Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem 1. února 1981.
Článek 4
Toto rozhodnutí se přezkoumá a v případě potřeby pozmění do 1. července 1981.
Článek 5
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
ze dne 30. ledna 1981 o seznamu zařízení v Uruguayské východní republice schválených pro dovoz čerstvého hovězího, telecího a skopového masa a masa domácích lichokopytníků do Společenství
(81/92/EHS) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 72/462/EHS ze dne 12. prosince 1972 o veterinárních a hygienických otázkách dovozu skotu, prasat a čerstvého masa ze třetích zemí [1], a zejména na čl. 4. odst. 1 a čl. 18. odst. 1 písm. a) a b) uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že zařízením ve třetích zemích může být povolen vývoz čerstvého masa do Společenství pouze tehdy, pokud splňují obecné a zvláštní předpoklady stanovené ve směrnici 72/462/EHS;
vzhledem k tomu, že Uruguay předložila v souladu s čl. 4 odst. 3 směrnice 72/462/EHS seznam zařízení schválených pro vývoz do Společenství;
vzhledem k tomu, že kontroly Společenství na místě prokázaly, že hygienická úroveň mnoha těchto zařízení je dostatečná, a že tato zařízení tudíž mohou být zapsána na první seznam zařízení, z nichž může být povolen dovoz čerstvého masa, vypracovaný v souladu s čl. 4 odst. 1 uvedené směrnice;
vzhledem k tomu, že případ jiných zařízení navrhovaných Uruguayí musí být přezkoumán na základě dalších informací o jejich hygienické úrovni a jejich schopnosti rychle se přizpůsobit příslušným právním předpisům Společenství; že mezitím, aby nebyl náhle přerušen současný obchod, může být těmto zařízením povoleno dočasně pokračovat ve vývozu čerstvého masa do těch členských států, které jsou ochotny je přijmout;
vzhledem k tomu, že bude proto nutné přezkoumat a v případě potřeby pozměnit toto rozhodnutí dle kroků učiněných za tímto účelem a dosažených zlepšení;
vzhledem k tomu, že by mělo být připomenuto, že dovoz čerstvého masa též podléhá dalším veterinárním předpisům Společenství, zvláště hygienickým předpisům, včetně zvláštních ustanovení ve prospěch Dánska, Irska a Spojeného království;
vzhledem k tomu, že podmínky dovozu čerstvého masa ze zařízení na seznamu připojeném k tomuto rozhodnutí nadále podléhají předpisům Společenství stanoveným jinde a obecným ustanovením Smlouvy; že zejména dovoz ze třetích zemí a opětovný vývoz některých kategorií masa, např. kusů masa vážících méně než 3 kilogramy nebo masa obsahujícího rezidua některých látek, jejichž používání není doposud upraveno samostatně harmonizovanými pravidly, do jiných členských států i nadále podléhá hygienickým předpisům dovážejícího členského státu;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
1. Zařízení v Uruguayské východní republice uvedená v příloze tohoto rozhodnutí se schvalují pro dovoz čerstvého hovězího, telecího a skopového masa a masa domácích lichokopytníků do Společenství.
2. Dovoz z těchto zařízení dále podléhá stanoveným veterinárním předpisům Společenství, zejména hygienickým předpisům.
Článek 2
1. Členské státy zakáží dovoz kategorií čerstvého masa uvedeného v čl. 1 odst. 1 pocházejících z jiných zařízení, než která jsou uvedena v příloze.
2. Tento zákaz se však použije až ode dne 31. srpna 1981 pro zařízení, která sice nejsou uvedena v příloze, ale která byla úředně uznána a navržena uruguayskými orgány ke dni 1. září 1980 podle čl. 4 odst. 3 směrnice 72/462/EHS, ledaže dojde k odlišnému rozhodnutí v souladu s čl. 4 odst. 1 výše uvedené směrnice do 1. září 1981.
Komise předloží seznam těchto zařízení členským státům.
Článek 3
Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem 1. února 1981.
Článek 4
Toto rozhodnutí bude přezkoumáno a v případě potřeby pozměněno do 1. července 1981.
Článek 5
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
ze dne 10. února 1981, kterým se mění rozhodnutí 80/755/EHS o tisku předepsaných údajů nesmazatelnou barvou na obaly osiva obilovin
(81/109/EHS) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 66/402/EHS ze dne 14. června 1966 o uvádění osiva obilovin na trh [1], naposledy pozměněnou směrnicí 79/692/EHS [2], a zejména na poslední větu čl. 10 odst.
1 písm. a) uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že osivo obilovin nemůže být běžně uváděno na trh, aniž je jeho obal opatřen úřední návěskou v souladu s ustanoveními směrnice 66/402/EHS;
vzhledem k tomu, že podle zmíněných ustanovení lze povolit tisk předepsaných údajů nesmazatelnou barvou na samotné obaly na základě vzoru stanoveného pro návěsku;
vzhledem k tomu, že by toto mělo být povoleno za určitých podmínek, které zajistí, aby odpovědnost nesl uznávající orgán;
vzhledem k tomu, že Komise již poskytla takové zmocnění rozhodnutím 80/755/EHS [3];
vzhledem k tomu, že opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro osivo a sadbu v zemědělství, zahradnictví a lesnictví,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
V čl. 1 odst. 2 rozhodnutí 80/755/EHS se písm. c) mění takto:
- slova "podle přílohy IV části A písm. a) bodů 3.3a a 6" se nahrazují slovy "podle přílohy IV části A písm. a) bodů 3 a 3a".
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
ze dne 3. března 1981 o poskytování denních příspěvků a náhrad cestovních výdajů členům Hospodářského a sociálního výboru, náhradníkům a odborníkům
(81/121/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o vytvoření jednotné Rady a jednotné Komise Evropských společenství, a zejména na článek 6 této smlouvy,
vzhledem k tomu, že je třeba stanovit postup pro poskytování denních příspěvků a nahrazování cestovních výdajů členům Hospodářského a sociálního výboru, náhradníkům a odborníkům ve smyslu jednacího řádu Hospodářského a sociálního výboru ze dne 13. června 1974 [1] ve znění ze dne 22. července 1980 [2],
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Členové Hospodářského a sociálního výboru, náhradníci a odborníci mají nárok na denní příspěvek za dny zasedání a na náhradu cestovních výdajů v souladu s níže uvedenými ustanoveními.
Článek 2
Denní příspěvek na den zasedání činí: - 3300 BEF pro členy,
- 2475 BEF pro náhradníky a odborníky.
Článek 3
1. Doba, která se vezme v úvahu pro nahrazení dnů cesty je stanovena paušálně pro cestu tam a zpět podle následujících výpočtů: - tři čtvrtiny dne pro vzdálenost větší než 100 km a nejvýše 200 km,
- jeden den pro vzdálenost větší než 200 km a nejvýše 500 km,
- jeden a půl dne pro vzdálenost větší než 500 km a nejvýše 1000 km,
- dva dny pro vzdálenost větší než 1000 km.
2. Náhrady za dny cesty jsou však nadále poskytovány ve výši podle finančních pravidel Hospodářského a sociálního výboru platných dne 1. března 1981 až do doby, kdy metoda výpočtu popsaná v odstavci 1 umožní dosažení stejné výše náhrady.
Článek 4
1. Cestovní výdaje jsou nahrazovány v souladu s finančními pravidly Hospodářského a sociálního výboru platnými 1. března 1981, přičemž na náhradníky se vztahují stejné podmínky jako na členy nebo odborníky.
2. Členům, náhradníků a odborníkům jsou nahrazeny výdaje na letenku v turistické třídě, nárok na náhradu letenky v první třídě má předseda a místopředseda na služební cestě.
Článek 5
Toto rozhodnutí nabývá účinku dne 1. března 1981.
ze dne 30. března 1981 o zvýšení počtu generálních advokátů u Soudního dvora (81/209/Euratom, ESUO, EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství uhlí a oceli, a zejména na článek 32a této smlouvy,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 166 této smlouvy,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství pro atomovou energii, a zejména na článek 138 této smlouvy,
s ohledem žádost Soudního dvora obsaženou v jeho memorandu ze dne 21. července 1978, aby byl počet generálních advokátů zvýšen,
vzhledem k tomu, že pracovní zatížení Soudního dvora ospravedlňuje zvýšení počtu generálních advokátů na pět;
vzhledem k tomu, že je proto třeba upravit čl. 32a první pododstavec Smlouvy o založení Evropského společenství uhlí a oceli, čl. 166 první pododstavec Smlouvy o založení Evropského hospodářského společenství a čl. 138 první pododstavec Smlouvy o založení Evropského společenství pro atomovou energii, aby byl zvýšen počet generálních advokátů;
vzhledem k tomu, že je třeba upravit čl. 32b třetí pododstavec Smlouvy o založení Evropského společenství uhlí a oceli, čl. 167 třetí pododstavec Smlouvy o založení Evropského hospodářského společenství a čl. 139 třetí pododstavec Smlouvy o založení Evropského společenství pro atomovou energii, aby se obměna týkala střídavě dvou a tří generálních advokátů;
vzhledem k tomu, že k zajištění fungování stanoveného systému obměny je třeba posunout den, k němuž uplyne funkční období generálního advokáta, který bude poprvé jmenován na místo vytvořené tímto rozhodnutím, na 6. října 1985,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
V článku 32a Smlouvy o založení Evropského společenství uhlí a oceli, článku 166 Smlouvy o založení Evropského hospodářského společenství a článku 138 Smlouvy o založení Evropského společenství pro atomovou energii se první pododstavce nahrazují tímto:
"Soudnímu dvoru je nápomocno pět generálních advokátů."
Článek 2
V článku 32b Smlouvy o založení Evropského společenství uhlí a oceli, článku 167 Smlouvy o založení Evropského hospodářského společenství a článku 139 Smlouvy o založení Evropského společenství pro atomovou energii se třetí pododstavce nahrazují tímto:
"Každé tři roky dochází k částečné obměně generálních advokátů.
Obměna se střídavě týká dvou a tří generálních advokátů."
Článek 3
Funkční období generálního advokáta, který bude poprvé jmenován na místo vytvořené tímto rozhodnutím, uplyne dne 6. října 1985.
Rozhodnutí Rady
ze dne 28. dubna 1981
o uzavření dohod o dobrovolném omezení v odvětví skopového a kozího masa s Islandem, Polskem, Rakouskem a Rumunskem
(81/359/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 113 této smlouvy,
s ohledem na doporučení Komise,
vzhledem k tomu, že Komise zahájila jednání se třetími zeměmi, které dodávají skopové a kozí maso nebo živé ovce a kozy, s cílem dosáhnout dohod o dobrovolném omezení jejich vývozů do Společenství;
vzhledem k tomu, že Komise dospěla k dohodě s Islandem, Polskem, Rakouskem a Rumunskem;
vzhledem k tomu, že uvedené dohody umožňují, aby byl obchod prováděn způsobem slučitelným se společnou organizací trhů v dotyčném odvětví,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
1. Jménem Evropského hospodářského společenství se schvalují dohody ve formě výměny dopisů o obchodu v odvětví skopového a kozího masa s těmito zeměmi:
- Islandem,
- Polskem,
- Rakouskem,
- Rumunskem.
2. Znění dohod se připojují k tomuto rozhodnutí.
Článek 2
Předseda Rady je oprávněn jmenovat osobu zmocněnou podepsat dohody uvedené v článku 1 zavazující Společenství.
ze dne 11. května 1981, kterým se stanoví kritéria, podle kterých předloží členské státy Komisi informace týkající se seznamu chemických látek
(81/437/EHS) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 67/548/EHS ze dne 27. června 1967 o sbližování právních a správních předpisů týkajících se klasifikace, balení a označování nebezpečných látek [1], naposledy pozměněnou směrnicí 79/831/EHS [2], a zejména na čl. 13 odst. 3 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že čl. 13 odst.
1 směrnice 67/548/EHS stanoví vypracování seznamu látek existujících na trhu Společenství ke dni 18. září 1981, že Komise při vypracování tohoto seznamu musí brát v úvahu čl.
1 odst. 4 a článek 8 uvedené směrnice;
vzhledem k tomu, že z časových důvodů a s ohledem na náklady je nezbytné pro vypracování tohoto seznamu použít kombinovaný postup vycházející ze základního seznamu doplněného ohlášeními výrobců nebo dovozců, kteří prokazují existenci látek nezahrnutých do základního seznamu na trhu Společenství;
vzhledem k tomu, že základní seznam vypracovaný Komisí, který zohledňuje stanovisko Výboru pro přizpůsobení směrnic o odstraňování technických překážek obchodu na úseku nebezpečných látek a přípravků technickému pokroku, musí být vypracován na základě údajů, podle nichž lze rozumně a objektivně předpokládat, že látky v něm uvedené existují na trhu Společenství;
vzhledem k tomu, že je nezbytné vypracovat předpisy umožňující zavedení postupu pro ohlašování látek, které mají být zahrnuty do seznamu, příslušným orgánům členských států, přičemž tato ohlášení platí pro trh Společenství;
vzhledem k tomu, že je také účelné stanovit, aby předpisy týkající se postupu ohlášení a časového plánu, který musí být dodržen, byly přijaty na úrovni Společenství;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro přizpůsobení směrnic o odstraňování technických překážek obchodu na úseku nebezpečných látek a přípravků technickému pokroku,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
S cílem umožnit Komisi vypracovat seznam stanovený v článku 13 směrnice 67/548/EHS, přijmou členské státy veškerá opatření nezbytná pro zajištění toho, že fáze a postupy stanovené v článcích 2 a 3 a v příloze budou náležitě dodrženy.
Článek 2
1. Seznam chemických látek existujících na trhu Společenství ke dni 18. září 1981, dále jen "EINECS" (Evropský seznam existujících obchodovaných chemických látek) se vypracuje v souladu s ustanoveními uvedenými v oddílu I přílohy.
2. Seznam EINECS se bude skládat ze základního seznamu, dále jen "ECOIN" (Evropský základní seznam) vypracovaného Komisí na základě údajů, které měla k dispozici, a seznamu látek, který je výsledkem následných ohlášení zaslaných Komisi členskými státy v souladu s ustanoveními uvedenými v oddílu II přílohy.
Článek 3
Členské státy přijmou veškerá opatření nezbytná pro provedení a koordinaci prací spojených s vypracováním seznamu EINECS.
Pro tento účel Komise určí kontaktní místo.
Pro stejný účel mohou členské státy určit vnitrostátní kontaktní místa. Členské státy zašlou Komisi do 30. června 1981 adresy, na které musí být zaslány ohlašovací formuláře.
Komise zveřejní tyto adresy
ze dne 24. června 1981, kterým se mění rozhodnutí 73/88/EHS, 77/97/EHS, 79/509/EHS, 79/510/EHS, 80/877/EHS, 80/1096/EHS a 80/1097/EHS, pokud se týká postupů Stálého veterinárního výboru
(81/477/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise1,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu2,
vzhledem k tomu, že Stálý veterinární výbor, zřízený rozhodnutím 68/361/EHS3, zaujímá své stanovisko k postupům, jejichž platnost je omezena do 21. nebo 22. června 1981, podle okolností;
vzhledem k tomu, že výbor byl požádán o stanovisko poprvé dne 22. prosince 1972; že uplynula dostatečná doba k dosažení konečného rozhodnutí o těchto postupech; že platnost zmíněných postupů by proto již neměla být omezena;
vzhledem k tomu, že zkušenost získaná při uplatňování stávajících postupů ukázala, že se jedná v zásadě o účinnou metodu umožňující rychle přijímat rozhodnutí, pro něž byly původně určeny;
vzhledem k tomu, že je navíc nezbytné upravit v důsledku přistoupení Řecka počet hlasů tvořících většinu vyžadovanou ve výboru u předpisů přijatých po přijetí aktu o přistoupení z roku 1979 a dosud neupravených,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Zrušují se tato ustanovení: - článek 8 rozhodnutí 73/88/EHS4,
- článek 7 rozhodnutí 77/97/EHS5,
- článek 6 rozhodnutí 79/509/EHS6, 79/510/EHS7 a 80/877/EHS8,
- článek 7 rozhodnutí 80/1096/EHS9,
- článek 9 rozhodnutí 80/1097/EHS10.
Článek 2
V odstavci 3 článku 5 rozhodnutí 79/509/EHS, 79/510/EHS a 80/877/EHS, v odstavci 3 článku 6 rozhodnutí 80/1096/EHS a v odstavci 3 článku 8 rozhodnutí 80/1097/EHS se slova "čtyřiceti jednoho hlasu" nahrazují slovy "čtyřiceti pěti hlasů".
Článek 3
Rada do 1. července 1987 na základě zprávy Komise o fungování Stálého veterinárního výboru, případně doplněné vhodnými návrhy, přezkoumá postupy uvedeného výboru.
Článek 4
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
ze dne 28. července 1981, kterým se mění rozhodnutí 80/790/EHS, 80/799/EHS, 80/800/EHS, 80/801/EHS, 80/804/EHS a 80/805/EHS týkající se veterinárních podmínek a veterinárních osvědčení pro dovoz čerstvého masa z Finska, Švédska, Norska, Austrálie, Kanady a Nového Zélandu
(81/662/EHS) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 72/462/EHS ze dne 12. prosince 1972 o veterinárních a hygienických otázkách dovozu skotu, prasat a čerstvého masa ze třetích zemí [1], naposledy pozměněnou směrnicí 77/98/EHS [2], a zejména na článek 16 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že rozhodnutí Komise 80/790/EHS, 80/799/EHS, 80/800/EHS, 80/801/EHS, 80/804/EHS a 80/805/EHS ze dne 25. července 1980 týkající se veterinárních podmínek a veterinárních osvědčení pro dovoz čerstvého masa z Finska [3], Švédska [4], Norska [5], Austrálie [6], Kanady [7] a Nového Zélandu [8] stanovila vzory veterinárních osvědčení, která mají doprovázet zásilky čerstvého masa;
vzhledem k tomu, že je třeba pozměnit znění veterinárního atestu týkajícího se brucelózy prasat, ovcí a koz tak, aby bylo uvedeno do souladu s pravidly Společenství, která již byla přijata u jiných třetích zemí;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
V oddíle IV (Veterinární potvrzení) přílohy rozhodnutí 80/790/EHS, 80/799/EHS, 80/800/EHS, 80/801/EHS, 80/804/EHS a 80/805/EHS se druhá a třetí odrážka (třetí a čtvrtá odrážka rozhodnutí 80/804/EHS) nahrazují tímto:
"— v případě čerstvého vepřového masa ze zvířat, která nepocházejí z hospodářství, na něž byl z veterinárních důvodů uvalen zákaz vývozu v důsledku jednoho nebo více případů brucelózy prasat během předcházejících šesti týdnů;
— v případě čerstvého masa z ovcí a koz ze zvířat, která nepocházejí z hospodářství, na něž byl v veterinárních důvodů uvalen zákaz v důsledku jednoho nebo více případů brucelózy ovcí nebo koz během předcházejících šesti týdnů."
Článek 2
Toto rozhodnutí se použije ode dne 1. ledna 1982.
Článek 3
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
ze dne 28. července 1981, kterým se některé uzavírací systémy určují jako "uzavírací systémy na jedno použití" ve smyslu směrnic Rady 66/400/EHS, 66/401/EHS, 66/402/EHS, 69/208/EHS a 70/458/EHS
(81/675/EHS) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 66/400/EHS ze dne 14. června 1966 o uvádění osiva řepy na trh [1], naposledy pozměněnou směrnicí 78/692/EHS [2], a zejména na čl. 10 odst. 1 uvedené směrnice,
s ohledem na směrnici Rady 66/401/EHS ze dne 14. června 1966 o uvádění osiva pícnin na trh [3], naposledy pozměněnou směrnicí 81/126/EHS [4], a zejména na čl. 9 odst. 1 uvedené směrnice,
s ohledem na směrnici Rady 66/402/EHS ze dne 14. června 1966 o uvádění osiva obilovin na trh [5], naposledy pozměněnou směrnicí 81/126/EHS, a zejména na čl. 9 odst. 1 uvedené směrnice,
s ohledem na směrnici Rady 69/208/EHS ze dne 30. června 1969 o uvádění osiva olejnin a přadných rostlin na trh [6], naposledy pozměněnou směrnicí 81/126/EHS, a zejména na čl. 9 odst. 1 uvedené směrnice,
s ohledem na směrnici Rady 70/458/EHS ze dne 29. září 1970 o uvádění osiva zeleniny na trh [7], naposledy pozměněnou směrnicí 80/1141/EHS [8], a zejména na čl. 25 odst. 1 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že podle uvedených ustanovení musí být balení osiva zpravidla uzavírána tak, že se uzavírací systém zahrnuje buď připevnění úřední návěsky, nebo připevnění úřední plomby;
vzhledem k tomu, že tato opatření nejsou nezbytná, pokud se použije uzavírací systém na jedno použití;
vzhledem k tomu, že by v zájmu jednotného uplatňování opatření Společenství mělo být určeno, že některé stávající uzavírací systémy jsou "uzavíracími systémy na jedno použití";
vzhledem k tomu, že je třeba vycházet z toho, že používání způsobu, který se dosud využívá výhradně u osiva obilovin, by mělo klesat ve prospěch nových způsobů s dodatečnými zárukami a že by mělo být znovu posouzeno za pět let;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro osivo a sadbu v zemědělství, zahradnictví a lesnictví,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
1. Určuje se, že uzavírací systémy následujících balení jsou "uzavíracími systémy na jedno použití" ve smyslu čl. 10 odst. 1 směrnice 66/400/EHS, čl. 9 odst. 1 směrnice 66/401/EHS, čl. 9 odst. 1 směrnice 66/402/EHS, čl. 9 odst. 1 směrnice 69/208/EHS a čl. 25 odst. 1 směrnice 70/458/EHS: a) papírové a umělohmotné sáčky a pytle, pokud nemají jiný otvor než plnicí otvor a že plnicí otvor je vybaven samolepicím nebo tepelně spojeným uzávěrem, jenž uzavírá plnící otvor po naplnění tak, že nemůže být otevřen bez poškození uzavíracího systému,
b) sáčky a pytle z netkaného materiálu, které se uzavírají šitím, pokud je alespoň na jedné straně otvoru nesmazatelný otisk číselné řady, která začíná číslem 1 na horní hraně, nebo podobný otisk (písmena, vzor), který prokazuje, že si sáčky nebo pytle zachovaly původní rozměr.
2.
Dále se určuje, že kromě systémů uvedených v odstavci 1 se prozatím nadále považují za "uzavírací systémy na jedno použití" ve smyslu čl.
9 odst.
1 směrnice 66/402/EHS tyto uzavírací systémy:
papírové nebo umělohmotné sáčky a pytle, pokud nemají jiný otvor než plnicí zařízení a pokud se uzavírají tlakem naplněného osiva na plnicí zařízení, jehož délka činí nejméně 22 % šířky sáčku nebo pytle.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
ze dne 28. července 1981 o seznamu zařízení v Brazilské federativní republice schválených pro dovoz čerstvého hovězího a telecího masa a masa domácích lichokopytníků do Společenství
(81/713/EHS) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 72/462/EHS ze dne 12. prosince 1972 o veterinárních a hygienických otázkách dovozu skotu, prasat a čerstvého masa ze třetích zemí [1], a zejména na čl. 4 odst. 1 a čl. 18 odst. 1 písm. a) a b) uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že zařízením ve třetích zemích nesmí být povoleno vyvážet čerstvé maso do Společenství, pokud nevyhovují obecným a zvláštním podmínkám stanoveným ve směrnici 72/462/EHS;
vzhledem k tomu, že Brazilská federativní republika v souladu s čl. 4 odst. 3 směrnice 72/462/EHS zaslala seznam zařízení seznam zařízení schválených pro vývoz do Společenství;
vzhledem k tomu, že při kontrole zástupců Společenství na místě bylo zjištěno, že hygienická úroveň mnoha těchto zařízení je dostatečná a že tedy mohou být uvedeny v prvním seznamu zařízení sestaveném podle čl. 4 odst. 1 uvedené směrnice, z nichž může být dovoz čerstvého masa schválen;
vzhledem k tomu, že by případ ostatních zařízení navržených Brazílií měl být znovu přezkoumán na základě dodatečných informací o jejich hygienických normách a možnostech rychle se přizpůsobit právním předpisům Společenství;
vzhledem k tomu, že za tím účelem, aby se zabránilo náhlému přerušení stávajících obchodních toků, mohou být mezitím tato zařízení dočasně oprávněna pokračovat v dovozech čerstvého masa do členských států, které jsou schopny je přijmout;
vzhledem k tomu, že by proto mělo být toto rozhodnutí znovu přezkoumáno a případně změněno s ohledem na opatření přijatá za tímto účelem a na provedená zlepšení;
vzhledem k tomu, že je třeba připomenout, že na dovozy čerstvého masa se rovněž vztahují jinde přijaté veterinární předpisy Společenství, zejména pokud jde o požadavky na ochranu zdraví, včetně zvláštních ustanovení pro Dánsko, Irsko a Spojené království;
vzhledem k tomu, že podmínky dovozu čerstvého masa ze zařízení uvedených v příloze tohoto rozhodnutí nadále podléhají ustanovení jinde stanovených předpisů a obecných ustanovení Smlouvy; že zejména dovoz ze třetích zemí a opětovný vývoz do jiných členských států určitých druhů masa, jako je maso o hmotnosti nižší než tři kilogramy nebo maso obsahující rezidua některých látek, které nejsou dosud uvedeny v harmonizovaných předpisech Společenství, nadále podléhají hygienickým právním předpisům dovážejícího členského státu;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
1. Zařízení Brazilské federativní republiky uvedená v příloze tohoto rozhodnutí se schvalují pro dovoz čerstvého hovězího a telecího masa a masa domácích lichokopytníků do Společenství.
2. Dovozy ze zařízení uvedených v odstavci 1 nadále podléhají jinde přijatým veterinárním předpisům Společenství, zejména pokud jde o hygienické požadavky.
Článek 2
1. Členské státy zakážou dovozy druhů masa uvedených v čl.
1 odst.
1, které pocházejí ze zařízení, která nejsou uvedena v seznamu v příloze.
2. Tento zákaz se však do 1. května 1982 nebude vztahovat na zařízení, která nejsou uvedena v seznamu v příloze, ale byla ke dni 1. července 1981 úředně schválena a navržena brazilskými orgány v souladu s čl. 4 odst. 3 směrnice 72/462/EHS, pokud nebude do 1. května 1982 v souladu s čl. 4 odst. 1 uvedené směrnice přijato rozhodnutí opačné.
Komise zašle členským státům seznam těchto zařízení.
Článek 3
Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem 1. října 1981.
Článek 4
Toto rozhodnutí se do 1. března 1982 přezkoumá a případně změní.
Článek 5
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
ze dne 19. října 1981, kterým se v důsledku přistoupení Řecka přizpůsobuje rozhodnutí 77/795/EHS, kterým se zakládá společný postup výměny informací o jakosti sladkých povrchových vod ve Společenství
(81/856/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 235 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
vzhledem k tomu, že v důsledku přistoupení Řecka k Evropským společenstvím by měla být přizpůsobena příloha I rozhodnutí Rady 77/795/EHS ze dne 12. prosince 1977, kterým se zakládá společný postup výměny informací o jakosti sladkých povrchových vod ve Společenství [2],
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Níže přiložená tabulka se vkládá mezi tabulky vztahující se k Dánsku a k Francii do přílohy I rozhodnutí 77/795/EHS.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 20. ledna 1981,
kterou se posedmé mění směrnice Rady ze dne 23. října 1962 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se barviv povolených pro použití v potravinách určených k lidské spotřebě
(81/20/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že příloha II části b) směrnice ze dne 23. října 1962 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se barviv povolených pro použití v potravinách určených k lidské spotřebě [4], naposledy pozměněné směrnicí 78/144/EHS [5], stanoví seznam látek pro ředění a rozpouštění barviv;
vzhledem k tomu, že používání karotenoidních barviv E 160 a E 161 je usnadněno jejich naředěním karagenanem (E 407) a arabskou gumou (E 414); že Komise v současné době přezkoumává používání všech látek pro ředění a rozpouštění barviv, a není tedy možné přijmout konečné rozhodnutí, zda by mělo být povoleno používání těchto dvou látek ve Společenství,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Níže uvedené látky se doplňují do části b) přílohy II směrnice ze dne 23. října 1962 za podmínek tam stanovených:
- karagenan (výhradně pro barviva uvedená v příloze I pod čísly E 160 a E 161),
- arabská guma (výhradně pro barviva uvedená v příloze I pod čísly E 160 a E 161).
Článek 2
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. července 1981 a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 6
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 9. února 1981, kterou se mění příloha II směrnice 76/895/EHS o stanovení maximálních limitů reziduí pesticidů v ovoci a zelenině a na jejich povrchu
(81/36/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 76/895/EHS ze dne 23. listopadu 1976 o stanovení maximálních limitů reziduí pesticidů v ovoci a zelenině a na jejich povrchu [1], naposledy pozměněnou směrnicí 80/428/EHS [2], a zejména na články 4 a 8 uvedené směrnice,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že se v článku 4 směrnice 76/895/EHS stanoví, že usoudí-li členský stát, že maximální limit stanovený v příloze II ohrožuje zdraví lidí nebo zvířat, která nejsou škodlivými organismy, může dočasně na svém území tento limit snížit;
vzhledem k tomu, že Nizozemské království se odvolalo na výše uvedený článek, pokud jde o maximální limity stanovené pro látky dimethoát, omethoát a fenchlorfos;
vzhledem k tomu, že látka fenchlorfos byla předmětem změn stanovených ve směrnici 80/428/EHS; že Komise nyní uzavřela své další studie ohledně ostatních dvou pesticidů;
vzhledem k tomu, že na základě nových vědeckých údajů musí být maximální limit stanovený v příloze II pro látku omethoát změněn;
vzhledem k tomu, že je rovněž žádoucí zcela od sebe oddělit maximální limity stanovené pro látky dimethoát a omethoát a provést následnou úpravu maximálního limitu stanoveného pro látku dimethoát;
vzhledem k tomu, že Stálý rostlinolékařský výbor nevydal kladné stanovisko, nebyla Komise schopna postupem podle článku 8 směrnice 76/895/EHS přijmout zamýšlená opatření,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Příloha II směrnice 76/895/EHS se mění takto:
1.
Ustanovení týkající se látek dimethoát a omethoát se nahrazují tímto: Číslo EHS _BAR_ Rezidua pesticidů _BAR_ Maximální limity (v mg/kg (ppm) _BAR_
Obecný název _BAR_ Chemický vzorec _BAR_ 15/55 _BAR_ Dimethoát _BAR_ 0,0 — dimethyl-S — (N — methylkarbamoyl) methyl-dithiofosfát _BAR_ 1 _BAR_
2. Poznámka pod čarou 3 se zrušuje.
Článek 2
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. ledna 1982.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 16. února 1981, kterou se mění přílohy směrnic Rady 66/401/EHS, 66/402/EHS a 69/208/EHS o uvádění osiva pícnin, osiva obilovin a osiva olejnin a přadných rostlin na trh a směrnice 78/386/EHS a 78/388/EHS
(81/126/EHS) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 66/401/EHS ze dne 14. června 1966 o uvádění osiva pícnin na trh [1], naposledy pozměněnou směrnicí 80/754/EHS [2], a zejména na článek 21a uvedené směrnice,
s ohledem na směrnici Rady 66/402/EHS ze dne 14. června 1966 o uvádění osiva obilovin na trh [3], naposledy pozměněnou směrnicí 79/692/EHS [4], a zejména na článek 21a uvedené směrnice,
s ohledem na směrnici Rady 69/208/EHS ze dne 30. června 1969 o uvádění osiva olejnin a přadných rostlin na trh [5], naposledy pozměněnou směrnicí 80/304/EHS [6], a zejména na článek 20a uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že by z níže uvedených důvodů měly být změněny přílohy I a II směrnice 66/401/EHS, příloha III směrnice 66/402/EHS a příloha II směrnice 69/208/EHS s ohledem na vývoj vědeckých a technických poznatků;
vzhledem k tomu, že požadavky na množitelský porost a osivo, včetně norem odrůdové čistoty, by měly být změněny tak, aby byly v souladu s úpravou odrůdového uznávání osiva určeného pro mezinárodní obchod stanovenou Organizací pro hospodářskou spolupráci a rozvoj (OECD); že by proto měly být změněny lhůty pro uvedení v platnost stanovené v čl. 2 odst. 1 první odrážce směrnice Komise 78/386/EHS ze dne 18. dubna 1978, kterou se mění přílohy směrnice 66/401/EHS o uvádění osiva pícnin na trh [7], a v čl. 2 odst. 1 první odrážce směrnice Komise 78/388/EHS ze dne 18. dubna 1978, kterou se mění přílohy směrnice 69/208/EHS o uvádění osiva olejnin a přadných rostlin na trh [8];
vzhledem k tomu, že normy pro počet semen rodu Rumex by měly být zmírněny pro certifikované osivo některých dalších druhů pícnin, pokud neexistují pochybnosti o splnění norem stanovených směrnicí 66/401/EHS;
vzhledem k tomu, že je třeba změnit ustanovení směrnice 66/402/EHS o maximální hmotnosti partie osiva Zea mays, aby byly v souladu s požadavky na úřední zkoušky osiva prováděné obvyklými mezinárodními metodami;
vzhledem k tomu, že normy pro nejvyšší povolený výskyt semen jiných druhů rostlin v osivu konopí by měly být upraveny podle běžně dosahovaných norem jakosti osiva;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro osivo a sadbu v zemědělství, zahradnictví a lesnictví,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Příloha I směrnice 66/401/EHS se mění takto:
1.
V bodě 4 se slova "jiných druhů nebo odrůd než Pisum sativum nebo apomikční jednoklonné odrůdy rodu Poa" nahrazují slovy "jiné než druhů Pisum sativum, Brassica napus var. napobrassica, Brassica oleracea convar. acephala, Raphanus sativus ssp. oleifera nebo apomikčních jednoklonných odrůd rodu Poa".
2. V bodě 4 se doplňuje nová věta, která zní: "Na druhy Pisum sativum, Brassica napus var. napobrassica, Brassica oleracea convar. acephala, Raphanus sativus spp. oleifera a apomikční jednoklonné odrůdy rodu Poa se použije pouze první věta."
Článek 2
Příloha II směrnice 66/401/EHS se mění takto:
V části I bodě 2 oddíle A sloupci 14 části "GRAMINEAE" se vkládá písmeno n) u všech druhů s výjimkou Phleum bertolonii a Phleum pratense.
Článek 3
Příloha III směrnice 66/402/EHS se mění takto:
Ve sloupci 2 tabulky se číslo 20 u Zea mays nahrazuje číslem 40.
Článek 4
Příloha II směrnice 69/208/EHS se mění takto:
V části I bodě 2 oddíle A sloupci 5 se číslo 10 u Cannabis sativa nahrazuje číslem 30.
Článek 5
V čl. 2 odst. 1 směrnice 78/386/EHS se první odrážka nahrazuje tímto:
"— s čl. 1 bodem 1, pokud jde o přílohu I body 3 a 4, k 1. lednu 1981,
— s čl. 1 bodem 2, pokud jde o přílohu II část I bod 1 a přílohu II část II bod 1, k 1. lednu 1982."
Článek 6
V čl. 2 odst. 1 směrnice 78/388/EHS se první odrážka nahrazuje tímto:
"— s čl. 1 bodem 1, pokud jde o přílohu I bod 3, a s čl. 1 bodem 2, pokud jde o přílohu II část I bod 1, k 1. lednu 1982."
Článek 7
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu: - s články 1, 5 a 6 s účinkem od 1. ledna 1981,
- s ostatními ustanoveními této směrnici nejpozději 1. července 1982.
2.
Členské státy zajistí, aby uvádění osiva na trh nepodléhalo žádným omezením na základě rozdílných dat pro provedení této směrnice podle odstavce 1 druhé odrážky.
Článek 8
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Komise
ze dne 13. dubna 1981,
kterou se mění směrnice 79/490/EHS přizpůsobující technickému pokroku směrnici Rady 70/221/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se nádrží na kapalná paliva a ochrany proti podjetí zezadu u motorových vozidel a jejich přípojných vozidel
(81/333/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 70/156/EHS ze dne 6. února 1970 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu motorových vozidel a jejich přípojných vozidel [1], naposledy pozměněnou směrnicí 80/1267/EHS [2], a zejména na článek 13 uvedené směrnice,
s ohledem na směrnici Rady 70/221/EHS ze dne 20. března 1970 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se nádrží na kapalná paliva a ochrany proti podjetí zezadu u motorových vozidel a jejich přípojných vozidel [3], naposledy pozměněnou směrnicí 79/490/EHS [4], a zejména na článek 3 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že zkušenosti ukázaly, že současné znění bodu II.5.2 přílohy směrnice 79/490/EHS o ochraně proti podjetí zezadu u vozidel kategorií M1, M2, M3, N1, O1 a O2 je poněkud neurčité, pokud se týká šířky, při které musí být daný požadavek splněn; že to může vést k rozdílným požadavkům různých technických zkušeben a nebezpečí rozporů se směrnicí Rady 74/483/EHS [5] týkající se vnějších výčnělků vozidel kategorie M1, jakož i vzniku technických překážek obchodu,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 79/490/EHS se mění takto:
Bod II.5.2 přílohy se nahrazuje tímto:
"II.5.2 U vozidel kategorií M1, M2, M3, N1, O1 nebo O2 (kategorie podle mezinárodní klasifikace uvedené v poznámce b) přílohy I směrnice Rady 70/156/EHS) se podmínka uvedená v bodě II.5.1 pokládá za splněnou
- jestliže vozidlo splňuje podmínky uvedené v bodě II.5.3 nebo
- jestliže světlá výška zadní části nenaloženého vozidla není větší než 55 cm v šířce, která není menší než šířka zadní nápravy o více než 10 cm na obou stranách (nepočítaje vyboulení pneumatik těsně u vozovky).
Je-li zadních náprav více, uvažuje se šířka nejširší nápravy.
Tento požadavek musí být splněn alespoň do vzdálenosti 45 cm od zadního okraje vozidla."
Článek 2
Členské státy uvedou v účinnost předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 1. října 1981 a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 13. dubna 1981, kterou se přizpůsobuje technickému pokroku směrnice Rady 70/157/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se přípustné hladiny akustického tlaku a výfukového systému motorových vozidel
(81/334/EHS) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 70/156/EHS ze dne 6. února 1970 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu motorových vozidel a jejich přípojných vozidel [1], naposledy pozměněnou směrnicí 80/1267/EHS [2], a zejména na článek 13 uvedené směrnice,
s ohledem na směrnici Rady 70/157/EHS ze dne 6. února 1970 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se přípustné hladiny akustického tlaku a výfukového systému motorových vozidel [3], naposledy pozměněnou směrnicí 77/212/EHS [4], a zejména na článek 3 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že na základě zkušeností v této oblasti s ohledem na současný stav znalostí je nyní možné změnit požadavky na metodu měření hluku vozidel za jízdy i na místě tak, aby byly lépe uzpůsobeny skutečným provozním podmínkám,
vzhledem k tomu, že článek 3 směrnice 70/157/EHS vylučuje změnu mezních hodnot postupem přizpůsobení technickému pokroku; že je účelné včlenit pro informaci do této směrnice mezní hodnoty takové, jaké jsou ve směrnici 77/212/EHS; že je však plánováno tyto hodnoty v příhodnou dobu snížit postupem stanoveným pro tento účel,
vzhledem k tomu, že jak výfukové systémy, tak některé jejich součásti jsou prodávány odděleně jako náhradní díly; že pokud je možné zkontrolovat je před namontováním na vozidlo, lze jejich volný oběh usnadnit zavedením EHS schválení typu pro tyto systémy považované za samostatné technické celky ve smyslu článku 9a vloženého do směrnice 70/156/EHS směrnicí 78/315/EHS [5];
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro přizpůsobování technickému pokroku směrnic o odstraňování technických překážek obchodu v odvětví motorových vozidel,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 70/157/EHS se mění takto: 1. Článek 2 se nahrazuje tímto:
"Článek 2
Členské státy nesmějí odmítnout udělit EHS schválení typu nebo vnitrostátní schválení typu pro typ motorového vozidla nebo pro typ výfukového systému nebo konstrukční části takového systému, které jsou považovány za samostatný technický celek, z důvodů týkajících se přípustné hladiny akustického tlaku a výfukového systému, - pokud vozidlo splňuje požadavky přílohy I z hlediska hladiny akustického tlaku a výfukového systému,
- pokud výfukový systém nebo kterákoliv jeho součást považovaná za samostatný technický celek ve smyslu článku 9a směrnice 70/156/EHS splňuje požadavky přílohy II."
2. Článek 2a se nahrazuje tímto:
"Článek 2a
1.
Členské státy nesmějí odmítnout nebo zakázat prodej, registraci, uvedení do provozu nebo užívání jakéhokoli vozidla z důvodů týkajících se přípustné hladiny akustického tlaku nebo výfukového systému, pokud jeho hladina akustického tlaku a výfukový systém splňují požadavky přílohy I.
2. Členské státy nesmějí zakázat uvedení výfukového systému nebo kterékoliv jeho součásti považované za samostatný technický celek ve smyslu článku 9a směrnice 70/156/EHS na trh z důvodů týkajících se jeho přípustné hladiny akustického tlaku, pokud je to podle článku 2 typ, pro nějž bylo uděleno schválení typu."
3. V článku 3 se slova "v bodech I.1 a I.4.1.4" nahrazují slovy "v bodech 5.2.2.1 a 5.2.2.5 přílohy I."
4. Příloha se nahrazuje přílohami I, II, III a IV této směrnice.
Článek 2
1. Od 1. ledna 1982 nesmějí členské státy z důvodů týkajících se přípustné hladiny akustického tlaku nebo výfukového systému - odmítnout udělit EHS schválení typu nebo vydat doklad uvedený v čl. 10 odst. 1 poslední odrážce směrnice 70/156/EHS nebo udělit vnitrostátní schválení typu pro typ vozidla, ani
- zakázat první uvedení vozidla do provozu,
pokud hladina akustického tlaku a výfukový systém tohoto typu vozidla nebo těchto vozidel splňují požadavky směrnice 70/157/EHS ve znění této směrnice.
2. Od 1. října 1984 členské státy - nesmějí již vydat doklad uvedený v čl. 10 odst. 1 poslední odrážce směrnice 70/156/EHS pro typ motorového vozidla, jehož hladina akustického tlaku a výfukový systém nesplňují požadavky směrnice 70/157/EHS ve znění této směrnice,
- mohou odmítnout udělit vnitrostátní schválení typu pro typ motorového vozidla, jehož hladina akustického tlaku a výfukový systém nesplňují požadavky směrnice 70/157/EHS ve znění této směrnice.
3. Od 1. října 1985 mohou členské státy zakázat první uvedení do provozu vozidel, jejichž hladina akustického tlaku a výfukový systém nesplňují požadavky směrnice 70/157/EHS ve znění této směrnice.
Článek 3
Členské státy uvedou v účinnost předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. ledna 1982 a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 4
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Komise
ze dne 29. dubna 1981,
kterou se stanoví analytická metoda Společenství pro úřední kontrolu vinylchloridu uvolňovaného z materiálů a předmětů do potravin
(81/432/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 78/142/EHS ze dne 30. ledna 1978 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se materiálů a předmětů obsahujících monomerní vinylchlorid a určených pro styk s potravinami [1], a zejména na článek 3 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že článek 2 směrnice 78/142/EHS stanoví, že materiály a předměty nesmějí do potravin, které jsou s nimi ve styku nebo které s nimi byly ve styku, uvolňovat žádný vinylchlorid zjistitelný metodou, jejíž detekční limit je 0,01 mg/kg, a článek 3 stanoví, že tento limit musí být kontrolován analytickou metodou Společenství;
vzhledem k tomu, že se metoda popsaná v příloze ukázala na základě řady mezilaboratorních okružních zkoušek jako dostatečně přesná a opakovatelná, aby mohla být přijata jako metoda Společenství;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro potraviny,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Analýzy nezbytné pro úřední kontrolu vinylchloridu uvolňovaného materiály a předměty do potravin se provádějí metodou popsanou v příloze této směrnice.
Článek 2
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. října 1982.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 24. června 1981,
kterou se mění směrnice Rady 78/25/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se barviv, která mohou být přidávána do léčivých přípravků
(81/464/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že článek 1 směrnice 78/25/EHS [3] stanoví, že členské státy nesmějí povolit pro barvení humánních a veterinárních léčivých přípravků žádná jiná barviva než ta, která jsou obsažena v příloze I oddílech I a II směrnice Rady ze dne 23. října 1962 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se barviv povolených pro použití v potravinách určených k lidské spotřebě [4];
vzhledem k tomu, že oddíl I výše uvedené přílohy pokrývá barviva jak pro barvení hmoty, tak pro povrchové barvení, a oddíl II pokrývá barviva pouze pro povrchové barvení;
vzhledem k tomu, že neexistuje odůvodnění založené na ochraně veřejného zdraví pro to, aby byl v případě léčivých přípravků zachován rozdíl činěný v případě potravin určených k lidské spotřebě mezi barvivy jak pro barvení hmoty, tak povrchové barvení, a barvivy pouze pro povrchové barvení;
vzhledem k tomu, že směrnice 78/25/EHS by proto měla být odpovídajícím způsobem pozměněna,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Článek 1 směrnice 78/25/EHS se doplňuje o tento odstavec:
"V případě léčivých přípravků se však nečiní žádný rozdíl mezi barvivem jak pro barvení hmoty, tak pro povrchové barvení, a barvivem pouze pro povrchové barvení."
Článek 2
Členské státy přijmou opatření nezbytná pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. října 1981 a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 24. června 1981,
kterou se mění směrnice 64/432/EHS, 64/433/EHS, 71/118/EHS, 72/461/EHS, 72/462/EHS, 77/96/EHS, 77/99/EHS, 77/391/EHS, 80/215/EHS, 80/217/EHS a 80/1095/EHS, pokud se týká postupů Stálého veterinárního výboru
(81/476/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 43 a 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Shromáždění [2],
vzhledem k tomu, že Stálý veterinární výbor, zřízený rozhodnutím 68/361/EHS [3], zaujímá své stanovisko postupy, jejichž platnost je omezena do 21. července 1981;
vzhledem k tomu, že výbor byl požádán o stanovisko poprvé dne 22. prosince 1972; že se tato lhůta ukazuje nedostatečnou k podání konečného posudku a že je proto třeba dočasně prodloužit platnost těchto postupů;
vzhledem k tomu, že zkušenost získaná při uplatňování stávajících postupů ukázala, že se jedná v zásadě o účinnou metodu umožňující rychle přijímat rozhodnutí, pro něž byly původně určeny;
vzhledem k tomu, že je navíc nezbytné upravit v důsledku přistoupení Řecka počet hlasů tvořících většinu vyžadovanou ve výboru u předpisů přijatých po přijetí aktu o přistoupení z roku 1979 a dosud neupravených,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Následující ustanovení se zrušují:
- článek 14 směrnice 64/432/EHS [4],
- článek 9b směrnice 64/433/EHS [5],
- článek 13 směrnice 71/118/EHS [6],
- článek 10 směrnice 72/461/EHS [7],
- článek 31 směrnice 72/462/EHS [8],
- článek 10 směrnice 77/96/EHS [9],
- článek 21 směrnice 77/99/EHS [10],
- článek 12 směrnice 77/391/EHS [11],
- článek 9 směrnice 80/215/EHS [12],
- článek 17 směrnice 80/217/EHS [13],
- článek 10 směrnice 80/1095/EHS [14].
Článek 2
V odstavci 3 článku 8 směrnice 80/215//EHS, článku 16 směrnice 80/217/EHS a článku 9 směrnice 80/1095/EHS se číslice "41" nahrazuje číslicí "45".
Článek 3
Rada do 1. července 1987 na základě zprávy Komise o fungování Stálého veterinárního výboru, případně doplněné vhodnými návrhy, přezkoumá postupy uvedeného výboru.
Článek 4
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 20. července 1981,
kterou se mění směrnice Rady 76/115/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se kotevních úchytů bezpečnostních pásů motorových vozidel
(81/575/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na její článek 100,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že směrnice Rady 76/115/EHS ze dne 18. prosince 1975 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se kotevních úchytů bezpečnostních pásů motorových vozidel [4] stanoví mimo jiné v příloze I požadavky týkající se minimálního počtu kotevních úchytů bezpečnostních pásů pro vozidla kategorie M1 definovaná v příloze I směrnice Rady 70/156/EHS ze dne 6. února 1970 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu motorových vozidel a jejich přípojných vozidel [5], naposledy pozměněné směrnicí 80/1267/EHS [6];
vzhledem k tomu, že v zájmu bezpečnosti silničního provozu by mělo být vybavování bezpečnostními pásy a zádržnými systémy splňujícími směrnici Rady 77/541/EHS ze dne 28. června 1977 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se bezpečnostních pásů a zádržných systémů motorových vozidel [7] nadále vyžadováno u vozidel některých kategorií M a N a dovoleno a podporováno u ostatních kategorií M a N; že je proto nutné v rámci EHS schvalování typu motorových vozidel přijmout předpisy pro kotevní úchyty různých kategorií vozidel; že za tímto účelem musí být rozšířena oblast působnosti směrnice 76/115/EHS, aby výrobci mohli vybavovat taková vozidla kotevními úchyty, které splňují požadavky uvedené směrnice; že takové rozšíření se stalo možným v důsledku technického pokroku v konstrukci motorových vozidel;
vzhledem k tomu, že je proto třeba změnit směrnici 76/115/EHS,
vzhledem k tomu, že změna uvedené směrnice znamená přizpůsobení některých požadavků příloh směrnice 76/115/EHS technickému pokroku; že vstup v platnost této směrnice by se měl shodovat se vstupem v platnost předpisů, které budou po přijetí této směrnice přijaty za účelem přizpůsobení požadavků příloh směrnice 76/115/EHS technickému pokroku,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 76/115/EHS se mění takto:
1.
Článek 2 se nahrazuje tímto:
"Článek 2
Pro účely této směrnice se "vozidlem" rozumí každé motorové vozidlo kategorií M a N podle definice v příloze I směrnice 70/156/EHS určené k provozu na pozemních komunikacích, které má nejméně čtyři kola a maximální konstrukční rychlost vyšší než 25 km/h."
2.
V příloze I:
a) Bod 4.3.1 se nahrazuje tímto:
"4.3.1 Pro přední sedadla vozidel kategorie M1, kategorie M2 (kromě vozidel s maximální přípustnou hmotností vyšší než 3500 kg a vozidel s místy speciálně určenými pro stojící osoby) a kategorií N1, N2 a N3 musí být provedeny dva dolní kotevní úchyty bezpečnostního pásu a jeden horní kotevní úchyt bezpečnostního pásu.
Pro přední střední sedadla se však považují za dostačující dva dolní kotevní úchyty, když čelní sklo je umístěno vně vztažné zóny definované v příloze II směrnice 74/60/EHS.
Ve vztahu ke kotevním úchytům pásů se považuje čelní sklo za část vztažné plochy, pokud může přijít do statického kontaktu s kulovou hlavicí měřidla podle metody popsané v příloze II."
b) Body 4.3.1.1 a 4.3.1.2 se zrušují.
c) Bod 4.3.2 se nahrazuje tímto:
"4.3.2 Pro ostatní vnější sedadla ve vozidlech kategorie M1 musí být provedeny dva dolní kotevní úchyty bezpečnostního pásu a jeden horní kotevní úchyt bezpečnostního pásu."
d) Bod 4.3.3 se nahrazuje tímto:
"4.3.3 Pro všechna ostatní sedadla ve vozidlech kategorie M1 a pro všechna ostatní nechráněná sedadla u kategorií jiných než M1, jak je uvedeno v bodu 4.3.1, musí být provedeny nejméně dva dolní kotevní úchyty bezpečnostního pásu.
Pro účel definování "chráněného sedadla" se "chráněnou oblastí" rozumí oblast před sedadlem obsažená:
- mezi dvěma vodorovnými rovinami, z nichž jedna prochází H-bodem a druhá 400 mm nad ním;
- mezi dvěma svislými podélnými rovinami ležícími souměrně k H-bodu a vzdálenými od sebe 400 mm;
- za příčnou svislou rovinou vzdálenou 1,3 m od H-bodu.
V kterékoliv příčné svislé rovině se "ochrannou oblastí" rozumí souvislá plocha taková, že je-li promítnuta koule o průměru 165 mm v podélném vodorovném směru, jenž prochází kterýmkoliv bodem ochranné oblasti a středem koule, není nikde v chráněné oblasti žádný otvor, kterým může koule projít.
Sedadlo se považuje za chráněné, jestliže ochranné oblasti uvnitř chráněného prostoru mají celkem plochu alespoň 800 cm2."
e) Bod 4.3.4 se nahrazuje tímto:
"4.3.4 Pro všechna sklopná sedadla a dále pro všechna sedadla každého vozidla, na která se nevztahují body 4.3.1, 4.3.2 nebo 4.3.3, se nevyžadují kotevní úchyty bezpečnostních pásů.
Je-li však vozidlo vybaveno kotevními úchyty pro taková sedadla, musí tyto kotevní úchyty splňovat požadavky této směrnice."
Článek 2
Členské státy uvedou v účinnost předpisy nezbytné k dosažení souladu s touto směrnicí ke dni, který bude stanoven pro uvedení v účinnost předpisů nezbytných k dosažení souladu se směrnicí, která bude přijata po přijetí této směrnice podle článku 6 směrnice 76/115/EHS, aby byly požadavky příloh uvedené směrnice přizpůsobeny technickému pokroku.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 20. července 1981,
kterou se mění směrnice Rady 77/541/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se bezpečnostních pásů a zádržných systémů motorových vozidel
(81/576/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že směrnice Rady 77/541/EHS ze dne 28. června 1977 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se bezpečnostních pásů a zádržných systémů motorových vozidel [4] stanoví mimo jiné v příloze I požadavky na montáž bezpečnostních pásů a zádržných systémů do vozidel kategorie M1, definované v příloze I směrnice Rady 70/156/EHS ze dne 6. února 1970 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu motorových vozidel a jejich přípojných vozidel [5], naposledy pozměněné směrnicí 80/1267/EHS [6];
vzhledem k tomu, že v zájmu bezpečnosti silničního provozu by měla být nadále montáž bezpečnostních pásů a zádržných systémů vyhovujících směrnici 77/541/EHS vyžadována u vozidel určitých kategorií M a N a připuštěna a podporována u dalších kategorií M a N prostřednictvím rozšíření oblasti působnosti uvedené směrnice; že takové rozšíření se stalo možným v důsledku technického pokroku v konstrukci motorových vozidel;
vzhledem k tomu, že je proto třeba změnit směrnici 77/541/EHS;
vzhledem k tomu, že změna uvedené směrnice znamená přizpůsobení některých požadavků příloh směrnice 77/541/EHS technickému pokroku; že vstup v platnost této směrnice by se měl shodovat se vstupem v platnost předpisů, které budou po přijetí této směrnice přijaty za účelem přizpůsobení požadavků příloh směrnice 77/541/EHS technickému pokroku,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 77/541/EHS se mění takto:
1.
Článek 9 se nahrazuje tímto:
"Článek 9
Pro účely této směrnice se "vozidlem" rozumí každé motorové vozidlo kategorií M a N podle definice v příloze I směrnice 70/156/EHS určené k provozu na pozemních komunikacích, které má nejméně čtyři kola a maximální konstrukční rychlost vyšší než 25 km/h."
2.
V příloze I:
a) Bod 3.1 se nahrazuje tímto:
"3.1 Vybavení vozidla
Každé vozidlo uvedené v článku 9, které patří do kategorie M1 nebo N1 nebo kategorie M2 (kromě vozidel s maximální přípustnou hmotností vyšší než 3500 kg a vozidel s místy speciálně určenými pro stojící cestující), musí být vybaveno bezpečnostními pásy nebo zádržnými systémy, které splňují požadavky této směrnice a které obsahují pásy s následujícími konfiguracemi [v nichž se nesmějí použít ani navíječe bez blokování (1.8.1), ani navíječe s ručním odblokováním (1.8.2)].
Jsou-li jiná vozidla uvedená v článku 9 vybavena bezpečnostními pásy nebo zádržnými systémy, musí tato zařízení splňovat všechny požadavky této směrnice, kromě bodů 3.1.1 až 3.1.3."
b) Bod 3.1.1 se nahrazuje tímto:
"3.1.1 pro přední vnější místa k sezení tříbodové bezpečnostní pásy s navíječi s nouzovým blokováním s vícenásobnou citlivostí (1.8.4); avšak
3.1.1.1 pro sedadlo cestujícího je přípustný navíječ s automatickým blokováním (1.8.3);
3.1.1.2 pro sedadlo cestujícího ve vozidlech kategorie M2 se považují za vhodné břišní pásy, ať jsou vybaveny navíječi, nebo jsou bez nich, pokud je čelní sklo umístěno vně vztažné zóny definované v příloze II směrnice 74/60/EHS.
Z hlediska bezpečnostních pásů se čelní sklo považuje za část vztažné zóny, pokud může přijít do statického kontaktu s měřidlem podle metody popsané v příloze II směrnice 74/60/EHS."
c) Bod 3.1.3 se nahrazuje tímto:
"3.1.3 Pro zadní místa k sezení ve vozidlech kategorie M1 břišní pásy nebo tříbodové pásy, které jsou vybaveny navíječi nebo jsou bez nich."
d) Vkládá se následující nový bod, který zní:
"3.1.5 Odchylně od předchozího ustanovení lze u vozidel kategorií N1 a M2 připustit navíječ s nouzovým blokováním typu 4N (1.8.5) místo navíječe typu 4 (1.8.4), jestliže je technické zkušebně prokázáno, že vybavení navíječem typu 4 by překáželo řidiči."
Článek 2
Členské státy uvedou v účinnost předpisy nezbytné k dosažení souladu s touto směrnicí ke dni, který bude stanoven pro uvedení v účinnost předpisů nezbytných k dosažení souladu se směrnicí, která bude přijata po přijetí této směrnice podle článku 10 směrnice 77/541/EHS, aby byly požadavky příloh uvedené směrnice přizpůsobeny technickému pokroku.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 20. července 1981,
kterou se přizpůsobuje technickému pokroku směrnice Rady 74/408/EHS o vnitřní výbavě motorových vozidel (pevnost sedadel a jejich ukotvení)
(81/577/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na její článek 100,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že směrnice Rady 74/408/EHS ze dne 22. července 1974 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se vnitřní výbavy motorových vozidel (pevnost sedadel a jejich ukotvení) [4] nedovoluje EHS schválení typu pro vozidlo z hlediska pevnosti sedadel a jejich ukotvení, jestliže tato sedadla mají vestavěné kotevní úchyty bezpečnostních pásů;
vzhledem k tomu, že v zájmu bezpečnosti silničního provozu by měla být směrnice 74/408/EHS změněna neprodleně pro vozidla se sedadly vybavenými jedním nebo více kotevními úchyty pásů tak, aby se vozidla stala pohodlnějšími pro používání větším počtem dospělých cestujících a aby se zvýšil rozsah používání pásů; že taková změna byla umožněna v důsledku technického pokroku v konstrukci automobilů,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 74/408/EHS se mění se takto:
1.
V článku 1 se odstavec 2 nahrazuje tímto:
"2. Tato směrnice se nevztahuje na sklopná sedadla ani sedadla směřující do strany nebo dozadu."
2.
Bod 2.7 přílohy I se nahrazuje tímto:
"2.7 "Sklopným sedadlem" se rozumí pomocné sedadlo určené k příležitostnému používání, které je běžně sklopeno."
Článek 2
Členské státy uvedou v účinnost předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do šesti měsíců od jejího oznámení.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Komise
ze dne 29. července 1981,
kterou se přizpůsobuje technickému pokroku směrnice Rady 77/649/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se pole výhledu řidičů motorových vozidel
(81/643/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 70/156/EHS ze dne 6. února 1970 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu motorových vozidel a jejich přípojných vozidel [1], naposledy pozměněnou směrnicí 80/1267/EHS [2], a zejména na článek 11 uvedené směrnice,
s ohledem na směrnici Rady 77/649/EHS ze dne 27. září 1977 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se pole výhledu řidičů motorových vozidel [3], a zejména na článek 5 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že podle získaných zkušeností omezuje stávající znění bodu 5.1.3 přílohy I směrnice 77/649/EHS, který se vztahuje na pole výhledu řidičů motorových vozidel kategorie M1 definované v příloze I směrnice 70/156/EHS, konstrukci vozidel; že následkem toho není udělováno schválení typu pro vozidla, u nichž není pole výhledu nijak omezeno;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro přizpůsobování směrnic o odstraňování technických překážek obchodu v oblasti motorových vozidel technickému pokroku,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Bod 5.1.3 přílohy I směrnice 77/649/EHS se nahrazuje tímto:
"5.1.3 Pod vodorovnou rovinou procházející bodem V1 a nad třemi rovinami procházejícími bodem V2, z nichž jedna je kolmá k rovině X-Z a skloněná dopředu v úhlu 4° pod vodorovnou rovinu a zbývající dvě jsou kolmé k rovině Y-Z a skloněné pod úhlem 4° pod vodorovnou rovinu (viz obr. 3 v dodatku k příloze IV), nesmějí být v poli přímého výhledu řidiče směrem dopředu v úhlu 180° žádná zakrytí výhledu s výjimkou zakrytí vytvářených sloupky A, dělicími příčkami pevných nebo pohyblivých částí oken, vnějšími rádiovými anténami, zpětnými zrcátky a stírači čelních skel.
Za zakrytí pole výhledu se nepovažují:
- zapuštěné nebo tištěné vodiče "rádiových antén" maximální šířky:
—u zapuštěných vodičů: _BAR_ 0,5 mm, _BAR_
—u tištěných vodičů: _BAR_ 1,0 mm. _BAR_
Tyto vodiče "rádiových antén" nesmějí procházet zónou A definovanou ve směrnici 78/318/EHS týkající se systémů stírání a ostřikování čelních skel motorových vozidel [4].
Zónou A však mohou procházet dva vodiče "rádiových antén", pokud jejich šířka nepřesahuje 0,3 mm. Jestliže zónou A prochází jediný vodič, zvyšuje se tato hodnota na 0,5 mm;
- vodiče "systémů odmrazování a odmlžování"
, které jsou zpravidla "klikatě nebo vlnovitě" vedeny a mají tyto rozměry:
—zdánlivá maximální šířka: _BAR_ 0,030 mm, _BAR_
—nejmenší vzdálenost mezi vodiči (rozteč): _BAR_ 2,0 mm." _BAR_
Článek 2
Členské státy uvedou v účinnost předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 31. prosince 1982 a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 30. července 1981, kterou se mění směrnice 71/250/EHS, 71/393/EHS, 72/199/EHS, 73/46/EHS, 74/203/EHS, 75/84/EHS, 76/372/EHS a 78/633/EHS týkající se stanovení analytických metod Společenství pro úřední kontrolu krmiv
(81/680/EHS) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 70/373/EHS ze dne 20. července 1970, kterou se zavádí metody odběru vzorků a analytické metody Společenství pro úřední kontrolu krmiv1, naposledy pozměněnou aktem o přistoupení Řecka, a zejména na článek 2 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že příloha první směrnice Komise 71/250/EHS ze dne 15. června 1971, kterou se stanoví analytické metody Společenství pro úřední kontrolu krmiv2, stanoví obecná pravidla pro používání analytických metod popsaných v uvedené směrnici a ve směrnicích Komise 71/393/EHS3, 72/199/EHS4, 73/46/EHS5, 74/203/EHS6, 75/84/EHS7, 76/372/EHS8 a 78/633/EHS9, kterými se stanoví analytické metody Společenství pro úřední kontrolu krmiv; že však některé z výše uvedených směrnic stanoví, že se tato obecná pravidla nevztahují na analytické metody týkající se doplňkových látek v krmivech;
vzhledem k tomu, že vznikla potřeba přizpůsobit tato obecná pravidla tak, aby se bez rozdílu vztahovala na analýzu všech složek krmiv; že ustanovení dotyčných směrnic by měla být proto pozměněna;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro krmiva,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
První směrnice Komise 71/250/EHS se mění takto: 1. V článku 1 se doplňuje nový odstavec, který zní:
"Obecná pravidla obsažená v části 1 přílohy se vztahují na analytické metody přijaté na základě směrnice Rady 70/373/EHS."
2. V příloze se část I "Úvod" nahrazuje přílohou této směrnice.
Článek 2
V článku 1 druhé směrnice Komise 71/393/EHS se zrušuje druhý odstavec.
Článek 3
V článcích 1 a 2 třetí směrnice Komise 72/199/EHS se zrušuje druhý odstavec.
Článek 4
V článcích 1 a 2 čtvrté směrnice Komise 73/46/EHS se zrušuje druhý odstavec.
Článek 5
V článcích 1 a 2 páté směrnice Komise 74/203/EHS se zrušuje druhý odstavec.
Článek 6
V článku 1 šesté směrnice Komise 75/84/EHS se zrušuje druhý odstavec.
Článek 7
V článku 1 sedmé směrnice Komise 76/372/EHS se zrušuje druhý odstavec.
Článek 8
V článku 1 osmé směrnice Komise 78/633/EHS se zrušuje druhý odstavec.
Článek 9
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. prosince 1981 a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 10
Tato směrnice je určena členským státům.
První směrnice Komise
ze dne 28. července 1981,
kterou se stanoví analytické metody Společenství, jimiž se ověřuje splnění kritérií pro čistotu u některých přídatných látek použitých v potravinách
(81/712/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady ze dne 23. října 1962 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se barviv povolených pro použití v potravinách určených k lidské spotřebě [1], naposledy pozměněnou směrnicí 78/144/EHS [2], a zejména na čl. 11 odst.
s ohledem na směrnici Rady 64/54/EHS ze dne 5. listopadu 1963 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se konzervantů povolených pro použití v potravinách určených k lidské spotřebě [3], naposledy pozměněnou směrnicí 79/40/EHS [4], a zejména na čl. 8 odst.
s ohledem na směrnici Rady 70/357/EHS ze dne 13. července 1970 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se antioxidantů povolených pro použití v potravinách určených k lidské spotřebě [5], naposledy pozměněnou směrnicí 78/143/EHS [6], a zejména na čl. 5 odst.
vzhledem k tomu, že výše uvedené předpisy stanoví, že budou stanoveny analytické metody Společenství, jimiž se bude ověřovat splnění obecných a specifických kritérií pro čistotu u výše uvedených přídatných látek;
vzhledem k tomu, že by nyní měla být přijata první řada metod, jejichž studium bylo ukončeno;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro potraviny,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Členské státy stanoví, že analýzy, jimiž se ověřuje splnění obecných a specifických kritérií pro čistotu u některých přídatných látek použitých v potravinách, musejí být prováděny metodami, které jsou popsány v příloze II a jejichž oblast působnosti je stanovena v příloze I.
Článek 2
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 20. února 1983.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 31. července 1981, kterou se stanoví analytické metody Společenství pro úřední kontrolu krmiv
(81/715/EHS) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 70/373/EHS ze dne 20. července 1970, kterou se zavádí metody odběru vzorků a analýzy Společenství pro úřední kontrolu krmiv [1], naposledy pozměněnou Aktem o přistoupení Řecka, a zejména na článek 2 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že směrnice 70/373/EHS stanoví, že úřední kontroly krmiv za účelem zjištění, zda jsou splněny požadavky právních a správních předpisů na jakost a složení krmiv, se provádějí za použití metod Společenství pro odběr vzorků a analytických metod Společenství;
vzhledem k tomu, že směrnice Komise 71/250/EHS [2], 71/393/EHS [3], 72/199/EHS [4], 73/46/EHS [5], 74/203/EHS [6], 75/84/EHS [7], 76/372/EHS [8] a 78/633/EHS [9], naposledy pozměněné směrnicí ze dne 30. července 1981, již řadu analytických metod Společenství stanovily; že stav od té doby provedených prací nyní umožňuje stanovit devátý soubor analytických metod;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro krmiva,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Členské státy stanoví, že analýzy pro úřední kontrolu krmiv na obsah avoparcinu a monensinu sodného se provádějí metodami popsanými v příloze.
Článek 2
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 1. prosince 1981. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 19. října 1981, kterou se v důsledku přistoupení Řecka přizpůsobuje směrnice 79/869/EHS o metodách stanovení a četnosti vzorkování a rozborů povrchových vod určených v členských státech k odběru pitné vody
(81/855/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 100 a 235 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
vzhledem k tomu, že v důsledku přistoupení Řecka k Evropským společenstvím by měl být přizpůsoben čl.
11 odst. 2 směrnice Rady 79/869/EHS ze dne 9. října 1979 o metodách stanovení a četnosti vzorkování a rozborů povrchových vod určených v členských státech k odběru pitné vody [2];
vzhledem k tomu, že podle prvního odstavce článku 198 Smlouvy jednala Rada o návrhu Komise s Hospodářským a sociálním výborem; že výbor nebyl schopen předložit své stanovisko ve lhůtě stanovené Radou; že druhý odstavec článku 198 Smlouvy nebrání Radě přijmout další opatření, pokud toto stanovisko chybí; že s ohledem na naléhavost urychleného přijetí potřebných změn považuje Rady za nezbytné tuto možnost využít,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
V čl. 11 odst. 2 směrnice 79/869/EHS se číslo "41" nahrazuje číslem "45".
Článek 2
Tato směrnice nabývá účinku dnem 1. ledna 1981.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 17. listopadu 1981, kterou se mění směrnice 69/169/EHS a 78/1035/EHS ve věci osvobození zboží dováženého v rámci mezinárodního cestovního ruchu a zboží dováženého v drobných zásilkách neobchodní povahy ze třetích zemí od daní
(81/933/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 99 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že zachování protihodnoty osvobození od daní, která jsou uvedena ve směrnici Rady 69/169/EHS ze dne 28. května 1969 o harmonizaci právních a správních předpisů týkajících se osvobození od daní z obratu a spotřebních daní při dovozu v rámci mezinárodního cestovního ruchu [4], naposledy pozměněné směrnicí 78/1033/EHS [5], a ve směrnici Rady 78/1035/EHS ze dne 19. prosince 1978 o osvobození zboží dováženého v drobných zásilkách neobchodní povahy ze třetích zemí od daní [6], by vedlo ke snížení částky osvobození od daní v národní měně uplatňovaného v některém členském státě; že za současných okolností je vhodné tomuto snížení zabránit,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Článek 1 směrnice 69/169/EHS se mění takto: a) v odstavci 1 se částka "40 evropských zúčtovacích jednotek" nahrazuje částkou "45 ECU";
b) v odstavci 2 se částka "20 evropských zúčtovacích jednotek" nahrazuje částkou "23 ECU";
Článek 2
V čl. 1 odst. 2 třetí odrážce směrnice 78/1035/EHS se částka "30 evropských zúčtovacích jednotek" nahrazuje částkou "35 ECU".
Článek 3
1. Členské státy uvedou v účinnost opatření nezbytná pro dosažení souladu s touto směrnicí od 1. ledna 1982.
2. Členské státy sdělí Komisi ustanovení, která přijmou k provedení této směrnice.
Článek 4
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 14. prosince 1981, kterou se doplňují směrnice 75/362/EHS, 77/452/EHS, 78/686/EHS a 78/1026/EHS o vzájemném uznávání diplomů, osvědčení a jiných dokladů o dosažené kvalifikaci lékařů, zdravotních sester a ošetřovatelů odpovědných za všeobecnou péči, zubních lékařů a veterinárních lékařů, pokud jde o nabytá práva
(81/1057/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, zejména na články 49, 57 a 66 této Smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že ve směrnicích 75/362/EHS [4], 77/452/EHS [5], 78/686/EHS [6] a 78/1026/EHS [7] o vzájemném uznávání diplomů, osvědčení a ostatních dokladů o dosažené kvalifikaci lékařů, zdravotních sester a ošetřovatelů odpovědných za všeobecnou péči, zubních lékařů a veterinárních lékařů, obsahujících opatření k usnadnění účinného výkonu práva usazování a volného pohybu služeb, se ustanovení týkající se nabývání práv zmiňují o diplomech, osvědčeních a obdobných dokladech o dosažené kvalifikaci lékařů, zdravotních sester a ošetřovatelů odpovědných za všeobecnou péči, zubních lékařů a veterinárních lékařů udělených členskými státy před provedením uvedených směrnic;
vzhledem k tomu, že se tato ustanovení tudíž výslovně netýkají diplomů, osvědčení a obdobných dokladů o dosažené kvalifikaci dokládajících vzdělání, jež nesplňuje minimální požadavky na vzdělání stanovené ve směrnicích 75/363/EHS [8], 77/453/EHS [9], 78/687/EHS [10] a 78/1027/EHS [11], které bylo dokončeno po provedení uvedených směrnic, ale započalo před jejich provedením;
vzhledem k tomu, že je žádoucí napravit toto opomenutí,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Ustanovení čl.
9 odst.
1 a 2 směrnice 75/362/EHS, článku 4 směrnice 77/452/EHS, čl.
7 odst.
1 a 2 směrnice 78/686/EHS a článku 4 směrnice 78/1026/EHS se použijí také na diplomy, osvědčení a obdobné doklady o dosažené kvalifikaci dokládající vzdělání, které nesplňuje minimální požadavky na vzdělání stanovené v článcích 1, 2, 3, 4 a 5 směrnice 75/363/EHS, v článku 1 směrnice 77/453/EHS, v článcích 1, 2 a 3 směrnice 78/687/EHS a v článku 1 směrnice 78/1027/EHS a které bylo dokončeno po provedení uvedených směrnic, ale bylo zahájeno před jejich provedením.
Článek 2
Členské státy přijmou opatření nezbytná k dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 30. června 1982.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 1. ledna 1981, kterým se mění nařízení (EHS) č. 1204/72, kterým se stanoví pravidla pro režim podpor pro olejnatá semena, a nařízení (EHS) č. 3136/78, kterým se stanoví pravidla pro stanovení dovozních dávek na olivový olej v nabídkovém řízení
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady č. 136/66/EHS ze dne 22. září 1966 o zřízení společné organizace trhu s oleji a tuky1, naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1917/802, a zejména na čl. 16 odst. 6 a čl. 27 odst. 5 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že čl. 8 odst. 4 nařízení (EHS) č. 1204/723 naposledy pozměněného nařízením (EHS) 2924/804 a druhý pododstavec čl. 1 odst. 1 nařízení (EHS) č. 3136/785 naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 1037/796 stanovují postup pro stanovení lhůt pro podání žádostí o osvědčení o podpoře a o dovozní licence; že uvedená ustanovení jsou v souladu se čl. 6 odst. 3 nařízení Komise (EHS) č. 193/75 ze dne 17. ledna 1975, kterým se stanoví společná prováděcí pravidla k režimu dovozních a vývozních licencí a osvědčení o stanovení sazby náhrady předem pro zemědělské produkty7, naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 2471/808; že v důsledku poslední změny naposledy uvedeného článku je třeba upravit nařízení (EHS) č. 1204/72 a (EHS) č. 3136/78 tak, aby obsahoval odkaz na místní čas v Bruselu;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro oleje a tuky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Článek 8 odst. 4 nařízení (EHS) č. 1204/72 se nahrazuje tímto:
"4. Pro lhůty stanovené v tomto nařízení platí belgický čas."
2. Článek 1 odst. 1 druhý pododstavec nařízení (EHS) č. 3136/78 se nahrazuje tímto:
"Lhůta pro podání žádostí je 16 hodin.
Pro tuto lhůtu platí belgický čas."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. ledna 1981.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Rady (EHS) č. 42/81 ze dne 1. ledna 1981, kterým se Řecká republika zmocňuje převzít do nomenklatury společného celního sazebníku další vnitrostátní třídění pro některé zemědělské produkty
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na akt o přistoupení z roku 1979, zejména na čl. 65 odst. 3 druhý pododstavec uvedeného aktu,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že podle čl. 65 odst.
3 prvního pododstavce aktu o přistoupení uplatňuje Řecká republika nomenklaturu společného celního sazebníku u zboží uvedeného v příloze II Smlouvy o založení Evropského hospodářského společenství od 1. ledna 1981; že však podle čl.
65 odst. 3 druhého pododstavce může být Řecko zmocněno převzít stávající další vnitrostátní třídění do nomenklatury společného celního sazebníku, aby proběhlo postupné přibližování společnému celnímu sazebníku nebo odstranění cel uvnitř Společenství, pokud z toho nevyplývají obtíže pro používání právních předpisů Společenství;
vzhledem k tomu, že u produktů, které podléhají clu, nevyvolává toto povolení žádné obtíže a je oprávněné, pokud produkty stejné podpoložky společného celního sazebníku podléhají rozdílným sazbám cla; že v případě uvedených produktů by Řecko mělo být zmocněno převzít do nomenklatury společného celního sazebníku další vnitrostátní třídění,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
U produktů uvedených v příloze II Smlouvy, které podle právních předpisů Společenství podléhají při dovozu z třetích zemí clu, je Řecká republika zmocněna převzít do nomenklatury společného celního sazebníku jakékoli další vnitrostátní třídění, které je nezbytné pro to, aby postupné přibližování společnému celnímu sazebníku nebo odstranění cel uvnitř Společenství proběhlo za podmínek uvedených v aktu o přistoupení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. ledna 1981.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
ze dne 16. ledna 1981, kterým se stanoví podmínky pro zařazení některých druhů zmrazeného hovězího a telecího masa do položky 02.01 A II b) 4 bb) 22 společného celního sazebníku
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 805/68 ze dne 27. června 1968 o společné organizaci trhu s hovězím a telecím masem [1], naposledy pozměněné aktem o přistoupení Řecka [2], a zejména na čl. 11 odst. 5 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č.
162/74 [3], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 2014/75 [4], stanovilo podmínky pro zařazení některých druhů zmrazeného hovězího a telecího masa do položky 02.01 A II a) 2 dd) 22 bbb) společného celního sazebníku; že od přijetí uvedeného nařízení byl změněn společný celní sazebník; že je v zájmu jasnosti vhodné upravit ustanovení nařízení (EHS) č.
162/74;
vzhledem k tomu, že vývoj obchodu s hovězím a telecím masem mezi Společenstvím a třetími zeměmi vedl k vytvoření nových vzorů osvědčení, které jsou vhodnější pro účinnější správu tohoto obchodu; že je vhodné přizpůsobit osvědčení o pravosti stanovené v nařízení (EHS) č. 162/74 osvědčením pro jiné produkty z odvětví hovězího a telecího masa;
vzhledem k tomu, že produkty položky 02.01 A II b) 4 bb) 22 společného celního sazebníku byly stanoveny nařízením Komise (EHS) č. 586/77 [5], naposledy pozměněným nařízením (EHS) č. 882/79 [6];
vzhledem k tomu, že ustanoveními tohoto nařízení nejsou dotčena ustanovení Společenství v oblasti veterinárních a potravinářských předpisů, která jsou určena k ochraně zdraví lidí a zvířat a k zabránění padělání a podvodů;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro hovězí a telecí maso,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Zařazení zmrazeného masa ze třetích zemí do položky 02.01 A II b) 4 bb) 22 společného celního sazebníku (přední čtvrti s částí boku nebo bez něj a hovězí hrudí) podléhá předložení osvědčení o pravosti, které splňuje požadavky tohoto nařízení.
Článek 2
1. Osvědčení o pravosti je vystaveno na formuláři, jehož vzor je uveden v příloze I.
Jeho formát je asi 210 x 297 mm.
Použije se bílý papír o hmotnosti nejméně 40 gramů na metr čtvereční.
2. Formuláře jsou vytištěny a vyplněny v jednom z úředních jazyků Společenství; mohou být také vytištěny a vyplněny v úředním jazyce nebo v jednom z úředních jazyků vyvážející země.
3. Formuláře se vyplňují buď na psacím stroji nebo rukou.
Pokud se vyplňují rukou, je nutné vyplnit je inkoustem a tiskacími písmeny.
4. Každé osvědčení o pravosti má vlastní pořadové číslo, které mu přidělí vydávající orgán uvedený v článku 4.
Článek 3
Osvědčení se předloží spolu s příslušným produktem celním orgánům dovážejícího členského státu ve lhůtě tří měsíců ode dne jeho vydání.
Článek 4
1. Osvědčení o pravosti je platné pouze tehdy, pokud je řádně vyplněné a potvrzené v souladu s pokyny uvedenými v příloze I vydávajícím orgánem uvedeným na seznamu v příloze II.
2.
Osvědčení o pravosti je za řádně potvrzené, pokud uvádí místo a den vydání a pokud je opatřeno razítkem vydávajícího orgánu a podpisem osoby nebo osob s podpisovým právem.
Razítko může nahradit otištěná pečeť.
Článek 5
1. Vydávající orgán uvedený na seznamu v příloze II, musí: a) být uznán jako takový vyvážející zemí;
b) zavázat se ověřovat údaje na osvědčení o pravosti;
c) zavázat se poskytnout Komisi a členským státům na jejich žádost jakékoli informace potřebné pro hodnocení údajů uvedených v osvědčeních o pravosti.
2. Seznam je změněn, pokud podmínky uvedené v odst. 1 písm. a) již nejsou splněny nebo pokud vydávající orgán nesplňuje některou z povinností.
Článek 6
Nařízení (EHS) č. 162/74 se zrušuje.
Osvědčení vydaná podle nařízení (EHS) č. 162/74 však zůstávají v platnosti do 30. června 1981.
Článek 7
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 348/81 ze dne 20. ledna 1981 o společných pravidlech pro dovoz produktů z velryb a ostatních kytovců
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 235 této Smlouvy,
s ohledem na nařízení Rady č. 136/66/EHS ze dne 22. září 1966 o zřízení společné organizace trhu s oleji a tuky [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1917/80 [2], a zejména čl. 3 odst. 1 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 827/68 ze dne 28. června 1968 o společné organizaci trhu s některými produkty uvedenými v příloze II Smlouvy [3], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1117/78 [4], a zejména čl. 2 odst. 1 uvedeného nařízení,
s ohledem na návrh Komise [5],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [6],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [7],
vzhledem k tomu, že ochrana druhů kytovců vyžaduje opatření, která omezí mezinárodní obchod; že tato opatření by měla být na úrovni celého Společenství a měla by současně respektovat mezinárodní závazky Společenství;
vzhledem k tomu, že v období, než budou přijata obecnější opatření na úrovni Společenství ohledně dohledu nad obchodem s druhy planě rostoucích rostlin a volně žijících živočichů, by v počátečním stadiu měl dovoz hlavních produktů z velryb a z jiných kytovců podléhat dovoznímu povolení, přičemž je také vyhrazena možnost seznam těchto produktů rozšiřovat; že pro objasnění stavu věcí může být účelné konstatovat, že než k takovému rozšiřování dojde, mohou členské státy nadále v souladu se Smlouvou přijímat opatření na ochranu druhů souvisejících s dovozem produktů, na něž se toto nařízení nevztahuje; že příslušné orgány by neměly takováto povolení vydávat, pokud se neujistily, že dotyčné produkty se nepoužijí ke komerčním účelům,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Od 1. ledna 1982 podléhá dovoz produktů uvedených v příloze do Společenství dovoznímu povolení.
Dovozní povolení nelze udělovat produktům určeným ke komerčním účelům.
2. Členské státy oznámí Komisi do 1. června 1981 jména a adresy orgánů příslušných vydávat dovozní povolení uvedené v odstavci 1.
Komise tom neprodleně uvědomí ostatní členské státy.
Článek 2
1. Zřizuje se Výbor pro produkty z kytovců (dále jen "výbor") složený ze zástupců členských států, kterému předsedá zástupce Komise.
Výbor přijme svůj jednací řád.
Výbor může přezkoumat jakékoli otázky týkající se používání tohoto nařízení, včetně otázek kontroly, které mu předloží předseda buď z vlastního podnětu, nebo na žádost zástupce členského státu.
2.
Pro provádění tohoto nařízení se přijímá tento postup:
a) Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k opatřením ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci.
Stanovisko se přijímá většinou 45 hlasů, přičemž hlasům členských států je přidělena váha podle čl.
148 odst. 2 Smlouvy.
Předseda nehlasuje.
b) Komise zamýšlená opatření přijme, pokud jsou v souladu se stanoviskem výboru.
c) Pokud zamýšlená opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, předloží Komise Radě neprodleně návrh opatření, která mají být přijata.
Rada se usnese kvalifikovanou většinou.
Pokud se Rada neusnese ve lhůtě tří měsíců po předložení věci Radě, přijme navrhovaná opatření Komise.
Článek 3
1. Komise předloží Radě při nejbližší příležitosti zprávu o tom, zda by seznam výrobků uvedený v příloze tohoto nařízení měl být rozšířen, a o možnostech dohledu nad plněním ustanovení tohoto nařízení, spolu s případnými návrhy.
2. Rada může kvalifikovanou většinou na návrh Komise rozhodnout o rozšíření seznamu uvedeného v odstavci 1.
3. Do doby, než bude takové rozhodnutí přijato, mohou členské státy v souladu se Smlouvou přijímat opatření na ochranu produktů z velryb nebo jiných kytovců, na které se toto nařízení nevztahuje.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (EHS) č. 551/81 ze dne 25. února 1981 o zařazení zboží do položky 90.07 A společného celního sazebníku
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 97/69 ze dne 16. ledna 1969 o opatřeních k jednotnému uplatňování nomenklatury společného celního sazebníku [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 280/77 [2], a zejména na článek 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že k zajištění jednotného uplatňování nomenklatury společného celního sazebníku je nezbytné přijmout opatření k zařazení přístroje pro přenos informací zaznamenaných na magnetické pásce na mikrofilmy, který se skládá z: - přehrávače magnetické pásky;
- procesoru, který přepisuje data zaznamenaná na pásce do čitelných znaků zobrazujících se na obrazovce a který řídí práci fotoaparátu s elektronickým bleskem, kterým se tyto znaky fotografují.
Tuto část operace lze z tohoto procesoru, který je součástí tohoto přístroje, převést na základní jednotku zařízení pro automatizované zpracování dat;
- obrazovky, na níž se zobrazují znaky;
- elektronického blesku;
- fotoaparátu pro fotografování znaků na mikrofilm;
- jednotky pro vyvolávání a tisk filmů ve formě mikrofiší;
vzhledem k tomu, že společný celní sazebník tvořící přílohu nařízení Rady (EHS) č. 950/68 [3] naposledy pozměněného nařízením Rady (EHS) č. 3324/80 [4] zařazuje do čísla 84.53 zařízení pro automatizované zpracování dat a jejich jednotky a jiné přístroje ke zpracování dat, do čísla 84.54 ostatní kancelářské přístroje, do čísla 90.07 fotografické přístroje a do čísla 90.10 přístroje a vybavení pro fotografické laboratoře, jinde v kapitole 90 neuvedené ani nezahrnuté;
vzhledem k tomu, že tato čísla přicházejí v úvahu pro zařazení výše uvedeného přístroje zajišťujícího tři funkce: zpracování dat, fotografování a vyvolávání filmů;
vzhledem k tomu, že číslo 84.53 nezahrnuje přístroje, jejichž součástí je zařízení pro automatizované zpracování dat, nebo přístroje, které lze s tímto zařízením propojit, a které vykonávají specifickou funkci; že procesor ve výše uvedeném přístroji nemůže být považován za základní prvek přístroje, protože se nemusí při provozu používat a lze jej nahradit základní jednotkou zařízení pro automatizované zpracování dat;
vzhledem k tomu, že třída XVI, pod kterou patří čísla 84.53 a 84.54, nezahrnuje v žádném případě zboží kapitoly 90;
vzhledem k tomu, že číslo 90.07 zahrnuje fotografické přístroje pro reprodukci dokumentů, včetně přístrojů pro záznam na mikrofilm a přístrojů, u kterých se vyvolávání a tisk provádějí automaticky; že fotografické přístroje pro reprodukci dat a zaznamenávání na mikrofilm musí být rovněž zařazeny do čísla 90.07; že uvedený přístroj obsahuje fotografický přístroj, který mu dává jeho podstatné rysy;
vzhledem k tomu, že podle všeobecného pravidla 3 písm. b) pro výklad nomenklatury musí být výše uvedený přístroj zařazen do čísla 90.07, protože se jedná zejména o fotografický přístroj;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro nomenklaturu společného celního sazebníku,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Přístroj pro přenos informací zaznamenaných na magnetické pásce na mikrofilmy, který se skládá z: - přehrávače magnetické pásky;
- procesoru, který přepisuje data zaznamenaná na pásce do čitelných znaků zobrazujících se na obrazovce a který řídí práci fotoaparátu s elektronickým bleskem, kterým se tyto znaky fotografují.
Tuto část operace lze z tohoto procesoru, který je součástí tohoto přístroje, převést na základní jednotku zařízení pro automatizované zpracování dat;
- obrazovky, na níž se zobrazují znaky;
- elektronického blesku;
- fotoaparátu pro fotografování znaků na mikrofilm;
- jednotky pro vyvolávání a tisk filmů ve formě mikrofiší
se zařazuje do položky společného celního sazebníku:
90.07 Fotografické přístroje; přístroje a žárovky pro bleskové světlo pro fotografické účely, kromě výbojek čísla 85.20:
A. Fotografické přístroje.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým prvním dnem po vyhlášení
ze dne 10. března 1981, kterým se mění nařízení (EHS) č. 3179/78 o uzavření úmluvy o budoucí multilaterální spolupráci při rybolovu v severozápadním Atlantiku Evropským hospodářským společenstvím
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
vzhledem k tomu, že Společenství schválilo nařízením (EHS) č. 3179/78 [2] úmluvu o budoucí multilaterální spolupráci při rybolovu v severozápadním Atlantiku;
vzhledem k tomu, že dne 7. června 1979 přijala Generální rada Organizace pro rybolov v severozápadním Atlantiku s účinkem ode dne 1. ledna 1980 podle čl. XX odst. 2 úmluvy o budoucí multilaterální spolupráci při rybolovu v severozápadním Atlantiku změny k příloze III uvedené úmluvy, které se týkají vymezení hranice mezi statistickými podoblastmi ve vodách mezi západním pobřežím Grónska a pobřežím Kanady,
vzhledem k tomu, že znění úmluvy bylo proto změněno nařízením (EHS) č. 653/80 [3], jehož použitelnost je omezena do 31. prosince 1980, neboť muselo být vydáno jako předběžné opatření na základě článku 103 Smlouvy;
vzhledem k tomu, že je proto nezbytné stanovit konečnou změnu nařízení (EHS) č. 3179/78,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Body 1a) a 2a) přílohy III Úmluvy o budoucí multilaterální spolupráci při rybolovu v severovýchodním Atlantiku, která byla zveřejněna v příloze nařízení (EHS) č. 3179/78, se mění podle přílohy tohoto nařízení.
Článek 2
Nařízení (EHS) č. 653/80 se zrušuje.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
NAŘÍZENÍ RADY (EHS) č.
1208/81
ze dne 28. dubna 1981,
kterým se stanoví klasifikační stupnice Společenství pro jatečně upravená těla dospělých kusů skotu
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č.
805/68 ze dne 27. června 1968 o společné organizaci trhu s hovězím a telecím masem1, naposledy pozměněné aktem o přistoupení z roku 1979,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č.
1358/80 ze dne 5. června 1980, kterým se stanoví směrná cena a intervenční cena pro dospělý skot pro hospodářský rok 1980/81 a kterým se zavádí klasifikační stupnice Společenství pro jatečně upravená těla dospělého skotu2, a zejména na čl. 4 odst.
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že podle nařízení (EHS) č.
1358/80 se záznam kurzů a intervenční opatření v odvětví hovězího a telecího masa uskutečňují na základě klasifikační stupnice Společenství pro jatečně upravená těla dospělého skotu;
vzhledem k tomu, že klasifikace musí být provedena na základě zmasilosti a protučnělosti; že kombinace těchto dvou kritérií umožňuje zařadit jatečně upravená těla dospělého skotu do tříd; že takto zařazená jatečně upravená těla musí být označena;
vzhledem k tomu, že s ohledem na zajištění jednotného používání tohoto nařízení ve Společenství je nutné stanovit kontroly na místě prováděné kontrolním výborem Společenství;
vzhledem k tomu, že s ohledem na praktické problémy, které působí provádění klasifikační stupnice Společenství v členských státech, je nezbytné zajistit její postupné používání,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Toto nařízení stanoví klasifikační stupnici Společenství pro jatečně upravená těla dospělého skotu.
Článek 2
1. Pro účely tohoto nařízení se rozumí:
a) "jatečně upraveným tělem" celé tělo poraženého zvířete po jeho vykrvení, vykolení a stažení z kůže,
- bez hlavy a bez nohou; hlava je od jatečně upraveného těla oddělena v místě hlavového kloubu (atlanto-okcipitálního kloubu), nohy jsou odděleny na úrovni karpo-metakarpálního nebo tarso-metatarzálního kloubu,
- bez orgánů v dutině hrudní a břišní, s ledvinami nebo bez nich, s ledvinovým a pánevním lojem nebo bez něj,
- bez pohlavních orgánů a připojených svalů, u skotu samičího pohlaví bez vemene a mléčného tuku;
b) "půlkou jatečně upraveného těla " produkt získaný symetrickým rozdělením jatečně upraveného těla podle písmene a) středem obratlů krčních, hřbetních, bederních (lumbálních) a křížových (sakrálních) a středem hrudní kosti a srůstu ischio-stydkých kostí.
2. Kromě toho je pro účely stanovení tržních cen jatečně upravené tělo předáno bez odstraněného podkožního tuku, a sice
- bez ledvin, ledvinového loje a pánevního loje,
- bez okruží a bránice,
- bez ocasu,
- bez míchy,
- bez zřaseného loje na slabinách,
- bez loje na vnitřní straně vrchního šálu,
- bez krční žíly a přilehlého loje,
krk je oddělen v souladu s veterinárními předpisy.
Členské státy jsou však oprávněny přijmout jinak vedené řezy, pokud doporučené vedení řezů není obvyklé.
V tomto případě jsou úpravy nezbytné pro přechod od jinak vedených řezů k doporučenému vedení řezů stanoveny postupem podle článku 27 nařízení (EHS) č.
805/68.
Článek 3
1. Jatečně upravená těla dospělého skotu se dělí do těchto kategorií:
- jatečně upravená těla nekastrovaných mladých zvířat samčího pohlaví do dvou let věku,
- jatečně upravená těla ostatních nekastrovaných zvířat samčího pohlaví,
- jatečně upravená těla kastrovaných zvířat samčího pohlaví,
- jatečně upravená těla zvířat samičího pohlaví, která měla telata,
- jatečně upravená těla ostatních zvířat samičího pohlaví.
Kritéria pro rozlišování kategorií jatečně upravených těl se stanoví postupem podle článku 27 nařízení (EHS) č. 805/68.
2. Jatečně upravená těla dospělého skotu se roztřídí na základě posouzení
a) zmasilosti,
b) protučnělosti,
jak jsou definovány v přílohách I a II.
Členské státy jsou nemusí zohledňovat vývin svalstva jako doplňujícího kritéria zmasilosti jatečně upravených těl.
Členské státy, které mají v úmyslu využít tohoto oprávnění, o tom uvědomí Komisi a ostatní členské státy.
3. Členské státy jsou oprávněny dále dělit každou ze tříd stanovených v přílohách I a II do nejvýše tří podtříd.
Článek 4
1. Třídění jatečně upravených těl nebo půlek jatečně upravených těl by mělo být provedeno co nejdříve po porážce a přímo na jatkách.
2. Jatečně upravená těla nebo půlky jatečně upravených těl zařazené do tříd se označí.
3. Před označením jsou členské státy oprávněny odstranit z jatečně upravených těl nebo půlek jatečně upravených těl podkožní tuk, pokud je to odůvodněno protučnělostí.
Podmínky, za nichž se odstraňování podkožního tuku provádí, se stanoví postupem podle článku 27 nařízení (EHS) č.
805/68.
Článek 5
Kontrolní výbor Společenství složený z odborníků Komise a odborníků jmenovaných členskými státy provádí kontroly na místě.
Výbor podá Komisi zprávu o provedených kontrolách.
Komise případně přijme opatření nezbytná k tomu, aby bylo třídění provedeno jednotným způsobem.
Tyto kontroly se provádějí na účet Společenství, které nese příslušné náklady.
Prováděcí pravidla k tomuto článku se stanoví postupem podle článku 27 nařízení (EHS) č.
805/68.
Článek 6
Do 30. června 1981 se postupem podle článku 27 nařízení (EHS) č.
805/68 přijmou doplňující ustanovení upřesňující definici tříd zmasilosti a protučnělosti.
Komise předloží Radě do 31. prosince 1981 zprávu o problémech, které působí zavádění stupnice Společenství v různých členských státech, zvláště pokud jde o použití čl. 3 odst.
Do 31. března 1982 Rada na návrh Komise a s ohledem na uvedenou zprávu rozhodne o datu, od nějž se budou tržní ceny zjišťovat a intervenční opatření uplatňovat na základě stupnice Společenství.
Až do data, než se zavedou tržní ceny, jsou cenové tabulky sestavovány na stejném základě, a to jednak v souladu s předpisy platnými ve Společenství i v jednotlivých státech a jednak na základě administrativních metod, které mají být postupně vypracovány v souladu s ustanoveními tohoto nařízení.
Článek 7
Toto nařízení vstupuje v platnost na začátku hospodářského roku 1981/1982.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (EHS) č. 1292/81 ze dne 12. května 1981, kterým se stanoví obchodní normy pro pór, lilek a cukety
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1035/72 ze dne 18. května 1972 o společné organizaci trhu s ovocem a zeleninou [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1116/81 [2], a zejména na čl. 2 odst. 2 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že příloha I nařízení (EHS) č.
1035/72, kterou se stanoví seznam produktů, které mají být spotřebiteli dodány čerstvé a pro které musí být přijaty normy jakosti, byla doplněna nařízením (EHS) č. 1208/79 [3] a nařízením (EHS) č.
vzhledem k tomu, že je proto nutné stanovit normy jakosti pro tyto produkty;
vzhledem k tomu, že normy jsou platné ve všech stadiích obchodu; že doprava na dlouhé vzdálenosti, skladování po určitou dobu nebo různá manipulace, kterým jsou produkty podrobeny, mohou způsobit poškození vyplývající z biologického vývoje těchto produktů nebo jejich větší či menší náchylnosti k rychlé zkáze; že tato poškození je třeba vzít v úvahu při uplatňování normy ve stadiích uvádění na trh následujících po odeslání;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro ovoce a zeleninu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Normy jakosti pro pór (záhlaví ex 07. 01 IJ ve společném celním tarifu) a lilek a cukety (záhlaví ex 07.01 T ve společném celním tarifu) jsou uvedeny jednotlivě v přílohách I, II a III.
2. Normy se vztahují na všechna stádia uvádění produktů na trh za podmínek stanovených v nařízení (EHS) č. 1035/72.
Ve stadiích následujících po odeslání mohou však produkty oproti ustanovením normy vykazovat:
- mírnou ztrátu čerstvosti a mírné vadnutí, - lehká poškození vyplývající z jejich biologického vývoje a jejich větší či menší náchylnosti ke zkáze.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem následujícím po zveřejnění
ze dne 12. května 1981, kterým se rozšiřuje nařízení (EHS) č. 1408/71 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby a jejich rodiny pohybující se v rámci Společenství na osoby samostatně výdělečně činné a jejich rodiny
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na články 2, 7, 51 a 235 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise vypracovaný po konzultaci se Správní komisí pro sociální zabezpečení migrujících pracovníků [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že za účelem dosažení volného pohybu pro zaměstnané osoby a odstranění překážek, které by v oblasti sociálního zabezpečení vyplývaly z použití pouze vnitrostátních právních předpisů, přijala Rada na základě článku 51 Smlouvy nařízení (EHS) č. 1408/71 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby a jejich rodiny pohybující se v rámci Společenství [4], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
vzhledem k tomu, že volný pohyb osob, který je jedním ze základů Společenství, se neomezuje pouze na zaměstnané osoby, ale v rámci svobody usazování a volného pohybu služeb se rovněž vztahuje na osoby samostatně výdělečně činné;
vzhledem k tomu, že koordinace systémů sociálního zabezpečení použitelných na osoby samostatně výdělečně činné je nezbytná pro dosažení jednoho z cílů Společenství; že Smlouva nestanoví pro tento účel nezbytné zvláštní pravomoci;
vzhledem k tomu, že při uplatňování Smlouvy je jakákoliv diskriminace na základě národnosti v oblasti usazování a poskytování služeb od konce přechodného období zakázána;
vzhledem k tomu, že uplatňování pouze vnitrostátních právních předpisů v oblasti sociálního zabezpečení by neposkytovalo dostatečnou ochranu osobám samostatně výdělečně činným pohybujícím se v rámci Společenství; že za účelem plného účinku svobody usazování a svobody poskytování služeb je nutné koordinovat systémy sociálního zabezpečení pro osoby samostatně výdělečně činné;
vzhledem k tomu, že i když se nařízení EHS č. 1408/71 vztahuje na zaměstnané osoby, vztahuje se i na některé kategorie osob samostatně výdělečně činných; že z důvodů rovnosti by bylo vhodné, aby stejná pravidla, která jsou stanovena pro zaměstnané osoby, byla použitelná v největší možné míře i osoby samostatně výdělečně činné;
vzhledem k tomu, že existují podklady pro provedení nezbytných změn nařízení (EHS) č.
1408/71, aby byla ustanovení uvedeného nařízení použitelná na osoby samostatně výdělečně činné a jejich rodiny pohybující se v rámci Společenství v největší možné míře, která je slučitelná s povahou jejich povolání a vlastnostmi zvláštních systémů sociálního zabezpečení, které se na ně vztahují;
vzhledem k tomu, že změny, které mají být provedeny v nařízení (EHS) č. 1408/71, vyžadují změny některých příloh uvedeného nařízení;
vzhledem k tomu, že zejména je nezbytné upřesnit v příloze, co znamenají výrazy "zaměstnaná osoba" a "osoba samostatně výdělečně činná" uvedené v nařízení (EHS) č.
1408/71, pokud dotyčná osoba podléhá systému sociálního zabezpečení, který se vztahuje na všechny obyvatele nebo některé kategorie obyvatel nebo na všechny pracující členského státu; že se zdá výhodnější vymezit tyto výrazy a výraz "rodinný příslušník" ve zvláštní příloze; že jsou třeba další dvě přílohy pro uvedení zvláštních opatření pro osoby samostatně výdělečně činné vyňaté z oblasti působnosti nařízení a pro případy, kdy osoba podléhá současně právním předpisům dvou členských států,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (EHS) č. 1408/71 se mění takto: 1. Název se nahrazuje tímto:
"NaŘízení Rady (EHS) Č. 1408/71 ze dne 14. června 1971 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby, osoby samostatně výdělečně činné a jejich rodiny pohybující se v rámci Společenství"
. 2. V článku 1: a) se písmena a) a b) nahrazují tímto:
"a) se "zaměstnanou osobou" a "osobou samostatně výdělečně činnou" rozumí každá osoba, která i) je pojištěna na základě povinného nebo volitelného pokračujícího pojištění pro případ jedné nebo více pojistných událostí odpovídajících odvětvím systému sociálního zabezpečení pro zaměstnané osoby nebo osoby samostatně výdělečně činné;
ii) je povinně pojištěna pro případ jedné nebo více pojistných událostí odpovídajícím odvětvím sociálního zabezpečení, na která se vztahuje toto nařízení, v rámci systému sociálního zabezpečení pro všechny obyvatele nebo veškeré výdělečně činné obyvatelstvo: - může-li být označena za zaměstnanou osobu nebo osobu samostatně výdělečně činnou na základě způsobu, jakým je tento systém spravován nebo financován, nebo
- nesplňuje-li tato kritéria, je pojištěna pro případ některé jiné pojistné události uvedené v příloze I v rámci systému pro zaměstnané osoby nebo osoby samostatně výdělečně činné anebo systému uvedeného v bodě iii) na základě povinného nebo volitelného pokračujícího pojištění, nebo pokud žádný takový systém v daném členském státě neexistuje, splňuje definici uvedenou v příloze I;
iii) je povinně pojištěna pro případ více pojistných událostí odpovídajícím odvětvím, na která se vztahuje toto nařízení, v rámci jednotného systému sociálního zabezpečení pro všechny obyvatele venkova v souladu s kritérii stanovenými v příloze I;
iv) je dobrovolně pojištěna pro případ jedné nebo více pojistných událostí odpovídajícím odvětvím, na která se vztahuje toto nařízení, v rámci systému sociálního zabezpečení členského státu pro zaměstnané osoby nebo osoby samostatně výdělečně činné nebo pro všechny obyvatele nebo některé kategorie obyvatel, pokud - tato osoba vykonává výdělečnou činnost jako zaměstnaná osoba nebo osoba samostatně výdělečně činná, nebo
- byla dříve povinně pojištěna pro případ stejné pojistné události v rámci systému pro zaměstnané osoby nebo osoby samostatně výdělečně činné stejného členského státu;
b) se "příhraničním pracovníkem" rozumí každá zaměstnaná osoba nebo osoba samostatně výdělečně činná, která vykonává povolání na území jednoho členského státu a má bydliště na území jiného členského státu, do kterého se vrací zpravidla každý den nebo alespoň jednou za týden; avšak příhraniční pracovník, kterého podnik, pro nějž obvykle pracuje, vyšle jinam nebo který poskytuje služby jinde na území stejného nebo jiného členského státu, si zachová postavení příhraničního pracovníka po dobu nepřesahující čtyři měsíce, i když nemá možnost vracet se během tohoto období denně nebo alespoň jednou za týden do místa svého bydliště;"
b) v písm. c) prvním řádku se slova "každý pracovník, který" nahrazují slovy "každá zaměstnaná osoba, která";
c) písmeno f) se nahrazuje tímto:
"f) se "rodinným příslušníkem" rozumí každá osoba definovaná nebo uznaná za rodinného příslušníka nebo označená za člena domácnosti právními předpisy, na základě kterých jsou dávky poskytovány, nebo v případech uvedených v čl.
1 písm. a) a článku 31 právními předpisy členského státu, na jehož území má tato osoba bydliště; pokud však uvedené právní předpisy považují za rodinného příslušníka nebo člena domácnosti pouze osobu žijící se zaměstnanou osobou nebo osobou samostatně výdělečně činnou ve společné domácnosti, považuje se tato podmínka za splněnou, je-li dotyčná osoba výživou převážně odkázána na uvedenou osobu. Pokud právní předpisy členského státu o věcných dávkách v nemoci nebo mateřství neumožňují odlišit rodinné příslušníky od ostatních osob, na které se vztahují, má pojem "rodinný příslušník" význam uvedený v příloze I;"
d) (netýká se českého znění);
e) v písmenu j) se za poslední pododstavec vkládá nový pododstavec, který zní:
"Výraz "právní předpisy" také vylučuje ustanovení upravující zvláštní systémy pro osoby samostatně výdělečně činné, jejichž zřízení je ponecháno na iniciativě zúčastněných osob nebo která se vztahují pouze na část území příslušného členského státu, bez ohledu na to, zda orgány veřejné moci rozhodly, že je zavedou jako povinné nebo rozšíří jejich oblast působnosti.
Tyto zvláštní systémy jsou uvedeny v příloze II;"
f) v písm. r) prvním řádku se za slova "příspěvkové doby nebo doby zaměstnání" doplňují slova "nebo samostatné výdělečné činnosti";
g) písmeno s) se nahrazuje tímto:
"s) se "dobami zaměstnání" a "dobami samostatné výdělečné činnosti" rozumějí doby takto definované nebo za takové uznané právními předpisy, podle nichž byly získány, a všechny podobné doby, pokud je uvedené právní předpisy považují za rovnocenné dobám zaměstnání nebo dobám samostatné výdělečné činnosti;"
h) v písm. u) bodu i) posledním řádku se slova "v příloze I" nahrazují slovy "v příloze II". 3. V článku 2:
a) v odst. 1 prvním řádku se slovo "pracovníky" nahrazuje slovy "zaměstnané osoby nebo osoby samostatně výdělečně činné" a následující text se gramaticky upravuje odpovídajícím způsobem; b) v odstavci 2:
- prvním řádku se slova "po pracovnících, kteří podléhali" nahrazují slovy "po zaměstnaných osobách nebo osobách samostatně výdělečně činných, které podléhaly",
- třetím řádku se slova "těchto pracovníků" nahrazují slovy "těchto zaměstnaných osob nebo osob samostatně výdělečně činných".
4. V čl. 3 odst. 3 prvním řádku se slova "v příloze II" nahrazují slovy "v příloze III".
5. V čl. 7 odst. 2 písm. c) posledním řádku se slova "v příloze II" nahrazují slovy "v příloze III".
6. V článku 9 se odstavec 1 nahrazuje tímto:
"1. Ustanovení právních předpisů kteréhokoli členského státu, která podmiňují přístup k dobrovolnému nebo volitelnému pokračujícímu pojištění bydlištěm na území uvedeného státu, se nepoužijí na osoby, které mají bydliště na území kteréhokoli jiného členského státu, za předpokladu, že někdy během jejich pracovního života podléhaly právním předpisům dříve uvedeného státu jako zaměstnané osoby nebo osoby samostatně výdělečně činné."
7. V čl. 10 odst. 2 třetím řádku se slova "jako pracovník" nahrazují slovy "jako zaměstnaná osoba nebo osoba samostatně výdělečně činná".
8. Články 13 a 14 se nahrazují tímto:
"Článek 13
Obecná pravidla
1. S výhradou článku 14c podléhají osoby, na které se vztahuje toto nařízení, pouze právním předpisům jediného členského státu.
Tyto právní předpisy se určují v souladu s touto hlavou.
2. S výhradou článků 14 až 17: a) osoba zaměstnaná na území jednoho členského státu podléhá právním předpisům uvedeného státu, i když má bydliště na území jiného členského státu nebo i když podnik nebo zaměstnavatel, které ji zaměstnávají, má sídlo nebo místo podnikání na území jiného členského státu;
b) osoba, která je samostatně výdělečně činná na území jednoho členského státu, podléhá právním předpisům uvedeného státu, i když má bydliště na území jiného členského státu;
c) osoba zaměstnaná na palubě lodi plující pod vlajkou členského státu podléhá právním předpisům uvedeného státu;
d) úředníci a osoby v podobném postavení podléhají právním předpisům členského státu, kterému je podřízen úřad, který je zaměstnává;
e) osoba odvedená nebo znovu povolaná do služby v ozbrojených silách nebo do náhradní civilní služby členského státu podléhá právním předpisům uvedeného státu.
Je-li vznik nároku podle těchto právních předpisů podmíněn získáním dob pojištění před vstupem do této vojenské nebo civilní služby nebo po propuštění z ní, vezmou se v úvahu v nezbytné míře doby pojištění získané podle právních předpisů kteréhokoli jiného členského státu, jako by šlo o doby pojištění získané podle právních předpisů dříve uvedeného státu. Zaměstnaná osoba nebo osoba samostatně výdělečně činná odvedená nebo znovu povolaná do služby v ozbrojených silách nebo do náhradní civilní služby si ponechává postavení zaměstnané osoby nebo osoby samostatně výdělečně činné.
Článek 14
Zvláštní pravidla pro jiné osoby než námořníky vykonávající závislou činnost
Pravidlo uvedené v čl. 13 odst. 2 písm. a) se použije s výhradou těchto výjimek a zvláštností: 1. a) osoba zaměstnaná na území členského státu podnikem, pro nějž obvykle pracuje, která je vyslána tímto podnikem na území jiného členského státu, aby tam pro něj vykonala práci, nadále podléhá právním předpisům prvního členského státu za předpokladu, že očekávané trvání této práce nepřekračuje 12 měsíců a že není vyslána, aby nahradila jinou osobu, které skončila doba jejího vyslání;
b) jestliže se vzhledem k nepředvídaným okolnostem doba vykonávané práce prodlouží oproti původně očekávané době a její trvání překročí 12 měsíců, nadále se použijí právní předpisy prvního členského státu až do dokončení této práce za předpokladu že příslušný úřad státu, na jehož území je dotyčná osoba vyslána, nebo subjekt určený uvedeným úřadem k tomu dá souhlas; o takový souhlas je nutno požádat před uplynutím původního dvanáctiměsíčního období.
Souhlas však nelze udělit pro období překračující 12 měsíců.
2. Osoba obvykle zaměstnaná na území dvou nebo více členských států podléhá právním předpisům určeným takto: a) osoba patřící mezi zaměstnance, již cestují nebo létají, která je zaměstnancem podniku, jenž na cizí nebo na vlastní účet provozuje mezinárodní přepravu cestujících nebo zboží po železnici, silnici, ve vzduchu nebo po vnitrozemských vodních cestách a má sídlo nebo místo podnikání na území členského státu, podléhá právním předpisům posledně uvedeného státu, s těmito výjimkami: i) pokud má uvedený podnik pobočku nebo stálé zastoupení na území jiného členského státu, než je stát, ve kterém má sídlo nebo místo podnikání, podléhá osoba zaměstnaná touto pobočkou nebo stálým zastoupením právním předpisům členského státu, na jehož území se pobočka nebo stálé zastoupení nalézá,
ii) pokud je osoba zaměstnaná převážně na území členského státu, ve kterém má bydliště, podléhá právním předpisům uvedeného státu, i když podnik, který ji zaměstnává, nemá na tomto území sídlo nebo místo podnikání ani pobočku nebo stálé zastoupení;
b) osoba jiná než uvedená v písmenu a) podléhá: i) právním předpisům členského státu, na jehož území má bydliště, vykonává-li svou činnost částečně na uvedeném území, nebo pracuje-li pro několik podniků nebo zaměstnavatelů, kteří mají sídlo nebo místo podnikání na území různých členských států,
ii) právním předpisům členského státu, na jehož území má podnik nebo zaměstnavatel, pro které pracuje, sídlo nebo místo podnikání, nemá-li bydliště na území žádného členského státu, kde vykonává svou činnost.
3. Osoba je zaměstnaná na území jednoho členského státu podnikem, jenž má sídlo nebo místo podnikání na území jiného členského státu, která přechází společnou hranici těchto států, podléhá právním předpisům členského státu, na jehož území má podnik sídlo nebo místo podnikání.
Článek 14a
Zvláštní pravidla pro jiné osoby než námořníky vykonávající samostatnou výdělečnou činnost
Pravidlo uvedené v čl. 13 odst. 2 písm. b) se použije s výhradou těchto výjimek a zvláštností: 1. a) osoba obvykle samostatně výdělečně činná na území členského státu, která vykonává práci na území jiného členského státu, nadále podléhá právním předpisům prvního členského státu za předpokladu, že očekávané trvání této práce nepřekračuje 12 měsíců;
b) jestliže se vzhledem k nepředvídaným okolnostem doba vykonávané práce prodlouží oproti původně očekávané době a její trvání překročí 12 měsíců, nadále se použijí právní předpisy prvního členského státu až do dokončení této práce za předpokladu, že příslušný úřad členského státu, na jehož území dotyčná osoba pobývá za účelem provedení práce, nebo subjekt určený uvedeným úřadem k tomu dá souhlas; o tento souhlas je nutno požádat před uplynutím původního dvanáctiměsíčního období.
Souhlas však nelze udělit pro období překračující 12 měsíců.
2. Osoba obvykle samostatně výdělečně činná na území dvou nebo více členských států podléhá právním předpisům členského státu, na jehož území má bydliště, vykonává-li nějakou část své činnosti na jeho území.
Nevykonává-li žádnou činnost na území členského státu, ve kterém má bydliště, podléhá právním předpisům členského státu, na jehož území vykonává svou hlavní činnost.
Kritéria pro určení hlavní činnosti stanoví nařízení uvedené v článku 97.
3. Osoba samostatně výdělečně činná v podniku, jenž má sídlo nebo místo podnikání na území jednoho členského státu, která přechází společnou hranici dvou členských států, podléhá právním předpisům členského státu, na jehož území má podnik sídlo nebo místo podnikání.
4. Není-li uvedené osobě právními předpisy, kterým má podléhat v souladu s odstavci 2 nebo 3, umožněno zapojit se do důchodového systému ani na základě dobrovolnosti, podléhá dotyčná osoba právním předpisům jiného členského státu, které by byly použitelné nezávisle na těchto určitých ustanoveních, nebo jsou-li takto použitelné právní předpisy dvou nebo více členských států, podléhá osoba právním předpisům, jež byly určeny vzájemnou dohodou mezi příslušnými členskými státy nebo jejich příslušnými úřady.
Článek 14b
Zvláštní pravidla pro námořníky
Pravidlo uvedené v čl. 13 odst. 2 písm. c) se použije s výhradou těchto výjimek a zvláštností: 1. Osoba zaměstnaná podnikem, pro nějž obvykle pracuje, buď na území členského státu, nebo na palubě lodi plující pod vlajkou členského státu, která je vyslána tímto podnikem na palubu lodi plující pod vlajkou jiného členského státu, aby tam vykonala práci pro tento podnik, nepřestává podléhat právním předpisům dříve uvedeného členského státu, za podmínek stanovených v čl. 14 odst. 1.
2. Osoba obvykle samostatně výdělečně činná, buď na území členského státu, nebo na palubě lodi plující pod vlajkou členského státu, která vykonává práci na vlastní účet na palubě lodi plující pod vlajkou jiného členského státu, podléhá nadále právním předpisům dříve uvedeného členského státu, za podmínek stanovených v čl. 14a odst. 1.
3. Osoba, která obvykle nepracuje na moři a vykonává práci v pobřežních vodách nebo v přístavu členského státu na lodi plující pod vlajkou jiného členského státu uvnitř těchto pobřežních vod nebo uvedeného přístavu, ale není členem posádky, podléhá právním předpisům dříve uvedeného státu.
4. Osoba zaměstnaná na palubě lodi plující pod vlajkou členského státu a odměňovaná za tuto práci podnikem nebo osobou, jejichž sídlo nebo místo podnikání se nachází na území jiného členského státu, podléhá právním předpisům posledně uvedeného státu, pokud má bydliště na území tohoto státu; pro účely uvedených právních předpisů jsou podnik nebo osoba vyplácející odměnu považovány za zaměstnavatele.
Článek 14c
Zvláštní pravidla pro osoby současně zaměstnané na území jednoho členského státu a samostatně výdělečně činné na území jiného členského státu
1. Osoba, která je současně zaměstnaná na území jednoho členského státu a samostatně výdělečně činná na území jiného členského státu, podléhá: a) s výhradou písmena b) právním předpisům členského státu, na jehož území vykonává závislou činnost;
b) v případech uvedených v příloze VII právním předpisům každého z těchto členských států, pokud jde o činnost vykonávanou na jeho území.
2. Prováděcí pravidla k odst. 1 písm. b) budou stanovena v nařízení, které má přijmout Rada na návrh Komise.
Článek 14d
Různá ustanovení
1. Osoba uvedená v čl. 14 odst. 2 a 3, čl. 14a odst. 2, 3 a 4 a v čl. 14c odst. 1 písm. a) se považuje pro účely použití právních předpisů určených v souladu s těmito ustanoveními za osobu, která vykonává veškerou svou výdělečnou činnost nebo činnosti na území dotyčného členského státu.
2. Ustanovení právních předpisů členského státu, podle nichž důchodce, který vykonává výdělečnou činnost, nepodléhá povinnému pojištění týkajícímu se této činnosti, se rovněž vztahují na důchodce, který získal nárok na důchod podle právních předpisů jiného členského státu, pokud dotyčná osoba výslovně nepožádá, aby podléhala povinnému pojištění podáním žádosti instituci určené příslušným úřadem dříve zmíněného členského státu, uvedené v příloze 10 nařízení uvedeného v článku 97."
9. V článku 15 se odstavec 1 nahrazuje tímto:
"1. Články 13 až 14d se nevztahují na dobrovolné ani na volitelné pokračující pojištění, ledaže pro některé z odvětví uvedených v článku 4 existuje v členském státě pouze dobrovolný systém pojištění."
10. Článek 17 se nahrazuje tímto:
"Článek 17
Výjimky z článků 13 až 16
Dva nebo více členských států, příslušné úřady těchto států nebo subjekty určené těmito úřady mohou vzájemnou dohodou stanovit výjimky z článků 13 až 16 v zájmu některých kategorií zaměstnaných osob nebo osob samostatně výdělečně činných nebo některých takových osob."
11. V čl. 18 odst. 2 třetím řádku se slova "dotyčný pracovník byl pojištěn" nahrazují slovy "dotyčná osoba byla pojištěna".
12. V názvu oddílu 2 se slovo "Pracovníci" nahrazuje slovem "Zaměstnané osoby nebo osoby samostatně výdělečně činné".
13. V čl. 19 odst. 1 prvním řádku se slovo "pracovník" nahrazuje slovem "zaměstnaná osoba nebo osoba samostatně výdělečné činná" a následující text se gramaticky upravuje odpovídajícím způsobem a v odst. 2 druhém pododstavci čtvrtém řádku se slova "pracovník pojištěn" nahrazují slovy "zaměstnaná osoba nebo osoba samostatně výdělečné činná pojištěna".
14. (netýká se českého znění)
15. V čl. 21 odst. 1 prvním řádku, v čl. 21 odst. 2 druhém pododstavci druhém řádku a v čl. 21 odst. 4 prvním řádku se slova "Pracovník a jeho" nahrazují slovy "Zaměstnaná osoba nebo osoba samostatně výdělečné činná a její" a v čl. 21 odst. 2 druhém pododstavci druhém řádku se slovo "pracovník" nahrazuje slovy "zaměstnaná osoba nebo osoba samostatně výdělečné činná".
16. V článku 22:
a) v odst. 1 prvním řádku se slovo "Pracovník" nahrazuje slovy "Zaměstnaná osoba nebo osoba samostatně výdělečné činná" a následující text se gramaticky upravuje odpovídajícím způsobem;
b) v odst. 3 prvním pododstavci prvním řádku se slovo "pracovníka" nahrazuje slovy "zaměstnané osoby nebo osoby samostatně výdělečné činné";
c) v odst. 3 druhém pododstavci třetím řádku se slovo "pracovník" nahrazuje slovy "zaměstnaná osoba nebo osoba samostatně výdělečné činná" a v odst. 3 druhém pododstavci písm. a) třetím řádku se slova "byl pracovník pojištěn" nahrazují slovy "byla zaměstnaná osoba nebo osoba samostatně výdělečné činná pojištěna";
d) v odst. 4 prvním řádku se slovo "pracovníka" nahrazuje slovy "zaměstnanou osobu nebo osobu samostatně výdělečně činnou".
17. V článku 23 se odstavce 1 a 2 nahrazují tímto:
"1. Příslušná instituce členského státu, jehož právní předpisy stanoví, že se peněžité dávky vypočítávají na základě průměrného příjmu, stanoví tento průměrný příjem výhradně ve vztahu k příjmům zjištěným během dob získaných podle uvedených právních předpisů.
2. Příslušná instituce členského státu, jehož právní předpisy stanoví, že se peněžité dávky vypočítávají na základě paušálních příjmů, přihlíží výlučně k paušálním příjmům nebo případně k průměrným paušálním příjmům za doby získané podle uvedených právních předpisů." 18. V čl. 24 odst. 1:
- prvním řádku se slova "pracovníka nebo jeho rodinného příslušníka" nahrazují slovy "zaměstnané osoby nebo osoby samostatně výdělečně činné nebo jejího rodinného příslušníka",
- čtvrtém řádku se slova "uvedený pracovník" nahrazují slovy "uvedená zaměstnaná osoba nebo osoba samostatně výdělečně činná". 19. V článku 25:
a) v odst. 1 prvním řádku se za slova "Nezaměstnaná osoba" vkládá čárka a slova "která byla dříve zaměstnána nebo byla samostatně výdělečně činnou osobou";
b) v odst. 2 prvním řádku se za slova "Nezaměstnaná osoba" vkládají slova "která byla dříve zaměstnána a".
20. V čl. 26 odst. 1 prvním řádku se slova "Pracovník a jeho rodinní příslušníci nebo pozůstalí po něm" nahrazují slovy "Zaměstnaná osoba nebo osoba samostatně výdělečně činná a její rodinní příslušníci nebo pozůstalí po ní".
21. Článek 34 se nahrazuje tímto:
"Článek 34
Obecná ustanovení
1. Pro účely článků 28, 28a, 29 a 31 je důchodce, který pobírá dva nebo více důchodů náležejících mu podle právních předpisů jediného členského státu, považován za důchodce, který má nárok na důchod podle právních předpisů jednoho členského státu, ve smyslu těchto ustanovení.
2. Články 27 až 33 se nevztahují na důchodce ani na jeho rodinné příslušníky, kteří mají nárok na dávky podle právních předpisů členského státu v důsledku výkonu výdělečné činnosti.
V tom případě se dotyčná osoba pro účely této kapitoly považuje za zaměstnanou osobu nebo osobu samostatně výdělečně činnou nebo za rodinného příslušníka zaměstnané osoby nebo osoby samostatně výdělečně činné."
22. V článku 35: a) Odstavce 1 a 2 se nahrazují tímto:
"1. S výhradou odstavce 2, pokud právní předpisy země pobytu nebo bydliště upravují několik systémů pojištění pro případ nemoci nebo mateřství, použijí se na základě článku 19, čl. 21 odst. 1, článků 22, 25, 26, čl. 28 odst. 1, čl. 29 odst. 1 nebo článku 31 ta ustanovení, která se týkají systému vztahujícího se na dělníky v ocelářském průmyslu. Pokud však uvedené právní předpisy upravují zvláštní systém pro pracovníky v dolech a podobných provozech, použijí se ustanovení takového systému na uvedenou kategorii pracovníků a jejich rodinných příslušníků za předpokladu, že instituce místa pobytu nebo bydliště, které je podána žádost, je k uplatnění takového systému příslušná.
2. Pokud právní předpisy země pobytu nebo bydliště upravují jeden nebo více zvláštních systémů vztahujících se na všechny nebo většinu pracovních kategorií osob samostatně výdělečně činných, které přiznávají věcné dávky méně příznivé než přiznávané zaměstnaným osobám, použijí se na dotyčné osoby a jejich rodinné příslušníky na základě čl. 19 odst. 1 písm. a) a odst. 2, čl. 22 odst. 1 bodu i) a odst. 3, čl. 28 odst. 1 písm. a) a čl. 31 písm. a) ta ustanovení, která se týkají systému nebo systémů určených prováděcím nařízením uvedeným v článku 97, a) pokud je v příslušném státě dotyčná osoba pojištěna v rámci zvláštního systému pro osoby samostatně výdělečně činné, který rovněž přiznává méně příznivé věcné dávky, než jsou dávky přiznávané zaměstnaným osobám, nebo
b) pokud má osoba pobírající jeden nebo více důchodů podle právních předpisů příslušného členského státu nebo členských států v důchodových záležitostech pouze nárok na věcné dávky stanovené zvláštním systémem pro osoby samostatně výdělečně činné, který rovněž přiznává méně příznivé věcné dávky, než jsou dávky přiznávané zaměstnaným osobám."
b) Odstavce 2 a 3 se označují jako odstavce 3 a 4.
c) V novém odstavci 3 ve druhém řádku se slova "pracovníky a" nahrazují slovy "zaměstnané osoby nebo osoby samostatně výdělečně činné ani na".
23. V hlavě III kapitole 2 názvu oddílu 1 se slovo "pracovníci" nahrazuje slovy "zaměstnané osoby nebo osoby samostatně výdělečně činné". 24. V článku 37:
a) v odst. 1 prvním řádku se slova "Pracovník, který" nahrazují slovy "Zaměstnaná osoba nebo osoba samostatně výdělečně činná, která" a slova "a který získal" se nahrazují slovy "a která získala";
b) v odst. 2 prvním řádku se slova "Příloha III" nahrazují slovy "Příloha IV".
25. a) V článku 38 se odstavec 2 nahrazuje tímto:
"2. Pokud právní předpisy členského státu podmiňují poskytování některých dávek získáním dob pojištění pouze v povolání, které podléhá zvláštnímu systému pro zaměstnané osoby, nebo případně v určených zaměstnáních, doby pojištění získané podle právních předpisů jiného z členských států se vezmou v úvahu pro účely poskytnutí těchto dávek pouze, pokud byly získány v rámci odpovídajícího systému nebo, pokud tomu tak není, ve stejném povolání, nebo případně ve stejném zaměstnání. Nesplňuje-li po přihlédnutí k takto získaným dobám dotyčná osoba podmínky pro pobírání těchto dávek, vezmou se tyto doby v úvahu pro poskytování dávek podle obecného systému nebo, není-li takový systém, podle systému uplatňovaného na dělníky nebo ostatní zaměstnance, podle okolností."
b) Doplňuje se nový odstavec, který zní:
"3. Pokud právní předpisy členského státu podmiňují poskytování některých dávek získáním dob pojištění pouzev povolání podléhajícím zvláštnímu systému pro osoby samostatně výdělečně činné, berou se doby pojištění získané podle právních předpisů jiných členských států v úvahu pro poskytování těchto dávek, pouze pokud byly získány v rámci odpovídajícího systému, není-li takový systém, ve stejném povolání.
Nesplňuje-li dotyčná osoba po přihlédnutí k takto získaným dobám podmínky pro pobírání těchto dávek, vezmou se tyto doby v úvahu pro poskytování dávek podle obecného systému, nebo není-li takový systém, podle systému uplatňovaného na dělníky nebo ostatní zaměstnance, podle okolností, pokud byly získány podle jiného systému než uvedeného odpovídajícího systému a za předpokladu, že dotyčná osoba byla rovněž pojištěna v rámci tohoto obecného systému, nebo není-li takový systém, podle systému uplatňovaného na dělníky nebo ostatní zaměstnance, podle okolností."
26. V článku 39 se odstavec 3 nahrazuje tímto:
"3. Osoba, která nemá nárok na dávky podle odstavce 1, obdrží dávky, na které má ještě nárok podle právních předpisů jiného členského státu, případně s přihlédnutím k článku 38."
27. V hlavě III kapitole 2 názvu oddílu 2 se slovo "pracovníci" nahrazuje slovy "zaměstnané osoby nebo osoby samostatně výdělečně činné." 28. V článku 40:
a) v odst. 1 prvním řádku se slova "pracovník, který" nahrazují slovy "zaměstnaná osoba nebo osoba samostatně výdělečně činná, která";
b) v odst. 2 prvním řádku se slova "pracovník, u nějž" nahrazují slovy "zaměstnaná osoba nebo osoba samostatně výdělečně činná, u níž" a slova "v příloze III" se nahrazují slovy "příloze IV"
- ve třetím řádku, - v první odrážce posledním řádku,
- v druhé odrážce posledním řádku;
c) v odst. 3 písm. a): - druhém řádku se slova "v příloze III" nahrazují slovy "v příloze IV",
- v pátém řádku se slova "jestliže u pracovníka, který" nahrazují slovy "jestliže u zaměstnané osoby nebo osoby samostatně výdělečně činné, která";
d) v odst. 4 třetím řádku se slova "v příloze IV" nahrazují slovy "v příloze V".
29. V článku 41:
a) odst. 1 prvním řádku se slovo "pracovník" nahrazuje slovy "zaměstnaná osoba nebo osoba samostatně výdělečně činná";
b) odst. 1 písm. d) bodě iii) posledním řádku se slova "v příloze III" nahrazují slovy "v příloze IV";
c) odst. 2 prvním řádku se slovo "pracovník" nahrazuje slovy "zaměstnaná osoba nebo osoba samostatně výdělečně činná" a slovo "mu" se nahrazuje slovem "jí".
30. V článku 44: a) názvu se slovo "pracovník" nahrazuje slovy "zaměstnaná osoba nebo osoba samostatně výdělečně činná";
b) odst. 1 prvním řádku se slova "pracovníka, který" nahrazují slovy "zaměstnané osoby nebo osoby samostatně výdělečně činné, která" a slova "po něm" se nahrazují slovy "po ní";
c) odst. 2 třetím řádku se slova "kterým pracovník podléhal" nahrazují slovy "jimž zaměstnaná osoba nebo osoba samostatně výdělečně činná podléhala".
31. V článku 45:
a) názvu se slova "pracovník podléhal" nahrazují slovy "zaměstnaná osoba nebo osoba samostatně výdělečně činná podléhala"; b) odstavci 2:
- druhém řádku se za slova "zvláštnímu systému" vkládají slova "pro zaměstnané osoby";
c) doplňuje se nový odstavec, který zní:
"3. Pokud právní předpisy členského státu podmiňují poskytování některých dávek získáním dob pojištění výhradně v povolání podléhajícímu zvláštnímu systému pro osoby samostatně výdělečně činné, berou se doby získané podle právních předpisů jiných členských států v úvahu pro poskytování těchto dávek jen tehdy, pokud byly získány v rámci odpovídajících systémů, nebo není-li takový systém, ve stejném povolání.
Nesplňuje-li po přihlédnutí k takto získaným dobám dotyčná osoba podmínky pro pobírání těchto dávek, vezmou se tyto doby v úvahu pro poskytování dávek v rámci obecného systému, nebo není-li takový systém, podle systému uplatňovaného na dělníky nebo ostatní zaměstnance, podle okolností, pokud byly získány podle jiného systému než uvedeného odpovídajícího systému a za podmínky, že dotyčná osoba byla pojištěna v rámci tohoto obecného systému, nebo není-li takový systém, v rámci systému uplatňovaného na dělníky nebo ostatní zaměstnance, podle okolností.";
d) odstavec 3 se označuje jako odstavec 4 a zní takto:
e) doplňují se nové odstavce, které zní:
"5. Odstavec 4 se vztahuje na osoby samostatně výdělečně činné pro účely určení, zda byly splněny podmínky pro nárok na pozůstalostní dávky.
6. Pokud právní předpisy členského státu, který podmiňuje poskytování dávek v invaliditě tím, že dotyčná osoba podléhala uvedeným právním předpisům v době vzniku pojistné události, nemají žádné požadavky ohledně délky dob pojištění ani pro přiznání nároku, ani pro výpočet dávky, je každá osoba samostatně výdělečně činná, která již nepodléhá těmto právním předpisům, pro účely této kapitoly považována za osobu jim stále podléhající v době, kdy došlo k pojistné události, pokud v té době podléhala právním předpisům jiného členského státu."
32. V článku 46: a) v odst. 1 prvním pododstavci druhém řádku se slovo "pracovník" nahrazuje slovem "zaměstnaná osoba nebo osoba samostatně výdělečně činná";
b) v odst. 2 druhém řádku se slovo "pracovník" nahrazuje slovem "zaměstnaná osoba nebo osoba samostatně výdělečně činná";
c) v odst. 2 písm. a) třetím řádku se slova "na ni" nahrazují slovy "na zaměstnanou osobu nebo osobu samostatně výdělečně činnou".
33. V článku 47 se odstavec 1 nahrazuje tímto:
"1. Pro výpočet teoretické výše uvedené v čl. 46 odst. 2 písm. a) se použijí tato pravidla: a) pokud se podle právních předpisů členského státu dávky vypočítávají na základě průměrného příjmu, průměrného příspěvku, průměrného zvýšení nebo poměru, který byl během dob pojištění mezi hrubým příjmem žadatele a průměrným hrubým příjmem všech pojištěných osob, s výjimkou učňů, určí tyto průměrné částky a poměry příslušná instituce uvedeného státu pouze na základě dob pojištění získaných podle právních předpisů uvedeného státu nebo na základě hrubého příjmu, který pobírala dotyčná osoba pouze během těchto dob;
b) pokud se podle právních předpisů členského státu dávky vypočítávají na základě částky příjmů, příspěvků nebo zvýšení, určí příslušná instituce uvedeného státu příjmy, příspěvky a zvýšení, které se mají vzít v úvahu, pokud jde o doby pojištění nebo bydlení získané podle právních předpisů jiných členských států na základě průměrných příjmů, příspěvků nebo zvýšení zaznamenaných s ohledem na doby pojištění získané podle jí uplatňovaných právních předpisů;
c) pokud se podle právních předpisů členského státu dávky vypočítávají na základě paušálního příjmu nebo paušální částky, považuje příslušná instituce uvedeného státu paušální příjem nebo částku, které má vzít v úvahu pro účely dob pojištění nebo bydlení získaných podle právních předpisů jiného členského státu, za rovné paušálnímu příjmu nebo částce nebo popřípadě průměru paušálních příjmů nebo částek odpovídajícím dobám pojištění získaným podle jí uplatňovaných právních předpisů;
d) pokud se podle právních předpisů členského státu dávky vypočítávají za některé doby na základě částky příjmu a za jiné doby na základě paušálního příjmu nebo paušální částky, vezme příslušná instituce uvedeného státu s ohledem na doby pojištění nebo bydlení získané podle právních předpisů jiného členského státu v úvahu příjmy nebo částky určené v souladu s písmeny b) nebo c) nebo popřípadě průměr těchto příjmů nebo částek; pokud se dávky vypočítávají na základě paušálního příjmu nebo paušální částky za všechny doby získané podle jí uplatňovaných právních předpisů, považuje příslušná instituce příjem, který se má vzít v úvahu s ohledem nadoby pojištění nebo bydlení získané podle právních předpisů jiných členských států, za rovný teoretickému příjmu odpovídajícímu tomuto paušálnímu příjmu nebo paušální částce."
34. V čl. 52 prvním řádku se slovo "Pracovník" nahrazuje slovy "Zaměstnaná osoba nebo osoba samostatně výdělečně činná" a následující text se gramaticky upravuje odpovídajícím způsobem.
35. V čl. 53 posledním řádku se slova "měl pracovník" nahrazují slovy "měla dotyčná osoba".
36. V čl. 54 odst. 1 prvním řádku a odst. 2 prvním řádku se slovo "Pracovník" nahrazuje slovy "Zaměstnaná osoba nebo osoba samostatně výdělečně činná" a následující text se gramaticky upravuje odpovídajícím způsobem.
37. V čl.
55 odst. 1 prvním řádku se slovo "Pracovník" nahrazuje slovy "Zaměstnaná osoba nebo osoba samostatně výdělečně činná" a následující text se gramaticky upravuje odpovídajícím způsobem.
38. V článku 58 se odstavec 1 a 2 nahrazují tímto:
"1. Příslušná instituce členského státu, jehož právní předpisy stanoví, že výpočet peněžitých dávek je založen na průměrných příjmech, určí tyto průměrné příjmy výlučně na základě příjmů zaznamenaných během dob získaných podle uvedených právních předpisů.
2. Příslušná instituce členského státu, jehož právní předpisy stanoví, že výpočet peněžitých dávek je založen na paušálních příjmech, bere v úvahu výlučně paušální příjmy, nebo případně průměr paušálních příjmů odpovídající dobám získaným podle uvedených právních předpisů."
39. V článku 60 se odstavec 1 nahrazuje tímto:
"1. V případě zhoršení nemoci z povolání, pro kterou zaměstnaná osoba nebo osoba samostatně výdělečně činná pobírala nebo pobírá dávku podle právních předpisů členského státu, se použijí tato pravidla:
a) nevykonávala-li dotyčná osoba po dobu pobírání dávek povolání podle právních předpisů jiného členského státu způsobilé vyvolat nebo zhoršit příslušnou nemoc, je příslušná instituce prvního státu povinna uhradit náklady na dávky podle jí uplatňovaných právních předpisů, s přihlédnutím ke zhoršení; b) vykonávala-li dotyčná osoba po dobu pobírání dávek takové povolání podle právních předpisů jiného členského státu, je příslušná instituce prvního členského státu povinna uhradit náklady na dávky podle jí uplatňovaných právních předpisů bez přihlédnutí ke zhoršení.
Příslušná instituce druhého členského státu přizná dotyčné osobě doplatek, jehož výše se rovná rozdílu mezi částkou dávek náležejících po zhoršení a částkou, která by byla náležela před zhoršením podle jí uplatňovaných právních předpisů, jako by tato nemoc z povolání vznikla podle právních předpisů uvedeného členského státu;
c) nemá-li v případě uvedeném v písmenu b) zaměstnaná osoba nebo osoba samostatně výdělečně činná trpící sklerogenickou pneumokoniózou nebo nemocí určenou podle čl. 57 odst.
4 nárok na dávky podle právních předpisů druhého členského státu, je příslušná instituce prvního členského státu povinna poskytovat dávky podle jí uplatňovaných právních předpisů s přihlédnutím ke zhoršení. Příslušná instituce druhého státu však uhradí náklady rozdílu mezi částkou peněžitých dávek, včetně důchodů, náležejících od příslušné instituce prvního členského státu, s přihlédnutím ke zhoršení a částkou odpovídajících dávek, které náležely před zhoršením."
40. V čl. 61 odst. 1 druhém řádku se slovo "pracovník" nahrazuje slovy "dotyčná osoba".
41. V čl. 62 odst. 1 druhém řádku se slova "na pracovníky" nahrazují slovy "na zaměstnané osoby nebo osoby samostatně výdělečně činné".
42. V čl. 65 odst. 1 prvním řádku se slovo "pracovník" nahrazuje slovy "zaměstnaná osoba nebo osoba samostatně výdělečně činná".
43. V čl. 67 odst. 1 a 2 se slova "získaným podle právních předpisů kteréhokoli jiného členského státu" nahrazují slovy "které dotyčná osoba získala jako zaměstnaná osoba podle právních předpisů kteréhokoli jiného členského státu".
44. V čl. 69 odst. 1 prvním řádku se slovo "Pracovník" nahrazuje slovy "Zaměstnaná osoba nebo osoba samostatně výdělečně činná" a následující text se gramaticky upravuje odpovídajícím způsobem.
45. V čl. 70 odst. 1 druhém pododstavci prvním řádku se slova "pracovník podléhal" nahrazují slovy "zaměstnaná osoba nebo osoba samostatně výdělečně činná podléhala".
46. V čl. 71 odst. 1: a) prvním řádku se slova "Nezaměstnaná osoba, která" nahrazují slovy "Nezaměstnaná osoba, která byla dříve zaměstnaná a která";
b) písm. b) bodu i) prvním řádku a písm. b) bodu ii) prvním řádku se slovo "pracovník" nahrazuje slovy "zaměstnaná osoba" a následující text se gramaticky upravuje odpovídajícím způsobem;
c) písm. b) bodu ii) šestém řádku se slova "takový pracovník" nahrazují slovy "taková zaměstnaná osoba" a slova "podléhal" se nahrazuje slovem "podléhala".
47. V hlavě III kapitole 7:
a) se název nahrazuje tímto: "RODINNÉ DÁVKY A PŘÍDAVKY";
b) v oddílu 1 se název nahrazuje tímto:"Společná ustanovení pro dávky pro zaměstnané osoby, osoby samostatně výdělečně činné a nezaměstnané osoby";
c) v oddílu 2 názvu se slova "Pracovníci a nezaměstnané osoby" nahrazují slovy "Zaměstnané a nezaměstnané osoby".
48. Název článku 72 zní "Sčítání dob pojištění, zaměstnání nebo samostatné výdělečné činnosti" a v článku samotném se slova "k dobám pojištění nebo zaměstnání" nahrazují slovy "k dobám pojištění, zaměstnání nebo samostatné výdělečné činnosti".
49. V článku 73: a) se název nahrazuje tímto: "Zaměstnané osoby";
b) v odst. 1 prvním řádku a odst. 2 prvním a čtvrtém řádku se slovo "pracovník" nahrazuje slovy "zaměstnaná osoba";
c) se odstavec 3 nahrazuje tímto:
"3. Zaměstnaná osoba, která podléhá francouzským právním předpisů na základě čl. 14 odst. 1, má však nárok na rodinné dávky vymezené v příloze VI s ohledem své na rodinné příslušníky, kteří ji doprovázejí na území členského státu, kde pracuje."
50. V čl. 74 odst. 1 prvním řádku a čl. 74 odst. 2 se slova "nezaměstnaná osoba pobírající" se nahrazuje slovy "nezaměstnaná osoba, která byla dříve zaměstnaná a která pobírá".
51. V článku 75:
a) odst.
1 písm. a) třetím řádku se slovo "pracovník" nahrazuje slovy "zaměstnaná osoba";
b) v odst. 2 písm. b) druhém řádku se slovo "pracovníkovi" nahrazuje slovy "zaměstnané osobě".
52. V článku 78:
a) odst. 2 písm. a) prvním řádku a písm. b) prvním řádku se slova "zemřelém pracovníkovi" nahrazují slovy "zemřelé zaměstnané osobě nebo zemřelé osobě samostatně výdělečně činné";
b) odst. 2 písm. b) bodu ii) druhém řádku se slova "zemřelý pracovník" nahrazují slovy "zemřelý".
53.
V článku 79:
a) odst. 1:
- prvním pododstavci třetím řádku se slova "zemřelý pracovník" nahrazují slovem "zemřelý",
- druhém pododstavci písm. a) čtvrtém řádku se mezi slova "zaměstnání" a "nebo bydlení" vkládají slova "samostatné výdělečné činnosti";
b) v odst. 2 posledním řádku se slovo "pracovník" nahrazuje slovy "důchodce nebo zemřelý";
c) v odst. 3 posledním řádku se slovo "pracovníka" nahrazuje slovy "zaměstnané osoby nebo osoby samostatně výdělečně činné".
54. V článku 89 se slova "v příloze V" nahrazují slovy "v příloze VI". 55. V čl. 93 odst. 2 druhém pododstavci druhém řádku se slova "nebo jeho zaměstnancům" nahrazují slovy "nebo osobám jím zaměstnaným".
56. Přílohy I až V se označují jako přílohy II až VI a vkládá se nová příloha, která zní: "
ze dne 19. května 1981, kterým se mění nařízení (EHS, Euratom, ESUO) č. 2290/77 o platových poměrech členů Účetního dvora a nařízení č. 422/67/EHS, 5/67/Euratom o platových poměrech předsedy a členů Komise a předsedy, soudců, generálních advokátů a tajemníka Soudního dvora
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství uhlí a oceli, a zejména na článek 78e této smlouvy,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 206 této smlouvy,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství pro atomovou energii, a zejména na článek 180 této smlouvy,
s ohledem na Smlouvu o vytvoření jednotné Rady a jednotné Komise Evropských společenství, a zejména na článek 6 této smlouvy,
vzhledem k tomu, že některá ustanovení v nařízeních o platových poměrech členů Komise, Soudního dvora a Účetního dvora by měla být změněna, zejména za účelem aktualizace denních příspěvků pro členy na služební cestě, stanovení minimální sazby pro sirotčí důchody a zavedení pravidel o měnových paritách a opravných koeficientech použitelných na důchody,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení Rady (EHS, Euratom, ESUO) č. 2290/77 ze dne 18. října 1977 o platových poměrech členů Účetního dvora [1], se mění takto: 1. V článku 7 se písmeno c) nahrazuje tímto:
"c) příspěvek za každý celý den nepřítomnosti ve výši 105 % denního příspěvku stanoveného ve služebním řádu úředníků Evropských společenství pro úředníka platové třídy A 1 na služební cestě."
2. V čl. 16 odst. 1 se poslední věta nahrazuje novým pododstavcem, který zní:
"Pokud však člen Účetního dvora zemře v průběhu svého funkčního období, - činí vdovský důchod 36 % základního platu pobíraného v době smrti,
- nesmí být pozůstalostní důchod prvního sirotka bez obou rodičů nižší než 12 % základního platu pobíraného v době smrti. Pokud zůstane více sirotků bez obou rodičů, rozdělí se celková částka pozůstalostního důchodu mezi sirotky mající nárok rovným dílem."
3. V článku 16 se doplňuje nový odstavec, který zní:
"7. Pokud člen zanechá vdovu a sirotky z předchozího manželství nebo jiné oprávněné osoby nebo pokud zanechá sirotky z různých manželství, rozdělí se celkový důchod obdobně podle článků 22, 27 a 28 přílohy VIII služebního řádu úředníků."
4. V článku 20 se odstavec 2 nahrazuje tímto:
"2. Částky poskytované podle článků 8, 9, 11 a 16 se upravují opravným koeficientem stanoveným na základě článku 64 a čl.
65 odst. 2 služebního řádu úředníků Evropských společenství pro zemi, ve které příjemce částky prokáže, že má své bydliště.
Pokud má příjemce bydliště v zemi, pro kterou nebyly přijaty žádné opravné koeficienty, použije se opravný koeficient platný pro Belgii.
Oprávněné osoby si mohou v souladu s podmínkami pro výplatu odměn stanovenými v článku 63 výše uvedeného služebního řádu zvolit, zda jim mají být částky vypláceny v měně země, jejímiž jsou státními příslušníky, v měně země bydliště nebo v měně země, ve které je Účetní dvůr zatímně umístěn; volba platí nejméně po dobu dvou let.
Pokud ani první a ani druhá z těchto zemí není členským státem Společenství, vyplácejí se náležející částky v měně země, ve které je Účetní dvůr zatímně umístěn."
Článek 2
Nařízení Rady č. 422/67/EHS, 5/67/Euratom ze dne 25. července 1967 o platových poměrech předsedy a členů Komise a předsedy, soudců, generálních advokátů a tajemníka Soudního dvora [2], naposledy pozměněné nařízením (ESUO, EHS, Euratom) č. 143/76 [3], se mění takto: 1. V článku 6 se písmeno c) nahrazuje tímto:
"c) příspěvek za každý celý den nepřítomnosti ve výši 105 % denního příspěvku stanoveného ve služebním řádu úředníků Evropských společenství pro úředníka s platovou třídou A 1 na služební cestě."
2. V čl. 15 odst. 1 se poslední věta nahrazuje novým pododstavcem, který zní:
"Pokud však člen Komise nebo soudu zemře v průběhu svého funkčního období, - činí vdovský důchod 36 % základního platu pobíraného v době smrti,
- nesmí být pozůstalostní důchod prvního sirotka bez obou rodičů nižší než 12 % základního platu pobíraného v době smrti.
Pokud zůstane více sirotků bez obou rodičů, rozdělí se celková částka pozůstalostního důchodu mezi sirotky mající nárok rovným dílem."
3. V článku 15 se doplňuje nový odstavec, který zní:
"7. Pokud člen zanechá vdovu a sirotky z předchozího manželství nebo jiné právní nástupce nebo pokud zanechá sirotky z různých manželství, rozdělí se celkový důchod obdobně podle článků 22, 27 a 28 přílohy VIII služebního řádu úředníků."
4. V článku 19 se odstavec 2 nahrazuje tímto:
"2. Částky poskytované podle článků 7, 8, 10 a 15 se upravují opravným koeficientem stanoveným na základě článku 64 a čl. 65 odst. 2 služebního řádu úředníků Evropských společenství pro zemi, ve které příjemce částky prokáže, že má své bydliště. Pokud má příjemce bydliště v zemi, pro kterou nebyl přijat žádný opravný koeficient, použije se opravný koeficient platný pro Belgii.
Oprávněné osoby si mohou v souladu s podmínkami pro výplatu odměn stanovenými v článku 63 výše uvedeného služebního řádu zvolit, zda jim mají být částky vypláceny v měně země, jejímiž jsou státními příslušníky, v měně země bydliště nebo v měně země, ve které je zatímně umístěn orgán, kterým byli zaměstnáni; volba platí nejméně po dobu dvou let.
Pokud ani první a ani druhá z těchto zemí není členským státem Společenství, vyplácejí se náležející částky v měně země, ve které je zatímně umístěn orgán, kterým byli zaměstnáni."
Článek 3
Toto nařízení se použije ode dne 1. června 1981.
Pro čisté částky, které se snižují v porovnání s těmi, které vyplývají z použití současného systému, je však toto nařízení použitelné ode dne 1. prosince 1981.
Po tomto dni bude rozdíl mezi čistými částkami, které vyplývají z použití tohoto nařízení, a částkami obdrženými za měsíc květen roku 1981 snižován o jednu desetinu za měsíc.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Rady (EHS) č.
1492/81
ze dne 19. května 1981
o uzavření Dohody týkající se řeckého znění Dohody mezi Evropským hospodářským společenstvím, Švýcarskou konfederací a Rakouskou republikou o rozšíření působnosti pravidel tranzitu Společenství
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 113 této smlouvy,
s ohledem na doporučení Komise,
vzhledem k tomu, že v důsledku přistoupení ke Společenství je Řecká republika vázána Dohodou mezi Evropským hospodářským společenstvím, Švýcarskou konfederací a Rakouskou republikou o rozšíření působnosti pravidel tranzitu Společenství [1], podepsanou dne 12. července 1977;
vzhledem k tomu, že dohoda je sepsaná v jazyce anglickém, dánském, francouzském, italském, německém a nizozemském, přičemž všech šest znění má stejnou platnost;
vzhledem k tomu, že řeckému znění je třeba dodat stejnou hodnotu jako ostatním výše uvedeným zněním;
vzhledem k tomu, že je třeba schválit dohodu týkající se řeckého znění dohody ze dne 12. července 1977,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Dohoda týkající se řeckého znění Dohody mezi Evropským hospodářským společenstvím, Švýcarskou konfederací a Rakouskou republikou o rozšíření působnosti pravidel tranzitu Společenství se schvaluje jménem Společenství.
Znění dohody se připojuje k tomuto nařízení.
Článek 2
Předseda Rady provede oznámení stanovené v článku 2 dohody [2].
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 1618/81 ze dne 17. června 1981, kterým se stanoví základní produkty, na něž se neposkytuje platba vývozní náhrady předem
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2727/75 ze dne 29. října 1975 o společné organizaci trhu s obilovinami [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1187/81 [2], a zejména na čl. 16 odst. 6 uvedeného nařízení a na odpovídající ustanovení ostatních nařízení o společné organizaci trhů se zemědělskými produkty,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 565/80 ze dne 4. března 1980 o platbách vývozních náhrad předem, pokud jde o zemědělské produkty [3],
vzhledem k tomu, že čl. 4 odst.
2 nařízení (EHS) č. 565/80 se vztahuje na zpracované produkty, jakož i na zboží získané ze základních produktů s podmínkou, že režim aktivního zušlechťovacího styku není vyloučen pro srovnatelné produkty; že je třeba stanovit seznam uvedený v článku 8 nařízení (EHS) č.
565/80, definující tyto produkty; že aktivní zušlechťovací styk je vyloučen pro některé produkty srovnatelné se základními produkty;
vzhledem k tomu, že použitelnost nařízení Rady (EHS) č. 1961/75 ze dne 28. července 1975 o vyloučení režimu aktivního zušlechťovacího styku, pokud jde o sušené odstředěné mléko [4], a nařízení Rady (EHS) č. 3066/75 ze dne 24. listopadu 1975 o vyloučení režimu aktivního zušlechťovacího styku, pokud jde o máslo [5], obě naposledy pozměněná nařízením (EHS) č. 1363/80 [6], skončila dnem 31. března 1981; že je třeba upra vit seznam produktů, na které nelze použít režim platby vývozní náhrady předem, a následkem toho zrušit nařízení Komise (EHS) č. 800/80 [7];
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanovisky příslušných řídících výborů,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Základní produkty, na které se nevztahuje režim uvedený v článku 4 nařízení (EHS) č. 565/80, jsou uvedeny v příloze.
Tyto základní produkty jsou však vyloučeny pouze tehdy, pokud jsou určeny k použití při zpracování produktů uvedených: a) v příloze A nařízení (EHS) č. 2727/75, kromě produktů položky 23.07 B společného celního sazebníku;
b) v čl. 1 odst. 1 písm. c) nařízení (EHS) č. 14l8/76 [8], naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 113/80 [9].
Článek 2
Zrušuje se nařízení (EHS) č. 800/80.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem svého vyhlášení
NAŘÍZENÍ KOMISE (EHS) č. 1620/81 ze dne 15. června 1981 o zařazení zboží do položky 87.01 B společného celního sazebníku
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 97/69 ze dne 16. ledna 1969 o opatřeních k jednotnému uplatňování nomenklatury společného celního sazebníku1, naposledy pozměněné Aktem o přistoupení Řecka, a zejména na článek 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že k zajištění jednotného uplatňování nomenklatury společného celního sazebníku je nezbytné přijmout opatření k zařazení strojů s vlastním pohonem určených pro práci v lesnictví, které mohou být vybaveny různým příslušenstvím umožňujícím provádění četných činností při zpracování dřeva, jako je např. zvedání, manipulace, tahání, tlačení, nakládání, vykládání, odkorňování nebo podélné rozřezávání;
vzhledem k tomu, že společný celní sazebník tvořící přílohu nařízení Rady (EHS) č. 950/682 naposledy pozměněného nařízením Rady (EHS) č. 853/813 zařazuje do čísla 84.22 zvedací, nakládací a vykládací a manipulační stroje, do čísla 84.23 těžební, srovnávací a podobné stroje k přemisťování zeminy, do čísla 84.28 ostatní zemědělské stroje a do čísla 87.01 traktory a tahače;
vzhledem k tomu, že uvedená čísla připadají v úvahu pro zařazení výše uvedených strojů;
vzhledem k tomu, že v souladu s poznámkou 1 ke kapitole 87 se pro účely této kapitoly a zejména čísla 87.01 traktory považují za vozidla konstruovaná zejména k vlečení a tlačení jiných vozidel, zařízení nebo nákladu;
vzhledem k tomu, že pohonné jednotky tvořící integrální část stroje určeného k vlečení nebo tlačení a kromě toho i k provádění jedné z činností popsaných číslech 84.22, 84.23 nebo 84.28 jsou z čísla 87.01 vyjmuty;
vzhledem k tomu, že tyto stroje, ačkoliv jsou schopné provádět různé činnosti podle připojeného příslušenství, jsou v podstatě konstruovány k vlečení a tlačení nákladů (pokácených stromů), a nemohou proto být zařazeny jako stroje speciálně určené k provádění činností uvedených v číslech 84.22 nebo 84.23 nebo stroje čísla 84.28;
vzhledem k tomu, že tyto stroje proto musí být zařazeny do čísla 87.01; že jsou určeny k provádění činností, které normálně vykonávají lesní traktory, musí být proto zařazeny do položky 87.01 B;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro nomenklaturu společného celního sazebníku,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Stroje s vlastním pohonem určené pro práci v lesnictví, které mohou být vybaveny různým příslušenstvím umožňujícím provádění četných činností při zpracování dřeva, jako je např. zvedání, manipulace, tahání, tlačení, nakládání, vykládání, odkorňování nebo podélné rozřezávání, se ve společném celním sazebníku zařazují do položky:
87.01 Traktory a tahače:
B. zemědělské traktory (s výjimkou jednonápravových kultivačních malotraktorů) a lesnické traktory, kolové.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost čtyřicátým druhým dnem po vyhlášení
ze dne 19. května 1981, kterým se mění nařízení (EHS) č. 1674/72 o stanovení obecných pravidel pro poskytování a financování podpory pro osivo
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2358/71 ze dne 26. října 1971 o společné organizaci trhu s osivem [1], naposledy pozměněné aktem o přistoupení z roku 1979, a zejména na čl. 3 odst. 4 tohoto nařízení,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č.
1674/72 [2] naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1969/80 [3] stanoví, že podpora je poskytována pouze pro úředně certifikované osivo, které odpovídá definicím podle směrnic týkajících se jeho uvádění na trh a normám a podmínkám stanoveným v uvedených směrnicích;
vzhledem k tomu, že čl. 113 odst. 1 aktu o přistoupení z roku 1979 stanoví, že Řecko může až do 31. prosince 1985 používat vlastní pravidla pro certifikaci a kontrolu své produkce osiv; že čl. 113 odst. 2 písm. c) stanoví, že Řecko vyváží na území členských států pouze osiva, která jsou v souladu s předpisy Společenství; že čl. 113 odst. 3 stanoví možnost rozhodnout o postupné liberalizaci obchodu s osivy určitých druhů mezi Řeckem a jinými členskými státy;
vzhledem k tomu, že osiva, pro něž bylo přijato toto rozhodnutí, splňují podmínky stanovené v ustanoveních použitelných pro produkci Společenství; že je tedy nutné poskytnout podporu Společenství pro osiva sklizená v Řecku, která jsou certifikovaná a jsou předmětem rozhodnutí o liberalizaci obchodu mezi tímto členským státem a ostatními členskými státy,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (EHS) č. 1674/72 se mění takto: 1. Článek 1 se nahrazuje tímto:
"Článek 1
1. Je-li podpora stanovena v souladu s článkem 3 nařízení (EHS) č. 2358/71, poskytuje se za podmínek upřesněných v následujících článcích pro produkci základního osiva a certifikovaného osiva: - jak je definováno ve směrnici Rady 66/401/EHS ze dne 14. června 1966 o uvádění osiva pícnin na trh (3), ve směrnici Rady 66/402/EHS (4) a ve směrnici Rady 69/208/EHS ze dne 30. června 1969 o uvádění osiva olejnin a přadných rostlin na trh (5), s ohledem na změny těchto směrnic,
- které vyhovuje normám a podmínkám stanoveným v uvedených směrnicích a
- které je úředně certifikováno.
2. Od 1. ledna 1981 do 31. prosince 1985 je podpora poskytována rovněž pro základní osivo a pro certifikované osivo produkované
ze dne 3. července 1981, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení (EHS) č. 1188/81, pokud jde o obecná pravidla pro poskytování náhrad upravených pro obiloviny vyvážené ve formě některých lihovin
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2727/75 ze dne 29. října 1975 o společné organizaci trhu s obilovinami [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1784/81 [2], a zejména na čl. 16 odst. 6 a článek 24 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1188/81 ze dne 28. dubna 1981, kterým se stanoví obecná pravidla pro poskytování náhrad upravených pro obiloviny vyvážené ve formě některých lihovin, jakož i kritéria pro stanovení jejich částky, a kterým se mění nařízení (EHS) č. 3035/80, pokud jde o některé zboží, na které se nevztahuje příloha II Smlouvy [3], a zejména na článek 12 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že podle čl.
4 odst. 2 nařízení (EHS) č.
1188/81 je den, kdy jsou obiloviny podrobeny kontrole, určující pro sazbu použité náhrady; že datum, které bude vzato v úvahu, by proto mělo být datum, kdy celní úřady přijmou od dotčené osoby prohlášení o platbě, v němž tato osoba uvede, že hodlá destilovat a vyvážet výrobky, na něž se náhrada vztahuje; že toto prohlášení musí obsahovat údaje nezbytné pro výpočet náhrad;
vzhledem k tomu, že pro účely článku 3 nařízení (EHS) č. 1188/81, a zejména pro zavedení koeficientu je nezbytné definovat pojmy "celková vyvážená množství" a "celková množství uvedená na trh";
vzhledem k tomu, že pro používání tohoto nařízení je nutné konstatovat, zda produkty opustily Společenství, a v některých případech také znát jejich místo určení; že z tohoto důvodu je nutné použít jednak definici vývozu podle směrnice Rady 81/177/EHS [4], jednak doklady stanovené nařízením Komise (EHS) č. 2730/79 ze dne 29. listopadu 1979, kterým se stanoví společná prováděcí pravidla k režimu vývozních náhrad pro zemědělské produkty [5], naposledy pozměněným nařízením (EHS) č.
vzhledem k tomu, že by mělo být stanoveno, že členské státy sdělí Komisi nezbytné údaje;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro obiloviny,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Za tím účelem, aby byla pro obiloviny vyvážené ve formě některých lihovin podle nařízení (EHS) č. 1188/81 poskytnuta vývozní náhrada, je nezbytné předložit u příslušných orgánů prohlášení, dále jen "prohlášení o platbě", ve kterém hospodářský subjekt uvede, že hodlá destilovat obiloviny pro výrobu některých výše uvedených lihových nápojů.
2. Prohlášení o platbě obsahuje všechny údaje nezbytné pro určení náhrady, zejména: a) označení obilovin nebo sladu v souladu s nomenklaturou používanou pro náhrady;
b) vlastní hmotnost produktů.
Článek 2
1. Při přijetí prohlášení o platbě jsou obiloviny nebo slad umístěny pod celní kontrolu nebo pod správní režim podle čl. 3 odst. 5 nařízení (EHS) č. 1188/81, dokud nejsou destilovány.
2. Sazba náhrady se určí podle data přijetí prohlášení o platbě.
Článek 3
1. Pro výpočet náhrady se použije výsledek přezkoumání prohlášení o platbě, případně doplněný přezkoumáním obilovin nebo sladu.
2.
Odstavec 1 nebrání příslušným orgánům dotčeného členského státu, aby provedly pozdější kontrolu, ani nevylučuje důsledky, které z ní mohou podle použitelných ustanovení vyplývat.
Článek 4
1. Na kontrolu destilace, včetně výnosu, obilovin nebo sladu se vztahují stejná pravidla, která se používají v rámci režimu aktivního zušlechťovacího styku.
2. Vedlejší produkty zpracování nejsou podrobeny kontrole, je-li stanoveno, že nepřekračují obvykle získaná množství vedlejších produktů.
3. Pokud obiloviny nebo slad nejsou řádné a uspokojivé obchodní jakosti, náhrada se neposkytne.
Článek 5
1. Náhrada se vyplatí pouze po předložení prohlášení o platbě, které mimo jiné potvrzuje, že obiloviny nebo slad byly destilovány.
Toto ověření provedou příslušné orgány.
2. Náhradu vyplatí členský stát, v němž bylo prohlášení o platbě přijato.
3. Částka se vyplatí pouze na písemnou žádost hospodářského subjektu.
Členské státy mohou pro tento účel vypracovat zvláštní formulář.
4. Vyjma případů vyšší moci se musí doklady týkající se poskytnutí náhrad podat do dvanácti měsíců ode dne, kdy příslušné úřady přijaly prohlášení o platbě, jinak nárok na náhradu propadne.
Článek 6
Pro účely článku 3 nařízení (EHS) č. 1188/81 se rozumí: a) "celkovým vyvezeným množstvím" množství lihovin, které splňuje podmínky podle čl. 9 odst. 2 Smlouvy, vyvezené do místa určení, pro které lze náhradu použít. Doklady, které se předloží, jsou doklady uvedené v článku 12 tohoto nařízení,
b) "celkovým množstvím uvedeným na trh" množství lihovin, které splňuje podmínky podle čl. 9 odst. 2 Smlouvy, definitivně opustilo výrobní a skladovací zařízení a je uvolněno k lidské spotřebě.
Článek 7
V případě, že je náhrada zrušena podle ustanovení článku 5 nařízení (EHS) č. 1188/81, jakož i v případě, že je znovu zavedena, koeficient podle čl. 3 odst. 1 uvedeného nařízení se podle potřeby sníží nebo zvýší podle poměru mezi množstvím vyvezeným předcházející rok do míst určení, kde je náhrada zrušena nebo znovu zavedena, a celkovým vyvezeným množstvím v tomtéž roce. Vyvezená množství lze určit za použití stávajících údajů.
Článek 8
Pro účely čl. 6 písm. a) se lihoviny považují za vyvezené v den, kdy byly splněny vývozní celní formality.
Pokud se však doklad o vývozu předloží v souladu s čl. 14 odst. 2 po uplynutí lhůty, ve které lze zaúčtovat vývozy uskutečněné v průběhu téhož kalendářního roku, zaúčtuje se tento vývoz společně s vývozy uskutečněnými v následujícím kalendářním roce.
Článek 9
Koeficient uvedený v čl. 3 odst. 1 nařízení (EHS) č. 1188/81 se stanoví do 1. srpna každého roku.
Použije se od 1. srpna do 31. července následujícího roku. Stanoví se podle údajů, které členské státy dodají pro období od 1. ledna do 31. prosince roku, který předchází roku, v němž byl koeficient stanoven.
Článek 10
Koeficient pro přepočet ječmene na slad podle článku 7 nařízení (EHS) č. 1188/81 je: 1,33.
Článek 11
1. Záloha, jejíž částka se rovná náhradě, se vyplatí v okamžiku, kdy jsou obiloviny a slad podrobeny kontrole, je-li složena jistota rovnající se částce, která se má zaplatit, zvýšená o: a) 5 %, pokud se hospodářský subjekt zaváže, že obiloviny destiluje do třiceti dnů po dni přijetí prohlášení o platbě;
b) 15 % v ostatních případech.
2. Dotčená náhrada se vyrovná částkou zálohy, pokud byl předložen doklad o destilaci obilovin nebo sladu a pokud byla v případě, že se použije odst. 1 písm. a), destilace provedena v předepsané lhůtě.
3. Jistota se uvolní, pokud je předložen doklad, že obiloviny nebo slad byly destilovány a v případě, že je to nutné, že byly destilovány v předepsané lhůtě.
Členské státy mohou na žádost dotčené osoby uvolnit jistotu úměrně k množstvím obilovin nebo sladu, pro něž byl předložen požadovaný doklad o destilaci.
Článek 12
1. Doklady o vývozu pro účely článku 6 a doklady o dovozu do třetí země, pro kterou lze použít náhradu, pro účely článku 5 nařízení (EHS) č. 1188/81, jsou doklady stanovené nařízením (EHS) č. 2730/79.
2. Ve smyslu tohoto nařízení se vývozem rozumí: - vývoz, jak je definován směrnicí 81/177/EHS, a
- dodávky do místa určení podle článku 5 nařízení (EHS) č. 2730/79.
Článek 13
1. Pro účely tohoto nařízení musí prohlášení předložené při splnění vývozních celních formalit obsahovat zejména: a) označení lihovin podle nomenklatury společného celního sazebníku;
b) množství lihovin pro vývoz vyjádřená v litrech čistého alkoholu;
c) složení lihovin nebo odkaz na toto složení, podle něhož by bylo možné určit druh použitých obilovin;
d) producentský členský stát.
2. Pokud je lihovina získána z různých druhů obilovin a pokud vznikla jejich pozdějším smíšením, pro účely odst. 1 písm. c) stačí tuto skutečnost uvést v prohlášení.
Článek 14
1. Aby mohlo být množství lihovin považováno za vyvezené, musí se určeným orgánům předložit doklady uvedené v článku 12 do šesti měsíců po dni splnění vývozních celních formalit.
2. Pokud nemohly být doklady předloženy v předepsaných lhůtách, přestože se vývozce snažil je v těchto lhůtách získat, mohou mu být poskytnuty dodatečné lhůty.
Dodatečné lhůty nesmí být delší než šest měsíců.
Článek 15
1. Pro obiloviny nebo slad, které vnitrostátní orgán podrobil v době od 1. srpna 1973 do 30. června 1981 kontrole, musí hospodářský subjekt, který chce získat nárok na náhrady, předložit příslušnému orgánu žádost obsahující tyto údaje: - množství a povahu použitých obilovin nebo sladu a
- datum, kdy byly příslušným vnitrostátním orgánem podrobeny kontrole.
Příslušný subjekt provede nezbytné kontroly za použití všech náležitých dokumentů.
2. Dotčené členské státy sdělí co nejdříve Komisi údaje uvedené v čl. 16 odst. 2 písm. a), b), c) a d), které se týkají roku 1979.
3. Dotčené členské státy sdělí Komisi do 16. července 1981 údaje uvedené v čl. 16 odst. 2 písm. a), b), c) a d), které se týkají let 1972, 1973, 1974, 1975, 1976, 1977 a 1978.
4. Dotčené členské státy sdělí Komisi do 16. října 1981 množství lihovin skladovaných k 31. prosinci let 1972, 1973, 1974, 1975, 1976, 1977, 1978 a 1979, jakož i množství výrobků získaných v průběhu týchž let.
Článek 16
1. Dotčené členské státy sdělí Komisi název a adresu příslušných orgánů.
2. Dotčené členské státy sdělí Komisi do 16. července každého roku tyto údaje: a) množství obilovin a sladu, která splňují podmínky podle čl. 9 odst. 2 Smlouvy a byla podrobena kontrole v období od 1. ledna do 31. prosince předcházejícího roku, rozdělená podle nomenklatury společného celního sazebníku;
b) množství obilovin a sladu, rozdělená podle nomenklatury společného celního sazebníku, na něž se v tomtéž období vztahoval režim aktivního zušlechťovacího styku;
c) množství lihovin podle článku 2 nařízení (EHS) č. 1188/81, rozdělená podle kategorií uvedených v článku 17, množství vyvezená a množství uvedená na trh v tomtéž období;
d) množství lihovin získaných v rámci režimu aktivního zušlechťovacího styku, rozdělená podle kategorií uvedených v článku 17 a vyvezených v tomtéž období do třetích zemí;
e) množství lihovin skladovaná k 31. prosinci předcházejícího roku, jakož i množství výrobků získaných v průběhu téhož období.
3. Do 16. října, 16. ledna a 16. dubna každého roku sdělí rovněž Komisi údaje uvedené v písm. a), b), c) a d), které odpovídají kalendářním čtvrtletím.
Článek 17
Pro účely článku 16 se:
a) "obilnou whisky" rozumí whisky vyrobená z 15 % ječmene a 85 % kukuřice;
b) "sladovou whisky" rozumí whisky vyrobená výhradně z ječmene nebo sladu;
c) procentní podíl různých druhů obilovin použitých k výrobě lihovin podle čl. 13 odst. 2 se určí na základě celkového množství různých druhů obilovin použitých k výrobě lihovin podle článku 2 nařízení (EHS) č. 1188/81.
Článek 18
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 1946/81 ze dne 30. června 1981 o omezení investičních podpor pro výrobu mléka
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že čl. 8 odst.
1 písm. b) směrnice Rady č. 72/159/EHS ze dne 17. dubna 1972 o modernizaci zemědělských podniků [4], naposledy pozměněná směrnicí 81/528/EHS [5], stanoví investiční podpory nezbytné pro uskutečňování plánu rozvoje; že s ohledem na cíle tržní rovnováhy ve Společenství je vhodné poskytovat investiční podpory pro výrobu mléka pouze za určitých podmínek,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Investiční podpory pro výrobu mléka jsou zakázány s výjimkou podpor poskytovaných zemědělcům, kteří provádějí plán rozvoje v souladu se směrnicí 72/159/EHS nebo plány modernizace zemědělských podniků v rámci společných opatření.
2. Podpory uvedené v odstavci 1 jsou omezeny na investice, které umožňují dosáhnout srovnatelného příjmu ve smyslu čl. 4 odst. 2 směrnice 72/159/EHS pro maximální počet 1,5 jednotek lidské práce na zemědělský podnik, aniž by tyto investice zvyšovaly na konci plánu počet dojnic na více než 40 kusů na jednotku lidské práce.
Avšak zemědělským podnikům s více než 1,5 jednotkami lidské práce mohou být poskytnuty investiční podpory, které umožní zvýšení počtu dojnic na konci plánu maximálně o 15 %.
3. Členské státy jsou oprávněny poskytnout investiční podpory zemědělcům, kteří nepředloží plán rozvoje, a to za předpokladu, že investice nezvýší počet dojnic na více než 40 kusů na zemědělský podnik.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 2120/81 ze dne 27. července 1981, kterým se mění nařízení č. 467/67/EHS, kterým se stanoví přepočítací koeficienty, náklady na zpracování a hodnota vedlejších produktů pro jednotlivé stupně zpracování rýže
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1418/76 ze dne 21. června 1976 o společné organizaci trhu s rýží [1], naposledy pozměněné aktem o přistoupení Řecka [2], a zejména na článek 19 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že články 2 a 3 nařízení Komise č. 467/67/EHS [3] naposledy pozměněného nařízením (EHS) č.
2119/80 [4] stanoví náklady na zpracování a hodnotu vedlejších produktů pro jednotlivé stupně zpracování rýže; že v důsledku vývoje cen se náklady na zpracování a hodnota vedlejších produktů změnily; že by proto měly být tyto náklady a hodnota stanoveny na úrovni reprezentativní pro celé Společenství;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro obiloviny,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení č. 467/67/EHS se mění takto: 1. Článek 2 se nahrazuje tímto:
"Článek 2 1. Náklady na zpracování, které je třeba zohlednit při přepočtu neloupané rýže na loupanou rýži, činí 39,47 ECU/t neloupané rýže.
2. Náklady na zpracování, které je třeba zohlednit při přepočtu loupané rýže na celoomletou rýži, činí 39,47 ECU/t loupané rýže.
3. Náklady na zpracování se při přepočtu poloomleté rýže na celoomletou rýži nezohlední."
2. Článek 3 se nahrazuje tímto:
"Článek 3 1. Hodnota vedlejších produktů získaných zpracováním neloupané rýže na loupanou rýži se považuje za rovnou nule.
2. Hodnota vedlejších produktů získaných zpracováním loupané rýže na celoomletou rýži je rovna: a) 40,18 ECU/t loupané kulatozrnné rýže;
b) 50,61 ECU/t loupané dlouhozrnné rýže.
3. Hodnota vedlejších produktů získaných zpracováním poloomleté rýže na celoomletou rýži je rovna: a) 12,37 ECU/t poloomleté kulatozrnné rýže;
b) 13,68 ECU/t poloomleté dlouhozrnné rýže."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
NAŘÍZENÍ RADY (EHS) č. 2143/81
ze dne 27. července 1981,
kterým se mění nařízení Rady č. 79/65/EHS o založení zemědělské účetní datové sítě pro sběr údajů o příjmech a o hospodářské činnosti zemědělských podniků v Evropském hospodářském společenství
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise1,
s ohledem na stanovisko Shromáždění2,
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru3,
vzhledem k tomu, že nařízením č.
79/65/EHS4, naposledy pozměněným nařízením (EHS) č. 2910/735, Rada založila zemědělskou účetní datovou síť pro sběr údajů o příjmech a hospodářské činnosti zemědělských podniků v Evropském hospodářském společenství;
vzhledem k tomu, že zjišťování datové sítě se musí vztahovat na všechny zemědělské podniky určité ekonomické velikosti, bez ohledu na vedlejší hospodářskou činnost hospodářského subjektu;
vzhledem k tomu, že za účelem dosažení dostatečně stejnorodých účetních výsledků na úrovni Společenství je nutné, aby vykazující podniky byly zařazeny do různých oddělení a tříd podniků na základě stratifikace zjišťování podle klasifikačního systému Společenství pro zemědělské podniky, zřízeného rozhodnutím 78/463/EHS6;
vzhledem k tomu, že všechny vykazující podniky zjišťované v členských státech za účelem stanovení příjmů zemědělských podniků a stanovení směrů zemědělské politiky by měly spadat pod zemědělskou účetní datovou síť Společenství a že počet vykazujících podniků by se měl patřičně zvýšit; že tento počet je nutné zvýšit v rámci určitých mezí a zejména na základě vývoje v oblasti zemědělství a informačních požadavků společné zemědělské politiky;
vzhledem k tomu, že vykazující podniky musí být vybrány v souladu s pravidly stanovenými v rámci plánu výběru zaměřeného na získání reprezentativního účetního vzorku oblasti zjišťování;
vzhledem k tomu, že s ohledem na získané zkušenosti se doporučuje, aby se hlavní rozhodnutí ohledně výběru vykazujících podniků přijala na úrovni členských států; že je tedy třeba, aby se orgán odpovědný za tento úkol stanovil na této úrovni; že však ty členské státy, které mají více oblastí, by měly mít možnost zachovat regionální výbory;
vzhledem k tomu, že kontaktní orgán členských států musí hrát klíčovou roli ve správě datové sítě; že je proto třeba jej pověřit novými úkoly;
vzhledem k tomu, že zkušenosti ukazují, že již není žádoucí, aby se ve smlouvách mezi členskými státy a účetními středisky stanovovaly doplňující podmínky;
vzhledem k tomu, že členění datové sítě musí být co nejvíce identické se členěním používaným pro dodávání jiných regionálních údajů, které jsou podstatné pro určení směrů společné zemědělské politiky; že je v tomto směru třeba změnit přílohu nařízení č. 79/65/EHS,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení č. 79/65/EHS se mění takto:
1. V článku 2 se písmeno b) nahrazuje tímto:
"b) "třídou podniku" zemědělské podniky, které patří do stejných tříd, pokud jde o typ výrobního zaměření a ekonomickou velikost, definované v klasifikačním systému pro zemědělské podniky ve Společenství, zřízeném rozhodnutím 78/463/EHS1".
Vkládá se tato poznámka pod čarou:
"1 Úř. věst.
L 148, 5.6.1978, s. 1."
2. Článek 4 se nahrazuje tímto:
"Článek 4
1. Oblast zjišťování uvedená v čl. 1 odst. 2 písm. a) zahrnuje zemědělské podniky, jejichž ekonomická velikost je nejméně taková, jako je práh vyjádřený v evropských velikostních jednotkách (EVJ), definovaných rozhodnutím 78/463/EHS.
2. Aby byl zemědělský podnik zařazen mezi vykazující podniky, musí splňovat tyto podmínky:
a) ekonomická velikost je nejméně taková, jako je práh definovaný v odstavci 1;
b) vedoucí zemědělského podniku musí být ochoten a schopen vést zemědělské účetnictví a poskytovat Komisi účetní údaje za svůj podnik;
c) musí být spolu se všemi svými provozovnami typický pro danou oblast zjišťování na všech úrovních členění.
3. Počet vykazujících podniků je nejvýše 45 000.
4. Prováděcí pravidla k tomuto článku, která určí zejména práh ekonomické velikosti podniků a počet vykazujících podniků na oblast, se stanoví postupem podle článku 19".
3. Článek 5 se nahrazuje tímto:
"Článek 5
1. Každý členský stát zřídí do 1. února 1982 celostátní výbor pro datovou síť, dále jen "celostátní výbor".
2. Celostátní výbor je zodpovědný za výběr vykazujících podniků.
Pro tento účel jeho povinnosti zahrnují zejména schvalování:
a) plánu výběru vykazujících podniků, stanovujícího zejména členění vykazujících podniků v jednotlivých třídách podniků a pravidel pro výběr těchto podniků;
b) zprávy o provádění plánu výběru vykazujících podniků.
3. Členský stát jmenuje předsedu celostátního výboru z řad členů výboru.
Rozhodnutí celostátního výboru se přijímají jednomyslně; není-li možné dosáhnout jednomyslnosti, přijme rozhodnutí orgán určený členským státem.
4. Členský stát s více oblastmi může zřídit pro každou svou oblast regionální výbor pro datovou síť, dále jen "regionální výbor".
Regionální výbor je odpovědný zejména za spolupráci s kontaktním orgánem uvedeným v článku 6 při výběru vykazujících podniků.
5. Prováděcí pravidla k tomuto článku se stanoví postupem podle článku 19."
4. Článek 6 se nahrazuje tímto:
"Článek 6
1. Každý členský stát jmenuje kontaktní orgán, jehož povinností je:
a) informovat celostátní výbor, regionální výbory a účetní střediska o prováděcích pravidlech, která se jich týkají, a zajistit řádné používání těchto pravidel;
b) sestavovat a posílat celostátnímu výboru ke schválení a poté Komisi:
- plán výběru vykazujících podniků, navržený na základě nejaktuálnějších statistických údajů vykazovaných podle klasifikačního systému pro zemědělské podniky ve Společenství,
- zprávu o provádění plánu výběru vykazujících podniků;
c) sestavovat:
- seznamy vykazujících podniků,
- seznamy účetních středisek, které jsou ochotny a schopny vyhotovovat podnikové výkazy podle smluvních podmínek stanovených v článcích 9 a 14; d) shromažďovat podnikové výkazy zaslané kontaktnímu orgánu účetními středisky a prověřovat prostřednictvím společného kontrolního programu, zda byly správně vyplněny;
e) posílat řádně vyplněné zemědělské podnikové výkazy Komisi ihned po jejich prověření;
f) předávat celostátnímu výboru, regionálním výborům a účetním střediskům žádosti o informace uvedené v článku 16 a zasílat odpovídající odpovědi Komisi.
2. Prováděcí pravidla k tomuto článku se stanoví postupem podle článku 19."
5. Článek 9 odst. 2 druhý pododstavec se zrušuje.
6. Článek 16 odst. 1 se nahrazuje tímto:
"Článek 16 1. Celostátní výbor, regionální výbory, kontaktní orgán a účetní střediska poskytnou v rámci své působnosti Komisi všechny informace, které souvisejí s plněním jejich povinností při provádění tohoto nařízení a na které se Komise dotáže.
Dotazy určené celostátnímu výboru, regionálním výborům nebo účetním střediskům a odpovídající odpovědi se sdělují písemně prostřednictvím kontaktního orgánu."
7. Článek 20 se nahrazuje tímto:
"Článek 20
1. Výbor Společenství bude konzultován:
a) za účelem prověření, zda byl výběr vykazujících podniků proveden v souladu s článkem 4;
b) za účelem analýzy a hodnocení vážených ročních výsledků poskytovaných datovými sítěmi, zejména s ohledem na údaje pocházející z jiných zdrojů, mimo jiné z účetnictví zemědělských podniků, ze statistiky obecně a z účetnictví členských států.
2. Výbor Společenství se může zabývat jakoukoli jinou otázkou, kterou mu k posouzení předloží jeho předseda buď z vlastního podnětu předsedy, nebo na žádost zástupce některého členského státu.
Výbor přezkoumá každý rok v říjnu vývoj v oblasti příjmů zemědělských podniků ve Společenství a zohlední zejména aktualizované výsledky datové sítě.
Výbor je pravidelně informován o provozu datové sítě."
8. Čl. 22 odst. 2 se nahrazuje tímto:
"2. Náklady na zřízení a činnost celostátních výborů, regionálních výborů a kontaktních orgánů se do rozpočtu Společenství nezahrnují."
9. V článku 23 se slova "do 1. ledna 1980" nahrazují slovy "do 1. ledna 1990".
10. Příloha se nahrazuje touto:
"PŘÍLOHA
Seznam oblastí uvedených v čl. 2 písm. d)
Spolková republika Německo:
1. Schleswig-Holstein
2. Hamburg
3. Niedersachsen
4. Bremen
5. Nordrhein-Westfalen
6. Hessen
7. Rheinland-Pfalz
8. Baden-Württemberg
9. Bayern
10. Saarland
11. Berlin
Francie:
1. Île de France
2. Champagne-Ardenne
3. Picardie
4. Haute-Normandie
5. Centre
6. Basse-Normandie
7. Bourgogne
8. Nord-Pas de Calais
9. Lorraine
10. Alsace
11. Franche-Comté
12. Pays de la Loire
13. Bretagne
14. Poitou-Charentes
15. Aquitaine
16. Midi-Pyrénées
17. Limousin
18. Rhône-Alpes
19. Auvergne
20. Languedoc
21. Provence-Alpes-Côte d'Azur
22. Corse
Itálie:
1. Piemonte
2. Valle d'Aosta
3. Lombardia
4. Alto Adige
5. Trentino
6. Veneto
7. Friuli - Venezia Giulia
8. Liguria
9. Emilia-Romagna 10. Toscana
11. Umbria
12. Marche
13. Lazio
14. Abruzzi
15. Molise
16. Campania
17. Puglia
18. Basilicata
19. Calabria
20. Sicilia
21. Sardegna
Belgie:
tvoří jednu oblast
Lucembursko:
tvoří jednu oblast
Nizozemsko:
tvoří jednu oblast
Dánsko:
tvoří jednu oblast
Irsko:
tvoří jednu oblast
Spojené království:
1. England - north region
2. England - east region
3. England - west region
4. Wales
5. Scotland
6. Northern Ireland
Řecko:
1. Makedonnía - Thraki
2. Ipeiros - Peloponnisos - Nísoi Ioníoy
3. Thessalía
4. Sterea Ellas - Nísoi Aigaíoy - Kríti".
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. srpna 1981.
Použije se počínaje účetním obdobím 1982.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (EHS) č. 2180/81 ze dne 30. července 1981, kterým se stanoví prováděcí pravidla k omezení investiční podpory pro produkci prasat
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1945/81 ze dne 30. června 1984, kterým se omezuje investiční podpora pro produkci prasat [1], a zejména na článek 1 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že za účelem použití omezení investiční podpory pro produkci prasat stanoveného v nařízení (EHS) č. 1945/81 je nezbytné stanovit poměr pro převedení míst pro prasata na výkrm na místa pro chovné prasnice;
vzhledem k tomu, že je nutno definovat povolení, na která odkazuje čl. 1 odst. 1 nařízení (EHS) č. 1945/81, a stanovit minimální požadavky, které musí splňovat žádosti členských států o taková povolení;
vzhledem k tomu, že v zájmu vyhodnocení dopadu takových povolení je nutné požádat členské státy, které obdrží taková povolení, aby předložily každoroční zprávu o dané problematice;
vzhledem k tomu, že Stálý výbor pro zemědělské struktury nezaujal stanovisko ve lhůtě stanovené jeho předsedou,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Počet 550 míst pro prasata, na která odkazuje článek 1 nařízení (EHS) č. 1945/81, představuje počet míst pro prasata na výkrm.
Jedno místo pro chovnou prasnici odpovídá 6,5 místům pro prasata na výkrm.
Článek 2
1. Povolení dané členskému státu, aby přizpůsobil počet 550 míst pro prasata v kontextu rozvojového plánu zemědělského podniku, se omezuje na zvláštní případy, kdy by očekávaný příjem ze zemědělské činnosti neposkytl srovnatelný příjem z výdělečné činnosti na 1,5 jednotky lidské práce.
2. Množství míst pro prasata je možné zvýšit podle článku 1 nařízení (EHS) č. 1945/81 pouze v takové míře, jaká je nezbytná pro zaručení srovnatelného příjmu na maximálně 1,5 jednotky lidské práce v rámci daného rozvojového plánu zemědělského podniku.
Článek 3
Členský stát žádající o povolení podle čl. 1 odst. 1 nařízení (EHS) č. 1945/81 musí současně dodat Komisi podrobný popis metody výpočtu. V rámci metody výpočtu musí být uvedeny zejména dále uvedené informace týkající se produkce prasat:
- náklady na místa pro prasata na výkrm a pro chovné prasnice,
- ceny selat, prasat na výkrm, chovných prasnic a krmiva,
- počet selat vyprodukovaných za rok na jednu chovnou prasnici,
- počet prasat chovaných na jedno místo pro prasata na výkrm za rok.
Článek 4
Členský stát, který obdržel povolení, aby přizpůsobil počet míst pro prasata, předloží Komisi každoroční zprávu do 1. května následujícího roku o konkrétních případech, ve kterých se počet míst pro prasata pozměnil v kontextu rozvojového plánu zemědělského podniku.
Zpráva bude obsahovat zejména údaje o počtu konkrétních případů a počtu míst pro prasata, kterých se každý případ týká.
Článek 5
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 2191/81 ze dne 31. července 1981 o poskytování podpory pro nákup másla neziskovými institucemi a organizacemi
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 804/68 ze dne 27. června 1968 o společné organizaci trhu s mlékem a mléčnými výrobky [1], naposledy pozměněné Aktem o přistoupení Řecka, a zejména na čl. 12 odst. 3 a článek 28 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 878/77 ze dne 26. dubna 1977 o přepočítacích koeficientech používaných v zemědělství [2], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 850/81 [3], a zejména na čl. 4 odst. 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Rady (EHS) č.
1723/81 ze dne 24. června 1977, kterým se stanoví obecná pravidla pro opatření k zachování úrovně používání másla některými kategoriemi spotřebitelů a průmyslu [4], stanoví možnost poskytovat podporu pro máslo na trhu tak, aby se umožnil nákup tohoto výrobku za sníženou cenu, zejména neziskovým institucím a organizacím;
vzhledem k tomu, že současná situace na trhu s máslem, která se vyznačuje relativně malými veřejnými zásobami, v nejbližší době povede k přerušení prodeje másla z veřejných zásob podle nařízení Komise (EHS) č. 1717/72 ze dne 8. srpna 1972 o prodeji másla za sníženou cenu neziskovým institucím a organizacím [5], naposledy pozměněného nařízením (EHS) č.
3474/80 [6]; že je za těchto okolností vhodné použít nařízení (EHS) č. 1723/81 a poskytnout podporu pro máslo nakoupené neziskovými institucemi a organizacemi;
vzhledem k tomu, že je však nezbytné poskytnout podporu pouze pro máslo, které splňuje požadavky na nejvyšší jakost uvedené v čl. 1 odst.
3 písm. b) nařízení Rady (EHS) č. 985/68, kterým se stanoví obecné předpisy pro intervenci na trhu másla a smetany [7], naposledy pozměněném Aktem o přistoupení Řecka; že je z kontrolních důvodů nezbytné omezit poskytnutí podpory pouze pro máslo nakoupené v členském státě příjemce podpory od dodavatele schváleného v uvedeném členském státě;
vzhledem k tomu, že je nutné zajistit, aby podpora poskytnutá podle tohoto nařízení nabyla kumulována s podporou pro přímou spotřebu podle nařízení Rady (EHS) č. 1269/79 ze dne 25. června 1969 [8], naposledy pozměněným nařízením (EHS) č. 854/81 [9], nebo v případě novozélandského másla uváděného na trh ve Spojeném království se sníženou zvláštní dávkou v souladu s nařízením Rady (EHS) č. 858/81 ze dne 1. dubna 1981 [10];
vzhledem k tomu, že za účelem usnadnit kontroly je vhodné upřesnit údaje na baleních másla, na které se vztahuje poskytnutí podpory;
vzhledem k tomu, že je vhodné, aby členské státy informovaly Komisi o způsobech, kterými se provádí opatření stanovená v tomto nařízení;
vzhledem k tomu, že čl. 4 odst.
1 nařízení (EHS) č.
878/77 stanoví, pokud jde o účinky na práva a povinnosti v okamžiku změny reprezentativního kurzu, použití nařízení Rady (EHS) č.
1134/68 ze dne 30. července 1968, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení (EHS) č.
653/68 o podmínkách pro změnu hodnoty zúčtovací jednotky používané pro společnou zemědělskou politiku [11]; že podle čl. 4 odst.
2 nařízení (EHS) č.
1134/68 se částky uvedené v čl. 4 odst.
2 uvedeného nařízení vyplatí na základě přepočítacího koeficientu, který byl platný v době uzavření obchodu nebo části obchodu; že však na základě čl. 4 odst.
3 nařízení (EHS) č. 878/77 je možné učinit odchylky od uvedených ustanovení; že, pokud jde o přepočet podpory stanovené tímto nařízením na národní měnu, je vhodné použít reprezentativní kurz platný první den v měsíci, pro který platí poukázka opravňující k podpoře;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro mléko a mléčné výrobky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Na základě podmínek stanovených tímto nařízením se podpora poskytuje pro máslo nakoupené neziskovými institucemi a organizacemi členských států.
2. Každý členský stát si může vybrat mezi neziskovými institucemi a organizacemi na svém území takové instituce a organizace, dále jen "příjemci", které mohou nakoupit máslo za sníženou cenu.
3. Podpora se poskytuje pouze pro máslo: a) nakoupené v členském státě, ve kterém má příjemce své sídlo, od dodavatele, velkoobchodníka nebo dovozce, dále jen "dodavatel", schváleného pro tento účel příslušným subjektem uvedeného členského státu a
b) které odpovídá: - v producentském členském státě definici a klasifikaci uvedené v čl. 1 odst. 3 písm. b) nařízení (EHS) č. 985/68 a jehož balení je tudíž označeno podle předpisů členského státu, ve kterém příjemce provede nákup nebo
- okud jde o novozélandské máslo prodávané ve Spojeném království, máslu nejvyšší jakosti v tomto členském státě.
4. Podle odst. 3 písm. a) můře být schválen pouze takový dodavatel, který se zaváže: a) vést účetnictví, které uvádí zejména jména výrobce másla, jména a adresy příjemců a množství másla, která jim byla prodána, jakož i čísla poukázek uvedených v článku 3 a
b) podřídit se kontrolním opatřením přijatým příslušným členským státem, zejména pokud jde o ověření účetnictví a kontrolu jakosti másla.
Schválení se zruší, pokud je zjištěno vážné porušení tohoto nařízení.
Článek 2
1. Výše podpory je stanovena na 170 ECU za 100 kilogramů másla.
2. Podpora se přepočítá na národní měnu na základě reprezentativního kurzu platného první den kalendářního měsíce, pro který platí poukázka uvedená v článku 3.
3. Podpora uvedená v odstavci 1 nesmí být kumulována s podporou poskytnutou na základě nařízení (EHS) č. 1269/79 ani, pokud jde o Spojené království, se sníženou zvláštní dávkou uvedenou v čl. 3 odst. 1 nařízení (EHS) č. 858/81. Za tímto účelem:
a) členské státy poskytující podporu na základě nařízení (EHS) č. 1269/79 přijmou nezbytná opatření, aby zajistily, že pro máslo, na které se vztahuje poskytnutí podpory podle tohoto nařízení, nemohla být poskytnuta podpora podle nařízení (EHS) č. 1269/79;
b) pokud jde o novozélandské máslo, na které se vztahuje snížení zvláštní dávky, výše podpory uvedená v odstavci 1 tohoto článku se sníží o částku uvedeného snížení zvláštní dávky.
Článek 3
1. Podpora je poskytnuta dodavateli másla na základě jeho písemné žádosti a na základě předložení očíslované poukázky, kterou vystavil příslušný orgán členského státu.
S výjimkou případu vyšší moci musí být žádost o podporu a doklady, které ji doprovázejí, v souladu s odstavcem 7, předloženy do 12 měsíců od prvního dne kalendářního měsíce, pro který je poukázka platná.
2. Vystavení poukázky podléhá: a) písemnému závazku příjemce vůči příslušnému orgánu, že poskytne máslo pouze spotřebitelům svého zařízení a že vrátí částku podpory, pokud se zjistí, že se máslo nakoupené podle tohoto nařízení odchýlilo od svého stanoveného použití;
b) závazku zpřístupnit příslušným orgánům na základě jejich žádosti záznamy, které umožní doložit použití másla;
c) řádnému splnění povinností, které vznikly v době předchozího přidělení poukázky.
3. Poukázka uvádí zejména tyto údaje: a) jméno a adresu příslušné instituce nebo organizace a případně oprávněného zástupce;
b) maximální počet spotřebitelů příslušné instituce nebo organizace;
c) maximální množství másla, na které dává nárok;
d) měsíc a rok, pro které je platná.
4. Maximální množství másla uvedené v odst. 3 písm. c) se stanoví na základě maximálního počtu příslušných spotřebitelů a na základě běžné průměrné spotřeby, kterou stanoví příslušné orgány členského státu.
5. Poukázka je platná v kalendářním měsíci, který je na ní uveden; převzetí se musí uskutečnit během tohoto měsíce.
6. Příslušný orgán může vystavit poukázky pouze na období kratší šesti měsíců.
7. Poukázka neopravňuje k získání podpory, pokud:
a) neobsahuje osvědčení příjemce, které potvrdí, že množství másla bylo skutečně zakoupeno a že se převzetí uskutečnilo prostřednictvím dané poukázky nebo
8. Výplatu podpory provedou příslušné orgány do 60 dnů ode dne předložení všech dokladů, s výjimkou případů vyšší moci nebo pokud by bylo zahájeno správní šetření týkající se nároku na podporu.
V takových případech se platba uskuteční až po uznání nároku na podporu.
9. Všechny doklady a zpráva o kontrole uvedená v článku 6 se zašlou útvaru nebo subjektu ve smyslu článku 4 nařízení (EHS) č. 729/70, které odpovídají za vyplacení podpory.
Článek 4
1. Máslo se dodává příjemci v baleních, která uvádí čitelným a nesmazatelným písmem jeden nebo více z těchto údajů:
, , , , , , .
2. Malá balení nebo jednotlivé porce obsažené v baleních jeden nebo více z těchto údajů:
, , , , , , .
Článek 5
Členské státy jsou oprávněny stanovit minimální množství másla, pro které lze podat žádost o podporu.
Článek 6
Členské státy přijmou nezbytná kontrolní opatření, aby zajistily dodržování ustanovení tohoto nařízení, zejména kontroluobchodní dokumentace a skladových záznamů dodavatele.
Tyto kontroly se provádějí nejméně jednou za 12 měsíců.
Členské státy informují Komisi: a) do tří měsíců o postupech přijatých pro kontrolu másla v různých fázích uvádění na trh a opatřeních přijatých v souladu s čl. 2 odst. 3 písm. a);
b) do 20. dne každého měsíce o množstvích, pro která v průběhu předcházejícího měsíce - byly vydány poukázky,
- byla vyplacena podpora.
Článek 7
Použití nařízení (EHS) č. 1717/72 se pozastavuje, s výjimkou másla prodaného na základě uvedeného nařízení před vstupem tohoto nařízení v platnost.
Článek 8
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 2670/81 ze dne 14. září 1981, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro výrobu cukru nad rámec kvóty
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1785/81 ze dne 30. června 1981 o společné organizaci trhů v odvětví cukru [1], a zejména na čl. 26 odst. 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že článek 26 nařízení (EHS) č.
1785/81 stanoví, že cukr C, který se nepřevádí do následujícího hospodářského roku podle článku 27 uvedeného nařízení, a isoglukóza C musejí být vyvezeny v nezměněném stavu bez náhrad nebo dávek před 1. lednem po skončení dotyčného hospodářského roku; že jestliže se část nebo veškerá tato množství odprodají na vnitřním trhu, nebo jestliže se nevyvezou před stanoveným datem, potom se na dotyčná množství vyměří poplatek, jehož výše se stanoví postupem podle článku 41 nařízení (EHS) č.
1785/81; že prováděcí pravidla pro tuto oblast byla přijata v nařízení Komise (EHS) č. 2645/70 ze dne 28. prosince 1970 o ustanoveních použitelných pro cukr vyrobený nad maximální kvótu [2], naposledy pozměněném nařízením (EHS) č.
1367/78 [3], a v nařízení Komise (EHS) č. 1700/80 ze dne 30. června 1980, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro kvóty na výrobu isoglukózy během období od 1. července 1980 do 30. června 1981 [4]; že nařízení (EHS) č.
2645/70 bylo již několikrát pozměněno a že je nezbytné provést další změny s ohledem na základní ustanovení nařízení (EHS) č. 1785/81, která jsou společná pro odvětví cukru a pro odvětví isoglukózy, jež tvoří jednotný trh se sladidly; že je tudíž nezbytné, zejména z důvodu jasnosti, přijmout nové nařízení, které by obsahovalo prováděcí pravidla ohledně cukru C a isoglukózy C;
vzhledem k tomu, že z administrativních důvodů je nutné stanovit, aby pro účely článku 26 nařízení (EHS) č. 1785/81 se množství cukru C nebo isoglukózy C, u nějž výrobce před konečným termínem neposkytl důkaz o vývozu během stanoveného období, považovalo za množství prodané na vnitřním trhu; že je ze stejných důvodů nezbytné použít k doložení vývozu dokumenty, jejichž použití pro vývoz stanoví nařízení Komise (EHS) č. 2630/81 ze dne 10. září 1981, kterým se stanoví zvláštní prováděcí pravidla k režimu dovozních a vývozních licencí v odvětví cukru, [5] a nařízení Komise (EHS) č. 3183/80 ze dne 3. prosince 1980, kterým se stanoví společná prováděcí pravidla k režimu dovozních a vývozních licencí a osvědčení o stanovení předem pro zemědělské produkty [6], naposledy pozměněném nařízením (EHS) č. 2646/81 [7];
vzhledem k tomu, že při stanovení výše poplatku účtovaného v případě prodeje na vnitřním trhu je nezbytné, aby se na cukr C a isoglukózu C, které nebyly vyvezeny, vztahovaly podobné podmínky jako na cukr a isoglukózu dovezené ze třetích zemí; že za tímto účelem by se při stanovení výše poplatku měl na jedné straně brát ohled na dovozní dávku na cukr a v případě isoglukózy na variabilní složku podle čl. 16 odst.
6 nařízení (EHS) č. 1785/81 v maximální výši použitelné během období, které zahrnuje hospodářský rok, během něhož byly dotyčný cukr a dotyčná isoglukóza vyrobeny, a šest měsíců po uvedeném hospodářském roce, a na straně druhé, na paušální částku stanovenou na základě nákladů na odbyt cukru dovezeného ze třetích zemí;
vzhledem k tomu, že zboží dodávané do míst určení uvedených v článku 5 nařízení Komise (EHS) č. 2730/79 ze dne 29. listopadu 1979, kterým se stanoví společná prováděcí pravidla k režimu vývozních náhrad pro zemědělské produkty [8], naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 2464/81, se nepovažuje za vyvážené zboží;
vzhledem k tomu, že je nutné dotyčnému výrobci umožnit, aby vyvážel cukr nebo isoglukózu, kterou on sám nevyrobil; že je v takovém případě nezbytné stanovit zaplacení paušální částky, kterou lze ve všech případech považovat za vyrovnávací platbu za jakýkoli zisk vyplývající z takové záměny;
vzhledem k tomu, že je nezbytné stanovit určitá opatření pro případy, kdy vyšší moc neumožňuje vývoz cukru C a isoglukózy C; že je oprávněné, aby tato opatření byla přijata se zpětnou platností tak, aby těch pár případů tohoto druhu, které se staly v minulosti, mohlo být vyřešeno ve prospěch dotyčných osob, zejména neuhrazením příslušného poplatku, pokud dotyčný výrobek nebyl z tohoto důvodu vyvezen;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro cukr,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Cukr C a isoglukóza C uvedené v čl. 26 odst. 1 nařízení (EHS) č. 1785/81 se musí vyvézt z členského státu, na jehož území byly vyrobeny.
Výrobci cukru C a isoglukózy C musí poskytnout důkaz o tom, že byly vyvezeny: - jako bílý cukr nebo surový cukr, nedenaturovaný, nebo jako isoglukóza v nezměněném stavu,
- bez náhrady nebo dávky,
- z členského státu, na jehož území byly vyrobeny.
Jestliže se nepředloží žádný důkaz, že cukr nebo isoglukóza byly vyvezeny ze Společenství před 1. lednem po konci hospodářského roku, v němž byly cukr C nebo isoglukóza C vyrobeny, dotyčné množství se považuje za prodané na vnitřním trhu.
2. Pro použití tohoto nařízení nelze uplatnit ustanovení článku 5 nařízení (EHS) č. 2730/79.
Článek 2
1. Důkaz uvedený v článku 1 se předloží příslušnému orgánu členského státu, na jehož území byly cukr C nebo isoglukóza C vyrobeny.
2. Tento důkaz se poskytne na základě předložení: a) vývozní licence vydané výrobci podle článku 3 nařízení (EHS) č. 2630/81 příslušným orgánem členského státu podle odstavce 1;
b) dokumentů uvedených v článku 30 nařízení (EHS) č. 3183/80 nezbytných pro uvolnění jistoty;
c) prohlášení výrobce v tom smyslu, že dotyčný cukr C nebo isoglukózu C vyrobil on.
Za účelem vývozu však dotyčný výrobce může nahradit cukr C jiným cukrem nebo isoglukózu C jinou isoglukózou, které byly vyrobeny jiným výrobcem usazeným na území stejného členského státu.
V takovém případě musí výrobce, který tuto záměnu provede, zaplatit za cukr částku 1,25 ECU za 100 kilogramů a za isoglukózu částku 1,25 ECU za 100 kilogramů sušiny;
V případě cukru C se přeměna sirupu nebo surového cukru na bílý cukr provedená na základě pracovní smlouvy za účelem následného vývozu nepovažuje za záměnu ve smyslu předchozího pododstavce.
3. Důkaz uvedený v článku 1 musí být předložen před 1. únorem, který následuje po 1. lednu podle čl. 1 odst. 1.
Ve zvláštních případech však příslušný orgán může povolit delší lhůtu.
Článek 3
1. Na množství, která byla ve smyslu čl. 1 odst. 1 prodána na vnitřním trhu, vyměří dotyčné členské státy poplatek rovnající se součtu: a) u cukru C na 100 kilogramů: - nejvyšší dovozní dávky na 100 kilogramů bílého, případně surového cukru, která je použitelná během období, jež zahrnuje hospodářský rok, v němž byl dotyčný cukr vyroben, a šest měsíců po uvedeném hospodářském roce, a
- 1,25 ECU;
b) u isoglukózy C na 100 kilogramů sušiny: - nejvyšší pohyblivé složky uvedené v čl. 16 odst. 6 nařízení (EHS) č. 1785/81 na 100 kilogramů sušiny, která je použitelná během období, jež zahrnuje hospodářský rok, v němž byla dotyčná isoglukóza vyrobena, a šest měsíců po uvedeném hospodářském roce, a
- 1,25 ECU.
2. Před 1. březnem, který následuje po 1. lednu podle článku 1 sdělí dotyčné členské státy výrobcům, kteří jsou povinni uhradit poplatek podle odstavce 1, celkovou částku k úhradě.
Dotyční výrobci uhradí tuto celkovou částku před 20. březnem téhož roku.
3. Pokud však příslušný orgán podle čl. 2 odst. 3 druhého pododstavce prodloužil lhůtu pro předložení důkazu, data uvedená v odstavci 2 se nahradí daty, která příslušný orgán stanoví na základě povoleného prodloužení.
4. V případě množství cukru C nebo isoglukózy C, která byla před vývozem nenávratně zničena nebo poškozena za okolností, které příslušný orgán dotyčného členského státu uzná jako případ vyšší moci, se příslušná částka k úhradě uvedená v odstavci 1 neuloží.
Článek 4
1. Před 15. lednem, který následuje po 1. lednu podle článku 1, sdělí dotyčný členský stát výrobcům, kteří jsou povinni uhradit poplatek uvedený v čl. 2 odst. 2 druhém pododstavci, celkovou částku k úhradě.
2. Dotyční výrobci uhradí tuto celkovou částku před 1. únorem téhož roku.
Článek 5
Nařízení (EHS) č. 2645/70 se zrušuje.
Použije se však i nadále pro cukr vyrobený nad maximální kvótu během hospodářského roku v odvětví cukru 1980/81.
Článek 6
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
NAŘÍZENÍ KOMISE (EHS) č.
2728/81
ze dne 10. září 1981,
kterým se mění nařízení (EHS) č.
1727/70, (EHS) č.
1728/70, (EHS) č.
2603/71, (EHS) č.
638/74 a (EHS) č.
410/76, pokud jde o jejich použití pro odrůdy tabáku z produkce Společenství
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na Akt o přistoupení Řecka, a zejména na článek 73 tohoto aktu,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 727/70 ze dne 21. dubna 1970 o společné organizaci trhu se surovým tabákem1, naposledy pozměněné Aktem o přistoupení Řecka, a zejména na čl. 3 odst. 3 první pododstavec, čl. 5 odst. 6, čl. 6 odst. 10 a čl. 7 odst. 4 uvedeného aktu,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č.
1697/1 ze dne 26. července 1971 o financování intervenčních výdajů v odvětví surového tabáku2, pozměněné nařízením (EHS) č. 330/743, a zejména na čl.
6 odst. 2 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Rady (EHS) č.
1534/81 ze dne 19. května 1981, kterým se pro sklizeň 1981 stanoví cílové ceny, intervenční ceny a prémie poskytované nakupujícím tabákových listů, odvozené intervenční ceny baleného tabáku, jakož i referenční jakosti4, zavedlo seznam odrůd tabáku pěstovaných v Řecku, jakož i definici jejich referenční jakosti; že je proto nutné upravit odpovídajícím způsobem nařízení, jejichž ustanovení se týkají různých odrůd a referenčních jakostí tabáku, a to nařízení:
- Komise (EHS) č.
1727/70 ze dne 25. srpna 1970 o intervenčním řízení v odvětví surového tabáku5, naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
290/816,
- Komise (EHS) č.
2603/71 ze dne 6. prosince 1971 o prováděcích pravidlech pro uzavírání smluv o prvním zpracování a úpravě pro trh tabáku, který drží intervenční agentury7, naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
290/81,
- Komise (EHS) č.
638/74 ze dne 20. března 1974, kterým se stanoví maximální přípustné odchylky pro množstevní ztráty způsobené skladováním surového tabáku intervenčními agenturami 8, ve znění nařízení (EHS) č.
1979/799,
- Komise (EHS) č.
410/76 ze dne 23. února 1976, kterým se stanoví maximální přípustné hmotnostní ztráty při kontrole prvního zpracování tabáku a jeho úpravy pro trh10, naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
290/81;
vzhledem k tomu, že přirážky a srážky pro odrůdy pěstované v Řecku byly v rámci přílohy I aktu o přistoupení Řecka zařazeny do nařízení Komise (EHS) č.
1728/7011, naposledy pozměněného nařízením (EHS) č.
290/81; že na základě důkladnějšího posouzení jakosti řeckého tabáku a po zavedení třídění odrůd tohoto tabáku nařízením (EHS) č.
1534/81 je nutné změnit uvedené ustanovení;
vzhledem k tomu, že článek 1 nařízení Rady (EHS) č.
327/7112 stanoví pro tabákové listy nakoupené intervenčními agenturami povinnost uzavřít smlouvy o prvním zpracování a úpravě pro trh v rámci nabídkového řízení, přičemž zvítězit mohou pouze nejvýhodnější nabídky, a to za předpokladu, že nepřekročí částku stanovenou pro každou odrůdu;
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č.
2603 stanovilo uvedené částky; že od jejich poslední aktualizace se u některých odrůd značně změnily faktory pro jejich výpočet; že je proto nutné následně tyto částky znovu aktualizovat;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro tabák,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (EHS) č.
1727/70 se mění takto:
1. příloha I se mění v souladu s přílohou I tohoto nařízení;
2. příloha II se mění v souladu s přílohou II tohoto nařízení;
3. příloha IV se mění v souladu s přílohou III tohoto nařízení.
Článek 2
Nařízení (EHS) č.
1728/70 se mění takto:
1. příloha I se mění v souladu s přílohou IV tohoto nařízení;
2. příloha II se mění v souladu s přílohou V tohoto nařízení.
Článek 3
Příloha nařízení (EHS) č.
2603/71 se nahrazuje přílohou VI tohoto nařízení.
Článek 4
Příloha nařízení (EHS) č.
638/74 se nahrazuje přílohou VII tohoto nařízení.
Článek 5
Nařízení (EHS) č.
410/76 se mění v souladu s přílohou VIII tohoto nařízení.
Článek 6
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 2730/81 ze dne 14. září 1981, kterým se stanoví seznam agentur v dovážejících třetích zemích, které jsou oprávněny vypisovat nabídková řízení v odvětví mléka a mléčných výrobků
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 804/68 ze dne 27. června 1968 o společné organizaci trhu s mlékem a mléčnými výrobky [1], naposledy pozměněné aktem o přistoupení Řecka, a zejména na čl. 13 odst. 3 a čl. 17. odst. 4 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že článek 14 nařízení Rady (EHS) č.
2729/81 ze dne 14. září 1981, kterým se stanoví prováděcí pravidla k režimu dovozních a vývozních licencí a k režimu stanovení náhrad předem v odvětví mléka a mléčných výrobků [2], stanoví, že napříště lze za nabídkové řízení považovat pouze takové řízení, které vyhlásí některá z veřejných agentur nebo některý z veřejnoprávních subjektů, které jsou uvedeny na stanoveném seznamu;
vzhledem k tomu, že s ohledem na minulou obchodní praxi dovážejících zemí a na základě nejnovějších údajů, které má Komise k dispozici, je možné tento seznam stanovit podle přílohy tohoto nařízení;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro mléko a mléčné výrobky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Seznam agentur, které vypisují nabídkové řízení v třetích zemích, podle článku 14 nařízení (EHS) č. 2729/81, je uveden v příloze.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
NAŘÍZENÍ KOMISE (EHS) č.
2898/81
ze dne 7. října 1981,
kterým se mění nařízení (EHS) č.
1371/81, kterým se stanoví správní prováděcí pravidla pro měnové vyrovnávací částky, nařízení (EHS) č.
243/78, kterým se zavádí stanovení měnových vyrovnávacích částek předem, a nařízení (EHS) č.
52/81, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro přístupové vyrovnávací částky
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na akt o přistoupení Řecka,
s ohledem na nařízení Komise (EHS) č.
974/71 ze dne 12. května 1971 o některých opatřeních konjunkturální politiky v oblasti zemědělství v souvislosti s dočasným rozšířením fluktuačního pásma měn některých členských států1, naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
876/812, a zejména na článek 6 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č.
1/81 ze dne 1. ledna 1981, kterým se stanoví obecná pravidla k režimu přístupových vyrovnávacích částek v odvětví obilovin3, a zejména na článek 8 uvedeného nařízení a na odpovídající ustanovení ostatních nařízení, kterými se stanoví obecná pravidla k režimu vyrovnávacích částek pro zemědělské produkty nebo zboží vzniklé zpracováním zemědělských produktů,
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č.
1371/81 ze dne 19. května 19814 stanovilo správní prováděcí pravidla pro měnové vyrovnávací částky zavedené nařízením (EHS) č. 974/71;
vzhledem k tomu, že do 4. října 1981 se Hospodářská unie belgicko-lucemburská (HUBL) a Nizozemsko rozhodly udržet výkyvy svých měn v pásmu, které bylo před 9. květnem 1971, a nezměnily vztah mezi svými měnami, čímž se vyhnuly použití měnových vyrovnávacích částek mezi HUBL a Nizozemskem; že však po přizpůsobení středním paritám provedeném v rámci Evropského měnového systému s účinkem od 5. října 1981 byl stávající vztah mezi belgickým frankem/lucemburským frankem a nizozemským guldenem změněn; že se podle toho musejí mezi HUBL a Nizozemskem používat měnové vyrovnávací částky a v souladu s tím se musí změnit článek 24 nařízení (EHS) č.
1371/81; že se musí brát v úvahu důsledky této situace a nařízení (EHS) č.
243/785 a (EHS) č.
52/816 se musejí podle toho změnit;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem všech příslušných řídících výborů,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Článek 24 nařízení (EHS) č.
1371/81 se mění takto:
"Článek 24
Pro účely tohoto nařízení se Belgie a Lucembursko (HUBL) považují za jeden členský stát."
Článek 2
V článku 1 nařízení (EHS) č.
243/78 se odstavec 4 nahrazuje tímto:
"4. Pro účely tohoto nařízení se Belgie a Lucembursko (HUBL) považují za jeden členský stát."
Článek 3
V článku 11 nařízení (EHS) č.
52/81 se doplňuje nový odstavec, který zní:
"Avšak v případě produktů, pro které se používají měnové vyrovnávací částky, toto pravidlo neplatí.
V tomto případě se Belgie a Lucembursko (HUBL) považují za jeden členský stát."
Článek 4
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 2930/81
ze dne 12. října 1981,
kterým se přijímají doplňující ustanovení pro použití klasifikační stupnice Společenství pro jatečně upravená těla dospělých kusů skotu
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 805/68 ze dne 27. června 1968 o společné organizaci trhu s hovězím a telecím masem [1], naposledy pozměněné aktem o přistoupení Řecka,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1208/81 ze dne 28. dubna 1981, kterým se stanoví klasifikační stupnice Společenství pro jatečně upravená těla dospělých kusů skotu [2], a zejména na čl.
6 odst. 1 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že za účelem zajistit jednotnou klasifikaci jatečně upravených těl dospělých kusů skotu ve Společenství je nezbytné upřesnit definici třídy zmasilosti a třídy protučnělosti;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro hovězí a telecí maso,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Doplňující ustanovení ve smyslu čl. 6 odst. 1 nařízení (EHS) č. 1208/81 jsou uvedena v příloze.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
ze dne 19. října 1981, kterým se mění nařízení (EHS) č. 3237/76 o prozatímním provádění technických příloh a prozatímním používání vzoru karnetu TIR Celní úmluvy o mezinárodní přepravě zboží v rámci karnetů TIR (Úmluva TIR) ze dne 14. listopadu 1975, Ženeva
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 113 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č.
3237/76 [1] zavádí prozatímní provádění technických příloh jakož i vzoru karnetu TIR Celní úmluvy ze dne 14. listopadu 1975;
vzhledem k tomu, že v technických přílohách a návodu na použití karnetu TIR byly v nedávné době provedeny změny podle pozměňovacího postupu stanoveného v úmluvě;
vzhledem k tomu, že v zájmu Společenství by tyto změny měly co nejdříve být začleněny do technických příloh Úmluvy TIR a do návodu na použití karnetu TIR;
vzhledem k tomu, že hlavním cílem těchto změn je umožnit používání ložných listů vedle karnetů TIR, které nenahrazují manifest zboží karnetu TIR, ale pouze se k němu přikládají;
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č. 3237/76 by proto mělo být pozměněno,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (EHS) č. 3237/76 se mění takto: 1) V příloze 1 bodu 10 se písmeno c) návodu na použití karnetu TIR nahrazuje tímto:
"c K útržkovým listům mohou být připojeny samostatné listy odpovídající vzoru manifestu, nebo obchodní dokumenty obsahující všechny údaje požadované v manifestu.
V takovém případě musí útržkové listy obsahovat následující údaje: i) počet připojených listů (kolonka 10);
ii) počet a druh balení nebo kusů a celkovou hrubou hmotnost zboží uvedeného na připojených listech (kolonky 11 až 13)."
2. V příloze 2 článku 3 se odstavec 8 nahrazuje tímto:
"8. Vzdálenost mezi kroužky a vzdálenost mezi šněrovacími dírkami nepřesahuje 200 mm.
Vzdálenost může být větší, nicméně nesmí přesáhnout 300 mm mezi kroužky a šněrovacími dírkami na kterékoli straně sloupku, pokud konstrukce vozidla a plachta znemožňují jakýkoli přístup do nákladového prostoru.
Šněrovací dírky jsou vyztuženy."
3. V příloze 6: a) Za úvod se vkládá vysvětlivka:
"1. PŘÍLOHA 1
1.10 c) Návod na použití karnetu TIR
- Ložné listy připojené k manifestu zboží
Bod 10 písm. c) návodu na použití karnetu TIR povoluje použití ložných listů přiložením ke karnetu TIR, i pokud je v manifestu dost místa pro výčet veškerého přepravovaného zboží.
Nicméně je to možné pouze tehdy, pokud ložné listy obsahují všechny náležitosti požadované manifestem zboží v čitelné a srozumitelné formě a pokud jsou splněna všechna ostatní ustanovení bodu 10 písm. c)."
b) Tato vysvětlivka se vkládá za vysvětlivku 2. 3. 6. písm. b):
"2.3.8.
Odstavec 8 — Vzdálenosti mezi kroužky a mezi šněrovacími dírkami
Vzdálenosti přesahující 200 mm a nepřesahující 300 mm jsou přijatelné na sloupcích, pokud jsou kroužky zapuštěné v bočních stěnách a pokud jsou šněrovací dírky oválné a přesně tak velké, aby mohly být přetaženy přes kroužky."
Článek 2
Komise informuje výkonného tajemníka Evropské hospodářské komise o opatřeních přijatých v článku 1.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. ledna 1982.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Rady (EHS) č. 3021/81
ze dne 19. října 1981,
kterým se v důsledku přistoupení Řecka přizpůsobuje nařízení (EHS) č. 1108/70 o zavedení účetního systému pro výdaje na infrastrukturu železniční, silniční a vnitrozemské vodní dopravy
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 75 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
vzhledem k tomu, že podle čl.
198 prvního pododstavce Smlouvy konzultovala Rada Hospodářský a sociální výbor; že výbor nebyl schopen zaujmout stanovisko ve lhůtě stanovené Radou; že čl.
198 odst. 2 Smlouvy umožňuje Radě jednat i bez tohoto stanoviska; že v zájmu rychlého přijetí nezbytných změn považuje Rada za nezbytné tuto možnost využít;
vzhledem k tomu, že je žádoucí upravit nařízení (EHS) č. 1108/70 [2] ve znění nařízení (EHS) č. 1384/79 [3], aby se jeho příloha vztahovala rovněž na železniční síť Řecka,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V příloze II A nařízení (EHS) č. 1108/70 se v bodu 1 "Železnice" vkládají za údaj týkající se Spolkové "republiky Německo" slova:
"Řecká republika
- Οργανισμός Σιδηροδρόμων Ελλάδος (ΟΣΕ)" .
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
NAŘÍZENÍ KOMISE (EHS) č. 3052/81
ze dne 26. října 1981,
kterým se mění nařízení (EHS) č. 2730/81, kterým se stanoví seznam agentur v dovážejících třetích zemích, které jsou oprávněny vypisovat nabídková řízení v odvětví mléka a mléčných výrobků
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 804/68 ze dne 27. června 1968 o společné organizaci trhu s mlékem a mléčnými výrobky[1], naposledy pozměněné Aktem o přistoupení Řecka, a zejména na čl. 13 odst. 3 a čl. 17. odst. 4 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č. 2730/81[2] stanoví seznam agentur, které jsou v dovážejících třetích zemích oprávněny vypisovat nabídkové řízení v odvětví mléka a mléčných výrobků;
vzhledem k tomu, že s ohledem na nejaktuálnější informace, kterými disponuje Komise, pokud jde o obchodní praxi dovážejících zemí a o úřední status příslušných agentur, je vhodné doplnit tento seznam o nové agentury uvedené v příloze;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro mléko a mléčné výrobky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Seznam agentur, které vypisují nabídkové řízení v třetích zemích, podle přílohy nařízení (EHS) č. 2730/81, je doplněn o nové agentury uvedené v příloze tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 3149/81 ze dne 30. října 1981 o zařazení zboží do položky 38.19 T společného celního sazebníku
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 97/69 ze dne 16. ledna 1969 o opatřeních k jednotnému uplatňování nomenklatury společného celního sazebníku [1], naposledy pozměněné aktem o přistoupení Řecka, a zejména na článek 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že k zajištění jednotného uplatňování nomenklatury společného celního sazebníku je nezbytné přijmout opatření k zařazení výrobku složeného z D-glucitolu (sorbitolu) s přídavkem 0,1 ‰ 1,2-benzisothiazolu-3-on-1, 1-dioxidu (sacharinu);
vzhledem k tomu, že do položky 38.19 T společného celního sazebníku tvořícího přílohu nařízení Rady (EHS) č. 950/68 [2], naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 3002/81 [3], se zařazuje D-glucitol (sorbitol), jiný než položky 29.04 C III;
vzhledem k tomu, že poznámka 1 písm. a) ke kapitole 29 stanoví, že do této kapitoly patří pouze samostatné chemicky definované organické sloučeniny; že díky přídavku 0,1 ‰ 1,2-benzisothiazolu-3-on-1, 1-dioxidu (sacharinu) nelze považovat dotyčný výrobek za samostatnou sloučeninu;
vzhledem k tomu, že neexistuje více specifikovaná položka, musí být tento výrobek zařazen do čísla 38.19 jako chemický výrobek jinde neuvedený ani nezahrnutý; že v rámci čísla 38.19 by měla být pro dotyčný výrobek zvolena položka 38.19 T;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro nomenklaturu společného celního sazebníku,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
D-glucitol (sorbitol) s přídavkem 0,1 ‰ 1,2-benzisothiazolu-3-on-1, 1-dioxidu (sacharinu) se zařazuje do této položky společného celního sazebníku:
38.19 Chemické výrobky a přípravky chemického průmyslu nebo příbuzných průmyslových odvětví (včetně sestávajících ze směsí přírodních produktů), jinde neuvedené ani nezahrnuté; odpadní produkty chemického průmyslu nebo příbuzných průmyslových odvětví, jinde neuvedené ani nezahrnuté:
T. D-glucitol (sorbitol), jiný než položky 29.04 C III.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost čtyřicátým druhým dnem po vyhlášení
ze dne 12. listopadu 1981, kterým se mění nařízení (EHS) č. 1842/81, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení (EHS) č. 1188/81, pokud jde o obecná pravidla pro poskytování náhrad upravených pro obiloviny vyvážené ve formě některých lihovin
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2727/75 ze dne 29. října 1975 o společné organizaci trhu s obilovinami [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1949/81 [2], a zejména na čl. 16 odst. 6 a článek 24 uvedeného nařízení,
1188/81 ze dne 28. dubna 1981, kterým se stanoví obecná pravidla pro poskytování náhrad upravených pro obiloviny vyvážené ve formě některých lihovin, jakož i kritéria pro stanovení jejich částky a kterým se mění nařízení (EHS) č. 3035/80, pokud jde o některé zboží, na které se nevztahuje příloha II Smlouvy [3], a zejména na článek 12 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č. 1842/81 [4] stanoví prováděcí pravidla pro poskytování náhrad pro obiloviny vyvážené ve formě některých lihovin;
vzhledem k tomu, že článek 26 nařízení Komise (EHS) č. 2730/79 [5] naposledy pozměněného nařízením (EHS) č.
2646/81 [6] stanoví platbu náhrady předem, pokud byly výrobky umístěny do předzásobovacího skladu; že v těchto případech se skladovatel musí zavázat, že výrobky použije pro vytváření skladových rezerv ve Společenství; že pro účely náhrady je s těmito výrobky zacházeno jako s vývozy; že nápoje, na něž se vztahuje nařízení (EHS) č.
1842/81, by měly být považovány za vyvezené, pokud byly umístěny do těchto skladů;
vzhledem k tomu, že výrobky určené pro vytváření skladových rezerv se vždy nemusejí dostat na místo určení; že v tomto případě by náhrada měla být uhrazena nebo by měla být zaplacena stanovená částka; že by se pro tyto výrobky měla použít ustanovení článků 26 až 29 nařízení (EHS) č.
2730/79;
vzhledem k tomu, že podle nejnovějších údajů, které má Komise k dispozici, nezohledňují definice uvedené v článku 17 nařízení (EHS) č. 1842/81 dostatečně stávající zvyklosti ve členských státech, které produkují whisky; že je proto nezbytné toto nařízení pozměnit;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro obiloviny,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (EHS) č. 1842/81 se mění takto: 1. V článku 12 se vkládá nový odstavec, který zní:
"3. Výrobky, které byly umístěny do schváleného předzásobovacího skladu v souladu s článkem 26 nařízení (EHS) č.
2730/79, se rovněž považují za vyvezené. Pokud byly výrobky umístěny do takových skladů, ustanovení článků 26 až 29 uvedeného nařízení se použijí přiměřeně."
2. Článek 17 se nahrazuje tímto:
"Článek 17
Pro účely článku 16 se: a) "obilnou whisky" rozumí whisky vyrobená z 15 % ječmene nebo ekvivalentního množství sladu a 85 % obilovin;
b) "sladovou whisky" rozumí whisky vyrobená výhradně ze sladu;
c) "irskou pot-still whiskey" rozumí whisky vyrobená z ječmene a sladu, nejméně s jednou třetinou sladu;
d) procentní podíl různých druhů obilovin použitých k výrobě lihovin podle čl. 13 odst. 2 se určí na základě celkového množství různých druhů obilovin použitých k výrobě lihovin podle článku 2 nařízení (EHS) č. 1188/81."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (ES) č. 3245/81 ze dne 26. října 1981 o zřízení Evropské agentury pro spolupráci
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 235 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
vzhledem k tomu, že k provádění finanční a technické spolupráce mezi Společenstvím a rozvojovými zeměmi, a zejména státy AKT, zřídila Komise zámořské delegace, které disponují zaměstnanci; že navíc dává přímo k dispozici zaměstnance zemím přijímajícím podporu Společenství;
vzhledem k tomu, že za účelem toho, aby byla finanční a technická spolupráce prováděna účinně, byla Komise vyzvána, aby přijala zaměstnance a řídila je, aby stanovila pravidla pro řízení místních zaměstnanců a aby organizovala vzdělávací akce pro státní příslušníky rozvojových zemí;
vzhledem k tomu, že má-li Komisi pomoci při plnění jejích úkolů, doporučuje se zřídit v rámci Evropských společenství Evropskou agenturu pro spolupráci, která by působila v souladu s právem Společenství; že je žádoucí blíže určit podmínky, za kterých se uplatní některé obecné předpisy;
vzhledem k tomu, že tento postup Společenství je k dosažení výše uvedeného cíle nezbytný; že však k tomu potřebné specifické pravomoci nejsou ve Smlouvě stanoveny,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Zřizuje se Evropská agentura pro spolupráci (dále jen "agentura").
Článek 2
1. Agentura je neziskovou organizací.
Má v členských státech nejširší způsobilost k právům a právním úkonům, jakou jejich právo přiznává právnickým osobám.
2. Ústředí agentury je v Bruselu.
Článek 3
Cílem agentury je pomáhat Komisi při: 1. náboru, rozmístění a vedení zaměstnanců, a) kteří jsou k dispozici delegacím Komise, jež byly zřízeny v rozvojových zemích, s nimiž Společenství uzavřelo komplexní a preferenční dohody o spolupráci, a kteří mají Komisi pomoci při provádění těchto dohod, nebo
b) kteří jsou vyzváni k plnění úkolů v oblasti technické pomoci nebo spolupráce, jež Společenství financuje ve prospěch rozvojových zemí uvedených v písmeni a);
2. stanovení pravidel pro řízení místních zaměstnanců, kteří jsou přijati do zaměstnání pro delegace uvedené v bodě 1) písm. a) nebo v rámci úkolů uvedených v bodě 1) písm. b);
3. účasti na provádění programů stipendií a stáží pořádaných pro státní příslušníky rozvojových zemí uvedené v bodě 1 písm. a) v oblasti péče provázející vzdělávání a v sociální rovině.
Článek 4
Agenturu řídí správní rada a ředitel.
Článek 5
1. Správní rada se skládá nejméně z pěti a nejvýše z třinácti členů, které vybírá a jmenuje Komise ze svých zaměstnanců podle funkcí, které vykonávají v jejích útvarech.
2. Funkční období členů správní rady činí pět let.
Mohou být jmenováni opakovaně.
Po uplynutí svého funkčního období nebo v případě svého odstoupení zůstávají ve funkci, dokud nejsou nahrazeni nebo jmenováni na další funkční období.
3. Správní rada volí z řad svých členů předsedu, místopředsedu, jednatele a tajemníka.
4. Za výkon funkce člena správní rady nepřísluší odměna.
Článek 6
1. Správní rada se schází na svolání svého předsedy nebo místopředsedy tak často, jak je to v zájmu agentury nutné, nejméně však jednou za rok.
2. Každý člen správní rady, který se nemůže zúčastnit schůze, se může dát zastoupit jiným členem výslovně zmocněným pro danou schůzi.
Člen správní rady nesmí zastupovat více než jednoho jiného člena.
3. Nemůže-li se schůze zúčastnit předseda, předsedá správní radě místopředseda nebo při jeho neúčasti jednatel.
4. Správní rada je schopná se usnášet, je-li přítomno pět jejích členů.
Správní rada přijímá rozhodnutí prostou většinou odevzdaných hlasů.
Při rovnosti hlasů rozhoduje hlas předsedy.
Článek 7
1. Správní rada řídí agenturu.
2. Rozhoduje o přijetí všech odkazů, darů a subvencí z jiných zdrojů Společenství.
Článek 8
1. Ředitele agentury jmenuje Komise ze seznamu kandidátů předloženého správní radou.
2. Ředitel je jmenován nejvýše na dobu pěti let.
Může být jmenován opakovaně.
Článek 9
1. Ředitel provádí rozhodnutí správní rady a odpovídá za každodenní provoz agentury.
Je právním zástupcem agentury.
2. Ředitel připravuje a organizuje práci správní rady.
Účastní se práce správní rady s poradním hlasem.
3. Ředitel odpovídá správní radě za výkon své funkce.
Článek 10
1. Ředitel připraví nejpozději k 31. březnu každého roku celkovou zprávu o činnosti, finanční situaci a výhledech agentury a předloží ji správní radě.
2. Po schválení správní radou je zpráva předána Komisi a členům výboru uvedeného v čl. 12 odst. 2 druhém pododstavci.
Článek 11
Příjmy agentury se skládají ze 1. subvencí, které jsou převedeny jako zvláštní položky v rozpočtu Evropských společenství;
2. subvencí z prostředků Evropského rozvojového fondu povolených Komisí a
3. ostatních případných příjmů.
Článek 12
1. Správní rada předkládá Komisi na každý kalendářní rok předběžný odhad příjmů a výdajů.
Tento předběžný odhad musí být vyrovnaný.
K předběžnému odhadu se přikládá plán pracovních míst pověřených zaměstnanců delegací uvedených v čl. 3 odst.
2. Komise předkládá tento předběžný odhad Výboru pro Evropský rozvojový fond a výborům příslušným pro operace, při nichž je nebo bude účast agentury nezbytná.
K posouzení tohoto předběžného odhadu se zřizují tyto výbory jako jediný výbor složený ze zástupců vlád členských států za předsednictví zástupce Komise.
Při posouzení předběžného odhadu se koná ve výboru také výměna informací a názorů o obecných otázkách, které se týkají agentury.
O posouzení předběžného odhadu a o výměně informací a názorů se vyhotovují zprávy, v nichž jsou uvedeny nejdůležitější závěry výboru a hlavní postoje zástupců vlád členských států.
3. Komise přijme s přihlédnutím ke zprávě o posouzení předběžného odhadu výborem uvedeným v odst. 2 druhém pododstavci předběžný odhad příjmů a výdajů agentury a předá jej spolu s předběžným návrhem rozpočtu Evropských společenství a s výše uvedenou zprávou rozpočtovému orgánu, aby se umožnilo posouzení v průběhu rozpočtového procesu.
4. Komise schválí před počátkem rozpočtového roku odhad příjmů a výdajů agentury tím, že jej přizpůsobí příspěvkům poskytnutým rozpočtovým orgánem.
5. Předseda může svolat výbor zmíněný v odst. 2 druhém pododstavci z podnětu členského státu nebo Komise v průběhu roku, pokud nastanou nové skutečnosti ohledně obecných otázek týkajících se agentury.
Článek 13
1. V rámci finančního nařízení o souhrnném rozpočtu Evropských společenství a jiných použitelných rozpočtových nařízeních se upravují vztahy mezi agenturou a Komisí, jakož i vnitřní správní opatření a finanční mechanismy agentury, prováděcími předpisy přijatými Komisí, které jsou zveřejněny v Úředním věstníku Evropských společenství.
2. Prováděcí předpisy uvedené v odstavci 1 upraví mimo jiné zásady finančního řízení a provádění odhadu příjmů a výdajů, audit příjmů a výdajů, udělování zakázek, jakož i vedení účetnictví a evidence movitého a nemovitého majetku.
Článek 14
Obecné podmínky přijímání a zaměstnávání, jakož i obecný systém odměn, příspěvků a jiných plateb zaměstnanců uvedených v čl. 3 odst. 1 a zaměstnanců v ústředí agentury určí zvláštní předpisy přijaté Komisí s ohledem na stanovisko výboru uvedeného v čl. 12 odst. 2 druhém pododstavci.
Článek 15
1. Nejpozději do 31. března každého roku předá správní rada Komisi a Účetnímu dvoru správní účty s přehledem o veškerých příjmech a výdajích za uplynulý rozpočtový rok, jakož i finanční rozvahu agentury.
Účetní dvůr je přezkoumá podle článku 206a Smlouvy.
2. Účetní dvůr sdělí Komisi nejpozději do 15. července připomínky, které se mu jeví vhodné k zahrnutí do výroční zprávy podle článku 206a Smlouvy.
Komise předloží své stanovisko Účetnímu dvoru nejpozději do 31. října.
Účetní dvůr předá Evropskému parlamentu, Radě a Komisi nejpozději do 30. listopadu svou výroční zprávu společně s odpověďmi Komise a zajistí její zveřejnění v Úředním věstníku Evropských společenství.
Absolutorium za plnění rozpočtu agentury se uděluje správní radě postupem stanoveným v článku 206b Smlouvy.
3. Kontrolu závazků a plateb všech výdajů a stanovování a výběru všech příjmů agentury provádí finanční kontrolor Komise.
Článek 16
Členové správní rady, ředitel, zaměstnanci, jakož i všechny osoby, které se podílejí na činnosti agentury, jsou povinni i po skončení svých funkcí nesdělovat informace, které jsou svou povahou předmětem služebního tajemství.
Článek 17
Agentura a její zaměstnanci požívají výsad a imunit odpovídajících těm, které jsou stanoveny v kapitolách I a V Protokolu o výsadách a imunitách Evropských společenství.
Článek 18
1. Smluvní odpovědnost agentury se řídí právem rohodným pro příslušnou smlouvu.
Soudní dvůr Evropských společenství má pravomoc rozhodovat všechny spory mezi agenturou a jejími zaměstnanci ve lhůtách a za podmínek, které jsou stanoveny v obecných podmínkách náboru a zaměstnávání použitelných pro tyto zaměstnance.
2. V případě mimosmluvní odpovědnosti nahradí agentura v souladu s obecnými zásadami společnými právním řádům členských států škody způsobené agenturou nebo jejími zaměstnanci při výkonu jejich funkce.
Pro rozhodování sporů o náhradě této škody je příslušný Soudní dvůr Evropských společenství.
Článek 19
1. Jakýkoliv výslovný nebo konkludentní úkon agentury může každý členský stát, každý člen správní rady nebo každá třetí osoba přímo a osobně dotčená předložit Komisi k přezkoumání.
2. Úkon musí být Komisi předložen do třiceti dnů ode dne, kdy se o něm dotčená osoba dozví.
3. Pokud je úkon agentury předložený Komisi přezkoumáván na žádost některého členského státu souběžně výborem uvedeným v čl. 12 odst. 2 druhém pododstavci, přijme Komise rozhodnutí až poté, co tento výbor vydá stanovisko.
Výbor vydá stanovisko do devadesáti dnů poté, co mu byla věc předložena.
Komise neprodleně informuje dotyčnou osobu o dni předložení věci výboru a o dni, kdy výbor vydal nebo by měl vydat stanovisko.
4. Komise přijme rozhodnutí do třiceti dnů ode dne předložení věci, případně ode dne, kdy výbor uvedený v čl. 12 odst. 2 druhém pododstavci vydal nebo by měl vydat stanovisko.
5. Jestliže Komise nepřijme do třiceti dnů rozhodnutí, považuje se návrh za zamítnutý.
Článek 20
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
NAŘÍZENÍ KOMISE (EHS) č. 3323/81 ze dne 20. listopadu 1981, kterým se podruhé mění nařízení (EHS) č. 1974/80, kterým se stanoví obecná prováděcí pravidla pro některá opatření potravinové pomoci v podobě obilovin a rýže
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2727/75 ze dne 29. října 1975 o společné organizaci trhu s obilovinami1, naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1949/812, a zejména na článek 28 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1418/76 ze dne 21. června 1976 o společné organizaci trhu s rýží3, naposledy pozměněné aktem o přistoupení Řecka, a zejména na článek 25 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2750/75 ze dne 29. října 1975, kterým se stanoví kritéria pro mobilizaci obilovin určených pro potravinovou pomoc4, a zejména na článek 6 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady č. 129 o hodnotě zúčtovací jednotky a směnných kurzech, které se použijí v rámci společné zemědělské politiky5, naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 2543/736, a zejména na článek 3 uvedeného nařízení,
s ohledem na stanovisko Měnového výboru,
vzhledem k tomu, že čl. 8 odst. 2 nařízení Komise (EHS) č. 1974/807, ve znění nařízení (EHS) č. 2984/818, stanoví metodu pro přepočet měnových vyrovnávacích částek pro účely porovnání nabídek; že v souladu s čl. 17 odst. 4 uvedeného nařízení se tato metoda rovněž použije pro přepočet částky nabídky do měny členského státu, který platbu provádí;
vzhledem k tomu, že v zájmu správní transparentnosti a přiblížení se hospodářské skutečnosti je nezbytné změnit dotčená ustanovení použitím posledních křížových kursů zjištěných před konečným termínem pro podání nabídek a zveřejněných v Úředním věstníku Evropských společenství, řadě C; že by v důsledku toho měla být formulace čl.
17 odst. 4 uvedeného nařízení upravena;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro obiloviny,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (EHS) č. 1974/80 se mění takto: 1. Ustanovení čl. 8 odst. 2 se nahrazuje tímto:
"2. Je-li to vhodné, přepočte se měnová vyrovnávací částka na měnu členského státu, v němž je nabídkové řízení zahájeno, za použití:
- v případě, že jsou dotčené měny vždy navzájem udržovány v mezích odchylky nejvýše 2,25 %, směnného kursu vyplývajícího z jejich střední parity,
- v ostatních případech, poměru mezi oběma dotčenými měnami, stanoveného na základě posledního zjištění jejich směnných kursů v den, který bezprostředně předcházel konečnému termínu pro podání nabídek, zveřejněnému v Úředním věstníku Evropských společenství, řadě C."
2. Ustanovení čl. 17 odst. 4 se nahrazuje tímto:
"4. Částka uvedená v odstavci 2 se vyplatí v měně členského státu, který platbu provádí. Za tím účelem se tato částka přepočte za použití metody definované v čl. 8 odst. 2."
Článek 2
Pokud neuplynula lhůta pro podání nabídek, použijí se ustanovení tohoto nařízení pro veškerá opatření potravinové pomoci, která se uskuteční v souladu s ustanoveními nařízení (EHS) č. 1974/80.
Na žádost zájemců mohou být nabídky podané ke dni vstupu tohoto nařízení v platnost, pro které ještě neuplynula lhůta pro podání nabídek, vzaty zpět.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 3423/81
ze dne 30. listopadu 1981
o sdělování údajů vztahujících se k vývozu výrobků z obilovin a rýže formou potravinové pomoci členskými státy
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2727/75 ze dne 29. října 1975 o společné organizaci trhu s obilovinami [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1949/81 [2], a zejména na článek 24 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1418/76 ze dne 21. června 1976 o společné organizaci trhu s rýží [3], naposledy pozměněné aktem o přistoupení Řecka, a zejména na článek 26 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že závazky Společenství v rámci Úmluvy o potravinové pomoci jsou plněny v úzkém spojení s řízením společného trhu s obilovinami a rýží, pokud jde o operace Společenství i členských států v oblasti potravinové pomoci;
vzhledem k tomu, že v rámci uvedené dohody je nezbytné, aby Komise měla k dispozici některé údaje o poskytování potravinové pomoci Společenstvím i členskými státy;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro obiloviny,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Členské státy sdělují Komisi za každý kalendářní měsíc, nejpozději však čtyři týdny po uplynutí daného měsíce, údaje uvedené v příloze a vztahující se k vývozu výrobků z odvětví obilovin a rýže uskutečněnému jako potravinová pomoc daného státu nebo Společenství v rámci Úmluvy o potravinové pomoci.
2. U operací, k nimž došlo v období od 1. srpna 1981 do vstupu tohoto nařízení v platnost, sdělí členské státy Komisi údaje uvedené v odstavci 1 nejpozději do 31. prosince 1981.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
ze dne 8. prosince 1981 o zařazení zboží do položky 48.07 D společného celního sazebníku
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 97/69 ze dne 16. ledna 1969 o opatřeních k jednotnému uplatňování nomenklatury společného celního sazebníku [1], naposledy pozměněné aktem o přistoupení Řecka, a zejména na článek 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že k zajištění jednotného uplatňování nomenklatury společného celního sazebníku je nezbytné přijmout opatření k zařazení výrobku baleného v rolích, složeného ze dvou vrstev slepených dohromady, jedné z polobělené sulfátové lepenky o plošné hmotnosti 320 g/m2 a potažené z obou stran vrstvou polyethylenu (14 a 18 g/m2), druhé z hliníku o hmotnosti 26 g/m2 a tloušťce menší než 0,20 mm, potažené na vnější straně vrstvou polyethylenu (35 nebo 50 g/m2);
vzhledem k tomu, že společný celní sazebník tvořící přílohu nařízení Rady (EHS) č. 950/68 [2] naposledy pozměněného nařízením Rady (EHS) č. 3002/81 [3] zařazuje do čísla 48.07 "papír a lepenku, natírané, impregnované nebo barvené na povrchu, dekorované nebo potištěné (jiné než tiskoviny ve smyslu kapitoly 49), v kotoučích nebo listech (arších)" a do čísla 76.04 "fólie z hliníku (též reliéfní, rozřezané, perforované, povrstvené, potištěné nebo na podložce z papíru, lepenky, plastů nebo na podobném podkladovém materiálu), o tloušťce nejvýše 0,20 mm (bez tloušťky podložky)"; že tato čísla přicházejí v úvahu pro zařazení výše uvedeného zboží;
vzhledem k tomu, že se dotyčný výrobek používá k výrobě obalů na ovocné džusy, mléko apod.;
vzhledem k tomu, že s ohledem na použité materiály a jejich stavbu nelze dotyčný výrobek považovat za fólii z hliníku na podložce z lepenky a zařadit do čísla 76.04 v souladu s poznámkou 1 písm. k) kapitoly 48 společného celního sazebníku; že jde o výrobek z různých materiálů, je třeba jej zařadit v souladu se všeobecným pravidlem 3 písm. b) pro výklad nomenklatury společného celního sazebníku;
vzhledem k tomu, že z materiálů, ze kterých je složen uvedený výrobek, umožňuje použití k výše uvedenému účelu potažená sulfátová lepenka, která dává tedy i výrobku jeho podstatné rysy; že kromě toho byl podobný výrobek se stejným použitím Radou pro celní spolupráci zařazen do čísla 48.07; že dotyčný výrobek je proto třeba zařadit do čísla 48.07 společného celního sazebníku a v rámci tohoto čísla do položky 48.07 D;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro nomenklaturu společného celního sazebníku,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Výrobek balený v rolích, složený ze dvou vrstev slepených dohromady, jedné z polobělené sulfátové lepenky o plošné hmotnosti 320 g/m2 a potažené z obou stran vrstvou polyethylenu (14 a 18 g/m2, druhé z hliníku o hmotnosti 26 g/m2 a tloušťce menší než 0,20 mm, potažené na vnější straně vrstvou polyethylenu (35 nebo 50 g/m2 se zařazuje do položky společného celního sazebníku:
48.07 Papír a lepenka, natírané, impregnované nebo barvené na povrchu, dekorované nebo potištěné (jiné než tiskoviny ve smyslu kapitoly 49), v kotoučích nebo listech (arších):
D. ostatní.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č.
3558/81
ze dne 8. prosince 1981
o zařazení zboží do položky 71.16 A společného celního sazebníku
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č.
97/69 ze dne 16. ledna 1969 o opatřeních k jednotnému uplatňování nomenklatury společného celního sazebníku [1], naposledy pozměněné Aktem o přistoupení Řecka, a zejména na článek 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že k zajištění jednotného uplatňování nomenklatury společného celního sazebníku je nezbytné přijmout opatření k zařazení náušnic z pozlacené nebo postříbřené oceli, též ve sterilním balení, které tvoří špendlík s ozdobnou hlavičkou a sponka pro upevnění, přičemž špendlík se používá k propíchnutí ucha za pomoci speciálního zařízení, které jej přidržuje v ušním boltci;
vzhledem k tomu, že společný celní sazebník tvořící přílohu nařízení Rady (EHS) č.
950/68 [2], naposledy pozměněného nařízením Rady (EHS) č.
3300/81 [3], zařazuje do čísla 71.16 bižuterii a do čísla 90.17 lékařské přístroje a zařízení; že tato čísla mohou být brána v úvahu pro zařazení výše uvedeného zboží;
vzhledem k tomu, že tento druh zboží za běžných podmínek nevyžaduje zásah lékaře, který by určoval diagnózu, předcházel nemocím nebo je léčil či operoval ve smyslu prvního odstavce vysvětlivek k číslu 90.17 nomenklatury Rady pro celní spolupráci; že i když v době, kdy se rána hojí, brání náušnice též zacelení propíchnutých míst, zůstává jejich hlavní funkcí funkce šperku ve smyslu poznámky 10 písm. a) ke kapitole 71;
vzhledem k tomu, že dotyčné náušnice proto patří do čísla 71.16; že s ohledem na skutečnost, že jsou z obecného kovu, je proto třeba zařadit je do položky 71.16 A;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro nomenklaturu společného celního sazebníku,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Náušnice z pozlacené nebo postříbřené oceli, též ve sterilním balení, které tvoří špendlík s ozdobnou hlavičkou a sponka pro upevnění, přičemž špendlík se používá k propíchnutí ucha za pomoci speciálního zařízení, které jej přidržuje v ušním boltci, se zařazuje do položky společného celního sazebníku:
71.16 Bižuterie:
A. z obecných kovů.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 3582/81 ze dne 14. prosince 1981, kterým se mění nařízení (EHS) č. 2973/79, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro poskytování pomoci při vývozu produktů z odvětví hovězího a telecího masa, které mohou při dovozu do třetí země podléhat zvláštnímu zacházení
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 805/68 ze dne 27. června 1968 o společné organizaci trhu s hovězím a telecím masem [1], naposledy pozměněné aktem o přistoupení Řecka, a zejména na čl. 15 odst. 2 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2931/79 ze dne 20. prosince 1979 o poskytování pomoci při vývozu zemědělských produktů, které mohou podléhat zvláštnímu zacházení při dovozu do určité třetí země [2], a zejména na čl.
1 odst. 2 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č. 2973/79 [3], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 2377/80 [4], stanoví prováděcí pravidla k nařízení (EHS) č. 2931/79;
vzhledem k tomu, že Spojené státy americké mohou použít zvláštní zacházení při dovozu ročního množství 5000 tun hovězího a telecího masa původem ze Společenství, pokud toto maso splňuje některé požadavky; že na základě dosavadních zkušeností je vhodné, rozdělit toto množství na čtyři čtvrtletní splátky;
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č. 77/81 [5] stanoví, že žádosti o vývozní licence na leden 1982 se mohou podávat od 16. prosince 1981; že s ohledem na tento nový režim je nezbytné zrušit toto ustanovení;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro hovězí a telecí maso,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V čl. 1 odst. 1 nařízení (EHS) č. 2973/79 se doplňuje nový pododstavec, který zní:
"Toto množství se rozdělí na čtyři části, z nichž se první tři části, které nesmí překročit 1250 tun, vyvezou během prvních tří čtvrtletí každého roku.
Komise stanoví zbylé množství, které se má vyvézt během čtvrtého čtvrtletí."
Článek 2
V článku 2 nařízení (EHS) č. 77/81 se zrušuje třetí pododstavec.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. ledna 1982.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Rady (EHS) č. 3671/81 ze dne 15. prosince 1981 o dovozu některých zemědělských produktů pocházejících z Turecka do Společenství
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 113 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že nařízení Rady (EHS) č.
562/81 ze dne 20. ledna 1981 o snížení cel při dovozu do Společenství u některých zemědělských produktů pocházejících z Turecka [1] stanoví v čl. l odst. 2, že v případě produktů, u kterých předpisy Společenství vyžadují dodržování dovozní ceny, závisí uplatnění preferenčního cla na dodržení této ceny;
vzhledem k tomu, že u některého ovoce a zeleniny podléhá dovoz do Společenství po určitou část hospodářského roku dodržování referenčních cen;
vzhledem k tomu, že v období uplatňování referenčních cen se vstupní ceny dovážených produktů vypočítají podle článku 24 nařízení Rady (EHS) č. 1035/72 ze dne 18. května 1972 o společné organizaci trhu s ovocem a zeleninou [2], naposledy pozměněného nařízením (EHS) č.
1116/81 [3]; že jestliže je vstupní cena určitého produktu pocházejícího z třetí země nižší než referenční cena, Komise zavádí pro produkt tohoto původu vyrovnávací poplatek;
vzhledem k tomu, že zavedení vyrovnávacího poplatku při dovozu ovoce a zeleniny pocházejících z Turecka odpovídá zjištění, že podmínka uvedená v čl. 1 odst. 2 nařízení (EHS) č. 562/81 není splněna a že je vhodné zároveň pozastavit uplatňování preferenčního cla pro uvedené produkty;
vzhledem k tomu, že toto pozastavení povede k vybírání cla uplatňovaného před 1. lednem 1981 a že má být omezeno na období, v němž je vybírán vyrovnávací poplatek,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Jestliže podle článků 25 a 25anařízení (EHS) č. 1035/72 zavede Komise vyrovnávací poplatek při dovozu některého ovoce a zeleniny pocházejících z Turecka, zavede zároveň znovu pro tyto produkty clo odpovídající jeho výši před 1. lednem 1981.
Článek 2
Jestliže Komise zruší vyrovnávací poplatek uvedený v článku 1, zavede zároveň znovu clo s použitím preferenční sazby.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 3719/81 ze dne 21. prosince 1981, kterým se mění nařízení (EHS) č. 357/79 o statistických zjišťováních ploch vinic
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Shromáždění [2],
vzhledem k tomu, že při uplatňování článku 22 Aktu o přistoupení Řecka ke Společenství by podle obecných zásad vymezených v příloze II k tomuto aktu měly být stanoveny určité úpravy nařízení Rady (EHS) č. 357/79 ze dne 5. února 1979 o statistických zjišťováních ploch vinic [3] ve znění nařízení (EHS) č.
vzhledem k tomu, že podle čl.
1 odst. 1 nařízení (EHS) č.
357/79 musí příslušné členské státy provádět každých deset let základní zjišťování ploch vinic a každým rokem mezilehlá zjišťování; že v důsledku nepředvídaných potíží nemohlo být v Itálii první zjišťování ploch vinic provedeno ve stanovené lhůtě; že bylo proto domluveno, že bude pro tento členský stát termín provedení posunut o jeden rok; že se toto prodloužení ukázalo na základě dalších potíží vyplývajících z vnitrostátního práva jako nedostatečné; že by proto tomuto členskému státu měla být lhůta pro provedení zjišťování a předložení výsledků Komisi prodloužena o jeden rok;
vzhledem k tomu, že je žádoucí stanovit finanční podíl Společenství na výdajích Řecka uskutečněných v rámci provádění prvního zjišťování,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (EHS) č. 357/79 se mění takto: 1. V čl. 1 odst. 1 se druhý pododstavec nahrazuje tímto:
"První zjišťování se v Itálii uskuteční nejpozději do 31. října 1982 a vztahuje se na stav po ukončení klučení a výsadeb hospodářského roku 1981/82. První mezilehlé zjišťování proběhne v tomto členském státě v roce 1984 a bude se vztahovat na změny vzniklé v průběhu obou hospodářských let 1982/83 a 1983/84."
2. V článku 1 se odstavec 2 nahrazuje tímto:
"2. Hospodářským rokem je hospodářský rok stanovený v čl. 5 odst. 4 nařízení Rady (EHS) č. 337/79."
3. V čl. 4 odst. 3 se za první odrážku vkládá nová odrážka, která zní:
"— pro Řecko: vinařské oblasti uvedené v příloze,".
4. V čl. 5 odst. 4 se druhý pododstavec nahrazuje tímto:
"Itálie může však tento přesný popis sdělit nejpozději do 30. června 1983."
5. V článku 6 se odstavec 1 nahrazuje tímto:
"1. Příslušné členské státy sdělují Komisi v každém hospodářském roce, počínaje hospodářským rokem 1979/80 a v případě Itálie a Řecka počínaje hospodářským rokem 1982/83, průměrné hektarové výnosy v hektolitrech hroznového moštu nebo vína na hektar nebo hroznů v tunách na hektar dosažené na vinicích osázených moštovými odrůdami a členěné podle výnosových tříd uvedených v odstavci 2."
6. V článku 6 se odstavec 5 nahrazuje tímto:
"5. Příslušné členské státy předají Komisi za každý hospodářský rok, počínaje hospodářským rokem 1979/80 a v případě Itálie a Řecka počínaje hospodářským rokem 1982/83, své odhady členěné podle zeměpisných jednotek a týkající se průměrného přirozeného obsahu alkoholu v % nebo ve stupních Oechsle pro čerstvé hrozny, mošt či víno, které byly získány z vinic osázených moštovými odrůdami a které jsou běžně určeny k produkci:
- jakostních vín s. o., - jiných vín:
- z toho vín, která musejí být použita k výrobě destilátu z vína s označením místa původu."
7. V článku 6 se odstavec 6 nahrazuje tímto:
"6. Roční data podle odstavců 1 a 5 se sdělují Komisi do 1. dubna následujícího hospodářského roku. Údaje o výnosových třídách podle odstavce 2 musí být předloženy ve lhůtě uvedené v čl. 4 odst. 1. Odhady o vývoji průměrných hektarových výnosů podle odstavce 3 musí být předloženy: - poprvé do 1. října 1981, v případě Itálie a Řecka do 1. října 1984,
- následně každých pět let do 1. dubna, s výjimkou druhého odhadu Itálie a Řecka, který musí být předložen po dvou letech.";
8. V článku 8 se odstavec 2 nahrazuje tímto:
"2. Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k návrhu ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci.
Stanovisko se přijímá většinou 45 hlasů, přičemž hlasům členských států je přidělena váha podle čl. 148 odst.
2 Smlouvy. Předseda nehlasuje."
9. Článek 9 se nahrazuje tímto:
"Článek 9
Výdaje potřebné pro základní zjišťování stavu po ukončení hospodářského roku 1978/79 a v případě Itálie a Řecka po ukončení hospodářského roku 1981/82 jsou ve výši později stanoveného paušálního příspěvku na vrub rozpočtu Evropských společenství."
10. Příloha se doplňuje přílohou k tomuto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
ze dne 15. prosince 1981, kterým se mění nařízení č. 422/67/EHS, č. 5/67/Euratom o platových poměrech předsedy a členů Komise a předsedy, soudců, generálních advokátů a tajemníka Soudního dvora, nařízení (ESUO, EHS, Euratom) č. 1240/70 o platových poměrech bývalých členů Komise Evropských společenství, jejichž funkční období skončí dne 1. července 1970, nařízení č. 423/67/EHS, č. 6/67/Euratom o platových poměrech členů Komise EHS a Komise ESAE a Vysokého úřadu, kteří nebyli jmenováni členy jednotné Komise Evropských společenství, a nařízení č. 2290/77 (EHS, Euratom, ESUO) o platových poměrech členů Účetního dvora
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o vytvoření jednotné Rady a jednotné Komise Evropských společenství, a zejména na článek 6 této smlouvy,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství uhlí a oceli, a zejména na článek 78e této smlouvy,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 206 této smlouvy,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství pro atomovou energii, a zejména na článek 180 této smlouvy,
s ohledem na Protokol o výsadách a imunitách Evropských společenství, a zejména na články 20 a 21 tohoto protokolu,
vzhledem k tomu, že Rada je příslušná stanovit platy, náhrady a důchody předsedy a členů Komise a předsedy, soudců, generálních advokátů a tajemníka Soudního dvora a členů Účetního dvora, jakož i veškeré náhrady poskytované místo odměny;
vzhledem k tomu, že zvláštní obtíže hospodářské a sociální situace vyžadují zavedení zvláštního odvodu stanoveného na základě hospodářských údajů odrážejících průměrné hodnoty rozdílu zjištěného v členských státech mezi vývojem skutečných mezd a platů na hlavu a vývojem - celkové produktivity (HDP z hlediska objemu na zaměstnanou osobu),
- produktivity, která je dostupná pro rozdělení (tj. produktivita upravená o cenový poměr dovozu a vývozu),
- produktivity na jednoho člena aktivního obyvatelstva, včetně zaměstnaných a nezaměstnaných osob,
tento odvod se vybírá z čistých částek platů, důchodů a příspěvků při odchodu z funkce vyplácených Společenstvími;
vzhledem k tomu, že použití odvodu na důchody a příspěvky při odchodu z funkce však musí být v prvních pěti letech pozastaveno,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Za článek 19 nařízení Rady č. 422/67/EHS, č. 5/67/Euratom o platových poměrech předsedy a členů Komise a předsedy, soudců, generálních advokátů a tajemníka Soudního dvora [1] se vkládá článek 19a, který zní:
"Článek 19a
Čistá částka základního platu, důchodů a dočasného příspěvku při odchodu z funkce předsedy a členů Komise a předsedy, soudců, generálních advokátů a tajemníka Soudního dvora podléhá zvláštnímu odvodu stanovenému v souladu s článkem 66a služebního řádu úředníků, který se použije analogicky."
2. Za článek 2 nařízení Rady (ESUO, EHS, Euratom) č. 1240/70 o platových poměrech bývalých členů Komise Evropských společenství, jejichž funkční období skončí dne 1. července 1970 [2], se vkládá nový článek, který zní:
"Článek 2a
Čistá částka důchodů dotyčných osob podléhá zvláštnímu odvodu stanovenému v souladu s článkem 66a služebního řádu úředníků, který se použije analogicky."
3. Za článek 2 nařízení Rady č. 423/67/EHS, č. 6/67/Euratom o platových poměrech členů Komise EHS a Komise ESAE a Vysokého úřadu ESUO, kteří nebyli jmenováni členy jednotné Komise Evropských společenství [3], se vkládá nový článek, který zní:
"Článek 2a
Čistá částka důchodu dotyčných osob podléhá zvláštnímu odvodu stanovenému v souladu s článkem 66a služebního řádu úředníků, který se použije analogicky."
4. Za článek 19 nařízení Rady (EHS, Euratom, ESUO) č. 2290/77 o platových poměrech členů Účetního dvora [4] se vkládá nový článek, který zní:
"Článek 19a
Čistá částka základního platu, důchodu a dočasného příspěvku při odchodu z funkce členů a bývalých členů Účetního dvora nebo právních nástupců těchto osob podléhá zvláštnímu odvodu stanovenému v souladu s článkem 66a služebního řádu úředníků, který se použije analogicky."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Rozhodnutí Komise
ze dne 9. prosince 1981
o zřízení Poradního výboru pro rovné příležitosti žen a mužů
(82/43/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
vzhledem k tomu, že provádění zásady rovného zacházení pro muže a ženy musí být podporováno lepší spoluprací a výměnami názorů a zkušeností mezi orgány, které jsou v jednotlivých členských státech speciálně pověřeny podporou rovných příležitostí, a Komisí;
vzhledem k tomu, že úplné provedení směrnice Rady 75/117/EHS ze dne 10. února 1975 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se uplatňovnání zásady stejné odměny za práci pro muže a ženy [1], směrnice Rady 76/207/EHS ze dne 9. února 1976 o zavedení zásady rovného zacházení pro muže a ženy, pokud jde o přístup k zaměstnání, odbornému vzdělávání a postupu v zaměstnání a pracovní podmínky [2], a směrnice Rady 79/7/EHS ze dne 19. prosince 1978 o postupném zavedení zásady rovného zacházení pro muže a ženy v oblasti sociálního zabezpečení [3] bude značně urychleno v důsledku spolupráce vnitrostátních orgánů využívajících síť specifických informací;
vzhledem ke směrnici Rady 72/161/EHS ze dne 17. dubna 1972 o sociálně-ekonomickém poradenství a pomoci při získávání odborné kvalifikace pro pracovníky v zemědělství [4];
vzhledem k tomu, že příprava a provádění akcí Společenství týkajících se zaměstnanosti žen, zlepšení situace žen pracujících ve svobodných povoláních a v zemědělství a podpory rovných příležitostí vyžaduje úzkou spolupráci se specializovanými orgány členských států;
vzhledem k tomu, že v důsledku toho je třeba zavést institucionální rámec pro pořádání pravidelných konzultací s těmito orgány,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Při Komisi se zřizuje Poradní výbor pro rovné příležitosti žen a mužů (dále jen "výbor").
Článek 2
1. Výbor je Komisi nápomocen při vypracovávání a provádění její politiky na podporu zaměstnanosti žen a rovnosti příležitostí a zajišťuje stálou výměnu nabytých zkušeností a činností prováděných ve Společenství v těchto oblastech.
2. Za účelem dosažení cílů uvedených v odstavci 1 výbor:
- uskutečňuje s Komisí výměnu informací o činnostech prováděných na úrovni Společenství a na vnitrostátní úrovni a o jejich případném pokračování,
- zaujímá stanoviska nebo podává zprávy Komisi zejména v rámci politiky rovných příležitostí, buď na žádost Komise, nebo z vlastního podnětu a za tímto účelem mezi členskými státy podporuje výměnu zkušeností nabytých v rámci jeho působnosti.
3. Způsoby šíření stanovisek a zpráv výboru budou určeny po dohodě s Komisí.
Článek 3
1. Výbor má dvacet členů a členek.
2. Skládá se ze dvou zástupců (zástupkyň) vnitrostátních výborů nebo subjektů zřízených úředním rozhodnutím a výlučně pověřených otázkami práce žen anebo rovnosti příležitostí pro ženy a muže zastupujících dotyčné oblasti za každý členský stát.
Je-li v některém členském státě více výborů nebo subjektů, jež se zabývají těmito otázkami, určí Komise subjekt, který má z hlediska svých cílů, struktury, reprezentativnosti a stupně nezávislosti největší předpoklady, aby byl ve výboru zastoupen.
Účast zemí, ve kterých tyto výbory nejsou, bude zajištěna osobami zastupujícími subjekty, které podle Komise vykonávají obdobnou činnost.
3. Členy (členky) výboru jmenuje jednotlivě Komise na návrh subjektů uvedených v odstavci 2 ze členů (členek) těchto subjektů nebo jejich sekretariátů.
4. Zástupci (zástupkyně) sociálních partnerů na úrovni Společenství se mohou jako pozorovatelé (pozorovatelky) účastnit jednání výboru za podmínek, které vzájemně určí jejich subjekty a Komise.
Článek 4
Pro každého člena (každou členku) výboru je za podmínek shodných s podmínkami uvedenými v článku 3 jmenován(a) náhradník (náhradnice).
Aniž je dotčen článek 7, účastní se náhradník (náhradnice) jednání výboru a jeho činností, pouze pokud se jich nemůže účastnit člen (členka), kterého (kterou) nahrazuje.
Článek 5
Funkční období člena (členky) výboru jsou tři roky.
Lze je prodloužit.
Po uplynutí doby tří let zůstávají členové (členky) výboru ve funkci až do doby, než dojde k jejich nahrazení nebo k prodloužení jejich funkčního období.
Funkční období člena (členky) končí před uplynutím doby tří let v případě odstoupení člena (členky), skončení jeho (jejího) členství v subjektu, který zastupuje, nebo v případě úmrtí.
Funkční období člena (členky) lze rovněž ukončit, pokud subjekt, který jej (ji) vyslal, požaduje jeho (její) výměnu.
Nový člen (nová členka) výboru nahradí původního člena (původní členku) na dobu, která zbývá z jeho (jejího) funkčního období, postupem podle článku 4.
Za výkon funkcí nenáleží odměna; náklady na cestu a na pobyt na jednáních výboru a pracovních skupin zřízených podle článku 8 hradí Komise na základě platných správních pravidel.
Článek 6
Výboru předsedá předseda (předsedkyně) zvolený (zvolená) z jeho členů (členek) na dobu jednoho roku.
K volbě je třeba dvoutřetinová většina přítomných členů (členek); požaduje se však nejméně deset kladných hlasů.
Stejnou většinou a za stejných podmínek jsou voleni dva místopředsedové (dvě místopředsedkyně). Mají za úkol zastupovat předsedu (předsedkyni), pokud není schopen (schopna) vykonávat svou funkci.
Předseda (předsedkyně) a místopředsedové (místopředsedkyně) musí pocházet z různých členských států.
Práci výboru organizuje Komise v úzké spolupráci s předsedou (předsedkyní) a činnost sekretariátu výboru zajišťuje Úřad pro otázky zaměstnanosti a rovnoprávnosti žen zřízený při Komisi.
Článek 7
Předseda (předsedkyně) může vyzvat k účasti na činnosti výboru v postavení znalce (znalkyně) každou osobu, která má pro předmět, jenž je právě na pořadu jednání, speciální kvalifikaci.
Znalci (znalkyně) se účastí pouze jednání o předmětu, k němuž byli(y) přizváni(y).
Článek 8
1. Výbor může vytvářet pracovní skupiny.
2. Pro vydávání svých stanovisek může výbor pověřit vypracováním zpráv zpravodaje (zpravodajku) nebo nezávislého znalce (nezávislou znalkyni) postupem, který bude určen.
Článek 9
Opatření přijatá na základě článků 7 a 8, která mají finanční dopad na rozpočet Evropských společenství, nejprve schvaluje Komise a musí být prováděna podle platných správních pravidel.
Článek 10
1. Výbor se schází v sídle Komise nejméně třikrát ročně z jejího podnětu.
2. Zástupci (zástupkyně) Komise mají právo účastnit se zasedání výboru i pracovních skupin.
Článek 11
Dojde-li při jednání k hlasování, je návrh přijat dvoutřetinovou většinou přítomných členů (členek). Požaduje se však nejméně deset kladných hlasů.
Stanovisko případné menšiny je uvedeno v zápise, který se připojí ke zprávě.
Článek 12
Aniž je dotčen článek 214 Smlouvy, jsou členové (členky) výboru povinni(y) nešířit informace, o kterých se dozvěděli(y) při práci výboru nebo pracovních skupin, pokud Komise členy (členky) uvědomí, že se stanovisko nebo otázka týkají oblasti, která má důvěrnou povahu.
V tomto případě se jednání účastní pouze členové (členky) výboru a zástupci (zástupkyně) Komise.
Článek 13
Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem 1. ledna 1982.
Rozhodnutí Rady
ze dne 3. prosince 1981
o uzavření Úmluvy o ochraně evropských planě rostoucích rostlin, volně žijících živočichů a přírodních stanovišť
(82/72/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 235 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že prohlášením ze dne 22. listopadu 1973 [3] byl přijat akční program Evropských společenství pro životní prostředí, který byl doplněn usnesením ze dne 17. května 1977 [4]; že cílem politiky životního prostředí ve Společenství definované v těchto aktech je zlepšit životní prostředí, kvalitu života a životní podmínky národů Společenství; že za tímto účelem je potřebné zejména zabezpečit rozumné zacházení se zdroji a s přírodním prostředím a vyhýbat se jakémukoli jejich využívání, které způsobuje významné narušení ekologické rovnováhy; že je dále nutno usilovat o nalezení společných řešení problémů životního prostředí se státy mimo Společenství, zejména v mezinárodních organizacích;
vzhledem k tomu, že v rámci akčního programu Společenství pro životní prostředí přijala Rada směrnici 79/409/EHS o ochraně volně žijících ptáků [5], která zahrnuje ochranu, kontrolu těchto druhů a péči o ně a stanoví pravidla pro jejich využívání;
vzhledem k tomu, že Společenství se účastnilo jednání v Radě Evropy o přípravě Úmluvy o ochraně evropských planě rostoucích rostlin, volně žijících živočichů a přírodních stanovišť; že tato úmluva byla dne 19. září 1979 podepsána;
vzhledem k tomu, že účast Společenství při provádění uvedené úmluvy je nutná k dosažení jednoho z cílů Společenství; že Smlouva nestanoví jiné pravomoci pro tento účel, než které jsou uvedeny v článku 235 této smlouvy;
vzhledem k tomu, že Společenství se účastní provádění uvedené úmluvy tím, že vykonává pravomoci vyplývající ze stávajících společných pravidel a pravidel, která získalo na základě budoucích aktů přijatých Radou, jakož i využíváním výsledků akce Společenství (výzkum – výměna informací) uskutečněné v příslušných oblastech;
vzhledem k tomu, že je nutné, aby Společenství uvedenou úmluvu schválilo;
vzhledem k tomu, že životní podmínky planě rostoucích rostlin a volně žijících živočichů v Grónsku se v důsledku všeobecných okolností, a zejména klimatu, nízké hustoty obyvatelstva a výjimečné velikosti a zeměpisné polohy ostrova podstatně liší od životních podmínek těchto rostlin a živočichů v jiných regionech Společenství; že vzhledem k této skutečnosti již musela Rada vyloučit Grónsko z působnosti směrnice o ochraně volně žijících ptáků; že by proto Grónsko mělo být vyloučeno rovněž z působnosti této úmluvy,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Úmluva o ochraně evropských planě rostoucích rostlin, volně žijících živočichů a přírodních stanovišť se schvaluje jménem Evropského hospodářského společenství.
Znění úmluvy je připojeno k tomuto rozhodnutí.
Článek 2
Předseda Rady uloží schvalovací listinu podle článku 19 úmluvy [6] za území, v nichž se Smlouva o založení Evropského hospodářského společenství uplatňuje za podmínek stanovených v této smlouvě, s výjimkou Grónska.
Rozhodnutí Rady
ze dne 26. dubna 1982,
kterým se schvaluje uzavření protokolů se Švédským královstvím a Švýcarskou konfederací, kterými se mění dohody o spolupráci v oblasti řízené termonukleární fúze a fyziky plazmatu, Komisí
(82/269/Euratom)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství pro atomovou energii, a zejména na čl. 101 odst. 2 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že Komise podle směrnic Rady dojednala protokoly, kterými se mění dohody o spolupráci se Švédskem a Švýcarskem v oblasti řízené termonukleární fúze a fyziky plazmatu;
vzhledem k tomu, že je proto žádoucí schválit uzavření těchto protokolů Komisí,
ROZHODLA TAKTO:
Jediný článek
Schvaluje se uzavření protokolů se Švédským královstvím a Švýcarskou konfederací, kterými se mění dohody o spolupráci v oblasti řízené termonukleární fúze a fyziky plazmatu, Komisí.
Znění uvedených protokolů se připojuje k tomuto rozhodnutí.
ze dne 14. června 1982, kterým se jménem Společenství přijímá doporučení Rady pro celní spolupráci o technické spolupráci v celních otázkách
(82/456/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na doporučení Komise,
vzhledem k tomu, že doporučení Rady pro celní spolupráci o technické spolupráci v celních otázkách může Společenství přijmout s okamžitým účinkem;
vzhledem k tomu, že je však vhodné stanovit zvláštní prováděcí pravidla, která by zohledňovala konkrétní požadavky celní unie,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Doporučení Rady pro celní spolupráci ze dne 18. června 1981 o technické spolupráci v celních otázkách se s okamžitým účinkem přijímá jménem Společenství za použití následujících zvláštních prováděcích pravidel:
Evropské hospodářské společenství má v úmyslu uskutečňovat technickou spolupráci podle doporučení v rámci akcí Společenství nebo některých členských států majíc na paměti, že instituce Evropského hospodářského společenství nemají celní školu.
Znění uvedeného doporučení se připojuje k tomuto rozhodnutí.
Článek 2
Předseda Rady jmenuje osobu zmocněnou informovat generálního tajemníka Rady pro celní spolupráci o tom, že Společenství přijalo doporučení s okamžitým účinkem, a o zvláštních prováděcích pravidlech uvedených v článku 1.
ze dne 14. června 1982, kterým se jménem Společenství přijímá doporučení Rady pro celní spolupráci o celních požadavcích týkajících se obchodních faktur
(82/457/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na doporučení Komise,
vzhledem k tomu, že doporučení Rady pro celní spolupráci o celních požadavcích týkajících se obchodních faktur může Společenství přijmout s okamžitým účinkem,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Doporučení Rady pro celní spolupráci ze dne 16. května 1979 o celních požadavcích týkajících se obchodních faktur se přijímá jménem Společenství s okamžitým účinkem.
Znění uvedeného doporučení se připojuje k tomuto rozhodnutí.
Článek 2
Předseda Rady jmenuje osobu zmocněnou oznámit generálnímu tajemníkovi Rady pro celní spolupráci, že Společenství přijímá doporučení uvedené v článku 1 s okamžitým účinkem.
ze dne 24. června 1982 o doplnění přílohy IV Úmluvy o ochraně Rýna před chemickým znečišťováním (82/460/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 235 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že rozhodnutím Rady 77/586/EHS ze dne 25. června 1977 [4] uzavřelo Evropské hospodářské společenství Úmluvu o ochraně Rýna před chemickým znečišťováním (dále jen "chemická úmluva") a dodatkovou dohodu k dohodě podepsané v Bernu dne 29. dubna 1963 o Mezinárodní komisi pro ochranu Rýna před znečišťováním (dále jen "mezinárodní komise");
vzhledem k tomu, že podle článku 5 chemické úmluvy mezinárodní komise navrhuje prostřednictvím změn přílohy IV úmluvy mezní hodnoty pro vypouštění určitých látek do povrchových vod povodí Rýna; vzhledem k tomu, že podle článku 14 chemické úmluvy se pro vstup v platnost těchto změn požaduje jednomyslné přijetí smluvními stranami;
vzhledem k tomu, že mezinárodní komise stanovila mezní hodnoty pro rtuť ve formě doporučení, které doplňuje přílohu IV chemické úmluvy;
vzhledem k tomu, že je žádoucí, aby Společenství, jako smluvní strana chemické úmluvy, přijalo výše zmíněné doporučení,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Doporučení Mezinárodní komise pro ochranu Rýna před znečišťováním, které doplňuje přílohu IV Úmluvy o ochraně Rýna před chemickým znečišťováním, podepsané v Bonnu dne 3. prosince 1976, se přijímá jménem Evropského hospodářského společenství.
Znění doporučení se připojuje k tomuto rozhodnutí.
Článek 2
Předseda Rady oznámí vládě švýcarské konfederace přijetí doporučení podle článku 1 v souladu s postupy stanovenými chemickou úmluvou.
Rozhodnutí Rady
ze dne 19. července 1982
o uzavření Dohody o spolupráci mezi Evropským hospodářským společenstvím a Thajským královstvím při produkci manioku, jeho uvádění na trh a obchodu s ním
(82/495/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 113 této smlouvy,
s ohledem na doporučení Komise,
vzhledem k tomu, že uzavření Dohody o spolupráci mezi Evropským hospodářským společenstvím a Thajským královstvím při produkci manioku, jeho uvádění na trh a obchodu s ním je v jejich oboustranném zájmu,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Dohoda o spolupráci mezi Evropským hospodářským společenstvím a Thajským královstvím při produkci manioku, jeho uvádění na trh a obchodu s ním se schvaluje jménem Společenství.
Znění dohody se připojuje k tomuto rozhodnutí.
Článek 2
Předseda Rady je oprávněn jmenovat osobu zmocněnou podepsat dohodu zavazující Společenství.
ROZHODNUTÍ RADY
ze dne 12. července 1982
o uzavření Dohody o mezinárodní příležitostné přepravě cestujících autokary a autobusy (ASOR)
(82/505/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 75 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise1,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu2,
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru3,
vzhledem k tomu, že Komise jménem Evropského hospodářského společenství a podle směrnic o vyjednávání přijatých Radou dojednala s Finskem, Norskem, Portugalskem, Rakouskem, Španělskem, Švédskem, Švýcarskem a Tureckem Dohodu o mezinárodní příležitostné přepravě cestujících autokary a autobusy (ASOR);
vzhledem k tomu, že ASOR usnadní provozování příležitostné dopravy a podpoří cestovní ruch v západní Evropě,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Dohoda o mezinárodní příležitostné přepravě cestujících autokary a autobusy (ASOR) a prohlášení připojená k závěrečnému aktu se schvalují jménem Evropského hospodářského společenství.
Znění dokumentů uvedených v prvním odstavci se připojují k tomuto rozhodnutí.
Článek 2
Předseda Rady uloží listiny uvedené v článku 18 dohody4.
ze dne 19. července 1982 o uzavření Dohody mezi Evropským hospodářským společenstvím a vládou Senegalské republiky, kterou se mění Dohoda o rybolovu při pobřeží Senegalu, podepsaná dne 15. června 1979 a protokol, který se vztahuje k této dohodě
(82/531/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Shromáždění [1],
vzhledem k tomu, že Společenství a Senegal vedly jednání v souladu s druhým pododstavce článku 17 Dohody mezi vládou Senegalské republiky a Evropským hospodářským společenstvím o rybolovu při pobřeží Senegalu [2], s cílem stanovit změny nebo doplňky, které je nutno provést v přílohách nebo v protokolu, uvedených v článku 9 této dohody;
vzhledem k tomu, že po těchto jednáních byla dne 21. ledna 1982 podepsána dohoda, kterou se mění výše uvedená dohoda o rybolovu, a protokol;
vzhledem k tomu, že je v zájmu Společenství tuto dohodu schválit;
vzhledem k tomu, že uzavření dohody činí zbytečným rozhodnutí Rady 81/1055/EHS ze dne 21. prosince 1981 o uzavření Dohody ve formě výměny dopisů o prozatímním provádění Dohody mezi vládou Senegalské republiky a Evropským hospodářským společenstvím, kterou se mění Dohoda o rybolovu při pobřeží Senegalu a protokol, který se vztahuje k této dohodě [3],
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Dohoda mezi Evropským hospodářským společenstvím a vládou Senegalské republiky, kterou se mění Dohoda o rybolovu při pobřeží Senegalu, podepsaná dne 15. června 1979 a protokol, který se vztahuje k této dohodě, se schvalují jménem Společenství.
Znění uvedená v prvním pododstavci se připojují k tomuto rozhodnutí.
Článek 2
Předseda Rady provede oznámení podle článku 2 dohody [4].
Článek 3
Rozhodnutí 81/1055/EHS se zrušuje ode dne vstupu této dohody v platnost.
ze dne 18. října 1982 o seznamu zařízení ve Švýcarské konfederaci schválených pro vývoz čerstvého masa do Společenství
(82/734/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 72/462/EHS ze dne 12. prosince 1972 o veterinárních a hygienických otázkách dovozu skotu, prasat a čerstvého masa ze třetích zemí [1], a zejména na čl. 4 odst. 1 a čl. 18 odst. 1 písm. a) a b) uvedené směrnice,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že zařízením ve třetích zemích nesmí být povoleno vyvážet čerstvé maso do Společenství, pokud nevyhovují obecným a zvláštním podmínkám stanoveným ve směrnici 72/462/EHS;
vzhledem k tomu, že Švýcarsko předložilo v souladu s čl. 4 odst. 3 směrnice 72/462/EHS seznam zařízení schválených pro vývoz čerstvého masa do Společenství;
vzhledem k tomu, že při návštěvách zástupců Společenství na místě bylo zjištěno, že hygienická úroveň mnoha těchto zařízení je vyhovující a že mohou tedy být uvedena v prvním seznamu zařízení stanoveném podle čl. 4 odst. 1 uvedené směrnice, z nichž může být dovoz čerstvého masa schválen;
vzhledem k tomu, že případ ostatních Švýcarskem navržených zařízení musí být znovu přezkoumán na základě dodatečných informací týkajících se jejich hygienické úrovně a jejich schopnosti rychlého přizpůsobení právním předpisům Společenství;
vzhledem k tomu, že za účelem zabránění náhlému přerušení stávajících obchodních toků je možné dočasně připustit, aby tato zařízení pokračovala ve vývozu čerstvého masa do těch členských zemí, které jsou připraveny je přijmout;
vzhledem k tomu, že bude proto nezbytné toto rozhodnutí znovu přezkoumat a popřípadě pozměnit;
vzhledem k tomu, že, pokud jde o zvláštní případ chladírenských skladů, jsou normy Společenství, kterým je třeba vyhovět, v současné době předmětem jistých úprav, jejichž konečnou formu zatím nelze přesně předvídat; že je tedy zapotřebí ponechat tuto záležitost zatím nerozhodnutou a odložit všechna rozhodnutí o těchto zařízeních na pozdější dobu;
vzhledem k tomu, že je třeba připomenout, že na dovoz čerstvého masa se vztahují také jiné veterinární předpisy Společenství, zejména pokud jde o nákazy zvířat, včetně zvláštních ustanovení pro Dánsko, Irsko a Spojené království;
vzhledem k tomu, že na podmínky pro dovoz čerstvého masa ze zařízení uvedených na seznamu v příloze se nadále vztahují veterinární předpisy Společenství a obecná ustanovení Smlouvy; že zejména dovoz ze třetích zemí a zpětný vývoz do jiných členských států některých kategorií masa, jako jsou části o hmotnosti nižší než 3 kilogramy nebo maso obsahující rezidua některých látek, na něž se nejsou dosud nevztahují harmonizovaná pravidla Společenství, nadále podléhají hygienickým předpisům dovážejícího členského státu;
vzhledem k tomu, že Stálý veterinární výbor zatím nezaujal příznivé stanovisko, není Komise sto přijmout opatření, která v této záležitosti na základě článku 29 směrnice 72/462/EHS zamýšlela,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
1. Švýcarská zařízení uvedená na seznamu v příloze se schvalují pro vývoz čerstvého masa do Společenství.
2. Dovoz čerstvého masa ze zařízení uvedených v odstavci 1 nadále podléhá veterinárním předpisům Společenství, zejména pokud jde hygienické předpisy.
Článek 2
1. Členské státy zakazují dovoz čerstvého masa ze zařízení, která nejsou uvedena v seznamu přílohy.
2. Zákaz uvedený v odstavci 1 však se však použije až od 1. srpna 1983 pro zařízení, která nejsou uvedena na seznamu přílohy 1, ale která byla úředně schválena a navržena švýcarskými orgány dne 1. ledna 1982 podle čl. 4 odst. 3 směrnice 72/462/EHS, pokud nebylo do dne 1. srpna 1983 přijato v souladu s čl. 4 odst. 1 uvedené směrnice opačné rozhodnutí.
Komise předloží seznam těchto zařízení členským státům.
Článek 3
Toto rozhodnutí se použije ode dne 1. ledna 1983.
Článek 4
Rozhodnutí se přezkoumá a popřípadě pozmění nejpozději do 1. března 1983.
Článek 5
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 17. listopadu 1982
o seznamu zařízení Svazijského království schválených pro dovoz čerstvého masa do Společenství
(82/814/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 72/462/EHS ze dne 12. prosince 1972 o veterinárních a hygienických otázkách dovozu skotu, prasat a čerstvého masa ze třetích zemí [1], a zejména na čl. 4 odst. 1 a čl. 18 odst. 1 písm. a) a b) uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že zařízením ve třetích zemích nesmí být povoleno vyvážet čerstvé maso do Společenství, pokud nevyhovují obecným a zvláštním podmínkám stanoveným ve směrnici 72/462/EHS;
vzhledem k tomu, že Svazijsko v souladu s čl. 4 odst. 3 směrnice 72/462/EHS navrhlo zařízení schválené pro vývoz do Společenství;
vzhledem k tomu, že při kontrole zástupců Společenství na místě bylo zjištěno, že hygienická úroveň tohoto zařízení je dostatečná a že tedy může být uvedeno v prvním seznamu zařízení sestaveném podle čl. 4 odst. 1 uvedené směrnice, z nichž může být dovoz čerstvého masa schválen;
vzhledem k tomu, že je třeba připomenout, že na dovozy čerstvého masa se rovněž vztahují jinde přijaté veterinární předpisy Společenství, zejména pokud jde o požadavky na ochranu zdraví, včetně zvláštních ustanovení pro Dánsko, Irsko a Spojené království;
vzhledem k tomu, že podmínky dovozu čerstvého masa ze zařízení uvedeného v příloze tohoto rozhodnutí nadále podléhají ustanovení jinde stanovených předpisů a obecných ustanovení Smlouvy; že zejména dovoz ze třetích zemí a opětovný vývoz do jiných členských států určitých druhů masa, jako je maso o hmotnosti nižší než tři kilogramy nebo maso obsahující rezidua některých látek, které nejsou dosud uvedeny v harmonizovaných předpisech Společenství, nadále podléhají hygienickým právním předpisům dovážejícího členského státu;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
1. Svazijské zařízení uvedené v příloze se schvaluje pro dovoz čerstvého masa do Společenství podle uvedené přílohy.
2. Dovoz ze zařízení uvedeného v odstavci 1 nadále podléhá jinde stanoveným veterinárním předpisům Společenství, zejména pokud jde o hygienické požadavky.
Článek 2
Členské státy zakážou dovozy čerstvého masa pocházejícího ze zařízení, která nejsou uvedena v příloze.
Článek 3
Toto rozhodnutí se použije ode dne 1. ledna 1983.
Článek 4
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Rady
ze dne 10. prosince 1982
o pravidlech použitelných, v oblasti záruk a financování vývozu, na určité smlouvy o subdodávkách se stranami z jiných členských států Evropských společenství nebo ze třetích zemí
(82/854/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 113 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že rostoucí vzájemná závislost ekonomik členských států vyžaduje posílení spolupráce a dopracování společných řešení určitých problémů v oblasti subdodávek, záruk a financování vývozu,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Podrobná pravidla použitelná v každém členském státě na automatické začlenění smluv o subdodávkách se smluvními stranami z jiných členských států Evropských společenství nebo ze třetích zemí do krytí závazku, které může být poskytnuto jménem nebo s podporou státu hlavnímu dodavateli, a také na financování takových smluv o subdodávkách jsou vymezena v příloze k tomuto rozhodnutí.
Článek 2
Oddíl IV se však nevztahuje na smlouvy o subdodávkách týkající se vývozních transakcí uzavřených na základě úvěrů, které zahrnují finanční podporu členského státu v jakékoli podobě.
Článek 3
Rozhodnutí 70/552/EHS [1] se zrušuje.
Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem 1. ledna 1983.
Článek 4
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Rady
ze dne 13. prosince 1982
o koordinaci činností členských států a orgánů Společenství s cílem zhodnotit potřebu interinstitucionálního informačního systému Společenství a zpracovat návrhy jeho zavedení
(82/869/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 235 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že integrací zpracování dat, zpracování textů a telekomunikací se rýsují nové informační technologie, které by mohly zlepšit provádění prací Společenství, zejména neustále rostoucí výměnu informací mezi orgány Společenství a správními orgány členských států;
vzhledem k tomu, že nekoordinované zavádění nových informačních technologií v orgánech Společenství a správních orgánech členských států představuje nebezpečí vytvoření nových překážek pohybu informací;
vzhledem k tomu, že jasná definice možností užívání a uživatelských potřeb v rámci orgánů Společenství a správních orgánů členských států by mohla mít kladný vliv na stanovení technických předpisů s cílem zavést informační systémy nezávislé na původu vybavení, jakož i na rozvoj veřejných telekomunikačních sítí a na jejich využívání pro informační systémy; že lze očekávat následnou modernizaci průmyslu;
vzhledem k tomu, že je tedy vhodné stanovit koordinovaný postup pro zhodnocení potřeb orgánů Společenství a příslušných vnitrostátních správních orgánů, pokud jde o využívání nových informačních technologií, a pro vymezení vzájemných dohod umožňujících výměnu informací nezávisle na původu vybavení s ohledem na mezinárodní normalizaci;
vzhledem k tomu, že Smlouva nestanoví zvláštní pravomoci pro přijetí tohoto rozhodnutí, a je proto nezbytné použít článek 235 Smlouvy,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Členské státy a Komise koordinují své činnosti s ohledem na
1. zjištění a vyhodnocení potřeb;
2. případné vypracování návrhů programu koncepce a provádění;
3. vymezení vzájemných dohod umožňujících výměnu informací nezávisle na původu vybavení s ohledem na mezinárodní normalizaci,
za účelem zřízení interinstitucionálního informačního systému Společenství pro integraci služeb (INSIS), který umožní využívat nové elektronické technologie pro výměnu informací mezi správními orgány Společenství a členských států.
Ostatní orgány a instituce Společenství budou vyzvány k účasti na této koordinaci.
Koordinace probíhá z podnětu Komise v rámci poradního výboru složeného ze zástupců členských států a orgánů a institucí Společenství, jehož působnost je uvedena v příloze.
Článek 2
Po skončení prací uvedených v článku 1 podá Komise zprávu Radě a Evropskému parlamentu a předloží do dvanácti měsíců po nabytí účinku tohoto rozhodnutí návrhy, které považuje za účelné.
Článek 3
Toto rozhodnutí nabývá účinku dnem vyhlášení
ze dne 13. prosince 1982 o uzavření Úmluvy na ochranu lososů v severním Atlantiku (82/886/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na doporučení Komise,
s ohledem na stanovisko Shromáždění [1],
vzhledem k tomu, že mezinárodní spolupráce je nezbytná k zajištění zachování, obnovení, zvýšení a racionálního řízení populací lososů v severním Atlantiku;
vzhledem k tomu, že se Společenství zúčastnilo jednání, která vyvrcholila přijetím Úmluvy na ochranu lososů v severním Atlantiku během diplomatické konference, která se konala
Rozhodnutí Komise
ze dne 16. prosince 1982
o seznamu zařízení v Jihoafrické republice a Namibii schválených pro dovoz čerstvého masa do Společenství
(82/913/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 72/462/EHS ze dne 12. prosince 1972 o veterinárních a hygienických otázkách dovozu skotu, prasat a čerstvého masa ze třetích zemí [1], a zejména na čl. 4 odst. 1 a čl. 18 odst. 1 písm. a) a b) uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že zařízením ve třetích zemích nesmí být uděleno povolení k vývozu čerstvého masa do Společenství, pokud nevyhovují obecným a zvláštním podmínkám stanoveným ve směrnici 72/462/EHS;
vzhledem k tomu, že příslušné orgány předložily v souladu s čl. 4 odst. 3 směrnice 72/462/EHS seznam zařízení schválených k vývozu do Společenství;
vzhledem k tomu, že při kontrole zástupců Společenství na místě bylo zjištěno, že hygienická úroveň mnohých z těchto zařízení je vyhovující a že mohou tedy být uvedena v prvním seznamu zařízení podle čl. 4 odst. 1 uvedené směrnice, z nichž může být dovoz čerstvého masa povolen;
vzhledem k tomu, že případ ostatních zařízení navržených příslušnými orgány musí být znovu přezkoumán na základě dalších informací týkajících se jejich hygienické úrovně a jejich schopnosti rychlého přizpůsobení právním předpisům Společenství;
vzhledem k tomu, že – aby nedošlo k náhlému přerušení stávajících obchodních toků – je možné udělit mezitím těmto zařízením dočasné povolení k pokračování ve vývozu čerstvého masa do těch členských zemí, které jsou ochotny je přijmout;
vzhledem k tomu, že bude proto nezbytné toto rozhodnutí znovu přezkoumat a v případě nutnosti vzhledem k opatřením přijatým za tímto účelem a provedeným zlepšením je pozměnit;
vzhledem k tomu, že je třeba připomenout, že na dovoz čerstvého masa se vztahují rovněž ostatním veterinární předpisy Společenství, zejména předpisy týkající se chorob zvířat, včetně zvláštních ustanovení pro Dánsko, Irsko a Spojené království;
vzhledem k tomu, že dovoz čerstvého masa ze zařízení uvedených na seznamu v příloze tohoto rozhodnutí nadále podléhá jinde stanoveným předpisům Společenství a obecným ustanovením Smlouvy; že zejména dovoz ze třetích zemí a zpětný vývoz do jiných členských států určitých kategorií masa, jako je maso o hmotnosti nižší než 3 kilogramy nebo maso obsahující rezidua některých látek, které nejsou dosud uvedeny v harmonizovaných pravidlech Společenství, nadále podléhají hygienickým právním předpisům dovážejícího členského státu;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
1. Zařízení v Jižní Africe a Namibii uvedená na seznamu v příloze se schvalují pro vývoz čerstvého masa do Společenství podle uvedené přílohy.
2. Na zboží dovážené ze zařízení uvedených v odstavci 1 se vztahují také veterinární předpisy Společenství, zejména předpisy týkající se chorob zvířat.
Článek 2
1. Členské státy zakazují dovoz čerstvého masa ze zařízení, která nejsou uvedena na seznamu v příloze.
2. Zákaz uvedený v odstavci 1 však u zařízení neuvedených na seznamu přílohy, která byla dne 16. srpna 1982 schválena a úředně navržena příslušnými orgány v souladu s čl. 4 odst. 3 směrnice 72/462/EHS, se však použije teprve ode dne 1. srpna 1983, ledaže bude do dne 1. srpna 1983 přijato v souladu s čl. 4 odst. 1 výše uvedené směrnice opačné rozhodnutí.
Komise předloží seznam těchto zařízení členským státům.
Článek 3
Toto rozhodnutí se použije ode dne 1. ledna 1983.
Článek 4
Toto rozhodnutí se přezkoumá a v případě potřeby pozmění do 1. května 1983.
Článek 5
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
ze dne 23. prosince 1982, kterým se mění rozhodnutí Rady 82/734/EHS o seznamu zařízení ve Švýcarské konfederaci schválených pro vývoz čerstvého masa do Společenství
(82/960/EHS) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 72/462/EHS ze dne 12. prosince 1972 o veterinárních a hygienických otázkách dovozu skotu, prasat a čerstvého masa ze třetích zemí [1], a zejména na čl. 4 odst. 1 a čl. 18 odst. 1 písm. a) a b) uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že seznam zařízení ve Švýcarsku schválených pro vývoz čerstvého masa do Společenství byl nejdříve stanoven rozhodnutím Rady 82/734/EHS [2];
3 odst. 1 rozhodnutí Komise 80/15/EHS ze dne 21. prosince 1979 o kontrolách na místě týkajících se dovozu skotu, prasat a čerstvého masa ze třetích zemí [3], bylo zjištěno, že hygienickou úroveň některých zařízení lze považovat za uspokojující; že tato zařízení mohou tedy být ponechána v seznamu Společenství nebo do něho zapsána;
vzhledem k tomu, že kontrola v dalších zařízeních však ukázala, že v některých případech nebyla vyvinuta dostatečná snaha ke zlepšení hygienické úrovně a v jiných případech se úroveň zhoršila; že podmínky některých těchto závodů nevyžadují okamžité odebrání schválení, ale jsou důvodem k omezení na určitou dobu, na jejímž konci schválení pozbude platnosti, pokud mezitím nebudou provedena nezbytná opatření ověřená další kontrolou na místě, kterou si vyžádají švýcarské orgány, uznají-li to za nutné;
vzhledem k tomu, že je tudíž třeba seznam zařízení změnit;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Rozhodnutí 82/734/EHS se mění takto: 1. Článek 4 se nahrazuje tímto:
"Článek 4
Toto rozhodnutí se přezkoumá a popřípadě pozmění nejpozději do 30. června 1983, se zvláštním zřetelem k opatřením, která švýcarské orgány použily v oblasti veterinárního dozoru a hygieny při porážkách."
2. Příloha rozhodnutí 82/734/EHS se nahrazuje přílohou tohoto rozhodnutí.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 19. ledna 1982,
kterou se mění první směrnice Rady ze dne 23. července 1962 o zavedení společných pravidel pro určité druhy silniční přepravy zboží mezi členskými státy
(82/50/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na čl. 75 odst. 1 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že by v rámci první směrnice Rady ze dne 23. července 1962 o stanovení společných pravidel pro určité druhy silniční přepravy zboží mezi členskými státy [3], naposledy pozměněné směrnicí Rady 80/79/EHS [4], měly být určité druhy přepravy, které byly osvobozeny od kvót, osvobozeny rovněž od povinnosti mít povolení;
vzhledem k tomu, že určité druhy přepravy mohou být osvobozeny od kvót nebo od povinnosti mít povolení,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. V příloze I první směrnice ze dne 23. července 1962 se doplňují nové body, které znějí:
"14. Přeprava náhradních dílů pro námořní plavidla a letadla.
15. Jízda prázdných vozidel pro přepravu zboží určených k nahrazení vozidla, které se stalo neschopným provozu v jiném členském státě než státě registrace, a pokračování přepravy náhradním vozidlem na základě povolení vydaného pro vozidlo neschopné provozu.
16. Přeprava uměleckých předmětů a děl na výstavy nebo pro obchodní účely.
17. Příležitostná přeprava předmětů a materiálu určených výlučně pro propagační nebo informační účely.
18. Přeprava věcí, zařízení nebo zvířat určených pro divadelní, hudební, filmová nebo cirkusová představení nebo sportovní akce, výstavy nebo veletrhy nebo pro rozhlasová, televizní nebo filmová natáčení, a to při cestě na tyto akce i z nich."
2. Příloha II první směrnice ze dne 23. července 1962 se mění takto:
a) bod 2 se nahrazuje tímto:
"2. Přeprava produktů určených k zásobování námořních plavidel a letadel."
b) zrušují se body 3, 5 a 6.
Článek 2
Členské státy přijmou opatření nezbytná pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. ledna 1983.
Uvědomí o nich Komisi do 1. července 1982.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Komise
ze dne 11. února 1982,
kterou se přizpůsobuje technickému pokroku příloha II směrnice Rady 76/768/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se kosmetických prostředků
(82/147/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 76/768/EHS ze dne 27. července 1976 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se kosmetických prostředků [1], naposledy pozměněnou směrnicí 79/661/EHS [2], a zejména na čl.
8 odst. 2 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že podle výsledků nejnovějšího vědeckého a technického výzkumu by mělo být zakázáno použití látky acetyl-ethyl-tetramethyl-tetralin s ohledem na její zdraví škodlivé neurotoxické účinky;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro přizpůsobení směrnic týkajících se odstranění technických překážek obchodu v sektoru kosmetických prostředků technickému pokroku,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
V příloze II směrnice Rady 76/768/EHS se doplňuje nové referenční číslo, které zní:
"362 1 (3-Ethyl-5,5,8,8-tetramethyl-5,6,7,8-tetrahydro-2-naftyl) ethan-1-on;
Syn. : 7-acetyl-6-ethyl-1,1,4,4-tetramethyl-1,2,3,4-tetrahydronaftalen (acetyl-ethyl-tetramethyl-tetralin, AETT)" .
Článek 2
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 31. prosince 1982 a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
SMĚRNICE RADY
ze dne 22. března 1982
o mezních hodnotách a jakostních cílech pro vypouštění rtuti z průmyslu elektrolýzy alkalických chloridů
(82/176/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 100 a 235 této smlouvy,
s ohledem na směrnici Rady 76/464/EHSze dne 4. května 1976 o znečišťování některými nebezpečnými látkami vypouštěnými do vodního prostředí Společenství[1], a zejména na článek 6 uvedené směrnice,
s ohledem na návrh Komise[2],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu[3],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru[4],
vzhledem k tomu, že pro účely ochrany vodního prostředí Společenství před znečišťováním určitými nebezpečnými látkami zavádí článek 3 směrnice 76/464/EHS systém předem udělených povolení, ve kterých se stanoví emisní normy pro vypouštění látek ze seznamu I přílohy této směrnice; že článek 6 uvedené směrnice vyžaduje stanovení mezních hodnot pro tyto emisní normy a rovněž jakostních cílů pro vodní prostředí zasažené vypouštěním těchto látek;
vzhledem k tomu, že rtuť a její sloučeniny jsou uvedeny v seznamu I;
vzhledem k tomu, že členské státy jsou povinny uplatňovat mezní hodnoty, s výjimkou případů, kdy lze použít jakostní cíle;
vzhledem k tomu, že s přihlédnutím k znečišťování vypouštěním rtuti do vod, ve značné míře způsobovanému průmyslem elektrolýzy alkalických chloridů, je třeba nejprve stanovit mezní hodnoty pro tento průmyslový obor a dále určit jakostní cíle pro vodní prostředí, do něhož je rtuť z tohoto průmyslového oboru vypouštěna; že tato vypouštění mají proto podléhat předem udělenému povolení;
vzhledem k tomu, že účelem jakostních cílů je odstranění znečišťování rtutí různých částí vodního prostředí, které může být zasaženo vypouštěním rtuti z průmyslu elektrolýzy alkalických chloridů;
vzhledem k tomu, že tyto jakostní cíle jsou stanoveny výslovně pro tento účel, a nikoli s úmyslem určit pravidla pro ochranu spotřebitele nebo pro prodej produktů pocházejících z vodního prostředí;
vzhledem k tomu, že má být zaveden zvláštní monitorovací postup umožňující členským státům prokázat dodržování jakostních cílů;
vzhledem k tomu, že pro účinné provádění této směrnice přijmou členské státy opatření pro monitorování vodního prostředí zasaženého uvedeným vypouštěním rtuti; že článek 6 směrnice 76/464/EHS nestanoví pravomoci k zavedení tohoto monitorování; že z toho důvodu, že Smlouva nestanoví pravomoci k tomuto účelu, se použije článek 235 Smlouvy;
vzhledem k tomu, že je důležité, aby Komise předkládala Radě každých pět let srovnávací hodnocení provádění této směrnice členskými státy;
vzhledem k tomu, že podzemní vody jsou vyňaty z působnosti této směrnice, neboť podléhají zvláštní směrnici,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Tato směrnice
- stanoví podle čl. 6 odst. 1 směrnice 76/464/EHS mezní hodnoty emisních norem uvedených v čl. 2 písm. d) této směrnice pro rtuť vypouštěnou z průmyslových závodů,
- stanoví podle čl. 6 odst. 2 směrnice 76/464/EHS jakostní cíle pro rtuť ve vodním prostředí,
- stanoví podle čl. 6 odst. 4 směrnice 76/464/EHS lhůty ke splnění podmínek obsažených v povoleních udělených příslušnými orgány členských států pro stávající vypouštění,
- stanoví podle čl. 12 odst. 1 směrnice 76/464/EHS referenční metody stanovení umožňující určit obsah rtuti v odpadních vodách a ve vodním prostředí,
- stanoví podle čl. 6 odst. 3 směrnice 76/464/EHS monitorovací postup,
- vyžaduje od členských států, aby vzájemně spolupracovaly v případě vypouštění, které zasahuje vody více členských států.
2. Tato směrnice se vztahuje na vody uvedené v článku 1 směrnice 76/464/EHS, s výjimkou podzemních vod.
Článek 2
Pro účely této směrnice se rozumí
a) "rtutí"
- elementární rtuť,
- rtuť obsažená v některé z jejích sloučenin;
b) "mezními hodnotami" hodnoty uvedené v příloze I;
c) "jakostními cíli" požadavky uvedené v příloze II;
d) "průmyslovým závodem" závod, ve kterém se provádí elektrolýza alkalických chloridů ve vanách se rtutí;
e) "stávajícím závodem" průmyslový závod, který je v provozu v den oznámení této směrnice;
f) "novým závodem"
- průmyslový závod, v němž se zahájí provoz po dni oznámení této směrnice,
- stávající průmyslový závod, jehož kapacita elektrolýzy alkalických chloridů ve vanách se rtutí se po dni oznámení této směrnice podstatně zvýší.
Článek 3
1. Mezní hodnoty, lhůty pro jejich splnění a monitorovací postupy pro vypouštění jsou stanoveny v příloze I.
2. Povolení uvedená v článku 3 směrnice 76/464/EHS musí obsahovat nejméně tak přísná ustanovení, jako jsou ustanovení uvedená v příloze I této směrnice, s výjimkou případů, kdy členský stát splňuje požadavky čl. 6 odst. 3 směrnice 76/464/EHS na základě příloh II a IV této směrnice.
Povolení se přezkoumává nejméně každé čtyři roky.
3. Aniž jsou dotčeny povinnosti vyplývající z odstavců 1 a 2 a ze směrnice 76/464/EHS, mohou členské státy udělit povolení novým závodům jen tehdy, jestliže tato povolení obsahují odkazy na normy odpovídající nejlepším dostupným technickým prostředkům pro předcházení vypouštění rtuti.
Pokud členský stát použije jakoukoli metodu, u které z technických důvodů zamýšlená opatření neodpovídají nejlepším dostupným technickým prostředkům, předloží tento členský stát před vydáním každého povolení Komisi zdůvodnění svého postupu.
Komise zašle členským státům do tří měsíců zprávu, v níž oznámí své stanovisko k odchylce uvedené v druhém pododstavci.
4. Referenční metoda rozboru ke stanovení přítomnosti rtuti je uvedena v příloze III bodu 1.
Jiné metody mohou být použity za předpokladu, že mez detekce, přesnost a správnost těchto metod jsou alespoň takové, jako u metod stanovených v příloze III bodu 1.
Požadovaná přesnost pro měření průtoku při vypouštění je stanovena v příloze III bodu 2.
Článek 4
Dotyčné členské státy odpovídají za monitorování vodního prostředí, které je zasaženo vypouštěním z průmyslových závodů.
V případě vypouštění, které zasahuje vody více členských států, spolupracují dotyčné členské státy na sladění svých monitorovacích postupů.
Článek 5
1. Na základě informací, které členské státy vždy poskytnou Komisi na její žádost v souladu s článkem 13 směrnice 76/464/EHS a které se týkají zejména
- podrobností o povoleních stanovujících emisní normy pro vypouštění rtuti,
- výsledků měření prováděného vnitrostátní sítí vytvořené za účelem stanovování koncentrací rtuti,
vypracuje Komise srovnávací hodnocení provádění této směrnice členskými státy.
2. Komise zašle Radě každých pět let srovnávací hodnocení podle odstavce 1.
V případě zásadních změn ve vědeckém poznání o toxicitě, perzistenci a akumulaci rtuti v živých organismech a sedimentech nebo v případě zdokonalení nejlepších dostupných technických prostředků předloží Komise Radě v případě potřeby příslušné návrhy na zpřísnění mezních hodnot a jakostních cílů.
Článek 6
1. Členské státy uvedou v účinnost opatření nezbytná pro dosažení souladu s touto směrnicí do 1. června 1983.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 7
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Komise
ze dne 25. března 1982,
kterou se počtvrté přizpůsobuje technickému pokroku směrnice Rady 67/548/EHS o sbližování právních a správních předpisů týkajících se klasifikace, balení a označování nebezpečných látek
(82/232/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 67/548/EHS ze dne 27. června 1967 o sbližování právních a správních předpisů týkajících se klasifikace, balení a označování nebezpečných látek [1], naposledy pozměněnou směrnicí 79/831/EHS [2], a zejména na články 19, 20 a 21 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že Dánsko požádalo o změnu v označování roztoků hydrazinu a uvědomilo o tom Komisi podle článku 23 směrnice 67/548/EHS;
vzhledem k tomu, že Výbor pro přizpůsobení technickému pokroku dospěl na základě existujících dostupných údajů ke stanovisku, že některé změny v klasifikaci a označování jsou odůvodněné;
vzhledem k tomu, že uvedený Výbor dospěl k názoru, že po dokončení probíhajících studií karcinogenity je nezbytné znovu přezkoumat opatření této směrnice;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro přizpůsobení technickému pokroku směrnic pro odstranění technických překážek obchodu na úseku nebezpečných látek a přípravků,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Příloha I směrnice 67/548/EHS (seznam nebezpečných látek) se mění takto:
Indexové číslo 007-008-01-0: _BAR_ Název a klasifikace látky se nahrazují tímto: _BAR_
+++++ TIFF +++++
Hydrazinopløsning…%
Hydrazinlösung…%
Διάλυμα ύδραζίνης…%
Hydrazine solution…%
Hydrazine en solution…%
Idrazina soluzione…%
Hydrazine oplossing…%
+++++ TIFF +++++
Článek 2
Členské státy přijmou a zveřejní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 31. prosince 1982 a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Použijí tyto předpisy ode dne 1. července 1983.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 31. března 1982 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se metod zkoušení biologické rozložitelnosti neiontových povrchově aktivních látek a o změně směrnice 73/404/EHS
(82/242/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že metody zkoušení platné v členských státech, i když sledují stejný cíl, se v určitých ohledech liší a jsou tak škodlivé pro řádné fungování společného trhu;
vzhledem k tomu, že směrnice Rady 73/404/EHS ze dne 22. listopadu 1973 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se detergentů [4] stanoví v článku 4 přijetí směrnic, které specifikují metody zkoušení a vhodné tolerance umožňující soulad s požadavky této směrnice; že směrnice Rady 73/405/EHS ze dne 22 listopadu 1973 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se metod zkoušení biologické rozložitelnosti aniontových povrchově aktivních látek [5] specifikovala tyto metody a tolerance pro aniontové povrchově aktivní látky;
vzhledem k tomu, že aby členské státy mohly stanovit úroveň biologické rozložitelnosti neiontových povrchově aktivních látek, je žádoucí používat metody zkoušení, které se k tomuto účelu již v některých členských státech používají; že v případě sporu se musí biologická rozložitelnost zkoušet společnou referenční metodou;
vzhledem k tomu, že pro sbližování zákonů členských států týkajících se detergentů je nutno stanovit vhodné tolerance pro měření biologické rozložitelnosti, jak je uvedeno v článku 4 směrnice Rady 73/404/EHS, k ochraně před nespolehlivostí zkušebních metod, která by mohla vést k zamítavým rozhodnutím se závažnými hospodářskými důsledky; že zamítavé rozhodnutí musí být přijato pouze tehdy, když výsledky získané analytickou metodou uvedenou v článku 2 vykazují úroveň biologické rozložitelnosti nižší než 80 %;
vzhledem k tomu, že v současnosti je nutno z důvodů technických problémů a proto, aby se zabránilo jiným nežádoucím vlivům na zdraví a životní prostředí, používat pro některé účely malá množství těchto neiontových povrchově aktivních látek s nízkou biologickou rozložitelností; že však bude nutno mít přesto možnost posuzovat používání těchto povrchově aktivních látek s nízkou biologickou rozložitelností v souvislosti s technickým pokrokem;
vzhledem k tomu, že technický pokrok vyžaduje rychlé přizpůsobování technických požadavků stanovených směrnicemi o detergentech; že pro usnadnění provádění nezbytných opatření určených k dosažení tohoto cíle je třeba stanovit postup předpokládající úzkou spolupráci mezi členskými státy a Komisí prostřednictvím Výboru pro přizpůsobení technickému pokroku směrnic pro odstranění technických překážek obchodu na úseku detergentů,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Tato směrnice se týká metod zkoušení biologické rozložitelnosti neiontových povrchově aktivních látek přítomných v detergentech definovaných v článku 1 směrnice 73/404/EHS.
Článek 2
V souladu s článkem 4 směrnice 73/404/EHS členské státy zakáží na svém území uvádění na trh a používání detergentu, je-li hodnota biologické rozložitelnosti neiontových povrchově aktivních látek v něm obsažených stanovená některou z těchto metod menší než 80 %:
- metoda OECD, zveřejněná v technické zprávě OECD ze dne 11. června 1976, "Metoda navržená pro stanovení biologické rozložitelnosti povrchově aktivních látek používaných v syntetických detergentech",
- metoda používaná v Německu, zavedená "Nařízením o rozložitelnosti iontových a neiontových povrchově aktivních látek v pracích a čisticích prostředcích" ze dne 30. ledna 1977, zveřejněná v Bundesgesetzblatt, 1977, část I, s. 244, ve znění nařízení ze dne 18. června 1980 zveřejněného v Bundesgesetzblatt, 1980, část I, s. 706,
- metoda používaná ve Francii, schválená vyhláškou ze dne 28. prosince 1977, zveřejněná v Journal officiel de laRépublique française ze dne 18. ledna 1978 a v technické normě T 73-270 z března 1974, zveřejněné Association française de normalisation (AFNOR),
- metoda používaná ve Spojeném království, nazvaná "Zkouška v porézní nádobě", jak je popsána v Technické zprávě č. 70/1978 Střediska pro výzkum vod (Water Research Centre).
Článek 3
Postupem stanoveným v čl. 5 odst. 2 směrnice 73/404/EHS bude stanovisko laboratoře k neiontovým povrchově aktivním látkám založeno na referenční metodě (postupu potvrzující zkoušky), která je popsána v příloze této směrnice.
Článek 4
Změny požadované pro přizpůsobení přílohy technickému pokroku budou přijaty v souladu s postupem stanoveným v článku 7b směrnice 73/404/EHS.
Článek 5
Ve směrnici 73/404/EHS se vkládají tyto články: "Článek 2a
1. Do 31. března 1986: a) členské státy mohou vyjmout tyto výrobky z požadavků prvního odstavce článku 2: nízkopěnivé alkenoxidové přísady k takovým látkám, jako jsou alkoholy, alkylfenoly, glykoly, polyoly, mastné kyseliny, amidy nebo aminy, používané ve výrobcích na mytí nádobí;
b) požadavky čl. 2 odst. 1 se nevztahují na alkáliím odolné alkyl- a alkylarylpolyglykolethery na konci blokované a na látky uvedené v pododstavci a) používané v čistících prostředcích pro průmysl potravin, nápojů a zpracování kovů.
2. Odstavec 1 se použije na výše uvedené neiontové povrchově aktivní látky, které jsou uváděny na trh po 30. září 1983, a pouze tehdy, mají-li vyšší úroveň biologické rozložitelnosti než existující výrobky pro stejné použití.
3. Používání neiontových povrchově aktivních látek využívající přechodné výjimky uvedené v odstavcích 1 a 2 nesmí být za běžných podmínek používání škodlivé pro zdraví lidí nebo zvířat. Článek 7a
1. Zřizuje se Výbor pro přizpůsobení technickému pokroku směrnic pro odstranění technických překážek obchodu na úseku detergentů, dále jen "výbor", který se skládá ze zástupců členských států a předsedá mu zástupce Komise.
2. Výbor přijme svůj jednací řád. Článek 7b
1. Má-li být zahájen postup podle tohoto článku, přednese věc výboru jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu, nebo na žádost zástupce členského státu.
2. Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k návrhu ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci.
Stanovisko se přijímá většinou stanovenou v čl. 138 odst.
Předseda nehlasuje.
3. a) Komise přijme zamýšlená opatření, jsou-li v souladu se stanoviskem výboru.
b) Pokud zamýšlená opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, předloží Komise Radě neprodleně návrh opatření, která mají být přijata.
Rada rozhodne kvalifikovanou většinou.
c) Pokud Rada nerozhodne do tří měsíců ode dne, kdy jí byl návrh předložen, přijme navrhovaná opatření Komise. Článek 7c
1. V souladu s postupem stanoveným v článku 7b: - odkazy na zkušební metody ve směrnicích uvedených v článku 4 budou v případě potřeby aktualizovány nebo doplňovány dalšími odkazy na zkušební metody zavedené v ostatních členských státech,
- referenční metody (potvrzující zkouška) v přílohách směrnic uvedených v článku 4 budou upravovány za účelem jejich přizpůsobení technickému pokroku.
2. Tyto úpravy nesmí ovlivňovat nebo pozměňovat v záporném smyslu požadavky na biologickou rozložitelnost povrchově aktivních látek, které již byly stanoveny v souladu s článkem 4."
Článek 6
1. Členské státy uvedou v účinnost předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do osmnácti měsíců po jejím oznámení. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy sdělí Komisi znění vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 7
Tato směrnice je určena členským státům.
SMĚRNICE KOMISE
ze dne 17. března 1982,
kterou se přizpůsobuje technickému pokroku směrnice Rady 76/756/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se montáže zařízení pro osvětlení a světelnou signalizaci motorových vozidel a jejich přípojných vozidel
(82/244/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 70/156/EHS ze dne 6. února 1970 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu motorových vozidel a jejich přípojných vozidel[1], naposledy pozměněnou směrnicí 80/1267/EHS[2] a aktem o přistoupení Řecka, a zejména na článek 11 uvedené směrnice,
s ohledem na směrnici Rady 76/756/EHS ze dne 27. července 1976 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se montáže zařízení pro osvětlení a světelnou signalizaci motorových vozidel a jejich přípojných vozidel[3], naposledy pozměněnou směrnicí Komise 80/233/EHS[4], a zejména na článek 4 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že na základě získaných zkušeností a s ohledem na technický pokrok lze nyní nejen doplnit určité požadavky a uvést je do souladu se skutečnými zkušebními podmínkami, ale také požadavky zpřísnit za účelem zvýšení bezpečnosti cestujících ve vozidle i ostatních účastníků provozu na pozemních komunikacích;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro přizpůsobování směrnic o odstraňování technických překážek obchodu v oblasti motorových vozidel technickému pokroku,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Přílohy I a II směrnice 76/756/EHS se mění v souladu s přílohou této směrnice.
Článek 2
1.
Od 1. října 1982 nesmí žádný členský stát z důvodů týkajících se montáže zařízení pro osvětlení a světelnou signalizaci, ať povinných nebo nepovinných, uvedených v bodech 1.5.7 až 1.5.20 přílohy I směrnice 76/756/EHS:
- odmítnout udělit EHS schválení typu nebo vydat doklad uvedený v čl. 10 odst. 1 poslední odrážce směrnice 70/156/EHS nebo udělit vnitrostátní schválení typu pro typ vozidla, ani
- zakázat první uvedení do provozu vozidla,
pokud montáž daných zařízení pro osvětlení a světelnou signalizaci na tomto typu vozidla nebo na tomto vozidle splňuje požadavky této směrnice.
2.
Od 1. ledna 1983 členské státy
- nesmějí již vydat doklad uvedený v čl. 10 odst. 1 poslední odrážce směrnice 70/156/EHS pro typ vozidla, u nějž montáž zařízení pro osvětlení a světelnou signalizaci nesplňuje požadavky této směrnice, a
- mohou odmítnout udělit vnitrostátní schválení typu pro typ vozidla, u nějž montáž zařízení pro osvětlení a světelnou signalizaci nesplňuje požadavky této směrnice.
3.
Od 1. října 1984 mohou členské státy zakázat první uvedení do provozu vozidla, pro která byl certifikát týkající se montáže zařízení pro osvětlení a světelnou signalizaci podle článku 10 směrnice 70/156/EHS vydán po 1. říjnu 1979, pokud montáž těchto zařízení nesplňuje požadavky této směrnice.
Článek 3
Členské státy uvedou v účinnost předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. října 1982 a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 4
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Komise
ze dne 13. dubna 1982,
kterou se mění přílohy směrnic Rady 66/401/EHS a 69/208/EHS o uvádění osiva pícnin a osiva olejnin a přadných rostlin na trh a směrnice 78/386/EHS a 78/388/EHS
(82/287/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 66/401/EHS ze dne 14. června 1966 o uvádění osiva pícnin na trh [1], naposledy pozměněnou směrnicí 81/126/EHS [2], a zejména na článek 21a uvedené směrnice,
s ohledem na směrnici Rady 69/208/EHS ze dne 30. června 1969 o uvádění osiva olejnin a přadných rostlin na trh [3], naposledy pozměněnou směrnicí 81/126/EHS, a zejména na článek 20a uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že z níže uvedených důvodů by měly být změněny přílohy I a II směrnic 66/401/EHS a 69/208/EHS s ohledem na vývoj vědeckých a technických poznatků;
vzhledem k tomu, že požadavky na množitelský porost a osivo, včetně norem odrůdové čistoty, by měly být změněny tak, aby byly v souladu s úpravou odrůdového uznávání osiva určeného pro mezinárodní obchod stanovenou Organizací pro hospodářskou spolupráci a rozvoj (OECD); že by proto měly být změněny s ohledem na nejnovější vývoj lhůty pro uvedení v platnost stanovené v čl. 2 druhé odrážce směrnice Komise 78/386/EHS ze dne 18. dubna 1978, kterou se mění přílohy směrnice 66/401/EHS o uvádění osiva pícnin na trh [4], naposledy pozměněné směrnicí 81/126/EHS, a v čl.
2 odst. 1 první odrážce směrnice Komise 78/388/EHS ze dne 18. dubna 1978, kterou se mění přílohy směrnice 69/208/EHS o uvádění osiva olejnin a přadných rostlin na trh [5], naposledy pozměněné směrnicí 81/126/EHS;
vzhledem k tomu, že za současné situace není možné provést v rámci Společenství harmonizaci požadavků, pokud jde o normy minimální odrůdové čistoty pro množitelský porost nebo osivo v případě hybridů slunečnice; že však má být do 1. července 1983 učiněn pokus stanovit tyto normy, aby bylo dosaženo harmonizace;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro osivo a sadbu v zemědělství, zahradnictví a lesnictví,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Příloha I směrnice 66/401/EHS se mění takto:
1. Ve druhé a třetí větě bodu 4 se za slova "Pisum sativum" vkládají slova "Vicia faba".
2. Ve druhé a třetí větě bodu 4 se zrušují slova "Raphanus sativus ssp. oleifera".
Článek 2
Příloha II směrnice 66/401/EHS se mění takto:
1. V části I se bod 1 nahrazuje tímto:
"Osivo vykazuje dostatečnou odrůdovou pravost a odrůdovou čistotu.
Osivo druhů uvedených níže splňuje zejména následující normy nebo jiné požadavky:
- Minimální odrůdová čistota je rod Poa, apomikční jednoklonné odrůdy: 98 %,
- Pisum sativum, Vicia faba, Brassica napus var. napobrassica, Brassica oleracea conv. acephala:
- certifikované osivo první generace: 99 %,
- certifikované osivo druhé a následných generací: 98 %.
Odrůdová čistota se kontroluje zpravidla při přehlídkách, které se provádějí za podmínek stanovených v příloze I.".
2. V části II se bod 1 nahrazuje tímto:
"Osivo Pisum sativum, Brassica napus var. napobrassica, Brassica oleracea conv. acephala, Vicia faba a apomikčních jednoklonných odrůd rodu Poa splňuje následující normy a jiné požadavky:
Minimální odrůdová čistota je 99,7 %.
Odrůdová čistota se kontroluje zpravidla při úředních inspekcích v terénu, které se provádějí za podmínek stanovených v příloze I."
Článek 3
Příloha I směrnice 69/208/EHS se mění takto:
Bod 3 se nahrazuje tímto:
"Množitelský porost vykazuje dostatečnou odrůdovou pravost a odrůdovou čistotu.
Porosty Brassica juncea, Brassica nigra, Cannabis sativa, Carum carvia rodu Gossypium sp. splňují zejména následující požadavky:
- jednu na 30 m2 pro produkci základního osiva,
- jednu na 10 m2 pro produkci certifikovaného osiva."
Článek 4
Příloha II směrnice 69/208/EHS se mění takto:
V části I se bod 1 nahrazuje tímto:
"Osivo vykazuje dostatečnou odrůdovou pravost a odrůdovou čistotu. Osivo níže uvedených druhů splňuje zejména následující normy nebo jiné požadavky: Druh a kategorie _BAR_ Odrůdová čistota nejméně (v %) _BAR_ 1 _BAR_ 2 _BAR_ Arachis hypogaea: —základní osivo _BAR_ 99,7 _BAR_ —certifikované osivo _BAR_ 99,5 _BAR_
—certifikované osivo _BAR_ 99,7 _BAR_ Brassica napus ssp. oleifera, pícninové odrůdy, Brassica rapa, pícninové odrůdy, Helianthus annuus, kromě hybridních odrůd včetně jejich komponentů, Sinapis alba: —základní osivo _BAR_ 99,7 _BAR_ —certifikované osivo první generace _BAR_ 99 _BAR_ —certifikované osivo druhé a následujících generací _BAR_ 98 _BAR_ Linum usitatissimum: —základní osivo _BAR_ 99,7 _BAR_ —certifikované osivo první generace _BAR_ 98 _BAR_ —certifikované osivo druhé a třetí generace _BAR_ 97,5 _BAR_ Papaver somniferum: —základní osivo _BAR_ 99 _BAR_ —certifikované osivo _BAR_ 98 _BAR_ Glycine max: —základní osivo _BAR_ 97 _BAR_
—certifikované osivo _BAR_ 95 _BAR_ Odrůdová čistota se kontroluje zpravidla při přehlídkách, které se provádějí za podmínek stanovených v příloze I."
Článek 5
2 odst. 1 druhé odrážce směrnice 78/386/EHS se slova "1. ledna 1982" nahrazují slovy "ke dni, který bude stanoven později".
Článek 6
V čl. 2 odst. 1 druhé odrážce směrnice 78/388/EHS se slova "1. ledna 1982" nahrazují slovy "ke dni, který bude stanoven později".
Článek 7
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu
- s články 5 a 6 k 1. lednu 1982,
- s článkem 2, pokud jde o rod Poa, k 1. lednu 1983,
- s ostatními ustanoveními této směrnice nejpozději 1. ledna 1983.
2. Členské státy zajistí, aby uvádění osiva na trh nepodléhalo žádným omezením na základě rozdílných dat pro provedení této směrnice podle odst. 1 třetí odrážky.
Článek 8
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Komise
ze dne 2. dubna 1982,
kterou se přizpůsobuje technickému pokroku směrnice Rady 76/115/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se kotevních úchytů bezpečnostních pásů motorových vozidel
(82/318/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 70/156/EHS ze dne 6. února 1970 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu motorových vozidel a jejich přípojných vozidel [1], naposledy pozměněnou směrnicí 80/1267/EHS [2], a zejména na článek 11 uvedené směrnice,
s ohledem na směrnici Rady 76/115/EHS ze dne 18. prosince 1975 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se kotevních úchytů bezpečnostních pásů motorových vozidel [3], naposledy pozměněnou směrnicí 81/575/EHS [4], a zejména na článek 6 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že v zájmu bezpečnosti silničního provozu rozšířila Rada směrnicí 81/575/EHS oblast působnosti směrnice 76/115/EHS, která dosud byla omezena na vozidla kategorie M1 definovaná v příloze I směrnice 70/156/EHS, na všechny kategorie motorových vozidel; že toto rozšíření oblasti působnosti bylo umožněno technickým pokrokem, kterého bylo mezitím dosaženo; že provedení tohoto opatření nicméně vyžaduje sladění požadavků a zkoušek uvedených ve směrnici s rozšířenou oblastí působnosti; že zkušenosti získané při uplatňování směrnice odhalily potřebu většího souladu některých ustanovení se skutečnými podmínkami zkoušek;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro přizpůsobování směrnic o odstraňování technických překážek obchodu v oblasti motorových vozidel technickému pokroku,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Přílohy I, II a III směrnice 76/115/EHS se mění v souladu s přílohou této směrnice.
Článek 2
1.
Od 1. října 1982 nesmějí členské státy u motorových vozidel kategorie M1 z důvodů týkajících se kotevních úchytů bezpečnostních pásů
- odmítnout udělit EHS schválení typu nebo vydat doklad uvedený v čl. 10 odst. 1 poslední odrážce směrnice 70/156/EHS nebo udělit vnitrostátní schválení typu pro typ motorového vozidla ani
- zakázat první uvedení vozidla do provozu,
pokud kotevní úchyty bezpečnostních pásů tohoto typu vozidla nebo tohoto vozidla splňují požadavky směrnice 76/115/EHS ve znění této směrnice.
2.
Od 1. října 1983 u motorových vozidel kategorie M1 členské státy
- nesmějí již vydat doklad uvedený v čl. 10 odst. 1 poslední odrážce směrnice 70/156/EHS pro typ motorového vozidla, jehož kotevní úchyty bezpečnostních pásů nesplňují požadavky směrnice 76/115/EHS ve znění této směrnice, a
- mohou odmítnout udělit vnitrostátní schválení pro typ motorového vozidla, jehož kotevní úchyty bezpečnostních pásů nesplňují požadavky směrnice 76/115/EHS ve znění této směrnice.
V případě určitých vozidel se skládací nebo s odnímatelnou střechou schválených jako typ podle bodu 4.3.2 přílohy I směrnice 76/115/EHS v původním znění se uvedené datum nahrazuje dnem 1. října 1986.
3.
Od 1. října 1984 mohou členské státy zakázat první uvedení do provozu vozidel kategorie M1, jejichž kotevní úchyty bezpečnostních pásů nesplňují požadavky směrnice 76/115/EHS ve znění této směrnice.
Toto ustanovení se nevztahuje na určitá vozidla se skládací nebo s odnímatelnou střechou schválená jako typ podle bodu 4.3.2 přílohy I směrnice 76/115/EHS v původním znění.
Článek 3
1.
Od 1. října 1982 nesmějí členské státy z důvodů týkajících se kotevních úchytů bezpečnostních pásů u vozidel kategorií jiných než M1
- odmítnout udělit EHS schválení typu nebo vydat doklad uvedený v čl. 10 odst. 1 poslední odrážce směrnice 70/156/EHS nebo udělit vnitrostátní schválení typu pro typ motorového vozidla ani
- zakázat první uvedení vozidla do provozu,
pokud kotevní úchyty bezpečnostních pásů tohoto typu vozidla nebo tohoto vozidla splňují požadavky směrnice 76/115/EHS ve znění této směrnice.
2. Odchylně od odstavce 1 nesmějí členské státy z důvodů týkajících se kotevních úchytů bezpečnostních pásů
- odmítnout do 30. září 1986 udělit EHS schválení typu nebo vydat doklad uvedený v čl.
10 odst. 1 poslední odrážce směrnice 70/156/EHS nebo udělit vnitrostátní schválení typu pro typ motorového vozidla kategorie N2 nebo N3 ani
- zakázat do 30. září 1987 první uvedení vozidla některé z těchto kategorií do provozu,
pokud tento typ vozidel nebo toto vozidlo nejsou vybaveny kotevními úchyty bezpečnostních pásů.
Článek 4
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 30. září 1982.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 5
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Komise
ze dne 2. dubna 1982,
kterou se přizpůsobuje technickému pokroku směrnice Rady 77/541/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se bezpečnostních pásů a zádržných systémů motorových vozidel
(82/319/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 70/156/EHS ze dne 6. února 1970 o sbližování právních předpisů členských států týkající se schvalování typu motorových vozidel a jejich přípojných vozidel [1], naposledy pozměněnou směrnicí 80/1267/EHS [2], a zejména na článek 11 uvedené směrnice,
s ohledem na směrnici Rady 77/541/EHS ze dne 28. června 1977 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se bezpečnostních pásů a zádržných systémů motorových vozidel [3], naposledy pozměněnou směrnicí 81/576/EHS [4], a zejména na článek 10 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že v zájmu bezpečnosti silničního provozu rozšířila Rada směrnicí 81/576/EHS na všechny kategorie motorových vozidel rozsah působnosti směrnice 77/541/EHS, která byla původně omezena na vozidla kategorie M1 podle definice v příloze I směrnice 70/156/EHS; že toto rozšíření rozsahu působnosti umožnil technický pokrok, kterého bylo mezitím dosaženo; že zavedení takového opatření však nutně vyžaduje vyrovnání požadavků a zkoušek podle této směrnice s rozšířeným rozsahem její působnosti; že zkušenosti získané při používání směrnice prokázaly potřebu, aby některá ustanovení byla více přizpůsobena skutečným zkušebním podmínkám;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro přizpůsobování směrnic o odstraňování technických překážek obchodu v oblasti motorových vozidel technickému pokroku,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Přílohy I, III, VI, VII, VIII, IX, X a XIV směrnice 77/541/EHS se mění v souladu s přílohou této směrnice.
Článek 2
1.
Od 1. října 1982 nesmějí členské státy
a) z důvodů týkajících se bezpečnostních pásů a zádržných systémů
- odmítnout udělit EHS schválení typu nebo vydat doklad uvedený v čl. 10 odst. 1 poslední odrážce směrnice 70/156/EHS nebo udělit vnitrostátní schválení typu pro typ motorového vozidla kategorie M1, ani
- zakázat první uvedení do provozu vozidla kategorie M1,
pokud bezpečnostní pásy a zádržné systémy tohoto typu vozidla nebo tohoto vozidla splňují požadavky směrnice 77/541/EHS ve znění této směrnice;
b) - odmítnout udělit EHS schválení typu konstrukční části pro typ bezpečnostního pásu nebo zádržného systému určeného pro montáž do vozidla kategorie M1, který splňuje požadavky směrnice 77/541/EHS ve znění této směrnice, ani
- zakázat uvedení na trh takového bezpečnostního pásu nebo zádržného systému, který je opatřen značkou EHS schválení typu konstrukční části podle této směrnice.
2.
Od 1. října 1983 členské státy
a) - nesmějí již vydat doklad uvedený v čl. 10 odst. 1 poslední odrážce směrnice 70/156/EHS pro typ motorového vozidla kategorie M1 a
- mohou odmítnout udělit vnitrostátní schválení typu pro typ motorového vozidla kategorie M1,
jehož bezpečnostní pásy nebo zádržné systémy nesplňují požadavky směrnice 77/541/EHS ve znění této směrnice;
b) mohou odmítnout udělit EHS schválení typu konstrukční části pro typ bezpečnostního pásu nebo zádržného systému určeného pro montáž do vozidel kategorie M1, který nesplňuje požadavky směrnice 77/541/EHS ve znění této směrnice.
3.
Od 1. října 1990 členské státy
- mohou zakázat první uvedení do provozu motorového vozidla kategorie M1, jehož bezpečnostní pásy a zádržné systémy nesplňují požadavky směrnice 77/541/EHS ve znění této směrnice, a
- mohou zakázat uvedení na trh bezpečnostního pásu nebo zádržného systému, který je určen pro montáž do vozidel kategorie M1 a který není označen značkou EHS schválení typu konstrukční části podle této směrnice.
Článek 3
Od 1. října 1982 nesmějí členské státy
a) z důvodů týkajících se bezpečnostních pásů a zádržných systémů
- odmítnout udělit EHS schválení typu nebo vydat doklad uvedený v čl. 10 odst. 1 poslední odrážce směrnice 70/156/EHS nebo udělit vnitrostátní schválení typu pro typ motorového vozidla kategorie jiné než M1, ani
- zakázat první uvedení do provozu vozidla některé z těchto kategorií,
pokud bezpečnostní pásy a zádržné systémy tohoto typu vozidla nebo tohoto vozidla splňují požadavky směrnice 77/541/EHS ve znění této směrnice;
b) - odmítnout udělit EHS schválení typu konstrukční části pro typ bezpečnostního pásu nebo zádržného systému určeného k montáži do vozidel kategorií jiných než M1, který splňuje požadavky směrnice 77/541/EHS ve znění této směrnice, ani
- zakázat uvedení na trh bezpečnostního pásu nebo zádržného systému, který je určen k montáži do vozidel těchto kategorií a který je opatřen značkou EHS schválení typu konstrukční části podle této směrnice.
Článek 4
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 30. září 1982.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 5
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Komise
ze dne 6. května 1982,
kterou se mění směrnice Rady 68/193/EHS o uvádění révového vegetativního množitelského materiálu na trh
(82/331/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 68/193/EHS ze dne 9. dubna 1968 o uvádění révového vegetativního množitelského materiálu na trh [1], naposledy pozměněnou směrnicí 78/692/EHS [2],
vzhledem k tomu, že zmíněná směrnice stanoví požadavky na balení množitelského materiálu;
vzhledem k tomu, že se na trhu objevily nové typy balení, což umožňuje zmírnit uvedené požadavky a současně zachovat požadované záruky pravosti;
vzhledem k tomu, že zmíněné požadavky by proto měly být přizpůsobeny novému stavu;
vzhledem k tomu, že opatření uvedená v této směrnici jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro osivo a sadbu v zemědělství, zahradnictví a lesnictví,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 68/193/EHS se mění takto:
V bodě 1 tabulky v příloze III se doplňují slova: "nebo, jsou-li použity plastové sáčky obdobných balení, 50 nebo 100, přičemž se na ně nevztahuje čl. 10 odst.
V bodě 2 tabulky v příloze III se doplňují slova: "nebo, jsou-li použity plastové sáčky obdobných balení, 100, přičemž se na ně nevztahuje čl. 10 odst.
Článek 2
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí 1. července 1982.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 17. května 1982,
kterou se podruhé mění směrnice 76/768/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se kosmetických prostředků
(82/368/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že provádění směrnice Rady 76/768/EHS ze dne 27. července 1976 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se kosmetických prostředků [4] ve znění směrnice 79/661/EHS [5] ukázalo, že by měly být provedeny určité změny příloh II, III, IV a V;
vzhledem k tomu, že by pro ochranu veřejného zdraví měla být přijata opatření týkající se povinných varování na etiketách kosmetických prostředků obsahujících kyselinu thioglykolovou, její soli a estery;
vzhledem k tomu, že se použití peroxidu vodíku neomezuje na oxidační barviva pro barvení vlasů; že by tedy mělo být povoleno také použití této látky pro prostředky pro péči o vlasy s požadavkem, aby pro ochranu zdraví byla na etiketě tištěna určitá varování;
vzhledem k tomu, že za určitých podmínek není nezbytné uvádět na etiketě obsah formaldehydu, není-li tato látka použita jako přísada kosmetického prostředku, ale je nevyhnutelně přítomna jako reziduum ze zpracování surovin;
vzhledem k tomu, že by měla být stanovena oblast aplikace a/nebo použití hydrochinonu;
vzhledem k tomu, že by měla být stanovena nejvyšší povolená koncentrace hydroxidu draselného nebo hydroxidu sodného v depilačních prostředcích;
vzhledem k tomu, že podle článku 5 směrnice 76/768/EHS může být přijato rozhodnutí týkající se látek uvedených v části I přílohy IV uvedené směrnice;
vzhledem k tomu, že části 2 a 3 přílohy IV téže směrnice neodpovídají seznamu barviv skutečně používaných při přípravě kosmetických prostředků; že by tento seznam měl tedy být aktualizován;
vzhledem k tomu, že na základě nejnovějšího vědeckého a technického výzkumu je možné vypracovat seznam látek povolených pro použití jako konzervační přísady;
vzhledem k tomu, že by měl být zaveden postup rychlé aktualizace příloh;
vzhledem k tomu, že přítomnost stopových množství látek, které kosmetické prostředky podle přílohy II směrnice 76/768/EHS nesmějí obsahovat, je při správné výrobní praxi technologicky nevyhnutelná; že by tedy v této souvislosti měly být přijaty určitá opatření;
vzhledem k tomu, že anglická, německá a nizozemská verze směrnice 76/768/EHS ze dne 27. července 1976 obsahuje tiskové chyby, které by měly být opraveny,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 76/768/EHS se mění podle níže uvedených ustanovení.
Článek 2
Příloha II se mění takto:
- nadpis se nahrazuje tímto:
"Seznam látek, které nesmějí být součástí složení kosmetických prostředků",
- číslo
"46 Barnaté soli"
se nahrazuje tímto: "Barnaté soli, s výjimkou síranu barnatého a sulfidu barnatého, za podmínek stanovených v příloze III části 1, laků a pigmentů se síranem barnatým připravených z barviv uvedených v příloze III části 2 a v příloze IV částech 2 a 3 a označených 1 (Ba)",
- číslo
"191 Kyselina fluorovodíková"
se nahrazuje tímto: "Kyselina fluorovodíková, její obvyklé soli, její komplexy a hydrofluoridy, s výjimkou látek uvedených v příloze III části 1",
- číslo
"221 Rtuť a její sloučeniny" se nahrazuje tímto:
"Rtuť a její sloučeniny, s výjimkou látek uvedených v příloze V a v příloze VI části 2",
- v čísle 268 se slova
"Fenol a jeho alkalické soli, s výjimkou látek uvedených v příloze III" nahrazují slovy:
"Kyselina pikrová", - číslo
"321 Thiomočovina a její deriváty, s výjimkou látek uvedených v příloze IV části 1" se nahrazuje tímto:
"Thiomočovina a její deriváty, s výjimkou látky uvedené v příloze III části 1",
- číslo
"350 Tetrabromsalicylanilidy"
se nahrazuje tímto: "Tetrabromsalicylanilidy, s výjimkou nečistot tribromsalicylanilidu podle kritérií stanovených v příloze IV části 1",
- číslo
"351 Dibromsalicylanilidy, např. metabromsalan* a dibromsalan"
se nahrazuje tímto: "Dibromsalicylanilidy, s výjimkou nečistot tribromsalicylanilidu podle kritérií stanovených v příloze IV části 1",
- číslo
"360 Sassafras officinale Nees, olej obsahující safrol"
se nahrazuje tímto: "Safrol, s výjimkou obvyklého obsahu v použitých přírodních esencích a za předpokladu, že koncentrace nepřekročí:
100 ppm v konečném výrobku,
50 ppm v prostředcích pro péči o zuby a v prostředcích pro ústní hygienu a za předpokladu, že safrol nebude přítomen v zubních pastách určených výslovně pro děti".
Článek 3
1. V příloze III se část 1 nahrazuje přílohou 1 této směrnice.
2. V příloze III se část 2 mění takto:
a) Červená barviva
- ve třetím a šestém sloupci se zrušují čísla:
- "E 180" u barviva č.
10 odpovídajícího číslu podle colour indexu 15850,
- "E 420" u barviva č.
26 odpovídajícího číslu podle colour indexu 77015;
- v druhém sloupci se:
číslo "15630 (Ba)" nahrazuje číslem "15630: 1 (Ba)",
číslo "15630 (Sr)" nahrazuje číslem "15630: 3 (Sr)",
číslo "15865 (Sr)" nahrazuje číslem "15865: 3 (Sr)",
číslo "45170 (Ba)" nahrazuje číslem "45170: 1 (Ba)";
b) Oranžová a žlutá barviva
u barviva č.
23 se číslo podle colour indexu "45395" ve druhém sloupci nahrazuje číslem "45396";
c) Zelená a modrá barviva
u barviva č.
4 odpovídajícího číslu podle colour indexu 44090 se do třetího a šestého sloupce vkládá číslo "E 142";
d) Fialová, hnědá, černá a bílá barviva
- vypouští se barvivo č.
8 odpovídající číslu podle colour indexu 77005,
- u barviv č.
12 a 13 odpovídajícím číslům podle colour indexu 77266 a 77267 se ve třetím a šestém sloupci v uvedeném pořadí vypouští slova "Část E 153" a "E 153",
- doplňuje se referenční číslo "26" a do třetího a šestého sloupce se u tohoto referenčního čísla vkládají slova "Část E 153" a "E 153" v uvedeném pořadí;
e) Poznámka pod čarou (4)
doplňuje se věta, která zní:
"Nadále podléhají obecným kritériím stanoveným v příloze III směrnice z roku 1962 týkající se barviv, jestliže bylo číslo E "v uvedené směrnici zrušeno.""
Článek 4
1. V příloze IV se část 1 nahrazuje přílohou 2 této směrnice.
2. V příloze IV se část 2 mění takto:
a) Červená barviva
- zrušují se následující barviva:
Referenční číslo _BAR_ Číslo podle colour indexu _BAR_
2 _BAR_ 12350 _BAR_
3 _BAR_ 12385 _BAR_
14 _BAR_ 75580 _BAR_
- u referenčního čísla 5 se čísla "15500" a "15500 (Ba)" ve druhém sloupci nahrazují číslem "17200" a zrušuje se odkaz na oblast aplikace ve čtvrtém sloupci;
- u barviva č.
6 se číslo "15585 (Ba)" ve druhém sloupci nahrazuje číslem "15585: 1 (Ba)";
b) Oranžová a žlutá barviva
u referenčního čísla 2 se číslo podle colour indexu "45340" ve druhém sloupci nahrazuje číslem "40850" a vkládá se číslo "E 161 g" ve třetím a šestém sloupci;
d) Fialová, hnědá, černá a bílá barviva
zrušuje se barvivo č.
8 odpovídající číslu podle colour indexu 77718;
e) Poznámka pod čarou (4)
doplňuje se věta, která zní:
"Nadále podléhají obecným kritériím stanoveným v příloze III výše uvedené směrnice, jestliže bylo číslo "E" v uvedené směrnici zrušeno."
3. V příloze IV se část 3 nahrazuje přílohou 3 této směrnice.
Článek 5
V příloze V se
- slova
"2.
Hexachlorofen (pro veškerá použití, která nejsou uvedena v příloze III části 1)"
nahrazují slovy:
"2.
Hexachlorofen (pro veškerá použití, která nejsou uvedena v příloze VI části 1)",
- slova
"5.
Stroncium a jeho soli, s výjimkou látek použitých v barvivech uvedených v příloze III části 2 a v příloze IV částech 2 a 3"
nahrazují slovy:
"5.
Stroncium a jeho soli, s výjimkou sulfidu strontnatého, za podmínek stanovených v příloze III části 1 a solí stroncia použitých v barvivech uvedených příloze III části 2 a v příloze IV částech 2 a 3 a označených: 3 (Sr)",
- slova
"6.
Zirkonium a jeho deriváty"
nahrazují slovy:
"6.
Zirkonium a jeho sloučeniny",
- doplňují slova
"10.
Chloroform.
11.
Hydrochinon pro použití jako zesvětlovač kůže."
Článek 6
Doplňuje se příloha VI uvádějící látky, které smějí být použity jako konzervační přísady při výrobě kosmetických prostředků za podmínek stanovených v uvedené příloze a v její preambuli.
Článek 7
Článek 4 se mění takto:
"Článek 4
1. Aniž jsou dotčeny obecné povinnosti vyplývající z článku 2 členské státy zakáží uvádět na trh kosmetické prostředky obsahující:
a) (beze změn)
b) (beze změn)
c) (beze změn)
d) (beze změn)
e) konzervační přísady, které nejsou uvedeny v příloze VI části 1;
f) konzervační přísady uvedené v příloze VI části 1, u nichž nejsou dodržena stanovená omezení a podmínky, nejsouli jiné koncentrace použity pro zvláštní účely zřejmé ze způsobu obchodní úpravy výrobku.
2. Přítomnost stopových množství látek uvedených v příloze II je povolena za předpokladu, že je tato přítomnost při správné výrobní praxi technicky nevyhnutelná a že je v souladu s článkem 2."
Článek 8
Článek 5 se mění takto:
"Článek 5
Členské státy do 31. prosince 1985 povolí uvádět na trh kosmetické prostředky obsahující:
a) (beze změn)
b) (beze změn)
c) (beze změn)
d) konzervační přísady uvedené v příloze VI části 2 v souladu se stanovenými omezeními a podmínkami; tyto látky však mohou být použity v jiných koncentracích pro zvláštní účely zřejmé ze způsobu obchodní úpravy výrobku.
Dne 1. ledna 1986 budou tyto látky, barviva a konzervační přísady:
- povoleny s konečnou platností,
- zakázány s konečnou platností (příloha II),
- ponechány po určené období v příloze IV nebo VI nebo
- odstraněny ze všech příloh této směrnice."
Článek 9
V čl. 6 odst. 1 písm. d) se slova "v přílohách III a IV" nahrazují slovy "v přílohách III, IV a VI".
Článek 10
Článek 8 se mění takto:
"Článek 8
1. (beze změn)
2. Změny nezbytné pro přizpůsobení příloh II až VI technickému pokroku se přijmou stejným postupem po konzultaci s Vědeckým výborem pro kosmetologii z podnětu Komise nebo členského státu.
V případě příloh III až VI je však tento postup použitelný do 31. prosince 1988.
Rada na návrh Komise jednomyslně přijme příslušná opatření nejpozději šest měsíců před tímto dnem."
Článek 11
Vkládá se nový článek, který zní:
"Článek 8a
1. Odchylně od článku 4 a bez dotčení čl. 8 odst. 2 může členský stát na svém území povolit použití jiných látek, které nejsou obsaženy v seznamech povolených látek, pro určité kosmetické prostředky uvedené ve vnitrostátním povolení při dodržení následujících podmínek:
a) povolení musí být omezeno na období nejvýše tří let;
b) členský stát musí provést úřední kontrolu kosmetických prostředků vyrobených z látky nebo přípravku, jejichž použití povolil;
c) takto vyrobené kosmetické prostředky musí mít výrazné označení, které bude stanoveno v povolení.
2. Členský stát předá Komisi a ostatním členským státům znění jakéhokoli rozhodnutí o povolení přijatého podle odstavce 1 do dvou měsíců ode dne nabytí účinnosti takového rozhodnutí.
3. Před uplynutím období tří let stanoveného v odstavci 1 může členský stát předložit Komisi žádost o zařazení látky, jíž udělil vnitrostátní povolení podle odstavce 1, do seznamu povolených látek.
Zároveň předloží podpůrnoudokumentaci uvádějící důvody, na jejichž základě považuje toto zařazení za oprávněné, a uvede použití, pro něž jsou látka nebo přípravek určeny.
Do 18 měsíců od předložení žádosti se na základě nejnovějších vědeckých a technických poznatků a po konzultaci s Vědeckým výborem pro kosmetologii z podnětu Komise nebo členského státu přijme postupem podle článku 10 rozhodnutí, zda může být dotyčná látka zařazena do seznamu povolených látek, nebo zda by vnitrostátní povolení mělo být zrušeno.
Bez ohledu na odst. 1 písm. a) zůstane vnitrostátní povolení v platnosti, dokud nebude přijato rozhodnutí o žádosti o zařazení do seznamu."
Článek 12
1. Anglická jazyková verze se opravuje podle přílohy 5.
2. Německá jazyková verze se opravuje podle přílohy 6.
3. Nizozemská jazyková verze se opravuje podle přílohy 7.
Článek 13
1. Členské státy přijmou veškerá nezbytná opatření k tomu, aby zajistily, že od 1. ledna 1986 nebudou výrobci ani dovozci usazení ve Společenství uvádět na trh výrobky, které nesplňují požadavky této směrnice.
2. Členské státy přijmou veškerá nezbytná opatření k tomu, aby zajistily, že od 31. prosince 1987 nebude nadále možné prodat ani přenechat výrobky uvedené v prvním odstavci konečnému spotřebiteli.
Článek 14
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s ustanoveními této směrnice nejpozději do 31. prosince 1983 a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy zajistí, aby byla Komisi sdělena znění vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 15
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 14. června 1982,
kterou se mění směrnice 77/391/EHS a zavádějí doplňující opatření Společenství k eradikaci brucelózy, tuberkulózy a leukózy u skotu
(82/400/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na články 43 a 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že směrnice Rady 77/391/EHS ze dne 17. května 1977, kterou se zavádějí opatření Společenství k eradikaci brucelózy, tuberkulózy a leukózy skotu [4], naposledy pozměněná směrnicí 81/476/EHS [5], omezila trvání opatření na dobu tří let;
vzhledem k tomu, že s ohledem na dosažené výsledky a na uspokojivý vývoj programů předložených členskými státy je nutno, za účelem dosažení stanovených cílů, stanovit doplňující opatření na dobu dvou let a umožnit jeho financování;
vzhledem k tomu, že čl.
29 odst. 3 směrnice Rady 78/52/EHS ze dne 13. prosince 1977, kterou se stanoví kritéria Společenství pro národní plány k eradikaci brucelózy, tuberkulózy a leukózy skotu [6] uvádí, že původně tříleté období začíná běžet k datu stanovenému Komisí v jejím rozhodnutí schvalujícím národní plány k eradikaci těchto chorob; že v důsledku toho národní plány členských států, s výjimkou Itálie a Řecka skončí pro jednotlivé státy k rozdílným datům v průběhu roku 1981; že je nutno, zohledňujíc lhůty nezbytné k provedení technického a finančního přizpůsobení vyžadovaného pro nové opatření, prodloužit dobu trvání původních plánů končících v průběhu roku 1981 až do 31. prosince 1981 včetně;
vzhledem k tomu, že za účelem zapracování případných nezbytných změn promítajících epizootologický vývoj dotyčných chorob do původních plánů tak, aby bylo možno náležitě provádět přijatá opatření, musí členské státy vypracovat plány nové; že doba provádění těchto nových plánů musí být vypočtena tak, aby celý soubor opatření, tj. původní i nový plán, trval celkem pět let,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
K článku 6 směrnice 77/391/EHS se připojuje následující odstavec:
"3. . U členských států, jejichž tříleté plány končí v průběhu roku 1981, se však tříletý plán prodlužuje až do 31. prosince 1981."
Článek 2
1. Zavádí se opatření Společenství kladoucí si za cíl úplnou eradikaci brucelózy, tuberkulózy a leukózy skotu.
2. Doba trvání tohoto doplňujícího opatření je stanovena tak, aby celková doba trvání obou opatření, tj. opatření zavedeného směrnicí 77/391/EHS, a tohoto doplňujícího opatření, byla pět let.
3. Na provedení doplňujícího opatření finančně přispěje Společenství.
Článek 3
1. Členské státy vypracují, v souladu s ustanoveními článků 2, 3 a 4 směrnice 77/391/EHS a v souladu s kritérii stanovenými směrnicí 78/52/EHS, nové plány ke zrychlené eradikaci těchto chorob, a zajistí tak kontinuitu provádění opatření vytyčených v původních plánech, a to za zohlednění dosažených výsledků a za zohlednění nezbytných výše uvedených přizpůsobení.
2. Belgie, Dánsko, Německo, Francie, Irsko a Spojené království sdělí nové plány Komisi nejpozději do dvou měsíců po oznámení této směrnice. Itálie a Řecko pak do 1. ledna 1983.
Článek 4
1. Komise posoudí nové plány předložené v souladu s čl. 3 odst. 2 a určí — na základě jejich souladu se směrnicí 77/391/EHS, se směrnicí 78/52/EHS a s touto směrnicí, jakož i vzhledem k cílům těchto směrnic — zda byly splněny podmínky pro finanční účast Společenství.
2. Do dvou měsíců po obdržení těchto plánů sdělí Komise Stálému veterinárnímu výboru (dále jen "výbor") návrh rozhodnutí.
Výbor vydá stanovisko v souladu s postupem podle článku 8.
3. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro provádění nových plánů k zrychlené eradikaci uvedených v článku 3 a schválených v souladu s odstavcem 2 k datu, které stanoví Komise ve svém schvalujícím rozhodnutí.
Článek 5
1. Členské státy dostanou v míře stanovené v odstavci 3 a v článku 2 podporu Společenství na pokrytí výdajů na opatření přijatá na základě plánů uvedených v článku 3.
2. Společenství členským státům uhradí 72,5 ECU na jednu krávu a 36,25 ECU na jeden kus hovězího dobytka, s výjimkou krav poražených v rámci opatření uvedených v kapitole I směrnice 77/391/EHS.
3. Předpokládaná výpomoc financovaná z rozpočtu Společenství jako náklady na zemědělský sektor se odhaduje na 35 miliónů ECU na dobu provádění opatření uvedených v odstavci 1.
4. Opatření přijatá členskými státy mohou být spolufinancována Společenstvím pouze v případě, že dotyčná ustanovení byla odsouhlasena v souladu s článkem 4.
Článek 6
1. Rozhodnutí Komise týkající se účasti Společenství na financování této směrnice se řídí ustanoveními čl. 7 odst. 1 nařízení Rady (EHS) č. 729/70 ze dne 21. dubna 1970 o financování společné zemědělské politiky [7].
2. Žádosti o platby se týkají porážek provedených členskými státy v průběhu roku a předkládají se do 1. července následujícího roku.
3. Prováděcí pravidla k tomuto článku se stanoví postupem podle článku 13 nařízení (EHS) č. 729/70.
Článek 7
1. Veterinární kontrola provádění plánů se provádí podle článku 10 směrnice 77/391/EHS.
2. Po provedení všech plánů k eradikaci dotyčných chorob předloží Komise Radě obecnou zprávu o dosažených výsledcích, která bude popřípadě zahrnovat i návrhy na další harmonizaci národních preventivních opatření.
Článek 8
1. Má-li být zahájen postup podle tohoto článku, přednese věc výboru neprodleně jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu, nebo na žádost zástupce některého členského státu.
2. Ve výboru je hlasům členských států přidělena váha podle čl. 148 odst. 2 Smlouvy. Předseda nehlasuje.
3. Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor podá své stanovisko k tomuto návrhu ve lhůtě, kterou určí jeho předseda podle naléhavosti věci.
Stanovisko se přijímá většinou čtyřiceti pěti hlasů.
4. Komise přijme opatření a ihned je provede, pokud jsou v souladu se stanoviskem výboru.
Nejsou-li navrhovaná opatření v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujal, Komise předloží neprodleně Radě návrh opatření, která je nutno učinit.
Rada rozhodne kvalifikovanou většinou.
Nerozhodne-li Rada do tří měsíců od předložení návrhu, přijme Komise navrhovaná opatření a ihned je provede, nevyslovila-li se Rada prostou většinou proti nim.
Článek 9
Tato směrnice je určena členským státům.
Druhá směrnice Komise
ze dne 14. května 1982
o sbližování právních předpisů členských států týkajících se metod analýzy nezbytných pro kontrolu složení kosmetických prostředků
(82/434/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 76/768/EHS ze dne 27. července 1976 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se kosmetických prostředků [1] ve znění směrnice 79/661/EHS [2], a zejména na čl. 8 odst.
1 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že se ve směrnici 76/768/EHS stanoví úřední zkoušení kosmetických prostředků s cílem zajistit dodržení podmínek předepsaných předpisy Společenství, které se týkají složení kosmetických prostředků;
vzhledem k tomu, že by všechny nezbytné metody analýzy měly být stanoveny co nejdříve; že první krok k dosažení tohoto cíle již byl učiněn definováním některých metod ve směrnici Komise 80/1335/EHS [3] a druhý krok spočívá v definování metod důkazu některých oxidačních činidel a stanovení peroxidu vodíku v prostředcích pro péči o vlasy, důkazu a semikvantitativního stanovení určitých oxidačních barviv v barvách na vlasy, důkazu a stanovení dusitanů, důkazu a stanovení volného formaldehydu, stanovení resorcinolu v šamponech a vlasových lotionech a stanovení methanolu vzhledem k ethanolu nebo propan-2-olu;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro přizpůsobení směrnice 76/768/EHS technickému pokroku,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Členské státy učiní všechny nezbytné kroky k zajištění toho, aby se při úředním zkoušení kosmetických prostředků:
- důkaz oxidačních činidel a stanovení peroxidu vodíku v prostředcích pro péči o vlasy,
- důkaz a semikvantitativní stanovení určitých oxidačních barviv v barvách na vlasy,
- důkaz a stanovení dusitanů,
- důkaz a stanovení volného formaldehydu,
- stanovení resorcinolu v šamponech a vlasových lotionech,
- stanovení methanolu vzhledem k ethanolu nebo propan-2-olu
prováděly metodami popsanými v příloze.
Článek 2
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 31. prosince 1983.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 29. června 1982,
kterou se mění směrnice 69/169/EHS a 77/800/EHS, pokud jde o pravidla pro daně z obratu a spotřební daně uplatňované v rámci mezinárodního cestovního ruchu
(82/443/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 99 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Shromáždění [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že osvobození od daní při dovozu uvnitř Společenství přispívají ke vzájemnému pronikání ekonomik členských států;
vzhledem k tomu, že pro dosažení tohoto cíle a v zájmu obyvatelstva členských států by měl být zvýšen limit pro osvobození od daní, která byla stanovena v článku 2 směrnice Rady 69/169/EHS ze dne 28. května 1969 o harmonizaci právních a správních předpisů týkajících se osvobození od daní z obratu a spotřebních daní při dovozu v rámci mezinárodního cestovního ruchu [4], naposledy pozměněné směrnicí 81/933/EHS [5];
vzhledem k tomu, že pro vyjádření skutečného obsahu alkoholu je třeba vzít v úvahu směrnici Rady 76/766/EHS ze dne 27. července 1976 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se měření obsahu alkoholu [6] a podle toho změnit články 4 a 5 směrnice 69/169/EHS a článek 1 směrnice Rady 77/800/EHS ze dne 19. prosince 1977 kterou se Dánskému království poskytuje odchylka od pravidel pro daně z obratu a spotřební daně uplatňované v rámci mezinárodního cestovního ruchu [7];
vzhledem k tomu, že na základě současné hospodářské situace by mělo být Dánskému království poskytnuta dodatečná lhůta pro zvýšení limitu pro osvobození od daní při dovozu pro osoby cestující z ostatních členských států Společenství,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Články 1 a 2 směrnice 69/169/EHS se mění takto:
1. V čl. 1 odst. 3 se částka "40 evropských zúčtovacích jednotek" nahrazuje slovy "částku uvedenou v odstavci 1".
2. V čl. 2 odst. 1 se částka "180 evropských zúčtovacích jednotek" nahrazuje částkou "210 ECU".
3. V čl. 2 odst. 2 se částka "50 evropských zúčtovacích jednotek" nahrazuje částkou "60 ECU".
4. V čl. 2 odst. 3 se částka "180 evropských zúčtovacích jednotek" nahrazuje slovy "částku uvedenou v odstavci 1".
Článek 2
V článcích 4 a 5 směrnice 69/169/EHS a v článku 1 směrnice 77/800/EHS se hodnota "22o" nahrazuje hodnotou "22 % objemových".
Článek 3
1. Členské státy uvedou v účinnost opatření nezbytná pro dosažení souladu s touto směrnicí k 1. lednu 1983.
Nicméně Dánské království uvede v účinnost opatření nezbytná pro dosažení souladu s čl. 1 odst. 2 nejpozději do 1. ledna 1984.
2. Členské státy uvědomí Komisi o právních předpisech, které přijmou k provedení této směrnice.
Článek 4
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 30. června 1982
o určitých produktech používaných ve výživě zvířat
(82/471/EHS)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 43 a 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Shromáždění [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že živočišná výroba zaujímá v zemědělství Společenství velmi důležité místo a že uspokojivé výsledky závisejí ve značné míře na používání vhodných a vysoce jakostních krmiv;
vzhledem k tomu, že právní úprava v oblasti krmiv je významným předpokladem pro zvýšení produktivity zemědělství;
vzhledem k tomu, že spotřeba bílkovinných krmiv ve Společenství se neustále zvyšuje díky vzrůstajícím potřebám chovu;
vzhledem k tomu, že tento nárůst poptávky byl v posledních letech doprovázen znatelným poklesem nabídky některých bílkovinných krmiv na světovém trhu;
vzhledem k tomu, že tato mezera na trhu vedla odvětví výroby krmiv ke hledání zástupných produktů, které by zajistily bezproblémové zásobování;
vzhledem k tomu, že právní a správní předpisy upravující tyto produkty, pokud již nějaké v členských státech existují, se odlišují v základních principech; že z toho důvodu mají přímý dopad na vytvoření a fungování společného trhu a že je proto nutné je vzájemně sladit;
vzhledem k tomu, že tyto zástupné produkty byly vyrobeny podle nových technických postupů, mělo by se právně upravit jejich uvádění do oběhu buď jako krmiv nebo jako jejich komponentů v rámci Společenství a pro každou z dotyčných skupin stanovit jednotlivé produkty, které musí být povoleny, a podmínky, za kterých musejí být povolené produkty používány;
vzhledem k tomu, že je nutné se ještě před zapsáním produktu do některé z příslušných skupin ujistit, že má požadovanou výživovou hodnotu; že je též důležité ověřit, zda při správném použití nemají tyto produkty nepříznivý vliv na zdraví lidí či zvířat nebo na životní prostředí a zda nezpůsobují spotřebiteli újmu tím, že pozměňují vlastnosti živočišných produktů;
vzhledem k tomu, že u produktů náležejících k určitým skupinám by členské státy měly úředně předložit příslušnou dokumentaci, aby bylo zajištěno dodržování základních zásad stanovených pro jejich povolování; že tyto dokumentace musejí být vypracovány podle obecných zásad, které Rada stanoví nejpozději ke dni použitelnosti této směrnice, aby bylo usnadněno prověření dotyčných látek;
vzhledem k tomu, že je nutné připustit, aby členské státy mohly dočasně do doby, než bude přijato příslušné rozhodnutí Společenství, zachovat vlastní povolení udělená na produkty, které nejsou v současnosti uvedeny v příloze této směrnice, nebo na určité produkty vyhovující v určitých případech jiným podmínkám; že v případě produktů získaných z kvasinek rodu Candida kultivovaných na n-alkanech by však rozhodnutí Společenství mělo být přijato do dvou let ode dne oznámení této směrnice;
vzhledem k tomu, že dusíkaté nebílkovinné sloučeniny se musí jako nepřímé zdroje bílkovin řídit ustanoveními této směrnice; že v důsledku toho je nutné pozměnit přílohy směrnice Rady 70/524/EHS ze dne 23. listopadu 1970 o doplňkových látkách v krmivech [4], které dočasně upravují užití produktů této skupiny;
vzhledem k tomu, že výživová hodnota dotyčných produktů i jejich nezávadnost závisejí ve značné míře na jejich složení, na podmínkách použití nebo na výrobních postupech těchto produktů; že z tohoto důvodu se jeví jako nezbytné stanovit v některých případech povinnost označit tyto produkty, aby byl uživatel chráněn před podvodem a mohl správně používat dané produkty;
vzhledem k tomu, že na zmíněné produkty nebo na krmiva obsahující tyto produkty, určené pro vývoz do třetích zemí, které obvykle mají své předpisy, by nebylo vhodné používat předpisy Společenství;
vzhledem k tomu, že členské státy musí stanovit zavedení náležité kontroly, aby bylo zajištěno dodržování ustanovení této směrnice při uvádění dotyčných produktů nebo krmiv obsahujících tyto produkty na trh;
vzhledem k tomu, že dotyčné produkty nebo krmiva obsahující tyto produkty, pokud splňují tyto podmínky, nesmějí podléhat žádným jiným obchodním omezením než těm, která jsou uvedena v této směrnici;
vzhledem k tomu, že je nezbytné, aby Společenství přijalo vhodný postup jednak pro změnu ustanovení přílohy a obecných zásad stanovených pro předkládání dokumentace k některým produktům, a jednak pro případné stanovení kritérií pro složení a čistotu a fyzikálně-chemických a biologických vlastností těchto produktů v souladu s vývojem vědeckotechnických poznatků;
vzhledem k tomu, že pro zabezpečení všech nezbytných záruk musí přijatý postup Společenství zahrnovat v některých případech změny přílohy povinnou konzultaci s Vědeckým výborem pro výživu zvířat a s Vědeckým výborem pro potraviny, zřízenými Komisí;
vzhledem k tomu, že musí být členským státům umožněno, aby v případě ohrožení zdraví lidí nebo zvířat dočasně pozastavily povolení k používání určitého produktu nebo pozměnily ustanovení na něj se vztahující;
vzhledem k tomu, že k zamezení zneužití výše uvedené možnosti některým členským státem musí být ve zkráceném řízení Společenství a na základě odůvodňujících dokumentů učiněno rozhodnutí o změnách přílohy;
vzhledem k tomu, že pro usnadnění uplatňování této směrnice by měl být zvolen postup zavádějící úzkou spolupráci mezi členskými státy a Komisí v rámci Stálého výboru pro krmiva, zřízeného rozhodnutím 70/372/EHS [5],
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Tato směrnice se vztahuje na produkty vyrobené podle určitých technických postupů, které jsou přímým nebo nepřímým zdrojem bílkovin a které byly uvedeny do oběhu uvnitř Společenství jako krmiva nebo jako součásti krmiv.
2. Touto směrnicí nejsou dotčena ustanovení Společenství týkající se:
a) doplňkových látek v krmivech;
b) stanovení maximálních přípustných limitů nežádoucích látek a produktů v krmivech;
c) stanovení maximálních přípustných limitů reziduí pesticidů na nebo v produktech určených k výživě lidí nebo zvířat;
d) uvádění jednotlivých krmiv a krmných směsí do oběhu;
e) patogenních mikroorganismů v krmivech.
Článek 2
Definice uvedené v článku 2 směrnice 70/524/EHS se vztahují i na tuto směrnici.
Článek 3
1. Členské státy stanoví, že krmiva náležející do některé skupiny produktů vyjmenovaných v příloze nebo takové produkty obsahující mohou být uvedena do oběhu pouze, pokud:
a) dotyčný produkt je uveden v příloze;
b) jsou splněny případné požadavky uvedené v příloze.
2. Členské státy mohou stanovit odchylky od odstavce 1 pro výzkumné nebo vědecké účely za předpokladu, že je prováděna dostatečná úřední kontrola.
Článek 4
1. Odchylně od čl. 3 odst. 1 členské státy mohou do doby, než bude v souladu s článkem 6 přijato rozhodnutí, ponechat v platnosti povolení, která byla na jejich území udělena:
a) přede dnem použitelnosti této směrnice u produktů, které nejsou vyjmenovány ve skupinách produktů uvedených v této příloze, s výjimkou produktů získaných z kvasinek rodu Candida kultivovaných na n-alkanech;
b) před datem oznámení této směrnice, pokud jde jak o produkty získané z kvasinek rodu Candida kultivovaných na n-alkanech, tak o produkty vyjmenované v příloze v bodu 1.2.1 vyhovující jiným požadavkům, než jsou požadavky tam uvedené.
2. Členské státy sdělí ostatním členským státům a Komisi seznam produktů povolených na jejich území v souladu s odstavcem 1.
Článek 5
1. Aniž jsou dotčena ustanovení týkající se označování jednotlivých krmiv a krmných směsí, členské státy stanoví, že produkty vyjmenované v příloze mohou být uváděny do oběhu jako krmiva nebo jako součásti krmiv pouze, pokud jsou na jejich obalu, nádobě nebo etiketě na nich připevněné uvedeny všechny údaje stanovené v příloze.
2. Členské státy stanoví, že u zboží, které je do oběhu uváděno volně ložené, jsou údaje podle odstavce 1 uvedeny v průvodním listě.
Článek 6
1. Případné změny přílohy v souvislosti s vývojem vědeckotechnických poznatků se přijímají postupem podle článku 13.
V případě produktů uvedených v bodech 1.1 a 1.2 přílohy Komise věc projedná s Vědeckým výborem pro výživu zvířat a s Vědeckým výborem pro potraviny.
U produktů získaných z kvasinek rodu Candida kultivovaných na n-alkanech a uvedených v čl. 4 odst. 1 se však rozhodnutí přijme postupem podle článku 13 ve lhůtě dvou let od oznámení této směrnice a po projednání s Vědeckým výborem pro výživu zvířat a s Vědeckým výborem pro potraviny.
2. Při změně přílohy je třeba dodržet následující zásady:
A. Produkt může být zapsán do přílohy pouze v případě, že:
a) má pro zvířata výživovou hodnotu jako zdroj dusíku nebo bílkovin;
b) při správném užití nemá nepříznivý vliv na zdraví lidí či zvířat ani na životní prostředí a nezpůsobuje újmu spotřebiteli tím, že pozměňuje vlastnosti živočišných produktů;
c) jeho přítomnost v krmivech je kontrolovatelná.
B. Produkt je z přílohy vyškrtnut v případě, že nevyhovuje některé z podmínek uvedených v bodě A.
3. Kritéria umožňující charakterizovat produkty uvedené v této směrnici, především jejich složení, čistota, fyzikálně-chemické a biologické vlastnosti, mohou být stanovena, s ohledem na vědecké nebo technické poznatky, postupem podle článku 13.
Článek 7
1. K zajištění souladu produktů uvedených v bodech 1.1 a 1.2 přílohy se zásadami stanovenými v čl. 6 odst. 2 členské státy dbají o to, aby byla členským státům a Komisi, popřípadě i členům vědeckých výborů zřízených Komisí, je-li požadována jejich konzultace, úředně předložena dokumentace zpracovaná v souladu s ustanovením odstavce 2 tohoto článku.
2. Rada stanoví na návrh Komise obecné zásady, podle nichž musí být zpracována dokumentace uvedená v odstavci 1, a to tak, aby byly použitelné nejpozději ke dni použitelnosti této směrnice.
Pozdější změny v obecných zásadách, které budou nezbytné v souvislosti s vývojem vědeckotechnických poznatků, se přijímají postupem podle článku 13.
3. Členské státy a Komise i ostatní příjemci dokumentace uvedené v odstavci 1 zajistí, na základě oprávněné žádosti předkladatele, aby informace, jejichž šíření by mohlo být na újmu právům z průmyslového nebo obchodního vlastnictví, zůstaly utajeny.
Předmětem průmyslového a obchodního tajemství nemohou být:
- název a složení produktu, případně označení substrátu a mikroorganismu,
- fyzikálně-chemické a biologické vlastnosti produktu,
- interpretace farmakologických, toxikologických a ekotoxikologických údajů,
- analytické metody pro kontrolu produktu v krmivech.
Článek 8
1. Pokud členský stát na základě podrobného zdůvodnění v důsledku nových údajů nebo po přezkoumání dosavadních údajů získaných po přijetí této směrnice konstatuje, že některý z produktů vyjmenovaných v příloze nebo jeho použití za stanovených podmínek ohrožuje zdraví lidí nebo zvířat, i když je v souladu s ustanoveními této směrnice, může tento členský stát na svém území dočasně pozastavit nebo omezit použití dotčených ustanovení.
Neprodleně o tom informuje ostatní členské státy a Komisi s uvedením důvodů pro své rozhodnutí.
2. Komise v nejkratší možné lhůtě prošetří důvody udané dotčeným členským státem, přičemž celou věc konzultuje s členskými státy v rámci Stálého výboru pro krmiva, a poté neprodleně vydá vlastní stanovisko a přijme náležitá opatření.
3. Pokud Komise usoudí, že k překonání těžkostí uvedených v odstavci 1 a k zajištění ochrany zdraví lidí a zvířat je nutno směrnici pozměnit, zahájí za tímto účelem postup uvedený v článku 14; v takovém případě může členský stát, který ochranná opatření přijal, tato opatření zachovat až do doby, než změny vstoupí v platnost.
Článek 9
Údaje podle článku 5 u produktů uváděných do oběhu mezi členskými státy musí být uvedeny alespoň v jednom z úředních jazyků země určení.
Článek 10
Členské státy zajistí, aby krmiva, jejichž obsah produktů vyjmenovaných v příloze a označení jsou v souladu s touto směrnicí, byla podrobena při uvedení do oběhu pouze omezením uvedeným v této směrnici.
Článek 11
Členské státy zajistí, aby živočišné produkty nebyly předmětem žádného omezení na trhu v důsledku provádění této směrnice.
Článek 12
Členské státy přijmou všechna nezbytná opatření k tomu, aby při uvádění krmiv do oběhu byla prováděna, alespoň odběrem vzorků, úřední kontrola dodržování podmínek uvedených v této směrnici.
Článek 13
1. Má-li být zahájen postup podle tohoto článku, přednese věc Stálému výboru pro krmiva (dále jen "výbor") jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu, nebo na žádost zástupce některého členského státu.
2. Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k návrhu ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci.
Stanovisko se přijímá většinou 45 hlasů, přičemž hlasům členských států je přidělena váha podle čl. 148 odst.
2 Smlouvy. Předseda nehlasuje.
3. a) Komise přijme zamýšlená opatření, jsou-li v souladu se stanoviskem výboru.
b) Pokud zamýšlená opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, předloží Komise Radě neprodleně návrh opatření, která mají být přijata.
Rada se usnese kvalifikovanou většinou.
c) Pokud se Rada neusnese ve lhůtě tří měsíců ode dne, kdy jí byl návrh předán, přijme navrhovaná opatření Komise s výjimkou případů, kdy se Rada proti opatřením vysloví prostou většinou.
Článek 14
1. Má-li být zahájen postup podle tohoto článku, přednese věc výboru jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu, nebo na žádost zástupce některého členského státu.
2. Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k návrhu ve lhůtě dvou dnů.
Stanovisko se přijímá většinou 45 hlasů, přičemž hlasům členských států je přidělena váha podle čl. 148 odst.
2 Smlouvy. Předseda nehlasuje.
3. a) Komise přijme zamýšlená opatření, jsou-li v souladu se stanoviskem výboru.
b) Pokud zamýšlená opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, předloží Komise Radě neprodleně návrh opatření, která mají být přijata.
Rada se usnese kvalifikovanou většinou.
c) Pokud se Rada neusnese ve lhůtě 15 dnů ode dne, kdy jí byl návrh předán, přijme navrhovaná opatření Komise s výjimkou případů, kdy se Rada proti opatřením vysloví prostou většinou.
Článek 15
V příloze 1 části K a v příloze II části Db směrnice 70/524/EHS se zrušují všechny odkazy na dusíkaté nebílkovinné sloučeniny.
Článek 16
Tato směrnice se nevztahuje na krmiva, u nichž je prokázáno, alespoň jedním vhodným označením, že jsou určena na vývoz do třetích zemí.
Článek 17
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do dvou let od oznámení této směrnice.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 18
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Komise
ze dne 23. června 1982,
kterou se stanoví skupiny komponentů, které mohou být použity k označování krmných směsí pro domácí zvířata
(82/475/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 79/373/EHS ze dne 2. dubna 1979 o oběhu krmných směsí [1], naposledy pozměněnou směrnicí Komise 80/695/ES [2], a zejména na čl. 10 písm. b) uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že ustanovení výše uvedené směrnice stanoví, že členské státy mohou nařídit nebo povolit prohlášení komponentů, používaných při výrobě krmných směsí; že v očekávání přijetí ustanovení Společenství členské státy mohou povolit náhradu prohlášení komponentů prohlášením skupin sdružujících několik komponentů;
vzhledem k tomu, že vnitrostátní předpisy některých členských států umožňují seskupení komponentů do různých skupin; že je nutné přijmout v této oblasti ustanovení o jejich identickém označování za účelem usnadnění obchodování mezi členskými státy;
vzhledem k tomu, že tato pravidla se uplatňují pouze pro krmné směsi pro domácí zvířata;
vzhledem k tomu, že každý předpis vztahující se k označování krmných směsí musí zajišťovat především poskytování správných informací pro uživatele těchto výrobků;
vzhledem k tomu, že skupina může být uvedena pouze v případě, že použitý komponent nebo komponenty vyhovují definici dané skupiny;
vzhledem k tomu, že analogicky k ustanovením přijatým pro prohlášení komponentů musí být seznam skupin ve vazbě na ustanovení přijatá členskými státy tak, že se uvede množství každé obsažené skupiny nebo sestupné pořadí jejich váhových podílů v krmné směsi;
vzhledem k tomu, že není možné stanovit skupiny, které zahrnou všechny komponenty obsažené v krmných směsích; že výrobce musí proto navíc označit komponent, který nepatří do žádné ze skupin vyjmenovaných v příloze;
vzhledem k tomu, že opatření uvedená v této směrnici jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro krmiva,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
V případě, že podle ustanovení čl. 5 odst. 7 směrnice 79/373/ESL vnitrostátní ustanovení členských států stanoví, že prohlášení komponentů může být nahrazeno uvedením skupin, které zahrnují více komponentů, pouze skupiny stanovené v této příloze mohou být uvedeny na obalu, nádobě nebo na etiketě krmných směsí pro domácí zvířata.
Článek 2
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. ledna 1985 a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 12. července 1982,
kterou se mění směrnice 78/663/EHS, kterou se stanoví specifická kritéria pro čistotu emulgátorů, stabilizátorů, zahušťovadel a želírujících látek pro použití v potravinách
(82/504/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 74/329/EHS ze dne 18. června 1974 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se emulgátorů, stabilizátorů, zahušťovadel a želírujících látek pro použití v potravinách [1], naposledy pozměněnou směrnicí 80/597/EHS [2], a zejména na čl. 7 odst.
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že směrnice Rady 78/663/EHS [3] stanoví specifická kritéria pro čistotu emulgátorů, stabilizátorů, zahušťovadel a želírujících látek pro použití v potravinách;
vzhledem k tomu, že směrnicí 80/597/EHS byla změněna příloha I směrnice 74/329/EHS tak, že je povoleno použití xanthanu (E 415) a práškové celulosy (E 460 – ii), a proto by měla být stanovena kritéria pro čistotu těchto látek, a následně by mělo být změněno názvosloví E 460;
vzhledem k tomu, že směrnice 78/663/EHS stanoví, že pokud jde o látky E 474 a E 477, může Rada do 31. prosince 1981 na návrh Komise jednomyslně rozhodnout o případných nutných změnách;
vzhledem k tomu, že kritéria pro čistotu látek E 400, E 401, E 402, E 403, E 404 a E 405 by měla být změněna s ohledem na vědecký vývoj, zejména pokud jde o metody analýzy,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 78/663/EHS se mění takto:
1.
Článek 2 se nahrazuje tímto:
"Článek 2
Pokud jde o látku uvedenou v příloze pod číslem E 477, mohou členské státy do 31. prosince 1984 povolit pro použití v potravinách výrobek, který neobsahuje více než 4 % dimeru a trimeru propan-1,2-diolu."
2.
Příloha se mění takto:
a) U látek E 400, E 401, E 402, E 403, E 404 a E 405 se vypouštějí položky týkající se složky nerozpustné ve zředěném NaOH a znění položek týkajících se popela nerozpustného v kyselině se nahrazuje slovy "Ne více než 2 %."
b) Mezi látky E 414 a E 420 – i) se vkládá nový odstavec, který zní:
"E 415– xanthanová guma
Chemický popis: _BAR_ xanthanová guma je polysacharid s vysokou molekulovou hmotností vyráběný fermentací sacharidů čistou kulturou Xanthomonas campestris, přečištěný ethanolem nebo isopropanolem, vysušený a rozemletý.
Obsahuje D-glukosu a D-mannosu jako převládající hexózové jednotky, společně s kyselinou D- glukoronovou a kyselinou 2-oxopropanovou, a připravuje se jako sodná, draselná nebo vápenatá sůl.
Jeho roztoky jsou neutrální. _BAR_
Popis: _BAR_ smetanově zbarvený prášek. _BAR_
Obsah: _BAR_ xXanthanová guma vydává ne méně než 4,2 % a ne více než 5,0 % oxidu uhličitého, vztaženo na látku bez těkavých složek. _BAR_
Těkavé látky: _BAR_ ne více než 15 %, stanoveno dvouapůlhodinovým sušením při teplotě 105 oC. _BAR_
Popel: _BAR_ nejvýše 16 %, vztaženo na látku bez těkavých složek, stanoveno při 600 oC po čtyřhodinovém sušení při teplotě 105 oC. _BAR_
Kyselina 2-oxopropanová: _BAR_ ne méně než 1,5 %. _BAR_
Dusík: _BAR_ ne více než 1,5 %. _BAR_
Isopropanol: _BAR_ více než 750 mg/kg. _BAR_
Mikrobiologická kritéria: _BAR_ nesmějí být přítomny žádné životaschopné buňky Xanthomonas campestris." _BAR_
c) Dosavadní odstavec "E 460" se označuje jako "E 460 – i)".
d) Mezi odstavce E 460 – i) a E 461 se vkládá nový odstavec, který zní:
"E 460— ii) Prášková celulosa
Chemický popis: _BAR_ prášková celulosa je přečištěná mechanicky rozdrcená celulosa připravená zpracováním α-celulosy získané přímo z rostlinných pletiv.
Její molekulová hmotnost je 1,6.105 nebo větší. _BAR_
Popis: _BAR_ bílý prášek, bez zápachu. _BAR_
Obsah: _BAR_ ne méně než 92 % (C12H20O10). _BAR_
Těkavé látky: _BAR_ ne více než 7 %, stanoveno tříhodinovým sušením při 105 oC. _BAR_
pH: _BAR_ přibližně 5 g se protřepe 20 minut se 40 ml vody bez oxidu uhličitého a odstředí se.
Hodnota pH supernatantu je mezi 5,0 a 7,5. _BAR_
Síranový popel: _BAR_ více než 0,3 %, stanoveno při 800 ± 25 oC. _BAR_
Látky rozpustné ve vodě: _BAR_ ne více než 1 %." _BAR_
e) U látky E 474:
- se poslední věta položky týkající se chemického popisu nahrazuje tímto: "Při jejich přípravě se nesmějí používat žádná jiná rozpouštědla než cyklohexan, dimethylformamid, octan ethylnatý, isobutanol a isopropanol."
- se vkládá nová položka, která zní:
"celkový obsah cyklohexanu a isobutanolu: _BAR_ Ne více než 10 mg/kg volného nebo vázaného." _BAR_
f) U látky E 477 se položka týkající se dimeru a trimeru propan-1,2-diolu nahrazuje tímto: "Ne více než 0,5 %."
Článek 2
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. ledna 1984.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Komise
ze dne 1. července 1982,
kterou se přizpůsobuje technickému pokroku směrnice Rady 76/891/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se elektroměrů
(82/621/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 76/891/EHS ze dne 4. listopadu 1976 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se elektroměrů [1], a zejména na čl. 3 odst.
vzhledem k tomu, že podle článku 3 směrnice 76/891/EHS je nutné přezkoumat maximálně dovolené meze chyb elektroměrů pro EHS prvotní ověření za účelem zohlednění získaných zkušenosti a výsledků dosažených na mezinárodní úrovni;
vzhledem k tomu, že zkušenosti získané v této oblasti v rámci Společenství vybízejí ke konečnému dodržování tolerancí maximálních dovolených chyb, které již byly stanoveny jako obecná hodnota v příloze uvedené směrnice a které jsou přísnější než tolerance přijaté na mezinárodní úrovni;
vzhledem k tomu, že opatření uvedená v této směrnici jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro přizpůsobení směrnic technickému pokroku a pro odstranění technických překážek obchodu s měřícími přístroji,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Členské státy, které využily oprávnění uvedeného v čl. 3 odst.
2 směrnice 76/891/EHS, zruší do 1. ledna 1983 opatření přijatá na základě tohoto oprávnění. Neprodleně o tom uvědomí Komisi.
Článek 2
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Komise
ze dne 1. července 1982,
kterou se potřetí přizpůsobuje technickému pokroku směrnice Rady71/318/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se plynoměrů
(82/623/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 71/316/EHS ze dne 26. července 1971 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se společných ustanovení pro měřicí přístroje a pro metody metrologické kontroly [1] naposledy pozměněné Aktem o přistoupení Řecka, a zejména na článek 17 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že z hlediska technického pokroku v dané oblasti by měla být pozměněna směrnice 71/318/EHS [2] naposledy pozměněná směrnicí Komise 78/365/EHS [3];
vzhledem k tomu, že opatření uvedená v této směrnici jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro přizpůsobení technickému pokroku směrnic a pro odstranění technických překážek obchodu s měřicími přístroji,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
V příloze směrnice 71/318/EHS se nahrazují znění bodu 3.2.3, oddílu 8, bodu 9.2.1 a oddílu 10 kapitoly I.B, bodu 5.2.1 kapitoly II a bodů 3.1.1, 3.3 a 7.1 kapitoly III podle odpovídajících bodů přílohy této směrnice.
Článek 2
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí 1. května 1983.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Komise
ze dne 1. července 1982,
kterou se přizpůsobuje technickému pokroku směrnice Rady 76/765/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se lihoměrů a hustoměrů na líh
(82/624/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 71/316/EHS ze dne 26. července 1971 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se společných ustanovení pro měřicí přístroje a pro metody metrologické kontroly [1] naposledy pozměněné Aktem o přistoupení Řecka, a zejména na článek 17 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že od přijetí směrnice 76/765/EHS [2] byly vyvinuty nové techniky v oblasti teploměrů používaných pro stanovení obsahu alkoholu; že je nutné v souladu s tím tuto směrnici změnit;
vzhledem k tomu, že opatření uvedená v této směrnici jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro přizpůsobení směrnic technickému pokroku za účelem odstranění technických překážek obchodu s měřícími přístroji,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Znění oddílu 9 přílohy směrnice 76/765/EHS se nahrazuje v souladu s přílohou této směrnice.
Článek 2
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí 1. května 1983.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Komise
ze dne 1. července 1982,
kterou se přizpůsobuje technickému pokroku směrnice Rady 77/313/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se měřicích systémů pro kapaliny jiné než voda
(82/625/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 71/316/EHS ze dne 26. července 1971 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se společných ustanovení pro měřicí přístroje a pro metody metrologické kontroly [1], naposledy pozměněné Aktem o přistoupení Řecka, a zejména na článek 17 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že s ohledem na technický rozvoj v příslušné oblasti by měla být směrnice 77/313/EHS [2] změněna;
vzhledem k tomu, že opatření stanovená v této směrnici jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro přizpůsobení směrnic o odstranění technických překážek obchodu s měřicími přístroji technickému pokroku,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Příloha směrnice 77/313/EHS se mění takto:
1.
Bod 2.2.6.2.3 se nahrazuje tímto:
"2.2.6.2.3 Komory cisterny musí být vybaveny protivírovým zařízením, s výjimkou, kdy měřicí systém má odlučovač plynu v souladu s bodem 1.6.2.1.4."
2.
Za bod 3.1.2.4.2 se vkládá tento bod:
"3.1.3 V případě měřicích systémů uvedených v bodech 2.2 a 2.4 může být EHS schválení typu poskytnuto na základě nákresů a diagramů za předpokladu, že splňují ustanovení oddílu 4."
3.
V souladu s přílohou této směrnice se vkládá nový oddíl 4.
Článek 2
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 1. května 1983.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 18. října 1982,
kterou se stanoví základní pravidla nezbytná pro zkoušení migrace složek z materiálů a předmětů z plastů určených pro styk s potravinami
(82/711/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 76/893/EHS ze dne 23. listopadu 1976 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se materiálů a předmětů určených pro styk s potravinami [1], a zejména na článek 3 uvedené směrnice,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že článek 2 směrnice 76/893/EHS mimo jiné stanoví, že materiály a předměty nesmějí uvolňovat své složky do potravin v množstvích, která by mohla ohrozit lidské zdraví nebo způsobit nepřijatelnou změnu složení potravin;
vzhledem k tomu, že k dosažení tohoto cíle je v případě materiálů z plastů vhodným nástrojem zvláštní směrnice ve smyslu článku 3 směrnice 76/893/EHS, jejíž obecná pravidla se vztahují také na tento případ;
vzhledem k tomu, že s ohledem na složitost problému by se směrnice zpočátku měla omezit na stanovení základních pravidel pro kontrolu migrace složek; že v dalších směrnicích, které budou přijaty postupem podle článku 10 směrnice 76/893/EHS, budou stanoveny analytické metody nezbytné pro kontrolu této migrace;
vzhledem k tomu, že se tato směrnice netýká veškerých aspektů materiálů a předmětů z plastů; že je tedy nezbytné oprávnit členské státy na jedné straně k tomu, aby nevyžadovaly podrobné údaje na označení stanovené v článku 7 směrnice 76/893/EHS v souladu s odstavci 4 a 5 uvedeného článku, a na straně druhé, aby zakázaly uvádění na trh materiálů a předmětů, které, přestože vyhovují normám stanoveným výše uvedenou směrnicí, nejsou v souladu s vnitrostátními předpisy týkajícími se jiných možných norem stanovených v článku 3, nebo neexistují-li, v článku 2 dotyčné směrnice;
vzhledem k tomu, že s ohledem na analytické obtíže související se stanovením velikosti migrace v potravinářských výrobcích by měly být zvoleny konvenční zkoušky (tekutiny schopné simulovat účinek na potraviny a standardní zkušební podmínky), aby bylo možné v co největší míře napodobit migrační jevy, které se mohou vyskytnout při styku předmětu a potraviny;
vzhledem k tomu, že pokud se ukáže, že tyto zkoušky neodpovídají skutečnosti, měly by být členské státy oprávněny tyto zkoušky dočasně změnit až do rozhodnutí Společenství;
vzhledem k tomu, že za současného stavu analytických technik není možné stanovit veškeré podmínky, za nichž by měly být prováděny konvenční zkoušky migrace s materiály a předměty skládajícími se ze dvou nebo více vrstev, z nichž alespoň jedna není tvořena výlučně plasty; že rozhodnutí o použití této směrnice pro tyto materiály a předměty by tedy mělo být učiněno později;
vzhledem k tomu, že přizpůsobení této směrnice technickému pokroku je prováděcím opatřením a že v zájmu zjednodušení a urychlení postupu by mělo být svěřeno Komisi;
vzhledem k tomu, že pro všechny případy, kdy Rada zmocní Komisi k provedení předpisů týkajících se materiálů a předmětů z plastů určených pro styk s potravinami, by měl být stanoven postup pro zajištění úzké spolupráce mezi členskými státy a Komisí v rámci Stálého výboru pro potraviny, zřízeného rozhodnutím 69/414/EHS [4],
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Tato směrnice je zvláštní směrnicí ve smyslu článku 3 směrnice 76/893/EHS.
2. Tato směrnice se vztahuje na materiály a předměty z plastů, tedy na materiály a předměty a jejich části
a) tvořené výlučně plasty, nebo
b) složené ze dvou nebo více vrstev materiálů, jež obě sestávají výlučně z plastů a jsou spojeny lepidly nebo jiným způsobem,
které jsou v konečném stavu určeny pro styk s potravinami nebo jsou ve styku s potravinami a jsou k tomuto účelu určeny.
3. Pro účely této směrnice se "plasty" rozumějí organické makromolekulární sloučeniny získané polymerací, polykondenzací, polyadicí nebo jinými podobnými procesy z molekul s nižší molekulovou hmotností nebo chemickou přeměnou přírodních makromolekul.
Silikony a jiné podobné makromolekulární sloučeniny jsou rovněž považovány za plasty.
K těmto makromolekulárním sloučeninám mohou být přidány jiné látky nebo materiály.
Za "plasty" se však nepovažují
i) lakovaný nebo nelakovaný celofán,
ii) elastomery a přírodní a syntetická pryž,
iii) papír a lepenka, modifikované nebo nemodifikované přídavkem plastů,
iv) povrchové povlaky získané
- z parafínových vosků, včetně syntetických parafínových vosků nebo mikrokrystalických vosků,
- ze směsí vosků uvedených v první odrážce nebo z jejich směsí s plasty.
4. Tato směrnice se nevztahuje na materiály a předměty složené ze dvou nebo více vrstev, z nichž alespoň jedna nesestává výlučně z plastů, a to ani tehdy, sestává-li vrstva určená pro styk s potravinami výlučně z plastů.
Rozhodnutí o použití této směrnice pro materiály a předměty uvedené v prvním pododstavci nebo o veškerých přizpůsobeních směrnice, která mohou být nezbytná, bude učiněno později.
Článek 2
1. Velikost migrace složek materiálů a předmětů podle článku 1 do potravin nebo na ně nesmí překročit limity stanovené v seznamech látek, jejichž použití je povoleno při vyloučení všech ostatních.
2. Dokud neexistují analytické metody stanovené postupem podle článku 9 směrnice 76/893/EHS, které umožňují stanovit velikost migrace do potravin, bude tato velikost stanovena pomocí simulantů uvedených v kapitole I přílohy.
3. Rada na návrh Komise vypracuje postupem stanoveným v článku 100 Smlouvy seznam látek nebo přípravků, jejichž použití je povoleno při vyloučení všech ostatních, a seznam simulantů, které mají být použity pro každou potravinu nebo skupinu potravin, a stanoví jejich koncentraci.
Článek 3
1. Kontrola velikosti migrace do simulantů se provede za použití konvenčních zkoušek migrace, jejichž základní pravidla jsou stanovena v příloze této směrnice.
2. a) Pokud členský stát na základě podrobného odůvodnění v důsledku nových informací nebo přehodnocení stávajících informací provedeného po přijetí zvláštní směrnice shledá, že základní pravidla pro zkoušky migrace stanovená v příloze pro daný materiál nebo předmět z plastu jsou technicky nevhodná nebo nevhodná z důvodu zásadního rozdílu mezi skutečnými podmínkami použití a zkušebními podmínkami stanovenými v tabulce v příloze, může přechodně pozastavit nebo omezit používání základních pravidel uvedených v příloze a povolit používání vhodnějších základních pravidel na svém území.
Uvědomí o tom neprodleně ostatní členské státy a Komisi a uvede důvody svého rozhodnutí.
b) Komise co nejdříve přezkoumá důvody uvedené členským státem, konzultuje záležitost s členskými státy v rámci Stálého výboru pro potraviny a neprodleně zaujme stanovisko a přijme vhodná opatření.
c) Pokud Komise dojde k názoru, že je třeba tuto směrnici změnit, aby byly odstraněny nedostatky uvedené v písmeni a), zahájí postup uvedený v článku 10 směrnice 76/893/EHS; členský stát, který přijal vhodnější základní pravidla, je v tom případě může ponechat, dokud uvedené změny nevstoupí v platnost.
Článek 4
Úpravy kapitoly II přílohy této směrnice, které mají být provedeny s ohledem na vývoj vědeckých a technických znalostí, budou přijaty postupem stanoveným v článku 10 směrnice 76/893/EHS.
Článek 5
Touto směrnicí nejsou dotčeny vnitrostátní předpisy týkající se jiných pravidel stanovených v článku 3 směrnice 76/893/EHS ani možnosti, které se členským státům otvírají podle čl. 7 odst. 4 a 5 uvedené směrnice.
Článek 6
Členské státy dosáhnou souladu s touto směrnicí nejpozději do okamžiku provedení zvláštní směrnice, kterou se stanoví limity uvedené v čl. 2 odst. 1.
Článek 7
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 4. října 1982, kterou se stanoví technické požadavky pro plavidla vnitrozemské plavby
(82/714/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 75 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že cíle a zavedení společné dopravní politiky mimo jiné vyžadují v oblasti vnitrozemské plavby, aby se pohyb plavidel v dopravní síti Společenství uskutečňoval v nejlepších podmínkách, pokud jde o bezpečnost a hospodářskou soutěž;
vzhledem k tomu, že směrnice Rady 76/135/EHS ze dne 20. ledna 1976 o vzájemném uznávání lodních osvědčení plavidel vnitrozemské plavby [3], naposledy pozměněná směrnicí 78/1016/EHS [4], stanoví, že Rada přijme společná ustanovení o technických požadavcích pro plavidla vnitrozemské plavby; že cílem této směrnice je tyto požadavky stanovit; že by však některé kategorie plavidel měly být vyloučeny z oblasti působnosti této směrnice;
vzhledem k tomu, že se vnitrozemské vodní cesty Společenství liší z hlediska bezpečnosti, a měly by proto být rozděleny do několika zón; že je žádoucí předejít rozporu se systémem založeným Revidovanou úmluvou pro plavbu na Rýně;
vzhledem k tomu, že je žádoucí zavést osvědčení Společenství o vnitrozemské plavbě platné na všech vodních cestách Společenství kromě těch, pro která platí Revidovaná úmluva pro plavbu na Rýně, které potvrzuje, že plavidla splňují společné technické požadavky;
vzhledem k tomu, že musí být možné využít lodní osvědčení vydané v souladu s článkem 22 Revidované úmluvy pro plavbu na Rýně na všech vodních cestách Společenství, v některých případech s podmínkou držení dodatečného osvědčení Společenství;
vzhledem k tomu, že členské státy musí být zmocněny zcela nebo zčásti vyjmout z oblasti působnosti této směrnice určitá plavidla, která nejsou provozována na vnitrozemských vodních cestách ostatních členských států, s ohledem na jejich místní význam a zvláštní bezpečnostní požadavky;
vzhledem k tomu, že by měly být stanoveny údaje nutné pro výkon technických prohlídek, které jsou podkladem pro vydání lodních osvědčení plavidlům v provozu;
vzhledem k tomu, že za účelem usnadnění rychlého přizpůsobení příloh této směrnice technickému pokroku by měl být stanoven zjednodušený pozměňovací postup;
vzhledem k tomu, že na základě článku 7 směrnice 76/135/EHS zůstanou opatření obsažená v uvedené směrnici platná do vstupu této směrnice v platnost; že je nezbytné, aby směrnice 76/135/EHS zůstala použitelná pro plavidla, na která se vztahuje a která nespadají do oblasti působnosti této směrnice,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
KAPITOLA I Obecná ustanovení
Článek 1
Pro účely této směrnice se vnitrozemské vodní cesty Společenství klasifikují takto: - zóny 1 a 2: vodní cesty uvedené v kapitole 1 přílohy I,
- zóna 3: vodní cesty uvedené v kapitole 2 přílohy I,
- zóna 4: všechny ostatní vodní cesty Společenství.
Zóna R zahrnuje uvedené vodní cesty, pro které jsou vydána lodní osvědčení v souladu s článkem 22 Revidované úmluvy pro plavbu na Rýně, ve znění uvedeného článku v okamžiku přijetí této směrnice.
Článek 2
1. Tato směrnice se vztahuje na: - plavidla s celkovou nosností nejméně 15 tun nebo plavidla, která nejsou určená pro přepravu zboží, s výtlakem nejméně 15 m3
- vlečné remorkéry a tlačná plavidla, včetně těch, jejichž výtlak je menší než 15 m3 pokud byly postaveny k vlečení, tlačení nebo bočnímu posunu spojených plavidel.
2. Tato směrnice se nevztahuje na: - osobní plavidla,
- trajekty,
- plovoucí výrobní zařízení,
- plovoucí podniky a zařízení včetně těch, které se přemísťují z místa na místo,
- rekreační plavidla,
- služební plavidla kontrolních orgánů a plavidla hasičské záchranné služby,
- vojenská plavidla,
- námořní plavidla, včetně námořních vlečných remorkérů a tlačných remorkérů provozovaných nebo zakotvených v pobřežních vodách nebo dočasně na vnitrozemských vodních cestách, která mají platné osvědčení námořní plavby,
- vlečné remorkéry a tlačná plavidla s výtlakem menším než 15 m3, postavené pouze k vlečení, tlačení nebo bočnímu posunu spojených plavidel s výtlakem menším než 15 m3.
Článek 3
Plavidla provozovaná na vodních cestách Společenství uvedených v článku 1 musí mít: - lodní osvědčení vydaná podle článku 22 Revidované úmluvy pro plavbu na Rýně, pokud jsou provozována na vodních cestách zóny R,
- osvědčení vnitrozemské plavby Společenství vydaná plavidlům, která splňují technické požadavky přílohy II, pokud jsou provozována na vodních cestách ostatních zón.
Osvědčení Společenství se vyhotoví podle vzoru stanoveného v příloze III a vydává se v souladu s touto směrnicí.
Článek 4
1. Všechna plavidla, která mají platné lodní osvědčení vydané podle článku 22 Revidované úmluvy pro plavbu na Rýně, se smějí plavit na vodních cestách Společenství pouze s tímto osvědčením.
2. Avšak všechna plavidla mající lodní osvědčení podle odstavce 1 musí být rovněž vybavena dodatečným osvědčením pro vnitrozemskou plavbu (dodatečné lodní osvědčení Společenství), - jsou-li provozována na vodních cestách zón 3 a 4, pokud chtějí využít nižších technických požadavků na těchto vodních cestách,
- jsou-li provozována na vodních cestách zón 1 a 2, pokud daný členský stát přijal dodatečné technické požadavky pro tyto vodní cesty v souladu s článkem 5.
Dodatečné lodní osvědčení Společenství se vyhotovuje podle vzoru stanoveného v příloze IV a vydávají je příslušné vnitrostátní orgány po předložení osvědčení uvedeného v odstavci 1 za podmínek, které tyto orgány stanoví.
Článek 5
1. Každý členský stát může s výhradou požadavků Revidované úmluvy pro plavbu na Rýně a po konzultaci s Komisí přijmout dodatečné technické požadavky k požadavkům uvedeným v příloze II pro plavidla provozovaná na vodních cestách zón 1 a 2 na vlastním území.
Tyto dodatečné požadavky sdělí ostatním členským státům a Komisi alespoň šest měsíců před jejich vstupem v platnost, pokud již nebyly platné ke dni 21. ledna 1977.
2. Soulad plavidel s těmito dodatečnými požadavky musí být výslovně uveden v osvědčení Společenství podle článku 3 nebo, pokud se použije čl. 4 odst. 2, v dodatečném osvědčení Společenství.
Článek 6
Každé plavidlo mající osvědčení vydané na základě nařízení o přepravě nebezpečných věcí na Rýně (ADNR) může přepravovat nebezpečné věci přes celé území Společenství za podmínek uvedených v tomto osvědčení.
Každý členský stát může požadovat, aby plavidla bez osvědčení ADNR byla oprávněna k přepravě nebezpečných věcí na jeho území, pouze pokud splňují požadavky dodatečné k požadavkům stanoveným touto směrnicí.
Tyto požadavky sdělí Komisi a ostatním členským státům.
Článek 7
1. Členské státy mohou z oblasti působnosti této směrnice zcela nebo zčásti vyjmout: a) plavidla provozovaná na splavných vodních cestách nepropojených vnitrozemskými vodními cestami s vodními cestami jiných členských států;
b) plavidla s nosností nepřesahující 350 tun spuštěná na vodu před 1. lednem 1950 a provozovaná pouze na vnitrostátních vodních cestách.
2. Členské státy mohou ve vztahu k plavbě po vlastních vnitrozemských vodních cestách povolit odchylky od jednoho nebo více ustanovení této směrnice pro omezené plavby místního významu nebo v přístavních areálech.
Tyto odchylky a plavby nebo areály, pro které jsou platné, musí být výslovně uvedeny v osvědčení plavidla.
3. Odchylky přijaté na základě tohoto článku se sdělují Komisi.
4. Žádný členský stát, který v důsledku odchylek podle odstavců 1 a 2 nemá žádné plavidlo spadající do působnosti ustanovení této směrnice a provozované na vlastních vodních cestách, nemusí splňovat požadavky článků 9, 10 a 12.
KAPITOLA II Podmínky a pravidla pro vydávání osvědčení Společenství o vnitrozemské plavbě
Článek 8
1. Osvědčení Společenství se vydává plavidlům spuštěným na vodu po 1. lednu 1985 po provedení technické prohlídky vykonané před zprovozněním plavidla a zaměřené na ověření souladu plavidla s technickými požadavky stanovenými v příloze II.
2. Osvědčení Společenství se vydává plavidlům, která byla v provozu k 1. lednu 1985, a plavidlům spuštěným na vodu před tímto dnem po provedení technické prohlídky vykonané mezi 1. lednem 1986 a 1. červencem 1998 v souladu s časovým plánem, který stanoví jednotlivé členské státy, zaměřené na ověření souladu plavidla s technickými požadavky stanovenými v příloze II.
Časový plán se sděluje Komisi a ostatním členským státům.
Avšak v případě plavidel provozovaných výhradně na vlastní vnitrostátní síti a spuštěných na vodu před 1. lednem 1970 může každý členský stát rozhodnout o prodloužení období k provedení technické prohlídky o sedm let.
3. Během technických prohlídek stanovených v předchozích odstavcích nebo během technické prohlídky provedené na žádost majitele plavidla se případně ověří, zda je plavidlo v souladu s dodatečnými požadavky podle článku 5.
Článek 9
Osvědčení Společenství vydávají příslušné orgány členského státu, ve kterém je plavidlo registrováno, nebo není-li to možné, orgány členského státu, ve kterém má plavidlo domovský přístav, nebo není-li to možné, orgány členského státu, ve kterém je usazen majitel plavidla.
Tyto orgány mohou v případě potřeby o vydání osvědčení požádat příslušné orgány jiného členského státu.
Každý členský stát sestaví seznam orgánů příslušných k vydávání osvědčení a sdělí jej Komisi a ostatním členským státům.
Každý členský stát, který na základě čl. 7 odst. 4 neurčil příslušný orgán, může požádat jiný členský stát nebo státy, aby pověřily své příslušné orgány vydávat osvědčení Společenství pro plavidla registrovaná nebo mající domovský přístav na jeho území nebo plavidla ve vlastnictví osob tam usazených.
Článek 10
Technickou prohlídku podle článku 8 provádějí příslušné orgány, které jí nemusí podrobit plavidlo jako celek nebo jeho části, pokud je zjevné z platného osvědčení vydaného klasifikační společností uznanou státem, ve kterém bylo osvědčení vydáno, že plavidlo jako celek nebo jeho části splňují technické požadavky přílohy II.
Každý členský stát sestaví seznam orgánů příslušných k provádění prohlídek a sdělí jej Komisi a ostatním členským státům.
Článek 11
Dobu platnosti osvědčení Společenství určuje v jednotlivých případech orgán příslušný k jejich vydávání.
Nesmí však přesáhnout 10 let.
Článek 12
Každý členský stát stanoví podmínky, za kterých může být ztracené nebo poškozené platné osvědčení nahrazeno.
KAPITOLA III Podmínky a pravidla pro obnovu nebo změnu osvědčení
Článek 13
Osvědčení Společenství se obnovuje po uplynutí doby jeho platnosti v souladu s podmínkami a pravidly pro jeho vydání.
Článek 14
Platnost osvědčení může výjimečně prodloužit nejvýše o 12 měsíců orgán, který je vydal nebo který prodloužil jeho platnost.
Toto prodloužení se vyznačí na osvědčení Společenství.
Článek 15
V případě větších změn nebo oprav, které mění pevnost konstrukce nebo vlastnosti plavidla, je plavidlo podrobeno před jakoukoliv další plavbou technické prohlídce podle článku 8.
Po provedení prohlídky je vydáno nové osvědčení, které uvádí technické vlastnosti plavidla.
Je-li toto osvědčení vydáno v jiném členském státě, než který vydal nebo obnovil původní osvědčení, je o tom do jednoho měsíce uvědomen příslušný orgán, který osvědčení vydal nebo obnovil.
KAPITOLA IV Odmítnutí nebo odebrání
Článek 16
Každé rozhodnutí o odmítnutí vydání nebo obnovení osvědčení Společenství musí být odůvodněno.
Zúčastněná osoba je informována o rozhodnutí, opravných prostředcích a lhůtách pro jejich podání v daném členském státě.
Jakékoliv platné osvědčení může odebrat příslušný orgán, který jej vydal nebo obnovil, pokud plavidlo přestane splňovat technické požadavky uvedené v tomto osvědčení.
KAPITOLA V Kontrola
Článek 17
1. Příslušné orgány členského státu mohou kdykoliv ověřit, zda má plavidlo osvědčení platné ve smyslu této směrnice a zda splňuje požadavky stanovené tímto osvědčením.
2. Pokud orgány při kontrole zjistí, že osvědčení není platné nebo že plavidlo nesplňuje požadavky stanovené tímto osvědčením, ale tato neplatnost nebo nesplnění požadavků nepředstavuje zjevné nebezpečí, přijme majitel plavidla nebo jeho zástupce všechna nezbytná opatření k nápravě.
Orgán, který osvědčení vydal nebo ho naposledy obnovil, je o tom informován.
3. Pokud při kontrole podle odstavce 1 orgány zjistí, že se na plavidle nenachází osvědčení nebo že plavidlo představuje zjevné nebezpečí, mohou mu zabránit pokračovat v plavbě, dokud nejsou podniknuty nezbytné kroky k nápravě.
Mohou také předepsat opatření, která plavidlu umožní, případně po dokončení jeho dopravní operace, bezpečně pokračovat v plavbě do místa, kde bude prohlédnuto nebo opraveno.
Orgán, který vydal nebo naposledy obnovil osvědčení, je o tom informován.
4. Členský stát, který zabrání plavidlu pokračovat v plavbě nebo uvědomí majitele o svém záměru tak učinit, pokud nalezené závady nebudou opraveny, informuje o rozhodnutí, které přijal nebo zamýšlí přijmout, orgán členského státu, který vydal nebo naposledy obnovil osvědčení.
5. Každé rozhodnutí o přerušení plavby plavidla přijaté v souladu s opatřeními přijatými na základě této směrnice musí být podrobně odůvodněno.
Oznamuje se zúčastněné osobě, která je zároveň informována o opravných prostředcích a lhůtách pro jejich podání stanovených platnými předpisy v daném členském státě. KAPITOLA VI
Opatření použitelná pro plavidla třetích zemí
Článek 18
Do uzavření dohod o vzájemném uznávání osvědčení mezi Společenstvím a třetími zeměmi mohou členské státy uznávat plavební osvědčení plavidel z třetích zemí a případně vydávat osvědčení Společenství nebo dodatečná osvědčení Společenství plavidlům ze třetích zemí v souladu s touto směrnicí.
KAPITOLA VII Přizpůsobení příloh této směrnice technickému pokroku
Článek 19
Rada kvalifikovanou většinou přijímá na návrh Komise veškeré změny nezbytné pro přizpůsobení příloh této směrnice technickému pokroku.
KAPITOLA VIII Závěrečná ustanovení
Článek 20
Směrnice 76/135/EHS je nadále použitelná na: - plavidla v provozu podle čl. 8 odst. 2 této směrnice do doby, než budou podrobena prohlídce podle uvedeného článku,
- osobní plavidla,
- plavidla mající osvědčení Společenství, ale dosud nesplňující požadavky vymezené v příloze II kapitole 13 bodě 13.01 písm. a).
Článek 21
Předpisy o složení a kvalifikaci posádek a o nezbytných osvědčeních, které jsou použitelné v členských státech, nejsou touto směrnicí dotčeny.
Článek 22
Členské státy po konzultaci s Komisí přijmou ustanovení nezbytná pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. ledna 1985.
Článek 23
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 22. listopadu 1982,
kterou se podruhé mění směrnice 76/769/EHS o sbližování právních a správních předpisů členských států týkajících se omezení uvádění na trh a používání některých nebezpečných látek a přípravků (benzen)
(82/806/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že benzen je známý jako vysoce toxická látka, která může ovlivnit centrální nervový systém a krvetvorbu, jakož i vyvolat rakovinu, zejména leukemii;
vzhledem k tomu, že benzen je mimo jiné používán jako složka při výrobě některých hraček, což umožňuje, aby děti absorbovaly benzen vdechováním, požitím nebo pronikáním pokožkou, a byly tak vystaveny výše uvedenému nebezpečí;
vzhledem k tomu, že stanovení nejvyšší mezní hodnoty koncentrace benzenu ve volném stavu umožňuje vyloučit tato nebezpečí;
vzhledem k tomu, že benzen podléhá v některých členských státech předpisům; že se tyto předpisy liší, pokud jde o podmínky uvádění na trh a používání; že tyto rozdíly představují překážku obchodu a mají přímý dopad na vytváření a fungování společného trhu;
vzhledem k tomu, že za účelem odstranění těchto rozdílů by měla být doplněna příloha směrnice 76/769/EHS [4] naposledy pozměněné směrnicí 79/663/EHS [5];
vzhledem k tomu, že Vědecký poradní výbor pro toxicitu a ekotoxicitu chemických sloučenin zaujal stanovisko k této věci,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
V příloze směrnice 76/769/EHS se doplňuje nový bod, který zní:
"5.Benzenč.
CAS (Chemical Abstract Service Number) 71-43-2 _BAR_ Není povolen v hračkách nebo částech hraček uváděných na trh, jestliže koncentrace benzenu ve volném stavu přesahuje 5 mg/kg hmotnosti hračky nebo části hračky." _BAR_
Článek 2
Členské státy přijmou opatření nezbytná pro dosažení souladu s touto směrnicí do 12 měsíců ode dne jejího oznámení.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 3. prosince 1982,
kterou se potřetí mění směrnice 76/769/EHS o sbližování právních a správních předpisů členských států týkajících se omezení uvádění na trh a používání některých nebezpečných látek a přípravků (PCT)
(82/828/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že v některých členských státech jsou polychlorované terfenyly (PCT) používány ve formě termoplastických sloučenin pro udržování kovů a jiných materiálů při přesném obrábění a tváření; že jsou používány především při výrobě nebo údržbě dílů plynových turbín, ale i jaderných reaktorů, nosných konstrukcí pro lodě a letadla, při výrobě polovodičových zařízení a vysoce přesných čoček;
vzhledem k tomu, že směrnice Rady 76/769/EHS [4] naposledy pozměněná směrnicí 82/806/EHS [5] nepovoluje takové použití;
vzhledem k tomu, že polychlorované terfenyly, jejichž odstraňování se řídí směrnicí Rady 76/403/EHS [6], mají pro zamýšlené použití zásadní význam; že dočasné oprávnění k jejich použití v provozech oznámených za tímto účelem příslušným orgánům se jeví jako odůvodněné; že by proto v souladu s tím měla být změněna příloha směrnice 76/769/EHS;
vzhledem k tomu, že změna zavedená touto směrnicí nepředjímá nezbytné přezkoumání všech výjimek z omezení uvádění na trh a používání polychlorovaných bifenylů (PCB) a polychlorovaných terfenylů (PCT), ke kterým směřuje směrnice 76/769/EHS s cílem postupně omezit používání těchto látek; že návrhy na přezkoumání by měly být posouzeny při nejbližší příležitosti,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
V pravém sloupci k bodu 1 přílohy směrnice 76/769/EHS se doplňuje nový bod, který zní:
"7. Do 31. prosince 1984 mohou členské státy povolit na svém území používání opakovaně použitelných termoplastových nástrojových hmot, které neobsahují více než 50 % PCT na podporu, držení a stabilizaci součástí k usnadnění jejich přesného obrábění a tváření při výrobě nebo údržbě plynových turbín pro letadla a lodě, jaderných reaktorů, polovodičových zařízení, nosných konstrukcí pro lodě a letadla, podélníků a stringerů, vysoce přesných čoček a optických čoček, kalibračních měřidel pro nástroje a zkušebních modelů pro vstřikovací nástroje, v provozech oznámených za tímto účelem příslušným orgánům, kde budou těmto orgánům k dispozici záznamy o používání této látky."
Článek 2
Členské státy přijmou případná opatření nezbytná pro dosažení souladu s touto směrnicí.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 3. prosince 1982 o postupech monitorování životního prostředí ovlivněného vypouštěním odpadů z průmyslu oxidu titaničitého a dozoru nad ním
(82/883/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména článek 100 a 235 této smlouvy,
s ohledem na směrnici Rady 78/176/EHS ze dne 20. února 1978 o odpadech z průmyslu oxidu titaničitého [1], zejména čl. 7 odst. 3 uvedené směrnice,
s ohledem na návrh Komise [2],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [3],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [4],
vzhledem k tomu, že nehledě na způsob a rozsah zpracování odpadů z průmyslu oxidu titaničitého je nutné, aby vypouštění a shazování do vodních těles, skladování, vysypávání nebo vstřikování těchto odpadů do země doprovázela opatření zabezpečující dozor nad příslušnými oblastmi životního prostředí a jejich monitorování z hlediska fyzikálního, chemického, biologického a ekologického;
vzhledem k tomu, že za účelem monitorování kvality těchto prostředí je třeba umožnit s určitou minimální četností odebírání vzorků tak, aby bylo možné měřit ukazatele určené v přílohách; že počet těchto odběrů vzorků může být v závislosti na dosažených výsledcích snížen; že k zajištění účinnosti monitorování by se měly podle možností odebírat vzorky i v oblasti, o níž se předpokládá, že není dotyčným vypouštěním ovlivněna;
vzhledem k tomu, že v souvislosti s rozbory prováděnými členskými státy by měly být stanoveny společné referenční měřicí metody pro určení referenčních hodnot ukazatelů s ohledem na fyzikální, chemické, biologické a ekologické vlastnosti příslušných oblastí životního prostředí;
vzhledem k tomu, že pro účely dozoru nad ovlivněným životním prostředím a pro účely jeho monitorování mohou členské státy vedle ukazatelů určených touto směrnicí kdykoli stanovit další ukazatele;
vzhledem k tomu, že je nezbytné podrobně určit metody dozoru a monitorování, které členské státy oznamují Komisi; že Komise po předchozím souhlasu členských států zveřejní souhrnnou zprávu s podrobným popisem těchto metod;
vzhledem k tomu, že za určitých přírodních podmínek se může provádění monitorování a dozoru ukázat jako obtížné, a že musí být proto dána možnost odchýlit se v některých případech od této směrnice;
vzhledem k tomu, že technický a vědecký pokrok si může vyžádat rychlou úpravu některých ustanovení příloh; že ke snazšímu provádění k tomu potřebných opatření by měl být zaveden postup zajišťující úzkou spolupráci mezi členskými státy a Komisí, který by se uskutečňoval v rámci výboru pro přizpůsobování vědeckému a technickému pokroku,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Tato směrnice stanoví v souladu s čl. 7 odst. 3 směrnice 78/176/EHS postupy při provádění dozoru a monitorování účinků, které má vypouštění a shazování do vodních těles, skladování, vysypávání nebo vstřikování odpadu z průmyslu oxidu titaničitého na životní prostředí, a to po stránce fyzikální, chemické, biologické a ekologické.
Článek 2
Pro účely této směrnice:
- "ovlivněným životním prostředím" se rozumí voda, zemský povrch, podzemní vrstvy a ovzduší, ve kterých nebo do kterých jsou odpady z průmyslu oxidu titaničitého vypouštěny, shazovány, skladovány, vysypávány nebo vstřikovány,
- "místem odběru vzorků" se rozumí místo, ve kterém se odebírají vzorky.
Článek 3
1. Ukazatele, které se použijí při provádění dozoru a monitorování podle článku 1, jsou uvedeny v přílohách.
2. Pokud je určitý ukazatel v přílohách uveden ve sloupci "ukazatel, jehož stanovení je závazné", musí se u daných složek životního prostředí provádět odběr vzorků a jejich rozbor.
3. Pokud je určitý ukazatel v přílohách uveden ve sloupci "ukazatel, jehož stanovení je nezávazné", mohou členské státy u daných složek životního prostředí provádět odběr vzorků a jejich rozbor, pokud to považují za nutné.
Článek 4
1. Členské státy provádějí dozor nad ovlivněnými oblastmi životního prostředí a přilehlými oblastmi, které se pokládají za neovlivněné, a jejich monitorování se zvláštním zřetelem k místním ekologickým faktorům a ke způsobu odstraňování odpadu, tj. zda je pravidelné nebo nepřetržité.
2. Pokud není v přílohách stanoveno jinak, členské státy v jednotlivých případech přesně určí místa, odkud se mají vzorky odebírat, vzdálenost těchto míst od nejbližšího místa odstraňování odpadu, jakož i hloubku či výšku, z níž se vzorky mají odebírat.
Při po sobě následujících odběrech se vzorky musí odebírat na stejném místě a za stejných podmínek, např. v případě slapových vod ve stejném časovém odstupu od vrcholu přílivu a za stejné hodnoty slapového koeficientu.
3. Pro účely monitorování a kontroly ovlivněných prostředí členské státy určí pro každý ukazatel, který je uveden v přílohách, četnost odběru vzorků a provádění rozboru.
U ukazatelů ve sloupci "ukazatel, jehož stanovení je závazné", nesmí být četnost odběru vzorků a rozboru nižší než minimální četnost, která je uvedena v přílohách.
Jestliže se však již jednou podaří zjistit vlastnosti chování odpadu, jeho původ a účinky a pokud nedochází k významnému zhoršování kvality životního prostředí, mohou členské státy stanovit nižší četnost odběru vzorků a provádění rozboru.
Pokud by se potom později zjistilo významné zhoršení kvality životního prostředí způsobené odpadem nebo nějakou změnou podmínek při odstraňování odpadu, musí se členský stát vrátit k odběru vzorků a jeho provádění s četností, která není nižší než minimální četnost stanovená v přílohách.
Pokud to členský stát považuje za nutné či účelné, může zvolit u jednotlivých ukazatelů odlišný přístup a použít ustanovení tohoto pododstavce na ukazatele, u nichž nebylo zjištěno žádné podstatné zhoršení kvality životního prostředí.
4. Četnost odběru vzorků a provádění rozboru ke kontrole a monitorování příslušné přilehlé zóny, která je pokládána za neovlivněnou, určí členské státy podle svého uvážení.
Pokud členský stát zjistí, že tuto přilehlou zónu nelze zjistit, uvědomí o tom Komisi.
Článek 5
1. V přílohách jsou uvedeny referenční měřicí metody pro určení referenčních hodnot ukazatelů.
Laboratoře, které používají jiné metody, musí zaručit, že získané výsledky jsou srovnatelné.
2. Kontejnery, do nichž se ukládají vzorky, činidla nebo metody užívané k uchovávání dílčích vzorků určených k rozboru jednoho nebo více ukazatelů, přeprava a skladování vzorků a jejich příprava pro rozbor nesmějí významnějším způsobem ovlivňovat výsledky rozboru.
Článek 6
K dozoru nad ovlivněnými prostředími a k jejich monitorování mohou členské státy vedle ukazatelů, které jsou uvedeny v této směrnici, kdykoli stanovit další ukazatele.
Článek 7
1. Zpráva, kterou mají členské státy předkládat Komisi podle článku 14 směrnice 78/176/EHS, podrobně informuje o opatřeních dozoru a monitorování prováděných subjekty pověřenými v souladu s čl. 7 odst. 2 uvedené směrnice. Informace zahrnou pro každé ovlivněné prostředí zejména: - popis místa odběru vzorků, včetně jeho trvalých charakteristik, které mohou být vyjádřeny kódem, a další organizační a geografické údaje. Tento údaj se stanoví pouze jednou při určení místa odběru vzorků,
- popis používaných metod odběru vzorků,
- výsledky měření ukazatelů, jejichž stanovení je závazné a kde to členské státy považují za účelné, rovněž těch ukazatelů, jejichž stanovení je nezávazné,
- použité metody měření a rozborů, případně jejich meze detekce, správnost a přesnost.
- změny v četnosti odběru vzorků a provádění rozboru přijaté v souladu s čl. 4 odst. 3.
2. První soubor údajů, který má být předložen podle odstavce 1, bude shromážděn během třetího roku ode dne oznámení této směrnice.
3. Komise po předchozím souhlasu dotyčného členského státu zveřejní soubor údajů, který jí byl předán, ve zkrácené formě.
4. Komise zjistí účinnost postupů při provádění dozoru nad ovlivněným prostředím a při monitorování a v případě potřeby předloží Radě nejpozději do šesti let od oznámení této směrnice návrhy na jejich zlepšení, případně i na slaďování metod měření, včetně ukazatelů jejich meze detekce, správnosti a přesnosti, jakož i metod odběru vzorků.
Článek 8
Členské státy mohou povolit výjimky z ustanovení této směrnice v případě povodně či jiné přírodní katastrofy anebo za mimořádných povětrnostních podmínek.
Článek 9
Změny nutné k přizpůsobování obsahu příloh vědeckému a technickému pokroku, pokud se týče: - ukazatelů uvedených ve sloupci "ukazatel, jehož stanovení je nezávazné",
- referenčních měřicích metod,
budou přijímány v souladu s postupem stanoveným v článku 11.
Článek 10
1. Zřizuje se výbor pro přizpůsobování této směrnice technickému vývoji (dále jen "výbor") složený ze zástupců členských států, kterému předsedá zástupce Komise.
2. Výbor přijme svůj jednací řád.
Článek 11
1. Má-li být zahájen postup podle tohoto článku, přednese věc výboru jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu, nebo na žádost zástupce členského státu.
2. Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k návrhu ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci.
Stanovisko se přijímá většinou 45 hlasů, přičemž hlasům členských států je přidělena váha podle čl. 148 odst.
2 Smlouvy. Předseda nehlasuje.
3. a) Komise přijme zamýšlená opatření, jsou-li v souladu se stanoviskem výboru.
b) Pokud zamýšlená opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, předloží Komise Radě neprodleně návrh opatření, která mají být přijata.
Rada se usnese kvalifikovanou většinou.
c) Pokud se Rada neusnese ve lhůtě tří měsíců ode dne, kdy jí byl návrh předán, přijme navrhovaná opatření Komise.
Článek 12
Ustanovení čl. 8 odst 1 písm. c) směrnice 78/176/EHS se nahrazuje tímto:
"c) pokud výsledky monitorování, které jsou členské státy v příslušné oblasti životního prostředí povinny provádět, prokáží, že příslušná oblast životního prostředí je značně poškozena, nebo" .
Článek 13
Pokud odstraňování odpadu vyžaduje, aby v souladu s čl. 4 odst. 1 směrnice 78/176/EHS bylo předem udělené povolení vydáno příslušnými orgány více členských států, dotyčné členské státy se vzájemně konzultují ohledně obsahu a provádění programu monitorování.
Článek 14
1. Členské státy přijmou právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do dvou let od jejího oznámení.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy sdělí Komisi znění nejdůležitějších vnitrostátních právních předpisů, které vydaly v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 15
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 3. prosince 1982 o mezních hodnotách pro olovo v ovzduší (82/884/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 235 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že jedním ze základních úkolů Evropského hospodářského společenství je podporovat harmonický rozvoj hospodářských činností ve Společenství a nepřetržitý a vyvážený růst, který není možné si představit bez boje proti znečištění a škodlivým látkám nebo bez úsilí o zlepšení kvality života a ochrany životního prostředí;
vzhledem k tomu, že používání olova způsobuje v současné době znečištění mnoha složek životního prostředí olovem;
vzhledem k tomu, že vdechování olova významně zvyšuje zátěž organismu olovem;
vzhledem k tomu, že ochrana lidského zdraví před nebezpečím, jež olovo představuje, vyžaduje monitorování expozice osob olovu v ovzduší;
vzhledem k tomu, že první [4] a druhý [5] akční program Evropských společenství pro životní prostředí stanovují, že je této znečišťující látce třeba věnovat prioritní pozornost; že tyto programy obsahují ustanovení pro koordinaci národních programů v této oblasti a harmonizaci politiky členských států Společenství na základě společného dlouhodobého plánu zlepšování kvality života; že Smlouva nestanoví zvláštní pravomoci k tomuto účelu potřebné, a je proto třeba uplatnit článek 235 Smlouvy;
vzhledem k tomu, že Rada nemá dostatečné technické a vědecké informace k tomu, aby mohla stanovit specifické normy pro životní prostředí obecně; že stanovení mezních hodnot pro ochranu lidského zdraví přispěje též k ochraně životního prostředí;
vzhledem k tomu, že je žádoucí stanovit mezní hodnotu pro olovo v ovzduší;
vzhledem k tomu, že opatření přijatá na základě této směrnice musí být ekonomicky uskutečnitelná a slučitelná s vyváženým rozvojem; že by tudíž měla být stanovena dostatečná lhůta pro její provedení; že by se měla vzít v úvahu též ustanovení směrnice Rady 78/611/EHS ze dne 29. června 1978 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se obsahu olova v benzínu [6];
vzhledem k tomu, že je žádoucí monitorovat kvalitu ovzduší v místech, kde mohou být lidé vystaveni působení olova nepřetržitě a po dlouhou dobu a kde je nebezpečí nedodržení mezní hodnoty;
vzhledem k tomu, že je důležité, aby byly Komisi poskytovány informace o lokalitách, kde jsou odebírány vzorky, o postupech odběru vzorků a o analytických metodách používaných ke stanovení koncentrace olova v ovzduší, o místech, kde byla překročena mezní hodnota stanovená touto směrnicí, o koncentracích naměřených v těchto místech a o opatřeních přijatých k zamezení opakovaného překročení mezní hodnoty;
vzhledem k tomu, že Komise by měla každoročně vydávat souhrnnou zprávu o provádění vnitrostátních právních předpisů přijatých na základě této směrnice, a to počínaje druhým rokem od provedení této směrnice;
vzhledem k tomu, že opatření přijatá na základě této směrnice by neměla vést ke znatelnému zhoršení kvality ovzduší tam, kde úroveň znečištění olovem naměřená v době provedení této směrnice byla nižší než stanovená mezní hodnota;
vzhledem k tomu, že pro účely provádění této směrnice je žádoucí vyhovět při výběru metody odběru vzorků charakteristikám uvedeným v příloze; že je žádoucí použít pro analýzu odebraných vzorků referenční metodu uvedenou v příloze nebo jakoukoli jinou metodu, o níž bylo Komisi předem prokázáno, že přináší srovnatelné výsledky;
vzhledem k tomu, že ve světle technického a vědeckého pokroku dosaženého na tomto poli může být žádoucí další vývoj charakteristik, kterým je třeba vyhovět při výběru metody odběru vzorků a referenční analytické metody dle přílohy této směrnice; že k usnadnění práce k tomu nezbytné je žádoucí zavést proceduru úzké spolupráce mezi členskými státy a Komisí v rámci výboru odpovědného za přizpůsobování této směrnice vědeckému a technickému pokroku,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Tato směrnice stanoví mezní hodnotu pro koncentraci olova v ovzduší, a to zvláště za účelem lepší ochrany lidského zdraví před vlivy olova v životním prostředí.
2. Tato směrnice se nevztahuje na expozici v pracovním prostředí.
Článek 2
1. Pro účely této směrnice se "mezní hodnotou" rozumí hodnota koncentrace olova v ovzduší, která nesmí být s výhradou níže uvedených podmínek překročena.
2. Mezní hodnota je vyjádřena jako hodnota roční průměrné koncentrace a je stanovena na 2 mikrogramy Pb/m3.
3. Členské státy mohou kdykoli stanovit hodnotu přísnější, než která je uvedena v této směrnici.
Článek 3
1. Členské státy učiní nezbytná opatření, která zajistí, že za pět let po oznámení této směrnice nebude koncentrace olova v ovzduší měřená podle článku 4 překračovat mezní hodnotu uvedenou v článku 2.
2. Pokud členský stát usoudí, že po čtyřech letech od oznámení této směrnice může být v některých místech mezní hodnota stanovená v čl. 2 odst. 2 překračována, sdělí tuto skutečnost Komisi.
3. Dotčené členské státy předloží do dvou let od provedení této směrnice Komisi plány na progresivní zlepšení kvality ovzduší v takovýchto místech.
Tyto plány, vypracované na základě relevantních informací o druhu, původu a vývoji znečištění, budou obsahovat zejména popis opatření a postupů, které dané členské státy již přijaly nebo zamýšlejí přijmout.
Účelem těchto opatření a postupů musí být snížení koncentrace olova v ovzduší v těchto místech pod mezní hodnotu stanovenou v čl. 2 odst.
2 nebo na tuto hodnotu, a to co možná nejdříve, nejpozději však do sedmi let po oznámení této směrnice. Tato opatření a postupy musí brát v úvahu ustanovení směrnice 78/611/EHS a výsledky jejího provádění.
Článek 4
Členské státy zajistí zřízení a provoz měřicích stanic v místech, kde může docházet k nepřetržité expozici osob po dlouhou dobu a kde je podle jejich názoru pravděpodobné nedodržování ustanovení článků 1 a 2.
Článek 5
1. Pro účely provádění této směrnice poskytnou členské státy Komisi na její žádost informace o: - umístění měřicích stanic,
- postupech odběru vzorků a analytických metodách použitých ke stanovení koncentrace olova v ovzduší.
2. Počínaje kalendářním rokem následujícím po provedení této směrnice a nejpozději do 1. července každého roku budou členské státy informovat Komisi o místech, v nichž byla v předchozím kalendářním roce překročena mezní hodnota stanovená v čl. 2 odst. 2, a o naměřených koncentracích.
3. Nejpozději během kalendářního roku následujícího po roce, v němž byly mezní hodnoty překročeny, oznámí členské státy Komisi, jaká opatření přijaly k zamezení opětovného překročení těchto hodnot.
Článek 6
Komise bude počínaje druhým rokem po provedení této směrnice každoročně zveřejňovat souhrnnou zprávu o jejím provádění.
Článek 7
Opatření přijatá na základě této směrnice nesmí způsobit významné zhoršení kvality ovzduší v místech, kde byla v době provedení této směrnice hodnota znečištění olovem vzhledem k mezní hodnotě stanovené v čl. 2 odst. 2 nízká.
Článek 8
Při provádění této směrnice členské státy vyhoví charakteristikám uvedeným v příloze pro výběr metody odběru vzorků; pro analýzu odebraných vzorků použijí členské státy referenční metodu uvedenou v příloze nebo jakoukoli jinou metodu, o níž Komisi předem prokáží, že přináší srovnatelné výsledky.
Článek 9
Postup uvedený v článcích 10 a 11 pro přizpůsobování této směrnice vědeckému a technickému pokroku se vztahuje k charakteristikám, kterým je nutno vyhovět při výběru metody odběru vzorků a referenční metody uvedené v příloze.
Toto přizpůsobování nesmí přímo nebo nepřímo způsobit změnu použití mezní hodnoty koncentrace stanovené v čl. 2 odst. 2.
Článek 10
1. Zřizuje se výbor pro přizpůsobování této směrnice vědeckému a technickému pokroku (dále jen "výbor") složený ze zástupců členských států, kterému předsedá zástupce Komise.
2. Výbor přijme svůj jednací řád.
Článek 11
1. Má-li být zahájen postup podle tohoto článku, přednese věc výboru jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu, nebo na žádost zástupce členského státu.
2. Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k návrhu ve lhůtě určené předsedou podle naléhavosti věci.
Stanovisko se přijímá většinou 45 hlasů, přičemž hlasům členských států je přidělena váha podle čl. 148 odst.
2 Smlouvy. Předseda nehlasuje.
3. Komise přijme zamýšlená opatření, jsou-li v souladu se stanoviskem výboru.
Pokud zamýšlená opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, předloží Komise Radě neprodleně návrh opatření, která mají být přijata.
Rada se usnese kvalifikovanou většinou.
Pokud se Rada neusnese do tří měsíců ode dne, kdy jí byl návrh předán, přijme navrhovaná opatření Komise.
Článek 12
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do dvaceti čtyř měsíců od oznámení této směrnice a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy sdělí Komisi znění vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 13
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 10. prosince 1982, kterou se mění směrnice 78/170/EHS o účinnosti zdrojů tepla pro vytápění a přípravu teplé užitkové vody v nových nebo stávajících neprůmyslových budovách a izolace rozvodu tepla a teplé užitkové vody v nových neprůmyslových budovách
(82/885/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 103 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu[1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru[2],
vzhledem k tomu, že směrnice 78/170/EHS[3] požaduje, aby členské státy přijaly všechna nezbytná opatření k zajištění toho, aby veškeré nové zdroje tepla pro vytápění nebo přípravu teplé užitkové vody v nových nebo stávajících neprůmyslových budovách splňovaly určité minimální požadavky na účinnost;
vzhledem k tomu, že uvedená směrnice stanoví, že splnění těchto minimálních požadavků na účinnost má být zajištěno kontrolou provedenou buď při výrobě zdroje tepla, nebo při jeho instalaci;
vzhledem k tomu, že uvedená směrnice dále stanoví, že u zdrojů tepla, které podléhají kontrole při instalaci, nesmějí ztráty energie překročit úrovně stanovené členskými státy;
vzhledem k tomu, že uvedená směrnice však předpokládá, že zařízení, u nichž nelze provést kontrolu při výrobě, budou po ukončení příslušných technických studií předmětem dalšího návrhu;
vzhledem k tomu, že tyto studie byly již provedeny, a proto je třeba přijmout pro uvedené zdroje tepla vhodná opatření;
vzhledem k tomu, že podle těchto studií je třeba u zdroje tepla, který nemůže být podroben kontrole při výrobě, počítat s možností určitého časového odstupu mezi dobou jeho instalace a dobou provedení kontroly v místě instalace;
vzhledem k tomu, že výsledkem těchto studií byl rovněž návrh pravidel správné praxe pro postup, kterým se v místě instalace stanoví účinnost zdroje tepla na kapalné nebo plynné palivo, který podléhá kontrole při instalaci;
vzhledem k tomu, že je proto nutné, aby se kontrola dotyčných zdrojů tepla prováděla podle těchto pravidel, která tvoří minimální společný základ pro celé Společenství; že se tato pravidla nevztahují na zdroje tepla na pevné palivo;
vzhledem k tomu, že je vhodné, aby se dodržení pravidel týkajících se kontroly prováděné při instalaci dalo snadno ověřit pomocí připojeného štítku, podobného tomu, jaký je stanoven pro zdroje tepla, které podléhají kontrole při výrobě; že tento štítek může být nahrazen kontrolní zprávou; že v případě nesplnění požadavků na účinnost nebo stanovené úrovně ztrát energie je třeba podat kontrolní zprávu příslušnému správnímu orgánu;
vzhledem k tomu, že opatření přijatá k provedení této směrnice by měla zahrnovat opatření ke sbližování právních předpisů členských států v oblasti působnosti této směrnice a měla by být zaměřena na usnadnění probíhající nebo připravované harmonizační nebo normalizační činnosti v těchto oblastech jak na úrovni Společenství, tak na mezinárodní úrovni;
vzhledem k tomu, že směrnice 78/170/EHS by proto měla být změněna,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 78/170/EHS se mění takto: 1. V čl. 1 odst. 1 prvním pododstavci se před slova "minimální požadavky na účinnost" vkládají slova "ekonomicky odůvodnitelné".
2. V čl. 1 odst. 1 se čtvrtý pododstavec nahrazuje tímto:
"Tato směrnice se nevztahuje na elektrické odporové zdroje tepla, tepelná čerpadla a přípojky na síť centrálního zásobování teplem."
3. V čl. 1 odst. 1 se zrušuje poslední pododstavec.
4. V článku 1 se vkládají nové odstavce, které znějí:
"3a. Zdroje tepla, které podléhají kontrole při instalaci a které nesplňují minimální požadavky na účinnost, jsou předmětem rozhodnutí příslušného správního orgánu, který může nařídit i vyřazení zdroje tepla z provozu; splnění těchto požadavků se osvědčuje štítkem, na kterém jsou uvedeny alespoň údaje stanovené v odstavci 3, s výjimkou poslední odrážky týkající se spotřeby zdroje tepla při tepelném výkonu.
Údaj o maximální teplotě teplonosné látky není nutno uvádět, je-li teplota upřesněna v jiném dokumentu.
Kontrolní orgán je povinen předat uživateli kontrolní zprávu v podobě stanovené členským státem; zpráva musí obsahovat zejména údaje uvedené na štítku podle prvního pododstavce. Zpráva může štítek nahradit.
Je-li v kontrolní zprávě uvedeno, že zdroj tepla nesplňuje minimální požadavky na účinnost, předá kontrolní orgán kopii zprávy příslušnému správnímu orgánu.
V případě zdrojů tepla, které pocházejí z jiného členského státu, poskytne příslušný správní orgán místa, kde se provádí kontrola, dodavateli na jeho žádost se souhlasem vlastníka kopii kontrolní zprávy.
3b. Kontrola zdrojů tepla při instalaci se provádí podle pravidel správné praxe, která jsou uvedena v příloze této směrnice.
Tato pravidla tvoří minimální společný základ pro postup kontroly v celém Společenství.
Mohou být doplněna předpisy členských států; tyto předpisy je však nemohou rušit nebo jim odporovat.
Tato pravidla se nevztahují na zdroje tepla na pevné palivo ani na kondenzační kotle."
5. V článku 1 se odstavec 4 nahrazuje tímto:
"4. V případě zdrojů tepla, které podléhají kontrole při instalaci, mohou členské státy místo minimálních požadavků na účinnost stanovit maximální úroveň ztrát energie podle bodu 3.1 pravidel správné praxe.
V tom případě se použijí odstavce 3a a 3b."
Článek 2
Příloha této směrnice se připojuje ke směrnici 78/170/EHS.
Článek 3
Členské státy přijmou opatření týkající se kontroly zdrojů tepla při instalaci do 18 měsíců ode dne zveřejnění této směrnice.
Článek 4
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 17. prosince 1982,
kterou se mění směrnice o sbližování právních předpisů členských států týkajících se kolových zemědělských nebo lesnických traktorů
(82/890/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že článek 1 směrnice Rady 74/150/EHS ze dne 4. března 1974 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu kolových zemědělských a lesnických traktorů [3], ve znění směrnice 79/694/EHS [4] omezuje oblast působnosti uvedených směrnic na traktory, které jsou vybaveny pneumatikami a které mají dvě nápravy a maximální konstrukční rychlost od 6 km/h do 25 km/h;
vzhledem k tomu, že podle uvedených směrnic budou traktory, jejichž maximální konstrukční rychlost překračuje 25 km/h, v případě potřeby podléhat zvláštním požadavkům; že tyto traktory tvoří součást parku traktorů vyráběných a používaných ve Společenství a jsou z hlediska efektivnosti zemědělských podniků výhodné;
vzhledem k tomu, že zvýšení maximální konstrukční rychlosti o 20 %, které bylo dosud stanoveno, se ukazuje přiměřené z hlediska bezpečnosti provozu na pozemních komunikacích i bezpečnosti při práci na poli;
vzhledem k tomu, že členské státy přesto mohou omezit rychlost jízdy traktorů po pozemních komunikacích stanovením omezení rychlosti;
vzhledem k tomu, že traktory s více než dvěma nápravami lze přitom pokládat za srovnatelné s traktory, jež mají pouze dvě nápravy, a proto mohou tyto traktory podléhat stejným požadavkům;
vzhledem k tomu, že proto není nezbytné vydávat zvláštní předpisy předpokládané ve směrnici 74/150/EHS; že postačuje, aby se oblast působnosti uvedené směrnice a zvláštních směrnic, jejichž oblast působnosti je výslovně definována, rozšířila na traktory s více než dvěma nápravami a na traktory s maximální konstrukční rychlostí od 25 km/h do 30 km/h,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. V článku 1 směrnic 74/150/EHS, 74/151/EHS [5], 74/152/EHS [6], 74/346/EHS [7], 74/347/EHS [8], 75/321/EHS [9], 75/322/EHS [10], 76/432/EHS [11], 77/311/EHS [12], 77/537/EHS [13], 78/933/EHS [14], 79/532/EHS [15], 79/533/EHS [16] a článku 9 směrnice 78/764/EHS [17] se odstavec 2 nahrazuje tímto:
"2. Tato směrnice se vztahuje pouze na traktory definované v odstavci 1, které jsou vybaveny pneumatikami a které mají nejméně dvě nápravy a maximální konstrukční rychlost od 6 km/h do 30 km/h."
2. V článku 1 směrnice 80/720/EHS [18] se odstavec 2 nahrazuje tímto:
"2. Tato směrnice se vztahuje pouze na traktory definované v odstavci 1, které jsou vybaveny pneumatikami a které mají nejméně dvě nápravy, maximální konstrukční rychlost od 6 do 30 km/h a a minimální pevný nebo nastavitelný rozchod hnacích náprav nejméně 1150 mm."
3. V článku 1 směrnice 76/763/EHS [19] se odstavec 2 nahrazuje tímto:
"2. Tato směrnice se vztahuje pouze na traktory definované v odstavci 1, které jsou vybaveny pneumatikami a které mají nejméně dvě nápravy, maximální konstrukční rychlost od 6 km/h do 30 km/h a rozchod hnacích náprav nejméně 1250 mm."
4. Bod 1.5 přílohy směrnice 74/152/EHS se nahrazuje tímto:
"1.5 Se zřetelem k různým nevyhnutelným chybám, způsobeným zejména metodou měření a zvýšením otáček motoru při částečném zatížení, je při zkoušce pro schválení typu přípustný výsledek o 10 % vyšší než hodnota 30 km/h."
Článek 2
1. Členské státy uvedou v účinnost předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 18 měsíců od jejího oznámení a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy zajistí, aby bylo Komisi sděleno znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 17. prosince 1982, založená na čl. 54 odst. 3 písm. g) Smlouvy, o rozdělení akciových společností (82/891/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na čl. 54 odst. 3 písm. g) této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že koordinace upravená čl.
54 odst. 3 písm. g) a v Obecném programu pro odstranění omezení svobody usazování [4] započala směrnicí 68/151/EHS [5];
vzhledem k tomu, že koordinace pokračovala směrnicí 77/91/EHS [6], pokud jde o zakládání akciových společností a udržování a změnu jejich základního kapitálu, směrnicí 78/660/EHS [7], pokud jde o roční účetní závěrky některých forem společností a směrnicí 78/855/EHS [8], pokud jde o fúze akciových společností;
vzhledem k tomu, že směrnice 78/855/EHS upravila pouze otázku fúzí akciových společností a některých podobných operací; že však návrh Komise se také týkal operací rozdělení; že také Evropský parlament a Hospodářský a sociální výbor se ve svých stanoviscích vyslovily ve prospěch právní úpravy takové operace;
vzhledem k tomu, že z důvodu podobností existujících mezi operacemi fúze a rozdělení je možné zabránit riziku obcházení záruk, které pro fúze stanovila směrnice 78/855/EHS, pouze tím, že pro případy rozdělení bude stanovena rovnocenná ochrana;
vzhledem k tomu, že ochrana zájmů společníků a třetích osob vyžaduje koordinaci právních předpisů členských států týkajících se rozdělení akciových společností, jestliže členské státy tuto operaci povolují;
vzhledem k tomu, že v rámci této koordinace je zvláště důležité zajistit přiměřenou a co nejobjektivnější informovanost akcionářů společností účastnících se rozdělení a zajistit přiměřenou ochranu jejich práv;
vzhledem k tomu, že ochrana práv pracovníků v případě převodů podniků, provozoven nebo částí provozoven je v současnosti upravena směrnicí 77/187/EHS [9];
vzhledem k tomu, že věřitelé, včetně majitelů dluhopisů, a držitelé jiných cenných papírů společností účastnících se rozdělení musí být chráněni před škodou způsobenou rozdělením;
vzhledem k tomu, že požadavky na zveřejňování stanovené směrnicí 68/151/EHS musí být rozšířeny na rozdělení tak, aby o nich byly třetí osoby dostatečně informovány;
vzhledem k tomu, že je nutné rozšířit záruky pro společníky a třetí osoby při provádění rozdělení i na některé právní operace, které v podstatných bodech vykazují znaky podobné rozdělení, aby obcházení ochrany nebylo možné;
vzhledem k tomu, že pro zajištění právní jistoty ve vztazích mezi společnostmi účastnícími se rozdělení, mezi těmito společnostmi a třetími osobami a mezi akcionáři je nutné omezit případy neplatnosti rozdělení a stanovit na jedné straně zásadu zjednání nápravy pokaždé, kdy je to možné, a na druhé straně krátkou lhůtu pro uplatnění neplatnosti,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Jestliže členské státy dovolí u společností uvedených v čl. 1 odst. 1 směrnice 78/855/EHS, které se řídí jejich právem, rozdělení mezi stávající společnosti stanovené v článku 2 této směrnice, použijí na tuto operaci kapitolu I této směrnice.
2. Jestliže členské státy dovolí u společností uvedených v odstavci 1 rozdělení se založením nových společností, vymezené v článku 21, použijí na tuto operaci kapitolu II.
3. Jestliže členské státy dovolí u společností uvedených v odstavci 1 operaci, ve které je rozdělení mezi stávající společnosti, vymezené v čl. 2 odst. 1, spojeno s rozdělením se založením jedné nebo více nových společností, vymezeným v čl. 21 odst. 1, použijí na tuto operaci kapitolu I a článek 22.
4. Použije se čl. 1 odst. 2 a 3 směrnice 78/855/EHS. KAPITOLA PRVNÍ
Rozdělení mezi stávající společnosti
Článek 2
1. Pro účely této směrnice se rozdělením mezi stávající společnosti rozumí operace, kterou jedna společnost převádí v důsledku svého zrušení bez likvidace celé své obchodní jmění na více společností výměnou za přidělení akcií společností, které obdrží vklady v důsledku rozdělení (dále jen "nástupnické společnosti"), akcionářům rozdělované společnosti a případně doplatek na dorovnání, který nepřekročí 10 % jmenovité hodnoty přidělených akcií, nebo nemají-li jmenovitou hodnotu, jejich účetní hodnoty.
2. Použije se čl. 3 odst. 2 směrnice 78/855/EHS.
3. Jestliže se tato směrnice odvolává na směrnici 78/855/EHS, označuje výraz "fúzující společnosti" společnosti účastnící se rozdělení, výraz "zanikající společnost" označuje rozdělovanou společnost, výraz "nástupnická společnost" označuje jednotlivé nástupnické společnosti a výraz "projekt fúze" označuje projekt rozdělení.
Článek 3
1. Správní nebo řídící orgány společností účastnící se rozdělení vypracují písemný projekt rozdělení.
2. V projektu rozdělení musí být uvedeny alespoň
a) právní forma, firma a sídlo společností účastnících se rozdělení;
b) výměnný poměr akcií a případně výše doplatku na dorovnání; c) způsoby přidělení akcií nástupnických společností;
d) den, od kterého majitelům akcií vzniká právo na podíl na zisku, a všechny zvláštní podmínky týkající se tohoto práva;
e) den, od kterého se jednání rozdělené společnosti považují z účetního hlediska za jednání některé nástupnické společnosti;
f) práva poskytnutá nástupnickými společnostmi akcionářům se zvláštními právy a majitelům jiných cenných papírů než akcie nebo navrhovaná opatření, která se týkají těchto osob;
g) všechny zvláštní výhody poskytnuté znalcům ve smyslu čl. 8 odst. 1, jakož i členům správních, řídících, dozorčích nebo kontrolních orgánů společností účastnících se rozdělení;
h) přesný popis a rozdělení složek obchodního jmění, které se má převést na jednotlivé nástupnické společnosti;
i) rozdělení akcií nástupnických společností mezi akcionáře rozdělované společnosti a kritérium, na kterém je toto rozdělení založeno.
3. a) Jestliže nebude určité aktivum přiděleno v projektu rozdělení a ani jeho výklad neumožňuje rozhodnutí o jeho přidělení, bude toto aktivum nebo jeho protihodnota roz- děleno mezi všechny nástupnické společnosti v poměru k čistému jmění přidělenému každé z nich v projektu rozdělení.
b) Jestliže nebude určité pasivum přiděleno v projektu rozdělení a ani jeho výklad neumožňuje rozhodnutí o jeho přidělení, odpovídají za ně všechny nástupnické společnosti společně a nerozdílně.
Členské státy mohou stanovit, že tato společná a nerozdílná odpovědnost bude omezena výší čistého jmění přiděleného každé nástupnické společnosti.
Článek 4
Projekt rozdělení musí být pro každou společnost účastnící se rozdělení zveřejněn alespoň jeden měsíc přede dnem konání valné hromady, která má o projektu rozdělení rozhodnout, způsobem, který stanoví právní předpisy každého členského státu v souladu s článkem 3 směrnice 68/151/EHS [10].
Článek 5
1. Rozdělení musí být alespoň schváleno valnou hromadou každé ze společností účastnící se rozdělení.
Článek 7 směrnice 78/855/EHS se použije, pokud jde o požadovanou většinu u těchto rozhodnutí, jejich dosah a nutnost odděleného hlasování.
2. Jestliže jsou akcie nástupnických společností přiděleny akcionářům rozdělené společnosti nerovnoměrně k jejich právům k základnímu kapitálu této společnosti, mohou členské státy stanovit, že menšinoví akcionáři rozdělené společnosti mohou uplatnit právo na odkoupení svých akcií.
V tom případě mají právo na vypořádání odpovídající hodnotě jejich akcií.
V případě neshody musí být umožněno, aby výši vypořádání stanovil soud.
Článek 6
Právní předpisy členského státu nemusí vyžadovat schválení rozdělení valnou hromadou nástupnické společnosti, jestliže jsou splněny tyto podmínky: a) alespoň jeden měsíc přede dnem konání valné hromady rozdělované společnosti, která má o projektu rozdělení rozhodnout, dojde u každé nástupnické společnosti ke zveřejnění podle článku 4;
b) všichni akcionáři nástupnické společnosti mají právo seznámit se v sídle této společnosti alespoň jeden měsíc přede dnem uvedeným v písmenu a) s dokumenty uvedenými v čl. 9 odst. 1;
c) jeden nebo více akcionářů nástupnické společnosti, kteří disponují akciemi ve výši minimálního procentního podílu na upsaném základním kapitálu, musí mít právo požadovat svolání valné hromady nástupnické společnosti, která má rozhodnout o schválení rozdělení.
Tento minimální procentní podíl nesmí být stanoven nad 5 %.
Členské státy však mohou stanovit, že akcie bez hlasovacího práva jsou vyloučeny z výpočtu tohoto procentního podílu.
Článek 7
1. Správní nebo řídící orgány každé ze společností účastnících se rozdělení vypracují podrobnou písemnou zprávu, která vysvětlí projekt rozdělení a zvláště výměnný poměr akcií a kritérium jejich rozdělení a odůvodní jej z právního a hospodářského hlediska.
2. Zpráva dále uvede případné zvláštní obtíže, které se vyskytly při oceňování.
Také se zmíní o vypracování zprávy o ověření nepeněžitých vkladů, stanovené v čl. 27 odst. 2 směrnice 77/91/EHS [11] pro nástupnické společnosti a o rejstříku, u kterého musí být tato zpráva uložena.
3. Správní nebo řídící orgány rozdělované společnosti jsou povinny informovat valnou hromadu rozdělované společnosti a správní nebo řídící orgány nástupnických společností, aby informovaly své valné hromady, o každé podstatné změně obchodního jmění, ke které dojde mezi dnem vypracování projektu rozdělení a dnem konání valné hromady rozdělované společnosti, která má rozhodnout o projektu rozdělení.
Článek 8
1. Projekt rozdělení přezkoumá za každou společnost účastnící se rozdělení jeden nebo více nezávislých znalců jmenovaných nebo schválených soudem nebo správním orgánem a vypracuje písemnou zprávu určenou akcionářům.
Právní předpisy členského státu však mohou stanovit jmenování jednoho nebo více nezávislých znalců pro všechny společnosti účastnící se rozdělení, jestliže toto jmenování provede soud nebo správní orgán na společnou žádost těchto společností.
Těmito znalci mohou být podle právních předpisů každého členského státu fyzické nebo právnické osoby či společnosti.
2. Použije se čl. 10 odst. 2 a 3 směrnice 78/855/EHS.
3. Členské státy mohou stanovit, že zprávu o ověření nepeněžitých vkladů stanovenou v čl. 27 odst. 2 směrnice 77/91/EHS a zprávu o projektu rozdělení uvedenou v odstavci 1 tohoto článku vypracuje stejný znalec nebo znalci.
Článek 9
1. Každý akcionář má právo seznámit se v sídle společnosti alespoň jeden měsíc přede dnem konání valné hromady, která má rozhodnout o projektu rozdělení, alespoň s těmito dokumenty: a) projektem rozdělení;
b) ročními účetními závěrkami a výročními zprávami za poslední tři účetní období společností účastnících se rozdělení;
c) účetním výkazem vypracovaným ke dni, který nesmí být dřívější než první den třetího měsíce, který předchází dni vypracování projektu rozdělení, pokud se poslední roční účetní závěrka vztahuje na účetní období, které skončilo více než šest měsíců přede dnem vypracování projektu rozdělení;
d) zprávami správních nebo řídících orgánů společností účastnících se rozdělení, uvedenými v čl. 7 odst. 1;
e) zprávami uvedenými v článku 8.
2. Účetní výkaz stanovený v odst. 1 písm. c) je vypracován podle stejných metod a stejného členění jako poslední roční rozvaha.
Právní předpisy členského státu však mohou stanovit, a) že není nutné pořizovat nový soupis majetku;
b) že ocenění uvedená v poslední rozvaze lze měnit pouze v mezích změn v účetních zápisech, přičemž však budou zohledněny - odpisy a opravné položky,
- důležité změny skutečné hodnoty, které nejsou zachyceny v účetnictví.
3. Každý akcionář je oprávněn získat na požádání a bezplatně úplnou, nebo pokud tak požaduje, částečnou kopii dokumentů uvedených v odstavci 1.
Článek 10
Členské státy mohou dovolit, aby se nepoužil článek 7, článek 8 odstavce 1 a 2 a čl. 9 odst. 1 písm. c), d) a e), jestliže s tím souhlasí všichni akcionáři a majitelé jiných cenných papírů s hlasovacím právem společností účastnících se rozdělení.
Článek 11
Ochrana práv pracovníků jednotlivých společností účastnících se rozdělení je upravena v souladu se směrnicí 77/187/EHS [12].
Článek 12
1. Právní předpisy členských států musí stanovit přiměřený systém ochrany zájmů věřitelů společností účastnících se rozdělení, jejichž pohledávky vznikly před zveřejněním projektu rozdělení a které se v okamžiku tohoto zveřejnění ještě nestaly splatnými.
2. Za tímto účelem právní předpisy členských států alespoň stanoví, že tito věřitelé mají právo na přiměřené záruky, jestliže finanční situace rozdělované společnosti a společnosti, na kterou bude závazek převeden podle projektu rozdělení, tuto ochranu vyžaduje a jestliže tito věřitelé takové záruky již nemají.
3. V případě, že věřitel společnosti, na kterou byl převeden závazek podle projektu rozdělení, nebyl uspokojen, ručí nástupnické společnosti za tento závazek společně a nerozdílně.
Členské státy mohou toto ručení omezit výší čistého jmění, které přešlo na jednotlivé společnosti, s výjimkou společnosti, na kterou byl tento závazek převeden.
Tento odstavec nemusí použít, jestliže operace rozdělení podléhá soudnímu dohledu v souladu s článkem 23 a jestliže většina věřitelů, na které připadají tři čtvrtiny výše pohledávek, nebo většina určité kategorie věřitelů rozdělované společnosti, na které připadají tři čtvrtiny výše pohledávek této kategorie, se na schůzi konané v souladu s čl. 23 odst.
4. Použije se čl. 13 odst. 3 směrnice 78/855/EHS.
5. Aniž jsou dotčena pravidla pro společný výkon práv majitelů dluhopisů společností účastnících se rozdělení, použijí se na ně odstavce 1 až 4, ledaže rozdělení bylo schváleno schůzí majitelů dluhopisů, jestliže vnitrostátní právní předpisy takovou schůzi stanoví, nebo každým jednotlivým majitelem dluhopisů.
6. Členské státy mohou stanovit, že nástupnické společnosti odpovídají za závazky rozdělené společnosti společně a nerozdílně.
V takovém případě nemusí použít předchozí odstavce.
7. Spojí-li členský stát systém ochrany věřitelů stanovený v odstavcích 1 až 5 se společnou a nerozdílnou odpovědností nástupnických společností stanovenou v odstavci 6, může tuto odpovědnost omezit výší čistého jmění přiděleného jednotlivým společnostem.
Článek 13
Majitelé jiných cenných papírů než akcií, s nimiž jsou spojena zvláštní práva, musí získat v nástupnických společnostech, vůči kterým mohou svá práva uplatňovat v souladu s projektem rozdělení, práva, která jsou alespoň rovnocenná právům, jež měli v rozdělené společnosti, ledaže byla změna těchto práv schválena schůzí majitelů těchto cenných papírů, jestliže vnitrostátní právní předpisy takovou schůzi připouštějí, nebo každým jednotlivým majitelem těchto cenných papírů, nebo jestliže mají tito majitelé právo na odkoupení svých cenných papírů.
Článek 14
Jestliže právní předpisy členského státu nestanoví předběžnou soudní nebo správní kontrolu zákonnosti rozdělení, nebo jestliže se tato kontrola nevztahuje na všechny právní úkony nezbytné pro rozdělení, použije se článek 16 směrnice 78/855/EHS.
Článek 15
Právní předpisy členských států určí den účinnosti rozdělení.
Článek 16
1. Rozdělení musí být pro každou společnost účastnící se rozdělení zveřejněno způsobem, který stanoví právní předpisy každého členského státu v souladu s článkem 3 směrnice 68/151/EHS.
2. Každá nástupnická společnost může pro rozdělenou společnost sama zajistit náležitosti zveřejnění.
Článek 17
1. Rozdělení má ipso jure následující účinky, které působí současně: a) veškeré obchodní jmění rozdělené společnosti přechází na nástupnické společnosti, jak mezi rozdělenou společností a nástupnickými společnostmi, tak vůči třetím osobám, a to v souladu s přidělením stanoveným v projektu rozdělení nebo v čl. 3 odst. 3;
b) akcionáři rozdělené společnosti se stávají akcionáři nástupnických společností, v souladu s přidělením stanoveným v projektu rozdělení;
c) rozdělovaná společnost zaniká.
2. Nástupnická společnost nevymění akcie rozdělené společnosti za své akcie, které jsou drženy a) touto nástupnickou společností nebo osobou jednající vlastním jménem, ale na účet této společnosti;
b) nebo samotnou rozdělovanou společností nebo osobou jednající vlastním jménem, ale na účet této společnosti.
3. Právní předpisy členských států, které požadují zvláštní náležitosti pro účinnost převodu určitého majetku, práv a závazků rozdělované společnosti vůči třetím osobám, nejsou dotčeny. Nástupnická společnost nebo společnosti, na které se převádí tento majetek, práva a závazky v souladu s projektem rozdělení nebo s čl. 3 odst. 3, mohou zajistit tyto náležitosti samy; právní předpisy členských států však mohou rozdělené společnosti dovolit pokračovat v plnění těchto náležitostí během časově omezeného období, které nesmí být, kromě výjimečných případů, stanoveno na dobu delší než šest měsíců ode dne účinnosti rozdělení.
Článek 18
Právní předpisy členských států upraví vůči akcionářům rozdělené společnosti alespoň občanskoprávní odpovědnost členů správního nebo řídícího orgánu této společnosti za zaviněné jednání těchto členů při přípravě a provádění rozdělení a občanskoprávní odpovědnost znalců pověřených vypracovat pro tuto společnost zprávu uvedenou v článku 8 za zaviněné jednání při plnění jejich povinností.
Článek 19
1. Právní předpisy členských států mohou upravit neplatnost rozdělení pouze v mezích následujících podmínek: a) neplatnost musí být prohlášena soudním rozhodnutím;
b) neplatnost rozdělení, které je účinné ve smyslu článku 15, může být prohlášena pouze pokud chyběla předběžná soudní nebo správní kontrola zákonnosti nebo úřední zápis, nebo pokud je zjištěno, že rozhodnutí valné hromady je podle vnitrostátního práva neplatné nebo může být prohlášeno za neplatné;
c) žalobu na neplatnost nelze podat po uplynutí lhůty šesti měsíců ode dne nabytí účinnosti rozdělení vůči tomu, kdo se neplatnosti dovolává, nebo jestliže byla zjednána náprava;
d) jestliže je možné zjednat nápravu nedostatku, pro který by rozdělení mohlo být prohlášeno za neplatné, poskytne příslušný soud zúčastněným společnostem lhůtu pro zjednání nápravy;
e) soudní rozhodnutí o neplatnosti rozdělení musí být zveřejněno způsobem, který stanoví právní předpisy každého členského státu v souladu s článkem 3 směrnice 68/151/EHS;
f) opravný prostředek třetích osob proti soudnímu rozhodnutí, pokud jej právní předpisy členského státu stanoví, není přípustný po uplynutí lhůty šesti měsíců ode dne zveřejnění rozhodnutí podle směrnice 68/151 EHS;
g) rozhodnutím o neplatnosti rozdělení není dotčena platnost závazků, které vznikly k tíži nebo ve prospěch nástupnických společností před zveřejněním rozhodnutí, avšak po dni stanoveném v článku 15;
h) každá nástupnická společnost odpovídá za závazky, které vznikly k její tíži po dni nabytí účinnosti rozdělení a přede dnem zveřejnění rozhodnutí o neplatnosti rozdělení.
Rozdělovaná společnost také odpovídá za tyto závazky; členské státy mohou stanovit, že je tato odpovědnost omezena výší čistého jmění, které přešlo na nástupnickou společnost, k jejíž tíži tyto závazky vznikly.
Odchylně od odst. 1 písm. a) mohou právní předpisy členského státu také dovolit, aby neplatnost rozdělení prohlásil správní orgán, jestliže lze proti takovému rozhodnutí podat opravný prostředek k soudu.
Písmena b), d), e), f), g) a h) se použijí obdobně na správní orgán.
Toto řízení o neplatnosti nelze zahájit po uplynutí lhůty šesti měsíců ode dne stanoveného v článku 15.
3. Nejsou dotčeny právní předpisy členských států vztahující se na neplatnost rozdělení, která je prohlášena v důsledku jiné kontroly, než je předběžná soudní nebo správní kontrola zákonnosti.
Článek 20
Jestliže všechny nástupnické společnosti drží všechny akcie rozdělené společnosti a všechny ostatní cenné papíry této společnosti poskytující hlasovací právo na valné hromadě, nemusí členské státy, aniž je dotčen článek 6, vyžadovat schválení rozdělení val nou hromadou, pokud jsou splněny alespoň tyto podmínky: a) alespoň jeden měsíc před nabytím účinnosti této operace dojde u každé společnosti účastnící se operace ke zveřejnění podle článku 4;
b) všichni akcionáři společností účastnící se operace mají právo seznámit se v sídle jejich společnosti alespoň jeden měsíc před nabytím účinnosti operace s dokumenty uvedenými v čl. 9 odst. 1. Použije se také čl. 9 odst. 2 a 3;
c) jeden nebo více akcionářů rozdělené společnosti, kteří disponují akciemi ve výši minimálního procentního podílu na upsaném základním kapitálu, musí mít právo požadovat svolání valné hromady rozdělené společnosti, která má rozhodnout o schválení rozdělení.
Tento minimální procentní podíl nesmí být stanoven nad 5 %.
Členské státy však mohou stanovit, že akcie bez hlasovacího práva jsou vyloučeny z výpočtu tohoto procentního podílu;
d) nedojde-li ke svolání valné hromady rozdělené společnosti, která má rozhodnout o schválení rozdělení, pak se informace stanovená v čl. 7 odst. 3 týká každé podstatné změny obchodního jmění, ke které dojde po dni vypracování projektu rozdělení.
KAPITOLA II Rozdělení se založením nových společností
Článek 21
1. Pro účely této směrnice se rozdělením se založením nových společností rozumí operace, kterou jedna společnost převádí v důsledku svého zrušení bez likvidace celé své obchodní jmění na více nově založených společností, výměnou za přidělení akcií nástupnických společností akcionářům rozdělované společnosti a případně doplatek na dorovnání, který nepřekročí 10 % jmenovité hodnoty přidělených akcií, nebo nemají-li jmenovitou hodnotu, jejich účetní hodnoty.
2. Použije se čl. 4 odst. 2 směrnice 78/855/EHS.
Článek 22
1. Aniž jsou dotčeny články 11 a 12 směrnice 68/151/EHS, použijí se na rozdělení založením nových společností články 3, 4, 5 a 7, čl. 8 odst. 1 a 2 a články 9 až 19. Za tím účelem označuje výraz "společnosti účastnící se rozdělení" rozdělenou společnost a výraz "nástupnická společnost" označuje každou z nových společností.
2. Projekt rozdělení uvede kromě údajů stanovených v čl. 3 odst. 2, právní formu, název a sídlo jednotlivých nových společností.
3. Projekt rozdělení, akt, kterým se společnost zakládá, nebo jeho návrh a stanovy, pokud jsou obsaženy v samostatném aktu, nebo jejich návrh pro každou z nových společností schvaluje valná hromada rozdělované společnosti.
4. Členské státy mohou stanovit, že zprávu o ověření nepeněžitých vkladů uvedenou v článku 10 směrnice 77/91/EHS a zprávu o projektu rozdělení uvedenou v čl. 8 odst. 1 této směrnice vypracuje stejný znalec nebo znalci.
5. Členské státy mohou stanovit, že nepoužijí článek 8, a pokud jde o zprávy znalců, článek 9, jestliže byly akcie každé z nových společností přiděleny akcionářům rozdělené společnosti v poměru k jejich právům k základnímu kapitálu této společnosti.
KAPITOLA III Rozdělení pod dohledem soudu
Článek 23
1. Členské státy mohou použít odstavec 2, jestliže rozdělení podléhá dohledu soudu, který má pravomoc: a) svolat valnou hromadu akcionářů rozdělované společnosti, aby rozhodla o rozdělení;
b) zajistit, že akcionáři každé společnosti účastnící se rozdělení obdrželi nebo si mohou opatřit alespoň dokumenty stanovené v článku 9 ve lhůtě, která jim umožní včas je prozkoumat přede dnem konání valné hromady jejich společnosti, která má rozhodnout o rozdělení; pokud členský stát uplatňuje možnost uvedenou v článku 6, musí být lhůta postačující k tomu, aby umožnila akcionářům nástupnických společností vykonat práva, která jim uvedený článek přiznává;
c) svolat schůzi věřitelů jednotlivých společností účastnících se rozdělení, aby se k rozdělení vyjádřila;
d) zajistit, že věřitelé každé ze společností účastnících se rozdělení obdrželi nebo si mohou opatřit alespoň projekt rozdělení ve lhůtě, která jim umožní včas jej prozkoumat do dne stanoveného v písmenu b);
e) schválit projekt rozdělení.
2. Jestliže soud zjistí, že podmínky uvedené v odst. 1 písm. b) a d) jsou splněny a že akcionářům a věřitelům nemůže vzniknout škoda, může společnosti účastnící se rozdělení osvobodit od použití a) článku 4 za podmínky, že odpovídající systém ochrany zájmů věřitelů, stanovený v čl. 12 odst. 1, zahrnuje všechny pohledávky nezávisle na dni, ke kterému vznikly;
b) podmínek stanovených v čl. 6 písm. a) a b), pokud členský stát využije možnost stanovenou tímto článkem;
c) článku 9, pokud jde o lhůtu a podmínky stanovené pro seznámení se s uvedenými dokumenty.
KAPITOLA IV Jiné operace podobné rozdělení
Článek 24
Jestliže právní předpisy členského státu dovolují u jedné z operací uvedených v článku 1, aby doplatek na dorovnání přesáhl 10 %, použijí se kapitoly I, II a III.
Článek 25
Jestliže právní předpisy členského státu dovolují jednu z operací uvedených v článku 1, aniž by rozdělená společnost zanikla, použijí se kapitoly I, II a III, s výjimkou čl. 17 odst. 1 písm. c).
KAPITOLA V Závěrečná ustanovení
Článek 26
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 1. ledna 1986, pokud k tomuto dni umožňují operace, na které se tato směrnice vztahuje.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Jestliže členský stát umožní operace rozdělení po dni uvedeném v odstavci 1, uvede v účinnost ustanovení uvedená v tomto odstavci ke dni, ke kterému umožní tyto operace.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
3. Pro použití předpisů uvedených v odstavci 1 na "unregistered companies" ve Spojeném království a v Irsku však může být stanovena lhůta pěti let ode dne vstupu těchto předpisů v platnost.
4. Členské státy nemusí uplatňovat články 12 a 13 na majitele dluhopisů a jiných cenných papírů převoditelných na akcie, jestliže ke dni vstupu předpisů uvedených v odstavcích 1 nebo 2 v platnost již bylo právní postavení těchto majitelů v případě rozdělení upraveno v emisních podmínkách.
5. Členské státy nemusí uplatňovat tuto směrnici na rozdělení a operace podobné rozdělení, u kterých jsou v rámci přípravy nebo uskutečňování právní úkony nebo náležitosti stanovené vnitrostátními právními předpisy splněny již ke dni vstupu předpisů uvedených v odstavcích 1 nebo 2 v platnost.
Článek 27
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 21. prosince 1982, kterou se mění směrnice 64/432/EHS a 72/461/EHS, pokud jde o některá opatření týkající se slintavky a kulhavky a vezikulární choroby prasat
(82/893/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 43 a 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanoviskoShromáždění [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že směrnice 64/432/EHS [3], naposledy pozměněná směrnicí 82/61/EHS [4], stanoví veterinární podmínky, kterým musí odpovídat živý skot a prasata určené pro obchod uvnitř Společenství;
vzhledem k tomu, že s ohledem na rozvoj slintavky a kulhavky a vezikulární choroby prasat ve Společenství by měla být opatření Společenství stanovená v článcích 4a a 4b směrnice 64/432/EHS zachována po další dobu; že jestliže se slintavka a kulhavka objeví náhodně na omezené části území členského státu, právo využívat dotyčná ustanovení musí být zachováno, pokud byla nákaza zdolána;
vzhledem k tomu, že směrnice 72/461/EHS [5], naposledy pozměněná směrnicí 81/476/EHS [6], stanoví veterinární podmínky, které je třeba splnit u zvířat, jejichž maso je určeno pro obchod uvnitř Společenství;
vzhledem k tomu, že s ohledem na vývoj slintavky a kulhavky ve Společenství by opatření Společenství stanovená v článku 13 směrnice 72/461/EHS měla být zachována po další dobu,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 64/432/EHS se mění takto: 1. v článku 4a se v prvním pododstavci slova "31. prosince 1982" nahrazují slovy "31. prosince 1983";
2. v článku 4b: a) v prvním a druhém pododstavci se slova "31. prosince 1982" nahrazují slovy "31. prosince 1983";
b) doplňuje se nový pododstavec, který zní:
"Tento článek se nadále použije na: i) členské státy určené v úvodní části prvního pododstavce, pokud byla na omezené části jejich území konstatována slintavka a kulhavka a byla zdolána,
ii) členské státy určené v bodech A a B prvního pododstavce, pokud byla na omezené části jejich území konstatována slintavka a kulhavka a byla zdolána."
Článek 2
V článku 13 směrnice 72/461/EHS se slova "31. prosince 1982" nahrazují slovy "31. prosince 1983".
Článek 3
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. ledna 1983.
Článek 4
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 21. prosince 1982 o hlášení chorob zvířat ve Společenství (82/894/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 43 a 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Shromáždění [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že Společenství vydalo předpisy pro obchod uvnitř Společenství se skotem a prasaty, s čerstvým masem, s čerstvým drůbežím masem a. s. masnými výrobky;
vzhledem k tomu, že vzplanutí nebo výskyt určitých nakažlivých nemocí zvířat představuje nebezpečí pro stavy dobytka ve Společenství, obzvláště z důvodu jejich šíření v důsledku obchodu uvnitř Společenství; že je nezbytná rychlá a přesná informace pro provádění různých ochranných opatření uvedených v předpisech Společenství;
vzhledem k tomu, že povinnosti každého členského státu je hlásit ostatním členským státům a Komisi propuknutí a zánik některých chorob na jeho území v souladu s článkem 9 směrnice Rady 64/432/EHS ze dne 26. června 1964 o veterinárních otázkách obchodu se skotem a prasaty uvnitř Společenství [3], naposledy pozměněné směrnicí 80/1274/EHS [4], s článkem 11 směrnice Rady 71/118/EHS ze dne 15. února 1971 o hygienických otázkách obchodu s čerstvým drůbežím masem [5], naposledy pozměněné směrnicí 80/216/EHS [6], s článkem 7 směrnice Rady 72/461/EHS ze dne 12. prosince 1972 o veterinárních otázkách obchodu s čerstvým masem uvnitř Společenství [7], naposledy pozměněné směrnicí 80/1099/EHS [8], a článkem 7 směrnice Rady 80/215/EHS ze dne 22. ledna 1980 o veterinárních otázkách obchodu s masnými výrobky uvnitř Společenství [9], naposledy pozměněné směrnicí 80/1100/EHS [10];
vzhledem k tomu, že se musí specifikovat způsob hlášení i choroby povinné hlášením a že je zvláště vhodné pravidelně informovat o nákazové situaci v každém členském státě;
vzhledem k tomu, že na základě zkušeností s tímto hlášením se přizpůsobení technickým potřebám bude provádět postupem zakládajícím úzkou spolupráci mezi členskými státy a Komisí,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Tato směrnice se týká hlášení:
- vzplanutí jedné z chorob uvedených v příloze I, - zrušení (po eradikaci posledního ohniska) omezení zavedených ve spojení se vzplanutím jedné z chorob uvedených v příloze I.
2. Touto směrnicí nejsou dotčena zvláštní ustanovení týkající se informací o sladění opatření pro eradikaci a/nebo profylaxi chorob zvířat.
Článek 2
Pro účely této směrnice se rozumí:
a) "hospodářstvím" zemědělské nebo jiné zařízení umístěné na území členského státu, ve kterém jsou zvířata držena nebo chována;
b) "případem" úřední zjištění jedné z chorob uvedených v příloze I u kteréhokoli zvířete nebo mrtvého těla;
c) "ohniskem" hospodářství nebo místo nacházející se na území Společenství, kde jsou zvířata shromážděna a kde byl úředně potvrzen jeden nebo více případů;
d) "primárním ohniskem" každé ohnisko nesouvisející z epizootologického hlediska s nějakým předchozím ohniskem zjištěným ve stejné oblasti členského státu ve smyslu definice podle článku 2 směrnice 64/432/EHS, anebo první vzplanutí v jiné oblasti stejného členského státu.
Článek 3
1. Každý členský stát hlásí do 24 hodin přímo jak Komisi, tak i dalším členským státům: - primární ohnisko jedné z chorob uvedených v příloze 1, zjištěné na jeho území,
- zrušení (po eradikaci posledního ohniska) omezení zavedených ve spojení se vzplanutím jedné z chorob uvedených v příloze I na jeho území.
2. Hlášení uvedená v odstavci 1 obsahují informace uvedené v příloze II a předávají se dálnopisem.
3. V případě klasického moru prasat stačí poskytnout informaci v souladu se směrnicí Rady 80/217/EHS ze dne 20. ledna 1980 [11], kterou se zavádějí opatření Společenství pro tlumení klasického moru prasat, naposledy pozměněnou směrnicí 80/1274/EHS [12].
Článek 4
1. Aniž by tím byla dotčena ustanovení čl. 1 odst, 2, hlásí každý členský stát přímo Komisi nejpozději první pracovní den každého týdne sekundární ohniska chorob uvedených v příloze I, zjištěných na jeho území.
Výše uvedené hlášení se týká týdne, který končí o půlnoci neděle před hlášením.
Komise uvede různé informace do případné vzájemné souvislosti a oznámí ji veterinárním útvarům každého členského státu.
2. Skutečnost, že Komise neobdrží hlášení, znamená, že se během doby uvedené v pododstavci 2 odstavce 1 neobjevilo žádné druhotné ohnisko.
3. Hlášení uvedená v odstavci 1 obsahují informace uvedené v příloze II a předávají se dálnopisem.
Článek 5
1. Před datem provedení této směrnice se postupem podle článku 6 stanoví kodifikovaný formulář pro předávání informací uvedených v příloze II.
2. Postupem podle článku 6 může být rozhodnuto: - doplnit nebo pozměnit přílohy,
- aby bez ohledu na článek 4 byly dočasně pozměněny rozsah, obsah a četnost hlášení s ohledem na dotyčnou chorobu, a zejména na vývoj nákazové situace.
Článek 6
1. Má-li být zahájen postup podle tohoto článku, přednese věc Stálému veterinárnímu výboru (dále jen "výbor"), zřízenému rozhodnutím Rady ze dne 15. října 1968, jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu, nebo na žádost zástupce některého členského státu.
2. Hlasům členských států ve výboru je přidělena váha podle čl. 148 odst. 2 Smlouvy. Předseda nehlasuje.
Zástupce Komise předloží návrh opatření, která mají být přijata. Výbor zaujme stanovisko k opatřením ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci.
Stanovisko se přijímá většinou 45 hlasů.
4. Komise přijme zamýšlená opatření a ihned je provede, jsou-li v souladu se stanoviskem výboru.
Pokud zamýšlená opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, předloží Komise Radě neprodleně návrhopatření, která mají být přijata.
Rada přijme opatření kvalifikovanou většinou.
Pokud se Rada neusnese do tří měsíců ode dne, kdy jí byl návrh předán, přijme navrhovaná opatření Komise a ihned je provede s výjimkou případů, kdy se Rada proti nim vysloví prostou většinou.
Článek 7
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 1. ledna 1984 a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 8
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Komise
ze dne 15. prosince 1982,
kterou se přizpůsobuje technickému pokroku směrnice Rady 79/622/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se ochranných konstrukcí chránících při převrácení kolových zemědělských a lesnických traktorů (statické zkoušky)
(82/953/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 74/150/EHS ze dne 4. března 1974 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu kolových zemědělských a lesnických traktorů [1], naposledy pozměněnou směrnicí 79/694/EHS [2] a aktem o přistoupení Řecka, a zejména na článek 11 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že na základě zkušeností získaných v této oblasti a se zřetelem k současnému stavu techniky je nyní možné některá ustanovení směrnice Rady 79/622/EHS [3] doplnit a lépe přizpůsobit skutečným podmínkám zkoušení;
vzhledem k tomu, že touto směrnicí není dotčena směrnice Rady 77/536/EHS ze dne 28. června 1977 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se ochranných konstrukcí chránících při převrácení kolových zemědělských a lesnických traktorů [4]; že traktory proto mohou být do dne, který bude stanoven, opatřeny ochrannou konstrukcí chránící při převrácení, která splňuje požadavky buď směrnice 77/536/EHS, nebo této směrnice;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro přizpůsobování směrnic o odstraňování technických překážek obchodu v oblasti zemědělských a lesnických traktorů technickému pokroku,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Přílohy II, III a IV směrnice 79/622/EHS se mění v souladu s přílohou této směrnice.
Článek 2
1.
Od 1. října 1983 členské státy nesmějí
- odmítnout udělit EHS schválení typu nebo vydat doklad uvedený v čl. 10 odst. 1 poslední odrážce směrnice 74/150/EHS nebo udělit vnitrostátní schválení typu pro typ traktoru, ani
- zakázat první uvedení traktorů do provozu,
pokud ochranná konstrukce chránící při převrácení tohoto typu traktoru nebo těchto traktorů splňuje požadavky této směrnice.
2.
Od 1. října 1984 členské státy
- nesmějí již vydat doklad uvedený v čl. 10 odst. 1 poslední odrážce směrnice 74/150/EHS pro typ traktoru, jehož ochranná konstrukce chránící při převrácení nesplňuje požadavky této směrnice, a
- mohou odmítnout udělit vnitrostátní schválení typu pro typ traktoru, jehož ochranná konstrukce chránící při převrácení nesplňuje požadavky této směrnice.
3.
Od 1. října 1985 mohou členské státy zakázat první uvedení do provozu traktorů, jejichž ochranná konstrukce chránící při převrácení nesplňuje požadavky této směrnice.
4. Odstavci 1 až 3 nejsou dotčena ustanovení směrnice 77/356/EHS.
Článek 3
Členské státy uvedou v účinnost předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 30. září 1983.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 4
Tato směrnice je určena členským státům.
Nařízení Komise (EHS) č. 32/82
ze dne 7. ledna 1982,
kterým se stanoví podmínky pro poskytování zvláštních vývozních náhrad pro hovězí a telecí maso
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 805/68 ze dne 27. června 1968 o společné organizaci trhu s hovězím a telecím masem [1], naposledy pozměněné aktem o přistoupení Řecka, a zejména na čl. 18 odst. 6 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Rady (EHS) č.
885/68 [2] naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 427/77 [3] stanovilo obecná pravidla pro poskytování vývozních náhrad pro hovězí a telecí maso a kritéria pro stanovení jejich výše;
vzhledem k tomu, že s ohledem na situaci na trhu ve Společenství a na odbytové možnosti některých produktů v odvětví hovězího a telecího masa, jež mohou být v současnosti předmětem intervenčních nákupů, je vhodné stanovit podmínky, za kterých mohou být pro tyto produkty poskytnuty zvláštní vývozní náhrady, pokud jsou tyto produkty vyváženy do některých třetích zemí a přispívají ke snížení intervenčních nákupů;
vzhledem k tomu, že Řídící výbor pro hovězí a telecí maso nezaujal stanovisko ve lhůtě stanovené jeho předsedou,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Produkty splňující zvláštní podmínky stanovené tímto nařízením mohou mít nárok na poskytnutí zvláštních vývozních náhrad.
2. Toto nařízení se vztahuje na čerstvé nebo chlazené maso vyvážené do určitých třetích zemí jako jatečně upravená těla nebo půlky jatečně upravených těl, kompenzované čtvrti, přední a zadní čtvrti.
Článek 2
1. Poskytnutí zvláštní vývozní náhrady závisí na předložení důkazu, že vyvážené produkty pocházejí z dospělého skotu samčího pohlaví.
2. Tento důkaz je podán formou osvědčení, jehož vzor je uveden v příloze, které na žádost příslušné strany vydává intervenční agentura nebo jiný subjekt určený k tomuto účelu členským státem, ve kterém byla zvířata poražena a ve kterém byly splněny celní formality spojené s vývozem.
Toto osvědčení se musí předložit celním orgánům v době splnění celních formalit spojených s vývozem.
Článek 3
Členské státy stanoví podmínky pro kontrolu produktů a pro vydávání osvědčení podle článku 2.
Tyto podmínky mohou zahrnovat uvedení minimálního množství.
Členské státy přijmou nezbytná opatření, aby zajistily, že v době mezi kontrolou produktů a jejich opuštěním území Společenství nebo jejich dodáním na místo určení uvedené v článku 5 nařízení (EHS) č. 2730/79 [4] nedojde k jejich záměně.
Tato opatření zahrnují zejména označení každého produktu nesmazatelnou značkou nebo jednotlivým razítkem na každé čtvrti.
Porážka a označení proběhne na jatkách, které určí příslušná strana v žádosti podle čl. 2 odst.
Článek 4
Členské státy sdělí Komisi nejpozději 20. ledna 1982 opatření učiněná pro provedení tohoto nařízení.
Případné připomínky sdělí Komise členským státům do 20. února 1982.
Článek 5
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 52/82
ze dne 11. ledna 1982,
kterým se mění nařízení (EHS) č. 2182/77, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro prodej zmrazeného hovězího masa z intervenčních zásob určeného ke zpracování ve Společenství
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 805/68 ze dne 27. června 1968 o společné organizaci trhu s hovězím a telecím masem [1], naposledy pozměněné aktem o přistoupení Řecka, a zejména na čl. 7 odst. 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č.
2182/77 [2], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 983/81 [3], stanovilo prováděcí pravidla pro prodej zmrazeného hovězího masa z intervenčních zásob určeného ke zpracování; že uvedené nařízení stanoví zejména koeficienty pro stanovení množství zmrazeného vykostěného masa, v určitém množství obsaženého v konzervách;
vzhledem k tomu, že pokud jde o konzervy obsahujících nejméně 20 % a nejvíce 40 % masa, v praxi se ukázalo, že množství masa nezbytné k výrobě určitých produktů se z důvodů nezávislých na vůli hospodářského subjektu odchyluje od množství vyplývajícího z použití stanoveného koeficientu; že tato situace způsobuje mnoha zpracovatelům potíže; že je tedy nezbytné umožnit použití zvláštního režimu kontrol;
vzhledem k tomu, že Řídicí výbor pro hovězí a telecí maso nezaujal stanovisko ve lhůtě stanovené předsedou,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V čl. 1 odst. 2 nařízení (EHS) č. 2182/77 se doplňuje nový pododstavec, který zní:
"Pokud se množství masa nezbytné k výrobě nějakého z produktů uvedených v bodě I.4 přílohy značně odchyluje od množství vyplývajícího z použití koeficientu 0,30 stanoveného pro tyto produkty, může příslušný orgán v rámci administrativního dohledu a na žádost kupujícího podle odstavce 1 přijmout jednotlivý doklad týkající se množství zmrazeného masa požadovaného pro výrobu daného produktu."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 19. ledna 1982.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (EHS) č. 65/82
ze dne 13. ledna 1982,
kterým se stanoví prováděcí pravidla pro převod cukru do následujícího hospodářského roku
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1785/81 ze dne 30. června 1981 o společné organizaci trhů v odvětví cukru [1], a zejména na čl. 27 odst. 3, čl. 32 odst. 3 a článek 48 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že článek 27 nařízení (EHS) č.
1785/81 stanoví, že každý podnik se může rozhodnout, že do následujícího hospodářského roku převede celou produkci cukru překračující kvótu A nebo část této produkce, která je pak považována za produkci uvedeného následujícího roku; že možnost podniku vyrábějícího cukr převést případně celou svou produkci převyšující kvótu A do následujícího hospodářského roku vyžaduje, aby se dotyční producenti cukrové řepy na tomto rozhodnutí podíleli formou mezioborové dohody o této otázce, a to ve smyslu článku 1 nařízení Rady (EHS) č.
206/68 ze dne 20. února 1968, kterým se stanoví rámcové požadavky na smlouvy a mezioborové dohody pro nákup cukrové řepy [2], naposledy pozměněného Aktem o přistoupení Řecka; že vztahy mezi výrobci třtinového cukru a producenty cukrové třtiny ve francouzských zámořských departmentech se řeší v rámci smíšeného výboru dotyčného závodu; že je proto nezbytné stanovit jako podmínku, že s převedením třtinového cukru do následujícího roku musí uvedený výbor souhlasit;
vzhledem k tomu, že o převodu do následujícího roku lze uvažovat pouze ve vztahu ke skutečně vyrobenému cukru; že je proto nutné stanovit, že podniky mohou rozhodnout o převodu cukru vyrobeného nad rámec kvóty A pouze v případě, že dotyčný členský stát produkci ověřil, a že pro toto ověřování je nutno stanovit vhodná pravidla, zejména vymezit údaje, které musí podnik za tímto účelem poskytnout;
vzhledem k tomu, že druhý pododstavec čl. 27 odst. 3 nařízení (EHS) č. 1785/81 stanoví, že u převedeného cukru, který je odprodán během povinné skladovací doby v délce dvanácti po sobě následujících měsíců, se vyměří poplatek; že mimoto prodej tohoto cukru během uvedené doby, stejně jako kterýkoliv jiný prodej cukru, je dostatečným důvodem pro vyměření dodatečné částky, která se rovná nákladům na skladování podle čl. 8 odst. 2 třetího pododstavce písm. a) nařízení (EHS) č. 1785/81;
vzhledem k tomu, že účelem tohoto nařízení je nahradit nařízení Komise (EHS) č. 103/69 ze dne 20. ledna 1969, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro převod části produkce cukru na následující hospodářský rok [3], ve znění nařízení (EHS) č. 144/69 [4];
vzhledem k tomu, že řečtí producenti cukrové řepy ještě nemají zvláštní profesní organizace, které by je zastupovaly; že je tudíž nutné stanovit přechodná opatření pro převod cukru v hospodářském roce 1981/82;
vzhledem k tomu, že Řídící výbor pro cukr nezaujal stanovisko v době stanovené jeho předsedou,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Podnik může do následujícího hospodářského roku převést určité množství řepného cukru podle článku 27 nařízení (EHS) č. 1785/81 pouze v případě, že takovou možnost stanoví mezioborová dohoda ve smyslu článku 1 nařízení (EHS) č. 206/98.
Za účelem převedení řepného cukru do následujícího hospodářského roku dohoda uvedená v prvním pododstavci obsahuje ustanovení týkající se množství cukrové řepy, které odpovídá množství cukru určeného k převedení a rozdělení dotyčné cukrové řepy mezi příslušné producenty cukrové řepy.
2. Podnik může určité množství třtinového cukru převést do následujícího hospodářského roku podle článku 27 nařízení (EHS) č. 1785/81 pouze v případě, že takovou možnost schválí smíšený výbor dotyčného výrobního závodu.
Článek 2
1. Podnik se může rozhodnout převést pouze takový cukr, u nějž dotyčný členský stát ověří, že byl vyroben nad rámec kvóty A.
2. Za účelem ověření uvedeného v odstavci 1 členský stát
a) sečte množství cukru převedená z předcházejícího hospodářského roku a množství cukru vyrobená v běžném hospodářském roce a platná v den rozhodnutí o převodu a
b) odečte od celkového množství uvedeného v písmenu a) množství cukru C, které bylo případně vyvezeno před datem posledního rozhodnutí o převodu, jakož i množství, která případně mohla být předmětem rozhodnutí o převodu přijatých během daného běžného hospodářského roku.
Množství cukru, které dotyčný podnik může převést, nesmí být vyšší než rozdíl mezi výsledným výpočtem podle prvního pododstavce a kvótou A tohoto podniku.
3. Množství cukru převedená do určitého hospodářského roku se považují za cukr vyrobený v daném hospodářském roce jako první.
Článek 3
1. Pokud podnik, který se rozhodl k převodu, avšak za cukrovou řepu, z níž byl cukr určený k převedení vyroben, neuhradil zálohu ve výši minimální ceny cukrové řepy A platné v hospodářském roce, v němž byl vyroben, pak se musí s producentem cukrové řepy podělit o náhradu pro skladování na období uvedené v článku 27 nařízení (EHS) č.
1785/81. Za účelem stanovení tohoto podílu je nutné vzít v úvahu:
a) část finančních nákladů, která se bere v úvahu při stanovení částky dotyčné náhrady pro náklady na skladování podle článku 8 nařízení (EHS) č. 1785/81;
b) procentní sazbu uvedenou v čl. 29 odst. 2 uvedeného nařízení,
c) výnos uvedený v čl. 4 odst. 2 uvedeného nařízení.
2. Pokud se použije čl. 30 odst. 3 nařízení (EHS) č. 1785/81, je možno se na základě mezioborové dohody rozhodnout, že ustanovení čl. 32 odst. 2 druhé odrážky téhož nařízení se nepoužijí.
Použití tohoto odstavce nesmí vést k tomu, aby celkové příjmy producentů cukrové řepy byly nižší než příjmy, jichž dosahují na základě použití článků 6 a 32 výše uvedeného nařízení.
Článek 4
Sdělení uvedené v čl. 27 odst. 2 nařízení (EHS) č. 1785/81 obsahuje:
a) množství určené k převedení, vyjádřené jako bílý cukr,
b) údaje nutné pro ověření uvedené podle článku 2.
Členské státy však mohou požadovat další údaje.
Článek 5
1. Kromě případu vyšší moci, který uzná dotyčný členský stát, a s výhradou ustanovení čl. 2 odst. 3, členské státy vyměří a vyberou částku ve výši 20,00 ECU na každých 100 kg cukru z převedeného množství, pokud podnik nesplnil povinnost skladování uvedenou v čl. 27 odst. 2 nařízení (EHS) č. 1785/81. Na množství cukru uvedené v prvním pododstavci členské státy rovněž vyměří poplatek, který se rovná dávce na skladování uvedené v čl. 8 odst. 2 třetího pododstavce písm. a) nařízení (EHS) č. 1785/81a použitelné při odbytu cukru.
2. Členské státy přijmou opatření nezbytná k použití tohoto článku, zejména v případech, kdy dotyčný podnik uplatní zásah vyšší moci.
Článek 6
Zrušuje se nařízení (EHS) č. 103/69.
Článek 7
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 384/82
ze dne 17. února 1982,
kterým se potřetí mění nařízení (EHS) č. 2730/81, kterým se stanoví seznam agentur v dovážejících třetích zemích, které jsou oprávněny vypisovat nabídková řízení v odvětví mléka a mléčných výrobků
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 804/68 ze dne 27. června 1968 o společné organizaci trhu s mlékem a mléčnými výrobky [1], naposledy pozměněné aktem o přistoupení Řecka, a zejména na čl. 13 odst. 3 a čl. 17. odst. 4 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č. 2730/81 [2] naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 3756/81 [3] stanoví seznam agentur v dovážejících třetích zemích, které jsou oprávněny vypisovat nabídková řízení v odvětví mléka a mléčných výrobků;
vzhledem k tomu, že s ohledem na nejaktuálnější informace, kterými disponuje Komise, pokud jde o obchodní praxi příslušných dovážejících zemí a o úřední status příslušných agentur, je vhodné změnit uvedené nařízení;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro mléko a mléčné výrobky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Příloha nařízení (EHS) č. 2730/81 se mění takto:
Seznam agentur, které vypisují nabídkové řízení, je doplněn o tyto nové agentury, které jsou seřazeny v abecedním pořadí podle dovážející země:
Dovážející země _BAR_ Agentura vypisující nabídkové řízení _BAR_ Irán _BAR_ Food Procurement and Distribution Centre (FPDC) 169 West Apadana Avenue Teheran Iranian Pharmaceuticals Inc.
(IPI) 32 Tohid Avenue Teheran _BAR_ Taiwan _BAR_ Taiwan Supply Bureau 46 Kuan-Chien Road, 6th and 7th floor Taipei Taiwan _BAR_
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (ESUO, EHS, Euratom) č.
510/82
ze dne 22. února 1982,
kterým se mění nařízení (ESUO, EHS, Euratom) č.
1860/76, kterým se stanoví pracovní řád zaměstnanců Evropské nadace pro zlepšení životních a pracovních podmínek
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č.
1365/75 ze dne 26. května 1975 o založení Evropské nadace pro zlepšení životních a pracovních podmínek [1], a zejména na článek 17 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (ESUO, EHS, Euratom) č.
1860/76 ze dne 29. června 1976, kterým se stanoví pracovní řád zaměstnanců Evropské nadace pro zlepšení životních a pracovních podmínek [2], ve znění nařízení (ESUO, EHS, Euratom) č.
1238/80 [3],
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že měnit pracovní řád přísluší Radě kvalifikovanou většinou na návrh Komise;
vzhledem k tomu, že zaměstnancům nadace a jejich právním nástupcům by měly být přiznány stejné dávky, pokud jde o nemocenské a úrazové pojištění a pojištění pro případ nemocí z povolání a důchodový systém, jaké jsou přiznány některým dočasným zaměstnancům Evropských společenství a jejich právním nástupcům, s výjimkou zvýšení důchodu stanoveného v článku 5 přílohy VIII služebního řádu úředníků Evropských společenství,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (ESUO, EHS, Euratom) č.
1860/76 se mění takto:
1. v čl.
30 odst. 1 se poslední pododstavec nahrazuje tímto:
"Pokud však u zaměstnance vznikne nemoc z povolání nebo utrpí úraz při výkonu svých pracovních povinností, přísluší mu nadále plná odměna za práci po celou dobu jeho pracovní neschopnosti, až do doby, kdy mu je přiznán invalidní důchod stanovený článkem 41b.";
2. v článku 36 se doplňuje nový odstavec, který zní:
"V případě úmrtí poživatele důchodu se první odstavec vztahuje na důchod zemřelého.";
3. v čl.
47 odst. 2 se doplňuje nová věta, která zní:
"a může také rozhodnout o omezení odstupného stanoveného v článku 11 přílohy VI na náhradu příspěvku stanoveného článkem 41h včetně složeného úroku s roční úrokovou sazbou 3,5 %.";
4. nadpis kapitoly 6 v hlavě II se nahrazuje tímto:
"Dávky sociálního zabezpečení a důchody" ;
5. v hlavě II se kapitola 6 dělí na
- oddíl A "Nemocenské a úrazové pojištění, dávky sociálního zabezpečení" zahrnující články 38 až 41,
- oddíl B "Důchodový systém a odstupné" zahrnující články 41a až 41h;
6. článek 38 se nahrazuje tímto:
"Článek 38
1. Za podmínek stanovených v pravidlech, na které odkazuje článek 1 přílohy V, jsou zaměstnanec, jeho manžel (manželka), děti a ostatní vyživované osoby ve smyslu odstavce 7 přílohy IV po dobu výkonu jeho práce a volna z důvodů nemoci pojištěni pro případ nemoci až do výše 80 % vzniklých výdajů.
V případě tuberkulózy, dětské obrny, rakoviny, duševních chorob a ostatních nemocí uznaných Komisí Evropských společenství jako srovnatelně závažných se sazba 80 % zvyšuje na 100 %.
Příspěvek vyžadovaný pro zajištění tohoto pojištění hradí z jedné třetiny zaměstnanec, tato částka však nesmí překračovat 2 % jeho základního platu, další dvě třetiny hradí nadace.
Pokud však lékařské vyšetření, kterému se zaměstnanec musí podrobit na základě článku 24, ukáže, že je nemocný nebo má tělesnou vadu, může ředitel rozhodnout o vyloučení vzniklých výdajů z náhrady výdajů stanovené v prvním pododstavci.
2. Prokáže-li zaměstnanec, že nemůže uplatnit nárok v rámci jiného systému sociálního zabezpečení, jsou mu nadále poskytovány dávky nemocenského pojištění stanovené v odstavci 1, aniž by musel platit příspěvky po dobu nejvýše šedesáti dnů po uplynutí smlouvy nebo po dobu trvání těžké a delší nemoci, která vznikla během jeho pracovního poměru.
3. Zaměstnanec, který zůstal zaměstnán v nadaci až do věku šedesáti let nebo je poživatelem invalidního důchodu, má nárok na dávky stanovené v odstavci 1 i po skončení pracovního poměru.
Výše příspěvku se vypočte na základě důchodu.
Tyto dávky se vztahují také na osoby, které mají nárok na pozůstalostní důchod po smrti zaměstnance v pracovním poměru nebo zaměstnance, který zůstal v pracovním poměru v nadaci do věku šedesáti let, nebo po smrti osoby, která měla nárok na invalidní důchod.
Výše příspěvku se vypočte na základě důchodu.
4. Následující osoby mají také nárok na dávky stanovené v odstavci 1, pokud nemohou být pojištěny v rámci jiného veřejného systému nemocenského pojištění:
- bývalý zaměstnanec, který je poživatelem starobního důchodu a skončil pracovní poměr v nadaci před dosažením věku šedesáti let,
- poživatel pozůstalostního důchodu z důvodu smrti bývalého zaměstnance, který skončil pracovní poměr v nadaci před dosažením věku šedesáti let.
Příspěvek se vypočte na základě důchodu bývalého zaměstnance, polovinu příspěvku hradí oprávněná osoba.
Osoba, která je poživatelem sirotčího důchodu, má nárok na dávky stanovené v odstavci 1 pouze na svou žádost.
Příspěvek se vypočte na základě sirotčího důchodu.
5. Pokud celkové výdaje neuhrazené za každé období dvanácti měsíců překročí polovinu základního platu nebo důchodu zaměstnance, poskytne ředitel nadace se souhlasem účtárny mimořádnou náhradu, s přihlédnutím k rodinným poměrům dotyčné osoby, způsobem stanoveným v pravidlech uvedených v článku 1 přílohy V.
6. Oprávněná osoba oznámí částku všech náhrad, které může požadovat v rámci jiného povinného nemocenského pojištění pro sebe nebo pro osoby kryté jejím pojištěním.
Pokud celková částka náhrady výdajů, které by mohla obdržet, překročí částku náhrad stanovenou v odstavci 1, odečte se rozdíl od částky, která má být nahrazena na základě odstavce 1, s výjimkou náhrad získaných v rámci soukromého doplňkového systému nemocenského pojištění pokrývajícího tu část výdajů, která se nehradí podle odstavce 1.";
7. vkládají se nové články, které znějí:
"Článek 38a
1. Za podmínek stanovených v pravidlech uvedených v článku 2 přílohy V je zaměstnanec po dobu výkonu své práce a volna z důvodů nemoci pojištěn pro případ nemoci z povolání a pracovního úrazu.
Přispívá na náklady na pojištění proti nepracovním rizikům až do výše 0,1 % svého základního platu.
Pravidla upřesní, na které případy se nevztahuje pojištění.
2. Jsou zaručeny následující dávky:
a) v případě úmrtí:
Výplata jednorázové částky ve výši pětinásobku ročního základního platu zemřelého, vypočtené odkazem na měsíční částky platu obdržené během posledních dvanácti měsíců před nehodou, níže uvedeným osobám:
- manželovi (manželce) a dětem zemřelého zaměstnance v souladu ustanoveními dědického práva použitelnými na zaměstnance; částka k vyplacení manželovi (manželce) nesmí být nižší než 25 % paušální částky,
- neexistují-li osoby ve výše uvedené skupině, dalším potomkům v souladu s ustanoveními dědického práva použitelnými na zaměstnance,
- neexistují-li osoby v obou výše uvedených skupinách, příbuzným ve vzestupné přímé linii v souladu s ustanoveními dědického práva použitelnými na zaměstnance,
- neexistují-li osoby v žádné ze tří výše uvedených skupin, nadaci;
b) při trvalé plné invaliditě:
Výplata zaměstnanci jednorázové částky ve výši osminásobku ročního základního platu vypočtené na základě měsíčních platů zaměstnance obdržených za posledních dvanáct měsíců před nehodou;
c) při trvalé částečné invaliditě:
Výplata zaměstnanci části částky stanovené v písmenu b), vypočtené na základě tabulky stanovené v pravidlech uvedených v článku 2 přílohy V.
Za podmínek stanovených v uvedených pravidlech mohou být platby uvedené výše nahrazeny doživotním důchodem.
Dávky vyjmenované výše mohou být vypláceny navíc k dávkám stanoveným důchodovým systémem.
3. Kromě toho se za podmínek stanovených v pravidlech uvedených v článku 2 přílohy V nahrazují: výdaje na lékařské ošetření, léky, pobyt v nemocnici, chirurgické zákroky, protézy, rentgenové snímky, masáže, ortopedická a klinická vyšetření, výdaje na dopravu nemocného a obdobné výdaje vzniklé jako důsledek úrazu nebo nemoci z povolání.
Tato náhrada se však uskuteční, pouze pokud částka vyplacená zaměstnanci na základě článku 38 nepokryje vzniklé výdaje."
"Článek 40a
1. Na nadaci přecházejí, v mezích povinností vyplývajících pro ni z článku 40, práva zaměstnance nebo jeho právního nástupce na odškodnění vůči třetí osobě odpovědné za nehodu, která způsobila smrt zaměstnance.
2. Na Společenství přecházejí, v mezích povinností vyplývajících pro ně z článku 38 a 38a, práva zaměstnance nebo právního nástupce zaměstnance na odškodnění vůči třetí osobě odpovědné za nehodu, která způsobila smrt nebo zranění zaměstnance nebo osoby, na kterou se vztahuje toto pojištění."
"Článek 41a
Zaměstnanec, který splnil alespoň deset let pracovního poměru, má nárok na starobní důchod.
Bez ohledu na dobu pracovního poměru má nárok na starobní důchod, je-li starší šedesáti let.
Maximální výše starobního důchodu činí 70 % konečného základního platu v poslední platové třídě, ve které byl zaměstnanec alespoň jeden rok.
Je vyplácena zaměstnanci po 35 letech pracovního poměru započtených v souladu s článkem 3 přílohy VI.
Pokud je počet let pracovního poměru menší než 35, maximální částka důchodu se sníží poměrně.
Má-li zaměstnanec nárok na starobní důchod, zkracují se mu nároky na důchod v poměru k částkám zaplaceným v souladu s článkem 37 přílohy VI.
Částka starobního důchodu nesmí být nižší než 4 % životního minima ve smyslu článku 5 přílohy VI za každý rok pracovního poměru získaný v souladu s článkem 3 uvedené přílohy.
Nárok na starobní důchod vzniká dovršením šedesáti let.
Roky pracovního poměru uvedenými v prvním odstavci se rozumí ty roky, které splní jako zaměstnanec ve smyslu čl. 1 odst. 2, a zahrnují roky před 9. březnem 1982, pokud je zaměstnanec k tomuto dni stále v této funkci v pracovním poměru v nadaci.
Článek 41b
Zaměstnanec má nárok, za podmínek stanovených v kapitole III přílohy VI, na invalidní důchod v případě trvalé plné invalidity znemožňující mu plnění povinností v nadaci.
Pokud invalidita vyplývá z úrazu při plnění pracovních povinností nebo v souvislosti s ním, z nemoci z povolání nebo z obětavého činu v obecně prospěšném zájmu nebo v důsledku toho, že zaměstnanec nasadil svůj život, aby zachránil život člověka, činí invalidní důchod 70 % posledního základního platu zaměstnance.
Pokud je invalidita zapříčiněna jinak, rovná se výše invalidního důchodu, vypočteného na základě posledního základního platu, výši starobního důchodu, na kterou by měl zaměstnanec nárok ve věku 65 let, pokud by zůstal v pracovním poměru až do tohoto věku.
Invalidní důchod nesmí být nižší než 120 % životního minima vymezeného v článku 5 přílohy VI.
Způsobí-li si zaměstnanec invaliditu úmyslně, může ředitel rozhodnout, že zaměstnanec obdrží pouze odstupné stanovené v článku 11 přílohy VI.
Článek 41c
Vdova po zaměstnanci nebo po bývalém zaměstnanci má za podmínek stanovených v kapitole IV přílohy VI nárok na vdovský důchod.
Měsíční částka vdovského důchodu náležející vdově po zaměstnanci, který zemřel v průběhu trvání pracovního poměru nebo během volna z důvodu vojenské služby, činí 35 % základního měsíčního platu pobíraného zaměstnancem a nesmí být nižší než životní minimum vymezené v článku 5 přílohy VI.
Článek 41d
1. Zemře-li zaměstnanec nebo poživatel starobního nebo invalidního důchodu, aniž by zanechal manželku, která by měla nárok na vdovský důchod, mají vyživované děti ve smyslu článku 7 přílohy IV nárok na sirotčí důchod v souladu s článkem 20 přílohy VI.
2. Stejný nárok na důchod mají děti, které splňují výše uvedené podmínky, v případě smrti nebo nového sňatku manželky, která má nárok na vdovský důchod stanovený článkem 41c.
3. Zemře-li zaměstnanec nebo poživatel starobního nebo invalidního důchodu, aniž by byly splněny podmínky stanovené v odstavci 1, mají jeho vyživované děti ve smyslu článku 7 přílohy IV nárok na sirotčí důchod v souladu s podmínkami uvedenými v článku 20 přílohy VI.
Výše tohoto důchodu se však rovná polovině důchodu vypočteného podle uvedeného článku.
4. Každé dítě vyživované ve smyslu článku 7 přílohy IV zaměstnancem, jehož manžel (manželka), který nebyl zaměstnancem nadace, zemřel, má nárok na sirotčí důchod ve výši dvojnásobku částky příspěvku na vyživované dítě.
Článek 41e
Osoby, které mají nárok na starobní důchod získaný ve věku šedesáti let nebo později nebo na invalidní nebo vdovský důchod, mají nárok na rodinné přídavky upřesněné v článcích 6, 7 a 8 přílohy IV.
Příspěvek na domácnost se vypočte na základě důchodu příjemce.
Částka příspěvku na vyživované dítě náležející osobě, která má nárok na vdovský důchod, činí dvojnásobek částky příspěvku stanoveného v článku 7 přílohy IV.
Osoby, které mají nárok na sirotčí důchod, mají za podmínek stanovených v článku 8 přílohy IV nárok na příspěvek na vzdělání.
Článek 41f
Platby a dávky stanovené články 41b až 41c se zastavují, pokud se dočasně zastavují výplaty příjmů z pracovního poměru zaměstnanců na základě pracovního řádu zaměstnanců nadace.
Článek 41g
Důchody se vyměřují na základě platových tabulek platných prvního dne v měsíci vzniku nároku.
Podléhají opravnému koeficientu vyššímu, rovnajícímu se nebo nižšímu než 100 % v závislosti na životních podmínkách v zemi bydliště poživatele důchodů; tento koeficient se rovná koeficientu stanovenému Radou Evropských společenství na základě článku 64 a čl.
65 odst.
2 služebního řádu úředníků Evropských společenství.
Důchody podléhají stejným úpravám, o jakých rozhodne Rada Evropských společenství s ohledem na důchody úředníků Společenství.
Důchody jsou vypláceny v měnách vyjmenovaných v článku 38 přílohy VI na základě směnných kurzů uvedených v článku 63 služebního řádu úředníků Evropského společenství.
Článek 41h
Zaměstnanci přispívají jednou třetinou na financování tohoto důchodového systému.
Příspěvek každého zaměstnance činí 6,75 % jeho základního platu, k opravnému koeficientu podle článku 3 přílohy IV se nepřihlíží.
Příspěvek se měsíčně odečítá z platu zaměstnance a zapisuje se jako příjem do oddílu Komise v obecném rozpočtu Evropských společenství.
Pokud jde o výplatu dávek v rámci tohoto důchodového systému, přenese ředitel nadace své pravomoci na správní orgán, který je odpovědný za stanovení a výplatu důchodů bývalým úředníkům Komise Evropských společenství.
Tyto dávky jsou hrazeny z rozpočtu Evropských společenství.";
8. příloha I se nahrazuje tímto:
"
Nařízení Komise (EHS) č. 563/82
ze dne 10. března 1982,
kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení (EHS) č. 1208/81 pro stanovení tržních cen dospělého skotu na základě klasifikační stupnice Společenství pro jatečně upravená těla
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 805/68 ze dne 27. června 1968 o společné organizaci trhů s hovězím a telecím masem [1], naposledy pozměněné aktem o přistoupení Řecka,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1208/81 ze dne 28. dubna 1981, kterým se stanoví klasifikační stupnice Společenství pro jatečně upravená těla dospělých kusů skotu [2], a zejména na čl. 2 odst. 2 poslední pododstavec, čl. 3 odst. 1 a na čl. 4 odst. 3 druhý pododstavec uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č. 1208/81 postupně zavádí ve Společenství systém kótování jatečně upravených těl, a to s ohledem na stanovení tržních cen hovězího masa;
vzhledem k tomu, že za účelem dosažení srovnatelných cen ve Společenství je vhodné přizpůsobit záznam tržních cen dospělého skotu přesně určené fázi jejich uvádění na trh a stanovit některé opravné koeficienty, které jsou nezbytné pro sjednocení obchodní úpravy uplatňované v některých členských státech s referenční obchodní úpravou Společenství;
vzhledem k tomu, že za účelem zajištění jednotného třídění jatečně upravených těl skotu je nutné stanovit prováděcí pravidla pro toto třídění, zejména kritérium pro rozlišování kategorií nekastrovaných zvířat samčího pohlaví;
vzhledem k tomu, že Řídící výbor pro hovězí a telecí maso nepředložil stanovisko ve lhůtě stanovené jeho předsedou,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Tržní cena, která má být stanovena na základě klasifikační stupnice Společenství pro jatečně upravená těla dospělého skotu podle čl. 6 třetího a čtvrtého pododstavce nařízení (EHS) č. 1208/81, je čistá cena bez daně zaplacená dodavateli za kus dobytka. Tato cena je vyjádřena na 100 kg jatečně upraveného těla v souladu s referenční obchodní úpravou podle čl. 2 odst. 2 uvedeného nařízení, zváženého a tříděného na háku v jatkách.
2. Hmotnost, která má být zohledněna, je:
- hmotnost jatečně upraveného těla po vychlazení nebo
- hmotnost jatečně upraveného těla za tepla, stanovená co nejdříve po porážce a snížená o 2 %.
3. Pokud se obchodní úprava zváženého a klasifikovaného jatečně upraveného těla na háku liší od referenční obchodní úpravy, upraví se hmotnost jatečně upraveného těla na základě opravných koeficientů stanovených v příloze.
V tomto případě se odpovídajícím způsobem upraví i cena pro 100 kg jatečně upraveného těla.
Článek 2
Pro použití čl. 3 odst. 1 nařízení (EHS) č. 1208/81 se jatečně upravená těla mladých nekastrovaných zvířat samčího pohlaví do dvou let věku rozlišují od jatečně upravených těl ostatních nekastrovaných zvířat samčího pohlaví na základě stupně zkostnatění násadce trnu hřbetních obratlů. Pokud jde o jatečně upravená těla mladých nekastrovaných zvířat samčího pohlaví do dvou let věku, chrupavčité násadce trnů prvních devíti hřbetních obratlů nesmí vykazovat známky začínajícího kostnatění.
Článek 3
Odstraňování podkožního tuku podle čl. 4 odst. 3 nařízení (EHS) č. 1208/81 zahrnuje pouze jeho částečné odstranění:
- z boku, svíčkové (pečeně) a prostředních žeber,
- ze špičky hovězí hrudi (bůčku), vnější genitální oblasti a ocasu,
- z vrchního šálu.
Článek 4
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
NAŘÍZENÍ RADY (EHS) č. 620/82
ze dne 16. března 1982
o zvláštních opatřeních ve vztazích mezi italskými institucemi a institucemi ostatních členských států pro náhradu věcných dávek pojištění pro případ nemoci a mateřství
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 51 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise vypracovaný po konzultaci se Správní komisí pro sociální zabezpečení migrujících pracovníků,
vzhledem k tomu, že článek 36 nařízení Rady (EHS) č.
1408/71 ze dne 14. června 1971 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby a jejich rodiny pohybující se v rámci Společenství1, naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 2793/812, stanoví, že věcné dávky poskytované institucí jednoho členského státu na účet instituce jiného členského státu jsou plně nahrazeny, buď na základě prokázaných skutečných výdajů, nebo paušálních částek;
vzhledem k tomu, že články 93, 94, 95 a 100 nařízení (EHS) č. 574/723, naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 2793/81, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení (EHS) č. 1408/71, upravují způsob určování částek, které mají být nahrazeny, a uskutečňování těchto náhrad;
vzhledem k tomu, že v důsledku založení státního systému zdravotní péče v Itálii byly zrušeny všechny řídící instituce pojištění pro případ nemoci a mateřství, a zejména "Istituto nazionale per l'assicurazione contro le malattie" (Národní ústav nemocenského pojištění) (dále jen "INAM"), který byl styčným místem a příslušnou institucí ve smyslu nařízení (EHS) č. 1408/71 a (EHS) č. 574/72;
vzhledem k tomu, že toto zrušení vyvolalo na jedné straně značné obtíže při provádění kontrol nároků předkládaných institucemi ostatních členských států, a na druhé straně při sestavování nároků instituce INAM vůči uvedeným institucím za účelem náhrad stanovených v článku 36 nařízení (EHS) č. 1408/71;
vzhledem k tomu, že se zdá vhodné vyřešit tuto zvláštní situaci jedinou metodou Společenství použitelnou současně na všechny nároky instituce INAM i vůči instituci INAM za účelem urychlení celkového a konečného vyrovnání těchto nároků;
vzhledem k tomu, že by se tato metoda měla co nejméně odchylovat od výše uvedených ustanovení nařízení (EHS) č. 574/72 a měla by odkazovat na jiná kritéria pro posuzování nároků a pohledávek nebo na zvláštní pravidla pouze, pokud je to zcela nezbytné,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Odchylně od hlavy V nařízení (EHS) č. 574/72 se náhrady stanovené v článku 36 nařízení (EHS) č. 1408/71 věcných dávek v nemoci a v mateřství poskytovaných do 31. prosince 1980 institucemi členských států na účet instituce INAM a institucí INAM na účet uvedených institucí, které nebyly uskutečněny po zrušení instituce INAM, určí a uskuteční postupem stanoveným v tomto nařízení.
Ve vztazích mezi Německem a Itálií se toto nařízení nevztahuje na nároky a pohledávky instituce "Cassa mutua provinciale di malattia di Bolzano".
Článek 2
Částky, které mají být nahrazeny na základě článku 93 nařízení (EHS) č. 574/72, se určují takto:
1. částky, které instituce členských států požadovaly od instituce INAM k 30. září 1981 za věcné dávky poskytnuté do 31. prosince 1980 na základě podkladů se jako takové sečtou s přihlédnutím k přijatým zamítnutím;
2. částky, které mohou instituce ještě požadovat na základě článku 100 nařízení (EHS) č. 574/72, ale u kterých nejsou dostupné žádné podklady, zejména u dávek poskytnutých v roce 1980, se odhadnou; připočtou se k částkám uvedeným výše v bodě 1;
3. tento odhad představuje pro každý členský stát strop; pokud doklad předložený za instituci INAM italskému ministerstvu zdravotnictví do 30. dubna 1982 - datum na poštovním razítku se považuje za datum odeslání - odpovídá částce nepřevyšující tento strop, tato částka se nahradí; avšak pokud částka tento strop převyšuje, rovná se nahrazovaná částka limitu;
4. částky požadované institucí INAM, které byly předloženy za nároky týkající se rozpočtového roku 1976 a dříve, se jako takové sečtou s přihlédnutím k přijatým zamítnutím;
5. výše nároků instituce INAM za rozpočtové roky 1977 až 1980 se určují promítnutím částek nahrazených instituci INAM za rozpočtové roky 1973 až 1976; avšak v případě Německa částka přijatá za rozpočtový rok 1977 odpovídá částce v podkladech, které italské ministerstvo sdělilo německému styčnému místu.
Článek 3
Částky, které mají být nahrazeny na základě článků 94 a 95 nařízení (EHS) č. 574/72, se určují takto:
1. paušální částky za dávky poskytnuté do roku 1979 se jako takové sečtou s přihlédnutím k přijatým zamítnutím;
2. paušální částky za dávky poskytnuté v roce 1980 se odhadnou s ohledem na roční průměrný počet rodin a roční průměrný počet poživatelů důchodů, na které se vztahují články 94 a 95 nařízení (EHS) č. 574/72; tyto počty se získají promítnutím údajů týkajících se roků 1977, 1978 a 1979;
3. ve vztazích mezi Německem a Itálií se nároky a pohledávky a lhůty pro vyrovnání vypočtou v souladu s přílohou II.
Článek 4
1. Částky nároků určených v souladu s články 1 až 3 se sečtou za každý členský stát v měně uvedeného státu k 31. prosinci 1981.
2. Pro účely vyrovnání se poté částky uvedené v odstavci 1 převedou na italské liry, aby příslušný italský úřad mohl zjistit zůstatek, který má zaplatit.
3. Převod se provede na základě úředního směnného kurzu k 31. prosinci 1981 určeného Komisí v rámci Evropského měnového systému.
Článek 5
1. S přihlédnutím k čl. 2 bodu 3 se částka, která má být nahrazena v souladu s článkem 4, vyjadřuje v národní měně věřitelského státu a hradí se v uvedené měně.
2. Pro převod měn pro účely náhrad v souladu s odstavcem 3 se použije směnný kurz platný v den platby.
3. Splatné náhrady uskuteční styčná místa takto:
- 31. března 1982, 15 až 20 % splatné částky,
- 30. června 1982, 50 % splatného zůstatku,
- 31. prosince 1982, nesplacený zůstatek.
Článek 6
1. Použití článků 1 až 5 představuje účetní uzávěrku.
Tato účetní uzávěrka rovněž zahrnuje částky stanovené v dohodách o upuštění od náhrad nebo v jiných uzavřených dohodách nebo v dohodách, které mají být uzavřeny.
2. Odchylně od článku 100 nařízení (EHS) č. 574/72 nelze po 30. dubnu 1982 předkládat žádné požadavky na náhradu dávek uvedených v tomto nařízení. 3. Příslušné úřady každého členského státu přijmou nezbytná opatření pro uplatňování tohoto nařízení, zejména po rozdělení vnitrostátního zůstatku určeného na úrovni Společenství do účetních závěrek zúčastněných institucí.
Článek 7
1. Částky nároků na každý členský stát určené na základě článků 2 až 5 vyjmenovává příloha I.
2. Postup, podle kterého mají postupovat německé instituce při určování částek, které mají být nahrazeny, a rozdělení těchto částek jsou stanoveny v příloze II.
Článek 8
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 752/82
ze dne 31. března 1982,
kterým se mění nařízení (EHS) č. 32/82, kterým se stanoví podmínky pro poskytování zvláštních vývozních náhrad pro hovězí a telecí maso
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 805/68 ze dne 27. června 1968 o společné organizaci trhu s hovězím a telecím masem [1], naposledy pozměněné aktem o přistoupení Řecka, a zejména na čl.
18 odst. 6 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č. 32/82 [2] stanovilo podmínky pro poskytování zvláštních vývozních náhrad pro hovězí a telecí maso;
vzhledem k tomu, že je nutné opravit některé chyby v německém znění výše uvedeného nařízení a v jeho příloze;
vzhledem k tomu, že je nutné stanovit postup, na základě kterého členské státy sdělí Komisi množství produktů, pro které byly poskytnuty zvláštní vývozní náhrady;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídicího výboru pro hovězí a telecí maso,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (EHS) č. 32/82 se mění takto:
1. Německé znění čl. 2 odst. 2 se nahrazuje tímto:
"(2) Dieser Nachweis wird durch eine Bescheinigung gemäß dem im Anhang beigefügten Muster erbracht, die auf Antrag des Beteiligten von der Interventionstelle oder einer anderen Stelle ausgestellt wird, welche von dem Mitgliedstaat, in dem Tiere geschlachtet wurden und in dem die Ausfuhrzollförmlichkeiten erfüllt werden, hierfür bestimmt wird.
Diese Bescheinigung ist den Zollbehörden bei der Erfüllung der Ausfuhrzollförmlichkeiten zu übergeben."
2. Vkládá se článek 4a, který zní: "Článek 4a
Členské státy sdělí faxem Komisi nejpozději 25. dne každého měsíce množství, a pokud je to možné i popis produktů, pro které byla na základě osvědčení vyplacena buď zvláštní vývozní náhrada nebo její záloha podle článku 25 nařízení (EHS) č. 2730/79 během předcházejícího měsíce."
3. Příloha se nahrazuje přílohou tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 897/82
ze dne 20. dubna 1982,
kterým se potřetí mění nařízení (EHS) č. 1842/81, pokud jde o poskytování náhrad upravených pro obiloviny vyvážené ve formě některých lihovin
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2727/75 ze dne 29. října 1975 o společné organizaci trhu s obilovinami [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 3808/81 [2], a zejména na čl. 16 odst. 6 a článek 24 uvedeného nařízení,
1188/81 ze dne 28. dubna 1981, kterým se stanoví obecná pravidla pro poskytování náhrad upravených pro obiloviny vyvážené ve formě některých lihovin, jakož i kritéria pro stanovení jejich částky a kterým se mění nařízení (EHS) č. 3035/80, pokud jde o některé zboží, na které se nevztahuje příloha II Smlouvy [3], a zejména na článek 12 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č. 1842/81 [4] naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 3487/81 [5] stanoví prováděcí pravidla pro poskytování náhrad upravených pro obiloviny vyvážené ve formě některých lihovin;
2 nařízení (EHS) č. 1842/81 obsahuje prohlášení o platbě mimo jiné také údaj o vlastní hmotnosti výrobků; že čl.
4 odst. 3 téhož nařízení dále stanoví, že použité obiloviny nebo slad musí být řádné a uspokojivé obchodní jakosti; že by v zájmu jasnosti měl být definován pojem vlhkosti použitý v uvedeném nařízení;
vzhledem k tomu, že u obilovin obvykle není obsah vlhkosti vyšší než 16 %; že pro výrobu whisky se rovněž používají obiloviny, jejichž obsah vlhkosti je vyšší než 16 %; že by pro zohlednění této skutečnosti měla být použita srážka; že by srážka měla být vyšší, je-li obsah vlhkosti použitých obilovin vyšší než 18 %, aby se v tomto případě zohlednila skutečnost, že tyto obiloviny nebyly sušeny;
vzhledem k tomu, že nařízení Rady (EHS) č. 2731/75 [6] ve znění nařízení (EHS) č.
1156/77 [7] stanoví rovněž pro obiloviny referenční metodu pro určení obsahu vlhkosti; že by se na tuto metodu mělo odkazovat, měly by však rovněž být schváleny jiné běžně užívané metody, pokud poskytují dostatečné záruky;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro obiloviny,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Článek 1 nařízení (EHS) č. 1842/81 se mění takto:
1. V odstavci 2 se vkládá nové písmeno c), které zní:
"c) obsah vlhkosti."
2. Vkládá se nový odstavec, který zní:
"3. Pro účely tohoto nařízení je vlastní hmotnost použitých obilovin vlastní hmotnost těchto výrobků o obsahu vlhkosti nižším než 16 %.
Pokud je obsah vlhkosti použitých obilovin vyšší než 16 % a nejvýše 17 %, zohlední se pro platbu vlastní hmotnost snížená o 1 %.
Pokud je obsah vlhkosti použitých obilovin vyšší než 17 % a nejvýše 18 %, snížení se rovná 2 %.
Pokud je obsah vlhkosti použitých obilovin vyšší než 18 %, snížení se rovná 2 % pro každé 1 % vlhkosti nad 16 %.
Referenční metoda Společenství pro určování obsahu vlhkosti obilovin určených pro výrobu lihovin podle nařízení (EHS) č. 1188/81 je metoda uvedená v příloze II nařízení (EHS) č. 2731/75.
Lze však povolit i používání jiných běžně užívaných metod, pokud se jejich výsledky neliší o více než 5 desetinných míst od výsledků referenční metody.
Členské státy sdělí Komisi metody, které jsou jiné než referenční metoda Společenství uvedená ve třetím pododstavci."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 928/82
ze dne 21. dubna 1982,
kterým se popáté mění nařízení (EHS) č. 2730/81, kterým se stanoví seznam agentur v dovážejících třetích zemích, které jsou oprávněny vypisovat nabídková řízení v odvětví mléka a mléčných výrobků
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 804/68 ze dne 27. června 1968 o společné organizaci trhu s mlékem a mléčnými výrobky [1], naposledy pozměněné Aktem o přistoupení Řecka, a zejména na čl. 13 odst. 3 a čl. 17. odst. 4 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č. 2730/81 [2] naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 657/82 [3] stanoví seznam agentur v dovážejících třetích zemích, které jsou oprávněny vypisovat nabídková řízení v odvětví mléka a mléčných výrobků;
vzhledem k tomu, že s ohledem na nejaktuálnější informace, kterými disponuje Komise, pokud jde o obchodní praxi příslušných dovážejících zemí a o úřední status příslušných agentur, je vhodné změnit uvedené nařízení;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro mléko a mléčné výrobky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Příloha nařízení (EHS) č. 2730/81 se mění takto:
Seznam agentur, které vypisují nabídkové řízení, je doplněn o tyto nové agentury, které jsou seřazeny v abecedním pořadí podle dovážející země:
Libye _BAR_ National Pharmaceutical Establishment PO Box 2296 Tripoli _BAR_ Taiwan _BAR_ Taiwan Sugar Corporation 25 Pao Ching Road PO Box 35 Taipei, Taiwan _BAR_
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 948/82
ze dne 26. dubna 1982,
kterým se mění nařízení (EHS) č. 65/82, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro převod cukru do následujícího hospodářského roku
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1785/81 ze dne 30. června 1981 o společné organizaci trhů v odvětví cukru [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 606/82 [2], a zejména na čl. 27 odst. 3, čl. 30 odst. 5 a čl. 32 odst. 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že článek 27 nařízení (EHS) č.
1785/81 byl změněn zejména proto, aby začátek doby skladování cukru převedeného do následujícího hospodářského roku mohl být stanoven odlišně podle data, kdy byl dotyčný cukr vyroben; že je tudíž nutné nařízení Komise (EHS) č. 65/82 [3] pozměnit;
vzhledem k tomu, že čl. 27 odst.
3 nařízení (EHS) č. 1785/81 stanoví možnost omezit množství cukru schválené pro převedení do následujícího hospodářského roku; že je vhodné toto omezení zavést od hospodářského roku 1982/83, avšak současně stanovit, že omezení může být přezkoumáno a změněno s ohledem na regulační účinek tohoto režimu na trh; že pro usnadnění přechodu od neomezeného režimu k režimu více restriktivnímu je třeba stanovit přechodné opatření pro převody z hospodářského roku 1982/83 do hospodářského roku 1983/84;
vzhledem k tomu, že převedený cukr může být vystaven působení vyšší moci; že je tudíž nezbytné stávající ustanovení doplnit;
vzhledem k tomu, že Řídící výbor pro cukr nezaujal stanovisko ve lhůtě stanovené jeho předsedou,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (EHS) č. 65/82 se mění takto:
1. Článek 2 se nahrazuje tímto:
"Článek 2
1. Podnik se může rozhodnout převést pouze takový cukr, u nějž dotyčný členský stát ověří, že tento cukr byl vyroben jako cukr B nebo cukr C.
Toto rozhodnutí podniku se může vztahovat maximálně na množství, která představují nejvýše 20 % jeho kvóty A použitelné v hospodářském roce, v němž byl dotyčný cukr vyroben.
Podniky, které se v hospodářském roce 1981/82 rozhodly převést do hospodářského roku 1982/83 množství cukru, které je vyšší než omezení uvedené ve druhém pododstavci, se však mohou rozhodnout, že do hospodářského roku 1983/84 převedou maximální množství, které odpovídá množství naposledy uvedenému.
Doba skladování uvedená v čl. 27 odst. 2 nařízení (EHS) č. 1785/81 začíná pro dotyčný cukr datem, které podnik sdělil členskému státu, pokud členský stát ověřil, že cukr byl vyroben před tímto datem.
2. Za účelem zjištění uvedeného v odstavci 1 členský stát
a) sečte množství cukru převedená z předcházejícího hospodářského roku a množství cukru vyrobená v běžném hospodářském roce a platná v den rozhodnutí o převodu a
b) odečte od celkového množství uvedeného v písmenu a) množství cukru C, která byla případně vyvezena před datem posledního rozhodnutí o převodu, jakož i množství, která případně mohla být předmětem rozhodnutí o převodu přijatého během běžného hospodářského roku.
3. Převedená množství cukru se považují za první cukr A vyrobený v hospodářském roce, do kterého byl cukr převeden.
4. Použije-li členský stát čl. 2 odst. 6 nařízení Rady (EHS) č. 193/82 [4], může pro dosažení cíle uvedeného ve zmíněném odstavci stanovit, že omezení uvedená v odstavci 1 druhém pododstavci se nebudou vztahovat na cukrovar v průběhu hospodářského roku nebo hospodářských let, kdy část jeho kvót byla přidělena jednomu nebo více cukrovarům.
Pokud se kromě toho cukrovar, jehož kvóty byly od stanoveného hospodářského roku částečně přiděleny jednomu nebo více cukrovarům na základě použití čl. 2 odst.
6 nařízení (EHS) č.
193/82, před tímto přidělením rozhodne, že určité množství cukru převede do stejného hospodářského roku, toto rozhodnutí je považováno za rozhodnutí cukrovaru nebo cukrovarů, které jsou příjemci přidělených kvót v rozsahu daném přidělenými kvótami."
2. Článek 3 se nahrazuje tímto:
"Článek 3
1. Aniž by byl dotčen odstavec 3, uhradí dotyčný podnik za cukrovou řepu, z níž byl cukr určený k převedení vyroben, cenu alespoň ve výši minimální ceny cukrové řepy A platné k datu, kdy uplynula povinná doba skladování dotyčného cukru.
Tato cena se upravuje použitím přirážek a slev podle rozdílů v jakosti v porovnání se standardní jakostí.
2. Pokud podnik, který se rozhodl k převodu, avšak za cukrovou řepu, z níž byl cukr určený k převedení vyroben, neuhradil zálohu ve výši minimální ceny cukrové řepy A platné v hospodářském roce, v němž byl vyroben, pak se musí s producentem cukrové řepy podělit o náhradu pro skladování na období uvedené v článku 27 nařízení (EHS) č. 1785/81.
Za účelem stanovení tohoto podílu je nutné vzít v úvahu:
a) část finančních nákladů, která se bere v úvahu při stanovení částky dotyčné náhrady pro náklady na skladování podle článku 8 nařízení (EHS) č. 1785/80;
b) procentní sazbu uvedenou v čl. 29 odst. 2 uvedeného nařízení;
c) výtěžnost uvedenou v čl. 4 odst. 2 uvedeného nařízení.
3. Se svolením dotyčného členského státu je možné se na základě mezioborové dohody rozhodnout, že ustanovení odstavce 1 se nepoužijí.
Pokud se použije čl. 30 odst. 3 nařízení (EHS) č. 1785/81, odchylka od odstavce 1 nesmí vést k tomu, aby celkové příjmy producentů cukrové řepy byly nižší než příjmy, jichž dosahují na základě použití článků 6 a 32 výše uvedeného nařízení."
3. Článek 4 se nahrazuje tímto:
"Článek 4
Sdělení uvedené v čl. 27 odst. 2 nařízení (EHS) č. 1785/81 obsahuje:
a) prohlášení dotyčného podniku, že převáděný cukr je cukr B nebo cukr C a že bude uskladněn ve smyslu zmíněného článku 27 na dobu, která začíná datem uvedeným v písmenu c);
b) množství cukru B nebo C určené k převedení, vyjádřené jako bílý cukr;
c) počáteční datum povinné doby skladování převedeného cukru;
d) údaje potřebné pro zjištění uvedené v článku 2 tohoto nařízení.
Členské státy mohou požadovat další údaje.";
4. V čl. 5 odst. 2 se vkládá tento druhý pododstavec, který zní:
"Pokud dotyčný členský stát uzná případ vyšší moci, budou se převedená množství cukru B nebo cukru C, která byla zničena nebo nenávratně poškozena, považovat ze nepřevedená množství.
Za množství cukru C nepřevedená v tomto smyslu požaduje členský stát vrácení částek, které již byly vyplaceny jako náhrada pro skladování."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č.
1413/82
ze dne 18. května 1982,
kterým se mění nařízení č.
136/66/EHS o zřízení společné organizace trhu s oleji a tuky
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že čl. 4 odst.
3 a čl. 22 odst.
3 nařízení č. 136/66/EHS [3] naposledy pozměněného nařízením (EHS) č.
3454/80 [4] stanoví data začátku a konce hospodářských roků pro olivový olej, semena řepky a řepice, jakož i pro slunečnicová semena;
vzhledem k tomu, že v některých případech může být nezbytné změnit příslušná data v poměrně krátké lhůtě; že by proto měl být stanoven vhodný postup pro takové změny;
vzhledem k tomu, že článek 5 nařízení č.
136/66/EHS zavedl režim podpory produkce olivového oleje produkovaného ve Společenství; že se tato podpora, která závisí na množství skutečně vyrobeného oleje, poskytuje pěstitelům oliv, kteří jsou členy seskupení producentů patřících do sdružení uznaného podle nařízení (EHS) č.
1360/78 [5] naposledy pozměněného nařízením (EHS) č.
3086/81 [6] a podle nařízení č.
136/66/EHS, jakož i jednotlivým pěstitelům oliv, kteří souhlasili s kontrolami takového seskupení;
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č.
2989/81 [7] odložilo zavedení uvedeného režimu na začátek hospodářského roku 1982/83 a pro současný hospodářský rok zachovalo v platnosti dočasná opatření platná pro organizace producentů olivového oleje během předchozích třech hospodářských let;
vzhledem k tomu, že v některých členských státech existuje s ohledem na problémy při provádění nařízení (EHS) č.
1360/78 obava, že režim stanovený tímto nařízením nebude v dohledné budoucnosti zaveden; že se navíc režim založený na činnosti sdružení nejeví jako vhodný pro zvláštní strukturu produkce olivového oleje v Řecku;
vzhledem k tomu, že režim podpor nelze účinně spravovat na základě dočasných opatření, která v současnosti platí pro organizace producentů;
vzhledem k tomu, že by proto měl být od hospodářského roku 1982/83 zaveden zvláštní režim jako trvalé opatření založené na seskupeních producentů oliv nebo na jejich sdruženích, jež by byly odpovědné za provádění některých operací, které se vztahují k zavádění režimu podpor;
vzhledem k tomu, že sdružení musí vykonávat přísnější kontroly produkce pěstitelů oliv, kteří jsou členy seskupení patřících do takových sdružení, a těmto sdružením je třeba vyplácet zálohu z částky podpory;
vzhledem k tomu, že článek 22 nařízení č.
136/66/EHS navíc stanoví směrnou a intervenční cenu pro olejnatá semena;
vzhledem k tomu, že vývoj v produkci semen řepky a řepice způsobuje jisté odbytové problémy, a tím velmi zatěžuje rozpočet Společenství; že v případě, že nebudou přijata nová opatření, tento vývoj nutně zesílí; že by rovněž měly být přijata opatření, které by zabránila nežádoucím důsledkům pro toto odvětví, které by mohly nastat v důsledku opatření omezujících produkci konkurenčních zemědělských produktů ve Společenství; že stanovení maximální výše produkce, při jejímž překročení bude v následujícím hospodářském roce snížena cenová záruka, nabízí možnost zlepšit poskytování záruk Společenství, a tím snížit zatížení rozpočtu Společenství; že každésnížení záruky Společenství musí záviset na rozsahu, v jakém bylo překročeno zaručené prahové množství, aniž by to vyvolalo nadměrný tlak na příjmy producentů;
vzhledem k tomu, že je tedy nutné upravit směrnou cenu a intervenční cenu v souladu s rozsahem, v jakém byla uvedená maximální výše překročena,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení č.
136/66/EHS se mění takto:
1.
V článku 4 se odstavec 3 nahrazuje tímto:
"3.
Hospodářský rok začíná v odvětví olivového oleje dne 1. listopadu a končí dne 31. října následujícího roku, pokud Rada kvalifikovanou většinou na návrh Komise nerozhodne jinak."
2.
V článku 5 odst. 2 se první odrážka nahrazuje tímto:
"— pěstitelům oliv, kteří jsou členy seskupení producentů uznávaného podle tohoto nařízení, na základě skutečně vyprodukovaného množství oleje,."
3.
V článku 5 se odstavec 3 nahrazuje tímto:
"3. Uznávaná seskupení producentů nebo jejich sdružení mohou pomáhat při určení skutečné výše produkce podle odst. 2 první odrážky a při vytváření produkčního potenciálu a výnosů podle odstavce 2 druhé odrážky."
4.
Článek 20c se nahrazuje tímto:
"Článek 20c
1. Mají-li být uznána ve smyslu tohoto nařízení, musí seskupení producentů:
a) skládat se z individuálních pěstitelů a/nebo organizací zabývajících se pěstováním, zpracováním nebo odbytem oliv a olivového oleje, jejímiž členy jsou pouze pěstitelé oliv;
b) být schopna ověřovat produkci oliv a olivového oleje svých členů;
c) pokud nepatří do uznávaného sdružení:
- být oprávněna předkládat žádost o podporu produkce za všechny pěstitele oliv, kteří jsou jejich členy,
- být oprávněna přijímat podporu a vyplácet členům jejich podíl;
d) pokud patří do sdružení, být oprávněna poskytovat sdružení prohlášení o produkci za každého pěstitele oliv, který je jejich členem, za účelem podání žádosti o podporu;
e) mít minimální počet členů nebo reprezentovat minimální procentní podíl pěstitelů oliv nebo produkce olivového oleje v oblasti, ve které byla vytvořena;
f) v celé své činnosti vyloučit rozdílné zacházení s producenty oliv splňujícími podmínky pro členství, zejména na základě jejich státní příslušnosti a na základě jejich místa usazení;
g) mít stanovy obsahující ustanovení umožňující členům, aby vystoupili ze seskupení:
- pokud byli členy seskupení nejméně tři roky po jeho uznání a
- pokud svůj záměr vystoupit sdělili písemně nejméně jeden rok předem.
2. Uznaná sdružení seskupení producentů ve smyslu tohoto nařízení musí:
a) být složena výhradně ze seskupení uvedených v odstavci 1;
b) být schopna koordinovat a kontrolovat činnosti seskupení, ze kterých se sdružení skládá;
c) být oprávněna předkládat jednotnou žádost o podporu produkce za všechny pěstitele oliv, kteří jsou členy jednotlivých seskupení;
d) být oprávněna přijímat podporu a vyplácet pěstitelům uvedeným v odstavci c) jejich podíl;
e) zahrnovat minimální počet seskupení nebo reprezentovat minimální procentní podíl produkce v daném členském státě;
f) mít stanovy obsahující ustanovení umožňující členům sdružení, aby ze sdružení vystoupili:
- pokud byli členy sdružení nejméně tři roky po jeho uznání a
- pokud svůj záměr vystoupit sdělili sdružení písemně nejméně jeden rok předem.
3. Uznání seskupení nebo sdružení se zruší, pokud nebyly nebo již nejsou splněny podmínky pro uznání.
4. Rada kvalifikovanou většinou na návrh Komise stanoví obecná prováděcí pravidla k tomuto článku.
Podrobná prováděcí pravidla k tomuto článku se stanoví postupem podle článku 38."
5.
Článek 20d se nahrazuje tímto:
"Článek 20d
1. Uznaná seskupení nebo uznaná sdružení si mohou ponechat jako poplatek stanovenou procentní sazbu z podpory produkce, která jim je vyplácena. Tento poplatek je určen na pokrytí výdajů vzniklých při činnosti podle čl. 5 odst. 3 a článku 20c.
Rada kvalifikovanou většinou na návrh Komise každoročně před 1. říjnem stanoví pro následující hospodářský rok procentní sazbu z podpory produkce, kterou si mohou uznaná seskupení nebo sdružení ponechat jako poplatek.
2. Při podání žádosti o podporu sdružením je daný členský stát oprávněn vyplatit sdružení stanovenou zálohu z celkové výše podpory.
3. Pokud se ceny na trhu Společenství přiblíží intervenční ceně v průběhu období, které bude stanoveno, může být postupem podle článku 38 uznaným seskupením producentů nebo uznaným sdružením umožněno uzavírat skladovací smlouvy na olivový olej, který prodávají.
4. Podrobná prováděcí pravidla k tomuto článku se stanoví postupem podle článku 38."
6.
V článku 22 se odstavec 3 nahrazuje tímto:
"3. Pokud Rada kvalifikovanou většinou na návrh Komise nerozhodne jinak,
- hospodářský rok pro semena řepky a řepice začíná dne 1. července a končí dne 30. června,
- hospodářský rok pro slunečnicová semena začíná dne 1. srpna a končí dne 31. července."
7.
Vkládá se nový článek 24a, který zní:
"Článek 24a
1. Rada postupem podle čl. 43 odst. 2 Smlouvy každoročně, a poprvé pro hospodářský rok 1982/83, stanoví zaručené prahové množství pro semeno řepky a řepice ve Společenství.
2. Zaručené prahové množství pro semeno řepky a řepice se stanoví s ohledem na produkci během referenčního období a s ohledem na očekávaný vývoj poptávky.
3. Překročí-li skutečná průměrná produkce vykázaná za poslední tři hospodářské roky zaručené prahové množství stanovené pro daný hospodářský rok, sníží se intervenční cena pro následující hospodářský rok o částku, která odpovídá překročení.
Rada při stanovení cen stejným postupem určí:
- snížení směrných a intervenčních cen, aby odpovídaly množství, při kterém byla překročena maximální výše,
- maximální snížení směrných a intervenčních cen.
4. Podrobná prováděcí pravidla k tomuto článku se stanoví postupem podle článku 38 tohoto nařízení."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 1531/82 ze dne 25. května 1982 o používání rozhodnutí Smíšeného výboru EHS-Island č. 5/81, kterým se mění protokoly 1 a 2 k dohodě mezi Evropským hospodářským společenstvím a uvedeným státem
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 113 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že Evropské hospodářské společenství podepsalo dne 22. července 1972 s Islandskou republikou dohodu [1], která vstoupila v platnost dnem 1. července 1973;
vzhledem k tomu, že podle článku 12a výše uvedené dohody přijal Smíšený výbor rozhodnutí č.
5/81, kterým se mění protokoly 1 a 2;
vzhledem k tomu, že je třeba, aby toto rozhodnutí bylo použitelné ve Společenství,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Pro účely provádění dohody mezi Evropským hospodářským společenstvím a Islandskou republikou je rozhodnutí Smíšeného výboru č. 5/81 použitelné ve Společenství.
Znění rozhodnutí se připojuje k tomuto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 1532/82 ze dne 25. května 1982 o používání rozhodnutí Smíšeného výboru EHS-Norsko č. 5/81, kterým se mění protokoly 1 a 2 k dohodě mezi Evropským hospodářským společenstvím a uvedeným státem
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 113 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že Evropské hospodářské společenství podepsalo dne 14. května 1973 s Norským královstvím dohodu [1], která vstoupila v platnost dnem 1. července 1973;
vzhledem k tomu, že podle článku 12a výše uvedené dohody přijal Smíšený výbor rozhodnutí č.
5/81, kterým se mění protokoly 1 a 2;
vzhledem k tomu, že je třeba, aby toto rozhodnutí bylo použitelné ve Společenství,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Pro účely provádění dohody mezi Evropským hospodářským společenstvím a Norským královstvím je rozhodnutí Smíšeného výboru č. 5/81 použitelné ve Společenství.
Znění rozhodnutí se připojuje k tomuto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 1534/82 ze dne 25. května 1982 o používání rozhodnutí Smíšeného výboru EHS-Švýcarsko č. 5/81, kterým se mění protokoly 1 a 2 k dohodě mezi Evropským hospodářským společenstvím a uvedeným státem
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 113 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že Evropské hospodářské společenství podepsalo dne 22. července 1972 se Švýcarskou konfederací dohodu [1], která vstoupila v platnost dnem 1. ledna 1973;
vzhledem k tomu, že podle článku 12a výše uvedené dohody přijal Smíšený výbor rozhodnutí č.
5/81, kterým se mění protokoly 1 a 2;
vzhledem k tomu, že je třeba, aby toto rozhodnutí bylo použitelné ve Společenství,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Pro účely provádění dohody mezi Evropským hospodářským společenstvím a Švýcarskou konfederací je rozhodnutí Smíšeného výboru č. 5/81 použitelné ve Společenství.
Znění rozhodnutí se připojuje k tomuto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 1559/82
ze dne 17. června 1982,
kterým se pošesté mění nařízení (EHS) č. 2730/81, kterým se stanoví seznam agentur v dovážejících třetích zemích, které jsou oprávněny vypisovat nabídková řízení v odvětví mléka a mléčných výrobků
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 804/68 ze dne 27. června 1968 o společné organizaci trhu s mlékem a mléčnými výrobky [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1183/82 [2], a zejména na čl. 13 odst. 3 a čl. 17. odst. 4 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č.
2730/81 [3] naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 928/82 [4] stanoví seznam agentur v dovážejících třetích zemích, které jsou oprávněny vypisovat nabídková řízení v odvětví mléka a mléčných výrobků;
vzhledem k tomu, že s ohledem na nejaktuálnější informace, kterými disponuje Komise, pokud jde o obchodní praxi příslušných dovážejících zemí a o úřední status příslušných agentur, je vhodné změnit uvedené nařízení;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro mléko a mléčné výrobky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Příloha nařízení (EHS) č. 2730/81 se mění takto:
Seznam agentur, které vypisují nabídkové řízení, je doplněn o tyto nové agentury, které jsou seřazeny v abecedním pořadí podle dovážející země:
Dovážející země _BAR_ Agentura vypisující nabídkové řízení _BAR_ Katar _BAR_ Government of Quatar Central Tenders Committee Ministry of Petroleum and Finance Doha State of Quatar _BAR_ Sýrie _BAR_ Société Arabe pour les Médicaments Boîte Postal 976 Damascus _BAR_
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 1658/82
ze dne 10. června 1982,
kterým se nařízení (EHS) č. 1107/70 o poskytování podpor dopravě po železnici, silnici a vnitrozemských vodních cestách doplňuje o ustanovení o kombinované dopravě
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1107/70 ze dne 4. června 1970 o poskytování podpor dopravě po železnici, silnici a vnitrozemských vodních cestách [1], a zejména na článek 3 uvedeného nařízení,
s ohledem na návrh Komise [2],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [3],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [4],
vzhledem k tomu, že různé systémy a technologie kombinované dopravy přinášejí všeobecný prospěch společnosti, mezi jiným omezením zácp na určitých silnicích, šetřením energií a umožněním lepšího využití kapacity železnic;
vzhledem k tomu, že by v souladu s tím měly být podněcovány investice požadované pro rozvoj kombinované dopravy; že je proto důležité učinit podpory poskytované členským státem nebo prostřednictvím státních zdrojů pro dané podniky dostupnými;
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č. 1107/70 stanoví, že členské státy mohou poskytovat podpory rozvoji dopravních systémů a technologií, které jsou pro společnost všeobecně hospodárnější, ale omezuje tyto podpory na výzkumnou fázi; že pro rozvoj kombinované dopravy by se mělo přispět také pro počáteční fázi provozu dostatečně dlouhou, aby této dopravě umožnila využít lepší podmínky na trhu nákladní dopravy;
vzhledem k tomu, že je proto třeba upravit ustanovení Společenství týkající se podpor,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V čl. 3 odst. 1 nařízení (EHS) č. 1107/70 se doplňuje nové písmeno, které zní:
"e) pokud jsou podpory poskytovány jako dočasné opatření určené k usnadnění rozvoje kombinované dopravy, musí se vztahovat k investicím v těchto oblastech:
- infrastruktura,
- pevná a mobilní zařízení potřebná pro překládku.
Do dne 31. prosince 1986 podá Komise Radě zprávu o uplatňování tohoto ustanovení.
Na základě této zprávy a s ohledem na dočasnou povahu systému podle tohoto nařízení rozhodne Rada na návrh Komise o režimu, který bude uplatňován nadále, nebo v případě nutnosti o způsobu, kterým se tento režim ukončí."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
NAŘÍZENÍ KOMISE (EHS) č. 1727/82
ze dne 30. června 1982,
kterým se mění nařízení (EHS) č. 3137/81, kterým se stanoví pravidla pro režim podpory produkce olivového oleje
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 136/66/EHS ze dne 22. září 1966 o zřízení společné organizace trhu s oleji a tuky[1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1413/82[2], a zejména na čl. 5 odst. 5 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že článek 1 nařízení Komise (EHS) č.
3137/81[3] stanoví, že prohlášení o sklizni od pěstitelů oliv, kteří nejsou členy organizace producentů, je třeba podat nejpozději do 30. června 1982; že průběh sklizně oliv
NAŘÍZENÍ KOMISE (EHS) č. 1852/82
ze dne 9. července 1982,
kterým se popáté mění nařízení (EHS) č. 2960/77, kterým se stanoví pravidla pro prodej olivového oleje ze zásob intervenčních agentur
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady č. 136/66/EHS ze dne 22. září 1966 o zřízení společného trhu s oleji a tuky1, naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1413/822, a zejména na čl. 12 odst. 4 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že čl. 1 odst. 2 nařízení Komise (EHS) č. 2960/773 naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 3473/804 stanoví, že v případě prodeje na vývoz musí být olej vyvezen do pěti měsíců po měsíci prodeje;
vzhledem k tomu, že zkušenosti ukázaly, že hospodářské subjekty mají při vývozech do určitého místa určení potíže s dodržením lhůty; že lhůta by měla být prodloužena, aby umožnila řádné provedení vývozu;
vzhledem k tomu, že na nezpracovaný olej není v současnosti možné poskytnout vývozní náhrady; že pro zajištění řádného řízení prodejů na vývoz by mělo být stanoveno, že oleje prodávané v nabídkovém řízení se za stávajících postupů mohou vyvážet jen jako jedlé oleje;
vzhledem k tomu, že v případě vývozu olivového oleje prodaného intervenčními agenturami existuje riziko, že tyto oleje budou smíchány s nezpracovanými oleji pro spekulativní účely; že v zájmu zabránění takové situaci je nutno změnit čl. 1 odst.
2 nařízení (EHS) č. 2960/77 tak, aby stanovilo, že oleje prodávané v intervenčním režimu mohou být smíchány pouze s jedlými oleji;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro oleje a tuky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V článku 1 se odstavec 2 nařízení (EHS) č. 2960/77 nahrazuje tímto:
"2. V případě prodeje na vývoz musí být olej vyvezen do šesti měsíců po měsíci prodeje, bez dalšího zpracování, nebo po jednom z těchto druhů zpracování:
a) rafinování;
b) balení do spotřebitelských obalů, jejichž objem bude určen.
Vyvezený olej musí být ve všech případech přímo jedlý.
Může být smíchán s jinými jedlými oleji."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 1859/82
ze dne 12. června 1982
o výběru vykazujících podniků pro stanovení příjmu zemědělských podniků
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady č. 79/65/EHS ze dne 15. června 1965 o založení zemědělské účetní datové sítě pro sběr údajů o příjmech a o hospodářské činnosti zemědělských podniků v Evropském hospodářském společenství [1], naposledy pozměněné nařízením Rady (EHS) č. 2143/81 [2], a zejména s ohledem na čl. 4 odst. 4, čl. 5 odst. 5 a čl. 6 odst. 2 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že vykazující podniky je nutno v každé oblasti vybírat jednotně a je třeba v tomto smyslu přijmout prováděcí pravidla k nařízení č. 79/65/EHS;
vzhledem k tomu, že ve smyslu posledních změn nařízení č. 79/65/EHS, a také na základě zkušeností získaných od roku 1965, je třeba komplexně pozměnit prováděcí pravidla pro výběr vykazujících podniků; že v této souvislosti je třeba zrušit nařízení Komise č.
91/66/EHS [3] a nahradit jej novým nařízením;
vzhledem k tomu, že podniky zkoumané v souvislosti se zemědělskou účetní datovou sítí spadají do oblasti provádění strukturálních zjišťování a agrocenzů ve Společenství a ve členských státech;
vzhledem k tomu, že s ohledem na údaje, které jsou dostupné pro sestavení plánů výběrů pro účetní období 1982 a další účetní období, a s ohledem na rozdílné zemědělské podmínky různých členských států je nezbytné přijmout pro dané období prahy ekonomické velikosti, které se budou lišit v členských státech a v některých případech také v jednotlivých oblastech;
vzhledem k tomu, že ze zkušeností vyplývá, že datová síť funguje lépe, když se počet vykazujících podniků vybraných za oblast pohybuje v určitých mezích, pokud je splněna podmínka určitého počtu podniků za členský stát;
vzhledem k tomu, že plán výběru je nutno vypracovat před začátkem příslušného účetního období tak, aby byl schválen ještě před jeho použitím pro výběr vykazujících podniků;
vzhledem k tomu, že plán výběru musí obsahovat minimální počet údajů, které umožňují vyhodnotit jeho relevanci ve vztahu k cílům zemědělské účetní datové sítě;
vzhledem k tomu, že zpráva o provádění plánu výběru vykazujících podniků musí zahrnovat různé aspekty provádění plánu, zejména s ohledem na provádění úprav, které mohou být nezbytné v dalším účetním období, a že zpráva také musí brát v úvahu používání určitých údajů z tohoto plánu, aby bylo možno přiřadit účetním údajům statistickou váhu;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru Společenství pro zemědělskou účetní datovou síť,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Zemědělským podnikem se pro účely tohoto nařízení rozumí zemědělský hospodářský subjekt v kontextu zemědělských statistických zjišťování a agrocenzů Společenství.
Článek 2
Pro účetní období 1982, začínající mezi 1. lednem a 1. červencem 1982, a pro další účetní období platí tyto prahy ekonomické velikosti, uvedené v článku 4 nařízení č. 79/65/EHS:
- 6 evropských velikostních jednotek (EVJ) v Belgii a Nizozemsku,
- 4 EVJ v Německu, Francii, Lucembursku, Dánsku a ve Spojeném království (bez Severního Irska),
- 2 EVJ v Irsku a Severním Irsku,
- 1 EVJ v Itálii a Řecku.
Článek 3
Počet vykazujících podniků v oblasti je stanoven v příloze I.
Počet vykazujících podniků vybraných v každé oblasti může být až o 20 % vyšší nebo nižší, než je počet uvedený v příloze I, pokud to nebude znamenat snížení celkového počtu vykazujících podniků v členském státu.
Článek 4
Plán výběru vykazujících podniků musí zajišťovat reprezentativnost vykazujících podniků jako celku.
Tento plán zahrnuje:
a) skutečnosti, na nichž je založen, a to:
- podrobnosti o statistických referenčních zdrojích,
- postupy stratifikace pole zjišťování v souladu s kategorizací podniků užívanou ve Společenství, přičemž se v daných případech berou v úvahu další vnitrostátní kritéria,
- postupy pro určení kvóty výběru zvolené pro každou vrstvu pole zjišťování,
- postupy pro výběr vykazujících podniků,
- postupy pro pozdější možnou aktualizaci plánu výběru,
- pravděpodobné období platnosti plánu výběru;
b) členění podniků v oblasti zjišťování podle klasifikačního systému podniků používaného ve Společenství (odpovídajícího alespoň hlavním typům) a počet vykazujících podniků vybíraných za každou přijatou vrstvu zjišťování.
Článek 5
Plán výběru se předloží Komisi nejpozději do dvou měsíců před začátkem prvního účetního období, ke kterému se vztahuje.
Postupy a lhůty pro sdělení úprav plánu výběru Komisi jsou stejné jako pro předložení plánu samotného.
Článek 6
Zpráva o provádění plánu výběru vykazujících podniků bude obsahovat:
1. členění vybraných vykazujících podniků podle kategorie podniku,
2. poznámky k analýze zaznamenaných rozdílů mezi plánem výběru a mezi vybranými vykazujícími podniky, k pokynům navrženým pro zlepšení výběru pro další účetní období a k opatřením přijatým pro vážení účetních údajů.
Zpráva o provádění se předloží podle vzoru uvedeného v příloze II. Zpráva se Komisi předloží do šesti měsíců od počátku účetního období.
Článek 7
Nařízení 91/66/EHS se zrušuje.
Článek 8
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem po jeho vyhlášení
NAŘÍZENÍ KOMISE (EHS) č. 1964/82
ze dne 20. července 1982,
kterým se stanoví podmínky pro poskytování zvláštních vývozních náhrad pro některé druhy vykostěného hovězího masa
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 805/68 ze dne 27. června 1968 o společné organizaci trhu s hovězím a telecím masem1, naposledy pozměněné Aktem o přistoupení Řecka, a zejména na čl. 18 odst. 6 a článek 25 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č.
885/682, naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 427/773, stanovilo podmínky pro poskytování vývozních náhrad pro hovězí a telecí maso a kritéria pro stanovení jejich výše;
vzhledem k tomu, že s ohledem na situaci na trhu, hospodářskou situaci v odvětví hovězího a telecího masa a odbytové možnosti produktů v uvedeném odvětví je nutné stanovit podmínky, za kterých mohou být poskytovány zvláštní vývozní náhrady pro tyto produkty; že je zejména nutné stanovit takovéto podmínky pro některé jakosti masa, které pocházejí z vykostěných zadních čtvrtí skotu samčího pohlaví;
vzhledem k tomu, že za účelem dodržení těchto cílů je nutné zavést zvláštní režim kontrol; že původ produktu může být prokázán předložením osvědčení podle vzoru uvedeného v příloze nařízení Komise (EHS) č. 32/82 ze dne 7. ledna 1982, kterým se stanoví podmínky pro poskytování zvláštních vývozních náhrad pro hovězí a telecí maso4, ve znění nařízení (EHS) č.
vzhledem k tomu, že je nutné stanovit, že poskytování zvláštní vývozní náhrady závisí na celkovém množství vykostěných kusů ze zadních čtvrtí podrobených kontrole, s výjimkou některých vedlejších produktů, které mohou být uvedeny na trh ve Společenství;
vzhledem k tomu, že pokud jde o lhůty a důkazy o vývozu, je nutné odkázat na nařízení Komise (EHS) č. 2730/79 ze dne 29. listopadu 1979, kterým se stanoví společná prováděcí pravidla k režimu vývozních náhrad pro zemědělské produkty6, naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 202/827;
vzhledem k tomu, že za účelem řádného fungování režimu zavedeného tímto nařízením je vhodné ponechat hospodářskému subjektu možnost rozhodnout se, zda použije článek 5 nařízení Rady (EHS) č. 565/80 ze dne 4. března 1980 o platbách vývozních náhrad předem, pokud jde o zemědělské produkty8;
vzhledem k tomu, že uplatnění režimu předzásobovacích skladů podle článku 26 nařízení (EHS) č.
2730/79 je neslučitelné s cílem tohoto nařízení; že tedy není nutné stanovit možnost, kdy se pro příslušné produkty uplatňuje režim stanovený v článku 26 uvedeného nařízení;
vzhledem k tomu, že s ohledem na zvláštní povahu této náhrady by neměla být dovolena její náhrada a měla by být stanovena opatření pro identifikaci příslušných produktů;
vzhledem k tomu, že je vhodné stanovit způsob, jakým členské státy sdělí Komisi množství produktů, na které se vztahuje poskytování zvláštních vývozních náhrad;
vzhledem k tomu, že Řídící výbor pro hovězí a telecí maso nezaujal stanovisko ve lhůtě stanovené jeho předsedou,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Jednotlivě balené vykostěné kusy z čerstvých nebo chlazených zadních čtvrtí dospělého skotu samčího pohlaví mají právo na poskytnutí zvláštních vývozních náhrad, pokud splňují podmínky tohoto nařízení.
Pro účely tohoto nařízení se "zadními čtvrtěmi" rozumí oddělené nebo neoddělené zadní čtvrti s nejvýše devíti žebry nebo devíti páry žeber tak, jak jsou definované v doplňkových poznámkách 1.A písmen f) a g) kapitoly 2 společného celního sazebníku.
Článek 2
1. Hospodářský subjekt předloží příslušným orgánům určeným členskými státy prohlášení, ve kterém uvede, že vykostí zadní čtvrti uvedené v článku 1, a to za podmínek stanovených tímto nařízením, a vyveze celkové množství vykostěných kusů, přičemž každý kus zabalí jednotlivě.
2. Prohlášení obsahuje zejména popis a množství masa, které má být vykostěno.
K tomuto prohlášení je přiloženo osvědčení, jehož vzor je uveden v příloze nařízení (EHS) č. 32/82, vydané podle podmínek čl.
2 druhé věty uvedeného nařízení. Poznámky B a C a kolonka 11 uvedeného osvědčení jsou však bezpředmětné.
Článek 3 uvedeného nařízení se použije podle potřeby, dokud nebudou produkty podrobeny kontrole podle odstavce 3.
3. Při přijetí prohlášení příslušnými orgány, které do něj uvedou datum tohoto přijetí, jsou zadní čtvrti určené k vykostění podrobeny kontrole těchto orgánů, které zjistí čistou hmotnost produktů a zapíší ji do kolonky 7 osvědčení uvedeného v odstavci 2.
Článek 3
S výjimkou případů vyšší moci je lhůta, během které musí být zadní čtvrti vykostěny, 10 pracovních dnů ode dne přijetí prohlášení uvedeného v článku 2.
Článek 4
1. Po vykostění předloží hospodářský subjekt příslušnému orgánu jedno nebo více "osvědčení o vykostěném mase", jehož vzor je uveden v příloze a jehož kolonka 7 uvádí číslo osvědčení uvedeného v čl. 2 odst. 2.
2. Čísla "osvědčení o vykostěném mase" se uvedou v kolonce 9 osvědčení uvedeném v čl. 2 odst. 2. Řádně vyplněné osvědčení uvedené v čl. 2 odst. 2 je úřední cestou zasláno subjektu zodpovědnému za platbu vývozních náhrad poté, co byla "osvědčení o vykostěném mase," která se vztahují na celkové množství zkontrolovaného vykostěného masa ze zadních čtvrtí, schválena podle odstavce 1.
3. "Osvědčení o vykostěném mase" musí být předložena po splnění celních formalit uvedených v článku 5.
Článek 5
1. Celní formality spojené s vývozem ze Společenství pro dodávky podle článku 5 nařízení (EHS) č. 2730/90 nebo pro uplatňování režimu podle článku 5 nařízení (EHS) č. 565/80 se splní v členském státě, ve kterém bylo přijato prohlášení uvedené v článku 2.
2. Celní orgány uvedou v kolonce 11 "osvědčení o vykostěném mase" referenční číslo a datum prohlášení uvedených v čl. 3 odst. 2 nařízení (EHS) č. 2730/79.
Pokud se uplatní režim článku 5 nařízení (EHS) č. 565/80, uvedou celní orgány referenční číslo a datum prohlášení o platbě uvedených v článku 2 nařízení Komise (EHS) č. 798/809.
Pokud je to nezbytné, mohou být tyto údaje uvedeny na zadní straně osvědčení a ověřeny celními orgány.
3. Po splnění celních formalit pro celkové množství vykostěného masa uvedeného v "osvědčení o vykostěném mase" je toto "osvědčení o vykostěném mase" úřední cestou zasláno subjektu zodpovědnému za platbu vývozních náhrad.
Článek 6
Aniž je dotčeno použití nařízení (EHS) č. 2730/79, závisí poskytování zvláštní náhrady, s výjimkou případů vyšší moci, na vývozu celkového množství vykostěného masa podrobeného uvedené kontrole.
Hospodářský subjekt však může uvádět na trh ve Společenství kosti, silné šlachy, chrupavky, kousky loje a další odřezky po vykostění.
Článek 7
1. Odchylně od čl. 2 odst. 3 a čl. 4 odst. 1 mohou členské státy místo kontroly vykostění zadních čtvrtí příslušnými orgány stanovit vhodná kontrolní opatření, zejména mohou stanovit:
- že po vydání osvědčení uvedeného v čl. 2 odst. 2 se přijmou vhodná opatření, která umožní označení každého vykostěného kusu pomocí nesmazatelné značky a že čistá hmotnost zadních čtvrtí bude uvedena v kolonce 7 tohoto osvědčení,
- že se stanoví prováděcí pravidla pro úpravu a balení, jakož i popis různých kusů, které mají být získány,
- že celní formality uvedené v článku 5 budou splněny současně pro veškeré vykostěné maso ve lhůtě stanovené v článku 3,
- že po splnění těchto celních formalit je spolu s osvědčením uvedeným v čl. 2 odst. 2 předloženo jediné "osvědčení o vykostěném mase," které se vztahuje na celkové množství vykostěného masa,
- že příslušné orgány provedou namátkové kontroly v prostorách, kde k vykosťování dochází.
2. Odchylně od čl. 4 odst. 2 mohou členské státy stanovit:
- že osvědčení uvedené v čl. 2 odst. 2 nebude zasláno úřední cestou subjektu zodpovědnému za platbu náhrad,
- že jediné "osvědčení o vykostěném mase," které se vztahuje na celkové množství vykostěného masa, bude vydáno spolu s osvědčením uvedeným v čl. 2 odst. 2,
- že obě osvědčení budou předložena současně po splnění celních formalit,
- že obě osvědčení budou zaslána současně za podmínek stanovených v čl. 5 odst. 3.
Článek 8
Členské státy stanoví podmínky kontroly a sdělí je Komisi.
Přijmou nezbytná opatření, aby vyloučily záměnu příslušných produktů, zejména označením každého kusu.
Kromě masa, na které se vztahuje toto nařízení, se může při vykosťování, úpravě a balení příslušného masa v prostorách, kde k vykosťování dochází, nacházet pouze maso vepřové.
Sáčky, kartóny nebo jiné obaly, do kterých jsou vykostěné kusy baleny, zapečetí příslušné orgány úředně a označí je údaji o vykostěném mase, zejména čistou hmotností, druhem a počtem kusů a sériovým číslem.
Článek 9
Členské státy sdělí faxem Komisi do 25. dne každého měsíce množství, pro která byla "osvědčení o vykostěném mase" v předchozím měsíci podnětem k platbě zvláštní náhrady nebo zálohy uvedené v článku 25 nařízení (EHS) č. 2730/79 nebo v článku 5 nařízení (EHS) č. 565/80.
Článek 10
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 2. srpna 1982.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (EHS) č. 1979/82
ze dne 19. července 1982,
kterým se stanoví analytická metoda pro určování obsahu sušiny ve šťávě z rajčat pro účely poznámky 4 ke kapitole 20 společného celního sazebníku
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 97/69 ze dne 16. ledna 1969 o opatřeních k jednotnému uplatňování nomenklatury společného celního sazebníku [1], naposledy pozměněné aktem o přistoupení Řecka, a zejména na článek 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že k zajištění jednotného uplatňování nomenklatury společného celního sazebníku je třeba přijmout opatření k zařazení šťávy z rajčat;
vzhledem k tomu, že na základě poznámky 4 ke kapitole 20 společného celního sazebníku tvořícího přílohu nařízení Rady (EHS) č. 950/68 [2] naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 1883/82 [3] se šťáva z rajčat zařazuje v závislosti na obsahu sušiny;
vzhledem k tomu, že je nezbytné přijmout analytickou metodu pro určování obsahu sušiny;
vzhledem k tomu, že na základě studií a pokusů bylo zjištěno, že metoda uvedená v příloze tohoto nařízení zajišťuje dosažení nejlepších výsledků;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro nomenklaturu společného celního sazebníku,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Pro účely poznámky 4 ke kapitole 20 společného celního sazebníku se obsah sušiny ve šťávě z rajčat určuje metodou uvedené v příloze.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost čtyřicátým druhým dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 1981/82
ze dne 19. července 1982,
kterým se vydává seznam regionů Společenství, ve kterých se podpora produkce chmele poskytuje pouze uznaným seskupením producentů
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1696/71 ze dne 26. července 1971 o společné organizaci trhu s chmelem [1], naposledy pozměněné aktem o přistoupení z roku 1979, a zejména na čl. 12 odst. 4 uvedeného nařízení,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že článek 12 nařízení (EHS) č.
1696/71 stanoví možnost poskytnout v některých regionech Společenství podporu produkce pouze těm uznaným seskupením producentů, která jsou schopna zabezpečit svým členům přiměřený příjem a racionálně spravovat nabídku; že seznam regionů, ve kterých jsou tyto podmínky splněny, má být sestaven na základě sdělení příslušných členských států;
vzhledem k tomu, že nařízením Rady (EHS) č. 593/79 [2] byl vydán seznam těchto regionů;
vzhledem k tomu, že od vstupu v platnost nařízení (EHS) č. 593/79 je možné na základě prošetření údajů poskytnutých Spojeným královstvím stanovit, že nový region splňuje tyto podmínky od sklizně 1982; že je proto nutné upravit seznam regionů, ve kterých se podpora produkce chmele poskytuje pouze uznaným seskupením producentů; že je za tímto účelem a z důvodu přehlednosti vhodné nahradit nařízení (EHS) č.
593/79 tímto nařízením,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Seznam regionů Společenství, ve kterých mohou být příjemci podpory produkce stanovené v článku 12 nařízení (EHS) č. 1696/71 pouze uznaná seskupení producentů chmele, je uveden v příloze.
Seznam platí od sklizně 1981 pro všechny uvedené regiony s výjimkou regionu "England", pro který platí od sklizně 1982.
Článek 2
Nařízení (EHS) č. 593/79 se zrušuje.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (ESUO, EHS, Euratom) č. 2151/82
ze dne 28. července 1982,
kterým se mění nařízení (EHS, Euratom, ESUO) č. 260/68, kterým se stanoví podmínky a postup pro uplatňování daně ve prospěch Evropských společenství
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o vytvoření jednotné Rady a jednotné Komise Evropských společenství,
s ohledem na Protokol o výsadách a imunitách Evropských společenství, a zejména na článek 13 tohoto protokolu,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že je třeba změnit nařízení (EHS, Euratom, ESUO) č. 260/68 [1] naposledy pozměněné nařízením (ESUO, EHS, Euratom) č. 1544/73 [2], aby bylo vzato v úvahu nařízení Rady (ESUO, EHS, Euratom) č. 2150/82 ze dne 28. července 1982, kterým se zavádějí zvláštní a dočasná opatření týkající se definitivního skončení služebního poměru úředníků Evropských společenství v důsledku přistoupení Řecké republiky [3],
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V článku 2 nařízení (EHS, Euratom, ESUO) č. 260/68 se doplňuje nová odrážka, která zní:
- "příjemci odškodnění stanoveného pro případ definitivního skončení služebního poměru v článku 2 nařízení (ESUO, EHS, Euratom) č. 2150/82" .
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (ESUO, EHS, Euratom) č. 2152/82
ze dne 28. července 1982,
kterým se mění nařízení (Euratom, ESUO, EHS) č. 549/69, kterým se stanoví kategorie úředníků a ostatních zaměstnanců Evropských společenství, na které se vztahují ustanovení článku 12, čl. 13 druhého pododstavce a článku 14 Protokolu o výsadách a imunitách Společenství
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o vytvoření jednotné Rady a jednotné Komise Evropských společenství, a zejména na čl. 28 první pododstavec této smlouvy,
s ohledem na Protokol o výsadách a imunitách Evropských společenství, a zejména na články 16 a 22 tohoto protokolu,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
vzhledem k tomu, že je třeba změnit nařízení Rady (Euratom, ESUO, EHS) č. 549/69 [2] naposledy pozměněné nařízením (ESUO, EHS, Euratom) č. 1545/73 [3] za účelem přihlédnutí k nařízení Rady (ESUO, EHS, Euratom) č. 2150/82 ze dne 28. července 1982, kterým se v důsledku přistoupení Řecké republiky zavádějí zvláštní a dočasná opatření týkající se definitivního skončení služebního poměru úředníků Evropských společenství [4],
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V článku 2 nařízení (Euratom, ESUO, EHS) č. 549/69 se doplňuje nové písmeno, které zní:
"h) příjemci odškodnění stanoveného pro případ definitivního skončení služebního poměru v článku 2 nařízení (Euratom, ESUO, EHS) č. 2150/82."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 2303/82
ze dne 18. srpna 1982
o zpětné kontrole Společenství nad dovozy některých výrobků z oceli prvního stupně zpracování
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 288/82 ze dne 5. února 1982 o společných pravidlech dovozu [1], a zejména na články 10 a 14 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1765/82 ze dne 30. června 1982 o společných pravidlech dovozu ze zemí se státně řízenou obchodní politikou [2], a zejména na článek 10 uvedeného nařízení,
po konzultacích s výborem uvedeným v článku 5 obou uvedených nařízení,
vzhledem k tomu, že dovozy některých tyčí a prutů podpoložky 73.10 ex C společného celního sazebníku pocházejících ze třetích zemí do Společenství vzrostly z 41950 tun v roce 1980 na 43800 tun v roce 1981; že dovozy do Belgie, Francie, Spolkové republiky Německo a Itálie dosáhly v prvních čtyřech měsících roku 1982 výše 21141 tun; že v roce 1981 dovozy těchto výrobků původem ze třetích zemí zaujímaly 18,3 % tržního podílu ve Spolkové republice Německo, která je největším trhem s podobnými výrobky ve Společenství;
vzhledem k tomu, že dovozy některých železných a ocelových drátů podpoložky ex 73.14 společného celního sazebníku pocházejících ze třetích zemí do Belgie, Francie, Spolkové republiky Německo a Itálie vzrostly z 64994 tun v roce 1981 na 26352 tun v prvních čtyřech měsících roku 1982; že tržní podíl těchto dovozů ve Spolkové republice Německo, která je největším trhem s podobnými výrobky ve Společenství, vzrostl z 15,4 % v roce 1981 na 17,6 % v roce 1982; že během stejného období produkce podobných výrobků ve Spolkové republice Německo poklesla z 253887 tun na 66415 tun;
vzhledem k tomu, že dovozy některých trubek se závity nebo trubek vhodných k řezání závitů podpoložky 73.18 ex C společného celního sazebníku pocházejících ze třetích zemí do Společenství vzrostly ze 140771 tun v roce 1977 na 202136 tun v roce 1980; že dovozy do Belgie, Francie, Spolkové republiky Německo a Itálie vzrostly ze 111228 tun v roce 1981 na 59740 tun v prvních čtyřech měsících roku 1982; že tržní podíl těchto dovozů v Belgii, Francii, Spolkové republice Německo a Nizozemsku vzrostl z 22,1 % v roce 1979 na 23,8 % v roce 1981; že během stejného období produkce podobných výrobků ve Společenství poklesla z 1357860 tun na 1025496 tun;
vzhledem k tomu, že dovozy některých trubek čtvercového a pravoúhlého průřezu podpoložky 73.18 ex C společného celního sazebníku pocházejících ze třetích zemí do Společenství vzrostly z 53612 tun v roce 1977 na 128646 tun v roce 1980; že během stejného období spotřeba podobných výrobků ve Společenství zůstala relativně stabilní; že tržní podíl dovozů těchto výrobků ze třetích zemí vzrostl v Belgii, Francii, Spolkové republice Německo a Nizozemsku z 10 % v roce 1978 na 13,1 % v roce 1980; že produkce podobných výrobků ve Společenství poklesla z 1644960 tun v roce 1979 na 1552704 tun v roce 1981;
vzhledem k tomu, že dovozy některých hřebíků, cvočků, svorek a podobného spojovacího materiálu podpoložky 73.31 ex B společného celního sazebníku pocházejících ze třetích zemí do Společenství vzrostly z 25383 tun v roce 1977 na 53555 tun v roce 1980; že tržní podíl těchto dovozů vzrostl ve Spolkové republice Německo ze 40,3 % v roce 1977 na 51,5 % v roce 1981, ve Francii z 2,7 % v roce 1977 na 19,2 % v prvním čtvrtletí roku 1982 a v Belgii z 13,1 % v roce 1981 na 16,5 % v prvním čtvrtletí roku 1982; že prodej podobných výrobků zhotovených výrobci těchto tří členských států na jejich domácích trzích poklesl z 84624 tun v roce 1977 na 68322 tun v roce 1981;
vzhledem k tomu, že dovozy některých tyčí a prutů, úhelníků, tvarovek a profilů podpoložky 73.15 B V ex c) společného celního sazebníku pocházejících ze třetích zemí vzrostly z 36374 tun v roce 1977 na 65014 tun v roce 1980; že tržní podíl těchto dovozů vzrostl ve Spolkové republice Německo z 18,3 % v roce 1980 na 20,2 % v roce 1981 a ve Francii zůstal uvedený podíl relativně stabilní, a to ve výši 20 %; že produkce podobných výrobků ve Francii poklesla z 92220 tun v roce 1980 na 67537 tun v roce 1981;
vzhledem k tomu, že za těchto okolností hrozí, že dovozy výše uvedených výrobků způsobí újmu výrobcům podobných výrobků ve Společenství, a že je v zájmu Společenství zavést nad těmito dovozy zpětnou kontrolu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Dovozy níže uvedených výrobků do Společenství podléhají zpětné kontrole Společenství. Položka společného celního sazebníku č. _BAR_ Kód NIMEXE _BAR_ Popis _BAR_
73.11 A ex III _BAR_ 73.11–31 _BAR_ Úhelníky, tvarovky a profily, po tvarování za studena nebo povrchové úpravě za studena již dále neopracované, ze svitků určených pro další válcování, široké oceli, pásové oceli nebo plechu _BAR_ ex 73.14 _BAR_ 73.14–21, 41 _BAR_ Železný nebo ocelový drát, neizolovaný, s obsahem uhlíku nejvýše 0,25 % hmotnostních a s průřezem nejméně 0,80 mm, nepotažené ani nepozinkované (včetně galvanizace) _BAR_ 73.18 ex C _BAR_ 73.18–62, 64, 82 _BAR_ Trubky se závity nebo trubky vhodné k řezání závitů (plynové trubky), svařované, jiné svařované trubky s kruhovým průřezem nejvýše 168,3 mm _BAR_ 73.18 ex C _BAR_ 73.18–86, 88 _BAR_ Bezešvé nebo svařované trubky čtvercového nebo pravoúhlého průřezu _BAR_ 73.31 ex B _BAR_ 73.31–96 _BAR_ Hřebíky, cvočky, svorky a podobný spojovací materiál, lisované z drátu za studena _BAR_ 73.15 B V ex c) _BAR_ 73.73–53, 59 _BAR_ Tyče a pruty (včetně válcovaného drátu), úhelníky, tvarovky a profily, po tvarování za studena nebo povrchové úpravě za studena již dále neopracované, z nerezavějící nebo žáruvzdorné oceli, a jiné _BAR_
Článek 2
Členské státy sdělí Komisi za každý měsíc množství a hodnotu dovozů (vypočítané na základě cen CIF), rozepsané podle kódů NIMEXE a země původu, a to nejpozději desátý den druhého měsíce následujícího po dotyčném měsíci.
Článek 3
Příloha II nařízení (EHS) č. 288/82 se mění vložením položek společného celního sazebníku a kódů NIMEXE výrobků uvedených v článku 1, přičemž ve sloupci označeném záhlavím "EUR" se uvede znaménko (+).
Článek 4
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. září 1982.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařίzenί Komise (EHS) č. 2304/82
ze dne 20. srpna 1982,
kterým se podruhé mění nařízení (EHS) č. 32/82, kterým se stanoví podmínky pro poskytování zvláštních vývozních náhrad pro hovězí a telecí maso
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 805/68 ze dne 27. června 1968 o společné organizaci trhu s hovězím a telecím masem [1], naposledy pozměněné aktem o přistoupení Řecka, a zejména na čl.
18 odst. 6 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Komise č. 32/82 [2] ve znění nařízení (EHS) č. 752/82 [3] stanovilo podmínky pro poskytování zvláštních vývozních náhrad pro hovězí a telecí maso;
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č. 32/82 nikdy nevyloučilo použití článku 5 nařízení Rady (EHS) č. 565/80 ze dne 4. března 1980 o platbách vývozních náhrad předem, pokud jde o zemědělské produkty [4]; že pokud se použije článek 5 nařízení (EHS) č. 565/80, je nutné upřesnit, že osvědčení podle čl. 2 odst. 2 nařízení (EHS) č. 32/82 by mělo být předloženo celním orgánům v době splnění celních formalit, aby mohl být produkt umístěn do celního skladu nebo do svobodného celního pásma; že je proto také nutné změnit osvědčení; že je za účelem vyloučení jakékoli záměny nutné zajistit, aby s těmito produkty nebylo nakládáno způsobem uvedeným v čl. 4 odst. 5 bodech 2, 3 a 4 nařízení Komise (EHS) č. 798/80 ze dne 31. března 1980, kterým se stanoví obecná pravidla pro platby vývozních náhrad předem a výši skutečných peněžních vyrovnávacích dávek, pokud jde o zemědělské produkty [5], naposledy pozměněném nařízením (EHS) č. 1663/81 [6];
vzhledem k tomu, že článek 4a nařízení (EHS) č. 32/82 stanoví podrobná pravidla, na základě kterých sdělují členské státy Komisi množství produktů, pro které byly vyplaceny zvláštní vývozní náhrady; že je vhodné doplnit tento článek o ustanovení, podle kterého se přednostně sdělí množství umístěná do celního skladu nebo svobodného celního pásma podle článku 5 nařízení (EHS) č.
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro hovězí a telecí maso,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (EHS) č. 32/82 se mění takto:
1. V čl. 2 odst. 2 se doplňuje nový odstavec, který zní:
"Pokud se však pro produkty uplatňuje režim podle článku 5 nařízení (EHS) č. 565/80, musí být celním orgánům předloženo osvědčení uvedené v předchozím pododstavci v době splnění celních formalit podle čl. 2 odst. 1 nařízení (EHS) č. 798/80. Odchylně od uvedeného nařízení nejsou povoleny činnosti uvedené v čl. 4 odst. 5 bodech 2, 3 a 4 nařízení (EHS) č. 798/80, pokud se použije tento pododstavec."
2. Článek 4a se nahrazuje tímto:
"Článek 4a
Členské státy sdělí faxem Komisi nejpozději 25. dne každého měsíce množství, a pokud je to možné i popis produktů, pro které byla na základě osvědčení vyplacena buď zvláštní vývozní náhrada nebo její záloha podle článku 25 nařízení (EHS) č. 2730/79 nebo podle článku 5 nařízení (EHS) č. 565/80 během předcházejícího měsíce."
3. Příloha se nahrazuje přílohou tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 2556/82
ze dne 22. září 1982,
kterým se poosmé mění nařízení (EHS) č. 2730/81, kterým se stanoví seznam agentur v dovážejících třetích zemích, které jsou oprávněny vypisovat nabídková řízení v odvětví mléka a mléčných výrobků
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 804/68 ze dne 27. června 1968 o společné organizaci trhu s mlékem a mléčnými výrobky [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1183/82 [2], a zejména na čl. 13 odst. 3 a čl. 17 odst. 4 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č.
2730/81 [3] naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 2415/82 [4] stanoví seznam agentur v dovážejících třetích zemích, které jsou oprávněny vypisovat nabídková řízení v odvětví mléka a mléčných výrobků;
vzhledem k tomu, že s ohledem na nejaktuálnější informace, kterými disponuje Komise, pokud jde o obchodní praxi příslušných dovážejících zemí a o úřední status příslušných agentur, je vhodné změnit uvedené nařízení;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro mléko a mléčné výrobky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Příloha nařízení (EHS) č. 2730/81 se mění takto:
Seznam agentur, které vypisují nabídkové řízení, je doplněn o tyto nové agentury, které jsou seřazeny v abecedním pořadí podle dovážející země:
Dovážející země _BAR_ Agentura vypisující nabídkové řízení _BAR_ Alžírsko _BAR_ Office régional du lait et des produits laitiers de l'Est (ORELAIT) Annaba Route d'El Hajdar Algeria Office régional du lait et des produits laitiers de l'Ouest (OROLAIT) 87 Avenue de l'Anp Es Senia/Oran Algeria _BAR_ Sýrie _BAR_ THAMECO-AFIF Jsir El Abiad Building P. O. Box 976 Damascus — Syria _BAR_
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 2613/82 ze dne 21. září 1982 o uzavření Rámcové dohody o spolupráci mezi Evropským hospodářským společenstvím a Brazilskou federativní republikou
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 113 a 235 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Shromáždění [1],
vzhledem k tomu, že Společenství by mělo pro dosažení svých cílů v oblasti vnějších hospodářských vztahů schválit rámcovou dohodu o spolupráci s Brazilskou federativní republikou; že některé podoby hospodářské spolupráce stanovené dohodou překračují pravomoci k jednání stanovené v oblasti společné obchodní politiky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Rámcová dohoda o spolupráci mezi Evropským společenstvím a Federativní republikou Brazílie se schvaluje jménem Společenství.
Znění dohody se připojuje k tomuto nařízení.
Článek 2
V souladu s článkem IX dohody oznámí předseda Rady, že Evropské hospodářské společenství splnilo postupy nezbytné pro vstup dohody v platnost [2].
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 2938/82
ze dne 3. listopadu 1982,
kterým se popáté mění nařízení (EHS) č. 1842/81, pokud jde o poskytování náhrad upravených pro obiloviny vyvážené ve formě některých lihovin
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2727/75 ze dne 29. října 1975 o společné organizaci trhu s obilovinami [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1451/82 [2], a zejména na čl. 16 odst. 6 a článek 24 uvedeného nařízení,
1188/81 ze dne 28. dubna 1981, kterým se stanoví obecná pravidla pro poskytování náhrad upravených pro obiloviny vyvážené ve formě některých lihovin, jakož i kritéria pro stanovení jejich částky, a kterým se mění nařízení (EHS) č. 3035/80, pokud jde o některé zboží, na které se nevztahuje příloha II Smlouvy [3], a zejména na článek 12 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že podle čl. 3 odst. 1 nařízení (EHS) č. 1188/81 by při určování množství, jež budou podrobena kontrole, jakož i koeficientu neměla být zohledněna množství obilovin, na něž se vztahuje režim aktivního zušlechťovacího styku, aby se zamezilo tomu, že se pro obiloviny, za něž se neplatí dovozní dávka, bude poskytovat vývozní náhrada;
vzhledem k tomu, že však množství, na něž se vztahuje režim aktivního zušlechťovacího styku, lze zjistit teprve poté, co byl dovoz v rámci tohoto režimu uskutečněn; že koeficient nelze stanovit před 1. srpnem každého roku, je-li režim aktivního zušlechťovacího styku používán v hospodářském roce, v němž se koeficient použije;
vzhledem k tomu, že je možné uvedený nedostatek odstranit a dosáhnout cíle opatření, přestože se při stanovení koeficientu zohlední množství whisky vyrobené v rámci režimu aktivního zušlechťovacího styku, pokud se zajistí, aby při používání režimu aktivního zušlechťovacího styku bylo určité množství dovezených obilovin použito k výrobě lihovin, aniž by se na ně vztahovalo prohlášení o platbě podle článku 1 nařízení Komise (EHS) č. 1842/81 [4], naposledy pozměněného nařízením (EHS) č.
2440/82 [5]; že v tom případě by měly dotčené členské státy při schválení dovozu v rámci režimu aktivního zušlechťovacího styku použít při vážení množství obilovin předkládaných celním orgánům stejný koeficient jako koeficient uvedený v článku 9 nařízení (EHS) č.
1842/81; že všechny tyto operace vedou k tomu, že je změna ve způsobu výpočtu uvedeného koeficientu vyrovnána změnou ve způsobu určování množství, pro něž se použije;
9 odst. 2 Smlouvy, a obilovinami, na něž se vztahuje režim aktivního zušlechťovacího styku, výrazně změněn nebo je-li náhrada pro některá místa určení zrušena, vzniknou použitím uvedené metody pro výpočet koeficientu nepřesné výsledky; že použití této metody lze schválit pouze tehdy, není-li nutné použít ustanovení týkající se těchto případů;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro obiloviny,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (EHS) č. 1842/81 se mění takto:
1. Článek 6 se nahrazuje tímto:
"Článek 6
1. Pro účely článku 3 nařízení (EHS) č. 1188/81 se rozumí:
a) "celkovým vyvezeným množstvím" množství lihovin, které splňuje podmínky podle čl. 9 odst.
2 Smlouvy, vyvezené do místa určení, pro které lze náhradu použít. Doklady, které se předloží, jsou doklady uvedené v článku 12;
b) "celkovým množstvím uvedeným na trh" množství lihovin, které splňuje podmínky podle čl. 9 odst. 2 Smlouvy, definitivně opustilo výrobní a skladovací zařízení a je uvolněno k lidské spotřebě.
2. Pokud však členské státy při schvalování dovozu v rámci režimu aktivního zušlechťovacího styku:
- použijí při vážení množství obilovin předložených celním orgánům koeficient uvedený v článku 9 a
- zajistí, aby množství obilovin propuštěné do volného oběhu v důsledku tohoto vážení bylo také použito pro výrobu lihovin podle článku 2 nařízení (EHS) č. 1188/81, rozumí se:
"celkovým vyvezeným množstvím" a "celkovým množstvím uvedeným na trh" množství lihovin uvedené v odstavci 1 zvýšené o lihoviny, které jsou považovány za splnivší operace v rámci režimu aktivního zušlechťovacího styku.
3. První odrážka odst. 2 se použije pouze tehdy, jsou-li splněny podmínky pro používání první odrážky čl. 3 odst. 2 nebo článku 5 nařízení (EHS) č. 1188/81.
4. Odstavec 2 nebrání v tom, aby byl koeficient upraven za účelem zajištění platby dovozních dávek týkajících se vedlejších produktů, které byly získány v rámci režimu aktivního zušlechťovacího styku a nejsou určeny pro vývoz.
5. Použije-li se odstavec 2, vývozní náhrada se pro obiloviny propuštěné do volného oběhu podle druhé odrážky uvedeného odstavce neposkytne."
2. V článku 16 se vkládá nový odstavec, který zní:
"4. Členské státy, které použijí čl. 6 odst. 2, poskytnou spolu s údaji uvedenými v odstavcích 2 a 3 údaje o množství obilovin uvedeném ve druhé odrážce čl. 6 odst. 2."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 3019/82
ze dne 11. listopadu 1982,
kterým se podeváté mění nařízení (EHS) č. 2730/81, kterým se stanoví seznam agentur v dovážejících třetích zemích, které jsou oprávněny vypisovat nabídková řízení v odvětví mléka a mléčných výrobků
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 804/68 ze dne 27. června 1968 o společné organizaci trhu s mlékem a mléčnými výrobky [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1183/82 [2], a zejména na čl. 13 odst. 3 a čl. 17. odst. 4 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č.
2730/81 [3] naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 2556/82 [4] stanoví seznam agentur v dovážejících třetích zemích, které jsou oprávněny vypisovat nabídková řízení v odvětví mléka a mléčných výrobků;
vzhledem k tomu, že s ohledem na nejaktuálnější informace, kterými disponuje Komise, pokud jde o obchodní praxi příslušných dovážejících zemí a o úřední status příslušných agentur, je vhodné změnit uvedené nařízení;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro mléko a mléčné výrobky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Příloha nařízení (EHS) č. 2730/81 se mění takto:
Seznam agentur, které vypisují nabídkové řízení, je doplněn o tyto nové agentury, které jsou seřazeny v abecedním pořadí podle dovážející země:
Dovážející země _BAR_ Agentura vypisující nabídkové řízení _BAR_ St Kitts-Nevis _BAR_ Government Supply Office Basseterre _BAR_ Západní Indie _BAR_ St Kitts-Nevis West Indies _BAR_
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 3115/82
ze dne 22. listopadu 1982,
kterým se podesáté mění nařízení (EHS) č. 2730/81, kterým se stanoví seznam agentur v dovážejících třetích zemích, které jsou oprávněny vypisovat nabídková řízení v odvětví mléka a mléčných výrobků
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 804/68 ze dne 27. června 1968 o společné organizaci trhu s mlékem a mléčnými výrobky [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1183/82 [2], a zejména na čl. 13 odst. 3 a čl. 17 odst. 4 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č.
2730/81 [3], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 3019/82 [4], stanoví seznam agentur v dovážejících třetích zemích, které jsou oprávněny vypisovat nabídková řízení v odvětví mléka a mléčných výrobků;
vzhledem k tomu, že s ohledem na nejaktuálnější informace, kterými disponuje Komise, pokud jde o obchodní praxi příslušných dovážejících zemí a o úřední status příslušných agentur, je vhodné změnit uvedené nařízení;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro mléko a mléčné výrobky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Příloha nařízení (EHS) č. 2730/81 se mění takto:
Seznam agentur, které vypisují nabídkové řízení, je doplněn o tyto nové agentury, které jsou seřazeny v abecedním pořadí podle dovážející země:
Dovážející země _BAR_ Agentura vypisující nabídkové řízení _BAR_ Egypt: _BAR_ Egyptian Pharmaceutical Trading Company, 23 Abdul Kahalech Sarwaat Sreet, Cairo BISCOMISR, El Fawah — El Amyria Street, Cairo _BAR_
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 3272/82
ze dne 6. prosince 1982,
kterým se mění nařízení (EHS) č. 2237/77 o podobě podnikového výkazu používaného pro stanovení příjmu zemědělských podniků
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady č. 79/65/EHS ze dne 15. června 1965 o založení zemědělské účetní datové sítě pro sběr údajů o příjmech a o hospodářské činnosti zemědělských podniků v Evropském hospodářském společenství [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
2143/81 [2], a zejména s ohledem na článek 7 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č. 2237/77 [3] stanovilo položky, které se mají používat v podnikovém výkazu používaném pro stanovení příjmu zemědělských podniků;
vzhledem k tomu, že údaje sbírané prostřednictvím zemědělského podnikového výkazu musí být v souladu s definicemi stanovenými v předpisech Společenství, zejména ve směrnici Rady 75/268/EHS ze dne 28. dubna 1975 o zemědělském hospodaření v horských a v některých znevýhodněných oblastech (75/268/EHS) [4];
vzhledem k tomu, že zemědělský podnikový výkaz by se neměl měnit;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru Společenství pro zemědělskou účetní datovou síť,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Definice a postupy k zemědělskému podnikovému výkazu týkající se položky "6. Znevýhodněné oblasti" v příloze II kapitole II části A nařízení Komise (EHS) č. 2237/77 se nahrazují tímto textem:
"6. Znevýhodněné oblasti
Uvádí se, zda se většina zemědělských ploch podniku nalézá v oblasti, na kterou se vztahuje směrnice 75/268/EHS o zemědělském hospodaření v horských a v některých znevýhodněných oblastech [5]:
1 = většina zemědělských ploch neleží v takových oblastech,
2 = většina zemědělských ploch podniku leží ve znevýhodněných oblastech ve smyslu čl. 3 odst. 4 a 5 směrnice Rady 75/268/EHS,
3 = většina zemědělských ploch podniku leží v horských oblastech ve smyslu čl. 3 odst. 3 směrnice Rady 75/268/EHS,
4 = v členských státech, ve kterých jsou takové oblasti tak malé a nepočetné, že tato informace není významná, se použije kód 4."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č.
3303/82
ze dne 9. prosince 1982,
kterým se mění nařízení (EHS) č.
1235/82, pokud jde o některé koeficienty, které mají být použity pro mléčné výrobky přidané do krmných směsí
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č.
974/71 ze dne 12. května 1971 o některých opatřeních konjunkturální politiky v oblasti zemědělství v souvislosti s dočasným rozšířením fluktuačního pásma měn některých členských států [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
3605/81 [2], a zejména na článek 6 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že měnové vyrovnávací částky zavedené nařízením (EHS) č. 974/71 byly stanoveny nařízením Komise (EHS) č.
1235/82 [3], naposledy pozměněným nařízením (EHS) č.
3258/82 [4];
vzhledem k tomu, že nařízením (EHS) č.
1753/82 [5] Komise znovu zahájila používání nařízení (EHS) č.
368/77 a (EHS) č.
443/77, pokud jde o prodej sušeného odstředěného mléka určeného ke krmení prasat a drůbeže; že bylo proto nezbytné stanovit koeficient pro sušené odstředěné mléko nebo krmivo obsahující sušené odstředěné mléko, které se prodávaly na základě zvláštních podmínek obou dvou uvedených nařízení; že uvedený koeficient byl stanoven nařízením (EHS) č.
1931/82; že od té doby se prodejní cena sušeného odstředěného mléka podstatně změnila; že je proto nutné uvedený koeficient upravit;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro mléko a mléčné výrobky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Příloha I nařízení (EHS) č.
1235/82 se mění takto:
1. v části 1 poznámce 8 se koeficient "0,53" uvedený pod písmenem b) nahrazuje koeficientem "0,25".
2. v části 5:
- poznámce 1 druhém pododstavci se koeficient "0,30" nahrazuje koeficientem "0,14",
- poznámce 6 čtvrtém pododstavci se koeficient "0,53" nahrazuje koeficientem "0,25".
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 3305/82
ze dne 9. prosince 1982,
kterým se stanoví prováděcí pravidla pro poskytování správní pomoci při vývozu sýrů, na které se vztahuje zvláštní zacházení při dovozu do Norska
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2931/79 ze dne 20. prosince 1979 o poskytování pomoci při vývozu zemědělských produktů, které mohou podléhat zvláštnímu zacházení při dovozu do určité třetí země [1], a na zejména čl.
1 odst. 2 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že Norsko umožnilo dovoz některých sýrů a rovněž rozšířilo dovozní kvóty do Společenství, pro které se používá zvláštní dovozní clo; že se toto opatření použije od 1. ledna 1983;
vzhledem k tomu, že se Společenství zavázalo poskytnout norským orgánům správní pomoc, aby bylo zajištěno správné použití této dohody; že je proto nutné, aby uvedené sýry byly doprovázeny osvědčením vystaveným příslušnými orgány Společenství;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro mléko a mléčné výrobky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Pro vývoz do Norska sýrů čísla 04.04 společného celního sazebníku, které byly vyrobeny ve Společenství, je na žádost příslušné osoby vystaveno osvědčení podle vzoru uvedeném v příloze.
Článek 2
1. Osvědčení je vytištěno v anglickém jazyce na bílém papíře.
Jeho formát je 210 x 297 mm.
Každé osvědčení má pořadové číslo, které mu přidělí vystavující subjekt.
Vyvážející členský stát může vyžadovat, aby bylo osvědčení používané na jeho území vytištěno kromě anglického jazyka i v některém z jeho úředních jazyků.
2. Osvědčení je vystaveno v jednom originále a nejméně dvou opisech, které mají stejné pořadové číslo jako originál.
Originál a opisy se vyplňují buď na psacím stroji nebo rukou; pokud se osvědčení a opisy vyplňují rukou, je nutné je vyplnit inkoustem a tiskacími písmeny.
Článek 3
1. Osvědčení a opisy jsou vystaveny subjektem, který pro tento účel stanoví členský stát.
2. Vystavující subjekt si ponechá jeden opis osvědčení.
Originál a druhý opis se předloží celnímu úřadu, kde byly vyřízeny celní formality pro vývoz do Norska.
3. Celní úřad uvedený v odstavci 2 potvrdí v originále příslušnou kolonku a předá originál příslušné osobě.
Opis si ponechá tento celní úřad.
Článek 4
Osvědčení je platné až poté, co ho potvrdí příslušný celní úřad.
Osvědčení se vztahuje na uvedené množství zboží.
Na množství, které přesahuje množství uvedené v osvědčení maximálně o 5 %, se však toto osvědčení rovněž vztahuje.
Článek 5
Členské státy přijmou veškerá nezbytná opatření za účelem kontroly původu, druhu, složení a jakosti sýrů, pro které byla osvědčení vystavena.
Článek 6
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
NAŘÍZENÍ KOMISE (EHS) č. 3397/82
ze dne 17. prosince 1982,
kterým se mění prováděcí ustanovení o předkládání žádostí o podporu z EZOZF, orientační sekce, pro projekty nebo zvláštní programy
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady:
- (EHS) č. 355/77 ze dne 15. března 1977 o společném opatření pro zlepšení podmínek pro zpracování a uvádění zemědělských produktů na trh[1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 3509/80[2], a zejména na čl. 13 odst. 5 uvedeného nařízení,
- (EHS) č. 1362/78 ze dne 19. června 1978 o programu pro urychlení a usměrnění kolektivních zavodňovacích pracích v Mezzogiornu[3], a zejména na čl. 8 odst. 4 uvedeného nařízení,
- (EHS) č. 1760/78 ze dne 25. července 1978 o společném opatření ke zlepšení infrastruktury v určitých venkovských oblastech[4], a zejména na čl. 8 odst. 4 uvedeného nařízení,
- (EHS) č. 269/79 ze dne 6. února 1979 o zavedení společného opatření pro lesnictví v některých středomořských oblastech Společenství[5] a zejména na čl. 8 odst. 4 uvedeného nařízení,
- (EHS) č. 458/80 ze dne 18. února 1980 o restrukturalizaci ploch vinic v rámci kolektivních projektů[6], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 2991/81[7], a zejména na čl. 6 odst. 4 uvedeného nařízení,
- (EHS) č. 1938/81 ze dne 30. června 1981 o společném opatření ke zlepšení infrastruktury v některých nepříznivých zemědělských oblastech Spolkové republiky Německo[8], a zejména na čl.
8 odst. 4 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že podle prováděcích ustanovení, která pro žádosti o podpory z EZOZF přijala Komise:
- nařízením (EHS) č. 219/78[9]pro projekty ke zlepšení podmínek zpracovávání a uvádění zemědělských produktů na trh,
- nařízením (EHS) č. 692/80[10] pro zvláštní programy kolektivních zavodňovacích prací v Mezzogiornu,
- nařízením (EHS) č. 2467/79[11] pro projekty ke zlepšení infrastruktury v určitých venkovských oblastech,
- nařízením (EHS) č. 2468/79[12] pro zvláštní programy v lesnictví v některých středomořských oblastech Společenství,
- nařízením (EHS) č. 1679/81[13] pro restrukturalizaci ploch vinic v rámci kolektivních projektů,
- nařízením (EHS) č. 289/82[14] pro projekty ke zlepšení infrastruktury v některých nepříznivých zemědělských oblastech Spolkové republiky Německo,
se žádosti předkládají ve třech vyhotoveních a ve formě stanovené v přílohách A a B uvedených nařízení;
vzhledem k tomu, že po organizační přestavbě u příslušných subjektů postačují nyní k posouzení podkladů dvě úplná vyhotovení a jedno vyhotovení podle přílohy A; že by proto měla být prováděcí ustanovení odpovídajícím způsobem změněna;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro zemědělské struktury;
vzhledem k tomu, že finanční hlediska těchto opatření byla konzultována s Výborem EZOZF,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V článku 2 se odstavec 2 nařízení (EHS) č. 219/78, (EHS) č. 2467/79, (EHS) č. 2468/79, (EHS) č. 692/80, (EHS) č. 1679/81 a (EHS) č. 289/82 nahrazuje tímto:
"2. Žádosti musí být podány ve formě stanovené v přílohách.
Předkládají se ve dvou úplných vyhotoveních a jednom vyhotovení podle přílohy A."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 3402/82
ze dne 17. prosince 1982
o zařazení zboží do položky 38.19 X společného celního sazebníku
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 97/69 ze dne 16. ledna 1969 o opatřeních k jednotnému uplatňování nomenklatury společného celního sazebníku [1], naposledy pozměněné aktem o přistoupení Řecka, a zejména na článek 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že k zajištění jednotného uplatňování nomenklatury společného celního sazebníku je nezbytné přijmout opatření k zařazení základního přípravku pro výrobu žvýkaček ve formě válečků, složeného (v % hmotnostních) z 34 % butylkaučuku, 15 % polyethylenu, 13 % vinylacetátu (též v polymerní formě), 28 % rostlinné pryskyřice a 10 % uhličitanu vápenatého;
vzhledem k tomu, že do čísla 38.19 společného celního sazebníku tvořícího přílohu nařízení Rady (EHS) č. 950/68 [2], naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 3000/82 [3], se mimo jiné zařazují přípravky chemického průmyslu a příbuzných průmyslových odvětví, jinde neuvedené ani nezahrnuté;
vzhledem k tomu, že dotyčný výrobek vykazuje vlastnosti přípravků chemického průmyslu nebo příbuzných průmyslových odvětví;
vzhledem k tomu, že neexistuje více specifikovaná položka, musí být zařazen do čísla 38.19; že v rámci tohoto čísla musí být zvolena položka 38.19 X;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro nomenklaturu společného celního sazebníku,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Základní přípravek pro výrobu žvýkaček ve formě válečků, složený (v % hmotnostních) z 34 % butylukaučuku, 15 % polyethylenu, 13 % vinylacetátu (též v polymerní formě), 28 % rostlinné pryskyřice a 10 % uhličitanu vápenatého, se ve společném celním sazebníku zařazuje do položky:
38.19 Chemické výrobky a přípravky chemického průmyslu nebo příbuzných průmyslových odvětví (včetně sestávajících ze směsí přírodních produktů), jinde neuvedené ani nezahrnuté; odpadní produkty chemického průmyslu nebo příbuzných průmyslových odvětví, jinde neuvedené ani nezahrnuté:
X. ostatní.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 3510/82
ze dne 23. prosince 1982,
kterým se stanoví vyrovnávací koeficienty vztahující se na tuňáky
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 3796/81 ze dne 29. prosince 1981 o společné organizaci trhu s produkty rybolovu [1], a zejména na čl.
17 odst. 6 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že se každoročně stanoví produkční cena Společenství pro tuňáky určené pro konzervárenský průmysl;
vzhledem k tomu, že by měly být rovněž stanoveny vyrovnávací koeficienty vztahující se na různé druhy, velikosti a způsoby úpravy tuňáků;
vzhledem k tomu, že opatření uvedená v tomto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro produkty rybolovu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Vyrovnávací koeficienty vztahující se na různé druhy, velikosti a způsoby úpravy tuňáků se stanovují podle přílohy.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. ledna 1983.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (EHS) č. 3526/82
ze dne 22. prosince 1982,
kterým se pojedenácté mění nařízení (EHS) č. 2730/81, kterým se stanoví seznam agentur v dovážejících třetích zemích, které jsou oprávněny vypisovat nabídková řízení v odvětví mléka a mléčných výrobků
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 804/68 ze dne 27. června 1968 o společné organizaci trhu s mlékem a mléčnými výrobky [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1183/82 [2], a zejména na čl. 13 odst. 3 a čl. 17 odst. 4 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č.
2730/81 [3], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 3115/82 [4], stanoví seznam agentur v dovážejících třetích zemích, které jsou oprávněny vypisovat nabídková řízení v odvětví mléka a mléčných výrobků;
vzhledem k tomu, že s ohledem na nejaktuálnější informace, kterými disponuje Komise, pokud jde o obchodní praxi příslušných dovážejících zemí a o úřední status příslušných agentur, je vhodné změnit uvedené nařízení;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro mléko a mléčné výrobky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Příloha nařízení (EHS) č. 2730/81 se mění takto:
Seznam agentur, které vypisují nabídkové řízení, je doplněn o tyto nové agentury, které jsou seřazeny v abecedním pořadí podle dovážející země:
Dovážející země _BAR_ Agentura vypisující nabídkové řízení _BAR_ Pákistán: _BAR_ Government of Pakistan Ministry of Defence, Directorate General Procurement (Army), Ministry of Defence — ddp — iii 265 Mohammad Hussain Road Rawalpindi _BAR_ Venezuela: _BAR_ Comandancia general de la marina, Base aerea la Carlota Hngar la Marina Caracas _BAR_
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení rady (EHS) č.
3618/82
ze dne 21. prosince 1982
o používání rozhodnutí Smíšeného výboru EHS – Norsko č.
3/82, kterým se mění protokoly 1 a 2 k dohodě mezi Evropským hospodářským společenstvím a uvedeným státem
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 113 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že Evropské hospodářské společenství podepsalo dne 14. května 1973 s Norským královstvím dohodu [1], která vstoupila v platnost dnem 1. července 1973;
vzhledem k tomu, že podle článku 12a dohody přijal Smíšený výbor rozhodnutí č.
3/82, kterým se mění protokoly 1 a 2;
vzhledem k tomu, že je třeba, aby toto rozhodnutí bylo použitelné ve Společenství,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Pro účely provádění dohody mezi Evropským hospodářským společenstvím a Norským královstvím je rozhodnutí Smíšeného výboru č.
3/82 použitelné ve Společenství.
Znění rozhodnutí se připojuje k tomuto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Rozhodnutí Komise
ze dne 1. února 1983
o veterinárních podmínkách a veterinárních osvědčeních pro dovoz čerstvého masa z některých třetích zemí
(83/70/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 72/462/EHS ze dne 12. prosince 1972 o veterinárních a hygienických otázkách dovozu skotu, prasat a čerstvého masa ze třetích zemí [1], a zejména na článek 16 a 28 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že rozhodnutí Komise 78/693/EHS [2], 78/694/EHS [3], 78/695/EHS [4], 79/238/EHS [5], 79/543/EHS [6], 79/544/EHS [7], 81/526/EHS [8], 81/545/EHS [9], 81/546/EHS [10] a 81/547/EHS [11] stanoví veterinární podmínky a požadavky na veterinární osvědčení pro dovoz čerstvého masa z Argentiny, Brazílie, Uruguaye, Paraguaye, Španělska, Chile, Švýcarska, Bulharska, Rakouska a Jugoslávie;
vzhledem k tomu, že ve výše uvedených rozhodnutích se stanoví zvláštní podmínky pro některé členské státy ve shodě s podmínkami, které se používají ve vnitřním obchodu Společenství; že Rada prostřednictvím směrnice 82/893/EHS [12] schválila uplatňování těchto zvláštních podmínek;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
1. V rozhodnutích 78/693/EHS, 78/694/EHS a 78/695/EHS v článku 2 o Argentině, Brazílii a Uruguayi se slova "31. prosince 1982" nahrazují slovy "31. prosince 1983".
2. V rozhodnutích 78/693/EHS, 78/694/EHS, 78/695/EHS, 79/238/EHS, 79/543/EHS, 79/544/EHS a 81/526/EHS se článek 4 o Argentině, Brazílii, Uruguayi, Paraguayi, Španělsku, Chile a Švýcarsku nahrazuje tímto:
"Článek 4
Toto rozhodnutí se přezkoumá tak, aby se přizpůsobilo předpisům Společenství o tlumení a eradikaci slintavky a kulhavky v rámci Společenství."
3. V rozhodnutích 81/545/EHS, 81/546/EHS a 81/547/EHS se článek 4 o Bulharsku, Rakousku a Jugoslávii nahrazuje tímto:
"Článek 4
Toto rozhodnutí se přezkoumá tak, aby se přizpůsobilo předpisům Společenství o tlumení a eradikaci slintavky a kulhavky a moru prasat uvnitř Společenství."
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
ze dne 28. února 1983 o uzavření Protokolu o ochraně Středozemního moře před znečišťováním z pozemních zdrojů (83/101/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 235 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
vzhledem k prohlášení Rady Evropských společenství a zástupců vlád členských států, zasedajících v Radě dne 22. listopadu 1973, o akčním programu Evropských společenství pro životní prostředí [3];
vzhledem k tomu, že tento program zejména zdůrazňuje, že Společenství je dotčeno znečišťováním moře v důsledku podstatné role, kterou hraje moře při zachování a rozvoji druhů, a v důsledku významu námořní dopravy pro harmonický hospodářský rozvoj Společenství;
vzhledem k tomu, že uvedený program a směrnice Rady 76/464/EHS ze dne 4. května 1976 o znečišťování některými nebezpečnými látkami vypouštěnými do vodního prostředí Společenství [4] stanoví, že Společenství přijme určitá opatření s cílem snížit jednotlivé typy znečišťování moře;
vzhledem k tomu, že Úmluva o ochraně Středozemního moře před znečišťováním zejména stanoví, že budou přijata vhodná opatření pro předcházení a snížení znečištění způsobovaného shazováním odpadu z plavidel a letadel, znečištění působeného průzkumem a využíváním pevninského šelfu a mořského dna a jeho podloží a znečištění z pozemních zdrojů;
vzhledem k tomu, že přijetím rozhodnutí 77/585EHS [5] Rada schválila Úmluvu o ochraně Středozemního moře před znečišťováním a Protokol o předcházení znečišťování Středozemního moře odpady shazovanými z plavidel a letadel;
vzhledem k tomu, že Společenství se účastnilo jednání o uzavření Protokolu o ochraně Středozemního moře před znečišťováním z pozemních zdrojů připojeného k uvedené úmluvě;
vzhledem k tomu, že Společenství podepsalo zmíněný protokol dne 17. května 1980;
vzhledem k tomu, že se jeví nutné schválit zmíněný protokol, aby bylo v rámci fungování společného trhu dosaženo jednoho z cílů Společenství v oblasti ochrany životního prostředí a kvality života;
vzhledem k tomu, že Smlouva nestanoví zvláštní výkonné pravomoci potřebné pro přijetí tohoto rozhodnutí, a je tedy nezbytné využít článek 235 této smlouvy,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Protokol o ochraně Středozemního moře před znečišťováním z pozemních zdrojů se jménem Evropského hospodářského společenství schvaluje.
Znění protokolu se připojuje k tomuto rozhodnutí.
Článek 2
Předseda Rady uloží listiny podle čl. 16 odst. 4 protokolu uvedeného v článku 1 tohoto rozhodnutí.
Rozhodnutí Komise
ze dne 22. dubna 1983
o seznamu zařízení v Rumunské socialistické republice schválených pro dovoz čerstvého masa do Společenství
(83/218/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 72/462/EHS ze dne 12. prosince 1972 o veterinárních a hygienických otázkách dovozu skotu, prasat a čerstvého masa ze třetích zemí [1], naposledy pozměněnou směrnicí 83/91/EHS [2], a zejména na čl. 4 odst. 1 a čl. 18 odst. 1 písm. a) a b) uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že zařízením ve třetích zemích nesmí být povoleno vyvážet čerstvé maso do Společenství, pokud nesplňují všeobecné a zvláštní podmínky stanovené směrnicí 72/462/EHS;
vzhledem k tomu, že Rumunsko v souladu s čl. 4 odst. 3 směrnice 72/462/EHS zaslalo seznam zařízení schválených pro vývoz do Společenství;
vzhledem k tomu, že kontroly Společenství na místě ukázaly, že hygienická úroveň mnohých z těchto zařízení je vyhovující a mohou být tedy zařazena do prvního seznamu zařízení, ze kterých může být povolován dovoz čerstvého masa, stanovený podle čl. 4 odst. 1 uvedené směrnice;
vzhledem k tomu, že ostatní Rumunskem navrhovaná zařízení je třeba přezkoumat na základě dalších údajů o jejich hygienické úrovni a jejich schopnosti rychle se přizpůsobit právním předpisům Společenství;
vzhledem k tomu, že mezitím — a aby se tak zabránilo náhlému přerušení stávajících obchodních toků — může být těmto zařízením dočasně povoleno pokračovat ve vývozu čerstvého masa do těch členských států, které jsou ochotny je přijmout;
vzhledem k tomu, že je tedy nezbytné přezkoumat a v případě potřeby pozměnit toto rozhodnutí vzhledem k opatřením přijatým za tímto účelem a vzhledem k provedeným zlepšením;
vzhledem k tomu, že je třeba připomenout, že na dovoz čerstvého masa se vztahují i jiné veterinární předpisy Společenství, zejména pokud jde o nákazy zvířat, včetně zvláštních ustanovení pro Dánsko, Irsko a Spojené království;
vzhledem k tomu, že dovoz čerstvého masa ze zařízení uvedených v seznamu, který tvoří přílohu tohoto rozhodnutí, i nadále podléhá jinde stanoveným ustanovením jakož i všeobecným ustanovením Smlouvy; že zejména dovoz některých kategorií masa ze třetích zemí a jeho zpětný vývoz do jiných členských států, jako je maso o hmotnosti menší než tři kilogramy nebo maso obsahující rezidua některých látek, na něž se dosud nevztahují harmonizovaná pravidla Společenství, i nadále podléhá hygienickým předpisům dovážejícího členského státu;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
1. Zařízení v Rumunsku uvedená v příloze se schvalují pro dovoz čerstvého masa do Společenství ve smyslu přílohy.
2. Dovoz ze zařízení uvedených v odstavci 1 i nadále podléhá jinde stanoveným veterinárním ustanovením Společenství, a zejména předpisům týkajícím se nákaz zvířat.
Článek 2
Členské státy zakáží dovoz čerstvého masa ze zařízení, která nejsou uvedena v příloze.
Členské státy však mohou do 30. listopadu 1983 i nadále povolovat dovoz čerstvého masa ze zařízení, která nejsou uvedena v příloze, avšak byla dne 15. října 1982 úředně schválena a navržena rumunskými orgány v souladu s čl. 4 odst. 3 směrnice 72/462/EHS, nebude-li v souladu s čl. 4 odst. 1 výše uvedené směrnice přijato opačné rozhodnutí do 1. prosince 1983.
Komise sdělí seznam těchto zařízení členským státům.
Článek 3
Toto rozhodnutí se použije ode dne 1. května 1983.
Článek 4
Toto rozhodnutí se přezkoumá a v případě potřeby změní do 1. září 1983.
Článek 5
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 22. dubna 1983
o kontrolách na místě provádění vnitrostátních plánů eradikace klasického moru prasat
(83/222/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 80/1095/EHS o stanovení podmínek pro učinění území Společenství prostým klasického moru prasat a pro udržení tohoto území prostým klasického moru prasat [1], a zejména na článek 5 uvedené směrnice,
s ohledem na rozhodnutí Rady 80/1096/EHS ze dne 11. listopadu 1980, kterým se zavádějí finanční opatření Společenství pro eradikaci klasického moru prasat [2], a zejména na čl. 5 odst. 4 uvedeného rozhodnutí,
vzhledem k tomu, že Rada, zejména s cílem zlepšit zdravotní stav stáda prasat ve Společenství a usnadnit obchod, zavedla směrnicí 80/1095/EHS a rozhodnutím 80/1096/EHS společnou akci pro eradikaci klasického moru prasat;
vzhledem k tomu, že článek 5 směrnice 80/1095/EHS a čl. 5 odst.
4 rozhodnutí 80/1096/EHS stanoví pravidelné kontroly na místě za účelem ověření z veterinárního hlediska, zda jsou prováděny vnitrostátní plány eradikace; že za účelem provádění těchto ustanovení by měl být stanoven postup pro vykonávání těchto kontrol a že o výsledcích kontrol na místě by měl být informován Stálý veterinární výbor;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Kontroly na místě za účelem veterinárního ověření, zda jsou prováděny vnitrostátní plány eradikace klasického moru prasat, se konají v každém dotyčném členském státě poprvé do dne 1. července 1983, a po tomto datu každoročně během doby trvání společné akce.
Článek 2
1. Komise určí v každém případě znalce pověřené prováděním kontrol na místě podle článku 1.
2. Členské státy jsou informovány do 30 dnů před kontrolami na místě, aby bylo možno zajistit nezbytnou pomoc stanovenou v článku 5 směrnice 80/1095/EHS a v čl. 5 odst. 4 rozhodnutí 80/1096/EHS.
3. Při provádění kontrol navštěvují znalci určení Komisí ústřední nebo oblastní orgány pověřené prováděním plánů eradikace.
Také si mohou podle potřeby na vlastní žádost prohlédnout kterákoli stáda, jatka, kafilérie, laboratoře nebo další dotyčná místa či budovy.
Článek 3
Zprávy vypracované následně po kontrolách na místě stanovených v článku 1 se předávají Stálému veterinárnímu výboru.
Článek 4
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 29. dubna 1983
o zařízeních v Turecké republice, ze kterých mohou členské státy povolit dovoz čerstvého masa
(83/234/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 72/462/EHS ze dne 12. prosince 1972 o veterinárních a hygienických otázkách dovozu skotu, prasat a čerstvého masa ze třetích zemí [1], naposledy pozměněnou směrnicí 83/91/EHS [2], a zejména na čl. 4 odst. 1 a čl. 18 odst. 1 písm. a) a b) uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že zařízením ve třetích zemích nesmí být povoleno vyvážet čerstvé maso do Společenství, pokud nevyhovují obecným a zvláštním podmínkám stanoveným ve směrnici 72/462/EHS;
vzhledem k tomu, že Turecko zaslalo v souladu s čl. 4 odst. 3 směrnice 72/462/EHS seznam zařízení schválených pro vývoz do Evropského hospodářského společenství;
vzhledem k tomu, že při kontrole zástupců Společenství na místě bylo zjištěno, že by případ uvedených zařízení měl být znovu přezkoumán na základě dodatečných informací o jejich hygienických normách a možnostech rychle se přizpůsobit právním předpisům Společenství;
vzhledem k tomu, že za tím účelem, aby se zabránilo náhlému přerušení stávajících obchodních toků, mohou být mezitím tato zařízení dočasně oprávněna pokračovat v dovozech čerstvého masa do členských států, které jsou schopny je přijmout;
vzhledem k tomu, že by proto mělo být toto rozhodnutí znovu přezkoumáno a případně změněno s ohledem na opatření přijatá za tímto účelem a na provedená zlepšení;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
1. S výhradou odstavce 2 zakážou členské státy dovoz čerstvého masa pocházejícího ze zařízení
Rozhodnutí Komise
ze dne 11. května 1983
o zřízení poradního výboru pro politiku Společenství v oblasti lesního hospodářství a dřevozpracujícího a papírenského průmyslu
(83/247/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
vzhledem k tomu, že trvalé zlepšování životních a pracovních podmínek, jakož i harmonický rozvoj hospodářství v členských zemích představují cíle Evropského hospodářského společenství;
vzhledem k tomu, že hospodářské činnosti založené na výrobě a průmyslovém zpracování dřeva mohou přispět k dosažení těchto cílů, s ohledem na možnosti rozvoje těchto činností a s přihlédnutí k jejich současným obtížím;
vzhledem k tomu, že se jeví jako nezbytné přezkoumat a vyřešit tyto obtíže ne odděleně, ale v jejich vzájemné provázanosti;
vzhledem k tomu, že za tímto účelem a na základě prací již prováděných útvary Komise, a zejména na základě sdělení Radě o programu akcí Společenství v oblasti lesního hospodářství, může těsný a trvalý kontakt s danými hospodářskými odvětvími pomoci k dosažení těchto cílů;
vzhledem k tomu, že nejvhodnější způsob pro organizování těchto kontaktů je zřídit při Komisi "Poradní výbor pro politiku Společenství v oblasti lesního hospodářství a dřevozpracujícího a papírenského průmyslu", ve kterém jsou tato odvětví zastoupena; že je navíc třeba zajistit ve výboru přítomnost kvalifikovaných osob, kteří přinesou výboru technické zkušenosti a znalosti lesního hospodářství a dřevozpracujícího a papírenského průmyslu na úrovni Společenství,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Při Komisi se zřizuje "Poradní výbor pro politiku Společenství v oblasti lesního hospodářství a dřevozpracujícího a papírenského průmyslu" (dále jen "výbor").
Výbor se skládá ze zástupců evropských organizací výrobců, průmyslových zpracovatelů a obchodníků se dřevem a výrobky ze dřeva, a z kvalifikovaných osobností, jejichž odborné znalosti v oblasti lesního hospodářství a dřevozpracujícího a papírenského průmyslu jsou na úrovni Společenství všeobecně uznávány.
Článek 2
Výbor je Komisi nápomocen buď na její žádost, nebo z vlastního podnětu při projednávání všech otázek týkajících se politiky Společenství v oblasti lesního hospodářství a dřevozpracujícího a papírenského průmyslu, a zejména otázek spojených s poptávkou po dřevě ve Společenství a nabídkou dřeva, která je schopna tuto poptávku uspokojit.
Článek 3
Výbor se skládá z 27 členů:
- 8 členů zastupujících vlastníky a lesnické činnosti,
- 8 členů zastupujících dřevozpracující průmysl,
- 4 členů zastupujících obchodníky se dřevem a s výrobky ze dřeva,
- 7 mimořádně kvalifikovaných osob.
Článek 4
Členy výboru jmenuje Komise po poradě s dotyčnými odbornými kruhy.
Článek 5
Funkční období člena výboru je tříleté.
Člen výboru může být jmenován opakovaně.
Po uplynutí tříletého období zůstávají členové výboru ve funkci, dokud nejsou nahrazeni nebo dokud není jejich funkční období obnoveno.
Funkční období člena končí před uplynutím tříletého období jeho odstoupením nebo úmrtím.
Je nahrazen pro zbývající část funkčního období v souladu s článkem 4.
Výkon funkcí není odměňován.
Článek 6
Seznam členů zveřejní Komise pro informaci v Úředním věstníku Evropských společenství.
Článek 7
Výboru předsedá zástupce Komise.
Článek 8
Předseda může přizvat k účasti na práci výboru a pracovních skupin uvedených v článku 9 jako odborníka kteroukoli osobu, která má zvláštní kvalifikaci k předmětu, jenž je na pořadu jednání.
Odborníci se účastí pouze porad o předmětu, k němuž byli přizváni.
Článek 9
Výbor může vytvářet pracovní skupiny.
Článek 10
1. Výbor a pracovní skupiny se scházejí v sídle Komise a svolává je předseda výboru.
2. Zasedání výboru a pracovních skupin se účastní zástupci dotčených útvarů Komise.
3. Sekretariát výboru a pracovních skupin zajišťují útvary Komise.
Článek 11
Porady výboru nejsou zakončeny hlasováním.
Požádá-li Komise výbor o stanovisko, může stanovit lhůtu, v níž má být stanovisko zaujato.
Článek 12
Aniž je dotčen článek 214 Smlouvy, jsou členové výboru povinni nešířit informace, s nimiž se seznámili při práci ve výboru nebo v pracovních skupinách, pokud je předseda výboru uvědomí, že se požadované stanovisko nebo předložená otázka týkají věcí důvěrné povahy.
V tomto případě se jednání účastní pouze členové výboru a zástupci útvarů Komise.
Článek 13
Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem zveřejnění
Rozhodnutí Komise
ze dne 29. července 1983
o seznamu zařízení v Austrálii schválených pro dovoz čerstvého masa do Společenství
(83/384/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 72/462/EHS ze dne 12. prosince 1972 o veterinárních a hygienických otázkách dovozu skotu, prasat a čerstvého masa ze třetích zemí [1], naposledy pozměněnou směrnicí 83/91/EHS [2], a zejména na čl. 4 odst. 1 a čl. 18 odst. 1 písm. a) a b) uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že zemědělským zařízením ve třetích zemích nesmí být povoleno vyvážet čerstvé maso do Společenství, pokud nesplní všeobecné a zvláštní podmínky směrnice 72/462/EHS;
vzhledem k tomu, že Austrálie v souladu s čl. 4 odst. 3 směrnice 72/462/EHS předložila seznam zařízení oprávněných k vývozu do Společenství;
vzhledem k tomu, že kontroly na místě provedené Společenstvím ukázaly, že hygienická úroveň mnohých těchto zařízení je dostatečná a že tato zařízení tedy mohou být zanesena na první seznam zařízení, z nichž může být povolován dovoz čerstvého masa, sestavený podle čl. 4 odst. 1 uvedené směrnice;
vzhledem k tomu, že další Austrálií navrhovaná zařízení je třeba přezkoumat na základě dalších údajů o jejich hygienické úrovni a schopnosti rychle se přizpůsobit předpisům Společenství;
vzhledem k tomu, že aby se mezitím zamezilo náhlému přerušení stávajících obchodních toků, může být těmto zařízením dočasně povoleno pokračovat ve vývozu čerstvého masa do těch členských států, které jsou je připraveny přijmout;
vzhledem k tomu, že je tedy nezbytné přezkoumat a popřípadě pozměnit toto rozhodnutí na základě opatření podniknutých za tímto účelem a dosažených zlepšení;
vzhledem k tomu, že dovoz čerstvého masa ze zařízení uvedených na seznamu, který tvoří přílohu tohoto rozhodnutí, nadále podléhá jinde stanoveným podmínkám, jakož i všeobecným ustanovením Smlouvy; že zejména dovoz některých kategorií masa, jako je maso o hmotnosti nižší než tři kilogramy nebo maso obsahující rezidua některých látek, na něž se dosud nevztahují předpisy Společenství nebo na něž se vztahují předpisy, které je třeba dále harmonizovat, ze třetích zemí a jejich zpětný vývoz do jiných členských států se zřetelem na všeobecná ustanovení Smlouvy nadále podléhá hygienickým předpisům dovážejícího členského státu;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
1. Zemědělská zařízení v Austrálii uvedená na seznamu v příloze se schvalují pro dovoz čerstvého masa do Společenství ve smyslu přílohy.
2. Dovoz zboží dováženého ze zařízení uvedených v odstavci 1 nadále podléhá jinde stanoveným veterinárním předpisům Společenství.
Článek 2
1. Členské státy zakáží dovoz čerstvého masa ze zařízení, jež nejsou uvedena na seznamu v příloze.
2. Členské státy však do 30. dubna 1984 nadále mohou povolovat dovoz čerstvého masa ze zařízení, jež nejsou uvedena na seznamu v příloze, avšak byla úředně schválena a navržena australskými orgány dne 7. dubna 1983 v souladu s čl. 4 odst. 3 směrnice 72/462/EHS, nebude-li v souladu s čl. 4 odst. 1 výše uvedené směrnice do 1. května 1984 přijato opačné rozhodnutí.
Komise předá seznam těchto zařízení členským státům.
Článek 3
Toto rozhodnutí se použije ode dne 1. října 1983.
Článek 4
Toto rozhodnutí se do 1. února 1984 přezkoumá a popřípadě pozmění.
Článek 5
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Komise
ze dne 29. července 1983
o seznamu zařízení na Novém Zélandu schválených pro dovoz čerstvého masa do Společenství
(83/402/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 72/462/EHS ze dne 12. prosince 1972 o veterinárních a hygienických otázkách dovozu skotu, prasat a čerstvého masa ze třetích zemí [1], naposledy pozměněnou směrnicí 83/91/EHS [2], a zejména na čl. 4 odst. 1 a čl. 18 odst. 1 písm. a) a b) uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že zařízení ve třetích zemích nesmějí vyvážet čerstvé maso do Společenství, pokud nesplňují obecné a zvláštní podmínky, které jsou stanoveny ve směrnici 72/462/EHS;
vzhledem k tomu, že Nový Zéland zaslal v souladu s čl. 4 odst. 3 směrnice 72/462/EHS seznam zařízení schválených k vývozu do Společenství;
vzhledem k tomu, že kontroly na místě ukázaly, že hygienická úroveň v mnoha z těchto zařízení je uspokojivá a mohou být tak zahrnuta do prvního seznamu vytvořeného podle čl. 4 odst. 1 uvedené směrnice, v němž jsou uvedena zařízení, z nichž může být povolován dovoz čerstvého masa do Společenství;
vzhledem k tomu, že další zařízení, která Nový Zéland navrhuje, musí být na základě dalších informací o jejich hygienické úrovni a jejich schopnosti přizpůsobit se rychle právním předpisům Společenství znovu prověřena;
vzhledem k tomu, že mezitím mohou být tyto zařízení dočasně oprávněna pokračovat ve vývozu čerstvého masa do těch členských států, které jsou připraveny je akceptovat, aby nebyly narušeny stávající obchodní toky;
vzhledem k tomu, že v souvislosti s opatřeními přijatými za tímto účelem a provedenými zlepšeními bude tudíž nezbytné toto rozhodnutí přezkoumat a v případě potřeby pozměnit;
vzhledem k tomu, že dovoz čerstvého masa z zařízení uvedených v seznamu připojenému k tomuto rozhodnutí zůstává předmětem ustanovení Společenství uvedených jinde a obecných ustanovení Smlouvy; že zejména dovoz některých kategorií masa ze třetích zemí a jejich zpětný vývoz do jiných členských států, například masa vážícího méně než tři kilogramy nebo masa obsahujícího rezidua některých látek, jimiž se pravidla Společenství nebo pravidla, která musí být dále harmonizována, ještě nezabývají, zůstávají předmětem hygienických předpisů dovážejícího členského státu, přičemž jsou dodržována obecná ustanovení Smlouvy;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
1. Zařízení na Novém Zélandu vyjmenovaná v příloze se schvalují pro dovoz čerstvého masa do Společenství ve smyslu přílohy.
2. Dovoz zboží ze zařízení podle odstavce 1 nadále podléhá veterinárním ustanovením Společenství stanoveným jinde.
Článek 2
1. Členské státy zakáží dovoz čerstvého masa z jiných zařízení než uvedených v příloze.
2. Členské státy však mohou dovoz čerstvého masa z zařízení, které sice nejsou uvedeny v příloze, ale podle čl. 4 odst. 3 směrnice 72/462/EHS byly ke dni 30. březnu 1983 úředně schváleny a navrženy úřady Nového Zélandu, povolit do 30. dubna 1984, ledaže je v souladu s čl. 4 odst. 1 výše uvedené směrnice do 1. května 1984 přijato opačné rozhodnutí. Komise zašle seznam těchto zařízení členským státům.
Článek 3
Toto rozhodnutí se použije ode dne 1. října 1983.
Článek 4
Toto rozhodnutí se přezkoumá a popřípadě pozmění do 1. února 1984.
Článek 5
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Rady
ze dne 25. července 1983
o přistoupení Společenství k Úmluvě o rybolovu a zachování živých zdrojů v Baltském moři a Velkém a Malém Beltu, ve znění protokolu konference zástupců smluvních států úmluvy, podepsaného dne 11. listopadu 1982 ve Varšavě
(83/414/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
vzhledem k tomu, že obhospodařování a zachování živých zdrojů Baltského moře a Velkém a Malém Beltu vyžaduje mezinárodně platná pravidla;
vzhledem k tomu, že za tímto účelem byla dne 13. září 1973 v Gdaňsku podepsána Úmluva o rybolovu a zachování živých zdrojů v Baltském moři a Velkém a Malém Beltu (dále jen "gdaňská úmluva"); že tato úmluva vstoupila v platnost dne 28. července 1974;
vzhledem k tomu, že Společenství má pravomoc přijímat, nejen samostatným způsobem, ale i prostřednictvím smluvních závazků vůči třetím zemím a v rámci mezinárodních organizací, opatření k zachování živých zdrojů moře;
vzhledem k tomu, že oba členské státy, které jsou smluvními stranami gdaňské úmluvy, tj. Dánské království a Spolková republika Německo, předložily v roce 1977 polské vládě jakožto depozitáři úmluvy návrhy na změny uvedené úmluvy tak, aby bylo umožněno přistoupení Společenství k úmluvě;
vzhledem k tomu, že státy, které jsou smluvními stranami gdaňské úmluvy, podepsaly dne 11. listopadu 1982 protokol, který obsahuje návrhy na změny úmluvy a mj. uvedený dánsko-německý návrh;
vzhledem k tomu, že tyto změny vstoupí v platnost devadesátý den po dni, kdy depozitář obdrží od všech smluvních stran úmluvy oznámení o přijetí změn; že po tomto vstupu v platnost může Společenství přistoupit ke gdaňské úmluvě;
vzhledem k tomu, že Společenství musí k úmluvě přistoupit, aby přispělo k zachování živých zdrojů na území, na něž se vztahuje gdaňská úmluva a kde vykonávají rybáři Společenství svoji činnost,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Přistoupení Evropského hospodářského společenství k Úmluvě o rybolovu a zachování živých zdrojů
Rozhodnutí Komise
ze dne 7. října 1983
o Kontrolním výboru Společenství pro použití klasifikační stupnice Společenství pro jatečně upravená těla dospělých kusů skotu
(83/471/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 805/68 ze dne 27. června 1968 o společné organizaci trhu s hovězím a telecím masem [1], naposledy pozměněné aktem o přistoupení Řecka,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1208/81 ze dne 28. dubna 1981, kterým se stanoví klasifikační stupnice Společenství pro jatečně upravená těla dospělých kusů skotu [2], a zejména na čl.
5 čtvrtý pododstavec uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č. 1208/81 stanovilo kontroly na místě prováděné Kontrolním výborem Společenství, za účelem zajistit ve Společenství jednotné používání klasifikační stupnice Společenství; že je nezbytné stanovit prováděcí pravidla pro tyto kontroly na místě;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro hovězí a telecí maso,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Kontrolní výbor Společenství uvedený v článku 5 nařízení (EHS) č. 1208/81, dále jen "výbor", je pověřen prováděním kontrol na místě, které se týkají:
a) použití ustanovení o klasifikační stupnici Společenství pro jatečně upravená těla dospělých kusů skotu;
b) stanovení tržních cen v souladu s uvedenou stupnicí.
Článek 2
1. Výbor je složený z odborníků Komise a odborníků jmenovaných členskými státy.
Předsedá mu jeden z odborníků Komise.
Členské státy jmenují odborníky na základě jejich nezávislosti a jejich schopností, zejména v oblasti klasifikace jatečně upravených těl a stanovování tržních cen.
Tito odborníci nesmějí v žádném případě použít informace získané při práci ve výboru k osobním účelům, ani je nesmějí šířit.
2. Kontroly na místě provádí v příslušném členském státě delegace výboru, která má maximálně šest členů, a to v souladu s tímto pravidlem:
- dva odborníci Komise, z nichž jeden je pověřen předsednictvím výboru,
- jeden odborník z příslušného členského státu,
- jeden odborník z členského státu, na jehož území výbor provedl poslední kontrolu na místě,
- jeden odborník z jiného členského státu, který se účastnil poslední kontroly na místě,
- jeden odborník z členského státu, na jehož území výbor provede příští kontrolu na místě.
O složení výboru pro první kontrolu rozhodne Komise.
Článek 3
1. Kontroly na místě se provádějí na jatkách, na trzích s masem, v kurzovních střediscích a v ústředních a regionálních orgánech příslušných k provádění ustanovení uvedených v článku 1.
2. Kontroly na místě se provádějí v každém členském státě nejméně jednou za rok a případně mohou následovat i další kontrolní návštěvy.
Za tímto účelem Komise po konzultaci členských států stanoví program kontrolních návštěv.
Zástupci navštívených členských států se mohou účastnit dalších kontrol.
3. Každý členský stát organizuje kontrolní návštěvy na svém území na základě požadavků Komise.
Třicet dnů před kontrolou proto členský stát předá detailní program zamýšlených kontrolních návštěv Komisi, která může požadovat změny programu.
4. Komise informuje členské státy nejpozději tři týdny před každou kontrolní návštěvou o programu a o jeho průběhu.
Článek 4
1. Na konci každé kontrolní návštěvy se sejdou členové Komise a zástupci členských států, aby zhodnotili její výsledky.
Členové výboru představí závěry z kontrolní návštěvy týkající se bodů uvedených v článku 1.
2. Předseda výboru vypracuje zprávu o provedených kontrolách a o závěrech uvedených v odstavci 1.
Tato zpráva je zaslána co nejdříve Komisi a všem členským státům, každopádně však do třiceti dnů po ukončení kontrolní návštěvy.
Článek 5
Výdaje na cestu a pobyt členů výboru hradí Komise v souladu s právní úpravou o náhradě výdajů na cestu a pobyt nečlenům Komise, které Komise povolala co by odborníky.
Článek 6
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Rady
ze dne 17. října 1983
o úkolech Evropského sociálního fondu
(83/516/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 126 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že rozhodnutí Rady 71/66/EHS ze dne 1. února 1971 o reformě Evropského sociálního fondu [4], ve znění rozhodnutí 77/801/EHS [5], bylo na základě stanoviska Komise vycházejícího z článku 126 Smlouvy přezkoumáno v souladu s článkem 11 zmíněného rozhodnutí; že je vhodné nahradit je novým rozhodnutím Rady, které stanoví pravidla pro fungování fondu;
vzhledem k tomu, že úkolem fondu je účastnit se zejména financování vzdělávacích akcí, podpory zaměstnanosti a geografické mobility;
vzhledem k tomu, že se fond musí stát aktivnějším nástrojem politiky na podporu zaměstnanosti; že k dosažení tohoto cíle by měla být rozšířena oblast jeho osobní působnosti, a zejména rozšířena možnost pomoci osobám, které vykonávají činnost vyučujících, odborníků v poradnách pro volbu zaměstnání nebo zprostředkovatelů práce a pracovníků ve vývoji;
vzhledem k tomu, že se fond musí zvláště zaměřit na rozvoj zaměstnanosti, zejména v malých a středních podnicích, v důsledku modernizace řízení nebo výroby či v důsledku používání nových technologií;
vzhledem k tomu, že fond jako nástroj politiky zaměstnanosti musí s ohledem na zásadu solidarity Společenství přispívat co nejúčinněji a co nejdůsledněji k řešení nejzávažnějších problémů, a zejména k boji proti nezaměstnanosti, včetně strukturální nezaměstnanosti, a podporovat zaměstnanost nejvíce postižených skupin;
vzhledem k tomu, že v této souvislosti a aniž je dotčena pomoc, kterou budou i nadále požívat kategorie osob, jež jsou nejvíce ohroženy situací na trhu práce (zejména ženy, zdravotně postižení a migrující pracovníci), musí být významná část zdrojů fondu vyhrazena opatřením ve prospěch zaměstnanosti mladých lidí, zejména těch, kteří mají omezené pracovní příležitosti nebo jsou dlouhodobě nezaměstnaní;
vzhledem k tomu, že je vhodné s ohledem na nabyté zkušenosti zjednodušit postup pro poskytování pomoci fondem a učinit jej pružnější, zejména stanovením paušálních částek;
vzhledem k tomu, že z důvodu účinnějšího zaměření fondu na akce, které jsou v souladu s prioritami Společenství a se souvisejícími akčními programy v oblasti zaměstnanosti nebo odborného vzdělávání, by Komise měla přijmout obecné zásady řízení fondu;
vzhledem k tomu, že toto rozhodnutí by mělo být po určité době přezkoumáno,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
1. Fond podporuje provádění politik, které jednak poskytují pracovníkům nezbytnou odbornou kvalifikaci pro získání stálého zaměstnání, jednak rozvíjejí pracovní příležitosti.
Zejména přispívá k sociálně odbornému zařazení a zapojení mladých lidí a znevýhodněných pracovníků, k přizpůsobení pracovníků rozvoji pracovního trhu a technologickým změnám a ke snížení regionálních nerovnováh na trhu práce.
2. Fond se podílí na financování akcí týkajících se:
a) odborného vzdělávání a poradenství;
b) náboru pracovníků a mzdových nákladů;
c) opětovného sociálně odborného zařazení a zapojení v souvislosti s geografickou mobilitou;
d) poskytování služeb a technického poradenství pro vytváření pracovních míst.
Článek 2
1. Příspěvek z fondu se poskytuje na akce veřejnoprávních i soukromoprávních subjektů.
2. Zúčastněné členské státy ručí za řádné dokončení akcí.
Toto ustanovení se však nevztahuje na akce, u kterých příspěvek z fondu kryje všechny výdaje, na které jej lze poskytnout.
Článek 3
1. Příspěvek z fondu může být poskytnut na akce prováděné v rámci politiky týkající se trhu práce členských států.
Tyto akce zahrnují zejména akce určené ke zlepšení pracovních příležitostí pro mladé lidi, zejména opatřeními pro odborné vzdělávání po skončení řádné povinné školní docházky.
2. Příspěvek z fondu může být rovněž poskytnut na zvláštní akce za účelem:
- prosazování zavádění inovačních projektů, obecně v rámci akčního programu přijatého Radou, nebo
- posuzování účinnosti projektů, na které se příspěvek z fondu poskytuje, a usnadnění výměny zkušeností.
Článek 4
1. Příspěvek z fondu může být především poskytován na podporu zaměstnanosti mladých lidí do 25 let, zejména těch, jejichž šance na zaměstnání jsou značně omezené v důsledku nedosažení odborného vzdělání nebo nedostatečného vzdělání, a těch, kteří jsou dlouhodobě nezaměstnaní.
2. Příspěvek z fondu může být rovněž poskytnut na podporu zaměstnanosti těchto osob starších 25 let:
a) nezaměstnaných, ohrožených nezaměstnaností nebo částečně zaměstnaných, a zejména dlouhodobě nezaměstnaných;
b) žen, které si přejí vrátit se do práce;
c) zdravotně postižených osob, které jsou schopny začlenit se na trh práce;
d) migrujících pracovníků, kteří se stěhují nebo stěhovali v rámci Společenství nebo přemístili své bydliště do Společenství, aby zde vykonávali profesní činnost, a jejich rodinných příslušníků;
e) pracovníků malých nebo středních podniků, kteří se musí rekvalifikovat z důvodu zavedení nových technologií nebo zlepšení řídicích technik v těchto podnicích.
3. Příspěvek z fondu může být rovněž poskytnut osobám, které mají vykonávat činnost vyučujících, odborníků v poradnách pro volbu povolání nebo zprostředkovatelů práce a pracovníků ve vývoji.
Článek 5
1. Aniž jsou dotčeny následující odstavce, poskytuje se příspěvek z fondu do výše 50 % výdajů, na které jej lze poskytnout, nesmí však přesáhnout výši finančního příspěvku orgánů veřejné moci zúčastněného členského státu.
2. Na akce zaměřené na podporu zaměstnanosti v oblastech, kde je závažná a dlouhodobá nerovnováha zaměstnanosti, které určí Rada kvalifikovanou většinou na návrh Komise, se příspěvek z fondu zvyšuje o 10 %.
3. U akcí podle čl. 3 odst. 2, jejichž cílem je posouzení účinnosti projektů, na které byl příspěvek z fondu poskytnut a které se provádějí z podnětu Komise, zahrnuje příspěvek veškeré výdaje, na které jej lze poskytnout. 4. Na výdaje, které určí Rada kvalifikovanou většinou na návrh Komise, se poskytuje příspěvek z fondu paušální částkou.
5. Příspěvek z fondu nemůže vést k přefinancování výdajů, na které jej lze poskytnout.
Článek 6
1. Komise přijme do 1. května každého roku a pro tři následující finanční roky v souladu s tímto rozhodnutím a s ohledem na nezbytnost podporovat harmonický rozvoj Společenství obecné zásady pro vedení fondu, které určí akce, jež odpovídají prioritám Společenství vymezeným Radou, a zejména akčním programům v oblasti zaměstnanosti a odborného vzdělávání.
2. Komise předá Evropskému parlamentu a Radě obecné zásady vypracované v úzké spolupráci s členskými státy a s ohledem na případné názory vyjádřené Evropským parlamentem a zveřejní je v Úředním věstníku Evropských společenství.
Článek 7
1. Prostředky určené na příspěvky z fondu na akce jakékoli povahy ve prospěch mladých lidí uvedených v čl. 4 odst. 1 nesmějí být ročně nižší než 75 % všech dostupných položek rozpočtu.
2. Prostředky určené na příspěvky z fondu na zvláštní akce uvedené v čl. 3 odst. 2 nesmějí být ročně vyšší než 5 % všech výdajových položek rozpočtu.
3. Čtyřicet procent všech položek rozpočtu dostupných pro akce uvedené v čl. 3 odst. 1 je určeno na akce, pro které lze příspěvek z fondu poskytnout, které jsou v souladu s obecnými zásadami pro vedení fondu a které jsou zaměřené na podporu zaměstnanosti v Grónsku, Řecku, francouzských zámořských departementech, v Irsku, Mezzogiornu a Severním Irsku. Zbývající položky rozpočtu se soustředí na akce ve prospěch rozvoje zaměstnanosti v ostatních oblastech s vysokou a dlouhodobou nezaměstnaností nebo průmyslovou a odvětvovou restrukturalizací.
Článek 8
Podpora uvedená v článku 125 Smlouvy se nadále neposkytuje.
Článek 9
1. Toto rozhodnutí vstupuje v platnost prvním dnem po zveřejnění
ze dne 26. října 1983 o protiopatřeních v oblasti mezinárodního námořního obchodu (83/573/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na čl. 84 odst. 2 této smlouvy,
vhledem k tomu, že výsledky námořního informačního systému vytvořeného podle ustanovení rozhodnutí 78/774/EHS [1], 79/4/EHS [2], 80/1181/EHS [3], 81/189/EHS [4] a 82/870/EHS [5] spolu se zkušeností určitých členských států ukazují, že by bylo žádoucí stanovit vhodný postup Společenství týkající se protiopatření v oblasti mezinárodního námořního obchodu vůči třetím zemím, která mohou dotčené členské státy přijmout,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Členský stát, který přijal nebo zamýšlí přijmout protiopatření v oblasti mezinárodního námořního obchodu vůči třetím zemím, konzultuje ostatní členské státy a Komisi konzultačním postupem stanoveným v rozhodnutí 77/587/EHS [6].
Článek 2
1. Členské státy se snaží v rámci konzultace podle článku 1 sladit veškerá protiopatření, která by mohly přijmout.
2. Rada může jednomyslně rozhodnout, že členské státy budou společně uplatňovat vhodná protiopatření, která budou součástí jejich právních předpisů.
Článek 3
V rámci konzultace podle článku 1 upřesní v případě potřeby členské státy:
a) vývoj, který vedl k přijetí nebo navržení protiopatření;
c) druh dotčených služeb námořní dopravy (například liniová doprava);
d) druh protiopatření přijatých nebo navrhovaných k přijetí;
e) dobu trvání protiopatření;
f) úměrnost protiopatření k utrpěným škodám.
Článek 4
Jednostranné uplatnění jednotlivých protiopatření je ponecháno na vůli členských států.
Článek 5
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
ze dne 20. prosince 1983
o přidělení práv k lovu sledě
ze dne 22. prosince 1983 o správě Evropského sociálního fondu
(83/673/EHS) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na rozhodnutí Rady 83/516/EHS ze dne 17. října 1983 o úkolech Evropského sociálního fondu [1],
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2950/83 ze dne 17. října 1983 o provádění rozhodnutí 83/516/EHS o úkolech Evropského sociálního fondu [2], a zejména na články 4 a 9 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že mají být zavedeny formuláře pro žádosti o příspěvek a pro žádosti o platbu;
vzhledem k tomu, že je nutné podat zvláštní žádost pro každý typ akce vyjmenované ve formuláři uvedeném v příloze 1 za účelem splnění požadavků řádné správy rozpočtových prostředků, které vyžadují, aby bylo možné přesně posoudit akce na základě ustanovení rozhodnutí 83/516/EHS a obecných zásad pro správu fondu;
vzhledem k tomu, že je nezbytné stanovit lhůtu pro podání žádostí o příspěvek podle čl. 3 odst. 2 rozhodnutí 83/516/EHS a pro žádosti o platbu zůstatku;
vzhledem k tomu, že se doba trvání příspěvků na akce podle čl. 3 odst. 1 rozhodnutí 83/516/EHS musí shodovat s rozpočtovým rokem; že u víceletých akcí podle čl. 3 odst. 2 tohoto rozhodnutí musí být pro dobu trvání stanovena horní hranice;
vzhledem k tomu, že je nutné, aby členské státy neprodleně uvědomily Komisi o každé změně skutečností, na nichž bylo schválení příspěvku založeno;
vzhledem k tomu, že řádná správa rozpočtových prostředků vyžaduje neprodlené uvolnění nevyužitých částek tak, aby prostředky mohly být přerozděleny jiným akcím, na které lze příspěvek poskytnout;
vzhledem k tomu, že Komise musí být neprodleně informována, pokud se některá akce, na kterou byl poskytnut příspěvek, stane v důsledku podezření z nesrovnalostí předmětem šetření;
vzhledem k tomu, že účinnost příspěvků z fondu závisí na podrobné znalosti obsahu akcí, na které byly vyplaceny, a proto je důležité, aby Komise byla pravidelně informována členskými státy,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
1. Žádosti o příspěvek podle článku 3 rozhodnutí 83/516/EHS se podávají na formuláři uvedeném v příloze 1.
2.
Žádosti o:
- platbu zůstatku podle čl. 5 odst. 4 nařízení (EHS) č. 2950/83 se podávají na formuláři uvedeném v příloze 2,
- žádosti o druhou zálohu podle čl. 5 odst. 2 nařízení (EHS) č. 2950/83 se podávají na formuláři uvedeném v příloze 3.
3. Žádosti se podávají ve třech vyhotoveních.
Formuláře je nutno vyplnit celé a strojem.
4. K žádostem, které neodpovídají podmínkám tohoto článku, se nepřihlíží.
Článek 2
1. Typy akcí uvedené v čl. 1 odst. 2 rozhodnutí 83/516/EHS a kategorie osob uvedené v článku 4 uvedeného rozhodnutí jsou předmětem zvláštních žádostí o příspěvek. Každá žádost obsahuje oddělené údaje pro oblasti vymezené v čl. 7 odst. 3 rozhodnutí 83/516/EHS a v obecných zásadách pro správu fondu.
2. Jedna žádost se může vztahovat pouze na jeden bod obecných zásad pro správu fondu, který určuje prioritu akcí.
Týká-li se jedna akce několika kategorií osob, musí být podána samostatná žádost pro každou kategorii.
3. Pokud je jedna akce prováděna více členskými státy, podá každý stát samostatnou žádost na tu část, která se ho týká.
4. Dodržení podmínek tohoto článku je nezbytným předpokladem pro schválení žádostí.
Článek 3
1. Žádosti o příspěvek týkající se výdajů připadajících na příští rok nebo připadajících na následující roky v případě víceletých akcí pro akce podle čl. 3 odst. 2 rozhodnutí 83/516/EHS musí členské státy podat před 21. říjnem každého roku, aby k nim mohlo být přihlédnuto.
2. Naléhavé žádosti musí členské státy podat nejméně jeden měsíc před zahájením akce.
K formuláři podle přílohy 1 musí připojit podrobné odůvodnění naléhavosti.
Článek 4
1. Na akce uvedené v čl. 3 odst. 1 rozhodnutí 83/516/EHS může být příspěvek poskytován nejdéle po dobu jednoho rozpočtového roku Evropských společenství.
2. Na akce uvedené v čl. 3 odst. 2 rozhodnutí 83/516/EHS může být příspěvek poskytován nejdéle po dobu 36 měsíců.
Článek 5
Pokud akce, na kterou byla podána žádost o příspěvek nebo na kterou byl příspěvek poskytnut, nemůže být provedena nebo může být provedena pouze zčásti, uvědomí o tom členský stát neprodleně Komisi.
Článek 6
1. Žádosti členských států o platbu musí být Komisi doručeny ve lhůtě deseti měsíců ode dne skončení akce.
Výplata příspěvku je vyloučena, pokud je žádost podána po uplynutí této lhůty.
2. Zálohy musí být vráceny, pokud náklady na příslušnou akci nejsou doloženy na formuláři přílohy 2 do tří měsíců po uplynutí lhůty deseti měsíců stanovené v odstavci 1.
3. Požádá-li členský stát podle čl. 5 odst. 3 nařízení (EHS) č. 2950/83 o nevyplacení zálohy, je příspěvek poskytnut najednou při platbě zůstatku.
4. Pokud ze žádosti o platbu zůstatku vyplyne nevyužitá částka, je neprodleně uvolněna.
Článek 7
Pokud je správa akce, na kterou byl poskytnut příspěvek, v důsledku podezření z nesrovnalostí předmětem šetření, uvědomí o tom členský stát neprodleně Komisi.
Článek 8
Do 15. prosince každého roku sdělí členské státy Komisi prostřednictvím formuláře obsaženého v příloze 4 statistické údaje o akcích uskutečněných s příspěvkem z fondu v uplynulém rozpočtovém roce.
Článek 9
1.
Rozhodnutí Komise 78/706EHS [3] a 78/742/EHS [4] se zrušují.
Zůstávají však použitelná na akce, pro které byly žádosti o příspěvek podány před 1. říjnem 1983.
2. Odchylně od článku 3 musí být žádosti týkající se akcí, s jejichž zahájením se počítá v rozpočtovém roce 1984, podány před 13. březnem 1984.
Článek 10
Toto rozhodnutí je určeno všem členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 24. ledna 1983,
kterou se mění směrnice 78/176/EHS o odpadech z průmyslu oxidu titaničitého
(83/29/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 100 a 235 uvedené smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že pro Komisi bylo obtížné předložit vhodné návrhy harmonizace programů postupného snižování znečišťování ve lhůtě stanovené v čl. 9 odst.
3 směrnice 78/176/EHS [3]; že je tudíž nezbytné příslušnou lhůtu prodloužit,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
V čl. 9 odst. 3 směrnice 78/176/EHS se část věty "Programy uvedené v odstavci 1 se zašlou Komisi nejpozději do 1. července 1980 tak, aby Komise mohla během šesti měsíců po přijetí programů všech jednotlivých členských států předložit Radě vhodné návrhy…" nahrazuje částí věty "Programy uvedené v odstavci 1 se zašlou nejpozději do 1. července 1980 Komisi, která do 15. března 1983 předloží Radě vhodné návrhy…".
Článek 2
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 7. února 1983,
kterou se mění směrnice 64/433/EHS o hygienických otázkách obchodu s čerstvým masem uvnitř Společenství
(83/90/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 43 a 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že dokud budou obchodu uvnitř Společenství překážet rozdíly mezi hygienickými požadavky členských států týkajících se masa, nebude harmonickým způsobem fungovat společný trh, a zejména odpovídající společné organizace trhu;
vzhledem k tomu, že za účelem vyloučení takových rozdílů musí být hygienické předpisy členských států sblíženy;
vzhledem k tomu, že směrnice Rady 64/433/EHS ze dne 26. června 1964 o hygienických otázkách obchodu s čerstvým masem uvnitř Společenství [4], naposledy pozměněná směrnicí 81/476/EHS [5], vytvořila základ tohoto sbližování; že mezitím došlo u této směrnice k četným změnám a jsou nutná další přizpůsobení k zohlednění nového vývoje; že je proto třeba tuto směrnici pozměnit;
vzhledem k tomu, že předmětem tohoto sbližování musí být zejména standardizace hygienických předpisů týkajících se masa na jatkách a v bourárnách a během skladování a přepravy; že příslušné orgány členských států by měly v rámci trhu uvnitř Společenství být odpovědné za schvalování jatek, bouráren a chladírenských nebo mrazírenských skladů, které splňují hygienické požadavky stanovené touto směrnicí a za zajištění toho, aby podmínky tohoto schválení byly dodržovány;
vzhledem k tomu, že je rovněž třeba zavést kontrolní opatření k zajištění toho, aby požadavky stanovené touto směrnicí byly jednotně uplatňovány ve všech členských státech; že postup provádění takových kontrol by měl být určen postupem Společenství v rámci Stálého veterinárního výboru zřízeného rozhodnutím 68/361/EHS [6];
vzhledem k tomu, že je třeba stanovit předpisy týkající se používání mechanicky oddělovaného masa při přípravě masných produktů pro trh uvnitř Společenství;
vzhledem k tomu, že je třeba přijmout zásadu, podle které budou vykonávány namátkové kontroly na přítomnost reziduí látek, které mohou nepříznivě ovlivnit nezávadnost čerstvého masa;
vzhledem k tomu, že zemím určení by mělo být umožněno vykonávat nediskriminující kontroly a prohlídky, které musí být v souladu s obecnými ustanoveními Smlouvy, za účelem zjištění, zda zásilky odpovídají požadavkům této směrnice;
vzhledem k tomu, že zároveň je třeba opravit určité terminologické nedostatky, zejména co se týče souladu mezi různými jazykovými zněními, aby nedošlo k problémům při používání dotyčných ustanovení,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 64/433/EHS se mění takto:
1.
Články 1 až 9a se nahrazují tímto:
"Článek 1
1. Tato směrnice se vztahuje na obchod uvnitř Společenství s čerstvým masem následujících druhů: skot (včetně buvolů) prasata, ovce a kozy a domácí lichokopytníci.
2. Vnitrostátní předpisy týkající se masa, jež je součástí zavazadla cestujícího a určeného pro jeho osobní spotřebu, masa zaslaného ve formě malých balení soukromým osobám nebo masa určeného pro posádku a cestující v dopravních prostředcích komerčně provozovaných mezi členskými státy nejsou touto směrnicí dotčeny.
Článek 2
Pro účely této směrnice se:
a) "masem" rozumí veškeré části domácího skotu (včetně buvolů), prasat, ovcí, koz a domácích lichokopytníků, které jsou vhodné k lidské spotřebě;
b) "čerstvým masem" rozumí maso, včetně vakuově baleného nebo baleného v ochranné atmosféře, které nebylo žádným způsobem upravováno, s výjimkou ošetření chladem k zajištění uchování;
c) "mechanicky oddělovaným masem" rozumí maso získané mechanickými prostředky z masa na kosti, mimo kostí hlavy, z končetin pod zápěstním a zánártním kloubem a, v případě prasat, pod kostrčním obratlem, a určená zařízení schválená v souladu s článkem 6 směrnice 77/99/EHS;
d) "jatečným tělem" rozumí celé tělo poraženého zvířete po vykrvení, vykolení a odstranění končetin ve výši zápěstního a zánártního kloubu, odstranění hlavy, ocasu a vemene a v případě skotu, ovcí, koz a lichokopytníků též po stažení kůže;
e) "droby" rozumí čerstvé maso, které není jatečným tělem podle písmene d), i když zůstává přirozeně připevněné k jatečnému tělu;
f) "vnitřnostmi" rozumí droby, které jsou součástí dutiny hrudní, břišní a pánevní, včetně průdušnice a jícnu;
g) "úředním veterinárním lékařem" rozumí veterinární lékař pověřený příslušným ústředním orgánem členského státu;
h) "odesílající zemí" rozumí členský stát, ze kterého je čerstvé maso odesíláno do jiného členského státu;
i) "zemí určení" rozumí členský stát, do kterého je odesíláno čerstvé maso z jiného členského státu;
j) "dopravními prostředky" rozumí nákladní součásti motorových vozidel, železničních vagónů, letadel a nákladové prostory lodí nebo kontejnery určené k dopravě po zemi, po moři nebo vzduchem;
k) "zařízením" rozumí schválená jatka, schválená bourárna nebo schválený sklad;
l) "prvním balením" rozumí ochrana čerstvého masa použitím prvního obalu nebo první nádoby přicházejících do přímého kontaktu s dotyčným čerstvým masem, jakož i samotný první obal nebo první nádoba sama o sobě;
m) "dalším balením" rozumí umístění baleného čerstvého masa do druhé nádoby, jakož i tato nádoba sama o sobě.
Článek 3
1. Každý členský stát zajistí, že z jeho území na území jiného členského státu je odesláno pouze čerstvé maso splňující následující požadavky:
A. Jatečná těla, jatečné půle nebo jatečné půle rozdělené na nejvýše tři kusy určené pro velkoobchod a jatečné čtvrti musí:
a) být získány na jatkách schválených a pod dozorem v souladu s článkem 8;
b) pocházet ze zvířete podrobeného prohlídce před porážkou úředním veterinárním lékařem v souladu s kapitolou V přílohy I a bylo na základě takové prohlídky shledáno vhodným k porážce pro účely obchodu s čerstvým masem uvnitř Společenství;
c) být ošetřeno za vyhovujících hygienických podmínek v souladu s kapitolou VI přílohy I;
d) být po porážce prohlédnuty úředním veterinárním lékařem v souladu s kapitolou VII přílohy I a nesmí vykazovat žádné změny kromě traumatických změn vzniklých těsně před porážkou nebo některých lokálních malformací či změn, u kterých však musí být prokázáno, v případě potřeby příslušnými laboratorními testy, že jatečné tělo a droby nejsou v jejich důsledku nezpůsobilé k lidské spotřebě nebo nebezpečné lidskému zdraví;
e) být orazítkovány v souladu s kapitolou X přílohy I;
f) být během přepravy do země určení doprovázeny osvědčením o zdravotní nezávadnosti v souladu s kapitolou XII přílohy I;
g) být v souladu s kapitolou XIII přílohy I po prohlídce po porážce skladováno za vyhovujících hygienických podmínek v schválených zařízeních v souladu s článkem 8 a pod dozorem v souladu s kapitolou IX přílohy I;
h) být v souladu s kapitolou XIV přílohy I přepravovány do země určení za vyhovujících hygienických podmínek.
B. Kusy rozbouraného masa nebo kusy menší, než které jsou uvedeny v oddílu A, nebo vykostěné maso musí:
a) být vykostěno nebo bouráno v bourárně schválené a pod dozorem v souladu s článkem 8;
b) být vykostěno nebo bouráno a získáno v souladu s kapitolou VII přílohy I a pocházet z:
- čerstvého masa pocházejícího z jatek na území členského státu a odpovídajícího požadavkům stanoveným v oddíle A, s výjimkou čerstvého masa uvedeného v pododstavcích f) a h), a které je přepravováno v souladu s kapitolou XIV přílohy I, nebo
- čerstvého masa dovezeného z jiného členského státu a splňujícího požadavky stanovené v oddílu A, nebo
- čerstvého masa dovezeného z třetích zemí v souladu s předpisy Společenství týkajících se dovozů čerstvého masa ze třetích zemí;
c) být skladováno za podmínek odpovídajících kapitole XIII přílohy I v zařízeních schválených v souladu s článkem 8 a pod dozorem v souladu s kapitolou IX přílohy I;
d) být pod dozorem úředního veterinárního lékaře v souladu s kapitolou IX přílohy I;
e) odpovídat požadavkům na další balení stanovených kapitolou XI přílohy I;
f) odpovídat požadavkům stanoveným v oddílu A písm. c), e), f) a h).
C. Droby musí pocházet ze schválených jatek nebo bourárny v odesílající zemi a musí odpovídat požadavkům stanoveným v oddílu A nebo B.
D. Čerstvé maso, které bylo skladováno v chladírenském nebo mrazírenském skladu členského státu v souladu s touto směrnicí nebo směrnicí 72/462/EHS, a poté s ním nebylo žádným způsobem nakládáno, s výjimkou činností spojených se skladováním, musí:
a) odpovídat požadavkům oddílu A písm. c), e), g) a h);
b) být během přepravy do země určení doprovázeno osvědčením, které odpovídá vzoru uvedenému v příloze II.
Toto osvědčení musí být vystaveno úředním veterinárním lékařem na základě osvědčení o zdravotní nezávadnosti, připojených k zásilkám čerstvého masa v době umístění do skladu, a musí v případě dovozu uvádět původ tohoto čerstvého masa.
2. Odstavec 1 se však, aniž jsou dotčeny požadavky Společenství na hygienu u zvířat, nevztahuje na:
a) čerstvé maso dovezené s povolením země určení pro jiné použití, než k lidské spotřebě;
b) čerstvé maso určené k výstavám, zvláštním studiím nebo analýzám, za předpokladu, že úřední dozor umožní zajištění toho, že uvedené maso není použito k lidské spotřebě, a že, jakmile je výstava ukončena nebo zvláštní studie nebo analýzy provedeny, je uvedené maso, s výjimkou masa použitého pro účely analýzy, zničeno;
c) čerstvé maso dovezené s povolením země určení a určené výhradně jako dodávka mezinárodním organizacím a vojenským silám umístěným na jejím území, ale sloužících pod jinou vlajkou; v případech uvedených v prvním pododstavci země určení zajistí, aby dotyčné maso nemohlo být použito pro jiný účel, než pro který bylo na její území dovezeno.
3. Úřednímu veterinárnímu lékaři mohou při provádění prohlídek po porážce uvedených v odst. 1 oddílu A písm. d), dozoru uvedenému v odst. 1 oddílu B písm. d) a dozoru nad dodržováním požadavků kapitoly XIV přílohy I pomáhat asistenti v rámci jeho pravomoci a odpovědnosti.
Podrobná pravidla týkající se této pomoci se v nezbytné míře stanoví postupem podle článku 16.
Rada jednající na návrh Komise určí podrobnosti týkající se odborných způsobilostí asistentů uvedených v tomto odstavci a jejich povinností.
Článek 4
1. Kromě požadavků stanovených v článku 3 každý členský stát zajistí, že z jeho území je na území jiného členského státu odesláno pouze maso, které splňuje následující požadavky:
a) Čerstvé vepřové maso — jiné než čerstvé maso, které bylo ošetřeno zchlazením v souladu s přílohou I směrnice 77/96/EHS — musí projít kontrolou na trichinózu v souladu s odst. 41 oddílem D kapitoly VII přílohy I této směrnice.
Rada jednající na návrh Komise doprovázený zprávou vypracovanou po konzultaci s lékařskými a veterinárními znalci jednomyslně rozhodne, zda jsou nezbytná systematická vyšetření na svalovce v souladu s prvním odstavcem.
V případě negativního rozhodnutí Rady zároveň rozhodne o okolnostech, za kterých takové vyšetření není nutné.
b) Aniž je dotčen článek 5 směrnice 81/602/EHS, musí zvířata nebo maso projít namátkovým vyšetřením na rezidua.
Toto vyšetření se provede ke kontrole reziduí jak látek působících farmakologicky a produktů jejich přeměny, tak jiných látek přenesených do masa, které mohou být nebezpečné lidskému zdraví.
Pokud vyšetřené maso obsahuje rezidua látek v množství přesahujícím povolené dávky, musí být vyloučeno z obchodu uvnitř Společenství.
Tato vyšetření na rezidua musí být prováděna v souladu s osvědčenými vědecky uznávanými metodami, zejména těmi, které jsou stanoveny ve směrnicích Společenství nebo jiných mezinárodních normách.
Poté, co Vědecký veterinární výbor vyjádří své stanovisko, musí být možno zhodnotit vyšetření za použití referenčních metod stanovených postupem podle článku 16.
Stejným postupem musí být v každém členském státě určena alespoň jedna referenční laboratoř k provedení vyšetření na rezidua v případě použití článků 8 a 10.
Komise zveřejní referenční metody a seznam referenčních laboratoří v Úředním věstníku Evropských společenství.
2. Rada se na návrh Komise před 1. lednem 1985 usnese o:
- podrobných pravidlech kontroly,
- povolených dávkách látek uvedených v druhém pododstavci odst. 1 písm. b),
- četnosti namátkových kontrol.
Stejným postupem může být přijato rozhodnutí k rozšíření vyšetření na látky jiné než látky uvedené v druhém pododstavci odst. 1 písm. b).
3. Po konzultaci s Vědeckým veterinárním výborem a před 1. dubnem 1984 předloží Komise společně s vhodnými návrhy zprávu týkající se mikrobiologických kontrol při hygienické produkci čerstvého masa.
Článek 5
Aniž je dotčena směrnice 81/602/EHS, zajistí každý členský stát, aby následující maso nebylo odesláno z jeho území na území jiného členského státu:
a) Čerstvé maso z:
i) plemenných kanců,
ii) kryptorchidních a hermafroditních prasat,
iii) nekastrovaných samců prasat s hmotností jatečného těla překračující limit, jež bude stanoven Radou před 1. zářím 1983,
ledaže toto maso je určeno k některému druhu ošetření stanovených směrnicí 77/99/EHS a je označeno zvláštní známkou, o níž se rozhodne postupem podle článku 16;
b) mleté maso, maso rozřezané podobným způsobem a mechanicky oddělované maso;
c) čerstvé maso:
i) ze zvířat, kterým byly podávány stilbeny nebo deriváty stilbenů, jejich soli nebo estery nebo thyrostatické látky a maso obsahuje rezidua těchto látek,
ii) obsahující rezidua jiných látek s hormonálním účinkem, antibiotik, antimonu, arsenu, pesticidů nebo jiných látek, které jsou škodlivé nebo mohou být nebezpečné nebo škodlivé lidskému zdraví při konzumaci, jestliže množství takových reziduí překračuje povolené množství, nebo, pokud nebylo stanoveno povolené množství, množství vědecky prokázané jako bezpečné, a k němuž Vědecký veterinární výbor vyjádřil své stanovisko;
d) čerstvé maso zvířat, kterým byly podávány látky, které způsobí, že maso může být nebezpečné nebo škodlivé lidskému zdraví, a k nimž Vědecký veterinární výbor vyjádřil své stanovisko;
e) čerstvé maso ošetřené ionizací nebo ultrafialovým zářením, nebo takové, které bylo označeno barvivy jinými než jsou barviva předepsaná pro účely označování zdravotní nezávadnosti v souladu s touto směrnicí;
f) čerstvé maso zvířat, u nichž byla zjištěna jakákoliv forma tuberkulózy a čerstvé maso zvířat, u nichž byla po porážce zjištěna jakákoliv forma tuberkulózy nebo jeden nebo více živých nebo mrtvých boubelí nebo v případě prasat přítomnost svalovců;
g) čerstvé maso zvířat poražených velmi mladých;
h) části jatečného těla nebo drobů s traumatickými změnami, které se objevily krátce před porážkou, malformace, kontaminace nebo změny, jak je uvedeno v čl. 3 odst. 1 oddílu A písm. d);
i) hlavy skotu, části svaloviny nebo jiných tkání hlavy, mimo jazyků a mozků;
j) maso zvířat, kterým byly podávány přípravky k tenderizaci masa;
k) krev, která nebyla získána za hygienických podmínek určených postupem podle článku 16;
l) čerstvé maso porcované na kusy vážící méně než 100 gramů.
Článek 6
1. Země určení mohou, při dodržení obecných ustanovení Smlouvy, udělit jedné nebo více odesílajícím zemím obecná povolení nebo povolení omezená na zvláštní případy k dovozu těchto druhů masa na své území:
i) čerstvé vepřové maso, které odchylně od čl. 4 odst. 1 neprošlo vyšetřením na přítomnost svalovců v souladu s odst. 41 oddílu D kapitoly VII přílohy I,
ii) čerstvé vepřové maso uvedené v čl. 5 písm. a) a určené pro jiné použití,
iii) čerstvé maso uvedené v čl. 5 písm. b) a i) až l).
Tyto produkty se smějí odeslat pouze v souladu s čl. 3 odst. 1 a 3.
2. Pokud země určení udělí obecné povolení podle odstavce 1, neprodleně o této skutečnosti informuje jiné členské státy a Komisi.
3. Odesílající země přijmou veškerá opatření nezbytná k zajištění toho, že osvědčení o zdravotní nezávadnosti, jehož vzor je uveden v příloze II, uvádí, že byla použita jedna z možností stanovených v odstavci 1.
Článek 7
1. Rada před 31. prosincem 1985 na návrh Komise jednomyslně stanoví další požadavky, jimž musí odpovídat zmrazené maso.
Do vstupu v platnost těchto předpisů se Řecké republice s patřičným ohledem na obecná ustanovení Smlouvy povoluje podržet si vnitrostátní předpisy týkající se zmrazeného masa.
2. Řecké republice se povoluje zachovat při dodržení obecných ustanovení Smlouvy kontroly týkající se masa lichokopytníků s ohledem na možná omezení používání takového masa.
3.
Rada na návrh Komise před 1. lednem 1985 stanoví další podmínky týkající se hygieny produkce a kontroly masa uvedeného v čl. 2 písm. c).
Do vstupu v platnost těchto předpisů se členským státům povoluje zachovat při dodržení obecných ustanovení Smlouvy, své příslušné vnitrostátní předpisy.
Článek 8
1. Každý členský stát vypracuje seznam svých schválených zařízení, z nichž každé musí mít číslo veterinárního schválení.
Členské státy zašlou tento seznam ostatním členským státům a Komisi.
Členský stát neschválí zařízení, pokud není zajištěn soulad zařízení s touto směrnicí.
Členské státy odejmou schválení, pokud podmínky schválení přestanou být splňovány.
Pokud byla provedena kontrola v souladu s článkem 9, příslušný členský stát vezme ohled na závěry z této kontroly vyplývající.
Ostatní členské státy a Komise musí být informovány o odnětí schválení.
2. Kontrola a dozor nad schválenými zařízeními musí být vykonávány v rámci odpovědnosti úředního veterinárního lékaře, kterému může v čistě materiálních záležitostech pomáhat personál pro tento účel zvláště vyškolený.
Úřední veterinární lékař musí mít po celou dobu volný přístup do všech částí zařízení za účelem zjištění, zda je dodržována tato směrnice.
Podrobná pravidla upravující tuto pomoc se stanoví postupem podle článku 16.
3. Domnívá-li se členský stát, zejména po provedení kontroly nebo vyšetření uvedených v čl. 10 odst. 1 a 2, že předpisy, na něž je vázáno schválení, nejsou v zařízení v jiném členském státě dodržovány, informuje o této skutečnosti příslušný ústřední orgán uvedeného státu. Tento orgán přijme nezbytná opatření a sdělí příslušnému ústřednímu orgánu prvního členského státu přijaté rozhodnutí a důvody takového rozhodnutí.
Pokud se první členský stát domnívá, že tato opatření nebyla učiněna nebo nejsou dostatečná, tyto dva členské státy společně hledají způsob nápravy situace; pokud je to vhodné, může toto zahrnovat návštěvu. V případě sporu o používání čl.
4 odst. 1 může být řešení hledáno na základě referenční metody určené postupem podle článku 16 a poté, co Vědecký veterinární výbor předložil své stanovisko.
Dotyčné členské státy informují Komisi o sporech a dosažených řešeních.
Pokud tyto členské státy nemohou dosáhnout dohody, předloží záležitost ve lhůtě sedmi pracovních dnů Komisi, která pověří jednoho nebo více veterinárních znalců vypracováním posudku.
S ohledem na výše uvedený posudek nebo na stanovisko vyjádřené v souladu s čl. 9 odst. 1 může být postupem podle článku 15 členským státům povoleno dočasně zakázat uvádění čerstvého masa z dotyčného zařízení na jejich území.
Takové povolení může být odejmuto postupem podle článku 15 s ohledem na další posudek předložený jedním nebo více veterinárními znalci.
Veterinární znalci musí být státními příslušníky jiného členského státu než je členský stát účastnící se sporu.
Obecná prováděcí pravidla k tomuto odstavci se stanoví postupem podle článku 16.
Článek 9
1. Veterinární znalci Komise mohou v míře nezbytné k zajištění jednotného používání směrnice provádět kontroly na místě; tyto kontroly mohou prověřit, zda schválená zařízení v době kontroly dodržují ustanovení této směrnice, zejména s kapitoly I, II a III přílohy I. Komise o výsledcích kontrol informuje členské státy.
Členský stát, na jehož území je kontrola prováděna, poskytne znalcům při výkonu jejich povinností veškerou nezbytnou součinnost.
Obecná prováděcí pravidla k tomuto článku se stanoví postupem podle článku 16.
Stejným postupem se stanoví předpisy obsahující pravidla pro provádění kontrol stanovených tímto odstavcem.
2.
Před 1. lednem 1988 Rada přezkoumá tento článek na základě zprávy Komise, která rovněž může předložit v této souvislosti návrhy.
Článek 10
1. Aniž jsou dotčeny články 6, 8 a 9, může země určení prověřit, zda jsou všechny zásilky čerstvého masa, jak je stanoveno článkem 2 této směrnice, doprovázeny předepsaným osvědčením o zdravotní nezávadnosti.
2. Pokud existuje podezření z porušení pravidel, může země určení provést nediskriminujícím způsobem kontroly, zda byly splněny všechny požadavky této směrnice.
3. Prověření a kontroly se obecně provedou v místě dodání zboží; mohou být provedeny na jiném vhodném místě, ale vždy za předpokladu, že toto zvolené místo v co největší míře odpovídá trase zboží.
Prověření a kontroly uvedené v odstavcích 1 a 2 nesmí zbytečně zpožďovat dodávku zboží a jeho uvedení na trh nebo způsobovat zpoždění, která by mohla nepříznivě ovlivnit jakost masa.
4. Pokud se během kontroly prováděné podle odstavce 2 zjistí, že maso neodpovídá této směrnici, příslušný orgán v zemi určení může dát odesilateli a příjemci zásilky nebo jejich zástupcům možnost volby, zda bude zásilka vrácena nebo maso použito pro jiné účely, za předpokladu, že to hygienické okolnosti dovolují; pokud toto hygienické okolnosti nedovolují, jednou z možností je zničení masa.
V každém případě musí být učiněna preventivní opatření, aby se zabránilo nepatřičnému použití takového masa.
5. a) Taková rozhodnutí a důvody, které k nim vedly musí být sděleny odesilateli nebo jeho zástupci.
Pokud tato osoba požaduje, musí být ihned sděleny písemně, společně s uvedením postupu pro podání opravného prostředku stanoveného právními předpisy, jeho formou a lhůtou;
b) pokud jsou taková rozhodnutí založena na diagnóze nakažlivé nebo infekční choroby nebo zjištění změny nebezpečné lidskému zdraví, musí být tato rozhodnutí ihned sdělena příslušnému ústřednímu orgánu členskému státu, kde bylo maso produkováno, a Komisi;
c) po tomto sdělení mohou být učiněna patřičná opatření postupem podle článku 16, zejména pro účel koordinace opatření učiněných v jiných členských státech s ohledem na dotyčné maso.
6.
Před 1. lednem 1988 Rada přezkoumá tento článek na základě zprávy Komise, která rovněž může předložit v této souvislosti návrhy.
Článek 11
1. Touto směrnicí zůstávají nedotčeny opravné prostředky, které poskytují právní předpisy členských států proti rozhodnutím příslušných orgánů a rozhodnutím stanoveným na základě této směrnice.
2. Každý členský stát poskytne odesílatelům, jejichž čerstvé maso je na trhu zakázáno podle článku 10, právo získat posudek veterinárního znalce. Každý členský stát zajistí, že předtím, než jsou učiněna jakákoliv jiná opatření, jako je zničení masa, mají veterinární znalci možnost stanovit, zda podmínky v čl. 10 odst. 4 byly skutečně splněny.
Veterinární znalec musí být státním příslušníkem jiného členského státu, než je země odesílající nebo země určení.
Na návrh členských států Komise sestaví seznam veterinárních znalců, kteří mohou být pověřeni vypracováním těchto posudků.
Po konzultaci s členskými státy přijme Komise obecná prováděcí pravidla, týkající se zejména postupu vypracování těchto posudků.
Článek 12
O změnách příloh této směrnice, zejména z důvodu jejich přizpůsobení technologickému pokroku, rozhodne Rada svojí kvalifikovanou většinou na návrh Komise.
Kapitola I musí být pozměněna tímto postupem před 1. lednem 1985.
Článek 13
Postupem podle článku 16 mohou být na žádost přiznány odchylky od odst. 13 písm. c) a od odstavců 24 a 41 oddíl C) a 45 písm. c) přílohy I kterémukoliv členskému státu, který poskytne rovnocenné záruky.
Tyto odchylky musí stanovovat hygienické podmínky, které jsou alespoň rovnocenné podmínkám v uvedené příloze.
Článek 14
Pokud předpisy Společenství týkající se dovozu čerstvého masa ze třetích zemí nejsou použitelné v době vstupu této směrnice v platnost, nesmí předtím, než dojde k zahájení jejich použitelnosti, být vnitrostátní právní předpisy týkající se dovozů z výše uvedených zemí příznivější, než předpisy, kterými se řídí trh uvnitř Společenství.
Článek 15
1. Má-li být zahájen postup podle tohoto článku, přednese věc Stálému veterinárnímu výboru, (zřízenému rozhodnutím Rady ze dne 15. října 1968, dále jen "výbor"), jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu, nebo na žádost zástupce některého členského státu.
2. Hlasům členských států ve výboru je přidělena váha stanovená v článku 148 Smlouvy.
Předseda nehlasuje.
3. Zástupce Komise předloží návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k tomuto návrhu do dvou dnů.
Stanovisko se přijímá většinou 45 hlasů.
4. Komise přijme opatření a ihned je provede, jsou-li v souladu se stanoviskem výboru.
Pokud navrhovaná opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, Komise neprodleně předloží Radě návrh opatření, která mají být přijata.
Rada se usnese kvalifikovanou většinou.
Pokud se Rada neusnese do 15 pracovních dní ode dne, kdy jí byl návrh předán, přijme navrhovaná opatření Komise a ihned je provede s výjimkou případů, kdy se Rada proti opatřením vysloví prostou většinou.
Článek 16
1. Má-li být zahájen postup podle tohoto článku, přednese věc výboru neprodleně jeho předsedou, a to buď z vlastního podnětu, nebo na žádost některého členského státu.
2. Hlasům členských států ve výboru je přidělena váha podle článku 148 Smlouvy.
Předseda nehlasuje.
3. Zástupce Komise předloží návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k opatřením ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci.
Stanovisko se přijímá většinou 45 hlasů.
4. Komise přijme opatření, která jsou okamžitě použitelná, jsou-li v souladu se stanoviskem výboru.
Pokud opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, předloží Komise Radě neprodleně návrh opatření, která mají být přijata.
Rada přijme opatření kvalifikovanou většinou.
Pokud se Rada neusnese do tří měsíců ode dne, kdy jí byl návrh předán, přijme navrhovaná opatření Komise a ihned je provede s výjimkou případů, kdy se Rada prostou většinou vysloví proti opatřením."
2.
Články 10 a 11 se označují jako články 17 a 18.
3.
Přílohy se nahrazují přílohami této směrnice.
Článek 2
Rada na návrh Komise a před 1. lednem 1985 přijme předpisy Společenství týkající se nákladů na kontroly vyplývající z této směrnice.
Článek 3
1. Členské státy uvedou v platnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. ledna 1985 a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Do doby počátku použitelnosti čl. 4 odst. 2 a 3 směrnice 64/433/EHS a aniž je dotčen článek 8 této směrnice zůstávají, s patřičným ohledem na obecná ustanovení Smlouvy, se nadále použijí vnitrostátní právní předpisy účinné v zemi určení v den oznámení této směrnice, opatření vykonaná v tento den členskými státy týkající se kontrol stanovených čl. 4 odst. 1 písm. b) a odstavcích 2 a 3 směrnice 64/433/EHS a osvědčení týkající se těchto kontrol.
Článek 4
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 7. února 1983,
kterou se mění směrnice 72/462/EHS o veterinárních a hygienických otázkách dovozu skotu, prasat a čerstvého masa ze třetích zemí a směrnice 77/96/EHS o vyšetření čerstvého masa domácích prasat na svalovce (trichinella spiralis) při jeho dovozu ze třetích zemí
(83/91/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 43 a 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že směrnice 72/462/EHS [4], naposledy pozměněná směrnicí 81/476/EHS [5], stanoví požadavky na hygienické a veterinární kontroly při dovozu skotu, prasat a čerstvého masa ze třetích zemí;
vzhledem k tomu, že od přijetí výše zmíněné směrnice došlo k pokroku vědeckého poznání a techniky; že by měly být vzaty v úvahu zkušenosti získané v průběhu kontrol, které veterinární lékaři Společenství prováděli ve třetích zemích; že je žádoucí, aby předpisy Společenství byly s ohledem na tento vývoj a zkušenosti upraveny;
vzhledem k tomu, že v určitých ohledech lze metody určené k zajištění zdravotní nezávadnosti čerstvého masa považovat za odpovídající normám Společenství díky doplňkovým nebo alternativním hygienickým zárukám, jejichž dodržování je třeba kontrolovat v každém jednotlivémzařízení;
vzhledem k tomu, že v souvislosti se zákazem dovozu skotu ze třetích zemí zamořených katarální horečkou ovcí se nyní uznává, že dvanáctiměsíční období bez výskytu choroby je vhodnější a poskytne lepší záruku pro stáda Společenství;
vzhledem k tomu, že záruky, jež mohou být požadovány pro skot v souvislosti s tuberkulózou a brucelózou a pro prasata v souvislosti s brucelózou, lze přizpůsobit normám Společenství prostřednictvím doplňkových nebo alternativních záruk;
vzhledem k tomu, že k zamezení přenosu určitých infekčních nebo nakažlivých chorob, k němuž může docházet i jen společnou přítomností zvířat, je třeba, aby veterinární kontroly zvířat určených pro dovoz do Společenství a také zvířat převážených přes území Společenství byly prováděny okamžitě poté, co dorazí na území Společenství;
vzhledem k tomu, že po takové veterinární kontrole zvířat by měla být jasně definována opatření, která by členské státy měly učinit;
vzhledem k tomu, že ke snížení počtu dokumentů by mělo být veterinární osvědčení na stejném formuláři spolu s osvědčením o zdravotní nezávadnosti, kdykoli je to možné;
vzhledem k tomu, že definice stáda prostého tuberkulózy a stáda prostého brucelózy by měly být aktualizovány;
vzhledem k tomu, že do působnosti směrnice 72/462/EHS by mělo být zahrnuto také čerstvé maso volně žijících sudokopytníků a volně žijících lichokopytníků, aby mohl být sestaven seznam třetích zemí, ze kterých může být takové maso dováženo do Společenství;
vzhledem k tomu, že by zpravidla měly být v rámci vnitřního trhu Společenství vyžadovány stejné základní hygienické a veterinární záruky jako v rámci obchodu se třetími zeměmi; že technické přílohy ke směrnici Rady 64/432/EHS ze dne 26. června 1964 o veterinárních otázkách obchodu se skotem a prasaty uvnitř Společenství [6] a ke směrnici Rady 64/433/EHS ze dne 26. června 1964 o hygienických otázkách obchodu s čerstvým masem uvnitř Společenství [7], které byly obě naposledy pozměněny směrnicí 81/476/EHS, by se měly vztahovat také na dovoz ze třetích zemí;
vzhledem k tomu, že by měl být schválen postup, kterým lze s ohledem na technický pokrok a zkušenosti provádět změny technických požadavků týkajících se metod vyšetřování, vyšetřovacích laboratoří a postupu označování zkontrolovaného masa, jež jsou obsaženy v příloze ke směrnici Rady 77/96/EHS ze dne 21. prosince 1976 o vyšetření čerstvého masa domácích prasat na svalovce (trichinella spiralis) při jeho dovozu ze třetích zemí [8], naposledy pozměněné směrnicí 81/476/EHS;
vzhledem k tomu, že by měly být odstraněny určité terminologické nedostatky, zejména co se týče vzájemné shody mezi různými jazykovými verzemi, jež by mohly vést k potížím při používání dotyčných ustanovení,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 72/462/EHS se mění takto:
1.
Články 1 až 28 se nahrazují tímto:
"KAPITOLA I
Obecná ustanovení
Článek 1
1. Tato směrnice se vztahuje na dovoz ze třetích zemí:
- domácího plemenného, užitkového nebo jatečného skotu a prasat,
- čerstvého masa z domácích zvířat těchto druhů: skot (včetně buvolů), prasata, ovce a kozy, jakož i z domácích lichokopytníků,
- pro účely článku 3, čerstvé maso volně žijící spárkaté zvěře a volně žijících lichokopytníků, pokud se týče povoleného dovozu z určitých třetích zemí původu.
2. Tato směrnice se nevztahuje na:
a) zvířata určená dočasně výlučně na pastvu nebo k tahu, která přebývají poblíž hranic Společenství;
b) maso uložené v osobních cestovních zavazadlech a určené k osobní spotřebě cestujících, pokud přepravované množství nepřesahuje jeden kilogram na osobu a za předpokladu, že maso pochází ze třetí země nebo její části, která je na seznamu vypracovaném podle článku 3 a z níž není podle článku 28 dovoz masa zakázán;
c) maso zasílané v malých zásilkách soukromým osobám za předpokladu, že se nedováží za žádným obchodním účelem, že hmotnost zásilky nepřesahuje jeden kilogram a že zásilka pochází ze třetí země nebo z její části, která je na seznamu vypracovaném podle článku 3 a z níž není podle článku 28 dovoz masa zakázán;
d) maso určené ke konzumaci pro posádku a cestující v dopravních prostředcích na mezinárodních trasách.
Pokud se takové maso a kuchyňský odpad vykládá, musí se hned zlikvidovat.
Likvidaci však není nutno provádět v případech, kdy se maso přímo nebo po dočasném umístění pod celní dozor překládá z jednoho dopravního prostředku do jiného.
Článek 2
Pro účely této směrnice se podle potřeby použijí definice uvedené v článcích 2 směrnice 64/432/EHS, směrnice 64/433/EHS a ve směrnici Rady 72/461/EHS ze dne 12. prosince 1972 o veterinárních a hygienických otázkách dovozu skotu, prasat a čerstvého masa ze třetích zemí [1] Úř. věst.
L 302, 31.12.1972, s. 24., jež byly všechny naposledy pozměněny směrnicí 81/476/EHS.
Kromě toho pro účely této směrnice:
a) "úředním veterinárním lékařem" se rozumí veterinární lékař určený příslušným ústředním orgánem členského státu nebo třetí země;
b) "zemí určení" se rozumí členský stát, do něhož se zvířata nebo čerstvé maso ze třetí země dováží;
c) "třetí zemí" se rozumí země mimo působnost směrnic 64/432/EHS a 64/433/EHS;
d) "dovozem" se rozumí vstup zvířat nebo čerstvého masa ze třetích zemí na území Společenství;
e) "hospodářstvím" se rozumí zemědělský, průmyslový nebo obchodní podnik pod úřední kontrolou na území třetí země, ve kterém jsou plemenná, užitková nebo jatečná zvířata běžně držena nebo chována;
f) "oblastí prostou nákazy" se rozumí oblast, ve které nejsou dle úředního zjištění zvířata postižena žádnou z nakažlivých nebo infekčních chorob, které jsou uvedeny na seznamu vypracovaném podle postupu stanoveného v článku 29, a to po dobu a v okruhu, které jsou definovány podle téhož postupu.
Článek 3
1. Na návrh Komise vypracuje Rada seznam třetích zemí nebo jejich částí, z nichž členské státy povolují dovoz skotu, prasat a čerstvého masa nebo jedné či více kategorií těchto zvířat a čerstvého masa, jakož i čerstvého masa volně žijících sudokopytníků a volně žijících lichokopytníků, s ohledem na nákazovou situaci v těchto zemích nebo jejich částech.
Tento seznam lze upravovat a doplňovat postupem stanoveným v článku 30.
2. Při rozhodování, zda v případě skotu, prasat a čerstvého masa může být určitá země či její část zanesena na seznam zmíněný v odstavci 1, je nutno brát zejména v úvahu:
a) zdravotní stav skotu, ostatních domácích zvířat a volně žijících zvířat v dané třetí zemi se zvláštním ohledem na exotické choroby zvířat a dále hygienickou situaci v dané zemi, která by mohla ohrozit zdraví obyvatelstva a zvířat v členských státech;
b) pravidelnost a rychlost, s jakými daná třetí země poskytuje informace týkající se výskytu infekčních nebo nakažlivých chorob zvířat na jejím území, a to především chorob uvedených na seznamech A a B Mezinárodního úřadu pro nákazy zvířat;
c) předpisy dané země o prevenci a boji proti nákazám zvířat;
d) strukturu veterinární inspekce v dané zemi a její pravomoci;
e) organizaci a realizaci opatření k prevenci a tlumení infekčních chorob zvířat.
3. Seznam zmíněný v odstavci 1 a všechny změny v něm prováděné se zveřejňují v Úředním věstníku Evropských společenství.
Článek 4
1. Postupem podle článku 29 se vypracuje jeden či více seznamů zařízení, z nichž mohou členské státy povolit dovoz čerstvého masa.
Tento seznam či seznamy mohou být pozměňovány nebo doplňovány v souladu s postupem stanoveným v článku 30.
2. Při rozhodování, zda mohou být určité jatky, bourárna nebo mrazírenský sklad nacházející se mimo jatky nebo bourárnu zaneseny na jeden ze seznamů zmíněných v odstavci 1, je nutno brát zejména v úvahu:
a) záruky, jež může daná třetí země nabídnout, co se týče dodržování této směrnice;
b) předpisy třetích zemí týkající se podávání jakýchkoli látek jatečným zvířatům, které mohou ovlivnit zdravotní nezávadnost jejich masa;
c) v každém konkrétním případu dodržování této směrnice a přílohy I ke směrnici 64/433/EHS.
V souladu s postupem stanoveným v článku 29 se však povolují odchylky od druhé, třetí a čtvrté odrážky odst. 13 písm. c) a od odstavce 24 a 41 písm. C uvedené přílohy, pokud dotyčná třetí země poskytne podobné záruky; v takovém případě je nutno v souladu s daným postupem případ od případu uplatňovat hygienické podmínky o nic méně přísné, než které stanoví uvedená příloha;
d) organizaci veterinární služby/služeb třetí země, která/které provádí/provádějí kontrolu masa, a pravomoci této/těchto služby/služeb a dozor, jemuž je/jsou podrobena/podrobeny.
3. Jatky, bourárna ani mrazírenský sklad umístěný mimo jatky nebo bourárnu nelze zanést do seznamu nebo seznamů zmíněných v odstavci 1, pokud se nenacházejí v některé ze třetích zemí nebo jejich částí, jež jsou na seznamu zmíněném v čl.
3 odst. 1, a pokud byly navíc příslušnými orgány třetí země úředně schváleny pro vývoz do Společenství.
Takové schválení je podmíněno dodržováním těchto požadavků:
a) soulad s ustanoveními přílohy I ke směrnici 64/433/EHS;
b) neustálý dozor úředního veterinárního lékaře dané třetí země.
4.
Seznam zmíněný v odstavci 1 a všechny změny v něm prováděné se zveřejňují v Úředním věstníku Evropských společenství.
Článek 5
Veterinární znalci členských států a Komise provádějí inspekce přímo na místě, aby prověřili, zda jsou v praxi používána ustanovení této směrnice a zejména čl. 3 odst. 2 a čl. 4 odst. 2 a 3.
Pokud by inspekce prováděná za podmínek uvedených v tomto článku zjistila vážné skutečnosti v neprospěch schváleného zařízení, Komise je povinna okamžitě informovat členské státy a neprodleně přijmout rozhodnutí o dočasném zrušení takového schválení.
Konečné rozhodnutí je nutno přijmout za použití postupu stanoveného v článku 30.
Znalce z členských států pověřené prováděním těchto inspekcí jmenuje Komise na návrh členských států.
Tyto inspekce se provádějí jménem Evropského společenství a na jeho náklady.
Četnost a způsob provádění těchto inspekcí se stanovuje za použití postupu stanoveného v článku 29.
KAPITOLA II
Dovoz skotu a prasat
Článek 6
Bez ohledu na ustanovení čl. 3 odst. 1 povolí členské státy dovoz zvířat, na která se vztahuje tato směrnice, pouze ze třetích zemí:
a) prostých nákaz, vůči nimž jsou zvířata vnímavá:
- po dobu předchozích dvanácti měsíců: mor skotu, slintavka a kulhavka exotického typu, plicní nákaza skotu, katarální horečka ovcí, africký mor prasat a nakažlivá obrna prasat (těšínská choroba prasat);
- po dobu šesti měsíců: nakažlivá vezikulární stomatitida;
b) ve kterých se v uplynulých dvanácti měsících neprovádělo očkování proti nákazám uvedeným v písm. a) první odrážce, vůči nimž jsou tato zvířata vnímavá.
Článek 7
Postupem podle článku 29 lze rozhodnout, že ustanovení čl. 6 písm. a) se použije pouze na část území třetí země.
Podle téhož postupu a odchylně od ustanovení čl. 6 písm. b) lze za určitých podmínek povolit dovoz zvířat, na něž se vztahuje tato směrnice, i ze třetích zemí nebo z jejich částí, kde se provádí očkováníproti jedné nebo více nákazám uvedeným v čl. 6 písm. a) první odrážce.
Článek 8
1. Aniž jsou dotčena ustanovení článků 6 a 7, mohou členské státy povolit dovoz zvířat, na něž se vztahuje tato směrnice, ze třetí země pouze tehdy, pokud tato zvířata splňují veterinární podmínky přijaté postupem podle článku 29 pro dovoz z dané třetí země podle druhu a místa určení těchto zvířat.
2. Podle postupu stanoveného v článku 29 lze rozhodnout, že povolení mají být omezena pouze na určité druhy zvířat, na jatečná, plemenná nebo užitková zvířata, případně na zvířata dovážená ke zvláštním účelům, a že po dovozu mají být uplatněna všechna nezbytná veterinární opatření.
U plemenných nebo užitkových zvířat se požadavky uplatňované podle tohoto odstavce mohou v jednotlivých členských státech vzájemně lišit s ohledem na ustanovení, jež pro daný členský stát platí v rámci vnitřního trhu Společenství.
3. Základem pro stanovení veterinárních podmínek podle odstavce 1 jsou u tuberkulózy skotu a brucelózy skotu a prasat podmínky stanovené v příloze A ke směrnici 64/432/EHS.
Podle postupu stanoveného v článku 29 lze případ od případu rozhodnout o neuplatňování těchto podmínek, pokud dotyčná třetí země poskytne podobné veterinární záruky; v takovém případě je nutno podle téhož postupu stanovit veterinární podmínky alespoň stejně přísné jako podmínky, jež jsou uvedeny v příloze A k uvedené směrnici, aby taková zvířata mohla být zařazena do stád Společenství.
Článek 9
Má-li členský stát zato, že očkovací látky proti slintavce a kulhavce užívané v některé třetí zemi proti virům typu A, O nebo C vykazují určité nedostatky, zakáže dovoz skotu a prasat z dotyčné třetí země na své území.
Zároveň o svém rozhodnutí co nejdříve informuje ostatní členské státy a Komisi a uvede důvody, které jej k přijetí tohoto rozhodnutí vedly.
Po tomto oznámení se co nejrychleji sejde Stálý veterinární výbor.
Rozhodnutí se přijímá postupem stanoveným v článku 30.
Článek 10
Členské státy nepovolí dovoz skotu a prasat, pokud tato zvířata až do dne jejich nakládky za účelem přepravy do země určení nepřebývala neustále na území nebo části území třetí země, která je na seznamu sestaveném podle čl. 3 odst. 1, alespoň po dobu předchozích:
a) šesti měsíců, jedná-li se o plemenná nebo užitková zvířata;
b) tří měsíců, jedná-li se o jatečná zvířata.
U zvířat mladších šesti měsíců v prvním případě a tří měsíců ve druhém případě se požaduje, aby na takovém území pobývala již od narození.
Článek 11
1. Členské státy nepovolí dovoz skotu a prasat, pokud není předloženo osvědčení vystavené úředním veterinárním lékařem vyvážející třetí země.
Toto osvědčení musí:
a) být vystaveno v den nakládky zvířat za účelem jejich vývozu do země určení;
b) být sepsáno alespoň v jednom z úředních jazyků země určení a alespoň v jednom z úředních jazyků země, která provádí dovozní kontrolu podle článku 12;
c) doprovázet přepravovaná zvířata v prvopise;
d) potvrzovat, že skot a prasata vyhovují podmínkám této směrnice a podmínkám stanoveným na jejím základě pro dovoz ze třetích zemí;
e) sestávat z jediné listiny;
f) být určeno pouze jedinému příjemci.
2. Toto osvědčení musí být v souladu se vzorem vytvořeným podle postupu stanoveného v článku 29.
Článek 12
1. Členské státy zajistí, aby domácí skot a domácí prasata byla při vstupu na území Společenství podrobena veterinární kontrole, kterouprovede úřední veterinární lékař, bez ohledu nacelní režim, v jakém byla zvířata deklarována.
2. Členské státy zajistí, aby bylo zakázáno přemístění skotu a prasat uvnitř Společenství, pokud se při kontrole podle odstavce 1 zjistí, že:
- daná zvířata nepocházejí z území třetí země nebo její části uvedené na seznamu vypracovaném podle čl. 3 odst. 1,
- daná zvířata jsou nakažena nebo podezřelá z nákazy nebo jsou podezřelá z nakažení některou infekční nebo nakažlivou chorobou,
- vyvážející třetí země nedodržela podmínky stanovené v této směrnici a v přílohách A až D ke směrnici 64/432/EHS,
- osvědčení doprovázející zvířata nevyhovuje podmínkám stanoveným v článku 11.
3. Členský stát, který provedl kontrolu podle odstavce 1 učiní veškerá opatření, která považuje za nezbytná, včetně:
a) - karantény pro zvířata podezřelá z nákazy nebo podezřelá z nakažení některou infekční nebo nakažlivou chorobou;
- v případě uvedeném v odst. 2 čtvrté odrážce na žádost vývozce, příjemce nebo jejich zástupce umístění zvířat pod dozor do doby, než dojde k vystavení řádného osvědčení;
b) vrácení zvířat, jejichž přeprava nemůže být podle odstavce 2 povolena, jestliže proti tomu nejsou námitky z veterinárních důvodů;
Není-li možné zvířata odeslat zpět, příslušný orgán nařídí jejich porážku a určí místo porážky.
c) usmrcení a likvidaci všech zvířat dané zásilky, jestliže provedená kontrola zjistí postižení některou z nákaz nebo podezření na některou z nákaz uvedených na seznamu sestaveném podle postupu stanoveného v článku 29.
4. V osvědčení, které doprovází skot a prasata při dovozu, musí být jasně uvedeno, zda byla zvířata po provedení veterinární kontroly (dovozní kontroly) přijata nebo odmítnuta.
5. Při přepravě zvířat přes území Společenství do členského státu určení mohou členské státy uplatnit opatření uvedená v odst. 3 písm. a) první odrážce a v odst. 3 písm. c), jestliže jsou přepravovaná zvířata nakažena nebo podezřelá z nákazy nebo podezřelá z nakažení některou infekční nebo nakažlivou chorobou.
6. Zvířata, jejichž dovoz byl povolen a jejichž zemí určení není členský stát, který provedl dovozní kontrolu uvedenou v odstavci 1, musí být dovezena do země určení pod celním dozorem, aniž by byla vyložena.
7. Zvířata, která vyhověla dovozní kontrole uvedené v odstavci 1, musí být v zemi určení podrobena dalším kontrolám nezbytným pro prověření, zda byly dodrženy požadavky uvedené v této směrnici, včetně zvláštních podmínek stanovených postupem podle článku 29 na základě článku 8.
Tyto kontroly mohou být prováděny buď na hranicích nebo na jakémkoli jiném místě, které stanoví příslušný orgán země určení, případně mohou být prováděny jak na hranicích, tak na takto stanoveném místě.
8. Veškeré náklady vzniklé na základě tohoto článku, včetně nákladů vzniklých porážkou nebo likvidací zvířat, nese odesílatel, příjemce nebo jejich zástupce bez nároku na náhradu od státu.
Článek 13
Ihned po příjezdu do země určení jsou jatečná zvířata odvezena přímo na jatky a v souladu s veterinárními požadavky poražena nejpozději třetí pracovní den poté, co na jatky dorazila.
Aniž jsou tím dotčeny případné zvláštní podmínky, jež mohou být stanoveny postupem podle článku 29, příslušný orgán země určení můžez veterinárních důvodů určit jatky, na kterémusí být tato zvířata odvezena.
KAPITOLA III
Dovoz čerstvého masa
Článek 14
1. Čerstvé maso musí pocházet ze zvířat, která se po dobu nejméně tří měsíců před porážkou, případně od narození, jedná-li se o zvířata mladší než tři měsíce, nacházela na území nebo na části území třetí země, která je uvedena na seznamu sestaveném podle čl. 3 odst. 1.
2. Bez ohledu na ustanovení čl. 3 odst. 1 členské státy nepovolí dovoz čerstvého masa, pokud nepochází ze třetích zemí:
a) které jsou po dobu předchozích dvanácti měsíců prosté každé z těchto nákaz, vůči kterým jsou zvířata, z nichž maso pochází, vnímavá: mor skotu, slintavka a kulhavka exotického typu, africký mor prasat a nakažlivá obrna prasat (těšínská choroba prasat);
b) ve kterých se po dobu předchozích dvanácti měsíců neprováděla očkování proti nákazám uvedeným v písmenu a), vůči kterým jsou zvířata, z nichž maso pochází, vnímavá.
Článek 15
Postupem podle článku 29 lze rozhodnout, že se ustanovení čl. 14 odst. 2 písm. a) použijí pouze na část území třetí země.
Týmž postupem a odchylně od ustanovení čl. 14 odst. 2 písm. b) je možno za určitých podmínek povolit dovoz čerstvého masa i ze třetí země nebo z části jejího území, kde se provádí očkování proti jedné nebo více nákazám uvedeným v čl. 14 odst. 2 písm. a).
Článek 16
Aniž jsou dotčena ustanovení článků 14 a 15, členské státy nepovolí dovoz čerstvého masa ze třetí země, pokud maso nevyhovuje hygienickým a veterinárním podmínkám stanoveným postupem podle článku 29 pro dovoz čerstvého masa z dané třetí země podle druhu dotyčného zvířete.
Článek 17
1. Členské státy nepovolí dovoz čerstvého masa ve formě jatečných těl, případně prasečích půlek a půlek nebo čtvrtí u skotu a lichokopytníků, jestliže nelze z těchto částí sestavit celé tělo každého zvířete.
2. Tento dovoz se řídí těmito podmínkami: čerstvé maso musí:
a) pocházet z jatek, které jsou uvedeny na seznamu vypracovaném podle čl. 4 odst. 1;
b) pocházet z jatečného zvířete, které bylo v souladu s kapitolou V přílohy I ke směrnici 64/433/EHS před porážkou vyšetřeno úředním veterinárním lékařem, který porážku za účelem vývozu do Společenství schválil v souladu s touto směrnicí;
c) být zpracováno za hygienických podmínek uvedených v kapitole VI přílohy I ke směrnici 64/433/EHS;
d) v souladu s kapitolou VII přílohy I ke směrnici 64/433/EHS projít vyšetřením po porážce provedeným na zodpovědnost úředního veterinárního lékaře a pod jeho přímým dozorem, které neprokáže žádné změny, s výjimkou traumatických změn vzniklých těsně před porážkou a některých lokálních malformací či změn, u kterých však musí být v případě potřeby vhodnými laboratorními testy prokázáno, že jatečné tělo a droby nejsou v jejich důsledku nezpůsobilé k výživě lidí nebo nebezpečné lidskému zdraví;
e) nést označení zdravotní nezávadnosti, o němž se rozhoduje postupem podle článku 29;
f) být po kontrole zdravotní nezávadnosti po porážce provedené podle písmene d) uskladněno v podnicích za vyhovující chhygienických podmínek a v souladu s ustanoveními kapitoly XIII přílohy I ke směrnici 64/433/EHS;
g) být převáženo v souladu s ustanoveními kapitoly XIV přílohy I ke směrnici 64/433/EHS a musí s ním být nakládáno za vyhovujících hygienických podmínek.
3. Při vyšetření po porážce podle odst. 2 písm. d) a při kontrole dodržování hygienických podmínek zmíněných v odst. 2 písm. c) a požadavků kapitoly XIII přílohy I ke směrnici 64/433/EHS mohou úřednímu veterinárnímu lékaři pomáhat pomocní veterinární pracovníci pod jeho vedením a na jeho zodpovědnost.
Tito pomocní veterinární pracovníci:
a) musí být jmenováni příslušným ústředním orgánem vyvážející země v souladu s platnými předpisy;
b) musí mít odpovídající vzdělání;
c) musí požívat statutu zaručujícího jejich nestrannost vůči provozovatelům daných zařízení;
d) nesmí mít žádnou rozhodovací pravomoc, co se týče konečného výsledku hygienické kontroly.
Článek 18
1. Odlišně od ustanovení čl. 17 odst. 1 mohou členské státy povolit dovoz:
a) jatečných půlek, půlek rozdělených na nejvýše tři části, čtvrtí nebo drobů vyhovujících podmínkám stanoveným v čl. 17 odst. 2 a 3 a pocházejících z jatek určených k tomuto účelu postupem uvedeným v článku 29;
b) kusů masa menších než čtvrti nebo vykostěného masa pocházejícího z bouráren kontrolovaných podle článku 4 a schválených k tomuto účelu postupem uvedeným v článku 29. Takovéto maso musí mimo podmínek uvedených v čl.
17 odst. 2 a 3 splňovat tyto požadavky:
i) musí být bouráno a získáno v souladu s ustanoveními kapitoly VIII přílohy I ke směrnici 64/433/EHS;
ii) musí být podrobeno kontrole provedené úředním veterinárním lékařem v souladu s ustanoveními kapitoly IX přílohy I ke směrnici 64/433/EHS;
iii) musí být zabaleno v souladu s požadavky stanovenými v kapitole XI přílohy I ke směrnici 64/433/EHS;
iv) musí být podrobeno veškerým kontrolám prováděným úředními veterinárními lékaři Společenství, které jsou nutné k prověření, zda jsou dodržována výše uvedená ustanovení;
v) čerstvé maso z lichokopytníků musí projít v zemi určení kontrolami, které případně omezí jeho použití.
2. Bez ohledu na ustanovení čl. 20 písm. k) mohou členské státy povolit na své území dovoz žvýkacích svalů a mozků za předpokladu, že vyhovují požadavkům čl. 17 odst. 2 a ustanovením odst. 1 písm. b) bodů iii), iv) a v) tohoto článku.
3. Podle postupu uvedeného v článku 29 lze rozhodnout, že v podnicích zvlášť k tomu účelu určených se může provádět bourání nevychlazeného masa za zvláštních podmínek, odlišných od podmínek, jež jsou stanoveny v odst. 45 písm. c) kapitoly VIII přílohy I ke směrnici 64/433/EHS.
Článek 19
Ustanovení článků 17 a 18 se nevztahují na:
a) čerstvé maso dovezené s povolením země určení za jiným účelem než k výživě lidí;
b) čerstvé maso určené na výstavu, ke speciálnímu výzkumu nebo dovezené za účelem provedení rozborů, pokud dozor správních orgánů umožňuje zaručit, že maso nebude použito k výživě lidí a že, s výjimkou vzorků použitých při rozborech, po skončení výstavy nebo po provedení speciálního výzkumu či rozborů opustí území Společenství nebo bude zlikvidováno.
V takovém případě a v případě uvedeném pod písm. a) musí země určení zajistit, že dané maso nebude moci bý tpoužito k jinému účelu, než ke kterému byl jeho dovoz povolen;
c) čerstvé maso určené výlučně k zásobování mezinárodních organizací pod podmínkou, že je to schváleno podle postupu uvedeného v článku 29, že toto maso pochází ze země uvedené na seznamu vypracovaném podle čl. 3 odst.
1 a že byly dodrženy veterinární požadavky. Členské státy, na jejichž území se dané mezinárodní organizace nacházejí, zajistí, aby se toto maso nedostalo do volného oběhu.
Článek 20
Členské státy zakáží dovoz:
a) čerstvého masa z kanců nebo kryptorchidních prasat;
b) čerstvého masa:
i) ze zvířat, kterým byl podáván stilben nebo jeho deriváty, jejich soli nebo estery, případně látky s estrogenním nebo tyreostatickým účinkem, jakož i masa obsahujícího rezidua takových látek;
ii) obsahujícího rezidua jiných hormonálních látek nebo antibiotik, antimonu, arzénu, pesticidů nebo dalších škodlivých látek nebo látek, kvůli kterým může být konzumace čerstvého masa nebezpečná nebo škodlivá pro lidské zdraví, přesahují-li obsahy těchto látek povolenou hranici.
Povolené hranice stanoví Rada na návrh Komise a následně je lze měnit podle postupu uvedeného v článku 29;
c) čerstvého masa, které bylo vystaveno působení ionizujícího nebo ultrafialového záření, jakož i čerstvého masa pocházejícího ze zvířat, jimž byly podávány přípravky k tenderizaci masa nebo jiné látky, které mohou nepříznivě ovlivnit jeho složení nebo organoleptické vlastnosti;
d) čerstvého masa, do kterého byly za účelem označení jeho zdravotní nezávadnosti vpraveny jiné látky, než které jsou uvedeny v odst. 57 kapitoly X přílohy I ke směrnici 64/433/EHS;
e) čerstvého masa ze zvířat, u nichž byla zjištěna jakákoli forma tuberkulózy, a čerstvého masa ze zvířat, u kterých byla po porážce zjištěna buď jakákoli forma tuberkulózy nebo přítomnost jednoho či více živých nebo mrtvých boubelů tasemnice bezbranné (cysticerci bovis) nebo tasemnice dlouhočlenné (cysticerci cellulosae), případně pokud byla u prasat zjištěna přítomnost svalovců;
f) čerstvého masa ze zvířat, která byla poražena jako příliš mladá;
g) částí jatečných těl nebo drobů, které vykazují traumatické změny vzniklé těsně před porážkou nebo malformace či změny uvedené v čl. 17 odst. 2 písm. d);
h) krve;
i) mletého masa, masa sekaného podobným způsobem a mechanicky separovaného masa;
j) čerstvého masa v kusech o hmotnosti nižší než 100 gramů;
k) hlav skotu a částí svalových a jiných tkání hlavy s výjimkou jazyka a mozku.
Článek 21
Metodu a postupy pro zjišťování přítomnosti svalovců v čerstvém mase prasat stanoví Rada na návrh Komise.
Článek 22
1. Členské státy nepovolí dovoz čerstvého masa bez předložení veterinárního osvědčení a osvědčení o zdravotní nezávadnosti vystavených úředním veterinárním lékařem vyvážející třetí země.
Tato osvědčení musí:
a) být sepsána alespoň v jednom z úředních jazyků země určení a alespoň v jednom z úředních jazyků členského státu, který provádí dovozní kontroly podle článků 23 a 24;
b) doprovázet čerstvé maso v prvopise;
c) sestávat z jediné listiny;
d) být určena pouze jedinému příjemci.
Veterinární osvědčení musí potvrzovat, že čerstvé maso vyhovuje veterinárním podmínkám stanoveným touto směrnicí a podmínkám stanoveným na jejím základě pro dovoz čerstvého masa z dané třetí země.
2. Toto osvědčení musí být v souladu se vzorem vytvořeným podle postupu stanoveného v článku 29.
Podle téhož postupu je možno případ od případu rozhodnout, že takové veterinární osvědčení a osvědčení o zdravotní nezávadnosti mají tvořit jedinou listinu.
3. Osvědčení o zdravotní nezávadnosti musí obsahově i formálně odpovídat vzoru uvedenému v příloze A a musí být vystaveno v den nakládky čerstvého masa za účelem vývozu do země určení.
Článek 23
1. Členské státy zajistí, aby bylo čerstvé maso ihned po příjezdu na území Společenství neprodleně podrobeno veterinární kontrole, kterou provede příslušný orgán bez ohledu na celní režim, v jakém bylo deklarováno.
Podrobná pravidla potřebná k zajištění toho, aby kontroly zmíněné v tomto odstavci byly prováděny jednotně, se stanoví v souladu s postupem uvedeným v článku 29.
2. Aniž je dotčeno ustanovení odstavce 3, členské státy zajistí, aby dovoz byl zakázán, jestliže tato kontrola zjistí, že:
- maso nepochází z území nebo z části území třetí země uvedené na seznamu vypracovaném podle čl. 3 odst. 1;
- maso pochází z území nebo části území třetí země, z nichž je podle článků 14 a 27 dovoz zakázán;
- veterinární osvědčení doprovázející maso nesplňuje podmínky stanovené na základě čl. 22 odst. 1 a 2.
3. Členské státy povolí přepravu čerstvého masa ze třetí země do jiné třetí země pod podmínkou, že:
a) dotyčná strana prokáže, že první třetí země, do které maso směřuje po tranzitu územím Společenství, se zavazuje, že v žádném případě neodmítne ani nevrátí na území Společenství maso, jehož dovoz nebo tranzit povolila;
b) taková přeprava byla předem povolena příslušnými orgány členského státu, na jehož území se provádí veterinární kontrola podle odstavce 1;
c) taková přeprava na území Společenství se provádí bez vykládky, pod dozorem příslušných orgánů, v zapečetěných vozech nebo kontejnerech; jediná manipulace, která je během přepravy povolena, je manipulace při vstupu na území Společenství nebo při výstupu z něj za účelem přímého přeložení nákladu z lodi či letadla na jakýkoli jiný dopravní prostředek nebo naopak.
4. Veškeré náklady vzniklé na základě tohoto článku nese odesílatel, příjemce nebo jejich zástupce bez nároku na náhradu od státu.
Článek 24
1. Členské státy zajistí, aby každá zásilka čerstvého masa byla před uvolněním pro účely spotřeby na území Společenství podrobena hygienické kontrole zdravotní nezávadnosti a veterinární kontrole, kterou provede úřední veterinární lékař.
Členské státy zajistí, aby dovozci byli povinni vždy alespoň dva pracovní dny předem informovat místní orgán pověřený prováděním dovozní kontroly o místě, kde bude čerstvé maso ke kontrole předloženo, přičemž uvedou jeho množství, druh a dobu, kdy bude možno kontrolu zahájit.
2. Hygienická kontrola zdravotní nezávadnosti uvedená v odstavci 1 se u dovozů podle čl. 17 a čl. 18 odst. 1 a 2 provádí namátkovým odběrem vzorků. Cílem této kontroly je především, v souladu s ustanovením odstavce 3, zkontrolovat:
a) osvědčení o zdravotní nezávadnosti, zda čerstvé maso odpovídá údajům v tomto osvědčení, označení zdravotní nezávadnosti;
b) stav konzervace a přítomnost nečistot či patogenních látek;
c) přítomnost reziduí látek uvedených v článku 20;
d) zda porážka a bourání bylo provedeno v podnicích schválených pro tento účel;
e) přepravní podmínky.
3. Postupem stanoveným v článku 29 je nutno přijmout prováděcí předpisy potřebné k zajištění jednotného provádění kontrol uvedených v odstavci 1, zejména co se týče dodržování ustanovení článku 20 a především metod analýzy, četnosti odběrů a norem pro odběr vzorků.
4. Členské státy zakáží uvedení čerstvého masa na trh, pokud se při provádění kontrol uvedených v odstavci 1 zjistí, že:
- dané čerstvé maso není vhodné k výživě lidí;
- nebyly splněny podmínky stanovené touto směrnicí a přílohou I ke směrnici 64/433/EHS;
- některé z osvědčení zmíněných v článku 22, která doprovázejí každou zásilku, nevyhovuje podmínkám stanoveným v uvedeném článku.
5. Jestliže nelze čerstvé maso dovézt, je nutno je vrátit zpět, pokud proti tomu nejsou námitky z veterinárních nebo hygienických důvodů.
Pokud není možné maso vrátit, musí být zlikvidováno na území členského státu, ve kterém byly kontroly provedeny.
Odchylně od tohoto ustanovení a na žádost dovozce nebo jeho zástupce může členský stát provádějící veterinární a hygienické kontroly povolit dovoz masa k jiným účelům než k výživě lidí, pokud to nepředstavuje žádné nebezpečí pro lidi ani pro zvířata, pokud maso pochází ze třetí země, která je uvedena na seznamu vypracovaném podle čl. 3 odst.
1 a pokud není dovoz podle článku 28 zakázán. Takové maso nesmí opustit území daného členského státu, který musí prověřit konečné místo jeho určení.
6. Ve všech případech musí po provedení kontrol uvedených v odstavci 1 osvědčení obsahovat poznámku, která jasně definuje povolený způsob použití takového masa.
Článek 25
K čerstvému masu z každé zásilky, která byla některým členským státem propuštěna do oběhu ve Společenství na základě kontrol uvedených ve čl. 24 odst. 1, musí být při vypravení do země určení připojeno osvědčení obsahově i formálně odpovídající vzoru uvedenému v příloze B.
Toto osvědčení musí:
a) být vystaveno úředním veterinárním lékařem, do jehož kompetence dané kontrolní nebo skladovací místo patří;
b) být vystaveno v den nakládky čerstvého masa za účelem jeho odeslání do země určení;
c) být sepsáno alespoň v jednom z úředních jazyků země určení;
d) doprovázet zásilku čerstvého masa v prvopise.
Článek 26
Všechny náklady vzniklé na základě článků 24 a 25 a především náklady na kontrolu čerstvého masa, na jeho uskladnění a na jeho případnou likvidaci nese odesílatel, příjemce nebo jejich zástupce bez nároku na náhradu od státu.
KAPITOLA IV
Společná ustanovení
Článek 27
1. Členské státy vypracují a poskytnou Komisi seznamy:
a) hraničních přechodů určených pro dovoz skotu a prasat,
b) kontrolních míst pro dovoz čerstvého masa.
Tyto hraniční přechody a kontrolní místa musí být schválena za použití postupu stanoveného v článku 29.
2. Ke schválení hraničních přechodů zmíněných v odst. 1 písm. a) je zejména třeba, aby měly k dispozici zařízení nezbytná k provádění kontroly uvedené v čl. 12 odst. 1 a k dezinfekci, k likvidaci odpadu z krmiva a podestýlky, hnoje, moči a veškerého dalšího odpadu.
3. Ke schválení kontrolních míst uvedených v odst. 1 písm. b) je třeba, aby měla k dispozici alespoň:
a) dostatečně velké prostory, které umožní provádění kontrol normálním způsobem;
b) přiměřené chladicí a mrazicí prostory;
c) přiměřený prostor k rozmrazování;
d) laboratoř.
4. Za kontroly přebírá zodpovědnost úřední veterinární lékař.
Při provádění čistě praktických úkonů mu mohou pomáhat asistenti zvlášť k tomuto účelu vyškolení.
Podrobná pravidla, kterými se tato asistence řídí, se stanoví v souladu s postupem uvedeným v článku 29.
5. Veterinární znalci prověří, zda zařízení na schválených hraničních přechodech a kontrolních místech vyhovují podmínkám tohoto článku a zda jsou kontroly prováděny v souladu s touto směrnicí.
Tito znalci musí být státními příslušníky jiného členského státu, než ve kterém se dané kontrolní místo nachází.
Podmínky používání tohoto odstavce, zejména jmenování veterinárních znalců a způsoby prověřování, se stanoví za použití postupu uvedeného v článku 29.
6. Všechny náklady vzniklé používáním odst. 5 prvního pododstavce nese Společenství.
Článek 28
1. Aniž jsou dotčena ustanovení článku 6, pokud ve třetí zemi propukne nebo se rozšíří infekční nebo nakažlivá choroba zvířat, která může ohrozit zdravotní stav hospodářských zvířat některého ze členských států, nebo pokud k tomu opravňuje jakýkoli jiný důvod týkající se zdraví zvířat, zakáže dotyčný členský stát dovoz zvířat druhů, na něž se vztahuje tato směrnice, ať už dováženého přímo nebo nepřímo přes jiný členský stát, buď z celé takové třetí země nebo z části jejího území.
2. Aniž jsou dotčena ustanovení článku 14, pokud ve třetí zemi uvedené na seznamu vypracovaném podle čl. 3 odst. 1 propukne nebo se rozšíří infekční nebo nakažlivá choroba zvířat, která může být přenesena čerstvým masem a která může ohrozit zdravotní stav obyvatelstva nebo zvířat některého ze členských států, nebo pokud k tomu opravňuje jakýkoli jiný důvod týkající se zdraví zvířat, zakáže dotyčný členský stát dovoz masa, ať už dováženého přímo nebo nepřímo přes jiný členský stát, buď z celé takové třetí země nebo z části jejího území.
3. Opatření přijatá členskými státy na základě odstavců 1 a 2, jakož i jejich zrušení, musí být neprodleně i s odůvodněním sdělena ostatním členským státům a Komisi.
Stálý veterinární výbor se po takovém oznámení sejde v nejkratší možné době a postupem podle článku 30 rozhodne, zda je nutno opatření pozměnit, zejména s cílem zajistit jejich koordinaci s opatřeními, která byla přijata ostatními členskými státy, nebo zda mají být zrušena.
Nastane-li situace uvedená v odstavcích 1 a 2 a je-li nutné, aby daná opatření, případně pozměněná podle předchozího pododstavce, přijaly i ostatní členské státy, je nutno přijmout vhodná opatření postupem podle článku 30.
4. Obnovení dovozu z dotyčných třetích zemí se povoluje týmž postupem."
2.
Vkládá se nový článek, který zní:
"Článek 32a
1. Tato směrnice se nevztahuje na dovoz ze třetích zemí v případě masa ze zvířat uvedených v čl.
1 odst. 1 třetí odrážce, dokud nevstoupí v platnost rozhodnutí Komise přijatá postupem podle článku 29 za účelem provedení potřebných úprav seznamu zmíněného v článku 3.
2. Vnitrostátní právní předpisy o veřejném zdraví nadále platí pro dovoz uvedeného masa ze třetích zemí, dokud nevstoupí v platnost právní předpisy Společenství týkající se této problematiky."
3. Přílohy A až D se nahrazují tímto:"
Směrnice Komise
ze dne 8. března 1983,
kterou se mění směrnice 82/287/EHS, kterou se mění přílohy směrnic Rady 66/401/EHS a 69/208/EHS o uvádění osiva pícnin a osiva olejnin a přadných rostlin na trh a směrnice 78/386/EHS a 78/388/EHS
(83/116/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 66/401/EHS ze dne 14. června 1966 o uvádění osiva pícnin na trh [1], naposledy pozměněnou směrnicí 82/287/EHS [2], a zejména na článek 21a uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že s ohledem na vývoj vědeckých a technických poznatků byly provedeny změny příloh I a II směrnic 66/401/EHS a 69/208/EHS směrnicá 82/287/EHS, včetně změn týkajících se odrůdové čistoty osiva rodu Poa;
vzhledem k tomu, že za datum pro provedení ustanovení nezbytných k dosažení souladu s těmito změnami byl určen 1. leden 1983;
vzhledem k tomu, že pravidla přijatá k tomuto účelu ve schématech pro uznávání odrůd osiva určeného pro mezinárodní obchod, přijatá Organizací pro hospodářskou spolupráci a rozvoj (OECD), v současnosti v této organizaci procházejí podrobným prověřováním;
vzhledem k tomu, že by mělo být vyčkáno výsledku tohoto prověření;
vzhledem k tomu, že by proto pro provedení uvedených ustanovení mělo být stanoveno vhodnější datum, aby nebyla přijata nevčasná opatření;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro osivo a sadbu v zemědělství, zahradnictví a lesnictví,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. V čl. 7 odst. 1 druhé odrážce směrnice 82/287/EHS se slova "od 1. ledna 1983" nahrazují slovy "nejpozději od 1. ledna 1984".
2. V čl. 7 odst. 2 směrnice 82/287/EHS se slova "třetí odrážky" nahrazují slovy "druhé a třetí odrážky".
Článek 2
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 28. března 1983,
kterou se mění směrnice 68/297/EHS o sjednocení předpisů o osvobození dovozu pohonných hmot v palivových nádržích užitkových motorových vozidel od cla, daní a poplatků
(83/127/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 75 a 99 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že směrnice 68/297/EHS [3] stanovila minimální množství pohonných hmot obsažených v palivových nádržích užitkových motorových vozidel, jejichž dovoz osvobozený od cla, daní a poplatků musí být povolen na vnitřních hranicích Společenství;
vzhledem k tomu, že zmíněné množství pohonných hmot by mělo být zvýšeno, aby byla usnadněna prostupnost těchto hranic,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
V článku 3 směrnice 68/297/EHS se odstavec nahrazuje tímto:
"1. S účinkem nejpozději od 1. července 1984 povolí členské státy dovoz 200 litrů pohonných mot osvobozený od cla, daní a poplatků."
Článek 2
Tato směrnice je určena členským státům.
SMĚRNICE RADY
ze dne 28. března 1983
o dovozu kůží z některých tuleních mláďat a výrobků z nich do členských států
(83/129/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 235 této Smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu[1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru[2],
vzhledem k tomu, že Evropský parlament přijal usnesení o obchodu Společenství s produkty z tuleňů a zvláště s produkty z mláďat tuleňů grónských a čepcolů hřebenatých;
vzhledem k tomu, že v několika členských státech již existují dobrovolná či statutární opatření k omezení dovážení a uvádění na trh kůží z bělosrstých mláďat tuleňů grónskýcha z mláďat čepcolů hřebenatých(s modrými zády); že jeden členský stát již požaduje označování všech produktů z tuleňů;
vzhledem k tomu, že různé studie vedly k pochybám ohledně situace populací tuleňůgrónskýcha čepcolů hřebenatých,a zejména ohledně vlivu netradičního lovu na zachování a stav tuleňů grónských;
vzhledem k tomu, že využívání tuleňů a dalších druhů, v závislosti na jejich schopnosti vydržet stávající využívání a s náležitým ohledem na přírodní rovnováhu, je přirozeným a legitimním povoláním a v jistých oblastech světa je důležitou součástí tradičního způsobu života a hospodářství; že lov, jak je tradičně prováděn Inuity, nechává tulení mláďata nepoškozená, a proto je vhodné zajistit, aby zájmy Inuitů nebyly dotčeny;
vzhledem k tomu, že je žádoucí další sledování vědeckých aspektů a důsledků výběrového lovu mláďat tuleňů grónských a čepcolů hřebenatých; že do doby, než budou k dispozici výsledky tohoto sledování, by měla být přijata nebo zachována dočasná opatření v souladu s usnesením Rady a zástupců vlád členských států ze dne 5. ledna 1983[3];
vzhledem k tomu, že bylo zaznamenáno, že lov tuleních mláďat již byl v jisté míře omezen; že Rada požádala Komisi, aby v kontextu pokračujících vztahů se zúčastněnými zeměmi pokračovala v úsilí o nalezení řešení, díky kterým by nebyla omezení dovozu nezbytná;
vzhledem k tomu, že Rada znovu uváží danou situaci na základě zprávy, která bude Komisí předložena do 1. září 1983,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Členské státy přijmou nebo ponechají veškerá nezbytná opatření k zajištění toho, aby produkty uvedené na seznamu v příloze nebyly komerčně dováženy na jejich území.
2. Členské státy o těchto opatřeních neprodleně uvědomí Komisi.
Článek 2
Tato směrnice se použije ode dne 1. října 1983 a její použitelnost končí dnem 1. října 1985, nerozhodne-li Rada jinak na návrh Komise kvalifikovanou většinou, přičemž se vezme v úvahu zpráva předložená Komisí Radě do 1. září 1983.
Článek 3
Tato směrnice se použije pouze na produkty, které nejsou výsledkem tradičního lovu prováděného Inuity.
Článek 4
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Komise
ze dne 14. března 1983,
kterou se mění příloha směrnice Rady 79/117/EHS, kterou se zakazuje uvádění na trh a používání přípravků na ochranu rostlin obsahujících určité účinné látky
(83/131/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 79/117/EHS ze dne 21. prosince 1978, kterou se zakazuje uvádění na trh a používání přípravků na ochranu rostlin obsahujících určité účinné látky [1], a zejména na článek 6 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že pokrok ve vědeckých a technických poznatcích nezbytně vyžaduje určité změny přílohy směrnice 79/117/EHS;
vzhledem k tomu, že je žádoucí zrušit řadu dočasných odchylek od zákazů stanovených v uvedené směrnici, protože jsou nyní dostupné méně nebezpečné prostředky;
vzhledem k tomu, že všechny členské státy informovaly Komisi, že nemají v úmyslu nebo již nadále nehodlají těchto odchylek využít;
vzhledem k tomu, že je vhodné přidat do seznamu zakázaných účinných látek persistentní chlorovanou organickou sloučeninu kamfechlor, protože její použití může mít škodlivé účinky na zdraví lidí nebo zvířat nebo nepřijatelné nepříznivé účinky na životní prostředí; že Komise vedla konzultace s Vědeckým výborem pro pesticidy, pokud jde o tuto sloučeninu;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Stálého rostlinolékařského výboru,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Příloha směrnice 79/117/EHS se mění takto:
1. V části A "Sloučeniny rtuti":
a) v bodu 4 "Alkylsloučeniny rtuti" se znění písmene a) nahrazuje tímto:"Namáčení hlíz sadbových brambor";
b) v bodu 5 "Alkoxyalkyl a arylsloučeniny rtuti":
aa) se zrušuje písmeno a);
bb) se dosavadní písmena b), c) a d) označují jako a), b) a c).
2. V části B "Persistentní chlorované organické sloučeniny":
a) v bodu 1 "Aldrin" se znění písmene a) nahrazuje tímto: "Ošetření půdy proti lalokonoscům rodu Otiorhynchus ve školkách a na záhonech okrasných rostlin";
b) v bodu 4 "DDT" se zrušují písmena a), b), c) a e);
c) v bodu 7 "Heptachlor" se zrušuje znění ve sloupci 2;
d) do sloupce 1 se za bod 8 vkládá nový bod, který zní:
"9. Kamfechlor".
Článek 2
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. října 1984. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 28. března 1983,
kterou se vymezuje oblast působnosti čl.
14 odst.
1 písm. d) směrnice 77/388/EHS, pokud se jedná o osvobození některých druhů zboží od daně z přidané hodnoty při konečném dovozu
(83/181/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 99 a 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Shromáždění [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že v souladu s čl.
14 odst. 1 písm. d) směrnice Rady č.
77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu — Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně [4] osvobodí členské státy od daně konečný dovoz zboží, vztahuje-li se na ně osvobození od cla jiné, než jaké stanoví společný celní sazebník, nebo vztahovalo-li by se na ně takové osvobození, kdyby bylo dovezeno ze třetí země, aniž jsou dotčeny jiné předpisy Společenství a za podmínek, které členské státy samy stanoví mimo jiné k zamezení jakýchkoli možných daňových úniků, vyhýbání se daňovým povinnostem či zneužití daňového režimu;
vzhledem k tomu, že v souladu s čl. 14 odst. 2 uvedené směrnice má Komise předložit Radě návrhy směřující ke stanovení daňových pravidel Společenství, která upřesní rozsah osvobození od daně uvedených v odstavci 1 uvedeného článku, a prováděcích pravidel k nim;
vzhledem k tomu, že je žádoucí dosáhnout co nejširšího souladu mezi celními předpisy a předpisy pro daň z přidané hodnoty, avšak při uplatňování daňového systému je třeba přihlédnout k rozdílům v záměrech a struktuře mezi cly a daní z přidané hodnoty;
vzhledem k tomu, že odpovídá-li to cílům harmonizace daní, měla by být pro dovoz ze třetích zemí stanovena jiná úprava daně z přidané hodnoty než pro dovoz z ostatních členských států; že osvobození od daně při dovozu mohou být poskytnuta pouze tehdy, jestliže nemohou ohrozit podmínky hospodářské soutěže na společném trhu;
vzhledem k tomu, že některá osvobození od daně uplatňovaná v současné době členskými státy vyplývají z dohod se třetími zeměmi nebo s jinými členskými státy, které se s ohledem na svůj předmět týkají pouze signatářského členského státu; že není účelné vymezovat na úrovni Společenství podmínky pro poskytnutí těchto osvobození; že postačí oprávnit dotyčné členské státy, aby je zachovaly,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Tato směrnice vymezuje rozsah osvobození od daně z přidané hodnoty uvedených v čl. 14 odst. 1 písm. d) směrnice 77/388/EHS a stanoví prováděcí pravidla podle čl. 14 odst. 2 zmíněné směrnice. V souladu s uvedeným článkem uplatňují členské státy osvobození od daně stanovená v této směrnici za podmínek, které samy stanoví k zajištění správného a jednoznačného uplatňování těchto osvobození a k zamezení jakýchkoli možných daňových úniků, vyhýbání se daňovým povinnostem či zneužití daňového režimu.
2. Pro účely této směrnice se
a) "dovozem" rozumí dovoz zboží vymezený v článku 7 směrnice 77/388/EHS a jeho propuštění do volného oběhu po uplatnění některého z režimů uvedených v čl. 16 odst. 1 bodu A uvedené směrnice nebo režimu dočasného použití nebo tranzitu;
b) "osobním majetkem" rozumí věci určené k osobnímu užívání osoby nebo pro potřeby její domácnosti.
Osobní majetek tvoří zejména:
- vybavení domácnosti,
- jízdní kola a motocykly, osobní motorová vozidla a jejich přívěsy, obytné přívěsy, rekreační lodě a rekreační letadla.
Osobní majetek tvoří rovněž domácí zásoby odpovídající běžnému zásobení rodiny, zvířata v zájmovém chovu a jezdecká zvířata.
Osobní majetek nesmí povahou ani množstvím svědčit o obchodním záměru ani být určen k výkonu hospodářské činnosti ve smyslu článku 4 směrnice 77/388/EHS.
Nicméně přenosné nástroje a přístroje potřebné k výkonu povolání dané osoby se rovněž považují za její osobní majetek.
c) "vybavením domácnosti" rozumí ošacení, bytový textil a nábytek a další bytové vybavení určené k osobnímu užívání osoby nebo pro potřeby její domácnosti;
d) "alkoholickými výrobky" rozumí výrobky (pivo, víno, aperitivy vyrobené z vína nebo alkoholu, destiláty, likéry nebo lihoviny atd.) spadající pod čísla 22.03 až 22.09 společného celního sazebníku;
e) "Společenstvím" rozumí území členských států, na které se vztahuje směrnice 77/388/EHS.
HLAVA I
DOVOZ OSOBNÍHO MAJETKU FYZICKÝMI OSOBAMI ZE ZEMÍ MIMO SPOLEČENSTVÍ
Kapitola I
Osobní majetek fyzických osob dovážený při přenesení jejich obvyklého místa pobytu ze třetí země do společenství
Článek 2
Za podmínek uvedených v článcích 3 až 10 je od daně z přidané hodnoty při dovozu osvobozen osobní majetek fyzických osob dovážený při přenesení jejich obvyklého místa pobytu ze země mimo Společenství do některého členského státu Společenství.
Článek 3
Osobní majetek je osvobozen od daně, jestliže
a) byl, s výjimkou zvláštních případů odůvodněných okolnostmi, v držení osoby a jedná-li se o nespotřebitelné věci, byl užíván v místě bývalého obvyklého místa pobytu nejméně šest měsíců přede dnem, ke kterému ukončil obvyklý pobyt mimo Společenství;
b) je v novém obvyklém místě pobytu určen ke stejnému účelu užívání.
Členské státy navíc mohou vázat jeho osvobození od daně na podmínku, že z něj bylo v zemi původu nebo v zemi odeslání vybráno obvyklé clo a/nebo daň.
Článek 4
Osvobození od daně může být poskytnuto pouze osobám, které měly místo obvyklého pobytu mimo Společenství nepřetržitě po dobu nejméně dvanácti měsíců.
Příslušné orgány však mohou přiznat odchylku od pravidla uvedeného v prvním pododstavci za podmínky, že osoba prokáže, že měla v úmyslu zdržovat se mimo Společenství po dobu nejméně dvanácti měsíců.
Článek 5
Od daně nejsou osvobozeny
a) alkoholické výrobky,
b) tabák a tabákové výrobky,
c) užitkové dopravní prostředky,
d) předměty použitelné při výkonu povolání jiné než přenosné nástroje a přístroje potřebné k výkonu povolání.
Od daně rovněž nemusí být osvobozeny dopravní prostředky určené ke smíšenému užívání pro obchodní nebo profesionální účely.
Článek 6
S výjimkou zvláštních okolností je osobní majetek osvobozen od daně, pokud je trvale dovezen ve lhůtě dvanácti měsíců ode dne, ke kterému osoba zahájila obvyklý pobyt ve členském státě dovozu.
Osobní majetek může být ve lhůtě uvedené v předchozím pododstavci dovezen najednou nebo postupně.
Článek 7
1. Až do uplynutí lhůty dvanácti měsíců ode dne přijetí celního prohlášení ke konečnému dovozu nesmí být osobní majetek osvobozený od daně vypůjčen, zastaven, pronajat nebo převeden za úplatu nebo bezúplatně, aniž by o tom byly příslušné orgány předem informovány.
2. Při výpůjčce, zástavě, nájmu nebo převodu uskutečněném před uplynutím lhůty uvedené v odstavci 1 bude na dotyčný majetek uplatněna daň z přidané hodnoty podle sazby platné ke dni výpůjčky, zástavy, nájmu nebo převodu podle druhu a na základě hodnoty, kterou příslušné orgány k tomuto dni zjistí nebo stanoví.
Článek 8
Odchylně od čl. 6 prvního pododstavce lze osobní majetek osvobodit od daně i tehdy, byl-li trvale dovezen přede dnem, kdy osoba zahájila obvyklý pobyt v členském státě dovozu, pokud osoba prohlásí, že zde obvyklý pobyt skutečně zahájí do šesti měsíců.
Toto prohlášení je spojeno s poskytnutím jistoty, jejíž formu a výši stanoví příslušné orgány.
2. Použije-li se odstavce 1, počítá se lhůta uvedená v článku 3 ode dne dovozu osobního majetku do daného členského státu.
Článek 9
1. Jestliže osoba z důvodů vyplývajících z jejího povolání opustila zemi mimo Společenství, kde měla místo obvyklého pobytu, aniž má současně obvyklé místo pobytu na území některého členského státu, ale hodlá je zde později mít, mohou příslušné orgány osvobodit od daně osobní majetek, který osoba za tímto účelem na uvedené území přesune.
2. Osobní majetek uvedený v odstavci 1 je osvobozen od daně za podmínek uvedených v článcích 2 až 7, přičemž
a) lhůty uvedené v čl. 3 písm. a) a čl. 6 prvním pododstavci se počítají ode dne dovozu;
b) lhůta uvedená v čl. 7 odst. 1 se počítá ode dne zahájení obvyklého pobytu osoby na území některého členského státu.
3. Osobní majetek je osvobozen od daně za podmínky, že osoba prohlásí, že bude skutečně mít obvyklé místo pobytu na území některého členského státu ve lhůtě, kterou stanoví příslušné orgány podle okolností.
Tyto orgány mohou vyžadovat, aby bylo prohlášení spojeno s poskytnutím jistoty, jehož formu a výši stanoví.
Článek 10
Příslušné orgány se mohou odchýlit od čl. 3 písm. a) a b), čl. 5 písm. c) a d) a článku 7, je-li osoba nucena přenést své obvyklé místo pobytu ze země mimo Společenství na území některého členského státu v důsledku mimořádných politických okolností.
Kapitola II
Zboží dovážené při příležitosti sňatku
Článek 11
1. Za podmínek uvedených v článcích 12 až 15 je osvobozena od daně výbava a vybavení domácnosti, včetně nového, osoby, která při příležitosti sňatku přenáší své obvyklé místo pobytu ze země mimo Společenství na území některého členského státu.
2. Od daně jsou osvobozeny rovněž dary obvykle darované při příležitosti sňatku, které jsou osobě splňující podmínky uvedené v odstavci 1 zaslány osobami s obvyklým místem pobytu v zemi mimo Společenství.
Osvobození od daně se vztahuje na dary, jejichž jednotková hodnota nepřesahuje 200 ECU.
Členské státy však mohou udělit osvobození od daně na více než 200 ECU, pokud hodnota žádného daru osvobozeného od daně nepřesahuje 1000 ECU.
3. Členský stát může vázat osvobození zboží uvedeného v odstavci 1 od daně na podmínku, že z něj bylo v zemi původu nebo v zemi odeslání vybráno obvyklé clo a/nebo daň.
Článek 12
Od daně je osvobozeno zboží uvedené v článku 11 pouze osobě, která
a) měla obvyklé místo pobytu mimo Společenství nepřetržitě po dobu nejméně dvanácti měsíců.
Z tohoto pravidla však lze povolit výjimku za podmínky, že tato osoba prokáže, že měla v úmyslu pobývat mimo Společenství po dobu nejméně dvanácti měsíců,
b) předloží doklad o uzavření sňatku.
Článek 13
Od daně nejsou osvobozeny alkoholické výrobky, tabák a tabákové výrobky.
Článek 14
1. Kromě výjimečných okolností je zboží trvale dovezené osvobozeno od daně
- nejdříve dva měsíce před předpokládaným dnem sňatku. V tomto případě je osvobození od daně podmíněno poskytnutím přiměřené jistoty, jehož formu a výši stanoví příslušné orgány, a
- nejpozději čtyři měsíce po dni sňatku.
2. Zboží uvedené v článku 11 může být ve lhůtě uvedené v odstavci 1 dovezeno najednou nebo postupně.
Článek 15
1. Až do uplynutí lhůty dvanácti měsíců ode dne přijetí celního prohlášení ke konečnému dovozu nelze osobní majetek vypůjčit, zastavit, pronajmout nebo převést za úplatu nebo bezúplatně, aniž by o tom byly příslušné orgány předem informovány.
2. Při výpůjčce, zástavě, nájmu nebo převedení uskutečněném před uplynutím lhůty uvedené v odstavci 1 se na dotyčný majetek uplatní daň z přidané hodnoty podle sazby platné ke dni výpůjčky, zástavy, nájmu nebo převedení podle druhu a na základě hodnoty, kterou příslušné orgány k tomuto dni zjistí nebo stanoví.
kapitola III
Osobní majetek nabytý děděním
Článek 16
Za podmínek uvedených v článcích 17 až 19 je osvobozen od daně osobní majetek, který fyzická osoba s obvyklým místem pobytu v některém členském státě nabyla děděním ze zákona nebo ze závěti.
Článek 17
Od daně nejsou osvobozeny
a) alkoholické výrobky,
b) tabák a tabákové výrobky,
c) užitkové dopravní prostředky,
d) předměty použitelné při výkonu povolání jiné než přenosné nástroje a přístroje, které byly nezbytné k výkonu povolání zesnulého,
e) zásoby surovin, hotových výrobků a polotovarů,
f) živý inventář a zásoby zemědělských produktů přesahující množství odpovídající běžnému zásobení rodiny.
Článek 18
1. Osobní majetek je osvobozen od daně, je-li trvale dovezen ve lhůtě dvou let ode dne nabytí dědických práv k tomuto majetku (konečného rozhodnutí o pozůstalosti).
Z důvodu zvláštních okolností však mohou příslušné orgány tuto lhůtu prodloužit.
2. Osobní majetek může být ve lhůtě uvedené v odstavci 1 dovezen najednou nebo postupně.
Článek 19
Ustanovení článků 16 až 18 se použijí přiměřeně na osobní majetek nabytý děděním ze závěti právnickými osobami usazenými na území některého členského státu, které vykonávají nevýdělečnou činnost.
HLAVA II
VÝBAVA, STUDIJNÍ POTŘEBY A VYBAVENÍ DOMÁCNOSTI ŽÁKŮ NEBO STUDENTŮ
Článek 20
1. Od daně jsou osvobozeny výbava, studijní potřeby a užitkové vybavení domácnosti tvořící obvyklé zařízení studentského pokoje, které patří žákům nebo studentům přijíždějícím k pobytu v některém členském státě za účelem studia a které jsou určeny k jejich osobnímu užívání po dobu jejich studia.
2. Pro účely tohoto článku se rozumí:
a) "žákem nebo studentem" osoba řádně zapsaná ve vzdělávacím zařízení, aby zde mohla v denním studiu navštěvovat pořádanou výuku;
b) "výbavou" prádlo, bytový textil a ošacení, včetně nového;
c) "studijními potřebami" předměty, nástroje přístroje (včetně kalkulátorů a psacích strojů) obvykle používané žáky nebo studenty při studiu.
Článek 21
Osvobození od daně se poskytuje nejméně jednou za školní rok.
HLAVA III
DOVOZ ZBOŽÍ NEPATRNÉ HODNOTY
Článek 22
Členské státy mohou osvobodit od daně dovoz zboží, jehož úhrnná hodnota nepřesahuje 22 ECU.
Článek 23
Od daně nejsou osvobozeny
a) alkoholické výrobky,
b) parfémy a toaletní vody,
c) tabák a tabákové výrobky.
HLAVA IV
INVESTIČNÍ MAJETEK A OSTATNÍ ZAŘÍZENÍ DOVÁŽENÉ PŘI PŘEMÍSTĚNÍ ČINNOSTI
Článek 24
1. Aniž jsou dotčena opatření platná v členských státech v oblasti průmyslové a obchodní politiky, mohou členské státy za podmínek uvedených v článcích 25 až 28 osvobodit od daně investiční majetek a ostatní zařízení podniku, který ukončil svou činnost v zemi odeslání, aby v členském státě, do nějž je zboží dováženo, vykonával původní činnost a který v souladu s čl. 22 odst. 1 směrnice 77/388/EHS oznámil příslušným orgánům členského státu dovozu zahájení této činnosti.
Při přemístění zemědělského podniku je osvobozen od daně rovněž jeho živý inventář.
2. Pro účely odstavce 1 se
- "činností" rozumí hospodářská činnost ve smyslu článku 4 směrnice 77/388/EHS,
- "podnikem" rozumí samostatná hospodářská jednotka výroby nebo služeb.
Článek 25
1. Od daně je podle článku 24 osvobozen investiční majetek a ostatní zařízení podniku, které
a) s výjimkou zvláštních případů odůvodněných okolnostmi bylo do ukončení činnosti podniku v zemi odeslání skutečně používáno v podniku po dobu nejméně dvanácti měsíců;
b) je po přemístění určeno ke stejnému účelu;
c) je určeno k činnosti, která není osvobozena od daně podle článku 13 směrnice 77/388/EHS;
d) odpovídá druhu a významu daného podniku.
2. Členské státy však mohou osvobodit od daně investiční majetek a ostatní zařízení dovezené z jiného členského státu charitativními nebo dobročinnými organizacemi při přemístění jejich sídla do členského státu dovozu.
Osvobození od daně však lze poskytnout pouze za podmínky, že daný investiční majetek a ostatní zařízení nebylo v době, kdy bylo nabyto, osvobozeno od daně na základě čl. 15 odst. 12 směrnice 77/388/EHS.
3. Až do vstupu společných pravidel zmíněných v čl. 17 odst. 6 prvním pododstavci směrnice 77/388/EHS v platnost mohou členské státy zcela nebo zčásti vyloučit z osvobození od daně investiční majetek, pokud na něj použily druhý pododstavec uvedeného odstavce.
Článek 26
Od daně není osvobozen investiční majetek a ostatní zařízení podniku usazeného mimo Společenství dovážený z důvodů splynutí nebo sloučení s podnikem usazeným ve Společenství, aniž se jedná o vytvoření nové činnosti.
Článek 27
Od daně nejsou osvobozeny
a) dopravní prostředky, které neslouží k výrobním účelům nebo k poskytování služeb,
b) zásoby všeho druhu určené k lidské spotřebě nebo ke krmení zvířat,
c) paliva a zásoby surovin, hotových výrobků a polotovarů,
d) dobytek, který je vlastnictvím obchodníků s dobytkem.
Článek 28
S výjimkou zvláštních případů odůvodněných okolnostmi je od daně osvobozen jen investiční majetek a ostatní zařízení uvedené v článku 24 dovezené ve lhůtě dvanácti měsíců ode dne ukončení činnosti podniku v zemi odeslání.
HLAVA V
DOVOZY NĚKTERÝCH ZEMĚDĚLSKÝCH PRODUKTŮ URČENÝCH K VYUŽITÍ V ZEMĚDĚLSTVÍ
Kapitola I
Produkty zemědělcŭ ze společenství pocházející z pozemkŭ nacházejících se v jiném státě než členský stát dovozu
Článek 29
1. Za podmínek uvedených v článcích 30 a 31 jsou osvobozeny od daně produkty zemědělské, chovatelské, včelařské, zahradnické a lesnické, které pocházejí z pozemků ležících v zemi v bezprostřední blízkosti území členského státu dovozu a obhospodařovaných zemědělci, jejichž sídlo podniku se nachází ve členském státě dovozu v bezprostřední blízkosti dané země.
2. Pro výrobky živočišného původu se odstavce 1 použije tehdy, jestliže pocházejí ze zvířat, která byla odchována, získána nebo dovezena v souladu s obecnou daňovou úpravou ve členském státě dovozu.
3. Od daně jsou osvobozeni čistokrevní koně staří nejvýše šest měsíců narození mimo členský stát dovozu ze zvířete, které bylo v tomto státě pokryto a poté dočasně vyvezeno k porodu.
Článek 30
Od daně jsou osvobozeny pouze produkty, které prošly pouze ošetřením běžným po sklizni nebo produkci.
Článek 31
Od daně jsou osvobozeny pouze produkty dovážené zemědělcem nebo na jeho účet.
Článek 32
Tato kapitola se použije přiměřeně na produkty rybolovu nebo rybářství provozovaného na hraničních jezerech a vodních tocích členského státu dovozu rybáři usazenými v členském státě dovozu a úlovky lovců usazenými v členském státě dovozu na těchto jezerech a vodních tocích.
Kapitola II
Semena, hnojivo a produkty k pěstování rostlin a obdělávání pŭdy
Článek 33
Za podmínek uvedených v článku 34 jsou od daně osvobozena semena, hnojiva a produkty k pěstování rostlin a obdělávání půdy určené pro pozemky nacházející se v některém členském státě v bezprostřední blízkosti země mimo Společenství nebo jiného členského státu a obhospodařované zemědělci, jejichž sídlo podniku se nachází na území uvedené země mimo Společenství nebo členského státu v bezprostřední blízkosti území členského státu dovozu.
Článek 34
1. Od daně jsou osvobozena pouze semena, hnojivo a jiné produkty v množství nezbytném k obhospodařování pozemků.
2. Od daně jsou osvobozena pouze semena, hnojivo a jiné produkty dovážené do členského státu dovozu zemědělcem nebo na jeho účet.
3. Osvobození od daně mohou členské státy podmínit vzájemností.
HLAVA VI
DOVOZ LÉČEBNÝCH LÁTEK, LÉČIV, LABORATORNÍCH ZVÍŘAT A BIOLOGICKÝCH NEBO CHEMICKÝCH LÁTEK
Kapitola I
Laboratorní zvířata a biologické nebo chemické látky určené k výzkumu
Článek 35
1. Od daně jsou osvobozena
a) zvířata speciálně připravená a bezúplatně zaslaná pro laboratorní účely,
b) biologické nebo chemické látky
- dovážené bezúplatně z území jiného členského státu, nebo
- dovážené ze zemí mimo Společenství v mezích a za podmínek stanovených v čl. 60 odst.
1 písm. b) nařízení Rady (EHS) č.
918/83 ze dne 28. března 1983 o systému Společenství pro osvobození od cla [5].
2. Od daně jsou osvobozena pouze zvířata a biologické nebo chemické látky uvedené v odstavci 1 určené pro
- veřejná nebo veřejně prospěšná zařízení, jejichž hlavní činností je vzdělávání nebo vědecký výzkum, nebo pro útvary veřejných nebo veřejně prospěšných zařízení, jejichž hlavní činností je vzdělávání nebo vědecký výzkum, nebo
- soukromá zařízení, jejichž hlavní činností je vzdělávání nebo vědecký výzkum, kterým příslušné orgány členských států povolily přijímat tyto předměty s osvobozením od daně.
Kapitola II
Léčebné látky lidského pŭvodu a činidla k určování krevní skupiny a tkání
Článek 36
1. Aniž jsou dotčena osvobození podle čl. 14 odst. 1 písm. a) směrnice 77/388/EHS a za podmínek uvedených v článku 37 jsou od daně osvobozeny
a) léčebné látky lidského původu,
b) činidla k určování krevní skupiny,
c) činidla k určování tkání.
2. Pro účely odstavce 1 se rozumí
- "léčebnými látkami lidského původu" lidská krev a její deriváty (úplná lidská krev, sušená lidská krevní plazma, lidský albumin a stálé roztoky lidských plazmatických proteinů, lidský imunoglobulin a lidský fibrinogen),
- "činidly k určování krevní skupiny" veškerá činidla lidského, zvířecího, rostlinného nebo jiného původu, určená k určování krevní skupiny a neslučitelnosti krevní skupiny,
- "činidly k určování tkání" veškerá činidla lidského, zvířecího, rostlinného nebo jiného původu určená k určování lidských tkání.
Článek 37
Od daně je osvobozeno pouze zboží, které je
a) určeno subjektům nebo laboratořím schváleným příslušnými orgány, aby je používaly výlučně k lékařským nebo vědeckým účelům s vyloučením jakéhokoli obchodního účelu;
b) doprovázeno osvědčením o jeho totožnosti vydaným příslušným orgánem v zemi odeslání;
c) uloženy v nádobách opatřených zvláštním identifikačním štítkem.
Článek 38
Od daně jsou rovněž osvobozeny speciální nádoby nezbytné k přepravě léčebných látek lidského původu, činidel k určování krevní skupiny nebo tkání, rozpouštědel a příslušenství nezbytných k jejich užití, které mohou zásilky případně obsahovat.
Kapitola III
Farmaceutické výrobky používané při mezinárodních sportovních událostech
Článek 39
Od daně jsou osvobozeny farmaceutické výrobky humánní nebo veterinární medicíny určené pro osoby nebo zvířata účastnící se mezinárodních sportovních událostí v množství a druhu potřebném k uspokojování jejich potřeb při jejich pobytu v členském státě dovozu.
HLAVA VII
ZBOŽÍ URČENÉ CHARITATIVNÍM NEBO DOBROČINNÝM ORGANIZACÍM
Článek 40
Členské státy mohou omezit množství nebo hodnotu zboží uvedeného v článcích 41 až 55, aby zabránily zneužití nebo závažnějšímu narušení hospodářské soutěže.
Kapitola I
Zboží dovážené pro uskutečnění obecných záměrŭ
Článek 41
1. Za podmínek uvedených v článcích 42 až 44 jsou od daně osvobozeny
a) bezúplatně nabyté základní životní potřeby dovážené státními nebo jinými charitativními nebo dobročinnými organizacemi schválenými příslušnými orgány, aby byly bezplatně rozděleny potřebným osobám;
b) zboží všeho druhu zasílané zdarma osobou nebo organizací usazenou v jiné zemi než ve členském státě dovozu bez jakéhokoli obchodního záměru z jejich strany státním nebo jiným charitativním nebo dobročinným organizacím schváleným příslušnými orgány, které má být použito při příležitostných dobročinných akcích k získání peněžních prostředků pro potřebné osoby;
c) kancelářské zařízení kancelářské potřeby zasílané zdarma osobou nebo organizací usazenou v jiné zemi než ve členském státě dovozu bez jakéhokoli obchodního záměru z jejich strany charitativním nebo dobročinným organizacím schváleným příslušnými orgány, aby je používaly výhradně k zabezpečení své činnosti a k uskutečňování dobročinných cílů, které sledují.
2. "Základními životními potřebami" ve smyslu odst. 1 písm. a) se rozumí zboží potřebné k uspokojení bezprostředních potřeb osob, např. potraviny, léky, ošacení a přikrývky.
Článek 42
Od daně nejsou osvobozeny:
a) alkoholické výrobky,
b) tabák a tabákové výrobky,
c) káva a čaj,
d) motorová vozidla s výjimkou sanitních vozidel.
Článek 43
Od daně je osvobozeno zboží pouze těm organizacím, jejichž účetnictví umožňuje příslušným orgánům kontrolu jejich operací a které skýtají veškeré potřebné záruky.
Článek 44
1. Zboží uvedené v článku 41 nesmí organizace, které bylo osvobození od daně poskytnuto, vypůjčit, pronajmout nebo převést za úplatu nebo bezúplatně k účelům jiným než uvedeným v odst. 1 písm. a) a b) uvedeného článku, aniž by o tom byly příslušné orgány předem informovány.
2. Při výpůjčce, nájmu nebo převedení ve prospěch organizace, které se zboží osvobozuje od daně podle článků 41 a 43, zůstává osvobození od daně zachováno, je-li zboží používáno k účelům, pro které se osvobozuje od daně.
V ostatních případech je při výpůjčce, nájmu nebo převedení třeba předem odvést daň z přidané hodnoty podle sazby platné ke dni výpůjčky, nájmu nebo převedení podle druhu zboží a na základě hodnoty, kterou příslušné orgány k tomuto dni zjistí nebo stanoví.
Článek 45
1. Organizace uvedené v článku 41, které již nesplňují podmínky pro nárok na osvobození od daně nebo které hodlají používat zboží osvobozené od daně pro jiné účely, než které stanoví uvedený článek, jsou povinny o tom informovat příslušné orgány.
2. Zboží zůstávající v držení organizací, které nesplňují podmínky pro nárok na osvobození od daně, podléhá dani z přidané hodnoty při dovozu podle sazby platné ke dni, kdy přestalo splňovat uvedené podmínky, podle druhu a na základě hodnoty, kterou příslušné orgány k tomuto dni zjistí nebo stanoví.
3. Zboží použité organizací, která uplatnila nárok na osvobození od daně, pro jiné účely, než které jsou uvedeny v článku 41, podléhá dani z přidané hodnoty při dovozu podle sazby platné ke dni, kdy přestalo splňovat uvedené podmínky, podle druhu a na základě hodnoty, kterou příslušné orgány k tomuto dni zjistí nebo stanoví.
Kapitola II
Zboží dovážené ve prospěch zdravotně postižených osob
Článek 46
1. Od daně je osvobozeno zboží, které je speciálně přizpůsobeno pro vzdělávání, zaměstnávání a sociální rozvoj nevidomých a jiných tělesně či duševně postižených osob,
a) jestliže je dováženo institucemi nebo organizacemi, jejichž hlavní činností je vzdělávání zdravotně postižených osob nebo pomoc zdravotně postiženým osobám, pokud jim příslušné orgány členských států povolily přijímat toto zboží s osvobozením od daně, a
b) jestliže je poskytnuto těmto institucím nebo organizacím bezúplatně a bez jakéhokoli obchodního záměru dárce.
2. Od daně jsou osvobozeny náhradní díly, části a zvláštní příslušenství uvedeného zboží, nářadí používané k údržbě, zkoušení, seřízení nebo opravě tohoto zboží, dovážené současně s tímto zbožím nebo dovážené později, je-li možno zjistit, že jsouurčeny pro zboží již dříve osvobozené od daně, anebo které by mohlo být osvobozeno od daně v okamžiku, kdy je uplatňován nárok na osvobození příslušných náhradních dílů, částí, zvláštního příslušenství nebo nářadí od daně.
3. Zboží osvobozené od daně nesmí být použito pro jiné účely než pro vzdělávání, zaměstnávání a sociální rozvoj nevidomých a jiných zdravotně postižených osob.
Článek 47
1. Zboží osvobozené od daně mohou přijímající instituce nebo organizace vypůjčit, pronajmout nebo převést za úplatu i bezúplatně, avšak nikoli za účelem zisku, ve prospěch osob uvedených v článku 46, o něž pečují, aniž by z tohoto zboží musely odvést daň z přidané hodnoty při dovozu.
2. Výpůjčku, nájem nebo převedení nelze uskutečnit za jiných podmínek, než které jsou stanoveny v odstavci 1, aniž by o tom byly příslušné orgány předem informovány.
Je-li zboží vypůjčeno, pronajato nebo převedeno ve prospěch instituce nebo organizace, která oprávněna využívat osvobození zboží od daně při dovozu, zůstává osvobození od daně zachováno, je-li zboží používáno k účelům, pro které se osvobozuje od daně.
V ostatních případech je při výpůjčce, nájmu nebo převedení třeba předem odvést daň z přidané hodnoty podle sazby platné ke dni výpůjčky, nájmu nebo převedení podle druhu zboží a na základě hodnoty, kterou příslušné orgány k tomuto dni zjistí nebo stanoví.
Článek 48
1. Instituce a organizace uvedené v článku 46, které již nesplňují podmínky pro nárok na osvobození od daně nebo které hodlají používat zboží osvobozené od daně pro jiné účely, než které stanoví uvedený článek, jsou povinny o tom informovat příslušné orgány.
2. Zboží zůstávající v držení institucí nebo organizací, které nesplňují podmínky pro nárok na osvobození od daně, podléhá dani z přidané hodnoty při dovozu podle sazby platné ke dni, kdy přestalo splňovat uvedené podmínky, podle druhu a na základě hodnoty, kterou příslušné orgány k tomuto dni zjistí nebo stanoví.
3. Zboží použité institucí nebo organizací, která uplatnila nárok na osvobození od daně, pro jiné účely, než které jsou uvedeny v článku 46, podléhá dani z přidané hodnoty při dovozu podle sazby platné ke dni, kdy bylo použito k jiným účelům, podle druhu a na základě hodnoty, kterou příslušné orgány k tomuto dni zjistí nebo stanoví.
Kapitola III
Zboží dovážené ve prospěch obětí katastrof
Článek 49
1. Za podmínek uvedených v článcích 50 až 55 je osvobozeno od daně zboží dovážené státními nebo jinými charitativními nebo dobročinnými organizacemi schválenými příslušnými orgány, které má být
a) bezplatně rozděleno obětem katastrof, které postihly území jednoho nebo několika členských států;
b) dáno zdarma k dispozici obětem katastrof s tím, že nadále zůstává ve vlastnictví dotyčného subjektu.
2. Od daně je za stejných podmínek jako zboží uvedené v odstavci 1 osvobozeno zboží dovážené záchrannými jednotkami, které je určeno k uspokojování jejich potřeb po dobu záchranných prací.
Článek 50
Od daně není osvobozen materiál a zařízení určené k opětovné výstavbě na postiženém území.
Článek 51
O osvobození zboží od daně musí rozhodnout Komise na žádost jednoho nebo několika dotčených členských států ve zkráceném řízení zahrnujícím konzultaci s ostatními členskými státy.
Je-li to nezbytné, stanoví rozhodnutí rozsah a prováděcí podmínky osvobození od daně.
Až do oznámení rozhodnutí Komise mohou členské státy postižené katastrofou povolit dovoz zboží k účelům uvedeným v článku 49 s pozastavením odpovídající daně z přidané hodnoty při dovozu, pokud se je dovážející organizace zaváže odvést, nebude-li osvobození od daně poskytnuto.
Článek 52
Od daně je osvobozeno zboží pouze těm organizacím, jejichž účetnictví umožňuje příslušným orgánům kontrolu jejich operací a které skýtají veškeré potřebné záruky.
Článek 53
1. Zboží uvedené v čl. 49 odst. 1 nesmí organizace, které bylo osvobození od daně poskytnuto, vypůjčit, pronajmout nebo převést za úplatu nebo bezúplatně za podmínek jiných než uvedených ve zmíněném článku, aniž by o tom byly příslušné orgány předem informovány.
2. Při výpůjčce, nájmu nebo převedení ve prospěch organizace, které se zboží osvobozuje od daně podle článku 49, zůstává osvobození od daně zachováno, je-li zboží používáno k účelům, pro které se osvobozuje od daně.
V ostatních případech je při výpůjčce, nájmu nebo převedení třeba předem odvést daň z přidané hodnoty podle sazby platné ke dni výpůjčky, nájmu nebo převedení podle druhu zboží a na základě hodnoty, kterou příslušné orgány k tomuto dni zjistí nebo stanoví.
Článek 54
1. Zboží uvedené v čl. 49 odst. 1 písm. b) nelze po ukončení jeho užívání oběťmi katastrof vypůjčit, pronajmout nebo převést za úplatu nebo bezúplatně, aniž by o tom byly příslušné orgány předem informovány.
2. Je-li zboží vypůjčeno, pronajato nebo převedeno ve prospěch organizace, kterému se zboží osvobozuje od daně podle článku 49, případně podle čl. 41 odst. 1 písm. a), zůstává osvobození od daně zachováno, je-li zboží používáno k účelům, pro které se osvobozuje od daně.
V ostatních případech je při výpůjčce, nájmu nebo převedení třeba předem odvést daň z přidané hodnoty podle sazby platné ke dni výpůjčky, nájmu nebo převedení podle druhu zboží a na základě hodnoty, kterou příslušné orgány k tomuto dni zjistí nebo stanoví.
Článek 55
1. Organizace uvedené v článku 49, které již nesplňují podmínky pro nárok na osvobození od daně nebo které hodlají používat zboží osvobozené od daně pro jiné účely, než které stanoví uvedený článek, jsou povinny o tom informovat příslušné orgány.
2. Je-li zboží zůstávající v držení organizací, které nesplňují podmínky pro nárok na osvobození od daně, převedeno ve prospěch organizace, které se zboží osvobozuje od daně podle této kapitoly, nebo případně ve prospěch organizace, které se zboží osvobozuje od daně podle čl. 41 odst. 1 písm. a), zůstává osvobození od daně zachováno, je-li zboží používáno k účelům, pro které se osvobozuje od daně. V ostatních případech podléhá toto zboží dani z přidané hodnoty při dovozu podle sazby platné ke dni, kdy přestalo splňovat uvedené podmínky, podle druhu a na základě hodnoty, kterou příslušné orgány k tomuto dni zjistí nebo stanoví.
3. Zboží použité organizací, která uplatnila nárok na osvobození od daně, pro jiné účely, než které jsou uvedeny v článku 49, podléhá dani z přidané hodnoty při dovozu podle sazby platné ke dni, kdy bylo použito pro jiné účely, podle druhu a na základě hodnoty, kterou příslušné orgány k tomuto dni zjistí nebo stanoví.
HLAVA VIII
DOVOZY V RÁMCI MEZINÁRODNÍCH VZTAHŮ
Kapitola I
Čestná vyznamenání a ceny
Článek 56
Poskytne-li dotčená osoba příslušným orgánům uspokojivé odůvodnění a nejedná-li se o dovoz obchodní povahy, jsou od daně osvobozeny
a) vyznamenání udělená vládami země jiné než členského státu dovozu osobám, které mají obvyklé místo pobytu v členském státě dovozu;
b) poháry, medaile a podobné předměty v zásadě symbolické povahy, jež byly osobám, které mají obvyklé místo pobytu v členském státě dovozu, uděleny v zemi jiné než členském státě dovozu jako pocta za jejich činnosti v oblasti umění, vědy, sportu, veřejných služeb nebo jako uznání za zásluhy u příležitosti zvláštní události a které dovážejí tyto osoby;
c) poháry, medaile a podobné předměty v zásadě symbolické povahy, které darovaly orgány nebo osoby usazené v zemi jiné než členském státě dovozu, aby byly na území členského státu dovozu uděleny ke stejným účelům, jaké jsou uvedeny v písmenu b).
Kapitola II
Dary obdržené v rámci mezinárodních vztahŭ
Článek 57
Aniž jsou případně dotčeny předpisy o mezinárodním cestovním styku, je za podmínek uvedených v článcích 58 a 59 osvobozeno od daně zboží
a) dovezené osobami, které vykonaly oficiální návštěvu v zemích jiných, než ve které mají obvyklé místo pobytu, a které je při této příležitosti obdržely darem od hostitelských úřadů;
b) dovezené osobami, které přijíždějí do členského státu dovozu na oficiální návštěvu a které je při této příležitosti hodlají odevzdat darem hostitelským úřadům;
c) zasílané jako dary vyjadřující projev přátelství nebo dobré vůle úředními orgány, orgány samosprávy nebo sdruženími provozujícími veřejně prospěšnou činnost, které se nacházejí v zemi jiné než ve členském státě dovozu, úředním orgánům, orgánům samosprávy nebo sdružením provozujícím veřejně prospěšnou činnost, kterým příslušné orgány povolily přijímat toto zboží s osvobozením od daně a které se nacházejí v členském státě dovozu.
Článek 58
Od daně nejsou osvobozeny alkoholické nápoje, tabák a tabákové výrobky.
Článek 59
Od daně je osvobozeno zboží, jestliže
- k darování zboží dochází jednorázově,
- zboží svou povahou, hodnotou ani množstvím nesvědčí o obchodním záměru, a
- zboží nebude použito k obchodním účelům.
Kapitola III
Zboží určené k užívání panovníky a hlavami státŭ
Článek 60
Od daně jsou osvobozeny v mezích a za podmínek stanovených příslušnými orgány
a) dary vládnoucím panovníkům a hlavám států;
b) zboží určené k užívání nebo spotřebě vládnoucími panovníky a hlavami států jiného státu nebo jejich oficiálními zástupci během oficiální návštěvy v členském státě dovozu.
Toto osvobození od daně však může členský stát dovozu podmínit vzájemností.
Ustanovení předchozího pododstavce se vztahuje rovněž na osoby, které na mezinárodní úrovni požívají obdobné výsady jako vládnoucí panovník nebo hlava státu.
HLAVA IX
ZBOŽÍ DOVÁŽENÉ K PODPOŘE OBCHODNÍ ČINNOSTI
Kapitola I
Vzorky zboží nepatrné hodnoty
Článek 61
1. Aniž je dotčen čl. 65 odst. 1 písm. a), jsou od daně osvobozeny vzorky zboží nepatrné hodnoty, které mohou sloužit pouze k získání objednávky zboží, které představují.
2. Příslušné orgány mohou podmínit osvobození vzorků zboží od daně tím, že budou učiněny neupotřebitelnými roztržením, proděrováním, zjevným a nesmazatelným označkováním nebo jiným způsobem, aniž by ztratily povahu vzorků.
3. Pro účely odstavce 1 se "vzorkem zboží" rozumí reprezentativní vzorek určité skupiny zboží, který způsobem nabízení k prodeji a množstvím pro zboží daného druhu nebo jakosti vylučuje jeho použití pro jiné účely, než je získání objednávky.
Kapitola II
Tiskoviny a reklamní materiál
Článek 62
Za podmínek uvedených v článku 63 jsou od daně osvobozeny reklamní tiskoviny jako katalogy, ceníky, návody k použití nebo obchodní prospekty týkající se
a) zboží na prodej nebo k pronájmu,
b) poskytování služeb v oblasti dopravy, obchodního pojištění nebo bankovních služeb mimo celní území Společenství
nabízených osobou usazenou mimo členský stát dovozu.
Článek 63
Od daně jsou osvobozeny pouze reklamní tiskoviny uvedené v článku 62, které splňují tyto podmínky:
a) na tiskovině je zřetelně uvedeno jméno podniku, který zboží vyrábí, prodává nebo pronajímá nebo který nabízí poskytování služeb uvedených v tiskovině;
b) každá zásilka obsahuje jen jednu tiskovinu nebo jeden výtisk každé tiskoviny, sestává-li z více tiskovin.
Zásilky obsahující více výtisků jedné tiskoviny však mohou být osvobozeny od daně, nepřesahuje-li jejich celková hrubá hmotnost 1 kilogram;
c) tiskoviny nejsou součástí sdružených zásilek odesílaných jedním odesílatelem jednomu příjemci.
Článek 64
Od daně jsou osvobozeny též reklamní předměty bez vlastní obchodní hodnoty, které zasílají dodavatelé zdarma svým zákazníkům a které nejsou kromě své reklamní funkce použitelné k žádným jiným účelům.
Kapitola III
Zboží používané nebo spotŘebované v prŭběhu výstavy nebo podobné akce
Článek 65
1. Za podmínek uvedených v článcích 66 až 69 jsou od daně osvobozeny:
a) malé vzorky zboží, které jsou určeny k použití na výstavě nebo podobné akci;
b) zboží, které bylo výhradně dovezeno ke svému předvedení nebo předvedení strojů a přístrojů na výstavě nebo podobné akci;
c) různé pracovní materiály nízké hodnoty, jako barvy, laky, tapety apod., které slouží ke stavbě, zařízení a výzdobě dočasných stánků na výstavě nebo podobné akci a které budou použitím znehodnoceny;
d) tiskoviny, katalogy, obchodní prospekty, ceníky, reklamní plakáty, obrazové a jiné kalendáře, nezarámované fotografie a jiné předměty bezplatně dodané k reklamním účelům ke zboží, které má být předváděno na výstavě nebo podobné akci.
2. Pro účely odstavce 1 se "výstavou nebo podobnou akcí" rozumí:
a) výstavy, veletrhy, salóny a podobné akce obchodní, průmyslové, zemědělské a řemeslné,
b) výstavy nebo akce, které jsou pořádány zejména k dobročinným účelům,
c) výstavy nebo akce, které jsou pořádány zejména k podpoře vědy, techniky, řemesel, umění, vzdělání, kultury, sportu, náboženství, bohoslužeb, odborového hnutí, cestovního ruchu nebo porozumění mezi národy,
d) setkání zástupců mezinárodních organizací nebo seskupení,
e) oficiální oslavy nebo vzpomínková setkání,
s výjimkou výstav pořádaných soukromě v prodejnách nebo obchodních prostorách s úmyslem prodat zboží.
Článek 66
Od daně jsou osvobozeny pouze vzorky uvedené v čl. 65 odst. 1 písm. a), které
a) byly bezplatně dovezeny jako hotové vzorky nebo byly na této akci zhotoveny z dovezeného volně loženého zboží;
b) složí výhradně k tomu, aby byly návštěvníkům během akce bezplatně rozdávány k použití nebo ke spotřebě;
c) lze označit za propagační vzorky jednotlivě malých hodnot;
d) nejsou způsobilé prodeji a jsou případně nabízeny v obalech obsahujících menší množství, než je nejmenší množství téhož zboží skutečně prodávaného;
e) jde-li o potraviny a nápoje, které nejsou nabízeny podle písmene d), jsou při akci na místě snědeny nebo vypity;
f) jsou celkovou hodnotou a množstvím odpovídají povaze akce, počtu návštěvníků a rozsahu účasti vystavovatele.
Článek 67
Od daně je osvobozeno jen zboží uvedené v čl. 65 odst. 1 písm. b), které
a) bylo při akci spotřebováno nebo zničeno a
b) celkovou hodnotou a množstvím odpovídá povaze akce, počtu návštěvníků a rozsahu účasti vystavovatele.
Článek 68
Od daně jsou osvobozeny pouze reklamní materiál a propagační předměty uvedené v čl. 65 odst. 1 písm. d), které
a) jsou výhradně určeny k bezplatnému rozdávání návštěvníkům během akce;
b) celkovou hodnotou a množstvím odpovídají povaze akce, počtu návštěvníků a rozsahu účasti vystavovatele.
Článek 69
Od daně podle čl. 65 odst. 1 písm. a) a b) nejsou osvobozeny
a) alkoholické výrobky,
b) tabák a tabákové výrobky,
c) paliva a pohonné hmoty.
HLAVA X
ZBOŽÍ DOVÁŽENÉ KE ZKOUŠKÁM, ANALÝZÁM NEBO POKUSŮM
Článek 70
Za podmínek uvedených v článcích 71 až 76 je od daně osvobozeno zboží určené ke zkouškám, analýzám nebo pokusům, které slouží k určení jeho složení, povahy nebo jiných technických parametrů, k informativním účelům, průmyslovému nebo obchodnímu výzkumu.
Článek 71
Aniž je dotčen článek 74, je zboží osvobozeno od daně podle článku 70 za podmínky, že bude v průběhu zkoušky, analýzy nebo pokusu zcela spotřebováno nebo zničeno.
Článek 72
Od daně není osvobozeno zboží určené ke zkouškám, analýzám nebo pokusům, které jsou zaměřeny pouze na podporu prodeje.
Článek 73
Od daně je osvobozeno zboží pouze v množství nezbytně nutném pro účel, pro který bylo dovezeno.
Toto množství stanoví v každém jednotlivém případě příslušné orgány s přihlédnutímk účelu dovozu.
Článek 74
1. Od daně podle článku 70 je osvobozeno zboží, které není v průběhu zkoušky, analýzy nebo pokusu zcela spotřebováno nebo zničeno, jsou-li zbývající produkty se souhlasem a pod kontrolou příslušných orgánů:
- po provedení zkoušek, analýz nebo pokusů zcela zničeny nebo znehodnoceny,
- přenechány bez jakýchkoli poplatků ve prospěch státu, pokud tuto možnost stanoví vnitrostátní předpisy,
- v řádně odůvodněných případech vyvezeny mimo území členského státu dovozu.
2. Pro účely odstavce 1 se "zbývajícími produkty" rozumějí produkty vzniklé ze zkoušek, analýz nebo pokusů nebo zboží, které nebylo ve skutečnosti použito.
Článek 75
Kromě případů, kdy se použije čl. 74 odst. 1, podléhají produkty zbývající po zkouškách, analýzách nebo pokusech uvedených v článku 70 dani z přidané hodnoty při dovozu podle sazby platné ke dni ukončení těchto zkoušek, analýz nebo pokusů podle druhu a na základě hodnoty, kterou příslušné orgány k tomuto dni zjistí nebo stanoví.
Osoba však může se souhlasem a pod kontrolou příslušných orgánů přeměnit zbývající produkty na odpad nebo šrot.
V tomto případě se použije daň z přidané hodnoty při dovozu na odpad nebo šrot.
Článek 76
Příslušné orgány stanoví lhůtu, v níž se zkoušky, analýzy a pokusy musí provést, a úřední formality potřebné pro použití zboží ke stanoveným účelům.
HLAVA XI
RŮZNÁ OSVOBOZENÍ OD DANĚ
Kapitola I
Zásilky určené osobám přísluŠným ve věcech ochrany autorských práv nebo prŭmyslového nebo obchodního vlastnictví
Článek 77
Od daně jsou osvobozeny ochranné známky, vzory, modely nebo nákresy, jakož i podpůrné listiny k nim, doklady k žádostem o přihlášení patentů nebo podobné listiny určené osobám příslušným ve věcech ochrany autorských práv nebo ochrany průmyslového a obchodního vlastnictví.
Kapitola II
Turistický propagační materiál
Článek 78
Od daně jsou osvobozeny
a) dokumenty (prospekty, brožury, knihy, časopisy, průvodce, zarámované nebo nezarámované plakáty, nezarámované fotografie a fotografické zvětšeniny, ilustrované nebo neilustrované zeměpisné mapy, průsvitné fólie, ilustrované kalendáře) určené k bezplatnému rozdávání, které mají především vzbudit zájem veřejnosti o návštěvu cizí země, zejména o účast na shromážděních a akcích s kulturním, turistickým, sportovním, náboženským nebo profesním zaměřením, pokud tyto dokumenty neobsahují více než 25 % soukromé obchodní reklamy a pokud je zřejmý jejich všeobecný propagační účel;
b) seznamy a ročenky zahraničních hotelů vydávané oficiálními subjekty cestovního ruchu nebo pod jejich záštitou a jízdní řády dopravních služeb v zahraničí, jsou-li tyto dokumenty určeny k bezplatnému rozdávání a neobsahují-li více než 25 % soukromé obchodní reklamy;
c) technický materiál zasílaný pověřeným zástupcům nebo dopisovatelům jmenovaným oficiálními vnitrostátními subjekty cestovního ruchu, který není určen k rozdávání, tj. ročenky, telefonní nebo dálnopisové seznamy, seznamy hotelů, katalogy veletrhů, vzorky řemeslných výrobků nepatrné hodnoty, dokumentace o muzeích, univerzitách, lázních nebo jiných podobných institucích.
Kapitola III
Rŭzné dokumenty a zboží
Článek 79
Od daně jsou osvobozeny
a) dokumenty zasílané zdarma orgánům veřejné správy členských států;
b) publikace cizích vlád a publikace oficiálních mezinárodních organizací, které mají být bezplatně rozdávány;
c) hlasovací lístky pro volby pořádané subjekty usazenými v jiných zemích než ve členském státě dovozu;
d) předměty sloužící jako důkazy nebo k obdobným účelům v soudním a jiném řízení v členských státech;
e) podpisové vzory a oběžníky týkající se podpisů, které jsou rozesílány v rámci běžné výměny informací mezi orgány veřejné správy nebo bankami;
f) úřední tiskoviny zasílané centrálním bankám členských států;
g) zprávy, přehledy o činnosti, informační zprávy, prospekty, upisovací listiny a jiné dokumenty vystavené společnostmi se sídlem mimo členský stát dovozu, které jsou určeny majitelům nebo upisovatelům cenných papírů vydávaných těmito společnostmi;
h) nahrané nosiče informací (děrné štítky, zvukové záznamy, mikrofilmy apod.) používané k přenosu informací, které jsou poskytovány příjemci bezplatně, jestliže osvobozením od daně nedojde ke zneužití nebo závažnějšímu narušení hospodářské soutěže;
i) kartotéky, archivy, formuláře a jiné dokumenty užívané při mezinárodních shromážděních, konferencích nebo kongresech a zprávy z těchto akcí;
j) plány, technické výkresy, projekty, popisy a jiné podobné doklady dovážené s úmyslem získání nebo plnění objednávek v jiné zemi než ve členském státě dovozu nebo k účasti na konkursu ve členském státě dovozu;
k) dokumenty určené k používání institucemi usazenými v jiné zemi než v členském státě dovozu při zkouškách v členském státě dovozu;
l) formuláře používané za základě mezinárodních úmluv jako úřední doklady v mezinárodním oběhu dopravních prostředků nebo zboží;
m) formuláře, nálepky, jízdenky a podobné dokumenty zasílané dopravními nebo hotelovými podniky nacházejícími se v jiné zemi než v členském státě dovozu cestovním kancelářím ve členském státě dovozu;
n) formuláře a jízdenky, konosamenty, nákladové listy a jiné použité obchodní nebo úřední dokumenty;
o) úřední tiskopisy vnitrostátních nebo mezinárodních orgánů a tiskopisy odpovídající mezinárodním vzorům zasílané sdruženími ze zemí jiných než členský stát dovozu k rozdělení odpovídajícím sdružením v členském státě dovozu;
p) fotografie, diapozitivy a štočky pro tiskové fotografie, s titulky i bez titulků, zasílané tiskovým agenturám nebo vydavatelům novin a časopisů;
q) zboží uvedené v příloze této směrnice, které vyrábí za jakýmkoli účelem Organizace spojených národů nebo některá z jejích odborných organizací;
r) sbírkové a umělecké předměty vzdělávací, vědecké nebo kulturní povahy, které nejsou určeny k prodeji a které dovážejí muzea, galerie a další zařízení, kterým příslušné orgány členských států povolily přijímat tyto předměty s osvobozením od dovozního cla.
Osvobození se poskytne pouze za podmínky, že jsou tyto předměty dováženy bezúplatně nebo, jsou-li dováženy za úplatu, nejsou dodávány osobou povinnou k dani.
Kapitola IV
Materiál k upevnění a ochraně zboží při přepravě
Článek 80
Od daně je osvobozen různý materiál, např. provazy, lana, sláma, plachty, papíry a lepenka, dřevo, umělá hmota, který je určen k upevnění a ochraně zboží, včetně tepelné ochrany, během jeho přepravy na území členského státu, pokud
a) nemůže být za obvyklých podmínek opětovně použit a
b) jeho hodnota tvoří součást základu daně, jak je vymezen v článku 11 směrnice 77/388/EHS.
Kapitola V
Stelivo, píce a krmivo určené pro zvířata během jejich přepravy
Článek 81
Od daně je osvobozeno stelivo, píce a krmivo všeho druhu, které je umístěno v dopravních prostředcích používaných k přepravě zvířat na území členského státu a které je určeno k péči o zvířata během cesty.
Kapitola VI
Pohonné hmoty a maziva nacházející se v silničních motorových vozidlech
Článek 82
1. Za podmínek uvedených v článcích 83 až 85 jsou od daně osvobozeny
a) pohonné hmoty v běžných nádržích osobních a užitkových motorových vozidel a motocyklů;
b) pohonné hmoty v přenosných nádržích dovážené osobními motorovými vozidly a motocykly v množství nejvýše 10 litrů na vozidlo, aniž jsou dotčeny vnitrostátní předpisy o držení a přepravě pohonných hmot.
2. Pro účely odstavce 1 se rozumí:
a) "užitkovým motorovým vozidlem" silniční motorové vozidlo, které je svou konstrukcí a vybavením přizpůsobené a určené k přepravě za úplatu nebo bezúplatně
- více než devíti osob, včetně řidiče,
- zboží,
a jakékoli speciální silniční motorové vozidlo určené k jiným účelům než k přepravě jako takové;
b) "osobním motorovým vozidlem" motorové vozidlo, které nesplňuje kritéria vymezená v písmenu a);
c) "běžnými nádržemi" nádrže výrobcem trvale zabudované na všech motorových vozidlech stejného typu jako předmětné vozidlo, jejichž trvalé zabudování umožňuje přímé použití pohonných hmot jak pro pohon vozidla, tak pro případnou činnost chladicího systému.
Za běžné nádrže se rovněž považují plynové nádrže přizpůsobené pro motorová vozidla, které umožňují přímé použití plynu jako pohonné hmoty.
Článek 83
Členské státy mohou omezit množství pohonných hmot v běžných palivových nádržích užitkových motorových vozidel osvobozené od daně na 200 litrů na vozidlo a cestu.
Článek 84
Členské státy mohou omezit množství pohonných hmot osvobozených od daně
a) pro užitková motorová vozidla, které zajišťují mezinárodní dopravu
- ze třetích zemí do jejich příhraničního území, jehož hranice prochází ve vzdálenosti nejvýše 25 kilometrů od státní hranice vzdušnou čarou,
- z jiného členského státu do jejich příhraničního území, jehož hranice prochází ve vzdálenosti nejvýše 15 kilometrů od státní hranice vzdušnou čarou,
pokud tuto dopravu provozují osoby s místem pobytu na tomto území,
b) pro soukromá motorová vozidla patřící osobám s místem pobytu v příhraničním území, jehož hranice prochází ve vzdálenosti nejvýše 15 kilometrů od státní hranice s třetí zemí vzdušnou čarou.
Článek 85
Pohonné hmoty, které byly osvobozeny od daně, nelze použít v jiném vozidle, než ve kterém byly dovezeny, a nesmějí být z tohoto vozidla vyňaty a skladovány, s výjimkou nutných oprav vozidla, ani převedeny za úplatu nebo bezúplatně osobami, které uplatnily nárok na osvobození od daně.
Při nedodržení podmínek uvedených v prvním pododstavci bude vybrána daň z přidané hodnoty při dovozu podle sazby platné ke dni nedodržení podmínek podle druhu a na základě hodnoty, kterou příslušné orgány k tomuto dni zjistí nebo stanoví.
Článek 86
Osvobození od daně uvedené v článku 82 se vztahuje rovněž na maziva dovážená motorovými vozidly v množství odpovídajícím obvyklé potřebě jejich provozu během cesty.
Kapitola VII
Zboží určené na výstavbu, údržbu nebo výzdobu památníkŭ nebo hřbitovŭ válečných obětí
Článek 87
Od daně je osvobozeno zboží dovážené organizacemi, které k tomuto účelu schválily příslušné orgány, které je určeno k výstavbě, údržbě nebo výzdobě hřbitovů, hrobů a památníků válečných obětí z jiné země než ze členského státu dovozu, pohřbených ve členském státě dovozu.
Kapitola VIII
Rakve, urny a smuteční ozdoby
Článek 88
Od daně jsou osvobozeny
a) rakve s tělesnými pozůstatky a urny s popelem zesnulých osob, dále květiny, věnce a jiné ozdobné předměty, které je obvykle doprovázejí;
b) květiny, věnce a jiné ozdobné předměty dovážené osobami s místem pobytu v jiném členském státě než ve členském státě dovozu, které se účastní pohřbu nebo přijíždějí, aby vyzdobily hroby ležící v členském státě dovozu, jestliže toto zboží svou povahou ani množstvím nesvědčí o obchodních záměrech.
HLAVA XII
OBECNÁ A ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 89
Stanoví-li tato směrnice, že zboží bude osvobozeno od daně, budou-li dodrženy určité podmínky, musí osoba ke spokojenosti příslušných orgánů prokázat, že podmínky byly splněny.
Článek 90
1. Směnná hodnota ECU v národní měně, ke které se přihlíží pro účely této směrnice, se stanoví jednou ročně.
Použijí se sazby platné v první pracovní den měsíce října s účinkem od 1. ledna následujícího roku.
2. Členské státy mohou zaokrouhlit částky v národní měně získané přepočtem částek v ECU.
3. Členské státy mohou ponechat výši osvobození od daně beze změny i po roční úpravě podle odstavce 1, jestliže přepočet částek osvobození od daně vyjádřených v ECU vede před zaokrouhlením podle odstavce 2 ke změně osvobození od daně vyjádřeného v národní měně nižší než 5 %.
Článek 91
Touto směrnicí není dotčena možnost členských států nadále zachovat
a) výsady a imunity, které poskytují na základě dohod o kulturní, vědecké nebo technické spolupráci uzavřených mezi sebou nebo se třetími zeměmi;
b) zvláštní osvobození od daně odůvodněná povahou pohraničního styku, která poskytují na základě hraničních dohod uzavřených mezi sebou nebo se zeměmi mimo Společenství.
Článek 92
Až do zahrnutí do systému Společenství pro osvobození od daně při dovozu si mohou členské státy zachovat osvobození od daně poskytovaná
a) námořníkům obchodního loďstva,
b) pracovníkům, kteří se vracejí po pobytu mimo členský stát dovozu po dobu alespoň šesti měsíců z důvodu své profesionální činnosti.
Článek 93
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. července 1984.
2. Členské státy uvědomí Komisi o opatřeních, která přijmou k provedení této směrnice, a případně uvedou opatření, která přijmou jednoduchým odkazem na odpovídající ustanovení nařízení (EHS) č.
918/83.
Článek 94
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 28. března 1983 o osvobození od daní, které platí v rámci Společenství pro dočasný dovoz některých dopravních prostředků (83/182/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 99 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že volnému pohybu osob, které mají bydliště ve Společenství, uvnitř Společenství brání daňové režimy uplatňované na dočasný dovoz některých dopravních prostředků pro soukromé nebo obchodní použití;
vzhledem k tomu, že odstranění překážek vyplývajících z těchto daňových opatření je zvláště potřebné, má-li být zřízen hospodářský trh s vlastnostmi obdobnými domácímu trhu;
vzhledem k tomu, že musí být možné v určitých případech jednoznačně zjistit, zda má určitá osoba bydliště v daném členském státě;
vzhledem k tomu, že se zdá být žádoucí v první etapě omezit působnost této směrnice u některých dopravních prostředků na ty, které byly pořízeny nebo dovezeny v souladu s obecnými podmínkami daňového systému na domácím trhu členského státu,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Oblast působnosti
1. Členské státy osvobodí za podmínek níže stanovených motorová silniční vozidla (včetně jejich přívěsů), obytné přívěsy, rekreační lodě, rekreační letadla, jízdní kola, tříkolky a jezdecké koně dočasně dovezené z jiného členského státu od - daní z obratu, spotřebních daní a od jakýchkoli jiných nepřímých daní,
- od daní uvedených v příloze této směrnice.
2. Osvobození od daní podle odstavce 1 se vztahuje rovněž na běžné náhradní díly, příslušenství a vybavení dovážené s těmito dopravními prostředky.
3. Osvobození od daní podle odstavce 1 se nevztahuje na užitková vozidla.
4. a) Do oblasti působnosti této směrnice nespadá dočasný dovoz osobních vozidel, obytných přívěsů, rekreačních lodí, rekreačních letadel, jízdních kol a tříkolek k soukromému použití, jestliže nebyly získány nebo dovezeny v souladu s obecnými podmínkami daňového systému na domácím trhu členského státu nebo jestliže se na ně při jejich vývozu vztahuje jakékoli osvobození od daní z obratu, spotřebních nebo jiných nepřímých daní nebo vrácení těchto daní.
Pro účely této směrnice se má za to, že dopravní prostředky získané za podmínek uvedených v čl. 15 bodě 10 směrnice 77/388/EHS [4] splňují obecné podmínky daňového systému na domácím trhu členského státu; členské státy však mohou mít za to, že dopravní prostředky získané za podmínek uvedených ve třetí odrážce zmíněného bodu 10 tyto podmínky nesplňují.
b) Rada přijme jednomyslně na návrh Komise do 31. prosince 1985 pravidla Společenství o poskytování osvobození od daní pro dopravní prostředky uvedené výše v písm. a) prvním pododstavci, přičemž vezme v úvahu potřebu jednak zamezit dvojí zdanění, jednak zajistit běžné a plné zdanění dopravních prostředků určených k soukromému použití.
Článek 2
Pro účely této směrnice se
a) "užitkovým vozidlem" rozumí jakékoli silniční vozidlo, které je vzhledem k typu své konstrukce a vybavení vhodné a určené k přepravě za úplatu nebo bezúplatně - více než devíti osob včetně řidiče,
- zboží,
jakož i jakékoli silniční vozidlo pro jiné zvláštní použití než pro dopravu ve vlastním smyslu;
b) "osobním vozidlem" rozumí jakékoli jiné silniční vozidlo, včetně případného přívěsu, než vozidla uvedená v písmenu a);
c) "obchodním použitím" dopravního prostředku rozumí jeho použití při bezprostředním výkonu výdělečné činnosti nebo činnosti prováděné za účelem zisku;
d) "soukromým použitím" rozumí jakékoli jiné než obchodní použití.
Článek 3
Dočasný dovoz některých dopravních prostředků pro soukromé použití
Je-li osobní vozidlo, obytný přívěs, rekreační loď, rekreační letadlo, jízdní kolo nebo tříkolka dováženo dočasně, je dovezený předmět osvobozen od daní uvedených v článku 1 na dobu přerušovanou či nepřetržitou, která v kterýchkoli 12 po sobě jdoucích měsících nepřekročí šest měsíců, za těchto podmínek: a) osoba dovážející toto zboží musí aa) mít obvyklé bydliště v jiném členském státě než v členském státě dočasného dovozu;
bb) využívat daný dopravní prostředek k soukromému použití;
b) dotyčný dopravní prostředek není v členském státě dočasného dovozu nikomu postoupen ani pronajat, ani není zapůjčen osobě s bydlištěm v daném státě.
Avšak osobní vozidla patřící půjčovně vozidel, která má sídlo ve Společenství, mohou být znovu pronajata osobě, která nemá v dané zemi bydliště, ke zpětnému vývozu, pokud se nacházejí v dotyčné zemi v důsledku nájemní smlouvy, jejíž platnost v této zemi skončila.
Zaměstnanec půjčovny vozidel je rovněž může dopravit do členského státu, kde byla původně pronajata, i když má bydliště v členském státě dočasného dovozu.
Článek 4
Dočasný dovoz osobních vozidel pro obchodní použití
1. Osobní vozidlo dovezené dočasně pro obchodní použití je osvobozeno od daní uvedených v článku 1 za těchto podmínek: a) osoba dovážející osobní vozidlo aa) má obvyklé bydliště v jiném členském státě než v členském státě dočasného dovozu;
bb) nepoužívá vozidlo v členském státě dočasného dovozu k provozování přepravy cestujících za úplatu ani jinou hmotnou odměnu ani k průmyslové nebo obchodní přepravě zboží za úplatu nebo bezúplatně;
b) osobní vozidlo nemůže být v členském státě dočasného dovozu na nikoho převedeno, nikomu pronajato ani zapůjčeno;
c) osobní vozidlo bylo získáno nebo dovezeno v souladu s obecnými podmínkami daňového systému na domácím trhu členského státu, v němž má uživatel obvyklé bydliště, a nevztahuje se na ně při jeho vývozu žádné osvobození od daní z obratu, spotřebních daní nebo jiných nepřímých daní, ani vrácení těchto daní.
Má se za to, že tato podmínka byla splněna, má-li osobní vozidlo běžnou poznávací značku členského státu, v němž je registrováno, vyjma všechny typy dočasných poznávacích značek.
Avšak u osobních vozidel registrovaných v členském státě, v němž vydávání běžných poznávacích značek není podmíněno splněním obecných podmínek daňového systému na domácím trhu, je uživatel povinen vhodným způsobem předložit doklad o zaplacení nepřímých daní. 2. Osvobození od daní uvedené v odstavci 1 platí po dobu přerušovanou či nepřetržitou
- sedmi měsíců z kterýchkoli 12 po sobě jdoucích měsíců u osobních vozidel dovezených obchodnímzprostředkovatelem podle článku 3 směrnice 64/224/EHS [5],
- šesti měsíců z kterýchkoli 12 po sobě jdoucích měsíců v ostatních případech.
Článek 5
Zvláštní případy dočasného dovozu osobních vozidel
Dočasně dovezená osobní vozidla jsou osvobozena od daní uvedených v článku 1 v těchto případech: a) je-li osobní vozidlo registrované v zemi uživatelova obvyklého bydliště používáno pravidelně k cestám z jeho bydliště na jeho pracoviště v podniku na území jiného členského státu a zpět.
Toto osvobození od daní nepodléhá časovému omezení;
b) používá-li student osobní vozidlo registrované v členském státě svého obvyklého bydliště na území jiného členského státu, v němž student pobývá výhradně za účelem studia.
2. Přiznání osvobození od daní uvedené v odstavci 1 je vázáno na jedinou podmínku, totiž že budou splněna ustanovení čl. 4 odst. 1 písm. a), b) a c).
Článek 6
Osvobození od daní pro dočasný dovoz jezdeckých koní na jezdeckých vyjížďkách
Jezdečtí koně dočasně dovezení do členského státu jsou osvobozeni od daní uvedených v článku 1 po dobu tří měsíců za těchto podmínek: a) uvedení koně vstupují na území členského státu dočasného dovozu za účelem jezdecké vyjížďky se svým jezdcem nebo během takové vyjížďky.
Členské státy mohou z tohoto osvobození od daní vyloučit dovoz koní v dopravních prostředcích, který uskutečňují osoby, které mají bydliště v těchto státech;
b) osvobození od daní je požadováno nejpozději v době vstupu na území členského státu dočasného dovozu.
Je-li o osvobození od daní žádáno před dočasným dovozem, může být jezdec osvobozen od požadavku, aby na území členského státu dočasného dovozu vstoupil přes stanoviště pohraniční kontroly;
c) uvedení koně nejsou v členském státě dočasného dovozu pronajati, zapůjčeni třetí osobě ani na ni převedeni, ani nejsou použiti k jiným účelům než k vyjížďkám.
Článek 7
Obecná pravidla pro určování bydliště
1. Pro účely této směrnice se "obvyklým bydlištěm" rozumí místo, kde určitá osoba žije obvykle, tj. alespoň 185 dnů v každém kalendářním roce, kvůli svým osobním a pracovním vazbám, popřípadě u osoby, která nemá žádné pracovní vazby, kvůli osobním vazbám, z nichž vyplývá úzké spojení mezi dotyčnou osobou a místem, kde žije.
Za obvyklé bydliště osoby, kterou pracovní vazby poutají k jinému místu než vazby osobní a která proto žije střídavě na různých místech nacházejících se ve dvou nebo více členských státech, se však považuje místo, k němuž má osobní vazby, pokud se tam tato osoba pravidelně vrací.
Poslední podmínka nemusí být splněna, žije-li dotyčná osoba v některém členském státě proto, aby vykonala úkol, který má určitou dobu trvání.
Docházka na vysokou školu nebo do školy nemá za následek změnu obvyklého bydliště.
2. Jednotlivci prokáží místo svého obvyklého bydliště jakýmikoli vhodnými prostředky, například průkazem totožnosti nebo jiným platným dokladem.
3. Mají-li příslušné orgány členského státu dovozu pochybnosti o platnosti prohlášení o obvyklém bydlišti učiněného podle odstavce 2 nebo pro účely některých zvláštních kontrol, mohou požadovat další údaje nebo důkazy.
Článek 8
Doplňková pravidla pro určení bydliště v případě obchodního použití osobního vozidla
Jestliže ve výjimečných případech i přes to, že příslušným orgánům členského státu dovozu byly dodány další údaje podle čl. 7 odst. 3, přetrvávají vážné pochybnosti, může být dočasný dovoz osobního vozidla pro obchodní použití podmíněn poskytnutím jistoty.
Jestliže však uživatel vozidla předloží důkaz, že má obvyklé bydliště v jiném členském státě, uvolní úřady členského státu dočasného dovozu poskytnutou jistotu do dvou měsíců ode dne, kdy byl důkaz předložen.
Článek 9
Zvláštní úprava
1. Členské státy si mohou zachovat nebo mohou zavést volnější opatření než ta, která jsou uvedena v této směrnici.
Zejména mohou na žádost dovozce povolit dočasný dovoz na období delší, než jsou období uvedená v článku 3 a čl. 4 odst.
2. Ve druhém z těchto případů mohou členské státy vybírat daně uvedené v příloze za období překračující ta, která stanoví tato směrnice.
Členské státy mohou také povolit, aby osobní vozidla podle čl. 3 písm. b) druhé věty byla dále pronajímána osobě, která má bydliště v členském státě dovozu, za účelem zpětného vývozu.
2. Členské státy nesmějí za žádných okolností při provádění této směrnice uplatňovat ve Společenství osvobození od daní, která jsou méně výhodná než ta, která by poskytly v případě dopravních prostředků vyrobených ve třetí zemi.
3. Dánské království je oprávněno zachovat si pravidla o obvyklém bydlišti, podle nichž se jakákoli osoba včetně studenta, jde-li o případ podle čl. 5 odst. 1 písm. b), považuje za osobu, která má obvyklé bydliště v Dánsku, jestliže tam žije po dobu jednoho roku nebo 365 dní v období 24 měsíců.
Aby bylo zamezeno dvojí zdanění, je nicméně nutno: - vyplyne-li z použití těchto pravidel, že jedna osoba má dvě bydliště, je obvyklé bydliště uvedené osoby tam, kde žije jeho manžel nebo manželka a děti,
- v podobných případech se Dánské království dohodne s příslušným členským státem, aby bylo rozhodnuto, které z obou bydlišť má být používáno pro účely zdanění.
Než uplyne doba tří let, přezkoumá Rada na základě zprávy Komise znovu odchylku obsaženou v tomto odstavci a případně přijme na návrh Komise předložený podle článku 99 Smlouvy o založení Evropského hospodářského společenství opatření, aby zajistila zrušení této odchylky.
4. Členské státy uvědomí Komisi o opatřeních podle odstavce 1 současně s plněním závazků podle článku 10.
Komise tato opatření následně sdělí ostatním členským státům.
Článek 10
Závěrečná ustanovení
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 1. ledna 1984.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Vzniknou-li při praktickém použití této směrnice obtíže, učiní příslušné orgány dotyčných členských států na základě vzájemné dohody potřebná rozhodnutí, přičemž dbají zejména na úmluvy a směrnice Společenství o vzájemné pomoci.
3. Členské státy dbají na to, aby Komisi sdělily znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
4. Komise každé dva roky po konzultaci členských států předloží Radě a Evropskému parlamentu zprávu o používání této směrnice v členských státech, zejména co se týče pojmu "obvyklé bydliště", a navrhne opatření Společenství potřebná k zavedení jednotného systému ve všech členských státech.
Článek 11
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 28. března 1983 o osvobození od daní, které se vztahuje na trvalý dovoz osobního majetku jednotlivců z členského státu (83/183/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 99 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že by měla být podniknuta další opatření ve prospěch jednotlivců, aby si obyvatelé členských států více uvědomili existenci Evropského společenství a aby byly ve Společenství vytvořeny podmínky obdobné podmínkám domácího trhu;
vzhledem k tomu, že zejména daňové překážky bránící tomu, aby si jednotlivci dovezly z jednoho členského státu svůj osobní majetek nacházející se v jiném členské státě, jsou způsobilé bránit volnému pohybu osob uvnitř Společenství; že by tyto překážky proto měly být pokud možno odstraněny osvobozením od daní;
vzhledem k tomu, že toto osvobození od daní se může vztahovat pouze na dovoz zboží, které není obchodní nebo spekulativní povahy; že by proto měly být stanovena omezení a podmínky uplatňování osvobození od daní,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
HLAVA I OBECNÁ USTANOVENÍ
Článek 1
Oblast působnosti
1. Každý členský stát za podmínek a v případech níže stanovených osvobodí osobní majetek dovezený natrvalo jednotlivci z jiného členského státu od daní z obratu, spotřebních daní a jiných nepřímých daní, které se na tento dovoz obvykle vztahují.
2. Tato směrnice se nevztahuje na zvláštní nebo periodické poplatky a daně ukládané na používání tohoto majetku v určité zemi, jako jsou například poplatky za registraci motorových vozidel, silniční daně a televizní poplatky.
Článek 2
Podmínky vztahující se k majetku
1. Pro účely této směrnice se "osobním majetkem" rozumí majetek pro soukromé použití dotyčných jednotlivců nebo pro potřeby jejich domácnosti.
Takový majetek nesmí svou povahou nebo množstvím odrážet žádný obchodní zájem ani nesmí být určen pro hospodářskou činnost ve smyslu článku 4 směrnice 77/388/EHS [4].
Za osobní majetek se však považují i nástroje, které dotyčný jednotlivec potřebuje k výkonu svého zaměstnání nebo povolání.
2. Osvobození od daní podle článku 1 se vztahuje na osobní majetek, který: a) byl získán za obecných podmínek daňového systému na domácím trhu jednoho z členských států a nevztahuje se na něj při vývozu žádné osvobození od daní z obratu, spotřebních daní nebo jiných nepřímých daní ani žádné vrácení těchto daní. Pro účely této směrnice se má za to, že zboží, které bylo pořízeno za podmínek uvedených v čl. 15 bodě 10 směrnice 77/388/EHS, splňuje tyto podmínky,
b) dotyčný jednotlivec skutečně používala v členských státech, z nichž je vyvážen, po dobu alespoň:
- šesti měsíců před změnou bydliště u motorových vozidel (včetně jejich přívěsů), obytných přívěsů, rekreačních lodí a rekreačních letadel,
- tří měsíců před změnou bydliště nebo před zřízením rekreačního objektu u jiného majetku.
U zboží uvedeného ve druhé větě písmene a) však mohou členské státy uvedenou dobu prodloužit na 12 měsíců.
3. Příslušné orgány požadují doklad toho, že podmínky podle odstavce 2 jsou splněny, u motorových vozidel (včetně jejich přívěsů), obytných přívěsů, rekreačních lodí a rekreačních letadel.
U jiného majetku požadují takový doklad pouze tehdy, existuje-li závažné podezření z podvodu.
Článek 3
Podmínky dovozu
Dovoz majetku může být proveden najednou nebo vícekrát ve lhůtách stanovených v článcích 7, 8, 9 a 10.
Článek 4
Povinnosti následující po dovozu
Dovezený majetek nelze na nikoho převést, nikomu pronajmout ani zapůjčit v době 12 měsíců poté, co byl dovezen s osvobozením od daní, s výjimkou řádně odůvodněných okolností, které uznají příslušné orgány členského státu dovozu.
Článek 5
Zvláštní podmínky pro určité druhy majetku
1. Členské státy mohou stanovit, že zboží uvedené v čl. 4 odst. 1 směrnice 69/169/EHS [5], naposledy pozměněné směrnicí 82/43/EHS [6], může být dovezeno s osvobozením od daní nejvýše v množství stanoveném ve zmíněném článku pro cestování mezi členskými státy.
2. Osvobození od daní při dovozu jezdeckých koní, motorových silničních vozidel (včetně jejich přívěsů), obytných přívěsů, rekreačních lodí a rekreačních letadel bude přiznáno pouze tehdy, přemisťuje-li jednotlivec své obvyklé bydliště do členského státu dovozu.
Článek 6
Obecná pravidla pro určování bydliště
1. Pro účely této směrnice se "obvyklým bydlištěm" rozumí místo, kde určitá osoba žije obvykle, tj. alespoň 185 dnů v každém kalendářním roce, kvůli svým osobním a pracovním vazbám, popřípadě u osoby, která nemá žádné pracovní vazby, kvůli osobním vazbám, z nichž vyplývá úzké spojení mezi dotyčnou osobou a místem, kde žije.
Za obvyklé bydliště osoby, kterou pracovní vazby poutají k jinému místu než vazby osobní a která proto žije střídavě na různých místech nacházejících se ve dvou nebo více členských státech, se však považuje místo, k němuž má osobní vazby, pokud se tam taková osoba pravidelně vrací.
Tato poslední podmínka nemusí být splněna, žije-li dotyčná osoba v určitém členském státě proto, aby vykonala úkol, který má určitou dobu trvání.
Docházka na vysokou školu nebo do školy nemá za následek změnu obvyklého bydliště.
2. Jednotlivci prokáží místo svého obvyklého bydliště jakýmikoliv vhodnými prostředky, například průkazem totožnosti nebo jiným platným dokladem.
3. Mají-li příslušné orgány členského státu dovozu pochybnosti o platnosti prohlášení o obvyklém bydlišti učiněného podle odstavce 2 nebo pro účely určitých zvláštních kontrol, mohou požadovat další údaje nebo důkazy.
HLAVA II DOVOZ OSOBNÍHO MAJETKU V SOUVISLOSTI SE ZMĚNOU OBVYKLÉHO BYDLIŠTĚ
Článek 7
1. Osvobození od daní podle článku 1, jedná-li se o osobní majetek dovážený jednotlivcem při změně jeho obvyklého bydliště, se přizná za podmínek stanovených v článcích 2 až 5.
2. Poslední část majetku musí být dovezena nejpozději 12 měsíců po změně obvyklého bydliště.
HLAVA III
DOVOZ OSOBNÍHO MAJETKU V SOUVISLOSTI SE ZAŘIZOVÁNÍM NEBO OPUŠTĚNÍM REKREAČNÍHO OBJEKTU
Článek 8
1. Osvobození od daní podle článku 1 se přizná pro osobní majetek dovezený jednotlivcem k zařízení rekreačního objektu za podmínek stanovených v článcích 2 až 5.
Toto osvobození se přizná jen tehdy, pokud i) je dotyčný jednotlivec majitelem svého rekreačního objektu nebo si jej pronajímá na dobu alespoň 12 měsíců;
ii) dovezený majetek odpovídá obvyklému vybavení rekreačního objektu.
2. Osvobození od daní se rovněž přizná za podmínek uvedených v odstavci 1, pokud je po opuštění rekreačního objektu majetek dopravován do obvyklého bydliště nebo do jiného rekreačního objektu za předpokladu, že daný majetek byl skutečně ve vlastnictví dotyčného jednotlivce a že jej používal po dobu alespoň 12 měsíců.
Poslední část majetku musí být dovezena nejpozději 12 měsíců po opuštění rekreačního objektu.
Článek 4 se nevztahuje na zpětný dovoz majetku.
HLAVA IV DOVOZ MAJETKU PŘI SŇATKU
Článek 9
1. Odchylně od čl. 2 odst. 2 písm. b) druhé odrážky, aniž jsou však dotčena ostatní ustanovení článků 2 až 5, má každý při svém sňatku právo na osvobození od daní podle článku 1, dováží-li do členského státu, kam hodlá přemístit své obvyklé bydliště, osobní majetek, který si pořídil nebo který se dostal do jeho vlastnictví v době kratší než tři měsíce před sňatkem, za těchto podmínek: a) dovoz se uskuteční v období, které počíná dva měsíce přede dnem zamýšleného sňatku a končící čtyři měsíce po skutečném dni sňatku;
b) dotyčný jednotlivec předloží doklad o tom, že k sňatku došlo nebo že bylo zahájeno předsňatkové řízení.
2. Osvobození od daní se rovněž přizná, pokud jde o dary obvyklé při příležitosti sňatku, které jednotlivci splňujícímu podmínky uvedené v odstavci 1 zasílají osoby, které mají obvyklé bydliště v jiném členském státě, než je stát dovozu.
Toto osvobození od daní se vztahuje na dary s jednotkovou hodnotou nepřevyšující 200 ECU.
Členské státy však mohou přiznat osvobození od daní v případě, kdy hodnota 200 ECU je překročena, nepřekročí-li hodnota žádného daru osvobozeného od daní 1000 ECU.
3. Je-li majetek dovážen přede dnem sňatku, mohou členské státy udělení takového osvobození od daní vázat na poskytnutí přiměřené jistoty.
4. Nepředloží-li jednotlivec důkaz o svém sňatku do čtyř měsíců ode dne udaného pro tento sňatek, vzniká daňová povinnost dnem dovozu.
HLAVA V DOVOZ MAJETKU ZEMŘELÉ OSOBY ZÍSKANÉHO DĚDICTVÍM
Článek 10
1. Odchylně od čl. 2 odst. 2 a 3, čl. 4 a čl. 5 odst. 2, aniž jsou však dotčena ostatní ustanovení článků 2, 3 a 5, je jednotlivec, který dědictvím (causa mortis) získá vlastnictví nebo užívací právo k osobnímu majetku zemřelé osoby, který se nachází v některém členském státě, při dovozu takového majetku do jiného členského státu, v němž má bydliště, oprávněna k osvobození od daní podle článku 1 za těchto podmínek: a) dotyčný jednotlivec předloží příslušným orgánům členského státu dovozu osvědčení vydané notářem nebo jiným příslušným orgánem členského státu vývozu, že majetek, který dováží, byl získán dědictvím;
b) majetek je dovezen nejpozději dva roky ode dne, kdy se dotyčný jednotlivec stane vlastníkem daného majetku.
HLAVA VI ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 11
1. Dokud nevstoupí v platnost daňová pravidla Společenství přijatá podle čl. 14 odst. 2 směrnice 77/388/EHS, usilují členské státy o omezení formalit pro dovoz uskutečňovaný jednotlivci v mezích a za podmínek stanovených touto směrnicí a rovněž usilují o odstranění dovozních formalit, z nichž vyplývají kontroly, které vedou ke značnému vykládání a nakládání na hranicích.
2. Členské státy mohou zachovat nebo zavést volnější podmínky pro udělování osvobození od daní, než jsou stanoveny v této směrnici, s výjimkou těch, které jsou uvedeny v čl. 2 odst. 2.
3. Aniž je dotčen čl. 2 odst. 2, nesmějí členské státy při provádění této směrnice uplatňovat ve Společenství osvobození od daní, která jsou méně výhodná než ta, která poskytují, když jednotlivci dovážejí osobní majetek ze třetích zemí.
Článek 12
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. ledna 1984.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Řecká republika může nicméně zachovat svůj stávající daňový systém do zavedení společného systému DPH za předpokladu, že bude zamezeno dvojí zdanění.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice, a zejména ta, která vyplynou z použití čl. 11 odst. 2 a 3. O takových ustanoveních uvědomí Komise ostatní členské státy.
3. Komise každé dva roky po konzultaci členských států předloží Radě a Evropskému parlamentu zprávu o provádění této směrnice v členských státech.
Článek 13
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 28. března 1983, kterou se přizpůsobuje technickému pokroku směrnice Rady 78/764/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se sedadla řidiče na kolových zemědělských a lesnických traktorech
(83/190/EHS) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 74/150/EHS ze dne 4. března 1974 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu kolových zemědělských a lesnických traktorů [1], naposledy pozměněnou směrnicí 79/694/EHS [2] a aktem o přistoupení Řecka, a zejména na článek 11 uvedené směrnice,
s ohledem na směrnici Rady 78/764/EHS ze dne 25. července 1978 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se sedadla řidiče na kolových zemědělských a lesnických traktorech [3],
vzhledem k tomu, že získané zkušenosti a současný stav techniky nyní umožňují doplnit některé požadavky a uvést je do lepšího souladu se skutečnými zkušebními podmínkami; že se ukázalo nutné změnit znění určitých bodů v některých jazykových verzích tak, aby se shodovala s ostatními jazykovými verzemi;
vzhledem k tomu, že tento první soubor změn může být následován dalšími, týkajícími se především postupu při kontrole sedadla řidiče na traktorech, jejichž hmotnost převyšuje 5 tun, zejména pomocí zkoušek na zkušebním zařízení, a později, jakmile to technické podmínky dovolí, náhradou zkoušky na standardní vozovce zkouškou na zkušebním zařízení, a pokud to bude možné, i náhradou zkušební osoby mechanickým zařízením (např. figurínami);
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro přizpůsobování směrnic o odstraňování technických překážek obchodu v oblasti zemědělských a lesnických traktorů technickému pokroku,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Přílohy I, II a IV směrnice 78/764/EHS se mění v souladu s přílohou této směrnice.
Článek 2
1. Od 1. října 1983 členské státy nesmějí - odmítnout udělit EHS schválení typu nebo vydat doklad uvedený v čl. 10 odst. 1 poslední odrážce směrnice 74/150/EHS nebo udělit vnitrostátní schválení typu pro typ traktoru, ani
- zakázat první uvedení traktorů do provozu,
pokud sedadlo řidiče tohoto typu traktoru nebo těchto traktorů splňuje požadavky této směrnice.
Od 1. října 1984 členské státy - nesmějí již vydat doklad uvedený v čl.
10 odst.
1 poslední odrážce směrnice 74/150/EHS pro typ traktoru, jehož sedadlo řidiče nesplňuje požadavky této směrnice, a
- mohou odmítnout udělit vnitrostátní schválení typu pro typ traktoru, jehož sedadlo řidiče nesplňuje požadavky této směrnice.
Článek 3
Členské státy uvedou v účinnost předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 30. září 1983. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 4
Tato směrnice je určena členským státům.
Druhá směrnice Komise
ze dne 30. března 1983,
kterou se přizpůsobují technickému pokroku přílohy II, III, IV a V směrnice Rady 76/768/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se kosmetických prostředků
(83/191/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 76/768/EHS ze dne 27. července 1976 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se kosmetických prostředků [1] naposledy pozměněnou směrnicí 82/368/EHS [2], a zejména na čl. 8 odst.
2 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že na základě provedených studií mohou být v omezeném počtu barviv povoleny laky, soli a pigmenty s baryem, stronciem a zirkoniem;
vzhledem k tomu, že na základě stávajících vědeckých poznatků může být za určitých podmínek povoleno použití 6methylkumarinu v kosmetických prostředcích;
vzhledem k tomu, že pro ochranu veřejného zdraví by měla být přijata opatření týkající se dusičnanu stříbrného;
vzhledem k tomu, že na základě obdržených informací mohou být za určitých podmínek dočasně povoleny určité komplexy zirkonia jako antiperspiranty;
vzhledem k tomu, že francouzská a italská verze směrnice 76/768/EHS obsahují tiskové chyby, které by měly být opraveny;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro přizpůsobení směrnic týkajících se odstranění technických překážek obchodu v sektoru kosmetických prostředků technickému pokroku,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 76/768/EHS se mění takto:
1.
V příloze II se text týkající se látky č.
46 nahrazuje tímto:
"46.
Barnaté soli, s výjimkou síranu barnatého, sulfidu barnatého za podmínek stanovených v příloze III části 1, a laků, solí a pigmentů připravených z barviv uvedených s odkazem (5) v příloze III části 2 a v příloze IV části 2."
2.
V příloze III se část 1 doplňuje tímto:
"Referenční číslo _BAR_ Látka _BAR_ Omezení _BAR_ Podmínky použití a varování, které musejí být tištěny na etiketě _BAR_
a _BAR_ b _BAR_ Oblast aplikace a/nebo použití _BAR_ Nejvyšší povolená koncentrace v konečném kosmetickém prostředku _BAR_ Jiná omezení a požadavky _BAR_ f _BAR_
c _BAR_ d _BAR_ e _BAR_
46 _BAR_ 6-Methylkumarin _BAR_ Prostředky pro ústní hygienu _BAR_ 0,003 %" _BAR_ _BAR_
3.
V příloze III se část 2 mění takto:
- zrušují se tato čísla podle colour indexu:
15630: 1 (Ba)
15630: 3 (Sr)
15865: 3 (Sr);
- zrušuje se označení "(Ba)" u čísla "45170: 1 (Ba)";
- za tato čísla podle colour indexu se vkládá odkaz "(5)":
12085 _BAR_ 10316 _BAR_ 42051 _BAR_
15585 _BAR_ 12075 _BAR_ _BAR_
15630 _BAR_ 15510 _BAR_ _BAR_
15850 _BAR_ 15985 _BAR_ _BAR_
15865 _BAR_ 19140 _BAR_ _BAR_
16255 _BAR_ _BAR_ _BAR_
45170 _BAR_ _BAR_ _BAR_
45370 _BAR_ _BAR_ _BAR_
45380 _BAR_ _BAR_ _BAR_
45410 _BAR_ _BAR_ _BAR_
45430 _BAR_ _BAR_ _BAR_
- doplňuje se poznámka pod čarou, která zní:
"(5) Povolují se také nerozpustné laky, soli a pigmenty s baryem, stronciem a zirkoniem.
Musejí vyhovět zkoušce nerozpustnosti, která bude určena postupem podle článku 8."
4.
V příloze IV se část 1 doplňuje tímto:
"Referenční číslo _BAR_ Látka _BAR_ Omezení _BAR_ Podmínky použití a varování, které musejí být tištěny na etiketě _BAR_
a _BAR_ b _BAR_ Oblast aplikace a/nebo použití _BAR_ Nejvyšší povolená koncentrace v konečném kosmetickém prostředku _BAR_ Jiná omezení a požadavky _BAR_ f _BAR_
c _BAR_ d _BAR_ e _BAR_
6 _BAR_ Dusičnan stříbrný _BAR_ Jen pro prostředky pro barvení řas a obočí _BAR_ 4 % _BAR_ _BAR_ Obsahuje dusičnan stříbrnýPři zasažení očí okamžitě vypláchněte vodou _BAR_
7 _BAR_ Chloro(hydroxo)komplexy hliníku a zirkonia AlxZr(OH)yClz a chloro(glycinato)hydroxokomplexy hliníku a zirkonia _BAR_ Antiperspiranty _BAR_ 20 % v přepočtu na bezvodý chlorid-hydroxid hlinito-zirkoničitý 5,4 % v přepočtu na zirkonium _BAR_ 1.Poměr počtu atomů hliníku k atomům zirkonia musí být 2 až 10.2.Poměr počtu atomů (Al + Zr) k počtu atomů chloru musí být 0,9 až 2,1.3.Zakázáno v rozprašova-čích aerosolů (sprejích)." _BAR_ _BAR_
5.
V příloze IV se část 2 mění takto:
- zrušuje se toto číslo podle colour indexu:
15585: 1 (Ba),
- za toto číslo podle colour indexu se vkládá odkaz (5): 27290,
- doplňuje se poznámka pod čarou, která zní:
"(5) Povolují se také nerozpustné laky, soli a pigmenty s baryem, stronciem a zirkoniem.
Musejí vyhovět zkoušce nerozpustnosti, která bude určena postupem podle článku 8."
6.
V příloze IV se část 3B mění takto:
- pod položkou "Fialová, hnědá, černá a bílá barviva" se slova "disperse fialová 23" nahrazují číslem "60724".
7.
V příloze V se text týkající se látek číslo 5 a 6 nahrazuje tímto:
"5.
Stroncium a jeho sloučeniny, s výjimkou sulfidu strontnatého za podmínek stanovených v příloze III části 1 a laků, solí a pigmentů se stronciem připravených z barviv uvedených s odkazem (5) v příloze III části 2 a v příloze IV části 2.
6.
Zirkonium a jeho sloučeniny, s výjimkou komplexů pod referenčním číslem 7 v příloze IV části 1, a laků, solí a pigmentů se zirkoniem připravených z barviv uvedených s odkazem (5) v příloze III části 2 a v příloze IV části 2."
Článek 2
1.
Netýká se českého znění.
2. Netýká se českého znění.
Článek 3
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 31. prosince 1984.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 4
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Komise
ze dne 12. dubna 1983
o zavedení výjimek ze směrnice Rady 77/99/EHS pro některé výrobky, které obsahují jiné potraviny a jen nízké procento masa nebo masného výrobku
(83/201/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 77/99/EHS ze dne 21. prosince 1976 o hygienických otázkách obchodu s masnými výrobky uvnitř Společenství [1], a zejména na článek 8 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že postupem podle článku 18 směrnice 77/99/EHS lze rozhodnout, že se některé předpisy uvedené směrnice nevztahují na určité výrobky, které obsahují jiné potraviny a jen nízké procento masa nebo masného výrobku;
vzhledem k tomu, že procentní podíl čerstvého masa nebo masného výrobku ve výrobcích, které obsahují jiné potraviny a jen nízké procento masa nebo masného výrobku, by měl být definován jako vztah mezi množstvím přidaného čerstvého masa nebo masných výrobků a konečným výrobkem; že u některých výrobků, které obsahují jiné potraviny a jen nízké procento masa nebo masného výrobku a které byly během výroby dehydrovány nebo zahuštěny, a u hotových jídel, je konečný výrobek, který se při tomto výpočtu zohlední, výrobek, jejž lze použít po přípravě v souladu s návodem k použití od výrobce;
vzhledem k tomu, že s přihlédnutím k vlastnostem a složení výrobků lze pro některé výrobky přijmout určité výjimky;
vzhledem k tomu, že se uvedené výjimky mohou vztahovat pouze na podmínky pro schvalování zařízení definovaných v kapitole I příloze A, na požadavky na kontrolu popsané v kapitolách IV a V přílohy A a na požadavky na označení zdravotní nezávadnosti a osvědčení o zdravotní nezávadnosti definované v bodech 9 a 10 čl.
3 odst. 1 směrnice 77/99/EHS; že aniž jsou dotčena ustanovení této směrnice, členské státy zajistí, aby výrobky, které obsahují jiné potraviny a jen nízké procento masa nebo masného výrobku a které jsou určeny pro obchod uvnitř Společenství, byly výrobky zdravotně nezávadné, připravené z čerstvého masa nebo masných výrobků ve smyslu směrnice 77/99/EHS;