3955/87 [1] ve znění nařízení (EHS) č. 4003/89 [2] byly stanoveny nejvyšší přípustné úrovně radioaktivní kontaminace zemědělských produktů pocházející ze třetích zemí a určených k lidské spotřebě, které musí být dodržovány při dovozu dotyčných produktů a v souvislosti se kterými provádějí členské státy kontroly; že výše uvedené nařízení je použitelné pouze do 31. března 1990;
vzhledem k tomu, že aniž bude v budoucnu v případě nutnosti dotčena možnost použít ustanovení nařízení Rady (Euratom) č. 3954/87 ze dne 22. prosince 1987, kterým se stanoví nejvyšší přípustné úrovně radioaktivní kontaminace potravin a krmiv po jaderné havárii nebo jiném případu radiační mimořádné situace [3], ve znění nařízení (Euratom) č. 2218/89 [4], musí Společenství nadále zajišťovat, pokud jde o specifické následky havárie v Černobylu, aby zemědělské produkty a zpracované zemědělské produkty určené k lidské spotřebě, které by mohly být kontaminovány, byly uváděny na trh Společenství pouze na základě společných opatření;
vzhledem k tomu, že tato společná opatření by měla chránit zdraví spotřebitelů, zachovávat jednotu trhu, aniž to bude mít nepříznivé důsledky pro obchod mezi Společenstvím a třetími zeměmi, a zabránit odklonům obchodu;
vzhledem k tomu, že důvody, které převládaly při přijetí nařízení (EHS) č. 3955/87 nadále platí, zejména s ohledem na skutečnost, že radioaktivní kontaminace některých zemědělských produktů pocházejících ze zemí zasažených havárií často překračuje nejvyšší přípustné úrovně radioaktivity stanovené v uvedeném nařízení;
vzhledem k tomu, že dodržování nejvyšších přípustných úrovní musí podléhat příslušným kontrolám, které mohou v případě nedodržení vést k zákazu dovozu;
vzhledem k tomu, že se radioaktivní kontaminace mnoha zemědělských produktů snížila a bude se nadále snižovat až na úrovně, které existovaly před černobylskou havárií; že by tedy měl být zaveden postup umožňující, aby tyto produkty byly vyňaty z oblasti působnosti uvedeného nařízení;
vzhledem k tomu, že se toto nařízení vztahuje na všechny zemědělské produkty a zpracované zemědělské produkty určené k lidské spotřebě, není v tomto případě nezbytné používat postup stanovený v článku 29 směrnice 72/462/EHS [5];
vzhledem k tomu, že za účelem nezbytného upřesnění nebo přizpůsobení opatření stanovených tímto nařízením by měl být vypracován zjednodušený postup,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
S výjimkou produktů uvedených v příloze I, které jsou k lidské spotřebě nevhodné, a produktů, které mohou být vyňaty z oblasti působnosti tohoto nařízení postupem podle článku 7, je toto nařízení použitelné na produkty pocházející ze třetích zemí, na které se vztahuje:
- příloha II Smlouvy,
- nařízení Rady (EHS) č. 2730/75 ze dne 29. října 1975 o glukose a laktose [6], ve znění nařízení Komise (EHS) č. 222/88 [7],
- nařízení Rady (EHS) č. 2783/75 ze dne 29. října 1975 o společném režimu pro vaječný albumin a mléčný albumin [8], ve znění nařízení Komise (EHS) č. 4001/87 [9],
- nařízení Rady (EHS) č. 3033/80 ze dne 11. listopadu 1980, kterým se stanoví obchodní režim pro určité zboží vzniklé zpracováním zemědělských produktů [10], ve znění nařízení Komise (EHS) č. 3743/87 [11],
- nařízení Rady (EHS) č. 3035/80 ze dne 11. listopadu 1980, kterým se stanoví obecná pravidla pro poskytování vývozních náhrad pro některé zemědělské produkty vyvážené ve formě zboží, na něž se nevztahuje příloha II Smlouvy, a kritéria pro stanovení výše těchto náhrad [12], naposledy pozměněné nařízením Komise (EHS) č. 3209/88 [13].
Článek 2
Aniž jsou dotčena jiná platná ustanovení, mohou být produkty uvedené v článku 1 propuštěny do volného oběhu pouze za předpokladu, že jsou dodrženy nejvyšší přípustné úrovně stanovené v článku 3.
Článek 3
Nejvyšší přípustné úrovně uvedené v článku 2 jsou tyto:
nejvyšší kumulovaná radioaktivita cesia 134 a 137 nesmí překročit:
- 370 Bq/kg u mléka a mléčných výrobků uvedených v příloze II a u potravin určených pro zvláštní výživu kojenců v průběhu prvních čtyř až šesti měsíců života, které samy o sobě splňují nutriční požadavky pro tuto kategorii osob a do maloobchodu jsou dodávány v jednoznačně určených obalech a jsou označeny jako "přípravky pro kojence" [14],
- 600 Bq/kg u všech ostatních dotyčných produktů.
Článek 4
1. Členské státy kontrolují dodržování nejvyšších přípustných úrovní stanovených v článku 3 u produktů uvedených v článku 1 s přihlédnutím k úrovním kontaminace v zemi původu.
Kontroly mohou rovněž zahrnovat předložení vývozních certifikátů.
Na základě výsledků uskutečněných kontrol přijmou členské státy opatření požadovaná k provedení článku 2, včetně zákazu propuštění do volného oběhu v jednotlivých případech nebo obecně pro daný produkt.
2. Každý členský stát poskytne Komisi všechny informace týkající se používání tohoto nařízení, zejména případů nedodržování nejvyšších přípustných úrovní.
Komise tyto informace sdělí ostatním členským státům.
Článek 5
Jsou-li zaznamenány případy opakovaného nedodržení nejvyšších přípustných úrovní, mohou být nezbytná opatření přijata v souladu s postupem podle článku 7.
Tato opatření mohou dokonce zahrnovat zákaz dovozu produktů pocházejících z dotyčných třetích zemí.
Článek 6
Prováděcí pravidla pro toto nařízení, jakož i případné změny v seznamu produktů uvedeného v příloze I a v seznamu produktů vyňatých z oblasti působnosti tohoto nařízení, se přijmou v souladu s postupem stanoveným v článku 7.
Článek 7
1. Komisi je nápomocen ad hoc výbor složený ze zástupců členských států, jehož předsedou je zástupce Komise.
2. Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme své stanovisko k tomuto návrhu ve lhůtě, kterou může stanovit předseda podle naléhavosti dané věci. Stanovisko se přijímá většinou stanovenou v čl.
148 odst. 2 Smlouvy pro přijímání rozhodnutí, která má Rada přijímat na návrh Komise.
Při hlasování ve výboru je hlasům zástupců členských států přidělena váha stanovená v uvedeném článku.
Předseda nehlasuje.
3. Komise přijímá opatření, která jsou okamžitě použitelná.
Pokud však tato opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru, sdělí je Komise neprodleně Radě.
V tomto případě:
- může Komise nejvýše o jeden měsíc ode dne tohoto sdělení odložit použití opatření, o kterých rozhodla,
- může Rada kvalifikovanou většinou ve lhůtě stanovené v první odrážce přijmout jiné rozhodnutí.
Článek 8
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. dubna 1990.
Jeho použitelnost končí dnem 31. března 1995, ledaže Rada před tímto dnem rozhodne jinak, a to zejména v případě, že by seznam produktů vyňatých z oblasti působnosti tohoto nařízení uvedený v článku 6 zahrnoval všechny produkty vhodné k lidské spotřebě, na které se vztahuje toto nařízení.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (EURATOM) č. 770/90
ze dne 29. března 1990,
kterým se stanoví nejvyšší přípustné úrovně radioaktivní kontaminace krmiv po jaderné havárii nebo jiném případu radiační mimořádné situace
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství pro atomovou energii,
s ohledem na nařízení Rady (Euratom) č. 3954/87 ze dne 22. prosince 1987, kterým se stanoví nejvyšší přípustné úrovně radioaktivní kontaminace potravin a krmiv po jaderné havárii nebo jiném případu radiační mimořádné situace [1], ve znění nařízení (Euratom) č.
2218/89 [2], a zejména na článek 7 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že v souladu s nařízením (Euratom) č. 3954/87 stanoví Komise nejvyšší úrovně radioaktivní kontaminace krmiv;
vzhledem k tomu, že byla konzultována odborná skupina jmenovaná Výborem pro vědu a techniku podle článku 31 Smlouvy;
vzhledem k tomu, že analýza relativních množství jednotlivých radionuklidů, které by se mohly v případě jaderné havárie uvolnit, v souvislosti s jejich poločasem přeměny a možností přenosu z krmiv do výrobků živočišného původu vede k závěru, že nejvyšší přípustné úrovně radioaktivní kontaminace krmiv je nutné stanovit pouze pro izotopy cesia;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem výboru ad hoc zřízeného nařízením (Euratom) č. 3954/87,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nejvyšší přípustné úrovně radioaktivní kontaminace krmiv jsou stanoveny v příloze.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 837/90
ze dne 26. března 1990
o statistických informacích poskytovaných členskými státy o produkci obilovin
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2727/75 ze dne 29. října 1975 o společné organizaci trhu s obilovinami [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 201/90 [2],
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1418/76 ze dne 21. června 1976 o společné organizaci trhu s rýží [3], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1806/89 [4],
s ohledem na návrh Komise [5],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [6],
vzhledem k tomu, že k provádění úkolů, které na ní vyžaduje Smlouva a nařízení týkající se společné zemědělské politiky, potřebuje mít Komise spolehlivé, srovnatelné, aktuální a objektivními metodami zjištěné údaje o obdělávaných plochách, výnosech a produkci obilovin;
vzhledem k tomu, že je třeba uznat důležitost odvětví produkce obilovin pro organizaci a řízení zemědělských trhů, z čehož vyplývá ve zvýšené míře nutnost provádění potřebných statistických zjišťování podle pravidel Společenství;
vzhledem k tomu, že by měly být vzaty v úvahu dlouholeté zkušenosti získané statistickými službami při provádění těchto zjišťování;
vzhledem k tomu, že účelem tohoto nařízení je definovat poskytované statistické informace, předepsat uspokojivou úroveň spolehlivosti a stanovit dodatečné technické informace nezbytné pro zhodnocení číselných údajů o produkci, zajistit objektivitu a reprezentativnost zjišťování ploch a produkce prostřednictvím rozsáhlé výměny zkušeností, zahrnující zasedání a zprávy, a stanovit lhůty, které je nutno dodržet;
vzhledem k tomu, že pro obiloviny všeobecně, a pro některé jejich důležité druhy zvlášť, je požadováno také každoroční sdělování regionálních údajů;
vzhledem k tomu, že je třeba, aby po třech letech zkušeností s tímto nařízením Komise předložila zprávu spolu s případnými návrhy na zlepšení statistických zjišťování, a že by Komise měla vzít v úvahu proveditelnost harmonizovaného zjišťování ve Společenství po roce 1992;
vzhledem k tomu, že je zapotřebí stanovit částku finančních prostředků Společenství potřebnou k provádění tohoto nařízení; že tato částka je součástí interinstitucionální dohody ze dne 29. června 1988 o rozpočtové kázni a zlepšení rozpočtového procesu [7]; že příděly, které jsou ve skutečnosti k dispozici, musí být podle této dohody stanoveny v souladu s rozpočtovým procesem;
vzhledem k tomu, že je třeba stanovit postup, který bude Stálý výbor pro zemědělskou statistiku dodržovat,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
ODDÍL I
Cíle
Článek 1
Členské státy poskytnou Statistickému úřadu Evropských společenství (dále jen Eurostat) roční údaje o obilovinách podle článků 2 a 6.
ODDÍL II
Údaje poskytované na úrovni členských států
Článek 2
1. Toto nařízení se vztahuje na obiloviny uvedené v příloze I.
Příloha I může být změněna postupem podle článku 11.
2. Každý členský stát předloží roční údaje o:
- obdělávané ploše (1000 ha),
- průměrném výnosu (100 kg/ha) a
- sklizené produkci (1000 tun)
pro každou skupinu obilovin uvedenou v příloze II a pro každý druh obilovin ve skupině 7 této přílohy, jejichž produkce činí víc než 50000 tun ročně.
Příloha II může být změněna postupem podle článku 11.
3. V souvislosti s informacemi uvedenými v odst. 2 prvním pododstavci druhé a třetí odrážce předloží členské státy také údaje o průměrnému obsahu vlhkosti [8] vyjádřeném v procentech.
ODDÍL III
Metody a technické podrobnosti
Článek 3
1. U každé obiloviny uvedené v příloze I se ve členském státě, jehož roční produkce přesahuje 50000 tun, získávají údaje o obdělané ploše, výnosu a produkci ze statistických zjišťování, která se provedou formou agrocensů nebo formou reprezentativních výběrových šetření.
2. Tato zjišťování se provedou statisticky zavedenými metodami, které splňují požadavky na kvalitu, objektivitu a spolehlivost stanovené v tomto oddílu.
3. Pro splnění požadavků stanovených v tomto oddílu je v souladu s čl. 8 odst. 3 možné pro jeden nebo více členských států dohodnout přechodná opatření.
Článek 4
1. U výběrových šetření obdělávaných ploch je třeba stanovit výběrové soubory tak, aby reprezentovaly nejméně 95 % celkové plochy, na které se pěstují obiloviny.
Tyto číselné údaje o plochách je třeba doplnit odhadem založeným na údajích z jiných zdrojů, vztahujících se ke zbývajícím plochám s produkcí obilovin.
2. Výběrová šetření ploch je nutno navrhnout tak, aby směrodatná chyba odhadu pro celkovou plochu, na které se pěstují obiloviny, nepřekročila v jednotlivých členských státech větší z hodnot 1 % plochy, nebo 5000 ha.
Článek 5
1. U výběrových šetření výnosů nebo produkce je třeba stanovit výběrové soubory tak, aby celková směrodatná chyba odhadu pro celkovou produkci obilovin nepřekročila větší z hodnot 2 % této produkce, nebo 50000 tun.
2. Vedle požadavků týkajících se celkové produkce obilovin v odstavci 1 nesmí u žádné obiloviny uvedené v příloze I, jejíž produkce ve členském státě přesahuje práh stanovený v čl. 3 odst. 1, překročit směrodatná chyba odhadu pro produkci této obiloviny větší z hodnot 5 % produkce, nebo 20000 tun.
ODDÍL IV
Údaje poskytované na regionální úrovni
Článek 6
Roční údaje o obdělávané ploše, výnosech, produkci a obsahu vlhkosti se předávají Eurostatu na regionálních úrovních definovaných v příloze III.
Přílohu III je možné změnit postupem podle článku 11.
Tyto regionální údaje se poskytují pro obiloviny celkem s výjimkou rýže, a pro pšenici obecnou, pšenici tvrdou, žito, ječmen a kukuřici.
Členské státy uvedou regionální číselné údaje, u kterých se vyskytnou směrodatné chyby odhadu s mimořádně vysokými procentními hodnotami.
ODDÍL V
Lhůty, výměna zkušeností a přechodná ustanovení
Článek 7
1. Kalendářní rok, ve kterém je prováděna sklizeň, se dále uvádí jako "sklizňový rok".
2. Členské státy dodají Eurostatu předběžné národní údaje o obdělávaných plochách nejpozději do 1. října sklizňového roku.
Konečné údaje o obdělávaných plochách se dodají nejpozději 1. dubna za předešlý sklizňový rok.
3. První odhady číselných údajů týkajících se národních výnosů a produkce se předávají nejpozději 15. listopadu sklizňového roku.
Předběžné údaje o výnosech a produkci se poskytnou nejpozději do 1. února a konečné číselné údaje nejpozději do 1. října za předešlý sklizňový rok.
Pokud se číselné údaje o výnosech a produkci vztahují k revidovaným údajům o plochách, předají se také.
4. Regionální údaje uvedené v článku 6 se dodávají ve stejné době jako konečné číselné údaje na národní úrovni a musí být s nimi v souladu.
Článek 8
1. Do dvanácti měsíců od vstupu tohoto nařízení v platnost předloží členské státy Eurostatu podrobnou metodickou zprávu popisující, jak jsou údaje o obdělávaných plochách, o výnosech a produkci sestaveny na národní nebo v případě potřeby regionální úrovni, a uvedou reprezentativnost a spolehlivost těchto číselných údajů.
Eurostat sestaví z těchto zpráv ve spolupráci s členskými státy souhrnný přehled.
2. Členské státy oznámí Eurostatu všechny úpravy informací dodaných podle odstavce 1 do tří měsíců po jejich provedení.
3. Pokud z některých metodických zpráv vyplývá, že členský stát nemůže v bezprostřední budoucnosti splnit požadavky tohoto nařízení a je třeba provést změny v technice a metodice zjišťování, může Eurostat ve spolupráci s členskými státy stanovit přechodné období o délce nejvíce dvou let pro zavedení programu zjišťování podle tohoto nařízení.
4. Metodické zprávy, přechodná ustanovení, dostupnost a spolehlivost údajů a ostatní důležité otázky související s prováděním tohoto nařízení se přezkoumávají dvakrát ročně v příslušné pracovní skupině stálého výboru pro zemědělskou statistiku.
Článek 9
1. Nejpozději do konce roku 1992 předloží Eurostat Evropskému parlamentu a Radě:
- zprávu o zkušenostech získaných při provádění statistických zjišťování a odhadů podle tohoto nařízení,
- návrhy na zlepšení a harmonizaci opatření platných v jednotlivých členských státech, pokud je to nezbytné,
- návrhy na provedení dodatečného zjišťování Společenství ad hoc používajícího harmonizované metody a ukazatele, pokud je to nezbytné.
2. Rada se usnese o návrzích uvedených v odstavci 1 hlasováním podle čl. 148 odst. 2 Smlouvy.
ODDÍL VI
Finanční ustanovení
Článek 10
1. Částka výdajů Společenství považovaná za nebytnou pro provádění opatření zavedených tímto nařízením je 3200000 ECU na období 1990 až 1993, včetně výdajů spojených s použitím pracovních sil v jednom kalendářním roce (pomocné síly, odborníci vyslaní veřejnou správou členských států atd.).
2. Rozpočtové orgány stanoví výši prostředků, které budou k dispozici v jednotlivých účetních obdobích.
ODDÍL VII
Závěrečná ustanovení
Článek 11
1. Má-li být zahájen postup podle tohoto článku, přednese věc stálému výboru pro zemědělskou statistiku (dále jen "výbor") jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu, nebo na žádost zástupce členského státu.
2. Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k návrhu ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci.
Výbor se usnese většinou 54 hlasů a hlasům členských států je přidělena váha stanovená v čl. 148 odst.
2 Smlouvy. Předseda nehlasuje.
3. a) Komise přijme navrhovaná opatření, jsou-li v souladu se stanoviskem výboru.
b) Pokud nejsou navrhovaná opatření v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, předloží Komise Radě neprodleně návrh opatření, která mají být přijata.
Rada rozhodne kvalifikovanou většinou.
Pokud se rada neusnese do tří měsíců ode dne, kdy jí byl návrh předán, přijme navrhovaná opatření Komise.
Článek 12
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 969/90
ze dne 18. dubna 1990,
kterým se stanoví prováděcí pravidla pro druhou naléhavou dodávku obilovin, hovězího masa a másla do Rumunska
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 456/90 ze dne 22. února 1990 o druhém naléhavém opatření pro dodávku určitých zemědělských produktů Rumunsku [1], a zejména na čl. 4 odst. 2 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 467/86 ze dne 25. února 1986, kterým se stanoví obecná pravidla k režimu přístupových vyrovnávacích částek pro obiloviny vzhledem k přistoupení Španělska [2], a zejména na článek 7 uvedeného nařízení, a s ohledem na odpovídající ustanovení vztahující se na ostatní uvedené produkty,
vzhledem k tomu, že je třeba přijmout ustanovení pro dodávky produktů uvedených v nařízení (EHS) č. 456/90 Rumunsku, které mají provést dodavatelé zmocnění rumunskými orgány a kteří mají převzít produkty odebráním z intervenčních zásob určených Komisí;
vzhledem k tomu, že na tyto dodávky je třeba použít nařízení Komise (EHS) č. 569/88 ze dne 16. února 1988, kterým se stanoví společná prováděcí pravidla pro ověřování použití a nebo určení výrobků z intervenční dodávky [3], naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 948/90 [4], a je třeba vyžadovat bezpečný výstup z celního území Společenství;
vzhledem k tomu, že za tyto produkty se nemají platit žádné náhrady, měnové vyrovnávací částky ani přístupové vyrovnávací částky;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanovisky všech příslušných řídicích výborů,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Toto nařízení stanoví prováděcí pravidla pro dodávku obilovin, hovězího masa a másla zpřístupněného rumunským orgánům podle nařízení (EHS) č. 456/90.
Článek 2
1. Komise určí sklady, ze kterých se mohou produkty odebrat.
2. Produkty se uvolní v souladu s podmínkami, kterými se řídí odebírání dotyčných produktů ze skladů, pro osoby řádně pověřené rumunskými orgány dopravit nebo dát dopravit příslušné produkty do Rumunska.
3. Produkty se zpřístupní
- po předložení originálu zmocnění uvedeného v odstavci 2 a poté, co bylo ověřeno, a
- poté, co oprávněná osoba podepsala řádně vyplněné potvrzení o převzetí, jehož vzor je uveden v příloze.
Navíc si agentura, která výrobky zpřístupňuje, ponechá opis nebo fotokopii zmocnění předloženého v době, kdy se přebírá každá dávka zboží.
Článek 3
1. Odběr zboží je předmětem předchozího podání u intervenční agentury členského státu, kde se výrobky zpřístupňují,
- v případě obilovin a másla v hodnotě rovnající se nákupní ceně dotyčného produktu v době odběru ze skladu,
- v případě hovězího masa v hodnotě rovnající se 280 ECU za 100 kg.
2. Produkty uvedené v článku 1 se dodávají s výhradou nařízení (EHS) č. 569/88.
Příkaz k odběru uvedený v článku 3 nařízení (EHS) č. 569/88 musí obsahovat slova:
"Naléhavé opatření pro Rumunsko. Produkty, za které se nesmí platit náhrady nebo měnové vyrovnávací částky a nebo přístupové vyrovnávací částky."
3. Jistota se uvolní podle článku 4 a čl. 13 odst. 1 písm. a) nařízení (EHS) č. 569/88. Článek 18 uvedeného nařízení se nepoužije.
Článek 4
V části I (Produkty, které se vyvážejí ve stejném státě, ve kterém byly odebrány z intervenčního skladu) přílohy k nařízení (EHS) č. 569/88 se doplňuje tento bod a související poznámka pod čarou:
"62. Nařízení Komise (EHS) č. 969/90 ze dne 18. dubna 1990, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro druhou naléhavou dodávku obilovin, hovězího masa a másla do Rumunska [5]."
Článek 5
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 1012/90
ze dne 20. dubna 1990
o zařazení určitého zboží do kombinované nomenklatury
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
323/90 [2], a zejména na článek 9 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že k zajištění jednotného uplatňování kombinované nomenklatury tvořící přílohu uvedeného nařízení je nezbytné přijmout opatření k zařazení zboží uvedeného v příloze tohoto nařízení;
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č. 2658/87 stanovilo všeobecná pravidla pro výklad kombinované nomenklatury a že se tato pravidla vztahují i na každou jinou nomenklaturu, která je na ní plně nebo částečně založena nebo k ní přidává další třídění a která je zřízena zvláštními předpisy Společenství za účelem uplatňování celních nebo jiných opatření týkajících se obchodu se zbožím;
vzhledem k tomu, že podle uvedených všeobecných pravidel musí být zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze tohoto nařízení zařazeno na základě odůvodnění ve sloupci 3 do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro nomenklaturu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze se v kombinované nomenklatuře zařazuje do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2 této tabulky.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 1014/90
ze dne 24. dubna 1990,
kterým se stanoví prováděcí pravidla pro definici, označování a obchodní úpravu lihovin
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1576/89 ze dne 29. května 1989, kterým se stanoví obecná pravidla pro definici, označování a obchodní úpravu lihovin [1], a zejména na čl.
1 odst. 4 písm. f) bod 1 pododstavec a), písm. g), písm. i) bod 1 pododstavec d), písm. i) bod 2, písm. i) bod 1 a písm. i) bod 1 pododstavec b) a písm. r) bod 1 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že musí být přijata prováděcí pravidla k nařízení (EHS) č. 1576/89, aby byla stanovena nezbytná upřesnění zásad stanovených v uvedeném nařízení a doplňující pravidla k těmto zásadám;
vzhledem k tomu, že tato upřesnění a doplňující pravidla by měla zejména přihlédnout ke kritériím stanoveným při přijetí nařízení (EHS) č.
1576/89; že je vhodné vycházet z tradic a zvyklostí různých regionů Společenství v rozsahu, ve kterém jsou slučitelné s jednotným trhem; že by další kritérium mělo být vedeno úsilím zamezit jakékoli možnosti omylu v souvislosti s informacemi uvedenými na etiketách a zajistit, aby spotřebitel v rámci údajů na etiketách obdržel co nejúplnější a nejjasnější informace;
vzhledem k tomu, že by se toto nařízení mělo uplatňovat, aniž jsou dotčena přechodná ustanovení nařízení Komise (EHS) č. 3773/89 ze dne 14. prosince 1989, kterým se stanoví přechodná opatření pro lihoviny [2];
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Prováděcího výboru pro lihoviny,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Podle čl. 1 odst. 4 písm. f) bodu 1 pododstavce a) nařízení (EHS) č. 1576/89 nesmí množství kalů, které může být přidáváno k matolinám při přípravě matolinové pálenky, překročit 25 kg na 100 kg použitých matolin. Množství alkoholu pocházejícího z kalů nesmí překročit 35 % z celkového množství alkoholu v konečném produktu.
Článek 2
Podle čl. 1 odst. 4 písm. g) nařízení (EHS) č. 1576/89 se pálenkou z ovocných výlisků rozumí lihovina vyráběná výhradně kvašením a destilací výlisků z ovoce s výjimkou vinných matolin, přičemž destilace výlisků z ovoce se provádí na méně než 86 % objemových. Redestilace na stejný obsah alkoholu je povolena.
Obsah těkavých látek musí být nejméně 200 g na hektolitr alkoholu o 100 % objemových.
Obsah methanolu musí být nejvýše 1500 gramů na hektolitr alkoholu o 100 % objemových.
Obsah kyseliny kyanovodíkové musí být nejvýše 10 gramů na hektolitr alkoholu o 100 % objemových v případě lihoviny z výlisků peckovin.
Obchodní označení je "lihovina z výlisků…" s doplněním názvu ovoce.
Jestliže jsou použity výlisky z několika různých druhů ovoce, použije se obchodní označení "lihovina z výlisků ovoce".
Článek 3
Podle čl. 1 odst. 4 písm. i) bodu 1 pododstavce d) nařízení (EHS) č. 1576/89 lze pojmenování "destilát" a jemu předcházející název použitého ovoce nahradit názvem ovoce pouze u těchto druhů ovoce:
- mirabelky ( Prunus domestica L., odrůda syriaca),
- slívy ( Prunus domestica L.),
- švestky ( Prunus domestica L.),
- plody planiky ( Arbutus unedo L.),
- jablka Golden delicius.
Pokud by hrozilo, že konečný spotřebitel těmto pojmenováním dobře neporozumí, musí etiketa zahrnovat slovo "destilát", případně doplněné vysvětlením.
Článek 4
Lihoviny uvedené v čl. 1 odst. 4 písm. i) bodu 2 nařízení (EHS) č. 1576/89 mohou být označeny pojmenováním "destilát", kterému předchází název ovoce, jestliže jsou na etiketě také uvedena slova "vyrobeno macerací a destilací".
Předchozí pododstavec se vztahuje na lihoviny získané z těchto druhů ovoce:
- ostružiny ( Rubus fruticosus L.),
- jahody ( Fragaria L.),
- borůvky ( Vaccinium myrtillus L.),
- maliny ( Rubus idaeus L.),
- rybíz ( Ribes vulgare Lam.),
- trnky ( Prunus spinosa L.),
- jeřáb oskeruše ( Sorbus domestica L.),
- jeřáb pravý ( Sorbus domestica L.),
- cesmína ( Ilex cassine L.),
- jeřáb břek ( Sorbus torminalis L.),
- bezinky ( Sambucus nigra L.),
- šípky ( Rosa canina L.),
- černý rybíz ( Ribes nigrum L.).
Článek 5
Podle čl. 1 odst. 4 písm. l) bodu 1 nařízení (EHS) č. 1576/89 musí být použito nejméně pět kilogramů ovoce na 20 litrů alkoholu o 100 % objemových.
Článek 6
1. Odchylky podle čl. 1 odst. 4 písm. i) bodu 1 pododstavce b) nařízení (EHS) č. 1576/89 se týkají maximálního obsahu methanolu v ovocných destilátech, který se zvyšuje na 1500 gramů na hektolitr alkoholu o 100 % objemových v případě destilátů, které jsou získány jednotlivými producenty v palírnách s celkovou roční produkcí dotyčného alkoholu nepřevyšující 500 hektolitrů alkoholu o 100 % objemových a které pocházejí z těchto druhů ovoce:
- slívy ( Prunus domestica L.),
- mirabelky ( Prunus domestica L., odrůda syriaca),
- švestky ( Prunus domestica L.),
- jablka ( Malus domestica Borkh.),
- plody planiky ( Arbutus unedo L.).
2. Odstavec 1 se použije do 31. prosince 1992 rovněž na destiláty získané z hrušek ( Pyrus comunis) bez omezení roční produkce palírny.
Článek 7
Podle čl. 1 odst. 4 písm. r) bodu 1 nařízení (EHS) č. 1576/89 se snižuje minimální obsah cukru 100 g na litr stanovený pro likéry na
- 80 g na litr pro likéry z hořce připravené s hořcem jako jedinou aromatickou látkou,
- 70 g na litr pro třešňové likéry, jejichž ethylalkohol sestává výhradně z třešňového destilátu.
Článek 8
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. května 1990.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Rady (EHS) č. 1186/90
ze dne 7. května 1990,
kterým se rozšiřuje oblast působnosti klasifikační stupnice Společenství pro jatečně upravená těla dospělých kusů skotu
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č.
1208/81 [4] stanoví klasifikační stupnici Společenství pro jatečně upravená těla dospělých kusů skotu; že článek 6 uvedeného nařízení omezuje použití stupnice pro stanovení tržních cen a stupnice pro intervenční opatření;
vzhledem k tomu, že pokroky dosažené v používání stupnice a získané zkušenosti umožňují uvažovat o jejím rozšíření na všechna jatečně upravená těla uvedená na trh; že by v této souvislosti měly být produkty tříděny ve schválených jatkách, která jako jediná mohou uvedené produkty uvádět na trh v celém Společenství v souladu se směrnicí Rady 64/433/EHS ze dne 26. června 1964 [5] SH, naposledy pozměněnou směrnicí 88/657/EHS [6];
vzhledem k tomu, že fyzická nebo právnická osoba, která nechá porážky provést, by měla být informována o výsledku třídění zvířat dodaných k porážce; že takové třídění jednak umožňuje odůvodnění ceny a jednak vede ke zlepšení jakosti a k lepšímu zhodnocení produkce,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1.
Od 1. ledna 1991 jsou jatka schválená podle článku 8 směrnice 64/433/EHS povinna přijmout nezbytná opatření k zajištění toho, aby nejpozději 1. ledna 1992 byly všechna jatečně upravená těla a půlky jatečně upravených těl ze zvířat, která byla poražena v jatkách schválených podle článku 8 směrnice 64/433/EHS a které nesou podle článku 3 uvedené směrnice označení zdravotní nezávadnosti, tříděny a identifikovány v souladu s klasifikační stupnicí Společenství pro jatečně upravená těla dospělých kusů skotu zavedené nařízením (EHS) č. 1208/81.
2. Ode dne provedení opatření podle odstavce 1 jsou výsledky třídění provedeného podle článku 4 nařízení (EHS) č. 1208/81 písemně sdělovány fyzické nebo právnické osobě, která nechá porážky provést.
Článek 2
Postupem podle článku 27 nařízení (EHS) č. 805/68 [7] naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 571/89 [8] Komise stanoví prováděcí pravidla k tomuto nařízení, zejména pravidla týkající se:
a) systému identifikace podle čl. 1 odst. 1;
b) případné odchylky
- podle článku 5 směrnice 88/409/EHS [9] pro jatka, která si přejí omezit svou produkci pouze na místní trh,
- které mohou být povoleny členským státům, které o ni požádají, pro jatka, v nichž se poráží jen velmi malé množství skotu.
Článek 3
Členské státy přijmou nezbytná opatření k zajištění toho, aby bylo toto nařízení dodržováno a aby jeho porušování bylo stíháno.
Článek 4
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 1210/90
ze dne 7. května 1990
o zřízení Evropské agentury pro životní prostředí a Evropské informační a pozorovací sítě pro životní prostředí
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 130s této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že Smlouva předvídá další rozvoj a provádění politiky Společenství v oblasti životního prostředí a stanoví cíle a zásady, kterými by se tato politika měla řídit;
vzhledem k tomu, že požadavky na ochranu životního prostředí tvoří součást ostatních politik Společenství;
vzhledem k tomu, že podle článku 130r Smlouvy má Společenství při přípravě svých činností v oblasti životního prostředí brát v úvahu mimo jiné dostupné vědecké a technické údaje;
vzhledem k tomu, že v souladu s rozhodnutím 85/338/EHS [4] se Komise zapojila do pracovního programu experimentálního projektu pro shromažďování, koordinaci a ověřování propojenosti informací o stavu životního prostředí a přírodních zdrojů ve Společenství; že je nyní vhodné učinit nezbytná rozhodnutí týkající se stálé informační a pozorovací sítě pro životní prostředí;
vzhledem k tomu, že shromažďování, zpracování a analýza údajů o životním prostředí na evropské úrovni jsou nezbytné pro získání objektivních, spolehlivých a srovnatelných informací, které umožní Společenství a jeho členským státům přijímat opatření nutná k ochraně životního prostředí, posoudit výsledky takových opatření a zajistit, aby veřejnost byla o stavu životního prostředí řádně informována;
vzhledem k tomu, že ve Společenství i v členských státech již existují instituce poskytující takové informace a služby;
vzhledem k tomu, že by tyto instituce měly tvořit základ pro zřízení evropské informační a pozorovací sítě pro životní prostředí, kterou by na úrovni Společenství koordinovala Evropská agentura pro životní prostředí;
vzhledem k tomu, že by agentura měla spolupracovat na úrovni Společenství se stávajícími institucemi, jejichž cílem je umožnit Komisi zajištění plného používání právních předpisů Společenství týkajících se životního prostředí;
vzhledem k tomu, že by statut a struktura agentury měly odpovídat objektivnímu charakteru jejích předpokládaných výsledků a umožnit jí plnit úkoly v úzké spolupráci se stávajícími vnitrostátními i mezinárodními institucemi;
vzhledem k tomu, že by agentura měla mít svou právní nezávislost a udržovat přitom úzké vztahy s institucemi Společenství a členských států;
vzhledem k tomu, že je žádoucí, aby agentura byla otevřená i dalším státům, které sdílejí zájem Společenství a členských států na cílech agentury, a to na základě dohod uzavřených mezi těmito státy a Společenstvím;
vzhledem k tomu, že toto nařízení by mělo být po dvou letech přezkoumáno s cílem rozhodnout o dalších úkolech agentury,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Tímto nařízením se zřizuje Evropská agentura pro životní prostředí a podporuje vytvoření Evropské informační a pozorovací sítě pro životní prostředí.
2. K dosažení cílů ochrany a zlepšení životního prostředí stanovených Smlouvou a navazujícími akčními programy v oblasti životního prostředí je třeba poskytnout Společenství a členským státům:
- objektivní, spolehlivé a v evropském měřítku srovnatelné informace, které jim umožní přijímat nezbytná opatření na ochranu životního prostředí, posoudit výsledky těchto opatření a zajistit, aby veřejnost byla řádně informována o stavu životního prostředí,
- k tomuto účelu nezbytnou vědeckou a technickou podporu.
Článek 2
K dosažení cíle uvedeného v článku 1 má agentura tyto úkoly:
i) ve spolupráci s členskými státy vytvořit a koordinovat síť uvedenou v článku 4.
V této souvislosti je agentura zodpovědná za shromažďování, zpracování a analýzu údajů, zejména v oblastech uvedených v článku 3.
Dále je odpovědná za pokračování prací započatých na základě rozhodnutí 85/338/EHS;
ii) poskytovat Společenství a členským státům objektivní informace nezbytné k formulování a provádění řádné a účinné politiky životního prostředí; za tím účelem především poskytovat Komisi informace, které potřebuje k úspěšnému plnění svých úkolů spočívajících v určení, přípravě a vyhodnocení opatření a právních předpisů v oblasti životního prostředí;
iii) zaznamenávat, třídit a posuzovat údaje o stavu životního prostředí, vypracovávat odborné zprávy o kvalitě, citlivosti životního prostředí a o tlacích na životního prostředí na území Společenství, stanovovat jednotná kritéria pro posuzování údajů o životním prostředí, která budou používána ve všech členských státech.
Komise využije těchto informací pro plnění svých úkolů při zajišťování provádění právních předpisů Společenství v oblasti životního prostředí;
iv) pomoci zajistit, aby údaje o životním prostředí byly na evropské úrovni srovnatelné, a je-li to nezbytné, vhodnými prostředky podpořit zlepšení harmonizace měřicích metod;
v) podporovat začlenění evropských informací o životním prostředí do mezinárodních programů monitorování, jako jsou například programy ustavené Organizací spojených národů a jejími specializovanými agenturami;
vi) zajistit rozsáhlé šíření spolehlivých informací o životním prostředí.
Každé tři roky agentura navíc zveřejní zprávu o stavu životního prostředí;
vii) podporovat rozvoj a využití environmentálních předpovědních metod, aby bylo možné ve správný čas přijímat preventivní opatření;
viii) podporovat rozvoj metod posuzování výše škod na životním prostředí a nákladů na předcházení těmto škodám, nákladů na ochranná opatření a na obnovu životního prostředí;
ix) podporovat výměnu informací o nejlepších dostupných technologiích pro předcházení škodám na životním prostředí nebo pro jejich omezení;
x) spolupracovat s orgány a programy uvedenými v článku 15.
Článek 3
1. Hlavní oblasti činnosti agentury zahrnují v nejvyšší možné míře vše, co umožňuje shromáždit informace k popisu současného a předvídatelného stavu životního prostředí z následujících hledisek:
i) kvalita životního prostředí;
ii) tlaky na životní prostředí;
iii) citlivost životního prostředí.
2. Agentura bude poskytovat informace, jaké mohou být přímo využity při provádění politiky životního prostředí Společenství.
Přednost budou mít následující oblasti činnosti:
- kvalita ovzduší a atmosférické emise,
- kvalita vody, znečišťující látky a vodní zdroje,
- stav půdy, živočichů, rostlin a biotopů,
- využití půdy a přírodních zdrojů,
- nakládání s odpady,
- hlukové emise,
- chemické látky nebezpečné pro životní prostředí,
- ochrana pobřežních zón.
Důležité jsou především informace o přeshraničních jevech, o jevech zasahujících více států či o jevech globálního charakteru.
V úvahu se vezme rovněž socioekonomický rozměr jevu.
Ve svých činnostech se agentura vyvaruje duplicity s již probíhajícími činnostmi jiných institucí nebo orgánů.
Článek 4
1. Síť se skládá z:
- hlavních složek národních informačních sítí,
- národních kontaktních míst,
- tematických center.
2. Aby bylo možno vytvořit tuto síť tak rychle a účinně, jak je to možné, uvědomí členské státy do šesti měsíců po vstupu v platnost tohoto nařízení agenturu o hlavních složkách svých národních informačních sítí pro životní prostředí, zejména v prioritních oblastech uvedených v čl. 3 odst. 2; tento údaj musí obsahovat i výčet institucí, které by podle názoru členského státu mohly přispět k práci agentury s přihlédnutím k potřebě zajištění co možná nejúplnějšího zeměpisného pokrytí území příslušného státu.
3. Členské státy zejména mohou v rámci institucí podle odstavce 2 či jiných organizací zřízených na jejich území označit některou z nich jako "národní kontaktní místo", které bude koordinovat nebo předávat informace, které mají být na celostátní úrovni poskytnuty agentuře a institucím či orgánům tvořícím část sítě, včetně tematických center podle odstavce 4.
4. Členské státy mohou rovněž ve lhůtě stanovené v odstavci 2 určit instituce či jiné organizace zřízené na jejich území, které by mohly být speciálně pověřeny spoluprací s agenturou na některých tématech hodných zvláštního zřetele.
Takto určená instituce by měla být oprávněna k uzavření dohody s agenturou, aby mohla působit jako tematické centrum sítě pro zvláštní úkoly prováděné v přesně určené zeměpisné oblasti.
Tato centra spolupracují s dalšími institucemi, které jsou součástí sítě.
5. Do šesti měsíců od obdržení informací uvedených v odstavci 2 potvrdí agentura hlavní složky sítě, a to na základě rozhodnutí správní rady a ujednání uvedených v článku 5.
Tematická centra určí jednomyslným rozhodnutím členové správní rady, jak to ukládá čl. 8 odst. 1, pro období nepřesahující trvání příslušného víceletého pracovního programu podle čl. 8 odst. 4. Toto určení lze však obnovit.
6. Přidělení zvláštních úkolů tematickým centrům bude uvedeno ve víceletém pracovním programu agentury podle čl. 8 odst. 4.
7. Z hlediska víceletého pracovního programu přezkoumá agentura pravidelně složky sítě podle odstavce 2, provede změny, o nichž může rozhodnout správní rada, a přihlíží přitom k institucím nově jmenovaným členskými státy.
Článek 5
Agentura se může s institucemi či orgány uvedenými v článku 4, které jsou součástí sítě, dohodnout na nezbytných ujednáních, především na smlouvách, jež umožní úspěšné provedení jim úkolů, kterými je může pověřit.
V případě vnitrostátní instituce nebo organizace na jeho území může členský stát určit, že taková ujednání s agenturou budou uzavírána po dohodě s národním kontaktním místem.
Článek 6
Údaje o životním prostředí poskytnuté agentuře nebo z agentury vzešlé mohou být zveřejněny a jsou přístupné veřejnosti při dodržování platných pravidel Komise a členských států v oblasti šíření informací, zejména důvěrného charakteru.
Článek 7
Agentura má právní subjektivitu.
V každém z členských států má nejširší způsobilost k právům a právním úkonům, jakou jejich vnitrostátní právo přiznává právnickým osobám.
Článek 8
1. Agentura má správní radu složenou z jednoho zástupce každého členského státu a dvou zástupců Komise.
Evropský parlament navíc určí jako členy správní rady dvě vědecké osobnosti s mimořádnou kvalifikací v oblasti ochrany životního prostředí, které budou vybrány na základě možného osobního přínosu k činnosti agentury.
Každý člen správní rady může být zastoupen náhradníkem.
2. Správní rada volí z řad svých členů předsedu na tříleté období a přijímá vlastní jednací řád.
Každý člen správní rady má jeden hlas.
3. Rozhodnutí správní rady se přijímají dvoutřetinovou většinou členů s výjimkou případu uvedeného v druhém pododstavci čl. 4 odst. 5.
4. Správní rada schválí víceletý pracovní program vycházející z prioritních oblastí uvedených v čl. 3 odst. 2, a to na základě návrhu předloženého výkonným ředitelem ve smyslu článku 9, po konzultaci s vědeckým výborem podle článku 10 a po obdržení stanoviska Komise. První víceletý program bude schválen do devíti měsíců po vstupu v platnost tohoto nařízení.
5. V rámci víceletého programu schvaluje správní rada každoročně pracovní program agentury na základě návrhu předloženého výkonným ředitelem, po konzultaci s vědeckým výborem a po obdržení stanoviska Komise.
Tento program může být v průběhu roku týmž postupem upraven.
6. Nejpozději do 31. ledna každého roku schválí správní rada všeobecnou výroční zprávu o činnosti agentury.
Výkonný ředitel tuto zprávu předloží Evropskému parlamentu, Radě, Komisi a členským státům.
Článek 9
1. V čele agentury stojí výkonný ředitel jmenovaný správní radou na návrh Komise na pětileté období, které je obnovitelné.
Výkonný ředitel je zákonným zástupcem agentury.
Odpovídá za:
- řádnou přípravu a provádění rozhodnutí a programů přijatých správní radou,
- běžnou správu agentury,
- plnění úkolů uvedených v článcích 12 a 13,
- přípravu a zveřejnění zpráv podle čl. 2 bod vi),
- personální záležitosti agentury,
- plnění úkolů stanovených v čl. 8 odst. 4 a 5.
Pro účely jmenování vědeckých pracovníků agentury si výkonný ředitel vyžádá stanovisko vědeckého výboru podle článku 10.
2. Výkonný ředitel za svou činnost odpovídá správní radě.
Článek 10
1. Správní radě a výkonnému řediteli pomáhá v činnosti vědecký výbor, který v případech stanovených tímto nařízením předkládá své stanovisko k vědeckým záležitostem týkajícím se činnosti agentury, které mu může předložit správní rada nebo ředitel.
Stanoviska vědeckého výboru se zveřejní.
2. Vědecký výbor se skládá z devíti členů s mimořádnou kvalifikací v oblasti životního prostředí, které jmenuje správní rada na čtyřleté období s možností opakovaného jmenování na další čtyři roky, přičemž žádný člen nesmí být jmenován více než dvakrát za sebou. Činnost vědeckého výboru se řídí jednacím řádem podle čl. 8 odst. 2.
Článek 11
1. Pro každý rozpočtový rok, který odpovídá kalendářnímu roku, se vypracuje odhad příjmů a výdajů agentury a je zapsán do rozpočtu agentury.
2. Rozpočet je vyrovnaný co do příjmů a výdajů.
3. Aniž jsou dotčeny jiné zdroje, příjmy agentury se skládají z dotace Společenství spadající do zvláštní kapitoly celkové rozpočtu Evropských společenství a plateb poskytovaných za prováděné služby.
4. Výdaje agentury zahrnují mimo jiné odměny zaměstnanců, správní výdaje, výdaje na infrastrukturu, provozní náklady a výdaje související se smlouvami uzavřenými s institucemi nebo orgány, které jsou součástí sítě, a s třetími stranami.
Článek 12
1. Nejpozději do 31. března každého roku připraví výkonný ředitel předběžný odhad příjmů a výdajů agentury pro další rozpočtový rok a předá jej spolu s plánem pracovních míst správní radě.
2. Správní rada sestaví odhad příjmů a výdajů a společně s plánem pracovních míst jej předá neprodleně Komisi, která na tomto základě stanoví příslušný odhad předběžného návrhu rozpočtu, který předloží Radě v souladu s článkem 203 Smlouvy.
3. Správní rada schválí rozpočet agentury před začátkem příslušného rozpočtového roku a v případě nutnosti ho přizpůsobí dotaci Společenství a dalším zdrojům agentury.
Článek 13
1. Rozpočet agentury plní výkonný ředitel.
2. Sledování příslibů a plateb všech výdajů agentury a stanovení a výběr všech příjmů agentury provede finanční kontrolor jmenovaný správní radou.
3. Nejpozději do 31. března každého roku předloží výkonný ředitel Komisi, správní radě a Účetnímu dvoru vyúčtování veškerých příjmů a výdajů agentury za uplynulý rozpočtový rok.
Účetní dvůr je posoudí podle článku 206a Smlouvy.
4. Správní rada udělí výkonnému řediteli absolutorium za plnění rozpočtu.
Článek 14
Poté, co Účetní dvůr sdělí své stanovisko, přijme správní rada vnitřní finanční předpisy určující zejména postup při sestavování rozpočtu agentury a jeho plnění.
Článek 15
1. Agentura aktivně vyhledává možnosti spolupráce s dalšími institucemi a programy Společenství, obzvláště se Společným výzkumným střediskem, se Statistickým úřadem a s výzkumnými a vývojovými programy Společenství v oblasti životního prostředí, jmenovitě:
- spolupráce se Společným výzkumným střediskem zahrnující především úkoly stanovené v bodu A přílohy,
- koordinace se Statistickým úřadem Evropských společenství (Eurostat) a se statistickým programem Evropských společenství řídící se postupem uvedeným v bodě B přílohy. 2.
Agentura aktivně spolupracuje rovněž s dalšími subjekty, jako jsou Evropská agentura pro výzkum vesmíru, Organizace pro hospodářskou spolupráci a rozvoj (OECD), Rada Evropy, Mezinárodní energetická agentura, Organizace spojených národů a její specializované agentury, především pak Program OSN pro životní prostředí (UNEP), Světová meteorologická organizace a Mezinárodní agentura pro atomovou energii.
3. Spolupráce uvedená v odstavcích 1 a 2 musí vzít v úvahu zejména potřebu vyvarovat se jakékoli duplicity činností.
Článek 16
Na agenturu se vztahuje Protokol o výsadách a imunitách Evropských společenství.
Článek 17
Zaměstnanci agentury podléhají nařízením a předpisům použitelným pro úředníky a další zaměstnance Evropských společenství.
Ve vztahu ke svým zaměstnancům uplatňuje agentura pravomoci svěřené orgánu oprávněnému ke jmenování.
Se souhlasem Komise přijme správní rada příslušné prováděcí předpisy.
Článek 18
1. Smluvní odpovědnost agentury se řídí právním předpisem, kterým se řídí příslušná smlouva.
Soudnímu dvoru Evropských společenství náleží soudní pravomoc podle rozhodčí doložky smlouvy, kterou agentura uzavřela.
2. V případě mimosmluvní odpovědnosti nahradí agentura v souladu s obecnými zásadami právních řádů členských států škody, které agentura nebo její zaměstnanci způsobili při plnění svých povinností.
Soudní dvůr má pravomoc rozhodovat o sporech týkajících se náhrady takových škod.
3. Osobní odpovědnost zaměstnanců ve vztahu k agentuře se řídí ustanoveními použitelnými pro zaměstnance agentury.
Článek 19
Agentura je otevřena zemím, které nejsou členy Evropských společenství, avšak sdílejí zájmy Společenství a členských států týkající se cílů agentury, a to na základě dohod uzavřených mezi nimi a Společenstvím podle ustanovení článku 228 Smlouvy.
Článek 20
Nejpozději do dvou let od vstupu v platnost tohoto nařízení a po konzultaci s Evropským parlamentem rozhodne Rada na stejném základě, na jakém je přijato toto nařízení, a na základě zprávy Komise obsahující případné vhodné návrhy, o dalších úkolech agentury, zejména v těchto oblastech:
- účast při monitorování průběhu provádění právních předpisů Společenství v oblasti životního prostředí, při spolupráci s Komisí a příslušnými orgány členských států,
- příprava ekologického značení a kritérií pro udělování takových označení výrobkům šetrným k životnímu prostředí, technologiím, zboží, službám a programům, které neplýtvají přírodními zdroji,
- podpora technologií a procesů šetrných k životnímu prostředí, jejich využívání a šíření v rámci Společenství a do třetích zemí,
- stanovení kritérií pro hodnocení dopadů na životní prostředí z hlediska provádění a případné revize směrnice 85/337/EHS [5] ve smyslu článku 11 této směrnice.
Článek 21
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem následujícím po dni, kdy příslušné orgány rozhodly o sídle agentury [6].
Toto nařízení je závazné v celém svém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Rady (EHS) č. 1237/90
ze dne 25. dubn a 1990
o uzavření Dohody mezi Evropským hospodářským společenstvím a Republikou Sierra Leone o rybolovu při pobřeží Sierry Leone
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na akt o přistoupení Španělska a Portugalska, a zejména na čl. 155 odst. 2 písm. b) tohoto aktu,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
vzhledem k tomu, že Společenství a Republika Sierra Leone sjednaly a parafovaly dohodu, kterou se stanoví rybolovná práva pro rybáře ze Společenství ve vodách, nad nimiž má Sierra Leone svrchovanost nebo jurisdikci;
155 odst. 2 písm. b) aktu o přistoupení přísluší Radě stanovit postupy vhodné k tomu, aby při přijímání rozhodnutí případ od případu plně nebo zčásti zohlednila zájmy Kanárských ostrovů, zejména při uzavírání dohod o rybolovu se třetími zeměmi; že v tomto konkrétním případě je potřebné uvedené postupy stanovit;
vzhledem k tomu, že je v zájmu Společenství tuto dohodu schválit,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Dohoda mezi Evropským hospodářským společenstvím a Republikou Sierra Leone o rybolovu při pobřeží Sierry Leone se schvaluje jménem Společenství.
Znění dohody je připojeno k tomuto nařízení.
Článek 2
S cílem zohlednit zájmy Kanárských ostrovů se tato dohoda a v rozsahu nezbytném pro její provádění i ustanovení společné politiky rybolovu o zachování a řízení zdrojů rybolovu vztahují také na plavidla plující pod vlajkou Španělska, která jsou trvale registrována v rejstřících příslušných orgánů na místní úrovni ( ) na Kanárských ostrovech, a to za podmínek uvedených v poznámce 6 přílohy I nařízení Rady EHS č. 1135/88 ze dne 7. března 1988 o definici pojmu "původní produkty" a metodách správní spolupráce při obchodování mezi celním územím Společenství, Ceutou a Melillou a Kanárskými ostrovy [3], ve znění nařízení (EHS) č. 3902/89 [4].
Článek 3
Předseda Rady je oprávněn jmenovat osoby zplnomocněné podepsat dohodu zavazující Společenství.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 1265/90
ze dne 14. května 1990,
kterým se mění nařízení (EHS) č. 429/90 o poskytování podpory prostřednictvím nabídkového řízení pro zahuštěné máslo určené k přímé spotřebě ve Společenství
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 804/68 ze dne 27. června 1968 o společné organizaci trhu s mlékem a mléčnými výrobky [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 3879/89 [2], a zejména na čl. 7a odst. 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že na základě nařízení Komise (EHS) č.
429/90 [3] se pro zahuštěné máslo určené k přímé spotřebě ve Společenství poskytuje podpora; že je třeba jasně stanovit, že tato podpora se poskytuje pro zahuštěné máslo splňující specifikaci obsaženou v příloze uvedeného nařízení; že z důvodu spravedlivosti je třeba stanovit, že toto nařízení se použije ode dne vstupu nařízení (EHS) č.
429/90 v platnost;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro mléko a mléčné výrobky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V článku 1 nařízení (EHS) č. 429/90 se odstavec 1 nahrazuje tímto:
"1. Poskytuje se podpora pro zahuštěné máslo, které bylo vyrobeno v zařízení schváleném podle článku 9 buď ze smetany, nebo z másla vyrobeného ve Společenství a které odpovídá specifikaci obsažené v příloze, a to pod podmínkou, že v případě másla nejde o produkt nakoupený intervenčními agenturami nebo produkt, u nějž byla poskytována podpora soukromého skladování.
Toto zahuštěné máslo je určeno k přímé spotřebě ve Společenství."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 1360/90
ze dne 7. května 1990,
o zřízení Evropské nadace odborného vzdělávání
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 235 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že Evropská rada na zasedání ve Štrasburku ve dnech 8. a 9. prosince 1989 vyzvala Radu, aby na počátku roku 1990 přijala na návrh Komise rozhodnutí nezbytná pro založení Evropské nadace odborného vzdělávání pro střední a východní Evropu;
vzhledem k tomu, že dne 18. prosince 1989 Rada přijala nařízení (EHS) č. 3906/89 o hospodářské pomoci Maďarské republice a Polské lidové republice [4], která je směrována do různých oblastí včetně vzdělávání za účelem podpory procesu hospodářských a sociálních reforem probíhajícího v Maďarsku a Polsku;
vzhledem k tomu, že Rada může následně tuto pomoc rozšířit i na další země střední a východní Evropy na základě příslušného právního předpisu;
vzhledem k tomu, že proces hospodářských a sociálních reforem přispěje k rozvoji vzájemně prospěšných hospodářských a obchodních vztahů mezi zeměmi střední a východní Evropy a Společenstvím; že tyto posílené vztahy rovněž přispějí k harmonickému rozvoji hospodářských činností v rámci Společenství;
vzhledem k tomu, že Evropská nadace odborného vzdělávání by mohla významně přispět k účinnému zajišťování pomoci v oblasti vzdělávání zemím střední a východní Evropy způsobilým k přijetí hospodářské pomoci na podporu procesu reforem;
vzhledem k tomu, že za tímto účelem bude muset Evropská nadace odborného vzdělávání čerpat ze zkušeností, které Společenství v oblasti odborného vzdělávání získalo při provádění společné politiky odborného vzdělávání, a bude se muset obrátit na orgány Společenství, které se zabývají odborným vzděláváním;
vzhledem k tomu, že ve Společenství a třetích zemích včetně zemí střední a východní Evropy existují regionální nebo vnitrostátní, veřejné nebo soukromé organizace, které je možné vyzvat ke spolupráci při účinném zajišťování pomoci v oblasti odborného vzdělávání;
vzhledem k tomu, že status a struktura Evropské nadace odborného vzdělávání musí umožňovat pružně reagovat na specifické a rozdílné požadavky jednotlivých zemí, kterým se má pomoc poskytovat, a musí umožňovat, aby nadace plnila své úkoly v úzké spolupráci se stávajícími vnitrostátními a mezinárodními organizacemi;
vzhledem k tomu, že Evropské nadaci pro vzdělávání by měla být přiznána právní subjektivita při zachování úzkého pracovního vztahu s Komisí a respektování celkových politických odpovědností Společenství a jeho orgánů;
vzhledem k tomu, že Evropská nadace odborného vzdělávání by měla být úzce propojena s Evropským střediskem pro rozvoj odborného vzdělávání (CEDEFOP) programem celoevropské mobility v oblasti vysokoškolského vzdělávání (Tempus) a jakýmikoli dalšími programy zřízenými Radou za účelem poskytování pomoci v oblasti odborného vzdělávání zemím střední a východní Evropy;
vzhledem k tomu, že Evropská nadace odborného vzdělávání by měla být otevřena pro účast zemí, které nejsou členy Společenství a které sdílejí závazek Společenství a členských států poskytovat pomoc v oblasti vzdělávání zemím střední a východní Evropy v rámci úpravy, která má být stanovena dohodami mezi Společenstvím a výše uvedenými zeměmi;
vzhledem k tomu, že Smlouva nestanoví pro přijetí tohoto nařízení jiné pravomoci, než ty, které jsou v článku 235,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Cíle
Tímto nařízením se zřizuje Evropská nadace odborného vzdělávání (dále jen "nadace"), jejímž cílem je přispět k rozvoji systémů odborného vzdělávání zemí střední a východní Evropy, které Rada v nařízení (EHS) č. 3906/89 nebo v jakémkoli pozdějším právním předpisu označila za země způsobilé k přijetí hospodářské pomoci.
Tyto země jsou dále nazývány "země způsobilé k přijetí pomoci".
Nadace zejména:
- usiluje o účinnou spolupráci mezi Společenstvím a zeměmi způsobilými k přijetí pomoci v oblasti odborného vzdělávání,
- přispívá ke koordinaci pomoci poskytované Společenstvím, jeho členskými státy a třetími zeměmi uvedenými v článku 16.
Článek 2
Oblast působnosti
Nadace vykonává svou činnost v oblasti odborného vzdělávání, zabývá se počátečním a dalším odborným vzděláváním, jakož i rekvalifikací pro mládež a dospělé, zejména včetně odborného vzdělávání vedoucích pracovníků.
Článek 3
Úkoly
Pro účely dosažení cílů vymezených v článku 1 nadace
a) poskytuje pomoc při vymezení potřeb a priorit odborného vzdělávání prostřednictvím provádění opatření technické pomoci v oblasti vzdělávání a prostřednictvím spolupráce s vhodnými určenými subjekty zemí způsobilých k přijetí pomoci;
b) působí jako informační středisko, které poskytuje Společenství, jeho členským státům a třetím zemím uvedeným v článku 16 i zemím způsobilým k přijetí pomoci a všem dalším zúčastněným osobám informace o současných iniciativách a budoucích potřebách v oblasti odborného vzdělávání, a zajišťuje rámec umožňující zprostředkování nabídek pomoci;
c) na základě písmen a) a b): přezkoumává možnosti uplatnění společných podniků na podporu odborného vzdělávání včetně pilotních projektů a možnosti sestavení specializovaných nadnárodních skupin pro konkrétní projekty a pro určení činností, které by mohly být spolufinancovány, finančně podporuje navrhování a přípravu takových projektů, jejichž vlastní provádění může být financováno z příspěvků jedné nebo několika zemí spolu s nadací nebo ve výjimečných případech pouze z příspěvků nadace;
d) u činností a projektů financovaných nadací zajišťuje spolupráci s příslušnými veřejnými nebo soukromými subjekty s prokázanými zkušenostmi v oblasti odborného vzdělávání a odbornou způsobilostí nezbytnou pro navrhování, přípravu, provádění nebo řízení projektů pružným a decentralizovaným způsobem;
e) u projektů financovaných nebo spolufinancovaných nadací správní rada nadace uvedená v článku 5 stanoví postupy provádění nabídkových řízení, s přihlédnutím k postupům stanoveným v rámci nařízení (EHS) č. 3906/89, a zejména v článku 7 uvedeného nařízení, nebo v jakémkoli pozdějším odpovídajícím právním předpisu;
f) ve spolupráci s Komisí pomáhá při sledování a hodnocení celkové účinnosti pomoci v oblasti odborného vzdělávání zemím způsobilým k přijetí pomoci;
g) šíří informace a podporuje výměnu zkušeností prostřednictvím publikací, setkání a jiných vhodných prostředků;
h) v obecném rámci tohoto nařízení plní další úkoly sjednané správní radou a Komisí.
Článek 4
Obecná ustanovení
1. Nadace má právní subjektivitu.
Ve všech členských státech má nejširší způsobilost k právním úkonům přiznávanou podle vnitrostátního práva právnickým osobám; může zejména nabývat a zcizovat movitý a nemovitý majetek a může vystupovat před soudy.
Je neziskovou organizací.
Nadace usiluje o spolupráci s dalšími institucemi Společenství, především se střediskem CEDEFOP.
2. Zástupci sociálních partnerů na evropské úrovni, kteří se již aktivně podílejí na práci orgánů Společenství, a mezinárodních organizací činných v oblasti odborného vzdělávání se mohou zapojit do práce nadace, zejména na základě čl. 5 odst. 8 a čl. 6 odst. 1 a 2.
Článek 5
Správní rada
1. Nadace má správní radu skládající se z jednoho zástupce každého členského státu a ze dvou zástupců Komise.
Jeden náhradník může zastupovat nebo doprovázet každého ze členů správní rady; pokud doprovází člena, nemá náhradník hlasovací právo. 2.
Zástupce členských států jmenují jednotlivé členské státy.
Komise jmenuje členy, kteří ji zastupují.
3. Funkční období zástupců činí tři roky.
Mohou být jmenováni opakovaně.
4. Správní radě předsedá jeden ze zástupců Komise.
Předseda nehlasuje.
Správní rada přijme svůj jednací řád.
Každý člen správní rady má jeden hlas.
Rozhodnutí správní rady jsou přijímána dvoutřetinovou většinou členů správní rady, s výjimkou případu uvedeného v odstavci 5.
5. Správní rada určí jednomyslným rozhodnutím svých členů pravidla pro užívání jazyků v nadaci s přihlédnutím k potřebě zajistit přístup všech zúčastněných osob k činnosti nadace a jejich účast na práci nadace.
6. Předseda svolává správní radu nejméně dvakrát ročně a na žádost alespoň prosté většiny členů rady.
Předseda odpovídá za informování správní rady o dalších činnostech Společenství týkajících se práce nadace a o činnostech, které se od nadace očekávají v průběhu následujícího roku.
7. Na základě návrhu předloženého ředitelem nadace a v rámci tříletého programu přijme správní rada po konzultaci s Komisí nejpozději do 30. listopadu každého roku roční pracovní program nadace na následující rok.
K projektům v ročním pracovním programu se přikládá odhad nezbytných výdajů.
8. Správní rada schválí podle nutnosti a okolností každého jednotlivého případu vytvoření ad hoc oborových pracovních skupin, které zahrnují všechny země nebo organizace přispívající na financování různých dotyčných projektů a další zúčastněné osoby, případně včetně zástupců sociálních partnerů.
9. Správní rada předloží Komisi nejpozději do 31. března každého roku návrh výroční zprávy o činnosti nadace za předchozí rok a jejich financování.
Komise schválí výroční zprávu a předloží ji Evropskému parlamentu, Radě, Hospodářskému a sociálnímu výboru a členským státům.
Komise také předá tuto zprávu pro informaci zemím způsobilým k přijetí pomoci.
Článek 6
Poradní sbor
1. Nadace má poradní sbor jmenovaný správní radou.
Členové sboru jsou vybráni z odborníků působících v odborných a jiných kruzích v oblasti odborného vzdělávání, kterých se týká činnost nadace, s přihlédnutím k potřebě zajistit přítomnost zástupců sociálních partnerů, mezinárodních organizací činných při zajišťování pomoci v oblasti vzdělávání a zemí způsobilých k přijetí pomoci.
Z každého členského státu, z každé země způsobilé k přijetí pomoci a z okruhu sociálních partnerů na evropské úrovni jsou jmenováni dva odborníci.
2. Správní rada shromažďuje návrhy na jmenování od:
- všech členských států,
- všech zemí způsobilých k přijetí pomoci,
- sociálních partnerů na evropské úrovni, kteří se již podílejí na práci orgánů Společenství, a
- příslušných mezinárodních organizací.
3. Funkční období členů poradního sboru činí obvykle tři roky, s výhradou pravidelného přezkoumání správní radou.
4. Úkolem poradního sboru je předkládat správní radě, buď na její žádost, nebo z vlastního podnětu, stanoviska týkající se ročního pracovního programu nadace uvedeného v čl. 5 odst. 7.
Všechna stanoviska se sdělují správní radě.
5. Poradnímu sboru předsedá ředitel nadace.
Poradní sbor přijme svůj jednací řád, který podléhá schválení správní radou.
6. Poradní sbor svolává jeho předseda jednou ročně.
Článek 7
Ředitel
1. Ředitele nadace jmenuje správní rada na návrh Komise na pětileté funkční období. Může být jmenován opakovaně.
Ředitel odpovídá za:
- přípravu a organizaci práce správní rady, ad hoc pracovních skupin svolaných správní radou, a zejména za přípravu návrhu ročního pracovního programu nadace,
- běžný provoz nadace,
- přípravu výkazu příjmů a výdajů a plnění rozpočtu nadace,
- přípravu a zveřejňování zpráv upřesněných v tomto nařízení,
- všechny personální otázky,
- plnění úkolů uvedených v článku 3. 2. Ředitel odpovídá za svou činnost správní radě a účastní se jejích schůzí.
3. Ředitel je právním zástupcem nadace.
Článek 8
Spojení s ostatními akcemi Společenství
Komise ve spolupráci se správní radou a případně postupy vymezenými v článku 9 nařízení (EHS) č. 3906/89 zajistí soulad a případně doplňkovost mezi činností nadace a dalšími akcemi na úrovni Společenství, jak v rámci Společenství, tak v rámci pomoci zemím způsobilým k přijetí pomoci, se zvláštním ohledem na akce uskutečňované v rámci programu Tempus.
Článek 9
Rozpočtová skladba
1. Odhady veškerých příjmů a výdajů nadace se připravují za každý rozpočtový rok, jenž odpovídá kalendářnímu roku, a uvedou se v rozpočtu nadace, který zahrnuje plán pracovních míst.
2. Rozpočet nadace musí být vyrovnaný co do příjmů a výdajů.
3. Příjmy nadace zahrnují, aniž jsou dotčeny ostatní druhy příjmů, dotaci ze souhrnného rozpočtu Evropských společenství, platby ve formě odměn za poskytnuté služby i finanční prostředky z jiných zdrojů.
4. Rozpočet také zahrnuje podrobné informace o finančních prostředcích poskytnutých zeměmi způsobilými k přijetí pomoci na projekty využívající finanční pomoc nadace.
Článek 10
Rozpočtový proces
1. Ředitel vypracuje každý rok návrh rozpočtu nadace zahrnující provozní náklady a naplánovaný operační program pro následující rozpočtový rok a předloží jej správní radě.
2. Na tomto základě správní rada nejpozději do 15. února přijme návrh rozpočtu nadace a předloží jej Komisi.
3. Komise posoudí návrh rozpočtu nadace s ohledem na priority v oblasti odborného vzdělávání v zemích způsobilých k přijetí pomoci a s ohledem na celkové finanční směry týkající se hospodářské pomoci ve prospěch těchto zemí.
Na tomto základě a v souladu s navrhovanými limity celkové částky hospodářské pomoci zemím střední a východní Evropy stanoví Komise výši ročního příspěvku do rozpočtu nadace, který má být zahrnut do předběžného návrhu souhrnného rozpočtu Evropských společenství.
4. Po obdržení doporučení Komise přijme správní rada na počátku každého rozpočtového roku rozpočet nadace a upraví jej podle různých příspěvků poskytovaných nadaci a podle prostředků z dalších zdrojů.
Článek 11
Plnění a kontrola rozpočtu
1. Rozpočet nadace plní ředitel.
2. Kontrolu uzavírání závazků a plateb všech výdajů a kontrolu stanovování a výběru všech příjmů nadace provádí finanční kontrolor jmenovaný správní radou na návrh Komise.
3. Nejpozději do 31. března každého roku předá ředitel Komisi, správní radě a Účetnímu dvoru účetnictví všech příjmů a výdajů nadace za uplynulý rozpočtový rok.
Účetní dvůr přezkoumá účetnictví v souladu s článkem 206a Smlouvy.
4. Správní rada udělí řediteli absolutorium za plnění rozpočtu.
Článek 12
Finanční pravidla
Správní rada přijme po konzultaci Komise a Účetního dvora finanční pravidla, která zejména upřesní způsoby sestavování a plnění rozpočtu nadace.
Článek 13
Výsady a imunity
Na nadaci se vztahuje Protokol o výsadách a imunitách Evropských společenství.
Článek 14
Zaměstnanci nadace
Na stálé zaměstnance nadace, včetně ředitele, se vztahují obdobná pravidla a předpisy jako ty, které jsou stanoveny v nařízení Rady (ESUO, EHS, Euratom) č. 1859/76 ze dne 29. června 1976, kterým se stanoví pracovní řád zaměstnanců Evropského střediska pro rozvoj odborného vzdělávání [5], a jsou předmětem zvláštního nařízení, které přijme Rada na návrh Komise.
Článek 15
Právní odpovědnost
1. Smluvní odpovědnost se řídí právem druhého pododstavce pro příslušnou smlouvu.
2. V případě mimosmluvní odpovědnosti nahradí nadace v souladu s obecnými zásadami společnými právním řádům členských států škody způsobené nadací nebo jejími zaměstnanci při výkonu jejich funkce.
Pro rozhodování sporů o náhradě této škody je příslušný Soudní dvůr Evropských společenství.
3. Osobní odpovědnost zaměstnanců vůči nadaci se řídí předpisy platnými pro zaměstnance nadace.
Článek 16
Účast třetích zemí
1. Nadace je otevřena účasti zemí, které nejsou členy Evropského společenství a které sdílejí závazky Společenství a členských států k poskytnutí pomoci v oblasti vzdělávání střední a východní Evropě v rámci úpravy, která má být stanovena v dohodách uzavřených mezi nimi a Společenstvím, a v souladu s postupem stanoveným v článku 228 Smlouvy.
Dohody upřesní mimo jiné povahu, rozsah a podrobnosti účasti těchto zemí na činnosti nadace, včetně ustanovení o finančních příspěvcích a zaměstnancích.
2. O účasti těchto zemí v ad hoc pracovních skupinách stanovených v čl. 5 odst. 8 může, je-li to nezbytné, rozhodnout správní rada, aniž je třeba uzavřít dohodu.
Článek 17
Postup pro kontrolu a hodnocení
Komise stanoví, po konzultaci se správní radou, postup pro kontrolu a hodnocení zkušeností získaných při činnosti nadace.
Sdělí první výsledky vyplývající z tohoto postupu ve zprávě, kterou nejpozději do 31. prosince 1992 předloží Evropskému parlamentu, Radě a Hospodářskému a sociálnímu výboru.
Článek 18
Přezkum
Nejpozději pět let po vstupu tohoto nařízení v platnost přezkoumá Rada na návrh Komise toto nařízení.
Článek 19
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po dni, kdy příslušné orgány rozhodnou o sídle nadace [6].
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 1422/90
ze dne 23. května 1990
o zařazení určitého zboží do kombinované nomenklatury
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku [1], naposledy pozměněné nařízením (ES) č.
1251/90 [2], a zejména na článek 9 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že k zajištění jednotného uplatňování kombinované nomenklatury tvořící přílohu uvedeného nařízení je nezbytné přijmout opatření k zařazení zboží uvedeného v příloze tohoto nařízení;
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č. 2658/87 stanovilo všeobecná pravidla pro výklad kombinované nomenklatury a že se tato pravidla vztahují i na každou jinou nomenklaturu, která je na ní plně nebo částečně založena nebo k ní přidává další třídění a která je zřízena zvláštními předpisy Společenství za účelem uplatňování celních nebo jiných opatření týkajících se obchodu se zbožím;
vzhledem k tomu, že podle uvedených všeobecných pravidel musí být zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze tohoto nařízení zařazeno na základě odůvodnění ve sloupci 3 do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro nomenklaturu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze se v kombinované nomenklatuře zařazuje do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2 této tabulky.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 1434/90
ze dne 14. května 1990,
kterým se provádí některá ustanovení smlouvy mezi Evropským hospodářským společenstvím a Evropským společenstvím pro atomovou energii a Svazem sovětských socialistických republik o obchodu a obchodní a hospodářské spolupráci
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 113 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že smlouva mezi Evropským hospodářským společenstvím a Evropským společenstvím pro atomovou energii a Svazem sovětských socialistických republik o obchodu a obchodní a hospodářské spolupráci [1] (dále jen "smlouva") byla podepsána v Bruselu dne 18. prosince 1989 a vstoupila v platnost dnem 1. dubna 1990;
vzhledem k tomu, že podle této smlouvy mají být postupně zavedena některá liberalizační opatření, směřující k usnadnění přístupu zboží ze Svazu sovětských socialistických republik (dále jen "SSSR") na trh Společenství; že podle článku 8 smlouvy se Společenství zavazuje zejména, za podmínek zde upřesněných, vyloučit množstevní omezení dovozu těch produktů, které jsou uvedeny na seznamu v příloze I, do regionů Společenství a přerušit používání množstevních omezení u dovozu těch produktů, které jsou uvedeny na seznamu v příloze II, do regionů Společenství;
vzhledem k tomu, že Společenství však již přijalo některá z opatření uvedených v příloze I smlouvy sděleními Komise Radě č. 89/C 288/03 [2], 89/C 315/05 [3], 90/C 1/06 [4] a 90/C 36/06 [5]; že je proto nezbytné zrušit množstevní omezení na dovozy zbývajících produktů uvedených na seznamu v příloze I a přerušit množstevní omezení na dovozy produktů uvedených na seznamu v příloze II smlouvy, s výjimkou jednoho produkt spadajících pod kód kombinované nomenklatury 49100000, který již byl liberalizován na úrovni Společenství;
vzhledem k tomu, že následkem toho jsou dovozy produktů uvedených na seznamu v příloze I smlouvy a pocházejících ze SSSR bez jakýchkoliv množstevních omezení; že tyto produkty – nyní uvedené na seznamu v příloze III – mohou proto být zahrnuty v nařízení Rady (EHS) č. 1765/82 ze dne 30. června 1982 o společných pravidlech dovozu ze zemí se státně řízenou obchodní politikou [6],
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Množstevní omezení na propuštění produktů uvedených na seznamu v příloze I a pocházejících ze SSSR do volného oběhu ve Společenství se zrušuje v regionech Společenství upřesněných v příloze ve vztahu k těmto produktům.
2. Používání množstevních omezení na propuštění produktů uvedených na seznamu v příloze II, majících původ v SSSR, do volného oběhu, se tímto přerušuje v regionech Společenství upřesněných v příloze za podmínek upřesněných ve výše uvedené příloze.
Článek 2
Množstevní omezení na uvolnění produktů uvedených na seznamu v příloze III a pocházejících ze SSSR do volného oběhu ve Společenství, se zrušuje v celém Společenství. Dovozy těchto produktů do Společenství podléhají nařízení (EHS) č.
1765/82. Příslušné produkty se připojí k příloze uvedeného nařízení.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (Euratom, EHS) č. 1588/90
ze dne 11. června 1990
o předávání údajů, na které se vztahuje statistická důvěrnost, Statistickému úřadu Evropských společenství
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 213 této smlouvy,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství pro atomovou energii, a zejména na článek 187 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
vzhledem k tomu, že Komise potřebuje k plnění úkolů, které jí svěřují Smlouvy, zejména s ohledem na vnitřní trh vymezený v článku 8a Smlouvy o založení Evropského hospodářského společenství, úplné a spolehlivé informace; že v zájmu účinné správy by měl mít Statistický úřad Evropských společenství možnost disponovat všemi statistickými informacemi jednotlivých států, které potřebuje k vypracování statistik na úrovni Společenství a k provádění vhodných analýz;
vzhledem k tomu, že podle článku 5 Smlouvy o EHS a článku 192 Smlouvy o Euratomu se členské státy zavazují usnadnit Společenství plnění jeho úkolů; že to v sobě zahrnuje předávání všech k tomu nutných informací; že nepředávání důvěrných statistických údajů Statistickému úřadu Evropských společenství vede ke značné ztrátě informací na úrovni Společenství a k potížím při vypracovávání statistik a provádění analýz o Společenství;
vzhledem k tomu, že členské státy už nemají důvod odvolávat se na předpisy o dodržování statistické důvěrnosti, je-li zajištěno, že Statistický úřad Evropských společenství nabízí tytéž záruky pro ochranu statistické důvěrnosti jako statistické úřady jednotlivých států; že tyto záruky jsou již částečně obsaženy ve smlouvách Společenství, zejména v článku 214 Smlouvy o EHS a v čl.
194 odst. 1 Smlouvy o Euratomu, jakož i ve služebním řádu úředníků Evropských společenství a mohou být vhodnými opatřeními na základě tohoto nařízení ještě prohloubeny;
vzhledem k tomu, že podle článku 214 Smlouvy o EHS a čl. 194 odst. 1 Smlouvy o Euratomu jsou úředníci a ostatní zaměstnanci Společenství povinni nevyzrazovat ani po skončení svých funkcí takové informace, které jsou profesním tajemstvím;
vzhledem k tomu, že článek 17 služebního řádu úředníků Evropských společenství zavazuje úředníky k ochraně důvěrnosti skutečností a informací, které se dozvědí při výkonu nebo v souvislosti s výkonem své funkce; že tento závazek pro ně trvá i nadále skončení funkce;
vzhledem k tomu, že jakékoliv porušení statistické důvěrnosti stanovené tímto nařízením musí být nezávisle na tom, kdo je spáchal, účinně potrestáno;
vzhledem k tomu, že jakékoliv porušení povinností, které se na úředníka nebo zaměstnance Statistického úřadu Evropských společenství vztahují, spáchané úmyslně či z nedbalosti, může mít s ohledem na článek 12 ve spojení s článkem 18 Protokolu o výsadách a imunitách Evropských společenství za následek použití disciplinárních sankcí a případně i trestů za porušení služebního tajemství;
vzhledem k tomu, že článek 215 Smlouvy o EHS a článek 188 Smlouvy o Euratomu stanoví odpovědnost Společenství za škody způsobené jeho orgány nebo jeho zaměstnanci při výkonu jejich funkce;
vzhledem k tomu, že se toto nařízení týká pouze předávání statistických údajů Statistickému úřadu Evropských společenství, které v oblasti působnosti statistických úřadů členských států podléhají statistické důvěrnosti, a že se nedotýká zvláštních vnitrostátních právních předpisů a právních předpisů Společenství, pokud jde o předávání všech jiných druhů informací Komisi;
vzhledem k tomu, že se toto nařízení vydává, aniž je dotčen článek 223 Smlouvy o EHS, podle něhož nejsou členské státy povinny poskytovat údaje, jejichž zpřístupnění podle jejich názoru odporuje podstatným zájmům jejich bezpečnosti;
vzhledem k tomu, že na základě článku 47 Smlouvy o ESUO vydala Komise zejména rozhodnutí č.
1566/86/ESUO [3] a že taková rozhodnutí nejsou ve smyslu článku 232 Smlouvy o EHS tímto rozhodnutím dotčena;
vzhledem k tomu, že Výbor pro statistickou důvěrnost, zřízený tímto nařízením, odpovídá rozhodnutí Rady 87/373/EHS ze dne 13. července 1987 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [4];
vzhledem k tomu, že provádění tohoto nařízení, zejména těch ustanovení, která mají zajistit ochranu důvěrnosti statistických údajů předaných Statistickému úřadu Evropských společenství, vyžaduje lidské, technické a finanční zdroje,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Účelem tohoto nařízení je
- zmocnit vnitrostátní orgány k předávání důvěrných statistických údajů Statistickému úřadu Evropských společenství (dále jen SÚES),
- zajistit, aby Komise Evropských společenství přijala všechna nezbytná opatření k zaručení ochrany důvěrnosti předaných údajů.
2. Toto nařízení se vztahuje pouze na ochranu statistické důvěrnosti.
Zvláštní předpisy Společenství nebo členských států týkající se jiného utajení než statistické důvěrnosti jím nejsou dotčeny.
Článek 2
Pro účely tohoto nařízení se:
1. "důvěrnými statistickými údaji" rozumějí údaje prohlášené členským státem za důvěrné v souladu s vnitrostátními právními předpisy a zvyklostmi upravujícími statistickou důvěrnost;
2. "vnitrostátními orgány" rozumějí statistické úřady členských států a jiné vnitrostátní orgány pověřené sběrem a zpracováním statistických údajů pro Společenství;
3. "informacemi o soukromém životě fyzických osob" rozumějí informace o osobním a rodinném životě fyzických osob definované v právních předpisech nebo zvyklostech jednotlivých členských států;
4. "použitím pro statistické účely" rozumí výlučné použití pro vypracování statistických tabulek nebo provádění statistické ekonomických analýz; nesmí se používat pro správní, právní, daňové nebo pro účely kontroly respondentů;
5. "statistickou jednotkou" rozumí základní jednotka, na niž se vztahují statistické údaje předané SÚES;
6. "přímou identifikací" rozumí identifikace statistické jednotky na základě jména, adresy nebo úředně přiděleného a zveřejněného identifikačního čísla;
7. "nepřímou identifikací" rozumí možnost odvodit totožnost statistické jednotky z jiných údajů než z údajů podle bodu 6;
8. "úředníky SÚES" rozumějí úředníci Společenství ve smyslu článku 1 služebního řádu úředníků Evropských společenství, kteří pracují v rámci svého služebního zařazení ve SÚES;
9. "ostatními zaměstnanci SÚES" rozumějí zaměstnanci ve smyslu článků 2 až 5 pracovního řádu ostatních zaměstnanců Evropských společenství, kteří pracují v rámci svého služebního zařazení ve SÚES;
10. "rozšířením" rozumí dodání údajů v jakékoliv formě: publikace, přístup do databází, mikrofiše, telefonické předání atd.
Článek 3
1. Orgány jednotlivých států jsou oprávněny předávat SÚES důvěrné statistické údaje.
2. Předpisy jednotlivých států o statistické důvěrnosti nemohou být uplatňovány proti předávání důvěrných statistických údajů SÚES, pokud je toto předání v právním aktu Společenství upravujícím statistiku Společenství stanoveno.
3. Předání důvěrných statistických údajů SÚES o struktuře a činnosti podniků, které byly zjištěny před vstupem tohoto nařízení v platnost, musí probíhat v souladu s předpisy a zvyklostmi pro ochranu statistické důvěrnosti, které platí v členských státech.
Předávání důvěrných statistických údajů SÚES ve smyslu odstavce 2 probíhá způsobem, který vylučuje přímou identifikaci statistických jednotek.
To nevylučuje přípustnost širších úprav pravidel předávání v souladu s právními předpisy členských států.
4. Příslušné orgány jednotlivých států nejsou povinny předávat SÚES informace, které se dotýkají soukromého života fyzických osob, pokud tyto informace umožňují přímou či nepřímou identifikaci těchto osob.
Článek 4
1. Komise přijme veškerá nezbytná právní, správní, technická a organizační opatření, aby zaručila ochranu důvěrnosti statistických údajů, které příslušné orgány členských států SÚES předávají v souladu s článkem 3.
2. Ochranná opatření stanovená v článku 5 se uplatňují:
a) na všechny důvěrné statistické údaje, jejichž předávání SÚES je stanoveno v právním aktu Společenství upravujícím statistiku Společenství;
b) na všechny důvěrné statistické údaje, které členské státy předávají SÚES dobrovolně.
3. Komise stanoví postupy pro předávání důvěrných statistických údajů SÚES a zásady ochrany těchto údajů postupem podle článku 7.
Článek 5
1. Komise pověří generálního ředitele SÚES, aby zaručil statistickou důvěrnost údajů předaných SÚES vnitrostátními orgány.
Pro zaručení této důvěrnosti upraví po konzultaci s výborem uvedeným v článku 7 vnitřní organizaci SÚES.
2. Důvěrné statistické údaje předávané SÚES jsou přístupné jen úředníkům SÚES a smějí být použity výlučně pro statistické účely.
3. Komise však může ostatním zaměstnancům SÚES a jiným fyzickým osobám pracujícím na smluvním základě v jeho prostorách umožnit ve výjimečných případech a výhradně ke statistickým účelům přístup k důvěrným statistickým údajům.
Podrobnosti upraví Komise postupem podle článku 7.
4. Důvěrné statistické údaje v držení SÚES se smějí rozšiřovat jen tehdy, jsou-li spojeny s jinými údaji způsobem, který neumožňuje žádnou přímou nebo nepřímou identifikaci statistických jednotek.
5. Úředníkům i ostatním zaměstnancům SÚES, jakož i jiným fyzickým osobám pracujícím v jeho prostorách na smluvním základě je zakázáno používat a rozšiřovat tyto údaje pro jiné účely než pro ty, které jsou stanoveny v tomto nařízení, a tento zákaz platí i při přeložení, skončení funkce či odchodu do důchodu.
Článek 6
Členské státy přijmou před 1. lednem 1992 vhodná opatření, aby bylo potrestáno jakékoliv porušení důvěrnosti statistických údajů předávaných ve smyslu článku 3.
Tato opatření platí přinejmenším pro porušení, kterých se dopustí úředníci a ostatní zaměstnanci SÚES, jakož i jiné fyzické osoby pracující v prostorách SÚES na smluvním základě na území dotyčného členského státu.
Členské státy sdělí Komisi neprodleně přijatá opatření.
Komise o nich uvědomí ostatní členské státy.
Článek 7
Zřizuje se Výbor pro statistickou důvěrnost (dále jen "výbor") složený ze zástupců členských států, kterému předsedá zástupce Komise (generální ředitel SÚES nebo jiná jím jmenovaná osoba).
Zástupce Komise předloží Výboru návrh opatření, která mají být přijata podle čl. 4 odst. 3 a čl. 5 odst. 3. Výbor zaujme stanovisko k návrhu ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci. Stanovisko se přijímá většinou stanovenou v čl. 148 odst. 2 Smlouvy o EHS pro přijímání rozhodnutí, která má Rada přijímat na návrh Komise. Hlasům zástupců členských států ve výboru je přidělena váha stanovená v uvedeném článku. Předseda nehlasuje.
Komise přijme opatření, která jsou okamžitě použitelná.
Pokud však tato opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru, sdělí je Komise okamžitě Radě.
V tomto případě:
- Komise odloží použitelnost opatření, o kterých rozhodla, o tři měsíce ode dne sdělení,
- Rada může kvalifikovanou většinou ve lhůtě stanovené v předchozí odrážce přijmout jiné rozhodnutí.
Výbor přijme svůj jednací řád.
Článek 8
Výbor projednává otázky týkající se uplatňování tohoto nařízení, které mu předloží jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu, nebo na žádost zástupce členského státu.
Článek 9
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 1737/90
ze dne 26. června 1990,
kterým se mění nařízení (EHS) č. 109/80 o uplatnění nejnižší sazby vývozní náhrady u některých produktů v odvětví vajec a drůbežího masa
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2771/75 ze dne 29. října 1975 o společné organizaci trhu s vejci [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1235/89 [2], a zejména na čl. 9 odst. 3 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2777/75 ze dne 29. října 1975 o společné organizaci trhu s drůbežím masem [3], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1235/89, a zejména na čl. 9 odst. 3 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2774/75 ze dne 29. října 1975, kterým se stanoví obecná pravidla pro poskytování vývozních náhrad u vajec a kritéria pro stanovení výše takových náhrad [4], a zejména na čl. 7 odst. 2 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2779/75 ze dne 29. října 1975, kterým se stanoví obecná pravidla pro poskytování vývozních náhrad u drůbežího masa a kritéria pro stanovení výše takových náhrad [5], a zejména na čl.
7 odst. 2 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č. 109/80 [6] stanoví čísla nebo položky produktů, pro něž nestanovení vývozní náhrady při vývozu do Spojených států amerických se v určitých případech nebere v úvahu;
vzhledem k tomu, že s ohledem na stávající podmínky v Německé demokratické republice a jejich vliv na situaci na trhu by náhrady neměly být stanoveny na produkty z odvětví vajec a drůbežího masa vyvážené do této země; že nestanovení náhrady by se nemělo brát v úvahu pro stanovení nejnižší sazby poskytované náhrady;
vzhledem k tomu, že produkty kódu KN 16023911, u kterých se nestanoví náhrada při vývozu do Spojených států amerických nebo do Německé demokratické republiky, by měly být zařazeny k produktům uvedeným v nařízení (EHS) č. 109/80;
vzhledem k tomu, že čl. 11 odst. 2 nařízení Komise (EHS) č. 192/75 [7] byl nahrazen článkem 20 odst. 2 nařízení Komise (EHS) č. 3665/87 [8];
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro drůbeží maso a vejce,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Článek 1 nařízení (EHS) č. 109/80 se nahrazuje tímto:
"Článek 1
Nestanovení náhrady u produktů kódů KN 010511, 010519, 0207 (s výjimkou 020731, 02073990 a 020750), 0407, 0408 a 16023911, které jsou vyváženy do Spojených států amerických nebo do Německé demokratické republiky, se nebere v úvahu:
- pro stanovení nejnižší sazby náhrady ve smyslu čl. 20 odst. 2 nařízení Komise (EHS) č. 3665/87 [9],
- pro použití čl. 4 odst. 7 a čl. 5 odst. 3 nařízení Rady (EHS) č. 565/80 [10]."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 1906/90
ze dne 26. června 1990
o některých obchodních normách pro drůbeží maso
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2777/75 ze dne 29. října 1975 o společné organizaci trhu s drůbežím masem [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1235/89 [2], a zejména na čl. 2 odst. 2 uvedeného nařízení,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že nařízení Rady (EHS) č.
2777/75 stanoví, že budou přijaty obchodní normy, které se mohou týkat zejména třídění určitých druhů drůbežího masa podle jakosti a hmotnosti, balení, skladování, přepravy, obchodní úpravy a označování;
vzhledem k tomu, že tyto normy mohou přispět ke zlepšení jakosti drůbežího masa a usnadnit tak jeho prodej; že je proto v zájmu producentů, obchodníků a spotřebitelů, aby se obchodní normy vztahovaly na drůbeží maso vhodné k lidské spotřebě;
vzhledem k tomu, že se tyto normy musí proto vztahovat na příslušné druhy drůbežího masa uváděného na trh na území Společenství, a to na všechny fáze uvádění na trh; že se však jeví nezbytným rozdělit veškeré drůbeží maso do dvou tříd podle zmasilosti a vzhledu; že se nicméně doporučuje vyjmout z oblasti působnosti zmíněných norem malé místní prodejny a provozovny, v kterých se drůbež porcuje a vykosťuje a které jsou součástí prodejen vymezených v čl. 3 odst.
5 a 7 směrnice Rady 71/118/EHS ze dne 15. února 1971 o hygienických otázkách obchodu s čerstvým drůbežím masem [3], naposledy pozměněné směrnicí 88/657/EHS [4], jakož i dodávky potravinářskému průmyslu;
vzhledem k tomu, že značení drůbežího masa upravují obecná ustanovení směrnice Rady 79/112/EHS ze dne 18. prosince 1978 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se označování potravin určených k prodeji konečnému spotřebiteli, jejich obchodní úpravy a související reklamy [5], naposledy pozměněné směrnicí 89/395/EHS [6]; že s ohledem na charakteristiku příslušných produktů, na nezbytnost poskytnout spotřebiteli přesnější informace a usnadnit obchodní činnost by měly být v souladu s čl.
4 odst. 2 směrnice 79/112/EHS stanoveny některé další požadavky, týkající se zejména rozdělení drůbežího masa do dvou tříd zmasilosti, a rovněž by měly být stanoveny podmínky prodeje tohoto masa; že je ze stejných důvodů taktéž žádoucí, aby údaje týkající se použité metody chlazení a způsobu chovu, z nějž drůbež pochází, byly používány pouze v souladu s předpisy Společenství, které budou přijaty;
vzhledem k tomu, že čerstvé drůbeží maso je z mikrobiologického hlediska považováno za potravinu podléhající rychlé zkáze; že je proto v případě drůbežího masa nezbytné, aby datum minimální trvanlivosti bylo nahrazeno datem "spotřebujte do" v souladu s čl. 9a odst.
vzhledem k tomu, že je v zájmu producentů i spotřebitelů nezbytné, aby drůbeží maso dovážené ze třetích zemí odpovídalo normám Společenství; že se však jeví jako vhodné vyjmout z oblasti jejich působnosti drůbeží maso určené k vývozu ze Společenství;
vzhledem k tomu, že je nezbytné vypracovat podrobnější prováděcí pravidla k tomuto nařízení; že s ohledem na převážně technický ráz zmíněných otázek a na pravděpodobnou nutnost často přijímat novely je vhodnější používat postup podle článku 17 nařízení (EHS) č.
2777/75; že ze stejných důvodů se jeví nezbytným přijmout týmž postupem opatření, která zajistí jednotné provádění tohoto nařízení;
vzhledem k tomu, že je žádoucí stanovit procentuální hodnoty technicky nevyhnutelné vodní absorpce, které během přípravy čerstvých, zmrazených a hluboce zmrazených jatečně upravených těl nesmějí být překročeny; že je třeba stanovit jednotné metody pro kontrolu plnění těchto procentuálních podílů; že s ohledem na odborný charakter těchto pravidel je vhodné je stanovit postupem podle článku 17 nařízení (EHS) č. 2777/75; že nařízení Rady (EHS) č.
2967/76 ze dne 23. listopadu 1976, kterým se stanoví obecné normy pro obsah vody v čerstvých, zmrazených a hluboce zmrazených kuřatech, slepicích a kohoutech [7], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 3204/83 [8], by proto mělo být zrušeno;
vzhledem k tomu, že přísluší každému členskému státu určit orgány, které budou odpovědné za plnění tohoto nařízení; že způsob kontroly musí být jednotný ve všech členských státech;
vzhledem k tomu, že rovněž přísluší každému členskému státu stanovit sankce za nedodržování tohoto nařízení,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Toto nařízení stanoví obchodní normy Společenství pro určité druhy drůbežího masa a určité typy obchodní úpravy drůbežího masa z těchto živočišných druhů podle čl. 1 odst. 1 nařízení (EHS) č. 2777/75:
- kura domácího,
- kachen,
- hus,
- krůt a krocanů,
- perliček.
Drůbeží maso nesmí být ve Společenství uváděno na trh za účelem výkonu povolání nebo pro obchodní účely, pokud nevyhovuje ustanovením tohoto nařízení.
2. Toto nařízení se vztahuje pouze na jatečně upravená těla drůbeže a jejich části, jakož i na droby včetně husích jater, jejichž seznam se přijme postupem podle článku 17 nařízení (EHS) č. 2777/75.
3. Toto nařízení se nevztahuje na:
- drůbeží maso určené k vývozu ze Společenství, nebo
- způsoby prodeje uvedené v čl. 3 odst. 5 směrnice Rady 71/118/EHS.
4. Tímto nařízením nejsou dotčena žádná ustanovení, která se týkají veterinárních a hygienických otázek a potravin, a která byla přijata s cílem zajistit hygienické a zdravotní normy produktů nebo ochranu zdraví lidí a zvířat.
Článek 2
Pro účely tohoto nařízení se rozumí:
1. "drůbežím masem" drůbeží maso vhodné k lidské spotřebě, u kterého nedošlo k žádné úpravě za účelem konzervace s výjimkou ošetření chladem;
2. "jatečně upraveným tělem" celé tělo ptáka živočišného druhu podle čl. 1 odst. 1 po vykrvení, oškubání a vykuchání; avšak vyjmutí srdce, jater, plic, žaludku, volete, ledvin, stejně jako oddělení hlavy nebo běháků u hleznového kloubu není povinné; vykuchané tělo lze prodávat s droby nebo bez nich, přičemž droby se rozumí srdce, játra, žaludek a krk vložené do dutiny břišní;
3. "částmi jatečně upravených těl" drůbeží maso, u kterého lze na základě velikosti a charakteristických rysů souvislé svalové tkáně určit, z které části jatečně upraveného těla pochází;
4. "hotově baleným drůbežím masem" drůbeží maso v obchodní úpravě podle podmínek stanovených v čl. 1 odst. 3 písm. b) směrnice 79/112/EHS;
5. "čerstvým drůbežím masem" drůbeží maso, které není ztuhlé v důsledku chlazení a které musí být skladováno za stálé teploty od -2°C do +4°C;
6. "zmrazeným drůbežím masem" drůbeží maso, které musí být zmraženo v co nejkratší době v rámci možností běžné porážky a skladováno při stálé teplotě nepřevyšující -12°C; postupem podle článku 17 nařízení (EHS) č.
2777/75 je však možné stanovit určité přípustné hodnoty;
7. "hluboce zmrazeným drůbežím masem" drůbeží maso, které musí být skladováno při stálé teplotě nepřevyšující -18°C v rámci přípustných hodnot, které jsou stanoveny ve směrnici Rady 89/108/EHS ze dne 21. prosince 1988 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se hluboce zmrazených potravin určených k lidské spotřebě [9];
8. "drůbežím masem nebaleným" drůbeží maso, které je nabízeno k prodeji konečnému spotřebiteli bez hotového balení nebo je zabaleno v místě prodeje na žádost zákazníka.
Článek 3
1. Drůbeží maso ve smyslu článku 1 se podle zmasilosti a vzhledu jatečně upravených těl nebo jejich částí řadí do třídy "A" nebo "B".
Třída "A" se dále dělí na A1 a A2 podle kritérií, která se stanoví postupem podle článku 17 nařízení (EHS) č. 2777/75.
Třídění se provádí zejména s ohledem na jakost masa, přítomnost tuku, rozsah poškození a pohmožděnin.
2. Drůbeží maso se uvádí na trh ve stavu:
- čerstvém,
- zmrazeném, nebo
- hluboce zmrazeném.
3. Hotově balené zmrazené nebo hluboce zmrazené drůbeží maso lze třídit podle hmotnostních skupin; prováděcí pravidla k tomuto třídění se přijmou postupem podle článku 17 nařízení (EHS) č. 2777/75.
Článek 4
Kromě náležitostí, které závazně stanoví vnitrostátní právní předpisy vycházející ze směrnice 79/112/EHS, musí průvodní obchodní doklady ve smyslu čl. 11 odst. 1 písm. b) uvedené směrnice obsahovat tyto dodatečné údaje:
a) třídu podle čl. 3 odst. 1 tohoto nařízení;
b) stav, v kterém je drůbeží maso uvedeno na trh v souladu s čl. 3 odst. 2 tohoto nařízení a doporučenou skladovací teplotu.
Článek 5
1. Kromě náležitostí, které závazně stanoví vnitrostátní právní předpisy vycházející ze směrnice 79/112/EHS, musí označení, obchodní úprava a reklama drůbežího masa určeného pro konečného spotřebitele splňovat další požadavky stanovené v odstavcích 3, 4, 5 a 6 tohoto článku a v čl. 7 odst. 2.
2. U čerstvého drůbežího masa se datum minimální trvanlivosti nahradí datem "spotřebujte do" v souladu s čl. 9a odst. 1 směrnice 79/112/EHS.
3. U hotově baleného drůbežího masa musí být na tomto balení nebo na nalepeném štítku uvedeny rovněž tyto údaje:
a) třída podle čl. 3 odst. 1 tohoto nařízení;
b) u čerstvého drůbežího masa celková cena a cena za hmotnostní jednotku v maloobchodním prodeji;
c) stav, v kterém je drůbeží maso uváděno na trh podle čl. 3 odst. 2 tohoto nařízení a doporučená skladovací teplota;
d) registrační číslo jatek nebo závodu na porcování drůbeže, s výjimkou případů, kdy se drůbež porcuje a vykosťuje v místě prodeje a které jsou upraveny v čl. 3 odst. 5 a 7 směrnice Rady 71/118/EHS;
e) u drůbežího masa dováženého ze třetích zemí označení země původu.
4. Pokud se drůbeží maso prodává bez hotového balení, s výjimkou případů, kdy k porcování a vykosťování dochází v místě prodeje podle čl. 3 odst. 7 směrnice 71/118/EHS a za předpokladu, že toto porcování a vykosťování se provádí na žádost spotřebitele a v jeho přítomnosti, je nezbytné uvádět podle článku 12 směrnice 79/112/EHS tyto údaje:
a) třídu podle čl. 3 odst. 1 tohoto nařízení;
b) cenu za hmotnostní jednotku v maloobchodním prodeji;
c) stav, v kterém je drůbeží maso uváděno na trh podle čl. 3 odst. 2 tohoto nařízení a doporučenou skladovací teplotu;
d) registrační číslo jatek nebo závodu na porcování drůbeže;
e) u drůbežího masa dováženého ze třetích zemí označení země původu.
5. Podrobná pravidla týkající se uvádění názvu, pod kterým se daný produkt prodává ve smyslu čl. 3 odst. 1 bod 1 směrnice 79/112/EHS, mohou být vypracována postupem podle článku 17 nařízení EHS č. 2777/75.
6. Podrobná pravidla týkající se
a) nepovinného uvádění použitého způsobu chlazení a
b) nepovinného uvádění použitého způsobu chovu a stanovení podmínek pro provádění pravidelné kontroly, které uvádění těchto náležitostí podléhá,
se stanoví postupem podle článku 17 nařízení (EHS) č. 2777/75.
Stejným postupem se stanoví podmínky, za kterých může pravidelnou kontrolu podle písmene b) provádět subjekt pověřený příslušným členským státem, který je zároveň zárukou nezávislosti ve vztahu k příslušným producentům.
Článek 6
Odchylně od článků 3, 4 a 5 není nezbytné třídit drůbeží maso ani uvádět další údaje uvedené ve zmíněných článcích v případě dodávek do závodů na porcování a zpracování drůbeže podle článků 2 a 3 směrnice Komise 80/879/EHS ze dne 3. září 1980 o značení prováděném veterinární inspekcí na velká balení drůbežího masa [10].
Článek 7
1. Procentuální podíl absorbované vody, který je technicky nevyhnutelný a který nesmí být během přípravy čerstvých, zmrazených a hluboce zmrazených jatečních těl překročen, jakož i jednotný způsob kontroly plnění tohoto požadavku se stanoví postupem podle článku 17 nařízení (EHS) č. 2777/75.
2. Stejným postupem lze stanovit povinnost uvadění procentuálního podílu technicky nevyhnutelné vodní absorpce uvedené v odstavci 1.
Článek 8
1. Nejdéle jeden měsíc před vstupem tohoto nařízení v platnost stanoví členské státy příslušné orgány, které budou odpovídat za kontrolu plnění tohoto nařízení.
2. Seznam jmenovaných orgánů podle odstavce 1 a jakékoliv případné změny tohoto seznamu budou sděleny Komisi a ostatním členským státům.
3. Orgány uvedené v odstavci 1 budou provádět kontroly:
a) reprezentativních vzorků drůbežího masa ve všech fázích uvádění na trh a rovněž během přepravy;
b) reprezentativního vzorku drůbežího masa při celním odbavení masa dováženého ze třetích zemí.
Článek 9
Prováděcí pravidla k tomuto nařízení, zejména kritéria pro třídění ve smyslu čl. 3 odst. 1 a rovněž opatření určená k zajištění jednotného uplatňování tohoto nařízení, se přijmou postupem podle článku 17 nařízení (EHS) č. 2777/75.
Článek 10
Členské státy přijmou všechna opatření nezbytná k ukládání sankcí za nedodržování tohoto nařízení.
Článek 11
Členské státy a Komise si navzájem sdělí informace nezbytné pro provádění tohoto nařízení.
Článek 12
Nařízení (EHS) č. 2967/76 se používá do doby, než se začnou používat opatření přijatá podle článku 7 tohoto nařízení.
Článek 13
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 1907/90
ze dne 26. června 1990
o některých obchodních normách pro vejce
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2771/75 ze dne 29. října 1975 o společné organizaci trhu s vejci [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1235/89 [2], a zejména na čl. 2 odst. 2 uvedeného nařízení,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že nařízení Rady (EHS) č.
2771/75 stanoví, že budou přijaty obchodní normy, které se mohou týkat zejména třídění podle jakosti a hmotnosti, balení, skladování, přepravy, obchodní úpravy a označení vajec;
vzhledem k tomu, že tyto normy mohou přispět ke zlepšení jakosti vajec a usnadnit tak jejich prodej; že je proto v zájmu producentů, obchodníků a spotřebitelů, aby se obchodní normy vztahovaly na slepičí vejce vhodná k lidské spotřebě;
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č. 2772/75 [3] stanoví některé obchodní normy pro vejce; že tyto normy musejí být pravidelně přezkoumávány, aby konečnému spotřebiteli vajec mohly být nabídnuty lepší záruky a přesnější informace, zejména s ohledem na měnící se obchodní praxi;
vzhledem k tomu, že zkušenosti se stávajícími normami a výsledky jednání s organizacemi zastupujícími jak obchodníky, tak spotřebitele ukazují, že pro usnadnění budoucích změn je nezbytné provést jisté úpravy a přijmout prováděcí pravidla postupem podle článku 17 nařízení (EHS) č. 2771/75;
vzhledem k tomu, že stanovení zmíněných norem vyžaduje, aby byla jasně odlišena vejce vhodná k lidské spotřebě od vajec, zejména rozbitých nebo umístěných v inkubátoru, která nejsou vhodná k lidské spotřebě a jsou v zásadě určena ke zpracování v jiném než potravinářském průmyslu; že tato pravidla také vyžadují, aby nedocházelo k míchání jiných druhů vajec se slepičími vejci;
vzhledem k tomu, že se normy musí vztahovat na všechna slepičí vejce uváděná na trh na území Společenství; že se však jeví jako vhodné vyjmout z oblasti jejich působnosti určité formy prodeje uskutečňovaného mezi producentem a spotřebitelem, a to v případě malých objemů; že by se navíc třídění a označování nemělo vztahovat na vejce dodávaná z místa produkce do třídírny nebo na určité velkoobchodní trhy ani na vejce určená ke zpracování v potravinářském průmyslu;
vzhledem k tomu, že by proto měl být vypracován seznam dodavatelů do podniků, které jsou oprávněny třídit vejce podle jakosti a hmotnosti;
vzhledem k tomu, že tříděním vajec by se měly zabývat pouze podniky, které jsou pro tento účel příslušně vybaveny;
vzhledem k tomu, že ustanovení týkající se požadované jakosti vajec musí být pro spotřebitele snadno pochopitelná a že musí být v souladu s úsilím o racionalizaci na všech úrovních distribuce; že by proto měl být stanoven omezený, avšak dostatečný počet tříd jakosti a hmotnostních skupin;
vzhledem k tomu, že spotřebitel musí být schopen rozlišit mezi vejci různých tříd jakosti a hmotnostních skupin; že tomuto požadavku lze vyhovět označování vajec a jejich balení;
vzhledem k tomu, že je nutné stanovit údaje, které mohou nebo musejí být uvedeny na balení; že uvádění některých nepovinných údajů musí být upraveno prováděcími pravidly přijatými postupem podle článku 17 nařízení (EHS) č. 2771/75;
vzhledem k tomu, že označení "čerstvá vejce" může být dobrovolné, neboť povinné označování ostatních vajec umožňuje jejich snadné rozlišení;
vzhledem k tomu, že jakýkoliv subjekt uvádějící na trh "čerstvá vejce" by měl mít možnost označovat taková vejce dalšími údaji určenými k reklamním účelům;
vzhledem k tomu, že je žádoucí dovolit ekonomickým subjektům, aby určité údaje vyznačovaly přímo na vejce stejně jako v případě malých balení; že pro používání těchto údajů by měly platit podmínky podobné těm, které platí pro balení, a že by toto používání mělo být pod přísnou kontrolou; že v případě vajec určených k prodeji bez obalu by místo data balení mělo být uvedeno datum třídění;
vzhledem k tomu, že jakékoliv jiné označování by mohlo ovlivnit obchodní podmínky ve Společenství;
vzhledem k tomu, že definice uváděné v předchozích nařízeních Společenství a týkající se balení a obchodní úpravy prodávaných vajec musí být formulovány přesněji; že se stává nezbytným vytvořit potřebné záruky pro maloobchodní prodej vajec bez zvláštního balení;
vzhledem k tomu, že zkušenosti ukázaly, že stávající předpisy umožňující používat doporučené datum prodeje pouze společně s povinným vyznačením data balení na vejcích nebo na jejich obalech jsou příliš nepružné; že je proto třeba tuto oblast upravit tak, aby za stanovených podmínek bylo možné používat určité další údaje; že současná praxe ukazuje, že bez údaje o době balení se lze obejít;
vzhledem k tomu, že v oblasti obalů je nutné přijmout obecná ustanovení, která zajistí zachování jakosti vajec a usnadní obchod a kontrolu dodržování norem;
vzhledem k tomu, že spotřebitel musí mít možnost výběru a zároveň jistotu, že nabízené zboží odpovídá jakostním a hmotnostním normám, musejí maloobchodníci příslušné údaje uvést na nabízeném zboží nebo mimo něj;
vzhledem k tomu, že je v zájmu producentů i spotřebitelů nezbytné, aby vejce dovážená ze třetích zemí odpovídala normám Společenství;
vzhledem k tomu, že zvláštní přepisy platné v určitých třetích zemích mohou být důvodem pro odchylky, na jejichž základě lze v těchto případech uskutečnit vývoz mimo Společenství; že se zdá být vhodné vyjmout z oblasti působnosti norem Společenství vejce, která v malém množství a pro svoji osobní spotřebu dováží spotřebitel ze třetích zemí nebo vyváží do třetích zemí;
vzhledem k tomu, že přísluší každému členskému státu, aby jmenoval subjekt nebo subjekty odpovědné za kontrolu; že kontrolní postupy musí být jednotné;
vzhledem k tomu, že rovněž přísluší každému členskému státu, aby stanovil sankce za nedodržování předpisů;
vzhledem k tomu, že ustanoveními tohoto nařízení nejsou dotčeny žádné jiné předpisy Společenství, které mohou být přijaty z důvodu harmonizace ustanovení veterinárních a potravinářských předpisů, jejichž cílem je chránit zdraví lidí a zvířat a předcházet nezákonnému pozměňování a podvodům;
vzhledem k tomu, že vezmou-li se v úvahu již zmíněné podstatné změny, jakož i potřeba provést řadu dalších čistě formulačních změn v nařízení (EHS) č. 2772/75, doporučuje se z důvodu srozumitelnosti nově formulovat právní úpravu této oblasti;
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č. 2772/75 tedy může být zrušeno,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Pro účely tohoto nařízení se rozumí:
1. "vejci" slepičí vejce ve skořápce vhodná k přímé lidské spotřebě nebo ke zpracování v potravinářském průmyslu, s výjimkou rozbitých vajec, vajec umístěných do inkubátoru a vařených vajec;
2. "průmyslovými vejci" slepičí vejce ve skořápce jiná než v bodu 1, včetně rozbitých vajec a vajec umístěných do inkubátoru, avšak s výjimkou vařených vajec;
3. "násadovými vejci" vejce určená k produkci kuřat ve smyslu předpisů týkajících se násadových vajec;
4. "rozbitými vejci" vejce vykazující porušení jak skořápky, tak i blány, což má za následek ohrožení obsahu;
5. "prasklými vejci" vejce s poškozenou, avšak ne rozbitou skořápkou, a s neporušenou blánou;
6. "vejci umístěnými do inkubátoru" vejce od okamžiku jejich umístění do inkubátoru;
7. "uváděním na trh" držení nebo vystavování zboží za účelem prodeje, nabízení k prodeji, prodej, dodávka zboží, nebo jakákoli jiná forma uvádění na trh;
8. "sběrným zařízením" osoba zmocněná příslušnými orgány přebírat vejce u producenta a dále je dodávat:
a) do třídírny,
b) k prodeji na trhu, na který mají přístup výhradně velkoobchodníci, jejichž podniky mají povolení provozovat činnost třídírny, nebo
c) zpracovatelskému průmyslu;
9. "třídírnou" podnik schválený příslušným orgánem pro třídění vajec podle jakosti a hmotnosti;
10. "šarží" vejce z jedné třídírny, která se nacházejí na jednom místě, balená nebo bez obalu, se stejným datem balení nebo třídění a stejné třídy jakosti a stejné hmotnostní skupiny;
11. "velkými baleními" obaly, neuzavřené bedny nebo nádoby obsahující více než 36 vajec;
12. "malými baleními" obaly, plata nebo proložky, s výjimkou nezabalených plat a proložek, obsahující nejvýše 36 vajec;
13. "prodejem bez obalu" nabídka vajec k maloobchodnímu prodeji jiným způsobem než ve velkém nebo malém balení.
Článek 2 1. Vejce nesmí být ve Společenství uváděna na trh za účelem výkonu povolání nebo pro obchodní účely, pokud nevyhovují ustanovením tohoto nařízení.
2. Ustanovení týkající se třídění a označování se však nevztahují na vejce: a) přepravovaná přímo z místa produkce do třídírny nebo určená buď k prodeji na trhu, na který mají přístup výhradně velkoobchodníci, jejichž podniky mají podle článku 5 povolení provozovat činnost třídírny, nebo ke zpracování podniky potravinářského průmyslu schválenými podle směrnice Rady 89/437/EHS ze dne 20. června 1989 o hygienických a zdravotních problémech týkajících se produkce vajec a vaječných výrobků a jejich uvádění na trh [4];
b) vyprodukovaná na území Společenství a dodávaná ke zpracování podnikům potravinářského průmyslu schváleným podle směrnice 89/437/EHS.
3. Toto nařízení se nevztahuje na vejce, která spotřebiteli pro jeho osobní spotřebu prodává přímo producent na svém vlastním hospodářství, na místním veřejném trhu s výjimkou trhů dražebních, při podomním prodeji za předpokladu, že vejce pocházejí z jeho vlastní produkce, nejsou balena podle článků 10, 11 a 12 a nejsou roztříděna podle jakosti a hmotnosti způsobem stanoveným v tomto nařízení.
4. Tímto nařízením nejsou dotčeny předpisy, které upravují veterinární a zdravotní problematiku a oblast potravin a jejichž cílem je zajistit plnění hygienických a zdravotních norem vztahujících se na tyto produkty nebo chránit zdraví zvířat nebo lidí.
Článek 3
Vejce uvedená v čl. 1 odst. 1 nesmějí být promíchána s vejci jiného druhu.
Článek 4
1. Aniž je dotčen článek 2, mohou producenti výhradně dodávat:
a) vejce sběrným zařízením, třídírnám, trhům ve smyslu čl. 2 odst. 2 písm. a) nebo zpracovatelskému průmyslu;
b) průmyslová vejce, s výjimkou vajec umístěných do inkubátoru, třídírnám nebo zpracovatelskému průmyslu, s výjimkou potravinářského průmyslu;
c) vejce umístěná do inkubátoru asanačním ústavům nebo zpracovatelskému průmyslu, s výjimkou potravinářského průmyslu.
2. Vejce náhodně rozbitá v třídírnách mohou být dodávána pouze zpracovatelskému průmyslu, s výjimkou potravinářského průmyslu.
Článek 5
1. S výjimkou případů uvedených v článku 8 mohou být vejce tříděna podle jakosti a hmotnosti pouze v třídírnách.
2. Třídírny vedou aktuální záznamy o svých dodavatelích.
3. Na základě kritérií, která se stanoví postupem podle článku 20, poskytne příslušný orgán povolení k třídění vajec a přidělí rozlišovací číslo každému podniku nebo producentovi, který o to požádá a jehož prostory a technická zařízení jsou vhodná pro třídění vajec podle jakosti a hmotnosti.
V případě neplnění podmínek může být toto povolení odebráno.
Článek 6
1. Vejce jsou tříděna podle jakosti takto:
- třída A neboli "čerstvá vejce",
- třída B neboli "druhá jakost nebo konzervovaná vejce",
- třída C neboli "vejce zařazená do nižší třídy určená pro potravinářský průmysl".
2. Vejce třídy A jsou hmotnostně tříděna.
3. Zařazení do tříd A a B se provádí zejména podle kritérií uvedených v čl. 20 odst. 2.
Článek 7
Vejce třídy A mohou být opatřena jedním nebo více těmito rozlišovacími znaky:
a) datum balení, nebo, v případě prodeje vajec bez obalu, datum třídění;
b) další datum nebo data, jejichž cílem je poskytnout spotřebiteli dodatečné informace;
c) třída jakosti;
d) hmotnostní skupina;
e) číslo třídírny;
f) jméno nebo název třídírny;
g) firemní nebo obchodní značka;
h) odkaz na způsob chovu;
i) údaj o původu vajec;
j) kód sloužící k identifikaci produkčního zařízení.
Údaje uvedené v písmenech f) a g) lze používat pouze v souladu s příslušnými podmínkami stanovenými v čl. 10 odst. 1 písm. a).
Údaje uvedené v písmenech b), h) a i) lze používat pouze v souladu s příslušnými podmínkami stanovenými v čl. 10 odst. 3.
Článek 8
1. Na vejcích třídy B a C, s výjimkou prasklých vajec, je rozlišovací znak, který vypovídá o jejich třídě jakosti.
Může na nich být vyznačen rovněž jeden nebo více údajů uvedených v článku 7.
2. Vejce třídy A nebo B, která již neodpovídají požadavkům stanoveným pro tyto třídy, jsou ze své třídy vyřazena; podle svých vlastností mohou být považována buď za vejce třídy B, nebo C.
V takovém případě jsou opatřena rozlišovacím znakem podle odstavce 1.
Jakýkoli znak použitý buď podle článku 7, nebo podle odstavce 1 tohoto článku může být zachován, s výjimkou znaků spojených s hmotnostní skupinou, které jsou v případě potřeby opraveny.
3. Odchylně od odstavce 2 však mohou být vejce třídy A a B, která již neodpovídají požadavkům stanoveným pro tyto třídy, dodávána přímo potravinářskému průmyslu bez znaků uvedených v odstavci 2, a to za předpokladu, že jejich balení je opatřeno štítkem s jasným označením zmíněného určení.
Článek 9
Na vejcích nesmí být žádné jiné znaky než ty, které stanoví toto nařízení.
Článek 10
1. Velká balení a malá balení, která mohou být součástí velkých balení, mají na vnější straně uvedeny tyto dobře viditelné a snadno čitelné údaje:
a) jméno nebo název a adresu podniku, který vejce balil nebo nechal zabalit; lze uvést jméno, název nebo obchodní značku používanou tímto podnikem, což může být obchodní značka používaná kolektivně řadou podniků, pakliže tento nápis neobsahuje žádnou zmínku o jakosti nebo čerstvosti vajec, způsobu chovu, v kterém byla vyprodukována, nebo původu vajec, která by byla v rozporu s tímto nařízením;
b) rozlišovací číslo třídírny;
c) třídu jakosti a hmotnostní skupinu; vejce třídy A mohou být označena slovy "třída A" nebo písmenem "A", které stojí samostatně nebo v kombinaci se slovem "čerstvá";
d) počet balených vajec;
e) datum balení;
f) u chladírenských nebo konzervovaných vajec nekódované označení týkající se chlazení nebo způsobu konzervace.
2. Velká i malá balení však mohou mít na vnější nebo vnitřní straně uvedeny další dodatečné informace, jako je např.:
a) prodejní cena;
b) kontrolní kódy maloobchodní prodejny nebo skladu;
c) jeden nebo více dalších údajů, jejichž účelem je poskytnout spotřebiteli dodatečné informace;
d) údaje týkající se zvláštních podmínek skladování;
e) nápisy určené na podporu prodeje, za předpokladu, že tyto nápisy a způsob jejich provedení nemohou spotřebitele uvést v omyl.
3. Další data a údaje, které se týkají způsobu chovu a původu vajec, mohou být použity pouze v souladu s pravidly přijatými postupem podle článku 17 nařízení (EHS) č.
2771/75. Tato pravidla se vztahují zejména na slova užívaná k označení způsobu chovu a na kritéria týkající se původu vajec.
Pokud by se však ukázalo, že údaje týkající se způsobu chovu nebo původu vajec by mohly narušit plynulost trhu Společenství, nebo pokud by se objevily závažné problémy v oblasti kontroly používání těchto údajů a její účinnosti, může Komise stejným postupem užívání zmíněných údajů pozastavit.
Pokud však velká balení obsahují malá balení nebo vejce opatřená jakýmkoliv označením způsobu chovu nebo původu, musejí být tyto údaje uvedeny i na velkém balení.
Článek 11
1. Velká balení jsou opatřena páskou nebo štítkem, které obsahují údaje uvedené v článku 10 a které nesmějí být znovu použity po otevření balení a doručení příslušnými orgány uvedenými v článku 18 nebo pod jejich dohledem.
Tato páska nebo štítek však nejsou nutné v případě velkých balení, která mají podobu neuzavřených schránek nebo kontejnerů, a to pod podmínkou, že tato balení nezakrývají údaje stanovené v článku 10, které jsou uvedeny na malém balení tvořícím součást zmíněného velkého balení.
Odchylně od výše uvedeného je možné, aby vejce určená k prodeji bez obalu a dodávaná přímo z třídírny do maloobchodní sítě v malém množství, které bude vymezeno postupem podle článku 17 nařízení (EHS) č. 2771/75, nemusela být v tomto případě balena do velkých balení.
Článek 12
Slovo "extra" může být užito pouze na malém balení obsahujícím vejce třídy A a opatřeném páskou nebo štítkem.
Toto slovo je vytištěno na pásce nebo na štítku, které se musí nejpozději sedmý den po zabalení odstranit a zničit.
Článek 13
1. Vejce musí být vystavená za účelem prodeje nebo nabízená k prodeji v maloobchodní síti odděleně podle třídy jakosti a hmotnostní skupiny, případně podle toho, zda jde o vejce chladírenská nebo nějakým způsobem konzervovaná.
Zařazení vajec do určité třídy jakosti a hmotnostní skupiny, jakož i skutečnost, že vejce byla chlazena nebo konzervována, se zřetelně a viditelně označí tak, aby spotřebitel nemohl být uveden v omyl.
2. V případě prodeje vajec bez obalu se uvede identifikační číslo třídírny, která vejce třídila, nebo v případě vajec dovážených ze třetí země se označí rovněž země původu a datum třídění.
3. Vejce stejné třídy jakosti, s výjimkou vajec třídy A označených "extra" podle článku 12, však mohou být vystavena za účelem prodeje nebo nabízena k prodeji v malém balení, které může obsahovat různé hmotnostní skupiny za předpokladu, že je vyznačena celková čistá hmotnost a slova "vejce různých velikostí", nebo že jsou uvedeny jejich příslušné hmotnostní skupiny.
Článek 14
Na balení nesmí být jiné údaje než ty, které stanoví toto nařízení.
Článek 15
Vejce dovážená ze třetích zemí mohou být ve Společenství propuštěna do volného oběhu pouze za předpokladu, že:
a) vyhovují článkům 3, 6 až 9, 12, čl. 13 odst. 2 a článku 14;
b) jsou vložena do balení, včetně malých balení tvořících součást velkého balení, se zřetelným a čitelným uvedením těchto údajů:
aa) země původu;
bb) název třídírny ve třetí zemi;
cc) třída jakosti a hmotnostní skupina;
dd) u velkých balení hmotnost zabalených vajec v kilogramech a jejich počet a u malých balení počet vajec;
ee) datum balení;
ff) v případě velkého balení adresa odesílatele.
Článek 16
1. Toto nařízení se rovněž vztahuje na balená vejce určená k vývozu ze Společenství.
Balená vejce určená k vývozu, která byla máčena, se však nepovažují za vejce ošetřená konzervací.
2. Odchylně od odstavce 1 a za účelem dosažení souladu s předpisy některých dovážejících zemí mohou balená vejce určená k vývozu:
a) splňovat vyšší požadavky než jsou ty, které stanoví toto nařízení pro jakost, označování a vylepování štítků, nebo některé další požadavky;
b) být označena na balení odlišným způsobem za předpokladu, že uváděné znaky a údaje nemohou být zaměněny s těmi, které stanoví toto nařízení.
3. Balená vejce určená k vývozu mohou být hmotnostně tříděna na základě jiných hmotnostních skupin než jsou skupiny používané podle článku 20.
V tomto případě se hmotnostní skupina vyznačí na balení nekódovaným způsobem.
Článek 17
Toto nařízení se nevztahuje na vejce dovážená ze třetích zemí nebo vejce vyvážená mimo Společenství v malých množstvích nepřesahujících 60 vajec na spotřebitele pro jeho vlastní spotřebu.
Článek 18
1. Na dodržování tohoto nařízení dohlížejí subjekty, které jsou výkonem této činnosti pověřeny každým členským státem.
Seznam uvedených subjektů se předá ostatním členským státům a Komisi nejpozději do jednoho měsíce před vstupem tohoto nařízení v platnost.
O každé změně tohoto seznamu jsou informovány členské státy a Komise.
2. Produkty, na které se vztahuje toto nařízení, se kontrolují na základě odebraných vzorků ve všech fázích uvádění produktů na trh a během jejich přepravy.
U vajec dovážených ze třetích zemí se tyto kontroly provádějí také při celním odbavení.
Článek 19
1. Rozhodnutí, která se přijímají v případě nedodržení tohoto nařízení, se musí týkat celé šarže, u které byla kontrola provedena.
2. V případě, že kontrolovaná šarže není považována za vyhovující tomuto nařízení, může subjekt, který provedl kontrolu, zakázat její uvedení na trh nebo dovoz ze třetí země, a to až do doby, než se prokáže, že již tomuto nařízení vyhovuje.
3. Subjekt, který provedl kontrolu, ověří, zda odmítnutá šarže již je v souladu s tímto nařízením nebo zda jsou přijímána opatření pro zajištění tohoto souladu.
Článek 20
1. Prováděcí pravidla k tomuto nařízení se přijímají postupem podle článku 17 nařízení (EHS) č. 2771/75 a upravují zejména:
- četnost sběru vajec sběrným zařízením, dodávek vajec a manipulace s vejci,
- požadavky na jakost a hmotnostní skupiny,
- údaje uvedené na vejcích a na jejich balení.
2. Postupem podle odstavce 1 se stanoví pro jednotlivé třídy jakosti požadavky na vejce, týkající se zejména:
- vzhledu skořápky,
- konzistence bílku,
- výšky vzduchové bubliny,
- rozměru a polohy žloutku,
- skvrn a cizích tělísek,
- vývoje zárodku.
3. V případě potřeby jsou postupem podle odstavce 1 tohoto článku upravena omezení a/nebo závazné podmínky týkající se zachování jakosti vajec, a to s přihlédnutím k odlišným klimatickým podmínkám v různých regionech Společenství.
Článek 21
Členské státy přijmou veškerá nezbytná opatření, která umožní ukládat sankce za nedodržování tohoto nařízení.
Článek 22
1. Členské státy a Komise si vzájemně předávají informace nezbytné pro používání tohoto nařízení.
2. Opatření k zajištění jednotného používání tohoto nařízení se přijímají postupem podle článku 17 nařízení (EHS) č. 2771/75.
Článek 23
1. Zrušuje se nařízení (EHS) 2772/75.
2. Odkazy na články nařízení (EHS) č. 2772/75, které se vyskytují ve všech předpisech Společenství, je nutno číst v souladu se srovnávací tabulkou uvedenou v příloze.
3. Členské státy mohou až do 1. července 1991 používat obchodní normy pro vejce stanovené v nařízení (EHS) č. 2772/75 místo těch, které stanoví toto nařízení.
Článek 24
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. října 1990, s výjimkou čl. 4 odst. 2, který se použije ode dne 1. ledna 1992.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (EHS) č. 1936/90
ze dne 4. července 1990
o zařazení určitého zboží do kombinované nomenklatury
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
1251/90 [2], a zejména na článek 9 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že k zajištění jednotného uplatňování kombinované nomenklatury tvořící přílohu uvedeného nařízení je nezbytné přijmout opatření k zařazení zboží uvedeného v příloze tohoto nařízení;
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č. 2658/87 stanovilo všeobecná pravidla pro výklad kombinované nomenklatury a že se tato pravidla vztahují i na každou jinou nomenklaturu, která je na ní plně nebo částečně založena nebo k ní přidává další třídění a která je zřízena zvláštními předpisy Společenství za účelem uplatňování celních nebo jiných opatření týkajících se obchodu se zbožím;
vzhledem k tomu, že podle uvedených všeobecných pravidel musí být zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze tohoto nařízení zařazeno na základě odůvodnění ve sloupci 3 do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2;
vzhledem k tomu, že Výbor pro nomenklaturu nezaujal, pokud jde o výrobek č. 2 v tabulce v příloze, stanovisko ve lhůtě stanovené jeho předsedou;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou, pokud jde o výrobek č. 1 v tabulce v příloze, v souladu se stanoviskem Výboru pro nomenklaturu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze se v kombinované nomenklatuře zařazuje do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2 této tabulky.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 1964/90
ze dne 6. července 1990
o zařazení určitého zboží do kombinované nomenklatury
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 [1] ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku, naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
1251/90 [2], a zejména na článek 9 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že k zajištění jednotného uplatňování kombinované nomenklatury tvořící přílohu uvedeného nařízení je nezbytné přijmout opatření k zařazení zboží uvedeného v příloze tohoto nařízení;
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č. 2658/87 stanovilo všeobecná pravidla pro výklad kombinované nomenklatury a že se tato pravidla vztahují i na každou jinou nomenklaturu, která je na ní plně nebo částečně založena nebo k ní přidává další třídění a která je zřízena zvláštními předpisy Společenství za účelem uplatňování celních nebo jiných opatření týkajících se obchodu se zbožím;
vzhledem k tomu, že podle uvedených všeobecných pravidel musí být zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze tohoto nařízení zařazeno na základě odůvodnění ve sloupci 3 do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2;
vzhledem k tomu, že Výbor pro nomenklaturu nezaujal, pokud jde o zboží č.
3 a 4, stanovisko ve lhůtě stanovené jeho předsedou;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou, pokud jde o zboží č.
1, 2, 5 a 6, v souladu se stanoviskem Výboru pro nomenklaturu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze se v kombinované nomenklatuře zařazuje do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2 této tabulky.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 2203/90
ze dne 24. července 1990,
kterým se mění nařízení (EHS) č. 1581/86, kterým se stanoví obecná pravidla pro intervenci v odvětví obilovin, a nařízení č. 724/67/EHS a (EHS) č. 2754/78 o intervenci v odvětví olejů a tuků
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2727/75 ze dne 29. října 1975 o společné organizaci trhu s obilovinami [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1340/90 [2], a zejména na čl. 7 odst. 5 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 136/66/EHS ze dne 22. září 1966 o zřízení společné organizace trhu s oleji a tuky [3], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 2902/89 [4], a zejména na čl. 12 odst. 3 a čl. 26 odst. 2 uvedeného nařízení,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že odvětví obilovin a olivového oleje ve Společenství se vyznačují strukturální nerovnováhou mezi nabídkou a poptávkou; že vhodným prostředkem pro zlepšení situace je hledání nových možností použití;
vzhledem k tomu, že v těchto dvou odvětvích a v odvětví olejnatých semen je hledání nepotravinového použití vhodným způsobem, jak otevřít nové perspektivy zemědělství Společenství;
vzhledem k tomu, že hledání nových odbytišť pro obiloviny a oleje a tuky mimo potravinářské odvětví je třeba náležitě podporovat; že tato podpora může zahrnovat dodávky obilovin a olejů a tuků ze zásob intervenčních agentur za předem stanovených příznivých podmínek výzkumníkům, jejichž projekty byly schváleny postupem zajišťujícím úzkou spolupráci mezi členskými státy a Komisí;
vzhledem k tomu, že tato spolupráce se může uskutečňovat ve Stálém výboru pro zemědělský výzkum;
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č. 1581/86 [5], ve znění nařízení (EHS) č. 195/89 [6], nařízení č. 724/67/EHS [7] naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1230/89 [8] a nařízení (EHS) č. 2754/78 [9], je tudíž třeba vhodně změnit,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Článek 4 nařízení (EHS) č. 1581/86 se nahrazuje tímto:
"Článek 4
1. Nákupy obilovin u intervenčních agentury pro účely splnění závazků vzniklých z udělení veřejných zakázek na dodávky potravinové pomoci Společenství v rámci mezinárodních dohod nebo jiných doplňkových programů se uskutečňují za cenových podmínek a podle pravidel, jež byly stanoveny předem.
2. Intervenční agentury mohou být zmocněny postupem podle článku 26 nařízení (EHS) č. 2727/75 naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 1340/90 [10] prodat za předem stanovenou paušální cenu množství obilovin nezbytné pro realizaci projektů určených k názornému předvádění nového nepotravinářského použití obilovin a schválených Komisí postupem podle článku 8 nařízení (EHS) č. 1728/74 [11] naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 3768/85 [12]
3. Pokud to vyžadují zvláštní okolnosti, může Rada na návrh Komise kvalifikovanou většinou stanovit postup pro prodej jiný než postupy stanovené v článku 3.
4. Prováděcí pravidla pro tento článek se přijmou postupem podle článku 26 nařízení (EHS) č. 2727/75."
2. Do článku 2 nařízení (EHS) č. 2754/78 vkládá nový odstavec, který zní:
"1a. Intervenční agentury mohou být zmocněny postupem podle článku 38 nařízení č. 136/66/EHS naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 2902/89 [13] prodat za předem stanovenou paušální cenu množství olivového oleje nezbytné pro realizaci projektů určených k názornému předvádění nového nepotravinářského použití obilovin a schválených Komisí postupempodle článku 8 nařízení (EHS) č. 1728/74 [14] napo sledy pozměněného nařízením (EHS) č. 3768/85 [15]
Prováděcí pravidla pro tento článek se přijmou postupem podle článku 38 nařízení č. 136/66/EHS."
3. Dosavadní text článku 2a nařízení č. 724/67/EHS se označuje jako odstavec 1 a vkládá se nový odstavec, který zní:
"2. Intervenční agentury mohou být zmocněny postupem podle článku 38 nařízení č. 136/66/EHS naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 2902/89 [16] prodat za předem stanovenou paušální cenu množství olejnatých semen nezbytné pro realizaci projektů určených k názornému předvádění nového nepotravinářského použití obilovin a schválených Komisí postupem podle článku 8 nařízení (EHS) č. 1728/7 [17] naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 3768/85 [18]
Prováděcí pravidla pro tento článek se přijmou postupem podle článku 38 nařízení č. 136/66/EHS."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Rady (EHS) č. 2204/90
ze dne 24. července 1990,
kterým se stanoví doplňující obecná pravidla společné organizace trhu s mlékem a mléčnými výrobky, pokud jde o sýry
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že článek 11 nařízení Rady (EHS) č.
804/68 ze dne 27. června 1968 o společné organizaci trhu s mlékem a mléčnými výrobky [3], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 3879/89 [4], stanoví, že po zavedení uvedené organizace se poskytuje podpora pro odstředěné mléko vyprodukované ve Společenství a zpracované pro účely výroby kaseinu a kaseinátů; že uvedená podpora pro odbyt musí zajistit dotčeným producentům ze Společenství stejné postavení na trhu, jaké mají producenti kaseinu a kaseinátů ze zemí mimo Společenství, jejichž produkty jsou po konsolidaci celních sazeb dostupné na trhu Společenství za světové tržní ceny;
vzhledem k tomu, že technický rozvoj spolu s režimem regulované produkce mléka vedl k tomu, že kasein a kaseináty začaly být ve větší míře používány ke zhotovení produktů, které nebyly hlavním cílem podpory; že toto zaměňování ovlivnilo stabilitu trhu s mlékem; že ačkoliv je z konkurenčních důvodů nezbytné zachovat zásadu podpory v dostatečné výši, je rovněž nutné přijmout opatření, která zajistí, že poskytování podpory nenaruší rovnováhu na trhu s mlékem a že se kaseinu a kaseinátům pocházejícím ze Společenství i zemí mimo Společenství dostane stejného zacházení;
vzhledem k tomu, že charakteristické znaky kaseinu a kaseinátů a charakteristické znaky sýra vykazují takovou podobnost, že provádění uvedené záměny by mohlo poškodit zejména sýry; že předpisy na úrovni Společenství by měly upravovat pouze používání kaseinu a kaseinátů v sýrech;
vzhledem k tomu, že řádné fungování tohoto režimu vyžaduje, aby členské státy prováděly kontrolu plnění stanovených povinností; že za tímto účelem je nezbytné stanovit zejména kontrolní opatření, jakož i příslušné sankce; že sankce musí být takové, aby přinejmenším odstranily hospodářské výhody vyplývající z nepovoleného používání,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Kasein a kaseináty lze používat při výrobě sýrů na základě předchozího povolení, které se vydá pouze tehdy, je-li jejich použití nezbytnou podmínkou pro výrobu daných produktů.
Postupem podle článku 30 nařízení (EHS) č. 804/86 stanoví Komise podmínky, za nichž státy vydají povolení, jakož i maximální procentuální obsah, a to na základě objektivních kritérií stanovených s ohledem na to, co je technologicky nezbytné.
Článek 2
Pro účely tohoto nařízení se rozumí:
a) "sýry" produkty kódu KN 0406 vyrobené na území Společenství;
b) "kaseinem a kaseináty" produkty kódů KN 35011090 a 35019090 používané v nezměněném stavu nebo v podobě směsi.
Článek 3
1. Členské státy zavedou režim správní a fyzické kontroly obsahující tato opatření:
a) povinnost hlásit množství a druhy vyrobených sýrů, jakož i množství kaseinu a kaseinátů obsažených v jednotlivých producentech;
b) povinnost každého podniku vést skladové účetnictví, které zejména umožňuje zjistit množství a druhy vyrobených sýrů, množství zakoupených a/nebo vyrobených kaseinů a kaseinátů, jakož i jejich místo určení a/nebo použití;
c) časté neohlášené kontroly na místě, jejichž cílem je zkontrolovat a porovnat skladové účetnictví na jedné straně a příslušné obchodní doklady a skutečně držené zásoby na straně druhé; tyto kontroly se provádějí u reprezentativního počtu hlášení uvedených v písmenu a), aby se prověřila skutečnost.
2. Členské státy sdělí Komisi všechna opatření přijatá podle tohoto nařízení, jakož i opatření přijatá s cílem zajistit informovanost dotčených stran o trestních nebo správních sankcích, které jim hrozí v případě, že se prokáže, že nedodržují ustanovení tohoto nařízení:
- buď na základě opatření přijatých podle odstavce 1,
- nebo během kterékoli kontroly, kterou musí orgány veřejné moci provádět v podnicích, které vyrábějí sýry, ale nepodléhají ustanovením odstavce 1.
3. Aniž jsou dotčeny sankce, které již stanovil nebo teprve stanoví dotyčný členský stát, za množství kaseinu a kaseinátů použitých bez povolení je nutno uhradit částku rovnající se rozdílu mezi hodnotou odstředěného mléka vyplývající z intervenční ceny sušeného odstředěného mléka na jedné straně a tržní cenou kaseinu a kaseinátů na straně druhé, zvýšenou o 10 %.
Uvedené hodnoty se zjišťují postupem podle článku 30 nařízení (EHS) č. 804/68.
Článek 4
Po ročním uplatňování režimu stanoveného tímto nařízením vypracuje Komise zprávu o fungování a dopadu tohoto režimu a ke zprávě případně připojí příslušné návrhy.
Článek 5
Prováděcí pravidla k tomuto nařízení se stanoví postupem podle článku 30 nařízení (EHS) č. 804/68.
Článek 6
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 2321/90 ze dne 24. července 1990 o uzavření Dohody mezi Evropským hospodářským společenstvím a Kapverdskou republikou o rybolovu při pobřeží Kapverd
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na Akt o přistoupení Španělska Portugalska, a zejména na čl. 155 odst. 2 písm. b) uvedeného aktu,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
vzhledem k tomu, že Společenství a Kapverdy uzavřely a parafovaly dohodu o rybolovu, která stanoví rybářům Společenství rybolovná práva ve vodách, nad kterými mají Kapverdy svrchovanost nebo jurisdikci;
vzhledem k tomu, že podle čl. 155 odst. 2 písm. b) aktu o přistoupení má Rada při přijímání rozhodnutí stanovit postupy vhodné pro to, aby byly zcela nebo částečně zohledněny zájmy Kanárských ostrovů, případ od případu, a to zejména s ohledem na uzavírání dohod o rybolovu se třetími zeměmi; že v tomto konkrétním případě je třeba stanovit uvedené postupy;
vzhledem k tomu, že je v zájmu Společenství tuto dohodu schválit,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Dohoda mezi Evropským hospodářským společenstvím a Kapverdskou republikou o rybolovu při pobřeží Kapverd se tímto schvaluje jménem Společenství.
Znění dohody se připojuje k tomuto nařízení. Článek 2
S cílem zohlednit zájmy Kanárských ostrovů se dohoda uvedená v článku 1, a v míře nezbytné pro její provádění také ustanovení společné rybářské politiky pro zachování a řízení rybolovných zdrojů, vztahují také na plavidla plujících pod vlajkou Španělska, která jsou trvale zapsána v rejstřících příslušných orgánů na místní úrovni ("registros de base") na Kanárských ostrovech podle podmínek uvedených v poznámce 6 přílohy I nařízení Rady (EHS) č. č. 1135/88 ze dne 7. března 1988 o definici pojmu "původní produkty" a metodách správní spolupráce při obchodování mezi celním územím Společenství, Ceutou a Melillou a Kanárskými ostrovy [2] ve znění nařízení (EHS) č.
3902/89 [3]. Článek 3
Předseda Rady provede oznámení podle článku 14 dohody [4].
Článek 4 Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 2343/90 ze dne 24. července 1990 o přístupu leteckých dopravců k pravidelným trasám letecké dopravy uvnitř Společenství a o rozdělení kapacity pro přepravu cestujících v pravidelné letecké dopravě mezi členskými státy mezi letecké dopravce
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na čl. 84 odst.
2 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že je důležité přijmout opatření s cílem postupného vytvoření vnitřního trhu v období do 31. prosince 1992, jak stanoví článek 8a Smlouvy; že vnitřní trh zahrnuje prostor bez vnitřních hranic, ve kterém je zajištěn volný pohyb zboží, osob, služeb a kapitálu;
vzhledem k tomu, že rozhodnutí 87/602/EHS [4] je prvním krokem k liberalizaci ve vztahu ke sdílení kapacity osobní dopravy a přístupu na trh, nezbytné k vytvoření vnitřního trhu v letecké dopravě; že Rada se usnesla přijmout další liberalizační opatření ke konci tříletého počátečního období;
vzhledem k tomu, že je nezbytné na základě společných technických podmínek a kritérií zavést do 1. července 1992 zásady pro vztahy mezi státy registrace a leteckými dopravci, kterým byla vydána licence na jejich území;
vzhledem k tomu, že opatření pro větší spolupráci při využívání letiště v Gibraltaru byla schválena v Londýně dne 2. prosince 1987 Španělským královstvím a Spojeným královstvím ve společném prohlášení ministrů zahraničních věcí těchto dvou zemí a že se tento režim dosud nestal použitelným;
vzhledem k tomu, že vývoj systému letecké dopravy na řeckých ostrovech a atlantských ostrovech, které tvoří autonomní oblast Azory, je v současnosti nedostatečný, a proto by letiště nacházející se na těchto ostrovech měla být dočasně vyňata z působnosti tohoto nařízení;
vzhledem k tomu, že infrastruktura letiště Porto se stále rozšiřuje, aby umožnila zvládnout růst pravidelné dopravy; že v důsledku toho má být toto letiště dočasně vyňato z působnosti tohoto nařízení, dokud nebude rozšíření této infrastruktury dokončeno;
vzhledem k tomu, že pro leteckou dopravu na nových trasách mezi regionálními letišti a pro závazky veřejných služeb, které jsou nezbytné pro zachování letecké dopravy na určitá regionální letiště, je nezbytné učinit za určitých okolností zvláštní opatření;
vzhledem k tomu, že rozšiřující se přístup na trh bude podněcovat rozvoj odvětví letecké dopravy Společenství a vyvolá zlepšení služeb pro uživatele; že je proto nezbytné zavést liberálnější opatření týkající se vícenásobného určení a provozních práv třetí, čtvrté a páté svobody;
vzhledem k tomu, že s ohledem na obtíže týkající se letištní infrastruktury, navigačních pomůcek a dostupnosti volných letištních časů je nezbytné zavést určitá omezení při užívání provozních práv;
vzhledem k tomu, že výkon provozních práv musí být v souladu s pravidly bezpečnosti, ochrany životního prostředí a přidělování volných letištních časů a. s. podmínkami přístupu na letiště a musí být upraven tak, aby nedocházelo k diskriminaci na základě státní příslušnosti;
vzhledem k tomu, že dvoustranná pravidla o sdílení kapacit nejsou slučitelná se zásadami vnitřního trhu, který má být v odvětví letecké dopravy dotvořen do roku 1993; že proto musí být dvoustranná omezení postupně snižována;
vzhledem k tomu, že je obzvláště důležité podporovat vývoj meziregionálních služeb v zájmu vybudování sítě tras Společenství, a tím přispět k řešení problémů přetížení provozu na určitých velkých letištích; že jsou proto účelná liberálnější pravidla sdílení kapacit těchto služeb;
vzhledem k tomu, že některé členské státy přikládají poměrnou důležitost nepravidelné letecké dopravě ve srovnání s pravidelnou leteckou dopravou, a proto je nezbytné přijmout opatření ke zmírnění z toho plynoucího nepříznivého dopadu na konkurenceschopnost dopravců členských států přijímajících pravidelnou leteckou dopravu; že opatření, která mají být přijata, nemají být zaměřována na omezování nepravidelné letecké dopravy nebo na její regulaci;
vzhledem k tomu, že s ohledem na stav trhu hospodářské soutěže mají být učiněna opatření k zabránění neodůvodněných hospodářských účinků na letecké dopravce;
vzhledem k tomu, že toto nařízení nahrazuje směrnici 83/416/EHS [5], naposledy pozměněnou směrnicí 89/463/EHS [6], a rozhodnutí 87/602/EHS; že je proto nezbytné uvedenou směrnici a uvedené rozhodnutí zrušit;
vzhledem k tomu, že je žádoucí, aby vzhledem k přístupu na trh a sdílení kapacity přijala Rada do 30. června 1992 další liberalizační opatření včetně kabotáže,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Oblast působnosti a definice
Článek 1
1. Toto nařízení se vztahuje na
a) přístup leteckých dopravců Společenství na trh,
b) sdílení kapacity osobní dopravy mezi leteckým dopravcem (leteckými dopravci), kterým byla vydána licence v jednom členském státě, a leteckým dopravcem (leteckými dopravci), kterým byla vydána licence v jiném členském státě, v pravidelné letecké dopravě mezi těmito státy.
2. Toto nařízení se použije pro letiště Gibraltar, aniž jsou dotčeny právní postoje Španělského království a Spojeného království ve sporech o suverenitu nad územím, kde se letiště nachází.
3. Použitelnost tohoto nařízení pro letiště v Gibraltaru se pozastavuje, dokud nebude zaveden režim stanovený ve společném prohlášení ministrů zahraničních věcí Španělského království a Spojeného království ze dne 2. prosince 1987.
Vlády Španělska a Spojeného království budou Radu o tomto datu informovat.
4. Letiště na řeckých ostrovech a atlantských ostrovech, které tvoří autonomní oblast Azory, jsou vyňaty z působnosti tohoto nařízení do 30. června 1993.
Pokud na návrh Komise Rada nerozhodne jinak, platí tato výjimka na období dalších pěti let a může být prodloužena o dalších pět let.
Letiště Porto je do 31. prosince 1992 vyňato z působnosti tohoto nařízení.
Tato odchylka se zruší, jakmile Portugalská republika usoudí, že se hospodářské podmínky letiště zlepšily.
Za tímto účelem informuje Portugalská republika Komisi, jež o tom uvědomí ostatní členské státy.
Článek 2
Pro účely tohoto nařízení se:
a) leteckým dopravcem rozumí letecký dopravní podnik s platnou provozní licencí k provozování pravidelné letecké dopravy vydanou členským státem;
b) provozním právem třetí svobody rozumí právo leteckého dopravce, kterému jeden ze členských států vydal licenci, vykládat na území jiného státu cestující, zboží a poštovní zásilky naložené ve státě, ve kterém byla licence vydána;
provozním právem čtvrté svobody rozumí právo leteckého dopravce, kterému jeden ze členských států vydal licenci, nakládat na území jiného státu cestující, zboží a poštovní zásilky určené k vyložení ve státě, ve kterém byla licence vydána;
provozním právem páté svobody rozumí právo leteckého dopravce provozovat leteckou přepravu cestujících, zboží a poštovních zásilek mezi dvěma státy jinými než stát, ve kterém byla licence vydána;
c) zúčastněnými státy rozumějí členské státy, mezi kterými je provozována pravidelná letecká doprava;
d) státem registrace rozumí členský stát, ve kterém byla licence podle písmene a) vydána;
e) leteckým dopravcem Společenství rozumí
i) letecký dopravce, který má a udržuje svou ústřední správu a hlavní provozovnu ve Společenství, přičemž většina jeho majetkového podílu je a zůstane v držení členských států nebo státních příslušníků členských států, a který je a zůstává fakticky kontrolován těmito státy nebo osobami, nebo
ii) letecký dopravce, který ačkoli v době přijetí tohoto nařízení nevyhovuje definici uvedené v bodě ii),
1. buď má ve Společenství svou ústřední správu a hlavní provozovnu a během 12 měsíců před přijetím tohoto nařízení provozoval ve Společenství pravidelnou nebo nepravidelnou dopravu;
2. nebo během 12 měsíců před přijetím tohoto nařízení provozoval pravidelnou leteckou dopravu mezi členskými státy na základě provozních práv třetí a čtvrté svobody.
Letečtí dopravci, kteří vyhovují kritériím stanoveným v tomto bodě ii), jsou uvedeni v příloze I;
f) pravidelnou leteckou dopravou rozumí soubor letů, z nichž každý má všechny tyto vlastnosti:
i) vede vzdušným prostorem nad územím více než jednoho členského státu;
ii) je provozován za úplatu letadly pro přepravu cestujících nebo cestujících, nákladu nebo poštovních zásilek tak, že pro každý let jsou k dispozici místa pro individuální prodej veřejnosti, buď přímo dopravcem, nebo jeho schválenými zástupci;
iii) je provozován za účelem poskytování dopravy mezi dvěma nebo více stejnými místy, buď
1. podle zveřejněného letového řádu, nebo
2. s lety tak pravidelnými nebo tak četnými, že tvoří zřejmou systematickou řadu;
g) letem rozumí odlet z určitého letiště směrem ke stanovenému letišti přistání;
h) vícenásobným určením na základě páru zemí rozumí určení dvou nebo více leteckých dopravců státem registrace, kterým tento stát vydal licenci k provozování pravidelné letecké dopravy mezi svým územím a územím jiného členského státu;
i) vícenásobným určením na základě páru měst rozumí určení dvou nebo více leteckých dopravců státem registrace, kterým tento stát vydal licenci k provozování pravidelné letecké dopravy mezi letištěm nebo letištním systémem na jeho území a letištěm nebo letištním systémem na území jiného členského státu;
j) regionálním letištěm rozumí každé letiště jiné než uvedené v příloze II jako letiště kategorie 1;
k) letištním systémem dvě letiště nebo více letišť seskupených k dopravní obsluze jednoho města a uvedených v příloze II;
l) kapacitou rozumí počet sedadel, který je široké veřejnosti nabízen na pravidelné letecké dopravě v daném období;
m) podílem na kapacitě rozumí podíl členského státu vyjádřený jako procento celkové kapacity, vypočítané podle článku 11, na dvoustranném spojení s jiným členským státem kromě jakékoliv kapacity poskytované leteckou dopravou v rámci páté svobody;
n) závazkem veřejných služeb rozumí každý závazek uložený leteckému dopravci ve vztahu k jakékoli trase, k jejímuž provozování mu byla vydána licence, aby přijal potřebná opatření k zajištění dopravy, která splňuje stanovené normy návaznosti, pravidelnosti, kapacity a cen, které by letecký dopravce nesplnil, pokud by bral ohled výhradně na vlastní obchodní zájmy.
Vztahy mezi státem registrace a jeho leteckými dopravci
Článek 3
1. Tímto nařízením není dotčen vztah mezi členským státem a leteckým dopravcem, který má licenci od tohoto státu, pokud jde o přístup na trh a sdílení kapacity.
2. Rada nejpozději 1. července 1992 na základě návrhu společných technických podmínek a kritérií Komise, který má být předložen nejpozději 31. května 1991, přijme pravidla pro vydávání licencí leteckým dopravcům a licencí pro trasy.
Provozní práva třetí a čtvrté svobody
Článek 4
S výhradou tohoto nařízení je leteckým dopravcům povoleno vykonávat leteckou dopravu podle třetí a čtvrté svobody mezi letišti nebo letištními systémy v jednom členském státě a letišti a letištními systémy v jiném členském státě, jestliže tato letiště nebo letištní systémy jsou otevřeny pro dopravu mezi členskými státy nebo pro mezinárodní dopravu.
Vztahy mezi členským státem a leteckými dopravci jiných členských států
Článek 5
1. S výhradou článku 6 členský stát povolí leteckým dopravcům s licencí v jiném členském státě, kteří od svých států registrace obdrželi odpovídající oprávnění,
- vykonávat provozní práva třetí a čtvrté svobody podle článku 4,
- užívat uvnitř Společenství stejné letové číslo pro kombinovanou dopravu v rámci třetí a čtvrté svobody.
2. Pokud leteckému dopravci jeden členský stát vydal licenci v souladu s tímto článkem k provozování pravidelné letecké dopravy, nesmí stát registrace tohoto leteckého dopravce vznést námitky proti žádosti leteckého dopravce jiného zúčastněného státu o zavedení pravidelné letecké dopravy na stejné trase.
3. a) Na základě konzultace s ostatními zúčastněnými státy může členský stát uložit závazek veřejné služby týkající se letecké dopravy do regionálního letiště na svém území pro trasu, která je považována za zásadně důležitou pro hospodářský rozvoj regionu, ve kterém je letiště umístěno, v rozsahu nezbytném k tomu, aby na této trase byla zajištěna dostatečná letecká dopravní obslužnost uspokojující pevně stanovené normy návaznosti, pravidelnosti, kapacity a cen, které by dopravci nesplnili, pokud by bral ohled výhradně na vlastní obchodní zájmy.
b) Dostatečnost pravidelné letecké dopravy stanoví členské státy s ohledem na
i) veřejný zájem,
ii) možnost uchýlit se k jiným druhům dopravy a schopnost těchto druhů dopravy uspokojit dopravní potřeby brané v úvahu,
iii) sazby a přepravní podmínky, které lze nabídnout uživatelům.
c) Bez ohledu na odstavec 2 není členský stát povinen vydat povolení více než jednomu leteckému dopravci k obsluze trasy, na kterou se vztahuje závazek veřejné služby, pokud je právo provozovat tuto službu nabízeno ve veřejném nabídkovém řízení na období až do tří let každému leteckému dopravci s provozní licencí vydanou v zúčastněných státech a každému leteckému dopravci Společenství, který má v souladu s článkem 8 na této trase povolení vykonávat provozní práva páté svobody.
Žádosti o povolení podané leteckými dopravci jsou sdělovány ostatním zúčastněným státům a Komisi.
d) Písmeno c) se nepoužije v případě, že jiný zúčastněný stát navrhne jiné uspokojivé prostředky ke splnění stejného závazku veřejné služby.
e) Tento odstavec se nevztahuje na trasy s kapacitou více než 30000 sedadel ročně.
4. Bez ohledu na odstavec 2 není členský stát, který některému z leteckých dopravců, jemuž vydal licenci, povolil provozování osobní dopravy na nové trase mezi regionálními letišti letadlem nejvýše s 80 sedadly, po dobu dvou let povinen vydat povolení k reciproční letecké dopravě, pokud není provozována letadlem nejvýše s 80 sedadly nebo nejde o dílčí trasu provozovanou ve smyslu článku 7, na které je nabízeno k zakoupení nejvýše 80 sedadel pro každý let mezi dvěma regionálními letišti.
5. Na žádost kteréhokoliv členského státu, který se domnívá, že rozvoj trasy je podmínkami odstavců 3 nebo 4 nepřiměřeně omezován, nebo z podnětu Komise, anebo v případě vzniku rozdílných názorů na uplatnění odstavce 3 provede Komise šetření a do dvou měsíců od jeho zahájení rozhodne základě všech významných faktorů, zda odstavec 3 nebo 4 má být nadále uplatňován na dotčenou trasu.
6. Komise sdělí své rozhodnutí Radě a členským státům.
Každý členský stát se ve lhůtě jednoho měsíce může proti rozhodnutí Komise odvolat k Radě.
Rada může kvalifikovanou většinou ve lhůtě jednoho měsíce přijmout jiné rozhodnutí.
Vícenásobné určení
Článek 6
1. Členský stát přijme od jiného členského státu vícenásobné určení na základě páru zemí.
2. Rovněž přijme vícenásobné určení na základě páru měst
- od 1. ledna 1991 pro trasy, na kterých bylo v předchozím roce přepraveno více než 140000 cestujících nebo na kterých se ročně uskuteční více než 800 zpátečních letů,
- od 1. ledna 1992 pro trasy, na kterých bylo v předchozím roce přepraveno více než 100000 cestujících nebo na kterých se ročně uskuteční více než 600 zpátečních letů.
Sloučení bodů
Článek 7
Při provozování pravidelné letecké dopravy do dvou nebo více bodů nebo ze dvou nebo z více bodů v jednom nebo více jiných členských státech, než je stát registrace, povolí zúčastněné členské státy leteckému dopravci Společenství sloučit více linek pravidelné letecké dopravy a užívat stejná letová čísla.
Provozní práva mezi sloučenými body lze vykonávat podle článku 8.
Provozní práva páté svobody
Článek 8
1. V souladu s tímto článkem mohou letečtí dopravci Společenství v rámci páté svobody vykonávat provozní práva mezi sloučenými body ve dvou různých členských státech za těchto podmínek:
a) provozní práva jsou vykonávána při pravidelné letecké dopravě, která je rozšířením letecké dopravy z jejich státu registrace nebo předstupněm letecké dopravy do jejich státu registrace;
b) letecký dopravce nesmí použít pro leteckou dopravu v rámci páté svobody více než 50 % své sezonní kapacity sedadel pro stejnou leteckou dopravu v rámci třetí a čtvrté svobody, jejíž rozšíření nebo předstupeň v rámci páté svobody letecká doprava tvoří.
2. a) Pro leteckou dopravu v rámci páté svobody může letecký dopravce užít letadlo, které je odlišné, ale není větší než letadlo, které užívá pro leteckou dopravu v rámci čtvrté svobody, jejíž rozšíření nebo předstupeň v rámci páté svobody letecká doprava tvoří.
b) Jestliže je více než jedna letecká linka v rámci páté svobody provozována jako rozšíření nebo jako předstupeň letecké dopravy provozované v rámci třetí a čtvrté svobody, pak ustanovení o kapacitě v odst. 1 písm. b) představuje souhrnnou kapacitu sedadel k dispozici pro přepravu cestujících v rámci páté svobody na těchto leteckých linkách provozovaných v rámci páté svobody.
3. Letecký dopravce provozující leteckou dopravu v rámci páté svobody v souladu s tímto článkem a na požádání zúčastněných členských států sdělí veškeré významné informace
a) o sezónní kapacitě sedadel pro leteckou dopravu v rámci třetí a čtvrté svobody, jejíž rozšíření nebo předstupeň v rámci páté svobody letecká doprava tvoří, a
b) v případě leteckých linek v rámci páté svobody, na které se vztahuje čl. 8 odst. 2, o sezonní kapacitě využité na každé z těchto linek.
Podmínky pro výkon provozních práv
Článek 9
Tímto nařízením není dotčeno právo členského státu regulovat bez diskriminace na základě státní příslušnosti rozdělení provozu mezi letišti v rámci letištního systému.
Článek 10
1. Bez ohledu na čl. 5 odst. 2 podléhá výkon provozních práv zveřejněným pravidlům Společenství a zveřejněným pravidlům vnitrostátním, regionálním nebo místním pravidlům týkajícím se bezpečnosti, ochrany životního prostředí a přidělování volných letištních časů a těmto podmínkám:
a) dané letiště nebo letištní systém musí mít dostatečná zařízení pro daný provoz,
b) navigační pomůcky musí pro daný provoz dostačovat.
2. Pokud nejsou podmínky v odstavci 1 splněny, může členský stát bez diskriminace na základě státní příslušnosti uložit podmínky pro výkon těchto provozních práv nebo omezit či odmítnout výkon těchto provozních práv.
Před přijetím tohoto opatření členský stát informuje Komisi a poskytne jí veškeré nezbytné informace.
3. Aniž je dotčen článek 9 a kromě se souhlasem druhého zúčastněného členského státu nebo druhých zúčastněných členských států, nesmí členský stát povolit leteckému dopravci, aby si mezi určitým letištěm na jeho území a jiným členským státem
a) zřídil novou leteckou linku nebo
b) zvýšil četnost letů dosavadní letecké linky,
dokud není leteckému dopravci s licencí od tohoto jiného členského státu tímto jiným členským státem povoleno zřídit na základě odstavců 1 a 2 novou leteckou linku nebo zvýšit četnost dosavadní letecké linky vedoucí do dotčeného letiště; to platí po dobu, než bude nařízení o kodexu chování při přidělování volných letištních časů, který je založen na obecné zásadě nediskriminace na základě státní příslušnosti, je přijato Radou a vstoupí v platnost.
4. Na žádost kteréhokoliv členského státu Komise prozkoumá použití odstavce 2 nebo odstavce 3 na každý konkrétní případ a do jednoho měsíce rozhodne, zda členský stát může pokračovat v uplatňování opatření.
5. Komise sdělí své rozhodnutí Radě a členským státům.
Každý členský stát se ve lhůtě jednoho měsíce může proti rozhodnutí Komise odvolat k Radě.
Rada může kvalifikovanou většinou ve lhůtě jednoho měsíce přijmout jiné rozhodnutí.
Podíly na kapacitě
Článek 11
1. Od 1. listopadu 1990 členský stát povolí jinému členskému státu zvýšit jeho podíl na kapacitě v každé letové sezóně o 7,5 procentních bodů oproti stavu v předchozí odpovídající letové sezoně, přičemž se rozumí, že každý členský stát si může v každém případě nárokovat podíl na kapacitě ve výši 60 %.
2. Na základě návrhu Komise, který musí být předložen do 31. prosince 1991, přijme Rada předpisy ke zrušení omezení sdílení kapacit mezi členskými státy s tím, že tyto předpisy budou účinné nejpozději do 1. ledna 1993.
3. Omezení sdílení kapacit se nevztahuje na leteckou dopravu mezi regionálními letišti bez ohledu na kapacitu letadel.
4. Při uplatňování odstavce 1 se nebere ohled na jednostranná snížení kapacity.
V těchto případech se za základ výpočtu podílu na kapacitě užije kapacita nabídnutá v předchozích odpovídajících sezónách k prodeji leteckým dopravcem nebo leteckými dopravci členského státu, kteří snížili svou kapacitu.
Článek 12
1. Na žádost kteréhokoliv členského státu, pro který uplatnění článku 11 vedlo k vážným finančním ztrátám u leteckého dopravce nebo u leteckých dopravců, kterým tento členský stát vydal licenci, provede Komise posouzení a na základě všech příslušných faktorů včetně situace na trhu, finančního postavení dotčeného leteckého dopravce nebo dotčených leteckých dopravců a dosaženého využití kapacit rozhodne, zda sdílení kapacit na trasách do tohoto států a z tohoto státu má být po omezenou dobu stabilizováno.
2. Na žádost členského státu, jehož pravidelná letecká doprava je vystavena značné hospodářské soutěži ze strany nepravidelné letecké dopravy a vzniká stav, kdy příležitosti dopravců tohoto členského státu účinně na trhu soutěžit jsou nadmíru omezeny, Komise po posouzení všech příslušných faktorů včetně stavu na trhu a dosaženého využití kapacit a po konzultaci s ostatními zúčastněnými členskými státy do dvou měsíců od obdržení žádosti rozhodne, zda místo 7,5 procentních bodů uvedených v čl. 11 odst. 1 bude pro tento dvoustranný vztah použita nižší hodnota.
3. Komise sdělí své rozhodnutí Radě a členským státům.
Každý členský stát se ve lhůtě jednoho měsíce může proti rozhodnutí Komise odvolat k Radě.
Rada může kvalifikovanou většinou ve lhůtě jednoho měsíce přijmout jiné rozhodnutí.
Obecná ustanovení
Článek 13
1. Toto nařízení nebrání členským státům, aby mezi sebou uzavíraly dohody, které jsou pružnější než články 6, 8 a 11, nebo aby takové dohody ponechaly v platnosti.
2. Ustanovení tohoto nařízení nesmí být užita k tomu, aby dosavadní úpravy přístupu na trh nebo kapacity byly učiněny restriktivnějšími.
Článek 14
1. Komise zveřejní nejpozději do 31. května 1992 a poté každé dva roky zprávu o uplatňování tohoto nařízení.
2. Členské státy a Komise vzájemně spolupracují při uplatňování tohoto nařízení, zejména při shromažďování informací pro zprávu uvedenou v odstavci 1.
3. Na důvěrné informace získané při uplatňování tohoto nařízení se vztahuje profesní tajemství.
Článek 15
Na základě návrhu Komise, který musí být předložen do 31. května 1991, rozhodne Rada nejpozději do 30. června 1992 o revizi tohoto nařízení.
Článek 16
Zrušují se rozhodnutí 87/602/EHS a směrnice 83/416/EHS.
Článek 17
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. listopadu 1990.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (EHS) č. 2368/90
ze dne 9. srpna 1990
o zařazení určitého zboží do kombinované nomenklatury
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
1251/90 [2], a zejména na článek 9 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že k zajištění jednotného uplatňování kombinované nomenklatury tvořící přílohu uvedeného nařízení je nezbytné přijmout opatření k zařazení zboží uvedeného v příloze tohoto nařízení;
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č. 2658/87 stanovilo všeobecná pravidla pro výklad kombinované nomenklatury a že se tato pravidla vztahují i na každou jinou nomenklaturu, která je na ní plně nebo částečně založena nebo ji rozšiřuje o další třídění a která je zřízena zvláštními předpisy Společenství za účelem uplatňování celních nebo jiných opatření týkajících se obchodu se zbožím;
vzhledem k tomu, že podle uvedených všeobecných pravidel musí být zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze tohoto nařízení zařazeno na základě odůvodnění ve sloupci 3 do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro nomenklaturu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze se v kombinované nomenklatuře zařazuje do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2 této tabulky.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 2377/90 ze dne 26. června 1990, kterým se stanoví postup Společenství pro stanovení maximálních limitů reziduí veterinárních léčivých přípravků v potravinách živočišného původu
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že používání veterinárních léčivých přípravků u zvířat určených k produkci potravin může mít za následek přítomnost reziduí v potravinách získaných z ošetřených zvířat;
vzhledem k tomu, že je v důsledku vědeckého a technického pokroku možné zjišťovat přítomnost stále nižších úrovní reziduí veterinárních léčivých přípravků v potravinách; že je tedy nezbytné stanovit maximální limity reziduí pro farmakologicky účinné látky používané ve veterinárních léčivých přípravcích, pokud jde o všechny potraviny živočišného původu, včetně masa, ryb, mléka, vajec a medu;
vzhledem k tomu, že z důvodu ochrany veřejného zdraví musí být maximální limity reziduí stanoveny v souladu s obecně uznanými zásadami hodnocení bezpečnosti při zohlednění všech dalších vědeckých hodnocení bezpečnosti daných látek, která mohou provést mezinárodní organizace, zejména Codex Alimentarius, nebo, pokud jsou takové látky používány k jiným účelům, další vědecké výbory zřízené v rámci Společenství;
vzhledem k tomu, že používání veterinárních léčivých přípravků má důležitou úlohu v zemědělské produkci; že stanovení maximálních limitů reziduí usnadní uvádění potravin živočišného původu na trh;
vzhledem k tomu, že stanovení rozdílných maximálních limitů reziduí v členských státech může být překážkou volného pohybu potravin a samotných veterinárních léčivých přípravků;
vzhledem k tomu, že je tedy nezbytné, aby Společenství určilo postup pro stanovení maximálních limitů reziduí veterinárních léčivých přípravků, a to na základě jednotného vědeckého hodnocení nejvyšší možné jakosti;
vzhledem k tomu, že potřeba stanovení maximálních limitů reziduí na úrovni Společenství je uznána v pravidlech Společenství, která se týkají obchodu s potravinami živočišného původu;
vzhledem k tomu, že musí být přijata opatření za účelem systematického stanovení maximálních limitů reziduí pro nové látky schopné farmakologického působení, které jsou určeny k podání zvířatům určeným k produkci potravin;
vzhledem k tomu, že musí být rovněž upraveno stanovení maximálních limitů reziduí pro látky, které jsou již v současné době ve veterinárních léčivých přípravcích podávaných zvířatům určeným k produkci potravin používány; že jsou však s ohledem na složitost této otázky a velký počet látek, kterých se to týká, potřebná dlouhodobá přechodná opatření;
vzhledem k tomu, že po vědeckém posouzení Výborem pro veterinární léčivé přípravky musí být maximální limity reziduí přijaty zrychleným řízením za úzké spolupráce mezi Komisí a členskými státy, a to prostřednictvím výboru zřízeného podle směrnice Rady 81/852/EHS ze dne 28. září 1981 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se analytických, farmakologicko-toxikologických a klinických kritérií a protokolů s ohledem na zkoušení veterinárních léčivých přípravků [4], naposledy pozměněné směrnicí 87/20/EHS [5]; že je rovněž nezbytné zkrácené řízení k zajištění rychlého přezkoumání každého maximálního limitu, který by nezajišťoval dostatečnou ochranu veřejného zdraví;
vzhledem k tomu, že imunologické odpovědi způsobené léčivy jsou obvykle neodlišitelné od těch, které jsou přirozené a neovlivňují spotřebitele potravin živočišného původu;
vzhledem k tomu, že informace nezbytné pro hodnocení bezpečnosti reziduí se mají předkládat v souladu se zásadami stanovenými ve směrnici 81/852/EHS,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Pro účely tohoto nařízení se rozumí:
a) "rezidui veterinárních léčivých přípravků" veškeré farmakologicky účinné látky, ať už účinné složky, pomocné látky nebo produkty rozkladu a jejich metabolity, které zůstávají v potravinách získaných ze zvířat, jimž byl podán daný veterinární léčivý přípravek;
b) "maximálním limitem reziduí" maximální koncentrace rezidua, která vzniká v důsledku používání veterinárního léčivého přípravku (vyjádřená v mg/kg nebo μg/kg čerstvé tkáně) a kterou může Společenství uznat v potravinách nebo na potravinách za legálně povolenou nebo přijatelnou.
Je založen na takovém typu a množství rezidua, které nepředstavuje pro zdraví člověka žádné toxikologické riziko vyjádřené na základě přijatelné denní dávky (ADI) nebo na základě dočasné ADI využívající doplňkového bezpečnostního faktoru.
Zohledňuje rovněž další významná rizika pro veřejné zdraví stejně jako hlediska potravinářské technologie.
Při stanovení maximálního limitu reziduí (MRL) jsou rovněž zohledněna rezidua, která se vyskytují v potravinách rostlinného původu a/nebo pocházejí z životního prostředí.
Navíc mohou být MRL sníženy tak, aby odpovídaly správné praxi při používání veterinárních léčivých přípravků, a do takové míry, aby byly dostupné praktické analytické metody.
2. Toto nařízení se nevztahuje na účinné složky biologického původu použité v imunobiologických veterinárních přípravcích, které jsou určeny k tomu, aby vytvářely aktivní či pasivní imunitu nebo diagnostikovaly stav imunity.
Článek 2
Seznam farmakologicky účinných látek používaných ve veterinárních léčivých přípravcích, pro něž byly stanoveny maximální limity reziduí, je obsažen v příloze I, která bude přijata postupem stanoveným v článku 8.
Pokud článek 9 nestanoví něco jiného, přijímají se veškeré změny přílohy I stejným postupem.
Článek 3
V případech, kdy se po hodnocení farmakologicky účinné látky používané ve veterinárních léčivých přípravcích ukáže, že pro ochranu veřejného zdraví není nezbytné stanovit maximální limit reziduí, bude tato látka zařazena do seznamu v příloze II, která bude přijata v souladu s postupem stanoveným v článku 8.
Pokud článek 9 nestanoví jinak, přijímají se veškeré změny přílohy II stejným postupem.
Článek 4
Pro farmakologicky účinné látky používané ve veterinárních léčivých přípravcích může být ke dni vstupu tohoto nařízení v platnost stanoven prozatímní maximální limit reziduí za předpokladu, že není důvod považovat rezidua dané látky v navrhovaných limitech za riziková pro zdraví spotřebitele.
Prozatímní maximální limit reziduí se použije po stanovené časové období, které nesmí přesáhnout pět let.
Toto období může být prodlouženo ve výjimečných případech pouze jednou o dobu nepřesahující dva roky, jestliže se prokáže jeho účelnost pro dokončení probíhajících vědeckých studií.
Za výjimečných okolností může být prozatímní maximální limit reziduí stanoven rovněž pro farmakologicky účinné látky, které nebyly v okamžiku, kdy toto nařízení vstoupí v platnost, doposud ve veterinárních léčivých přípravcích užívány, a to za předpokladu, že nejsou důvody považovat rezidua dané látky v navrhovaných limitech za riziková pro zdraví spotřebitele.
Seznam farmakologicky účinných látek používaných ve veterinárních léčivých přípravcích, pro něž byly stanoveny prozatímní maximální limity reziduí, je obsažen v příloze III, která bude přijata postupem stanoveným v článku 8.
Pokud článek 9 nestanoví jinak, přijímají se veškeré změny přílohy III stejným postupem.
Článek 5
Pokud se ukáže, že maximální limit reziduí pro farmakologicky účinnou látku užívanou ve veterinárních léčivých přípravcích nelze stanovit, jelikož rezidua dané látky v potravinách živočišného původu představují při stanovení jakéhokoli limitu riziko pro zdraví spotřebitele, zařadí se tato látka do seznamu v příloze IV, která bude přijata postupem stanoveným v článku 8.
Pokud článek 9 nestanoví jinak, přijímají se veškeré změny přílohy IV stejným postupem.
Podávání látek uvedených v příloze IV zvířatům určeným k produkci potravin je zakázáno v celém Společenství.
Článek 6
1. Aby byla do přílohy I, II nebo III zařazena nová farmakologicky účinná látka, která
- má být použita ve veterinárních léčivých přípravcích podávaných zvířatům určeným k produkci potravin a
- má být uvedena na trh v jednom či více členských státech, které doposud nevydaly rozhodnutí o registraci, a nepovolily tak použití této látky u zvířat určených k produkci potravin,
musí osoba odpovědná za uvádění na trh předložit žádost Komisi. ádost obsahuje informace a údaje uvedené v příloze V a musí být v souladu se zásadami stanovenými ve směrnici 81/852/EHS.
2. Komise do 30 dnů ověří, že žádost je předložena v náležité formě, a poté předloží neprodleně žádost k posouzení Výboru pro veterinární léčivé přípravky zřízenému na základě článku 16 směrnice 81/851/EHS.
Výbor jmenuje jednoho ze svých členů zpravodajem a rovněž za účelem provedení úvodního hodnocení žádosti.
3. Do 120 dnů ode dne předání žádosti Výboru pro veterinární léčivé přípravky a s ohledem na názory formulované členy výboru připraví Komise návrh opatření, která mají být přijata.
Jestliže jsou informace předložené osobou odpovědnou za uvádění na trh pro přípravu takového návrhu nedostatečné, bude tato osoba vyzvána, aby výboru za účelem hodnocení poskytla doplňující informace.
Zpravodaj zohlední získané doplňující informace při aktualizaci hodnotící zprávy.
4. Do 90 dnů po přijetí doplňujících informací, jak je uvedeno v odstavci 3, připraví Komise návrh opatření, která mají být přijata, a ten bude neprodleně sdělen členským státům a osobě odpovědné za uvádění na trh.
V průběhu dalších 60 dnů může osoba odpovědná za uvádění na trh na základě vlastní žádosti poskytnout Výboru pro veterinární léčivé přípravky ústní či písemná vysvětlení, aby je mohl výbor zohlednit.
Komise může na základě žádosti žadatele tuto lhůtu prodloužit.
5. V průběhu dalších 60 dnů předloží Komise navrhovaná opatření Výboru pro přizpůsobení směrnic týkajících se odstraňování technických překážek obchodu s veterinárními léčivými přípravky technickému pokroku zřízenému na základě článku 2b směrnice 81/852/EHS tak, aby byl uplatněn postup stanovený v článku 8.
Článek 7
1. Odstavce 2 až 6 se vztahují na farmakologicky účinné látky, které jsou registrovány pro použití ve veterinárních léčivých přípravcích ke dni vstupu tohoto nařízení v platnost.
2. Po konzultaci s Výborem pro veterinární léčivé přípravky zveřejní Komise harmonogram pro posouzení těchto látek společně s lhůtami pro předložení informací uvedených v příloze V.
Osoby odpovědné za uvádění dotyčných veterinárních léčivých přípravků na trh zajistí předání veškerých relevantních informací Komisi v souladu s požadavky přílohy V a v souladu se zásadami stanovenými ve směrnici 81/852/EHS předtím, než uplynou příslušné lhůty.
Příslušné orgány členských států uvědomí Komisi o všech dalších relevantních informacích.
3. Komise do 30 dnů ověří, že informace jsou předloženy v náležité formě, a poté informace neprodleně předloží za účelem hodnocení Výboru pro veterinární léčivé přípravky, který zaujme své stanovisko do 120 dnů, přičemž je možné tuto lhůtu prodloužit.
Tento výbor jmenuje jednoho ze svých členů zpravodajem a pověří jej rovněž vyhodnocením informací.
4. S ohledem na názory formulované členy Výboru pro veterinární léčivé přípravky připraví Komise nejpozději do 30 dnů návrh opatření, která mají být přijata.
Jestliže jsou informace předložené osobou odpovědnou za uvádění na trh pro vypracování takového návrhu nedostatečné, bude tato osoba vyzvána, aby výboru za účelem hodnocení poskytla v blíže určeném termínu doplňující informace.
Zpravodaj zohlední získané doplňující informace při aktualizaci hodnotící zprávy.
5. Návrh opatření, která mají být přijata, sdělí Komise neprodleně členským státům a osobám odpovědným za uvádění na trh, které zaslaly Komisi informace před uplynutím lhůty stanovené podle odstavce 2.
Tyto osoby mohou na základě vlastní žádosti poskytnout Výboru pro veterinární léčivé přípravky ústní či písemná vysvětlení.
6. Komise neprodleně předloží navrhovaná opatření Výboru pro přizpůsobení směrnic týkajících se veterinárních léčivých přípravků technickému pokroku, aby byl uplatněn postup stanovený v článku 8.
Článek 8
1. Má-li být zahájen postup podle tohoto článku, přednese věc Výboru pro přizpůsobení směrnic týkajících se veterinárních léčivých přípravků technickému pokroku neprodleně jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu, anebo na žádost zástupce některého členského státu.
2. Zástupce Komise předloží Výboru pro přizpůsobení technickému pokroku návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k návrhu ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci.
Výbor se usnese kvalifikovanou většinou, přičemž hlasům členských států je přidělena váha podle článku 148 odst.
2 Smlouvy. Předseda nehlasuje.
3. a) Komise přijme zamýšlená opatření, jsou-li v souladu se stanoviskem výboru.
b) Pokud zamýšlená opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, předloží Komise Radě neprodleně opatření, která mají být přijata.
Rada se usnese kvalifikovanou většinou.
c) Pokud se Rada neusnese po uplynutí tříměsíční lhůty od předložení návrhu, přijme navrhovaná opatření Komise s výjimkou případů, kdy se Rada proti opatřením vysloví prostou většinou.
Článek 9
1. Pokud členský stát v důsledku nových informací či v důsledku přehodnocení stávajících informací usoudí, že je nezbytné z důvodu ochrany lidského zdraví či zdraví zvířat neodkladně změnit nějaké ustanovení v přílohách I až IV, a požaduje proto, aby byla přijata okamžitá opatření, může tento členský stát dočasně pozastavit provádění dotyčného ustanovení na svém území.
V tomto případě okamžitě informuje další členské státy a Komisi o přijatých opatřeních a přiloží prohlášení o důvodech těchto opatření.
2. Komise v nejbližším možném termínu vyhodnotí důvody předložené příslušným členským státem a po konzultaci s členskými státy v rámci Výboru pro veterinární léčivé přípravky neprodleně zaujme stanovisko a přijme vhodná opatření; osoba odpovědná za uvádění na trh může být požádána, aby výboru předložila ústní či písemná vysvětlení.
Komise okamžitě uvědomí Radu a členské státy o všech přijatých opatřeních.
Každý členský stát může Radě předložit opatření přijatá Komisí do 15 dnů po jejich oznámení.
Rada může do 30 dnů od předložení žádosti přijmout kvalifikovanou většinou jiné rozhodnutí.
3. Jestliže Komise usoudí, že je nezbytné změnit dotyčné ustanovení v přílohách I až IV tak, aby byly vyřešeny problémy uvedené v odstavci 1 a aby byla zajištěna ochrana veřejného zdraví, zahájí postup stanovený v článku 10 za účelem přijetí těchto změn; členský stát, který přijal opatření podle odstavce 1, může tato opatření dále uplatňovat až do rozhodnutí Rady nebo Komise v souladu s výše uvedeným postupem.
Článek 10
1. Má-li být zahájen postup podle tohoto článku, přednese věc Výboru pro přizpůsobení směrnic týkajících se veterinárních léčivých přípravků technickému pokroku neprodleně jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu, anebo na žádost zástupce některého členského státu.
2. Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k návrhu ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci.
Výbor se usnese kvalifikovanou většinou, přičemž hlasům členských států je přidělena váha podle článku 148 odst.
2 Smlouvy. Předseda nehlasuje.
3. a) Komise přijme zamýšlená opatření, jsou-li v souladu se stanoviskem výboru.
b) Pokud zamýšlená opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, předloží Komise Radě neprodleně opatření, která mají být přijata.
Rada se usnese kvalifikovanou většinou.
c) Pokud se Rada neusnese do 15 dnů poté, kdy jí byly návrhy předloženy, přijme navrhovaná opatření Komise.
Článek 11
Všechny změny, které jsou nezbytné k tomu, aby byla příloha V přizpůsobena vědeckému a technickému pokroku, musí být přijaty postupem podle článku 2c směrnice 81/852/EHS.
Článek 12
Po provedení změny v přílohách I, II, III nebo IV zveřejní Komise co nejdříve souhrn hodnocení bezpečnosti dotyčných látek provedený Výborem pro veterinární léčivé přípravky.
Důvěrný charakter veškerých údajů souvisejících se zájmem ochrany průmyslového vlastnictví musí být zachován.
Článek 13
Členské státy nesmějí na svých územích zakázat či bránit uvádění potravin živočišného původu pocházejících z jiného členského státu do oběhu z důvodu, že obsahují rezidua veterinárních léčivých přípravků, pokud množství reziduí nepřekračuje maximální limit reziduí stanovený v přílohách I nebo III nebo pokud je dotyčná látka uvedena v příloze II.
Článek 14
Od 1. ledna 1997 je ve Společenství zakázáno podávat zvířatům určeným k produkci potravin veterinární léčivé přípravky, které obsahují farmakologicky účinné látky, jež nejsou uvedeny v přílohách I, II nebo III, s výjimkou případů klinických hodnocení, které jsou v souladu s platnými předpisy na základě oznámení či povolení akceptovány příslušnými orgány a které nezpůsobí, že potraviny získané ze zvířat zapojených do těchto hodnocení budou obsahovat rezidua představující riziko pro lidské zdraví.
Článek 15
Tímto nařízením není nikterak dotčeno používání předpisů Společenství, které zakazují používání některých látekhormonálním účinkem v chovech hospodářských zvířat.
Žádným ustanovením tohoto nařízení nejsou nikterak dotčena opatření členských států proti nepovolenému používání veterinárních léčivých přípravků.
Článek 16
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. ledna 1992.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (EHS) č. 2617/90
ze dne 11. září 1990,
kterým se mění nařízení (EHS) č. 429/90 o poskytování podpory prostřednictvím nabídkového řízení pro zahuštěné máslo určené k přímé spotřebě ve Společenství
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 804/68 ze dne 27. června 1968 o společné organizaci trhu s mlékem a mléčnými výrobky [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 3879/89 [2], a zejména na čl. 7a odst. 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č.
429/90 [3], ve znění nařízení (EHS) č. 1265/90 [4], stanoví možnost poskytovat podporu pro zahuštěné máslo vyrobené ze smetany nebo másla pocházející z trhu a určené k přímé spotřebě ve Společenství; že zahuštěné máslo musí být uváděno na trh v uzavřených obalech označených jedním nebo více údaji uvedenými v čl.
10 odst. 3 uvedeného nařízení; že s přihlédnutím k vnitrostátním předpisům upravujícím popis potravinářských výrobků tyto údaje nezahrnují všechny obchodní možnosti a že je proto nutné je doplnit;
vzhledem k tomu, že článek 14 nařízení (EHS) č. 429/90 stanoví některé údaje, které musí být uvedeny v kontrolním výtisku T5 při odeslání baleného zahuštěného másla určeného k převzetí do maloobchodního prodeje v jiném členském státě; že s cílem odstranit jakékoliv případné nejasnosti je nezbytné stanovit, že uvedený doklad se vydává a používá v souladu s nařízením Komise (EHS) č.
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro mléko a mléčné výrobky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (EHS) č. 429/90 se mění takto:
1. v čl. 10 odst. 3 se šestá odrážka nahrazuje tímto:
"— "Beurre concentré — Règlement (CEE) no 429/90"; ou "beurre concentré pour la cuisine — Règlement (CEE) no 429/90"; "beurre concentré pour la cuisine et la pâtisserie — Règlement (CEE) no 429/90"; ou "beurre cuisinier — Règlement (CEE) no 429/90"; ou "beurre de cuisine — Règlement (CEE) no 429/90";,";
2. v článku 14 se úvodní věta nahrazuje tímto:
"Při odeslání baleného zahuštěného máslo určeného k převzetí do maloobchodního prodeje v jiném členském státě musí být jako nezbytný doklad předložen kontrolní výtisk T5 vydaný a použitý v souladu s nařízením Komise (EHS) č.
2823/87 [6].
Do kolonky 104 kontrolního výtisku T5 se uvede jeden z těchto údajů:"
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 2676/90 ze dne 17. září 1990, kterým se stanoví metody Společenství používané pro rozbor vín
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 822/87 ze dne 16. března 1987 o společné organizaci trhu s vínem [1], ve znění nařízení (EHS) č. 1325/90 [2], a zejména na článek 74 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že čl. 74 odst.
1 nařízení (EHS) č. 822/87 předepisuje přijetí metod rozboru pro stanovení složení produktů stanovených v článku 1 uvedeného nařízení a pravidel umožňujících zjistit, zda u těchto produktů nebylo použito nepovolených enologických postupů;
vzhledem k tomu, že Společenství dosud nestanovilo mezní hodnoty pro látky, jejichž přítomnost naznačuje, že byly použity určité enologické postupy, a ještě nepřijalo tabulky umožňující srovnání analytických údajů, je vhodné ke stanovení takových mezních hodnot oprávnit členské státy;
vzhledem k tomu, že čl. 13 odst. 1 nařízení (EHS) č. 822/87 stanoví zkoušku rozborem, která se vztahuje alespoň na hodnoty charakteristických prvků dotyčných jakostních vín s. o. uvedené v příloze k uvedenému nařízení;
vzhledem k tomu, že pro získání přesných a srovnatelných údajů vyžaduje dohled nad údaji v dokladech týkajících se dotyčných produktů jednotné metody rozboru; že v důsledku toho by tyto metody měly být povinné pro všechny obchodní transakce a všechna kontrolní opatření; že by však mělo být s ohledem na omezené možnosti obchodu povoleno omezené množství obvyklých postupů umožňujících rychlé a dostatečně přesné určení sledovaných prvků;
vzhledem k tomu, že je užitečné zachovat pokud možno obecně uznávané metody, jako jsou metody vyvinuté podle Mezinárodní úmluvy o sjednocení metod rozboru a oceňování vín z roku 1954, které byly zveřejněny v Recueil des méthodes internationales d‘analyse des vins (Kompendium mezinárodních metod rozboru vín) Mezinárodním úřadem pro révu a víno;
vzhledem k tomu, že metody Společenství použitelné pro rozbor vína byly stanoveny v nařízení Komise (EHS) č.
1108/82 [3]; že s ohledem na dosažený vědecký pokrok je nutné nahradit některé z těchto metod metodami vhodnějšími, jiné upravit a zavést metody nové, zejména metody schválené Mezinárodním výborem pro révu a víno; že z důvodu množství a složitosti těchto změn by se měly všechny rozbory znovu souhrnně uvést v novém nařízení a nařízení (EHS) č. 1108/82 by mělo být zrušeno;
vzhledem k tomu, že k zajištění srovnatelnosti výsledků získaných metodami rozboru uvedenými v článku 74 nařízení (EHS) č. 822/87 je třeba vztahovat na přesnost, opakovatelnost a reprodukovatelnost těchto výsledků definice stanovené Mezinárodním úřadem pro révu a víno;
vzhledem k tomu, že za účelem zohlednění vědeckého pokroku na straně jedné a technického vybavení úředních laboratoří na straně druhé a s cílem zvýšení účinnosti a ziskovosti těchto laboratoří je žádoucí za jistých podmínek povolit používání automatizovaných metod rozboru; že je důležité upřesnit, že v případě sporu nesmějí automatizované metody nahradit referenční metody a obvyklé metody;
vzhledem k tomu, že výsledky měření hustoty automatizovanou metodou založenou na principu frekvenčního oscilátoru jsou s ohledem na přesnost, opakovatelnost a reprodukovatelnost přinejmenším rovnocenné výsledkům metod pro měření hustoty nebo relativní hustoty uvedených v oddíle 1 přílohy tohoto nařízení; že proto na základě čl. 74 odst.
3 nařízení (EHS) č. 822/87 se tato automatizovaná metoda považuje za rovnocennou výše uvedené metodě stanovené v příloze tohoto nařízení;
vzhledem k tomu, že postup popsaný v kapitole 25 bodu 2.2.3.3.2 v příloze tohoto nařízení týkající se rozboru obsahu oxidu siřičitého ve víně a hroznovém moštu o předpokládaném obsahu méně než 50 mg/l vede k lepší extrakci oxidu siřičitého ve srovnání s metodami popsanými v kapitole 13 bodu 13.4 přílohy nařízení (EHS) č.
1108/82; že výsledkem je vyšší celkový obsah oxidu siřičitého v analyzovaných produktech, který může zejména v případě určitých hroznových šťáv překročit stanovenou mezní hodnotu; že aby se zamezilo obtížím při odbytu hroznové šťávy, která byla vyrobena již před vstupem tohoto nařízení v platnost, je žádoucí povolit na přechodné období používání postupu stanoveného v uvedeném nařízení, a to až do doby zavedení výrobních postupů, které povedou k úplnějšímu odsíření hroznového moštu, jehož kvašení bylo zastaveno přidáním alkoholu;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro víno,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. V příloze tohoto nařízení jsou uvedeny metody rozboru vína používané ve Společenství, které při obchodních transakcích a všech kontrolních opatřeních umožňují
- stanovit složení produktů uvedených v článku 1 nařízení (EHS) č. 822/87,
- zkontrolovat, zda u těchto produktů nebylo použito nepovolených enologických postupů.
2. Pro látky, pro které jsou stanoveny referenční metody a obvyklé metody, mají přednost výsledky získané použitím referenčních metod.
Článek 2
Pro účely tohoto nařízení se rozumí:
a) opakovatelností hodnota, u které lze očekávat, že absolutní rozdíl mezi výsledky dvou jednotlivých zkoušek získaných na totožném zkušebním materiálu a za stejných podmínek (stejný zpracovatel, stejné vybavení, stejná laboratoř a krátký časový odstup) bude s určitou pravděpodobností nižší než tato hodnota; b) reprodukovatelností hodnota, u které lze očekávat, že absolutní rozdíl mezi výsledky dvou jednotlivých zkoušek získaných na totožném zkušebním materiálu za různých podmínek (různý zpracovatel, různé vybavení a/nebo různé laboratoře a/nebo různá doba) bude s určitou pravděpodobností nižší než tato hodnota.
Výrazem "výsledek jednotlivé zkoušky" se rozumí hodnota, která se získá, pokud se normalizovaný zkušební postup použije plně na jeden jednotlivý vzorek. Není-li uvedeno jinak, pravděpodobnost je 95 %.
Článek 3
1. Automatizované metody rozboru jsou přípustné na odpovědnost vedoucího laboratoře za podmínky, že přesnost, opakovatelnost a reprodukovatelnost výsledků jsou alespoň rovnocenné přesnosti, opakovatelnosti a reprodukovatelnosti výsledků získaných metodami rozboru uvedenými v příloze.
Ve sporných případech nesmějí být metody uvedené v příloze nahrazeny automatizovanými metodami.
2. Automatizovaná metoda pro měření hustoty pomocí frekvenčního oscilátoru se považuje za rovnocennou metodám uvedeným v oddíle 1 přílohy tohoto nařízení.
Článek 4
Kdykoli je zmíněna voda pro roztok, zředění nebo mytí, znamená to destilovanou vodu nebo demineralizovanou vodu rovnocenné čistoty.
Není-li stanoveno jinak, musí mít všechny chemikálie analytickou kvalitu.
Článek 5
Zrušuje se nařízení (EHS) č. 1108/82.
Ustanovení čl.
1 odst. 4 uvedeného nařízení se však použije až do dne 31. prosince 1990.
Článek 6
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 2698/90
ze dne 17. září 1990,
kterým se mění nařízení (EHS) č. 3906/89 s cílem rozšířit hospodářskou pomoc na další země střední a východní Evropy
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 235 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
vzhledem k tomu, že se Společenství a jeho členské státy rozhodly vyvinout s některými třetími zeměmi společné úsilí v podobě opatření na podporu hospodářských a společenských reforem v Maďarsku a Polsku; že nařízení (EHS) č.
3906/89 [3] stanoví podmínky pro poskytování hospodářské pomoci těmto zemím;
vzhledem k tomu, že na zasedání ministrů skupiny G-24 dne 4. července 1990 došlo Společenství k závěru, že některé další středoevropské a východoevropské země splňují předpoklady pro rozšíření pomoci pro hospodářskou restrukturalizaci též na ně;
vzhledem k tomu, že v souhrnném rozpočtu Evropských společenství musí být každoročně stanoveny odpovídající finanční prostředky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (EHS) č. 3906/89 se mění takto:
1. Nadpis se nahrazuje tímto:
"Nařízení Rady (EHS) č. 3906/89 ze dne 18. prosince 1989 o hospodářské pomoci některým zemím střední a východní Evropy."
2. Článek 1 se nahrazuje tímto:
"Článek 1
Společenství uskutečňuje opatření k hospodářské pomoci ve prospěch zemí střední a východní Evropy vyjmenovaným v příloze v souladu s požadavky stanovenými tímto nařízením."
3. Článek 2 se zrušuje.
4. V čl. 3 odst. 1 se
- slova "
Nařízení Komise (EHS) č. 2723/90
ze dne 24. září 1990,
které v některých nařízeních týkajících se zařazení zboží nahrazuje kódy stanovené na základě nomenklatury společného celního sazebníku platné k 31. prosinci 1987 kódy stanovenými na základě kombinované nomenklatury
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 2472/90 [2], a zejména na článek 15 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízením Rady (EHS) č.
950/68 ze dne 28. června 1968 o společném celním sazebníku [3], zrušeným nařízením (EHS) č. 2658/87, byla zavedena nomenklatura společného celního sazebníku na základě Úmluvy o nomenklatuře pro zařazení zboží v celních sazebnících ze dne 15. prosince 1950;
vzhledem k tomu, že na základě nařízení Rady (EHS) č. 97/69 ze dne 16. ledna 1969 o opatřeních k jednotnému uplatňování nomenklatury společného celního sazebníku [4], zrušeného nařízením (EHS) č. 2658/87, Komise přijala řadu nařízení týkajících se zařazení zboží v nomenklatuře společného celního sazebníku;
vzhledem k tomu, že nařízením (EHS) č. 2658/87 byla zavedena nomenklatura zboží, nazývaná kombinovaná nomenklatura, která splňuje požadavky společného celního sazebníku a zároveň požadavky statistik zahraničního obchodu Společenství a která je založena na Mezinárodní úmluvě o harmonizovaném systému popisu a číselného označování zboží, jež nahrazuje úmluvu ze dne 15. prosince 1950;
vzhledem k tomu, že čl. 15 odst. 1 nařízení (EHS) č. 2658/87 stanoví, že kódy a popisy zboží stanovené na základě nomenklatury společného celního sazebníku platné k 31. prosinci 1987 mají být nahrazeny kódy a popisy zboží stanovenými na základě kombinované nomenklatury;
vzhledem k tomu, že důsledku toho je nutné změnit ta nařízení, která mají praktický význam a jejichž transpozice nepřináší žádnou zásadní změnu, a doplnit tak první sérii nařízení, která již byla změněna nařízením (EHS) č. 646/89 [5],
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V nařízeních uvedených ve sloupci 1 přílohy, jež se vztahují ke zboží popsanému ve sloupci 2, se čísla nomenklatury společného celního sazebníku ve sloupci 3 nahrazují kódy kombinované nomenklatury uvedenými ve sloupci 4.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 2742/90
ze dne 26. září 1990,
kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (EHS) č. 2204/90
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2204/90 ze dne 24. července 1990, kterým se stanoví doplňující obecná pravidla společné organizace trhu s mlékem a mléčnými výrobky, pokud jde o sýr [1], a zejména na čl. 1 odst. 2, čl. 3 odst. 3 druhý pododstavec a článek 5 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že čl.
1 odst. 1 nařízení (EHS) č.
2204/90 stanoví, že používání kaseinu a kaseinátů při výrobě sýrů podléhá předchozímu povolení; že je nutné stanovit pravidla pro udělování takových povolení s ohledem na požadavky týkající se kontroly podniků; že je zejména vhodné omezit platnost povolení, aby členské státy mohly ukládat sankce za nesplnění ustanovení Společenství;
vzhledem k tomu, že článek 1 uvedeného nařízení stanoví, že maximální procentuální obsah kaseinu a kaseinátů v sýrech musí být stanoven na základě objektivních kritérií stanovených s ohledem na to, co je technologicky nezbytné; že je nutné stanovit uvedené procentuální obsahy směsi zejména na základě údajů poskytnutých členskými státy; že s cílem usnadnit kontroly dodržování tohoto ustanovení je vhodné použít procentuální obsahy celkově a ne pro jednotlivé výrobky;
3 odst. 1 uvedeného nařízení požaduje, aby členské státy zavedly správní a fyzické kontroly; že je nutné upřesnit podmínky, které by tyto kontroly měly splňovat, zejména pokud jde o jejich četnost;
3 odst. 3 uvedeného nařízení stanoví, že v případě použití kaseinu a kaseinátů bez povolení je nezbytné uhradit částku rovnající se rozdílu mezi hodnotou odstředěného mléka vyplývající z intervenční ceny sušeného odstředěného mléka na jedné straně a tržní cenou kaseinu a kaseinátů na druhé straně, zvýšenou o 10 %; že je nutné stanovit uvedenou částku s ohledem na ceny, které byly v referenčním období zaznamenány na trzích;
vzhledem k tomu, že Řídící výbor pro mléko a mléčné výrobky nezaujal stanovisko ve lhůtě stanovené předsedou,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Povolení podle článku 1 nařízení (EHS) č. 2204/90 se udělují na dvanáct měsíců na žádost příslušných osob, pokud se tyto osoby předem písemně zaváží, že dodrží a podrobí se ustanovení čl. 3 odst. 1 písm. a) a b), jakož i písmene c) uvedeného nařízení.
2. Povolení se vydávají s pořadovým číslem pro každý podnik nebo případně pro každou výrobní jednotku.
3. Povolení se může s ohledem na žádost příslušné osoby vztahovat na jeden nebo více druhů sýra.
Článek 2
1. Maximální procentuální obsahy podle čl. 1 odst. 2 nařízení (EHS) č. 2204/90 jsou uvedeny v příloze tohoto nařízení. Vztahují se na hmotnosti druhů sýrů uvedených v příloze, které vyrobil daný podnik nebo výrobní jednotka během období šesti měsíců.
2. Seznam produktů uvedený v příloze, jakož i příslušné maximální procentuální obsahy, se změní na základě odůvodněných žádostí prokazujících, že přidání kaseinu nebo kaseinátů je technologicky nezbytné.
Článek 3
1. Skladové účetnictví podle čl. 3 odst. 1 písm. b) nařízení (EHS) č. 2204/90 zahrnuje údaje o původu, složení a množství surovin použitých při výrobě sýrů. Členské státy mohou požadovat odběr vzorků za účelem kontroly uvedených údajů. Členské státy dbají na to, aby bylo zaručeno důvěrné zacházení se získanými údaji.
2. Kontroly podle čl. 3 odst. 1 písm. c) nařízení (EHS) č. 2204/90 musí splňovat tyto požadavky:
a) každé čtvrtletí je zkontrolováno nejméně 30 % podniků, kterým bylo uděleno povolení;
b) každý podnik, kterému bylo uděleno povolení, je kontrolován nejméně jednou za rok a podniky, které vyrábějí více než 300 tun sýrů za rok, jsou kontrolovány nejméně dvakrát za rok.
3. Ve lhůtě jednoho měsíce od zjištění porušení předpisů uvědomí členské státy Komisi o případech, v nichž došlo k použití kaseinu a/nebo kaseinátů buďto bez povolení, nebo bez dodržení stanovených procentuálních objemů.
Článek 4
1. Částku, kterou je nezbytné uhradit podle čl. 3 odst. 3 nařízení (EHS) č. 2204/90, se rovná 225 ECU za 100 kg kaseinu a/nebo kaseinátů s ohledem na cenu kaseinu a kaseinátů zjištěnou na trzích ve druhém čtvrtletí roku 1990.
2. Vrácené částky se převedou na platební subjekty a agentury a tato subjekty a agentury je sníží výdaje hrazené záruční sekcí Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu.
Článek 5
Kromě sdělení podle čl. 3 odst. 2 nařízení (EHS) č. 2204/90 předloží členské státy Komisi do konce každého čtvrtletí tyto údaje:
1. počet udělených a/nebo odejmutých povolení;
2. množství kaseinu a kaseinátů ohlášená v rámci povolení, rozdělená podle druhu sýrů.
Článek 6
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 2921/90
ze dne 10. října 1990
o podpoře výroby kaseinu a kaseinátů z odstředěného mléka
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 804/68 ze dne 27. června 1968 o společné organizaci trhu s mlékem a mléčnými výrobky [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 3879/89 [2], a zejména na čl. 11 odst. 3 a článek 28 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Rady (EHS) č.
987/68 [3] naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1435/90 [4] stanovilo obecná pravidla pro poskytování podpory pro odstředěné mléko zpracované na kaseiny nebo kaseináty; že prováděcí pravidla byla stanovena nařízením Komise (EHS) č.
756/70 [5], naposledy pozměněným nařízením (EHS) č. 2832/90 [6];
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č. 756/70 obsahuje četná ustanovení o kontrole konečného použití kaseinu a kaseinátů podle čl. 2 odst. 4 nařízení (EHS) č. 987/69; že podle článku 6 nařízení Rady (EHS) č. 2204/90 [7] se uvedené ustanovení nebude od 15. října 1990 používat; že je proto nutné zrušit od tohoto data příslušná ustanovení nařízení (EHS) č. 756/70;
vzhledem k tomu, že s ohledem na získané zkušenosti je vhodné upřesnit kontrolní ustanovení, zejména pokud jde o četnost a způsob kontrol na místě, jakož i sankce pro případ nedodržení podmínek pro poskytování podpory; že s ohledem na uvedené změny v režimu podpor je z důvodu jasnosti vhodné shromáždit příslušné prováděcí pravidla v novém nařízení a zrušit nařízení (EHS) č.
756/70;
vzhledem k tomu, že Řídící výbor pro mléko a mléčné výrobky nezaujal stanovisko ve lhůtě stanovené předsedou,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Podpora je producentovi kaseinu a kaseinátů poskytnuta pouze pokud jeho produkty:
- byly vyrobeny z odstředěného mléka nebo ze surového kaseinu pocházejícího z mléka vyprodukovaného ve Společenství,
- odpovídají požadavkům na složení stanoveným příloze I, II nebo III,
- byly zabaleny podle požadavků článku 3.
2. Podpora se poskytuje na základě písemné žádosti, která byla podána u příslušného orgánu a která obsahuje tyto údaje:
i) jméno a adresa producenta;
ii) množství kaseinu a kaseinátů, pro které producent žádá o podporu, a údaje o jakosti produktů;
iii) čísla výrobních šarží, pro které se žádost podává.
3. Pro účely tohoto nařízení musí být výrobní šarže složena z produktů stejné jakosti vyrobených ve stejný den.
Pokud však celková výroba kaseinu a kaseinátů dotčeného zařízení nepřekročila v předcházejícím kalendářním roce 1000 tun, může být výrobní šarže složena z produktů vyrobených ve stejném kalendářním týdnu.
Článek 2
1. Podpora na 100 kg odstředěného mléka zpracovaného na kasein nebo na kaseináty podle odstavce 2 je stanovena na 7,94 ECU.
2. Pro výpočet podpory platí:
a) jeden kilogram kyselého kaseinu definovaného v příloze I se vyrobí ze 32,17 kilogramů odstředěného mléka;
b) jeden kilogram
- kaseinátu definovaného v příloze I
nebo
- sladkého kaseinu definovaného v příloze I
nebo
- kyselého kaseinu definovaného v příloze II
se vyrobí ze 33,97 kilogramů odstředěného mléka;
c) jeden kilogram
- sladkého kaseinu definovaného v příloze II
nebo
- kaseinátu definovaného v příloze II
se vyrobí ze 35,77 kilogramů odstředěného mléka;
d) jeden kilogram kaseinu definovaného v příloze III se vyrobí ze 24,97 kilogramů odstředěného mléka;
e) jeden kilogram kaseinátu definovaného v příloze III se vyrobí ze 28,57 kilogramů odstředěného mléka.
3. Poskytnutá částka podpory je částka, která platí v den výroby kaseinu nebo kaseinátů.
4. Přepočet částky podpory na národní měnu se provádí na základě reprezentativního kurzu platného v den výroby kaseinu nebo kaseinátů.
Článek 3
Na nádobách a baleních kaseinů nebo kaseinátů musí být uvedeno:
a) označení produktu, jakož i buď minimální nebo maximální procentuální obsah, nebo skutečný procentuální obsah složek uvedených v přílohách I, II a III.
Označení, které má být uvedeno u produktů v příloze III je, v závislosti na případu, toto: "Kasein/kaseináty o obsahu od 5 % do 17 % mléčných bílkovin jiných než kasein, současně sražené a přepočtené na celkový obsah mléčné bílkoviny";
b) údaj "nařízení (EHS) č. 2921/90";
c) číslo výrobní šarže.
Článek 4
1. Producentovi kaseinu nebo kaseinátů může být poskytnuta podpora pouze pokud
a) vede měsíční výkaz o dodaných, vyrobených, použitých a prodaných množstvích mléka a mléčných výrobků, včetně kaseinu a kaseinátů;
b) se podrobí kontrole, kterou provede příslušný orgán.
2. Měsíční výkaz podle odst. 1 písm. a) uvádí alespoň tyto údaje:
a) vstupy mléka a smetany
b) nákupy surového kaseinu
c) nákupy kaseinu a kaseinátů
d) datum výroby a vyrobená množství kaseinu a kaseinátů, které lze identifikovat podle čísel výrobních šarží
e) množství jiných vyrobených mléčných výrobků
f) datum prodeje a prodaná množství kaseinu a kaseinátů, jakož i jméno a adresu příjemce
g) ztráty, vzorky, vrácená a vyměněná množství mléka, mléčných výrobků, kaseinu a kaseinátů.
Údaje jsou doloženy zejména dodacími listy, fakturami a podnikovým účetnictvím.
Článek 5
1. S cílem zaručit dodržování ustanovení tohoto nařízení členské státy zajistí na základě výrobního programu dotčeného zařízení neohlášené kontroly na místě.
Tyto kontroly se budou provádět nejméně jednou za období sedmi výrobních dní.
Kontroly zahrnují odběr vzorků z každé výrobní šarže a týkají se zejména výrobních podmínek, množství a složení vyrobených kaseinů a kaseinátů.
2. V závislosti na vyrobených množstvích kaseinů a kaseinátů jsou kontroly stanovené v odstavci 1 pravidelně doprovázeny důkladným přezkoumáním a namátkový odběrem vzorků s cílem dát do souvislosti jednak údaje uvedené v žádosti o podporu a údaje uvedené ve výkaze podle článku 4, a jednak příslušnou obchodní dokumentaci a skutečné množství skladových zásob.
Kontroly se musí týkat nejméně 25 % celkového množství, pro které byly podány žádosti o podporu, a musí zajistit, že každé zařízení bude zkontrolováno nejméně jednou za půl roku.
3. V případě
a) závažných nesrovnalostí týkajících se více než 5 % kontrolovaných podpor;
b) závažných rozporů v souvislosti s dřívějšími činnostmi příjemce
členské státy jednak zesílí kontroly podle odstavce 2 a jednak o tom neprodleně informují Komisi.
4. Členské státy získají zpět neoprávněně vyplacené částky i s připočtenými úroky.
Použijí se úrokové sazby stanovené v článku 3 nebo 4 nařízení (EHS) Komise č.
411/88 [8] a jsou počítány ode dne vyplacení podpory.
5. S výjimkou případu vyšší moc, pokud je na základě kontroly zjištěno, že požadovaná nebo vyplacená podpora překračuje výši podpory, na kterou má příjemce podle tohoto nařízení skutečně nárok:
- podpora je snížena o 15 %, pokud je rozdíl méně než 8 %, a o 50 %, pokud je rozdíl 8 % až 20 %.
Pokud byla podpora již vyplacena, musí být vráceno 15 % nebo 50 % podpory,
- podpora není vyplacena nebo se musí vrátit, pokud je rozdíl více než 20 %.
6. Pokud je na základě kontroly zjištěno, že rozdíl podle článku 5 je výsledkem chyby v žádosti způsobené úmyslně nebo v důsledku hrubé nedbalosti, žadatel je vyloučen z poskytování podpor po dobu šesti měsíců po datu oznámení vyloučení.
Článek 6
Nařízení (EHS) č. 756/70 se zrušuje.
Jistoty složené na základě čl. 4 odst. 1 písm. b) prvního pododstavce druhé odrážky uvedeného nařízení jsou uvolněny pro množství, pro která dne 14. října 1990 ještě nebylo upřesněno místo určení podle čl. 1 odst. 1 druhé a třetí odrážky nařízení (EHS) č. 756/70, jakmile členský stát zavede režim kontroly stanovený v článku 3 nařízení (EHS) č. 2204/90 a vystaví povolení stanovená v článku 1 nařízení (EHS) Komise č. 2742/90 [9]. Jestliže bylo dosaženo místa určení ke 14. říjnu 1990, dotčené osoby mohou podat žádost o okamžité uvolnění jistot, ke které musí být přiloženy doklady, které splňují podmínky stanovené v článcích 12 nebo 20 nařízení (EHS) Komise č. 569/88 [10].
Článek 7
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 3037/90
ze dne 9. října 1990
o statistické klasifikaci ekonomických činností v Evropském společenství
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100a této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
ve spolupráci s Evropským parlamentem [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že pro své fungování potřebuje vnitřní trh statistické normy použitelné při shromažďování, přenosu a zveřejňování statistických informací na úrovni členských států a Společenství, aby podniky, finanční instituce, orgány státní správy a všechny ostatní subjekty jednotného trhu mohly dostávat spolehlivé a srovnatelné statistické údaje;
vzhledem k tomu, že takové informace jsou nezbytné k tomu, aby podniky mohly posoudit svoji konkurenceschopnost, a jsou užitečné pro orgány Společenství při zabraňování narušování hospodářské soutěže;
vzhledem k tomu, že poskytování integrovaných informací s takovým stupněm spolehlivosti, rychlosti, pružnosti a podrobnosti, jaký vyžaduje řízení vnitřního trhu, bude možné jen tehdy, budou-li členské státy používat klasifikaci činností propojenou s klasifikací Společenství;
vzhledem k tomu, že je nezbytné přijmout opatření, aby s ohledem na své vnitrostátní potřeby mohly členské státy ve svých národních klasifikacích zachovat nebo přidávat dodatečné členění vycházející z položek statistické klasifikace ekonomických činností v Evropském společenství;
vzhledem k tomu, že pro dosažení mezinárodní srovnatelnosti ekonomických statistik je nezbytné, aby členské státy a orgány Společenství používaly klasifikace ekonomických činností, které přímo navazují na mezinárodní standardní klasifikaci ekonomických činností OSN (dále jen ISIC);
vzhledem k tomu, že při používání klasifikace ekonomických činností ve Společenství je nezbytné, aby Komisi byl při jakékoli záležitosti týkající se provádění tohoto nařízení nápomocen Výbor pro statistické programy, zřízený rozhodnutím 89/382/EHS, Euratom [4], zejména při interpretaci a menších změnách této klasifikace, navrhování a aktualizaci vysvětlivek a stanovení obecných zásad pro klasifikaci statistických jednotek v souladu s klasifikací ekonomických činností;
vzhledem k tomu, že je nevyhnutelné, aby všechny položky klasifikace ekonomických činností v Evropském společenství byly ve všech členských státech vykládány jednotně;
vzhledem k tomu, že pro zavedení nové klasifikace je nezbytné přechodné období,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Účelem tohoto nařízení je zavést společnou statistickou klasifikaci ekonomických činností v Evropském společenství s cílem zajištění srovnatelnosti klasifikací členských států a Společenství, a tím i srovnatelnosti jejich statistik.
2. Toto nařízení se použije pouze u klasifikace pro statistické účely.
3. Toto nařízení samo o sobě nezavazuje členské státy ke sběru, zveřejňování nebo poskytování údajů a nestanoví povinné používání určitého druhu statistických jednotek nebo úrovně členění používaných při statistických zjišťováních a analýzách.
Článek 2
1. Tímto se zavádí společný základ pro statistické klasifikace ekonomických činností, dále jen "NACE Rev. 1".
NACE Rev. 1 je tvořena:
- první úrovní, jejíž položky jsou označeny jednomístným alfabetickým kódem (sekce),
- mezistupněm, jehož položky jsou označeny dvoumístným alfabetickým kódem (subsekce),
- druhou úrovní, jejíž položky jsou označeny dvoumístným číselným kódem (oddíly),
- třetí úrovní, jejíž položky jsou označeny trojmístným číselným kódem (skupiny),
- čtvrtou úrovní, jejíž položky jsou označeny čtyřmístným číselným kódem (třídy).
2. NACE Rev. 1 tvoří přílohu tohoto nařízení.
Článek 3
1. Komise bude používat NACE Rev. 1 pro všechny statistiky ekonomických činností.
2. Všechny statistiky ekonomických činností jednotlivých členských států se sestaví podle NACE Rev. 1 nebo podle vnitrostátní klasifikace ekonomických činností, která vychází z NACE Rev. 1 a která dodržuje tyto pravidla:
a) vnitrostátní klasifikace obsahují úrovně odpovídající úrovním NACE Rev. 1, tj. každá úroveň obsahuje buď stejné položky jako odpovídající úroveň NACE Rev. 1, nebo položky představující přesné členění dané úrovně;
b) je možné navíc zavést další úrovně členění;
c) s výjimkou nejvyšší úrovně tvoří každá z úrovní součást nejbližší vyšší úrovně NACE Rev. 1;
d) je povoleno používat rozdílné kódování.
3. Členské státy zašlou Komisi ke schválení před jejich zveřejněním návrhy stanovící nebo pozměňující vnitrostátní klasifikace.
Komise prověří shodu těchto návrhů s odstavcem 2 tohoto článku. Vnitrostátní klasifikace schválené Komisí se předají ostatním členským státům pro informaci.
Zveřejněné klasifikace členských států budou obsahovat tabulku srovnávající vnitrostátní klasifikaci s NACE Rev. 1.
4. Členské státy hodlající používat vnitrostátní klasifikaci odvozenou z NACE Rev. 1 přijmou co nejdříve — nejpozději do 31. prosince 1992 — nezbytná opatření k zavedení vnitrostátní klasifikace podle tohoto článku.
Článek 4
Vedle opatření uvedených v článku 3 může Komise v případě neslučitelnosti některých položek NACE Rev. 1 s vnitrostátní ekonomickou strukturou povolit, aby na dané úrovni členský stát použil agregaci položek daného sektoru.
Pro obdržení takového povolení musí dotyčný členský stát Komisi dodat veškeré informace nezbytné k posouzení žádosti.
Takové povolení však bez ohledu na ustanovení čl. 3 odst. 2 písm. a) neumožňuje danému členskému státu rozdělovat agregované položky odchylně od NACE Rev. 1.
Komise a daný stát spolu pravidelně přezkoumají provádění těchto ustanovení za účelem prověření, zda jsou tato ustanovení stále odůvodněná.
Článek 5
Komise přijme veškerá opatření nezbytná k zavádění a udržování NACE Rev. 1.
Článek 6
Komise přijme na žádost členského státu nebo z vlastního podnětu a po konzultaci s výborem uvedeným v článku 7 nezbytná opatření pro zabezpečení jednotného uplatňování NACE Rev. 1.
Článek 7
Komisi je nápomocen Výbor pro statistické programy, dále jen "výbor", složený ze zástupců členských států, kterému předsedá zástupce Komise.
Článek 8
Výbor může posuzovat jakékoli otázky týkající se NACE Rev. 1 předložené jeho předsedou z jeho vlastního podnětu nebo na žádost zástupce některého členského státu, které mají vliv na provádění tohoto nařízení, zejména s ohledem na:
a) interpretaci NACE Rev. 1;
b) provádění menších změn v NACE Rev. 1
- navržených s přihlédnutím k technologickému nebo ekonomickému rozvoji,
- navržených za účelem sjednocení a vysvětlení textu,
- navržených v důsledku změn v ostatních ekonomických klasifikacích, zejména v ISIC Rev. 3;
c) přípravu a koordinaci prací na revizi NACE Rev. 1;
d) vypracování a aktualizace vysvětlivek k NACE Rev. 1;
e) vypracování pokynů pro klasifikaci statistických jednotek v souladu s NACE Rev. 1;
f) posouzení problémů vzniklých při zavádění NACE Rev. 1 do vnitrostátních klasifikací ekonomických činností;
g) přípravu případného společného stanoviska týkajícího se práce mezinárodních organizací na klasifikacích ekonomických činností, zejména na ISIC a na vysvětlivkách k této klasifikaci.
Opatření uvedená v písmenech a) až g) budou přijata postupem podle článku 9.
Článek 9
1. Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k návrhu ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci. Stanovisko se přijímá většinou podle čl.
148 odst. 2 Smlouvy pro přijímání rozhodnutí, která má Rada přijímat na návrh Komise.
Hlasům zástupců členských států ve výboru je přidělena váha stanovená v uvedeném článku.
Předseda nehlasuje.
2. Komise přijme opatření, která jsou okamžitě použitelná.
Pokud však tato opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru, sdělí je Komise neprodleně Radě.
V tomto případě Komise odloží použitelnost opatření, o kterých rozhodla, na tři měsíce ode dne tohoto sdělení.
3. Rada může ve lhůtě stanovené v odstavci 2 přijmout kvalifikovanou většinou jiné rozhodnutí.
Článek 10
1. Statistiky s údaji shromážděnými po 1. lednu 1993 obsahující klasifikaci podle ekonomických činností se vypracovávají podle NACE Rev. 1 nebo vnitrostátní klasifikace odvozené z NACE Rev. 1 podle článku 3.
2. Členské státy použijí klasifikaci NACE Rev. 1 pro předání statistik s údaji shromážděnými po 1. lednu 1993 a tříděnými podle ekonomických činností.
Článek 11
1. Stanovuje se přechodné období začínající dne 1. ledna 1993 a končící 31. prosince 1994.
Během tohoto období může Komise na základě opodstatněných technických nebo provozních důvodů povolit členskému státu pro některé údaje sebrané po 1. lednu 1993, aby použil jinou klasifikaci, než která je stanovena článkem 3.
2. Komise může na žádost členského státu přechodné období prodloužit.
Článek 12
1. Při předávání údajů uvedených v článku 11 Komisi se členské státy na žádost Komise vynasnaží je dodat ve formě přizpůsobené NACE Rev. 1.
2. Členské státy dodají Komisi (Eurostatu) nezbytné informace o srovnávacích tabulkách použitých pro tyto údaje.
Komise tyto srovnávací tabulky zveřejní.
Článek 13
Komise zveřejní srovnávací tabulku k platné klasifikaci NACE a NACE Rev. 1 během šesti měsíců od vstupu tohoto nařízení v platnost.
Článek 14
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 3044/90 ze dne 22. října 1990
o zařazení určitého zboží do kombinované nomenklatury
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
2943/90 [2], a zejména na článek 9 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že k zajištění jednotného používání kombinované nomenklatury tvořící přílohu uvedeného nařízení je třeba přijmout opatření k zařazení zboží uvedeného v příloze tohoto nařízení;
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č. 2658/87 stanovilo všeobecná pravidla pro výklad kombinované nomenklatury a že se tato pravidla vztahují i na každou jinou nomenklaturu, která je na ní plně nebo částečně založena nebo ji rozšiřuje o další třídění a která je zřízena zvláštními předpisy Společenství za účelem uplatňování celních nebo jiných opatření týkajících se obchodu se zbožím;
vzhledem k tomu, že podle uvedených všeobecných pravidel musí být zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze tohoto nařízení zařazeno na základě odůvodnění ve sloupci 3 do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou, pokud jde o výrobky č. 1 až 3 v tabulce v příloze, v souladu se stanoviskem Výboru pro nomenklaturu;
vzhledem k tomu, že Výbor pro nomenklaturu nezaujal, pokud jde o výrobek č. 4 v tabulce v příloze, stanovisko ve lhůtě stanovené předsedou,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Výrobky popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze se v kombinované nomenklatuře zařazují do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2 této tabulky.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým prvním dnem po vyhlášení
ze dne 22. října 1990, kterým se znovu mění články 6 a 17 protokolu o definici pojmu "původní produkty" a metodách správní spolupráce k Dohodě o spolupráci mezi Evropským hospodářským společenstvím a Egyptskou arabskou republikou
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 113 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že Dohoda o spolupráci mezi Evropským hospodářským společenstvím a Egyptskou arabskou republikou [1] byla podepsána dne 18. ledna 1977 a vstoupila v platnost dnem 1. listopadu 1978;
vzhledem k tomu, že článek 6 protokolu týkajícího se definice pojmu "původní produkty" a metod správní spolupráce [2] k uvedené dohodě (dále jen "protokol"), ve znění rozhodnutí Rady pro spolupráci č. 1/81 [3] stanoví, že v případě automatické změny referenčního data použitelného pro částky vyjádřené v ECU, Společenství může zavést, je-li to nezbytné, revidované částky;
vzhledem k tomu, že ekvivalentní hodnota ECU v některých národních měnách k 1. říjnu 1988 byla nižší než odpovídající hodnota k 1. říjnu 1986; že automatická změna referenčního data v případě převodu na příslušné národní měny měla dopad na snížení limitů, které povolují předkládání zjednodušených dokladů; že aby se zabránilo tomuto dopadu, je nezbytné zvýšit tyto limity vyjádřené v ECU,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Protokol se mění takto:
1. v čl. 6 odst. 1 druhém pododstavci se částka "2590 ECU" nahrazuje částkou "2820 ECU";
2. v čl. 17 odst. 2 se částka "180 ECU" nahrazuje částkou "200 ECU" a částka "515 ECU" částkou "565 ECU".
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. listopadu 1990.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
ze dne 22. října 1990, kterým se znovu mění články 6 a 17 protokolu o definici pojmu "původní produkty" a metodách správní spolupráce k Dohodě o spolupráci mezi Evropským hospodářským společenstvím a Jordánským hášimovským královstvím
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 113 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že Dohoda o spolupráci mezi Evropským hospodářským společenstvím a Jordánským hášimovským královstvím [1] byla podepsána dne 3. května 1977 a vstoupila v platnost dnem 1. listopadu 1978;
vzhledem k tomu, že článek 6 protokolu týkajícího se definice pojmu "původní produkty" a metod správní spolupráce [2] připojeného k uvedené dohodě (dále jen "protokol"), ve znění rozhodnutí Rady pro spolupráci č. 3/84 [3] stanoví, že v případě automatické změny referenčního data použitelného pro částky vyjádřené v ECU, Společenství může zavést, je-li to nezbytné, revidované částky;
vzhledem k tomu, že ekvivalentní hodnota ECU v některých národních měnách k 1. říjnu 1988 byla nižší než odpovídající hodnota k 1. říjnu 1986; že automatická změna referenčního data v případě převodu na příslušné národní měny měla dopad na snížení limitů, které povolují předkládání zjednodušených dokladů; že aby se zabránilo tomuto dopadu, je nezbytné zvýšit tyto limity vyjádřené v ECU,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Protokol se mění takto:
1. v čl. 6 odst. 1 druhém pododstavci se částka "2590 ECU" nahrazuje částkou "2820 ECU";
2. v čl. 17 odst. 2 se částka "180 ECU" nahrazuje částkou "200 ECU" a částka "515 ECU" částkou "565 ECU".
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. listopadu 1990.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
ze dne 22. října, kterým se znovu mění články 6 a 17 protokolu o definici pojmu "původní produkty" a metodách správní spolupráce k Dohodě o spolupráci mezi Evropským hospodářským společenstvím a Libanonskou republikou
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 113 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že Dohoda o spolupráci mezi Evropským hospodářským společenstvím a Libanonskou republikou [1] byla podepsána dne 3. května 1977 a vstoupila v platnost dnem 1. listopadu 1978;
vzhledem k tomu, že článek 6 protokolu týkajícího se definice pojmu "původní produkty" a metod správní spolupráce [2] připojeného k uvedené dohodě (dále jen "protokol") ve znění rozhodnutí Rady pro spolupráci č. 1/81 [3] stanoví, že v případě automatické změny referenčního data použitelného pro částky vyjádřené v ECU, Společenství může zavést, je-li to nezbytné, revidované částky;
vzhledem k tomu, že ekvivalentní hodnota ECU v některých národních měnách k 1. říjnu 1988 byla nižší než odpovídající hodnota k 1. říjnu 1986; že automatická změna referenčního data v případě převodu na příslušné národní měny měla dopad na snížení limitů, které povolují předkládání zjednodušených dokladů; že aby se zabránilo tomuto dopadu, je nezbytné zvýšit tyto limity vyjádřené v ECU,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Protokol se mění takto:
1. v čl. 6 odst. 1 druhém pododstavci se částka "2590 ECU" nahrazuje částkou "2820 ECU";
2. v čl. 17 odst. 2 se částka "180 ECU" nahrazuje částkou "200 ECU" a částka "515 ECU" částkou "565 ECU".
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dne 1. listopadu 1990.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Rady (EHS) č. 3151/90
ze dne 29. října 1990
o posílení kontroly výdajů hrazených ze záruční sekce Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu v Portugalsku
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na Článek 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
vzhledem k tomu, že podle článku 8 nařízení Rady (EHS) č.
729/70 ze dne 21. dubna 1970 o financování společné zemědělské politiky [3], naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 2048/88 [4], přijímají členské státy nezbytná opatření k zajištění toho, že operace financované Evropským zemědělským orientačním a záručním fondem (EZOZF) jsou prováděny skutečně a řádně, k předcházení nesrovnalostem a jejich potírání a k zpětnému získání ztrát, které nastaly v důsledku nesrovnalostí nebo nedbalosti;
vzhledem k tomu, že se v Portugalsku k 1. lednu 1991 financování ze záruční sekce EZOZF rozšíří na výrobky v etapovém přechodu a že se proto výrazně zvýší úkoly orgánů pověřených kontrolou a proplácením výdajů v tomto členském státě;
vzhledem k tomu, že portugalská vláda pověřila Instituto Nacional de Intervenção e Garantia Agrícola (INGA) podle článku 4 nařízení (EHS) č. 729/70, aby zajišťoval proplácení velké většiny výdajů uvedených v článcích 2 a 3 uvedeného nařízení, a dále koordinaci a zpracovávání údajů o všech výdajích včetně těch, jejichž skutečné proplácení provádějí jiné pověřené orgány;
vzhledem k tomu, že INGA nemá k dispozici informační infrastrukturu umožňující nejlepším způsobem zajistit sběr, zpracování a kontrolu všech údajů, které se týkají výdajů financovaných ze záruční sekce EZOZF, a jejich předávání Komisi; že tento nedostatek může ztížit řádnou správu, kontrolu a potírání nesrovnalostí a podvodů;
vzhledem k tomu, že INGA vypracoval projekt schopný vyrovnat tento nedostatek a. s. ohledem na náklady tohoto projektu požádal, aby se Společenství finančně podílelo na jeho provedení,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Portugalsku se poskytuje finanční příspěvek na zřízení informačního systému v Instituto National de Intervenção e Garantia Agrícola a propojení s ostatními platebními a kontrolními orgány.
2. Informační systém uvedený v odstavci 1 musí umožňovat zajištění sběru, zpracování a kontroly údajů o výdajích hrazených ze záruční sekce EZOZF v Portugalsku a jejich předávání Komisi.
Jeho cílem je řádná správa, účinná kontrola a potírání nesrovnalostí podvodů, které by mohly být páchány na úkor EZOZF.
3. Finanční příspěvek Společenství nesmí přesáhnout 70 % výdajů skutečně vynaložených na vytvoření a zavedení informačního systému uvedeného v odstavci 1 a jeho celkový limit je čtyři miliony ECU.
Článek 2
1. Finanční příspěvek Společenství může být vyplácen formou dílčích záloh.
2. Pro účely čl. 1 odst. 3 se částka čtyř milionů ECU přepočte na portugalské escudos podle kurzu zveřejněného v řadě C Úředního věstníku Evropských společenství, platného k předposlednímu pracovnímu dni měsíce předcházejícího měsíci, v němž je uhrazen doplatek.
Článek 3
Prováděcí pravidla k tomuto nařízení budou v případě potřeby přijata postupem podle článku 13 nařízení (EHS) č. 729/70.
Článek 4
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 3301/90
ze dne 15. listopadu 1990,
kterým se mění nařízení (EHS) č. 429/90 o poskytování podpory prostřednictvím nabídkového řízení pro zahuštěné máslo určené k přímé spotřebě ve Společenství
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 804/68 ze dne 27. června 1968 o společné organizaci trhu s mlékem a mléčnými výrobky [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 3117/90 [2], a zejména na čl. 7 a odst. 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č.
429/90 [3] naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 2617/90 [4] stanoví možnost poskytovat podporu pro zahuštěné máslo získané ze smetany nebo másla vyrobených ve Společenství, a to pod podmínkou, že v případě másla nejde o produkt nakoupený intervenčními agenturami nebo produkt, u nějž byla poskytována podpora soukromého skladování; že čl.
2 písm. b) nařízení (EHS) č. 804/68 stanoví po poslední změně uvedeného nařízení, že Komise může přijmout zvláštní opatření zejména s cílem zvýšit odbyt másla, bez ohledu na to, zda se na dotyčný produkt vyplácela podpora soukromého skladování; že je tudíž třeba změnit nařízení (EHS) č.
429/90;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro mléko a mléčné výrobky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (EHS) č. 429/90 se mění takto:
1. V čl. 1 odst. 1 se zrušují slova "nebo produkt, u nějž byla poskytována podpora soukromého skladování".
2. V čl. 4 odst. 1 se druhá věta nahrazuje tímto:
"Jestliže se zahuštěné máslo vyrábí z másla, zájemci se musí rovněž písemně zavázat, že nepoužijí máslo, které nakoupily intervenční agentury."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 3314/90
ze dne 16. listopadu 1990,
kterým se přizpůsobuje technickému pokroku nařízení Rady (EHS) č. 3821/85 o záznamovém zařízení v silniční dopravě
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 3821/85 ze dne 20. prosince 1985 o záznamovém zařízení v silniční dopravě [1], a zejména na články 17 a 18 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že je nezbytné zamezit všem možnostem podvodů při používání elektronického záznamového zařízení v silniční dopravě, zejména podvodům způsobeným přerušením dodávky proudu nebo odpojením čidla ujeté vzdálenosti a rychlosti;
vzhledem k tomu, že je na základě zkušeností a s ohledem na současný technický vývoj možné jasně vyznačit tyto výpadky na záznamových listech, aby bylo zajištěno lepší používání uvedeného nařízení a zamezeno tomuto typu podvodů;
vzhledem k tomu, že je třeba zavést tuto novou techniku do norem Společenství pro konstrukci a montáž elektronických záznamových zařízení;
vzhledem k tomu, že by měla být zajištěna účinná kontrola a řádné zaznamenávání především dob řízení, a proto musí být doby řízení zaznamenávány automaticky a ostatní doby, kdy řidič neřídí vozidlo, by se měly zaznamenávat podle znaků vyznačených na přepínacím mechanismu;
vzhledem k tomu, že současná záznamové zařízení již umožňují automatické zaznamenávání doby řízení, a že by proto měly být s přihlédnutím ke zkušenostem a současnému vývoji techniky upraveny normy pro konstrukci záznamových zařízení;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro přizpůsobení nařízení (EHS) č. 3821/85 technickému pokroku,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Příloha I nařízení (EHS) č. 3821/85 se mění takto:
1. V části II se doplňuje nový bod, který zní:
"7. u elektronických záznamových zařízení, což jsou zařízení zpracovávající elektricky přenášené signály z čidla vzdálenosti a rychlosti, každé přerušení dodávky proudu pro záznamové zařízení (s výjimkou osvětlení) a pro čidlo vzdálenosti a rychlosti a každé přerušení signálního vedení k čidlu vzdálenosti a rychlosti, pokud je toto přerušení delší než 100 milisekund." 2. V části III písm. a)
"Všeobecně" se bod 1.3 nahrazuje tímto:
"1.3 zapisovací zařízení, které na záznamovém listu odděleně zapisuje:
- každé otevření pouzdra se záznamovým listem,
- u elektronických záznamových zařízení ve smyslu části II bodu 7 každé přerušení dodávky proudu pro záznamové zařízení (s výjimkou osvětlení) přesahující 100 milisekund nejpozději při obnovení dodávky proudu,
- u elektronického záznamového zařízení ve smyslu části II bodu 7 každé přerušení dodávky proudu pro čidlo vzdálenosti a rychlosti přesahující 100 milisekund a každé přerušení signálního vedení k čidlu vzdálenosti a rychlosti."
3. V části III písm. c) "Zapisovací zařízení"
se bod 4.1 nahrazuje tímto:
"4.1 Záznamové zařízení musí být konstruováno tak, že doba řízení je zaznamenávána plně automaticky. Musí rovněž odděleně zaznamenávat ostatní časové úseky podle čl.
Článek 2
Od 1. července 1991 členské státy neudělují EHS schválení typu pro žádný typ záznamového zařízení, který není v souladu s nařízením (EHS) č. 3821/85 ve znění tohoto nařízení.
Článek 3
Od 1. ledna 1996 musí být záznamové zařízení každého nového vozidla poprvé uvedeného do provozu v souladu s nařízením (EHS) č. 3821/85 ve znění tohoto nařízení.
Článek 4
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č.
3444/90
ze dne 27. listopadu 1990,
kterým se stanoví prováděcí pravidla k poskytování podpory soukromého skladování vepřového masa
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č.
2759/75 ze dne 29. října 1975 o společné organizaci trhu s vepřovým masem [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1249/89 [2], a zejména na čl.
7 odst. 2 a článek 22 druhý pododstavec uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č.
1676/85 ze dne 11. června 1985 o hodnotě zúčtovací jednotky a přepočítacích koeficientech, které se mají uplatňovat v rámci společné zemědělské politiky [3], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
2205/90 [4], a zejména na čl. 5 odst.
3 a článek 12 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že ke stávajícím obecným pravidlům stanoveným v nařízení Rady (EHS) č. 2763/75 [5] je třeba stanovit prováděcí pravidla pro poskytování podpory soukromého skladování vepřového masa;
vzhledem k tomu, že aby se dosáhl požadovaný účel, musí být taková podpora poskytována pouze fyzickým nebo právnickým osobám v rámci Společenství, jejichž činnost a zkušenosti na tomto úseku dávají dostatečnou jistotu, že skladování bude prováděno vhodným způsobem, a které mají v rámci Společenství potřebné chladírenské a mrazírenské kapacity;
vzhledem k tomu, že ze stejného důvodu by měla být podpora poskytována pouze za skladování zmrazených produktů řádné a spolehlivé obchodní jakosti a původem ze Společenství ve smyslu nařízení Komise (EHS) č.
964/71 [6], s úrovní radioaktivity nepřesahující maximální povolené meze podle nařízení Rady (EHS) č.
737/90 ze dne 22. března 1990 o podmínkách dovozu zemědělských produktů pocházejících ze třetích zemí po havárii atomové elektrárny v Černobylu [7];
vzhledem k tomu, že z důvodu situace na trhu a jejího budoucího vývoje by mohlo být vhodné poskytnout provozovateli skladu pobídku k tomu, aby určil své zásoby pro vývoz již od jejich uskladnění, a že je vhodné pro tento případ stanovit podmínky, v jejichž rámci by se mohlo maso, které je předmětem smlouvy o skladování, současně dát do režimu podle článku 5 nařízení Rady (EHS) č.
565/80 ze dne 4. března 1980 o placení vývozních náhrad u zemědělských produktů předem [8] ve znění nařízení (EHS) č.
2026/83 [9], aby na něj bylo možno obdržet platbu vývozní náhrady předem;
vzhledem k tomu, aby se zvýšila účinnost podpory, musejí se smlouvy uzavírat na určité minimální množství, v případě potřeby rozlišené podle toho, o jaký produkt se jedná, a musejí být stanoveny závazky, jež má smluvní strana splnit, zejména závazky, jež umožňují intervenční agentuře provádět účinnou kontrolu skladovacích podmínek;
vzhledem k tomu, že výše jistoty navržené na zajištění souladu se smluvními závazky by měla být stanovena procentním podílem z částky podpory;
vzhledem k tomu, že podle nařízení Rady (EHS) č.
2220/85 ze dne 22. července 1985, kterým se stanoví společná prováděcí pravidla k režimu jistot pro zemědělské produkty [10], naposledy pozměněného nařízením (EHS) č.
3745/89 [11], by měly být definovány zásadní požadavky, které musejí být splněny pro uvolnění jistoty; že skladování smluvního množství na sjednanou dobu vytváří jeden ze zásadních požadavků pro poskytování podpory soukromého skladování vepřového masa; že aby se bral zřetel na obchodní zvyklosti a z praktických důvodů by měla být povolena určitá přípustná odchylka, pokud jde o uvedené množství;
vzhledem k tomu, že by se měla uplatňovat zásada proporcionality při uvolňování jistoty a poskytování podpor v případě, kdy nejsou dodržovány některé požadavky týkající se skladovaných množství;
vzhledem k tomu, aby se zlepšila účinnost režimu, mělo by být smluvní straně umožněno, aby oproti složení jistoty obdržela zálohovou platbu podpory, a měla by být stanovena pravidla pro podávání žádostí o podporu, pravidla týkající se doprovodné dokumentace a platební lhůty;
vzhledem k tomu, že podle článku 5 nařízení (EHS) č.
1676/85 by mělo být stanoveno, že v případě podpory soukromého skladování je rozhodnou skutečností pro stanovení výše jistoty a podpory v národní měně den, kdy byla uzavřena smlouva o skladování, nebo poslední den pro podání nabídek v nabídkovém řízení;
vzhledem k tomu, že předchozí zkušenosti s jinými režimy soukromého skladování zemědělských produktů ukázaly potřebu určit, do jaké míry lze použít nařízení Rady (EHS, Euratom) č.
1182/71 [12] pro stanovení lhůt, dat a termínů v rámci těchto režimů, a přesně určit data, kdy smluvní skladování začíná a kdy končí;
vzhledem k tomu, že zejména čl.
3 odst. 4 nařízení (EHS, Euratom) č.
1182/71 stanoví, že pokud je posledním dnem lhůty svátek, sobota nebo neděle, skončí tato lhůta uplynutím poslední hodiny následujícího pracovního dne; že použití tohoto ustanovení na smlouvy o skladování nemusí být v zájmu provozovatele skladu a může naopak vést k nerovnému zacházení vůči těmto subjektům; že by proto měla být stanovena odchylka, pokud jde o určení posledního dne smluvního skladování;
vzhledem k tomu, že by měla být stanovena určitá přiměřenost v poskytnutí podpory pro případ, že doba skladování není dodržena v plném rozsahu; že by měla být naproti tomu také stanovena možnost zkrácení doby skladování v případech, kdy je maso vyskladňováno za účelem vývozu; že musí být podán důkaz, že maso bylo vyvezeno, podobně jako v případě náhrad, v souladu s nařízením Komise (EHS) č.
3665/87 ze dne 27. listopadu 1987, kterým se stanoví společná prováděcí pravidla k režimu vývozních náhrad u zemědělských produktů [13], naposledy pozměněného nařízením (EHS) č.
1615/90 [14];
vzhledem k tomu, že čl. 4 odst.
1 nařízení (EHS) č. 2763/75 stanoví, že částka podpory soukromého skladování může být určena prostřednictvím nabídkového řízení; že články 4 a 5 téhož nařízení obsahují předpisy, které by měly být v rámci tohoto řízení dodržovány; že jsou ale k tomuto účelu nezbytné prováděcí předpisy;
vzhledem k tomu, že účelem nabídkového řízení je stanovit částku podpory; že při výběru úspěšného účastníka nabídkového řízení by se měly upřednostnit nabídky, které jsou pro Společenství nejvýhodnější; že je proto možné stanovit nejvyšší částku podpory a vybrat pouze ty nabídky, které jsou na stejné nebo nižší úrovni; že pokud není žádná nabídka výhodná, nemusí být žádná vybrána;
vzhledem k tomu, že by měl být zaveden systém kontroly, který by zabránil neoprávněnému poskytování podpory; že za tímto účelem by členské státy měly provádět kontrolu v různých stadiích skladování;
vzhledem k tomu, že je třeba předcházet porušování předpisů a podvodům a postihovat je; že za tímto účelem je vhodné, aby smluvní strana, která předloží nepravdivé prohlášení, neměla možnost získat podporu soukromého skladování po kalendářní rok následující po roce, kdy bylo zjištěno nepravdivé prohlášení;
vzhledem k tomu, aby měla Komise celkový přehled o dopadu udělení podpory na soukromé skladování, měly by jí členské státy sdělovat nezbytné informace;
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č.
1092/80 ze dne 2. května 1980, kterým se stanoví prováděcí pravidla k poskytování podpory soukromého skladování vepřového masa [15], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
3498/88 [16], bylo pozměněno podstatným způsobem; že nyní, kdy má dojít k dalším změnám, by příslušné právní předpisy měly mít zcela nové znění; že nová ustanovení by se však měla vztahovat pouze na smlouvy uzavřené po vstupu tohoto nařízení v platnost;
vzhledem k tomu, že Řídící výbor pro vepřové maso nepředložil stanovisko ve lhůtě stanovené jeho předsedou,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Podpora soukromého skladování stanovená v článku 3 nařízení (EHS) č.
2759/75 se poskytuje podle podmínek stanovených v tomto nařízení.
HLAVA I
OBECNÁ USTANOVENÍ
Článek 2
1. Smlouvy o soukromém skladování vepřového masa uzavírají intervenční agentury členských států a fyzické nebo právnické osoby (dále jen "smluvní strana"):
- které podnikají v odvětví masa a živočišné výroby alespoň 12 měsíců a jsou zapsány v některém z veřejných rejstříků určených členskými státy,
a
- mají na území Společenství k dispozici vhodná skladovací zařízení.
2. Podpora soukromého skladování může být poskytována pouze na čerstvé maso řádné a uspokojivé obchodní jakosti a pocházející ze zvířat, která byla chována ve Společenství po dobu alespoň posledních 2 měsíců a byla poražena před ne více než 10 dny ode dne, kdy jsou produkty uskladněny podle čl. 4 odst. 2.
3. Předmětem smlouvy o skladování nesmí být žádné maso, které překračuje maximální úroveň radioaktivity povolenou předpisy Společenství.
Úroveň vztahující se na produkty, které pocházejí ze Společenství, je úroveň stanovená v článku 3 nařízení (EHS) č.
737/90.
Úroveň radioaktivní kontaminace produktu se kontroluje pouze tehdy, pokud to situace vyžaduje, a pouze po nezbytně nutnou dobu.
V případě potřeby se stanoví doba trvání a rozsah kontrol postupem podle článku 24 nařízení (EHS) č.
2759/75.
4. Smlouvy se nesmějí vztahovat na menší množství než jsou minimální množství stanovená pro každý produkt.
5. Maso musí být uskladněno v čerstvém stavu a skladováno ve zmrazeném stavu.
Článek 3
1. Návrh na uzavření smlouvy nebo nabídka v rámci nabídkového řízení a smlouva se musí týkat pouze jednoho z produktů, na které může být poskytnuta podpora.
2. Návrh na uzavření smlouvy nebo nabídka v rámci nabídkového řízení jsou přijatelné pouze tehdy, pokud obsahují údaje uvedené v odstavci 3 písm. a), b), d) a e) a pokud je prokázáno, že byla složena jistota.
3. Smlouva musí obsahovat zejména tyto údaje:
a) prohlášení, ve kterém se smluvní strana zavazuje uskladnit a skladovat pouze produkty, které splňují podmínky stanovené v čl. 2 odst. 2 a 3;
b) popis a množství produktu určeného ke skladování;
c) lhůtu pro uskladnění celkového množství podle písmene b) uvedenou v čl. 4 odst. 3;
d) dobu skladování;
e) částku podpory na jednotku hmotnosti;
f) výši jistoty;
g) ustanovení umožňující zkrátit nebo prodloužit dobu skladování za podmínek stanovených v předpisech Společenství.
4. Smlouva musí ukládat smluvní straně alespoň tyto povinnosti:
a) uskladnit dohodnuté množství dotyčného produktu ve lhůtě stanovené v článku 4 a skladovat jej na vlastní náklady a nebezpečí za podmínek, které zajistí, že vlastnosti produktů uvedených v čl. 2 odst. 2 budou po dobu uvedenou ve smlouvě zachovány a že skladované produkty nebudou pozměněny, nahrazeny nebo přemístěny do jiných skladů; ve výjimečných případech a na základě řádně odůvodněné žádosti však může intervenční agentura povolit přemístění skladovaných produktů;
b) sdělit intervenční agentuře, se kterou uzavřel smlouvu, v dostatečné době před uskladněním každé jednotlivé šarže ve smyslu čl. 4 odst. 1 druhého pododstavce den a místo uskladnění, jakož i povahu a množství produktu, jenž má být skladován; intervenční agentura může požadovat, aby jí tyto informace byly poskytnuty alespoň dva pracovní dny před uskladněním každé jednotlivé šarže;
c) zaslat intervenční agentuře dokumenty týkající se uskladnění, a to nejdéle do jednoho měsíce ode dne uvedeného v čl. 4 odst.
d) skladovat produkty v souladu s požadavky na identifikaci uvedenými v čl. 13 odst. 4;
e) umožnit agentuře kdykoli kontrolu dodržování všech smluvních závazků.
Článek 4
1. Uskladnění musí být dokončeno nejpozději do 28 dní ode dne uzavření smlouvy.
Produkty mohou být uskladněny v jednotlivých šaržích, z nichž každá představuje množství uskladněné v určitý den v příslušném skladě a podle příslušné smlouvy.
2. Uskladnění každé jednotlivé šarže v množství podle smlouvy začíná dnem, kdy příslušná šarže přechází pod kontrolu intervenční agentury.
Tento den je dnem, kdy se stanoví čistá hmotnost čerstvého nebo chlazeného produktu,
- v místě uskladnění v případě, že je maso zmrazeno na místě,
- na místě, kde je maso zmrazeno, v případě, že maso je zmrazeno ve vhodných zařízeních mimo místo skladování.
V případě, kdy se do skladu umísťují vykostěné produkty, může být provedeno vážení v místě, kde dochází k vykostění.
Stanovení hmotnosti produktů, které mají být umístěny ve skladu se neprovádí před uzavřením smlouvy.
3. Uskladňování končí dnem, kdy je poslední šarže kontrahovaného množství umístěna ve skladě.
Tímto dnem je den, kdy došlo k uskladnění všech produktů v rámci smlouvy na místo konečného skladování, ať již ve stavu čerstvém, nebo zmrazeném.
4. Když jsou produkty umístěné ve skladu zařazeny do režimu uvedeného v čl. 5 odst. 1 nařízení (EHS) č. 565/80:
- odchylně od čl. 28 odst.
5 nařízení (EHS) č. 3665/87 se lhůta stanovená v tomto ustanovení zvyšuje tak, aby se vztahovala na maximální dobu smluvního skladování prodlouženou o jeden měsíc,
- členské státy mohou požadovat, aby se uskladňování a vstup do režimu uvedeného v čl. 5 odst.
1 nařízení (EHS) č.
565/80 prováděly zároveň. V takovém případě, kdy je smlouva uzavřena na množství, které sestává z několika šarží, které jsou uskladňovány v různých termínech, může být každá z uvedených šarží předmětem zvláštního prohlášení o zaplacení.
Prohlášení o zaplacení podle článku 25 nařízení (EHS) č.
3665/87 se předkládá na každou šarži v den jeho dodání do skladu.
Článek 5
1. Výše jistoty uvedené v čl.
3 odst. 2 nesmí přesáhnout 30 % částky požadované podpory.
2. Zásadní požadavky ve smyslu čl. 20 odst. 2 nařízení (EHS) č. 2220/85 jsou:
- neodstoupit od návrhu na uzavření smlouvy nebo od nabídky v rámci nabídkového řízení,
- skladovat nejméně 90 % smluvního množství po smluvní dobu skladování, na vlastní nebezpečí smluvní strany a za podmínek stanovených v čl. 3 odst.
4 písm. a), a
- pokud se použije čl. 9 odst. 4, vyvážet maso v souladu s jednou ze tří možností, které jsou v něm uvedeny.
3. S výhradou čl. 9 odst. 4 tohoto nařízení se nepoužije čl. 27 odst. 1 nařízení (EHS) č. 2220/85.
4. Jistota se neprodleně uvolňuje, pokud návrh na uzavření smlouvy nebo nabídka v rámci nabídkového řízení nejsou přijaty.
5. Pokud dojde k překročení lhůty k uskladnění ve smyslu čl. 4 odst. 1 o deset dní, smlouva se ruší a jistota propadá podle článku 23 nařízení (EHS) č. 2220/85.
Článek 6
1. Částka podpory se stanoví na jednotku hmotnosti a vztahuje se na hmotnost stanovenou v souladu s čl. 4 odst. 2.
2. S výhradou ustanovení odstavce 3 a čl. 9 odst. 4 má smluvní strana nárok na podporu, pokud jsou splněny zásadní požadavky uvedené v čl. 5 odst. 2.
3. Podpora se vyplácí maximálně do výše smluvního množství.
Pokud je skutečně skladované množství během smluvní doby skladování menší než smluvní množství a pokud představuje:
a) 90 % nebo více tohoto množství, podpora se úměrně sníží;
b) méně než 90 %, avšak alespoň 80 % tohoto množství, sníží se podpora na skutečně skladované množství o polovinu;
c) méně než 80 % tohoto množství, podpora se nevyplácí.
4. Po uplynutí tří měsíců smluvního skladování může být na žádost smluvní strany vyplacena jednorázová záloha za předpokladu, že smluvní strana složí jistotu ve výši zálohy zvýšené o 20 %.
Výše zálohy nesmí překročit částku podpory odpovídající době skladování v délce tří měsíců. Pokud by byly produkty, které jsou předmětem smlouvy, vyvezeny podle čl.
9 odst. 4 ještě před vyplacením zálohy, přihlíží se při výpočtu velikosti zálohy ke skutečné době skladování těchto produktů.
Článek 7
1. S výjimkou případů vyšší moci musí být žádost o vyplacení podpory, včetně příslušných dokladů, předložena příslušnému orgánu do šesti měsíců po skončení maximální smluvní doby skladování.
Pokud by nemohla příslušné doklady předložit ve stanovené lhůtě, ačkoliv učinila vše pro jejich včasné předložení, lze pro předložení dokladů poskytnout další lhůty v celkovém trvání dalších nanejvýš šesti měsíců. Při použití čl.
4 musí být důkaz podán ve lhůtách stanovených v čl. 47 odst.
2, 4, 6 a 7 nařízení (EHS) č. 3665/87.
2.
S výhradou případů vyšší moci podle článku 10 a případů, kdy bylo zahájeno šetření týkající se nároku na podporu, provádí výplatu podpory příslušný orgán co nejdříve, a to nejpozději do tří měsíců ode dne podání žádosti o platbu opatřené ze strany smluvní strany náležitou dokumentací.
Článek 8
Přepočítací koeficient, který se použije na částku podpory a na výši jistoty, je zemědělský přepočítací koeficient platný v den uzavření smlouvy, pokud se částka podpory stanoví paušálně předem, nebo zemědělský přepočítací koeficient platný poslední den lhůty k podání nabídek, pokud se podpora poskytuje na základě nabídkového řízení.
Článek 9
1. Lhůty, data a termíny uvedené v tomto nařízení, se stanoví podle nařízení (EHS, Euratom) č. 1182/71. Čl. 3 odst. 4 uvedeného nařízení se však nevztahuje na stanovení doby skladování uvedené v čl. 3 odst. 3 písm. d) tohoto nařízení nebo pozměněné podle čl. 3 odst. 3 písm. g) tohoto nařízení nebo podle odstavce 4 tohoto nařízení.
2. První den smluvní doby skladování je den následující po dni, kdy bylo dokončeno uskladnění.
3. Vyskladnění lze zahájit dnem následujícím po posledním dni smluvní doby skladování.
4. Po uplynutí doby skladování dvou měsíců může smluvní strana vyskladnit všechny produkty, kterých se smlouva týká, nebo jejich část, ovšem alespoň 5 tun na smluvní stranu a sklad, nebo, je-li k dispozici již méně než toto množství, pak tedy celé zbývající množství, jež bylo skladováno podle smlouvy, za podmínky, že během 60 dní po vyskladnění produkty musejí:
- opustit celní území Společenství v nezměněném stavu,
- dosáhnout místa určení v nezměněném stavu v případech uvedených v čl. 34 odst. 1 nařízení (EHS) č. 3665/87, nebo
- být umístěny v nezměněném stavu ve schváleném předzásobovacím skladu podle článku 38 nařízení (EHS) č.
3665/87.
Smluvní doba skladování končí u každé jednotlivé šarže určené na vývoz
- den přede dnem vyskladnění,
nebo
- den přede dnem přijetí vývozního prohlášení, pokud se produkt nepřemísťoval.
Částka podpory se snižuje poměrně ke zkrácení doby skladování podle částek stanovených v souladu s článkem 3 nařízení (EHS) č.
2763/75.
Pro účely použití tohoto odstavce se vývoz dokládá v souladu s článkem 4 nařízení (EHS) č.
3665/87.
5. Jestliže se použijí odstavce 3 a 4 tohoto článku, smluvní strana sdělí včas před zamýšleným vyskladněním intervenční agentuře termín jeho zahájení; intervenční agentura může požadovat, aby jí taková informace byla dána minimálně dva pracovní dny před tímto datem.
Pokud povinnost uvědomit předem intervenční agenturu nebyla splněna, avšak byl předložen dostatečný důkaz, a to do 30 dní od vyskladnění, k uspokojení příslušného orgánu, pokud jde o datum vyskladnění a o dotyčná množství:
- poskytne se podpora, aniž by bylo dotčeno ustanovení čl. 6 odst. 3,
a
- 15 % jistoty na dotyčné množství se prohlásí za propadlých.
Ve všech ostatních případech nesplnění tohoto požadavku:
- nevyplácí se z titulu dotyčné smlouvy žádná podpora
a
- celá jistota týkající se dotyčné smlouvy se prohlásí za propadlou.
6. Pokud, s výhradou případů vyšší moci podle článku 10, smluvní strana nesplní podmínku délky doby skladování nebo dvouměsíční lhůty uvedenou v odstavci 4 pro celé skladované množství, snižuje se za každý kalendářní den neplnění dohodnutá částka podpory u dotyčné smlouvy o 10 %.
Článek 10
Pokud je plnění smluvních závazků smluvní strany nepříznivě ovlivněno případem vyšší moci, příslušný orgán dotyčného členského státu rozhodne o opatřeních, která s ohledem na nastalé okolnosti považuje za nezbytná.
Tento orgán informuje Komisi o každém případu vyšší moci a o příslušných opatřeních přijatých v dané souvislosti.
HLAVA II
ZVLÁŠTNÍ USTANOVENÍ
Článek 11
Pokud se částka podpory stanoví paušální sazbou předem:
a) musí být návrh na uzavření smlouvy předložen příslušné intervenční agentuře v souladu s čl. 3 odst. 1 a 2;
b) do pěti pracovních dnů po obdržení návrhu musí příslušná intervenční agentura sdělit každému žadateli rozhodnutí o daném návrhu doporučeným dopisem, dálnopisem, faxem, nebo proti potvrzení o převzetí.
Pokud je návrh přijat, považuje se smlouva za uzavřenou dnem odeslání rozhodnutí podle písmene b) prvního pododstavce.
Na základě toho určí intervenční agentura datum podle čl. 3 odst.
Článek 12
1. Pokud je podpora poskytnuta na základě nabídkového řízení:
a) Komise vyhlásí v Úředním věstníku Evropských společenství zahájení nabídkového řízení, přičemž zejména upřesní, jaké produkty se mají skladovat, lhůtu (den a hodinu) pro podání nabídek a minimální množství, na které mohou být nabídky podávány;
b) nabídky musí být uváděny v ECU a předány příslušné intervenční agentuře v souladu s čl. 3 odst. 1 a 2;
c) nabídky vyhodnocují na neveřejném zasedání příslušné subjekty členských států; osoby přítomné na vyhodnocování jsou vázány mlčenlivostí;
d) nabídky předkládají členské státy Komisi anonymně tak, aby je Komise měla k dispozici nejpozději druhý pracovní den po uplynutí lhůty k podávání nabídek, stanovené v oznámení o nabídkovém řízení;
e) pokud nejsou předloženy žádné nabídky, členské státy o tom informují Komisi ve lhůtě stanovené v písmenu d);
f) na základě obdržených nabídek Komise rozhodne postupem podle článku 24 nařízení (EHS) č.
2759/75, že stanoví maximální částku podpory, zejména s přihlédnutím k podmínkám stanoveným v čl. 4 odst.
2 nařízení (EHS) č. 2763/75, nebo že nevybere žádnou nabídku;
g) pokud je stanovena maximální částka podpory, přijímají se nabídky, které tuto částku nepřekračují.
2. Do pěti pracovních dní ode dne, kdy bylo členským státům oznámeno rozhodnutí Komise, sdělí příslušná intervenční agentura všem účastníkům přijaté rozhodnutí doporučeným dopisem, dálnopisem, faxem, nebo proti potvrzení o převzetí.
Pokud je nabídka přijata, považuje se smlouva za uzavřenou dnem odeslání oznámení intervenční agentury účastníkům, ve smyslu prvního pododstavce.
Intervenční agentura na základě toho určí datum podle čl. 3 odst.
HLAVA III
KONTROLY A SANKCE
Článek 13
1. Členské státy dbají na to, aby byly plněny podmínky zakládající nárok na podporu.
Za tím účelem určí vnitrostátní orgán pro kontrolu skladování.
2. Smluvní strana poskytne orgánu pověřenému prováděním kontrol skladování veškerou dokumentaci ke každé smlouvě, která umožňuje ověřit zejména tyto informace o produktech umístěných v soukromém skladu:
a) vlastnictví v době uskladnění;
b) den uskladnění;
c) hmotnost a počet lepenkových krabic nebo jinak zabalených kusů;
d) přítomnost produktů ve skladu;
e) vypočítané datum posledního dne minimální smluvní doby skladování, doplněné, pokud se použijí ustanovení čl. 9 odst. 4 nebo 6, o datum skutečného vyskladnění.
3.
Smluvní strana, případně provozovatel skladu, vede skladovou účetní evidenci, která musí být k dispozici ve skladu a která musí pod každým číslem smlouvy obsahovat tyto údaje:
a) identifikaci produktů uložených v soukromém skladu;
b) datum uskladnění a vypočítané datum posledního dne minimální smluvní doby skladování a skutečný den vyskladnění;
c) počet jatečných půlek, lepenkových krabic nebo jiných jednotlivě skladovaných kusů, popis produktů a hmotnost každé palety nebo jiných jednotlivě skladovaných kusů, evidovaných v případě potřeby podle jednotlivých šarží;
d) umístění produktů ve skladu.
4. Skladované produkty musí být snadno identifikovatelné a musí být vymezeny jednotlivě podle smlouvy.
Každá paleta a v případě potřeby každý jednotlivě skladovaný kus musí být označen tak, aby na něm bylo číslo smlouvy, popis produktu a hmotnost.
Datum uskladnění musí být vyznačeno na každé jednotlivé šarži, jež je v daný den uskladněna.
Při uskladnění ověřuje kontrolní orgán údaje uvedené v prvním pododstavci a může produkty umístěné ve skladu zapečetit.
5. Kontrolní orgán provádí:
a) u každé smlouvy kontrolu plnění všech povinností uvedených v čl. 3 odst. 4;
b) povinnou kontrolu s cílem zjistit, zda se produkty v posledním týdnu smluvní doby skladování nacházejí ve skladu;
c) - buď zapečetění všech produktů skladovaných na základě smlouvy podle odst. 4 druhého pododstavce, nebo
- neohlášenou namátkovou kontrolu vzorků s cílem zjistit, zda se produkty ve skladu nacházejí.
Odebraný vzorek musí být reprezentativní a musí odpovídat alespoň 10 % z celkového množství uskladněného v každém členském státu na základě opatření na podporu soukromého skladování.
Tyto kontroly zahrnují kromě prověrky účetnictví podle odstavce 3 také fyzickou kontrolu hmotnosti a druhu produktů a jejich identifikaci.
Tyto fyzické kontroly se musí vztahovat alespoň na 5 % množství, které je předmětem neohlášené kontroly.
Náklady na zapečetění nebo manipulaci při kontrole nese smluvní strana.
6. Kontroly podle odstavce 5 musejí být doloženy zprávou s uvedením:
- data kontroly,
- doby jejího trvání,
a
- provedených úkonů.
Kontrolní zpráva musí být podepsána osobou zodpovědnou za kontrolu a spolupodepsána smluvní stranou, případně provozovatelem skladu, a musí být zahrnuta do platební dokumentace.
7. V případě vážných nedostatků zjištěných u nejméně 5 % množství kontrolovaných produktů, které jsou předmětem jedné smlouvy, je nutno ověřování rozšířit na větší vzorek, který stanoví kontrolní orgán.
Členské státy oznámí tyto případy Komisi do čtyř týdnů.
Článek 14
V případě, že kontrolní orgán zjistí a ověří, že v prohlášení podle čl. 3 odst. 3 písmene a) smluvní strana úmyslně nebo z hrubé nedbalosti uvedla nepravdivé údaje, je dotyčná smluvní strana vyloučena z režimu podpory soukromého skladování až do konce kalendářního roku následujícího po roce tohoto zjištění.
HLAVA IV
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 15
1. Členské státy sdělí Komisi veškeré předpisy přijaté k provádění tohoto nařízení.
2. Členské státy sdělí Komisi dálnopisem nebo faxem:
a) před čtvrtkem každého týdne a v členění podle doby skladování produkty a množství, na něž byly podány návrhy na uzavření smlouvy, jakož i produkty a množství, na něž byly uzavřeny smlouvy v průběhu předchozího týdne, spolu s celkovým přehledem produktů a množství, na něž byly smlouvy uzavřeny;
b) každý měsíc produkty a celková uskladněná množství;
c) každý měsíc skutečně skladované produkty a skutečně skladovaná celková množství, jakož i produkty a celková množství, u nichž skončila smluvní doba skladování;
d) každý měsíc, pokud došlo ke zkrácení nebo prodloužení doby skladování podle čl. 3 odst. 3 písm. g) nebo k jejímu zkrácení podle čl. 9 odst. 4 nebo 6, produkty a množství, u nichž byla doba skladování změněna, jakož i původně a nově stanovené měsíce vyskladnění.
3. Provádění opatření stanovených v tomto nařízení se pravidelně přezkoumává postupem podle článku 25 nařízení (EHS) č.
2759/75.
Článek 16
1. Nařízení (EHS) č.
1092/80 se zrušuje.
2. Odkazy na nařízení zrušené odstavcem 1 se považují za odkazy na toto nařízení.
Odkazy na články nařízení (EHS) č. 1092/80 je nutno číst v souladu se srovnávací tabulkou uvedenou v příloze.
Článek 17
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č.
3446/90
ze dne 27. listopadu 1990,
kterým se stanoví prováděcí pravidla pro poskytování podpory soukromého skladování skopového a kozího masa
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č.
3013/89 ze dne 25. září 1989 o společné organizaci trhu se skopovým a kozím masem [1], a zejména na čl. 7 odst.
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č.
1676/85 ze dne 11. června 1985 o hodnotě zúčtovací jednotky a přepočítacích koeficientech, které se mají uplatňovat v rámci společné zemědělské politiky [2], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
1636/87 [3], a zejména na čl. 5 odst.
3 a na článek 12 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že ke stávajícím obecným pravidlům stanoveným v nařízení Rady (EHS) č. 2644/80 [4] je nezbytné přijmout prováděcí pravidla pro poskytování podpory soukromého skladování skopového a kozího masa;
vzhledem k tomu, že ke splnění svého účelu by tato podpora měla být poskytována pouze fyzickým nebo právnickým osobám usazeným ve Společenství, jejichž činnost a zkušenosti v tomto odvětví jsou dostatečnou zárukou, že skladování bude prováděno na uspokojivé úrovni, a které mají ve Společenství dostatečné chladící kapacity;
vzhledem k tomu, že ze stejného důvodu by měla být podpora poskytována pouze na skladování zmrazených produktů zdravé, poctivé a obchodovatelné jakosti původem ze Společenství ve smyslu nařízení Komise (EHS) č.
964/71 [5], s úrovní radioaktivity nepřesahující nejvyšší hodnoty povolené nařízením Rady (EHS) č.
737/90 ze dne 22. března 1990 o podmínkách dovozu zemědělských produktů pocházejících ze třetích zemí po havárii jaderné elektrárny v Černobylu [6];
vzhledem k tomu, že je nezbytné stanovit, že daná zvířata se musí porážet výlučně na jatkách, která jsou schválena a kontrolována podle směrnice Rady 64/433/EHS [7], naposledy pozměněné směrnicí 89/622/EHS [8];
vzhledem k tomu, že za účelem zvýšení účinnosti podpor se smlouvy musí uzavírat na určité minimální množství, v případě potřeby diferencované podle produktů, a musí v nich být přesně stanoveny povinnosti smluvní strany, zejména ty, které intervenční agentuře umožňují účinnou kontrolu skladovacích podmínek;
vzhledem k tomu, že výše jistoty, která má zaručit dodržování smluvních závazků, by měla být stanovena v určité procentuální výši částky podpory;
vzhledem k tomu, že podle nařízení Komise (EHS) č.
2220/85 ze dne 22. července 1985, kterým se stanoví společná prováděcí pravidla k režimu jistot pro zemědělské produkty [9], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
3745/89 [10], by měly být vymezeny základní požadavky, které je třeba splnit pro uvolnění jistoty; že skladování smluvního množství po sjednanou dobu představuje jednu ze základních podmínek pro poskytnutí podpory soukromého skladování skopového a kozího masa; že s ohledem na obchodní praxi a z praktických důvodů by měla být povolena určitá odchylka od uvedeného množství;
vzhledem k tomu, že při nesplnění některých požadavků týkajících se skladovaných množství by uvolňování jistoty a poskytování podpory mělo probíhat na základě jisté proporcionality;
vzhledem k tomu, že k zvýšení účinnosti tohoto režimu by mělo být smluvní straně umožněno získat při složení jistoty zálohovou platbu podpory a měla by být stanovena pravidla týkající se podávání žádostí o podporu, podkladů, které musí být předloženy, a platební lhůty;
vzhledem k tomu, že podle článku 5 nařízení (EHS) č.
1676/85 by mělo být stanoveno, že v případě podpory soukromého skladování je rozhodnou skutečností pro stanovení výše jistoty a podpory v národní měně den, kdy byla uzavřena smlouva o skladování, nebo poslední den pro podání nabídek v nabídkovém řízení;
vzhledem k tomu, že na základě dosavadních zkušeností s jinými režimy soukromého skladování zemědělských produktů je nezbytné určit, do jaké míry lze použít nařízení Rady (EHS, Euratom) č.
1182/71 [11] pro stanovení lhůt, dat a termínů v rámci těchto režimů, jakož i přesně určit data, kdy smluvní skladování začíná a kdy končí;
vzhledem k tomu, že zejména čl.
3 odst. 4 nařízení (EHS, Euratom) č.
1182/71 stanoví, že pokud je posledním dnem lhůty svátek, neděle nebo sobota, skončí tato lhůta uplynutím poslední hodiny následujícího pracovního dne; že použití tohoto ustanovení na smlouvy o skladování nemusí být v zájmu skladujících subjektů a může naopak vést k nerovnému zacházení vůči těmto subjektům; že by proto měla být stanovena odchylka, pokud jde o určení posledního dne smluvního skladování;
vzhledem k tomu, že je nezbytné stanovit určitou proporcionalitu pro poskytování podpory pro případ, že doba skladování není dodržena v plném rozsahu;
vzhledem k tomu, že čl. 4 odst.
1 nařízení (EHS) č. 2644/90 stanoví, že částka podpory soukromého skladování může být určena v nabídkovém řízení; že podle čl.
7 odst. 2 a 3 nařízení (EHS) č.
3013/89 se nabídkové řízení použije, pokud jsou splněny určité podmínky na trhu; že nabídkové řízení by mělo být zahájeno na základě rozhodnutí Komise přijatých postupem podle článku 30 uvedeného nařízení; že články 4 a 5 nařízení (EHS) č.
2644/80 obsahují pravidla, která mají být v nabídkovém řízení dodržována; že je však nutné podrobněji vypracovat prováděcí pravidla;
vzhledem k tomu, že účelem nabídkového řízení je stanovit částku podpory; že při výběru uchazečů by se měly brát v úvahu nabídky, které jsou pro Společenství nejvýhodnější; že je proto možné stanovit nejvyšší částku podpory a zvolit pouze ty nabídky, které jsou na stejné nebo nižší úrovni než uvedená částka; že pokud není žádná nabídka výhodná, nemusí být žádná vybrána;
vzhledem k tomu, že by měl být zaveden systém kontroly, který by zabránil neoprávněnému poskytování podpory; že za tímto účelem by členské státy měly provádět kontrolu v různých fázích skladování;
vzhledem k tomu, že je nezbytné zabránit porušování předpisů a podvodům a případně je penalizovat; že za tímto účelem je vhodné, aby smluvní strana, která předloží nepravdivé prohlášení, neměla možnost získat podporu soukromého skladování po dobu šesti měsíců od zjištění, že takové prohlášení předložila;
vzhledem k tomu, že členské státy by měly Komisi poskytovat nezbytné informace, aby získala celkový přehled o účincích režimu podpory soukromého skladování;
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č.
2659/80 ze dne 17. října 1980, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro poskytování podpory soukromého skladování skopového a kozího masa [12], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
3496/88 [13], bylo pozměněno podstatným způsobem; že nyní, kdy mají být provedeny další změny, by příslušné právní předpisy měly mít zcela nové znění; že nová ustanovení by se však měla vztahovat pouze na soukromé skladování zahájené po vstupu tohoto nařízení v platnost;
vzhledem k tomu, že Řídící výbor pro ovce a kozy nezaujal stanovisko ve lhůtě stanovené jeho předsedou,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Podpora soukromého skladování ve smyslu článku 3 nařízení (EHS) č.
3013/89 se poskytuje podle podmínek stanovených v tomto nařízení.
HLAVA I
OBECNÁ USTANOVENÍ
Článek 2
1. Smlouvy o soukromém skladování skopového a kozího masa uzavírají intervenční agentury členských států a fyzické nebo právnické osoby (dále jen "smluvní strana"):
- které působí v odvětvích masa a živočišné výroby po dobu nejméně 12 měsíců a jsou zapsány v některém z veřejných rejstříků určených členskými státy a
- které mají na území Společenství k dispozici vhodná skladovací zařízení.
2. Podpora soukromého skladování může být poskytována pouze na jatečně upravená těla jehňat mladších 12 měsíců a jejich částí produkovaných podle čl. 3 odst. 1 oddílu A písm. a) až e) směrnice 64/433/EHS, řádné a uspokojivé obchodní jakosti, ze zvířat chovaných ve Společenství po dobu nejméně dvou předchozích měsíců a poražených nejvýše 10 dní před jejich uskladněním podle čl. 4 odst. 3.
3. Předmětem smlouvy o skladování nesmí být žádné maso s obsahem radioaktivity přesahujícím nejvyšší hodnoty povolené na základě příslušných předpisů Společenství.
Hodnoty vztahující se na produkty pocházející ze Společenství jsou stanoveny podle článku 3 nařízení (EHS) č.
737/90.
Úroveň radioaktivní kontaminace produktu se kontroluje pouze tehdy, pokud to vyžaduje situace a jen po dobu nezbytně nutnou.
V případě potřeby se doba trvání a rozsah kontrol stanoví postupem podle článku 30 nařízení (EHS) č.
3013/89.
4. Smlouvy se nesmějí vztahovat na menší množství než jsou minimální množství stanovená pro každý produkt.
5. Maso musí být uskladněno v čerstvém stavu a skladováno ve zmrazeném stavu.
Článek 3
1. Návrh na uzavření smlouvy nebo nabídka v rámci nabídkového řízení a smlouva se musí týkat pouze jednoho z produktů, na něž může být poskytnuta podpora.
2. Návrh na uzavření smlouvy nebo nabídka v rámci nabídkového řízení jsou přijatelné pouze tehdy, pokud obsahují údaje uvedené v odst.
3 písm. a), b), d) a e), a pokud je prokázáno, že byla složena jistota.
3. Smlouva musí obsahovat zejména tyto údaje:
a) prohlášení, ve kterém se smluvní strana zavazuje uskladnit a skladovat pouze produkty, které splňují podmínky stanovené v čl. 2 odst. 2 a 3;
b) popis a množství produktu určeného ke skladování;
c) lhůtu pro uskladnění celkového množství podle písmene b) uvedenou v čl. 4 odst. 3;
d) dobu skladování;
e) částku podpory na jednotku hmotnosti;
f) částku jistoty;
g) ustanovení umožňující zkrátit nebo prodloužit dobu skladování za podmínek stanovených v předpisech Společenství.
4. Smlouva musí ukládat smluvní straně alespoň tyto povinnosti:
a) uskladnit dohodnuté množství produktu ve lhůtě stanovené v článku 4 a skladovat jej na vlastní náklady a nebezpečí za podmínek, které zajistí, že jakostní znaky produktů uvedených v čl. 2 odst. 2 budou po smluvní období zachovány a že skladované produkty nebudou pozměněny, nahrazeny nebo převezeny do jiných skladů; ve výjimečných případech a na základě řádně odůvodněných žádostí však může intervenční agentura povolit přemístění skladovaných produktů;
b) v dostatečné době před uskladněním každé šarže ve smyslu čl. 4 odst. 1 druhého pododstavce oznámit intervenční agentuře, se kterou má smluvní strana uzavřenu smlouvu, den a místo uskladnění, jakož i druh a množství produktu určeného k uskladnění; intervenční agentura může požadovat, aby jí tyto informace byly poskytnuty nejméně dva pracovní dny před uskladněním každé jednotlivé šarže;
c) zaslat intervenční agentuře dokumenty týkající se uskladnění, a to nejdéle do jednoho měsíce ode dne uvedeného v čl. 4 odst. 4;
d) skladovat produkty podle požadavků na rozlišení podle čl. 13 odst. 4;
e) umožnit agentuře kdykoli zkontrolovat, zda jsou plněny všechny smluvní podmínky.
Článek 4
1. Uskladnění musí být dokončeno nejpozději do 28 dní ode dne uzavření smlouvy.
Produkty mohou být uskladněny v jednotlivých šaržích, z nichž každá představuje množství uskladněné v určitý den v příslušném skladě a podle příslušné smlouvy.
2. Během uskladňování mohou smluvní strany produkty částečně nebo úplně dělit za předpokladu, že k tomuto účelu použijí pouze množství stanovené ve smlouvě a že všechny části takto vzniklé uskladní.
Smluvní strana musí svůj záměr využít této možnosti oznámit nejpozději v den uskladnění; intervenční agentura však může požadovat, aby jí tato informace byla poskytnuta nejméně dva pracovní dny před uskladněním každé jednotlivé šarže.
Velké šlachy, chrupavky, kusy tuku a ostatní odřezky vzniklé bouráním jatečně upravených těl nesmějí být skladovány.
3. Uskladnění každé jednotlivé šarže z celkového smluvního množství začíná dnem, kdy příslušná šarže přechází pod kontrolu intervenční agentury.
Tímto dnem je den, kdy je stanovena čistá hmotnost čerstvého nebo chlazeného produktu
- v místě skladování, pokud se v něm maso zmrazí,
- na místě zmrazení masa, pokud je zmrazení provedeno ve vhodném zařízení mimo místo skladování.
V případě, kdy se uskladňují vykostěné produkty, však může být vážení prováděno v místě, kde dochází k vykostění.
Stanovení hmotnosti produktů určených k uskladnění se neprovádí před uzavřením smlouvy.
4. Uskladnění končí dnem, kdy je do skladu uložena poslední šarže smluvního množství.
Tímto dnem je den, kdy došlo k uskladnění všech produktů podle smlouvy na definitivní místo skladování, ať již v čerstvém nebo zmrazeném stavu.
Článek 5
1. Částka jistoty uvedená v čl.
3 odst. 2 nesmí přesáhnout 30 % částky požadované podpory.
2. Základními požadavky ve smyslu čl. 20 odst. 2 nařízení (EHS) č. 2220/85 jsou:
- neodstoupit od návrhu na uzavření smlouvy nebo od nabídky v rámci nabídkového řízení a
- skladovat nejméně 90 % smluvního množství po smluvní dobu skladování, na vlastní nebezpečí smluvní strany a za podmínek uvedených v čl. 3 odst.
3. Čl. 27 odst. 1 nařízení (EHS) č. 2220/85 se nepoužije.
4. Jistota se neprodleně uvolňuje, pokud návrh na uzavření smlouvy nebo nabídka v rámci nabídkového řízení nejsou akceptovány.
5. Pokud dojde k překročení lhůty k uskladnění ve smyslu čl. 4 odst. 1 o deset dní, smlouva je zrušena a jistota propadá podle článku 23 nařízení (EHS) č. 2220/85.
Článek 6
1. Částka podpory se stanoví na jednotku hmotnosti a vztahuje se na hmotnost stanovenou podle čl. 4 odst. 3.
2. S výhradou odstavce 3 mají smluvní strany nárok na podporu, pokud jsou splněny základní požadavky uvedené v čl. 5 odst. 2.
3. Podpora se vyplácí maximálně do výše smluvního množství.
Pokud je skutečně skladované množství během smluvní doby skladování menší než smluvní množství a pokud představuje:
a) 90 % nebo více z tohoto množství, podpora se úměrně sníží;
b) méně než 90 %, avšak alespoň 80 % tohoto množství, podpora na skutečně skladované množství se sníží o polovinu;
c) méně než 80 % smluvního množství, podpora se nevyplácí.
4. Po třech měsících smluvního skladování může být na žádost smluvní strany vyplacena jednorázová záloha za předpokladu, že tato strana složí jistotu ve výši zálohy plus 20 %.
Zálohová platba nesmí překročit částku podpory odpovídající době skladování v délce tří měsíců.
Článek 7
1. S výjimkou případů vyšší moci musí být žádost o vyplacení podpory, včetně příslušných podkladů, předložena příslušnému orgánu do šesti měsíců po skončení maximální smluvní doby skladování.
Pokud smluvní strana nemohla příslušné podklady předložit ve stanovené lhůtě, ačkoliv učinila vše pro jejich včasné zajištění, lze pro předložení podkladů poskytnout další lhůty v celkovém trvání šesti měsíců.
2. S výhradou případů vyšší moci podle článku 10 a případů, kdy bylo zahájeno šetření prověřující oprávněnost nároku na podporu, příslušný orgán vyplácí podporu co nejdříve, nejpozději do tří měsíců ode dne, kdy smluvní strana předloží žádost o platbu spolu s příslušnými podklady.
Článek 8
Přepočítací koeficient, který je nutno použít na částky podpory a jistoty, je zemědělský přepočítací koeficient platný v den uzavření smlouvy, pokud se částka podpory stanoví paušálně předem, nebo zemědělský přepočítací koeficient platný poslední den lhůty k předložení nabídek, pokud se podpora poskytuje na základě nabídkového řízení.
Článek 9
1. Lhůty, data a termíny uvedené v tomto nařízení se stanoví podle nařízení (EHS, Euratom) č. 1182/71. Čl. 3 odst. 4 uvedeného nařízení se však nevztahuje na stanovení doby skladování uvedené v čl. 3 odst. 3 písm. d) tohoto nařízení nebo pozměněné podle čl. 3 odst. 3 písm. g).
2. První den smluvní doby skladování je den následující po dni, kdy bylo dokončeno uskladnění.
3. Vyskladnění lze zahájit dnem následujícím po posledním dni smluvní doby skladování.
4. Smluvní strana včas oznámí intervenční agentuře svůj záměr zahájit vyskladnění; intervenční agentura může požadovat, aby jí tato informace byla poskytnuta nejméně dva pracovní dny předem.
Pokud není splněna oznamovací povinnost ve vztahu k intervenční agentuře, avšak pokud jsou do 30 dnů od vyskladnění předloženy ke spokojenosti příslušného orgánu dostatečné důkazy o dni vyskladnění a příslušných množstvích:
- podpora se poskytne, aniž je dotčen čl. 6 odst.
3 a
- 15 % jistoty na dotyčné množství se prohlásí za propadlé.
U všech ostatních případů nesplnění této podmínky:
- není vyplacena žádná podpora na základě dotyčné smlouvy a
- celá jistota týkající se dotyčné smlouvy se prohlásí za propadlou.
5. S výhradou případů vyšší moci podle článku 10, pokud smluvní strana nerespektuje konec smluvní doby skladování, pak každý kalendářní den, o který je doba skladování překročena, znamená snížení částky podpory pro danou smlouvu o 10 %.
Článek 10
Pokud je plnění smluvních závazků smluvní strany nepříznivě ovlivněno vyšší mocí, příslušný orgán členského státu rozhodne o opatřeních, která s ohledem na nastalé okolnosti považuje za nezbytná.
Tento orgán informuje Komisi o každém případu vyšší moci a o příslušných opatřeních přijatých v souvislosti s těmito případy.
HLAVA II
ZVLÁŠTNÍ USTANOVENÍ
Článek 11
Pokud se částka podpory stanoví paušální sazbou předem:
a) musí být návrh na uzavření smlouvy předložen příslušné intervenční agentuře podle čl. 3 odst. 1 a 2;
b) do pěti pracovních dní po obdržení návrhu musí příslušná intervenční agentura oznámit žadateli rozhodnutí o daném návrhu doporučeným dopisem, dálnopisem, faxem nebo dopisem s doručenkou.
Pokud je návrh přijat, považuje se smlouva za uzavřenou dnem odeslání oznámení o rozhodnutí podle písmene b) prvního pododstavce.
Na základě toho určí intervenční agentura přesné datum podle čl. 3 odst.
Článek 12
1. Pokud je podpora poskytnuta na základě nabídkového řízení:
a) musí nařízení o nabídkovém řízení podle článku 7 nařízení (EHS) č.
3013/89 stanovit obecné podmínky, produkty určené ke skladování, lhůtu pro podání nabídek (den a hodinu) a minimální množství, na které mohou být nabídky podávány;
b) nabídky musí být uváděny v ECU a předány příslušné intervenční agentuře podle čl. 3 odst. 1 a 2;
c) nabídky vyhodnocují na neveřejném zasedání příslušné subjekty členských států; osoby přítomné na vyhodnocování jsou vázány mlčenlivostí;
d) nabídky předkládají členské státy Komisi anonymně tak, aby je Komise měla k dispozici nejpozději druhý pracovní den po uplynutí lhůty k podávání nabídek, která je stanovena v oznámení o nabídkovém řízení;
e) pokud nejsou předloženy žádné nabídky, informují o tom členské státy Komisi ve lhůtě stanovené v písmenu d);
f) na základě obdržených nabídek Komise rozhodne postupem podle článku 30 nařízení (EHS) č.
3013/89, že stanoví maximální částku podpory, zejména s přihlédnutím k podmínkám uvedeným v čl. 4 odst.
2 nařízení (EHS) č. 2644/80, nebo že nevybere žádnou nabídku;
g) pokud je stanovena maximální částka podpory, akceptují se nabídky, které tuto částku nepřekračují.
2. Do pěti pracovních dní ode dne, kdy bylo členským státům oznámeno rozhodnutí Komise, informuje příslušná intervenční agentura všechny účastníky o přijatém rozhodnutí doporučeným dopisem, dálnopisem, faxem nebo dopisem s doručenkou.
Pokud je nabídka přijata, považuje se smlouva za uzavřenou dnem odeslání oznámení intervenční agentury účastníkům ve smyslu prvního pododstavce.
Intervenční agentura na základě toho určí přesné datum podle čl. 3 odst.
HLAVA III
KONTROLA A SANKCE
Článek 13
1. Členské státy musí dbát na to, aby byly plněny podmínky zakládající nárok na podporu.
Za tím účelem jmenují vnitrostátní orgán odpovědný za kontrolu skladování.
2. Smluvní strana dává orgánu odpovědnému za kontrolu skladování k dispozici veškerou dokumentaci ke každé smlouvě, která umožňuje ověřit zejména tyto informace o produktech umístěných v soukromém skladu:
a) vlastnictví v době uskladnění;
b) den uskladnění;
c) hmotnost a počet lepenkových krabic nebo jinak balených kusů;
d) přítomnost produktů ve skladu;
e) vypočítané datum posledního dne minimální smluvní doby skladování a v případě použití čl. 9 odst. 5 skutečný den vyskladnění.
3. Smluvní strana, případně provozovatel skladu, vede skladovou účetní evidenci, která musí být k dispozici ve skladu a která musí pod každým číslem smlouvy obsahovat tyto údaje:
a) identifikaci produktů uložených v soukromém skladu;
b) datum uskladnění, vypočítané datum posledního dne minimální smluvní doby skladování a skutečný den vyskladnění;
c) počet jatečně upravených těl nebo jatečných půlek, lepenkových krabic nebo jiných jednotlivě skladovaných kusů, popis produktů a hmotnost každé palety nebo jiných jednotlivě skladovaných kusů, evidovaných v případě potřeby podle jednotlivých šarží;
d) umístění produktů ve skladu.
4. Skladované produkty musí být snadno rozlišitelné a musí být rozděleny podle jednotlivých smluv.
Na každé paletě, popřípadě každém samostatně skladovaném kusu, musí být uvedeno číslo smlouvy, popis produktu a jeho hmotnost.
Na každé jednotlivé šarži uskladněné v určitý den musí být tento den uveden.
Po uskladnění produktů ověřuje kontrolní orgán údaje uvedené v prvním pododstavci a může produkty umístěné ve skladu zapečetit.
5. Úkolem orgánu odpovědného za kontrolu je:
a) provádět u každé smlouvy kontrolu plnění všech podmínek uvedených v čl. 3 odst. 4;
b) provádět povinnou kontrolu s cílem zjistit, zda se v posledním týdnu smluvní doby skladování produkty nacházejí ve skladu;
c) - buď zapečetit všechny produkty skladované na základě smlouvy podle odst. 4 druhého pododstavce, nebo
- provést neohlášenou kontrolu na základě odebraných vzorků s cílem zjistit, zda se produkty ve skladě nacházejí.
Odebraný vzorek musí být reprezentativní a musí odpovídat minimálně 10 % z celkového množství uskladněného v každém členském státě na základě opatření na podporu soukromého skladování.
Tyto kontroly zahrnují, kromě účetní prověrky podle odstavce 3, rovněž fyzickou kontrolu hmotnosti a druhu produktů a jejich označení.
Uvedená fyzická kontrola se musí týkat nejméně 5 % množství, které je předmětem neohlášené kontroly.
Náklady na zapečetění nebo manipulaci při kontrole nese smluvní strana.
6. Ke kontrolám podle odstavce 5 musí být vypracována zpráva s uvedením:
- data kontroly,
- doby jejího trvání a
- provedených úkonů.
Kontrolní zpráva musí být podepsána příslušnou odpovědnou osobou a spolupodepsána smluvní stranou, případně provozovatelem skladu, a musí být součástí platební dokumentace.
7. V případě vážných nedostatků zjištěných u nejméně 5 % množství kontrolovaných produktů, které jsou předmětem jedné smlouvy, je nutno ověřování rozšířit na větší vzorek, který stanoví kontrolní orgán.
Členské státy oznámí tyto případy Komisi do čtyř týdnů.
Článek 14
V případě, že kontrolní orgán zjistí a ověří, že v prohlášení podle čl. 3 odst. 3 písm. a) jsou úmyslně nebo z hrubé nedbalosti uvedeny nepravdivé údaje, dotyčná smluvní strana je vyloučena z režimu podpory soukromého skladování na dobu šesti měsíců od měsíce, v němž byly nedostatky zjištěny.
HLAVA IV
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 15
1. Členské státy informují Komisi o všech předpisech přijatých k provádění tohoto nařízení.
2. Členské státy oznámí Komisi dálnopisem nebo faxem:
a) před čtvrtkem každého týdne a v členění podle doby skladování produkty a množství, na něž byly podány návrhy na uzavření smlouvy, jakož i produkty a množství, na něž byly uzavřeny smlouvy v průběhu předchozího týdne, spolu s celkovým přehledem produktů a množství, na něž byly smlouvy uzavřeny;
b) každý měsíc produkty a celková uskladněná množství;
c) každý měsíc skutečně skladované produkty a skutečně skladovaná celková množství, jakož i produkty a celková množství, u nichž skončila smluvní doba skladování;
d) každý měsíc, pokud došlo ke zkrácení nebo prodloužení doby skladování podle čl. 3 odst. 3 písm. g) nebo k jejímu zkrácení podle čl. 9 odst. 5, produkty a množství, u nichž byla doba skladování změněna, jakož i původně a nově stanovené měsíce vyskladnění.
3. Provádění opatření stanovených v tomto nařízení se pravidelně přezkoumává postupem podle článku 30 nařízení (EHS) č.
3031/89.
Článek 16
1. Zrušuje se nařízení (EHS) č.
2659/80.
2. Odkazy na nařízení zrušené odstavcem 1 se považují za odkazy na toto nařízení.
Odkazy na články nařízení (EHS) č. 2659/80 je nutno číst v souladu se srovnávací tabulkou uvedenou v příloze.
Článek 17
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. prosince 1990.
Použije se na soukromé skladování zahájené k uvedenému dni.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Rady (EHS) č.
3491/90
ze dne 26. listopadu 1990
o dovozech rýže pocházející z Bangladéše
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 113 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že Společenství se v rámci revize v polovině Uruguayského kola zavázalo nabídnout preferenční režim pro dovoz rýže pocházející z nejméně rozvinutých zemí, které o to projeví zájem, vyjma států AKT, a které jsou uvedeny v příloze V nařízení Rady (EHS) č.
4258/88 ze dne 19. prosince 1988 o používání všeobecných sazebních preferencí pro rok 1989 pro některé zemědělské produkty pocházející z rozvojových zemí [1];
vzhledem k tomu, že preferenční dovozní režim, na nějž se nabídka určená nejméně rozvinutým zemím vztahuje, se týká snížení dovozních dávek v rámci množství tradičně dovážených do Společenství za předpokladu, že vyvážející země vybere vývozní dávku, která odpovídá částce tohoto snížení;
vzhledem k tomu, že jednou ze zemí, kterým byla tato nabídka určena a které projevily zájem o rozvoj obchodu v odvětví rýže, je Bangladéš;
vzhledem k tomu, že osvědčení o původu by mohlo zajistit, že se tento preferenční režimu omezí na produkty pocházející z Bangladéše,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. U dovozů pocházejících z Bangladéše a v rámci množství uvedeného v článku 2 se dovozní dávka pro rýži kódů KN 100610 (vyjma kódu 10061010), 100620 a 100630 rovná poplatku použitelnému při dovozu ze třetích zemí, sníženému:
a) u neloupané rýže kódu KN 100610, vyjma kódu 10061010,
- o 50 %
a
- o částku 3,6 ECU;
b) u loupané rýže kódu KN 100620,
- o 50 %
a
- o částku 3,6 ECU;
c) u poloomleté a omleté rýže kódu KN 100630,
- o částku na ochranu průmyslu uvedenou v čl.
14 odst. 3 nařízení (EHS) č.
1418/76 [2], naposledy pozměněného nařízením (EHS) č.
1806/89 [3], přepočtenou u poloomleté rýže podle přepočítacího koeficientu pro omletou rýži a poloomletou rýži uvedeného ve třetí odrážce čl. 19 písm. a) uvedeného nařízení,
- o 50 %
a
- o částku 5,4 ECU.
2. Odstavec 1 se použije pouze:
- pro dovozy, u nichž dovozce prokáže, že vyvážející země vybrala vývozní dávku, která odpovídá snížení podle výše uvedeného odstavce,
- pro produkt, pro který příslušný orgán vyvážející země vydal osvědčení o původu.
Článek 2
1. Snížení dávky uvedené v článku 1 je pro jednotlivý kalendářní rok omezeno na množství odpovídající 4000 t loupané rýže.
Přepočet množství v jiných stupních zpracování rýže, než je loupaná rýže, se provede použitím přepočítacích koeficientů stanovených v článku 1 nařízení č.
467/67/EHS [4], naposledy pozměněného nařízením (EHS) č.
2325/88 [5].
2. Jakmile Komise zjistí, že dovozy, na něž se vztahují ustanovení uvedeného článku, dosáhly v probíhajícím roce objemu uvedeného v odstavci 1, pozastaví používání článku 1.
Článek 3
Prováděcí pravidla k tomuto nařízení se stanoví postupem podle článku 27 nařízení (EHS) č.
1418/76.
Článek 4
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
ze dne 27. listopadu 1990,
o stanovení činitelů, které musí brát v úvahu záruční sekce Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu v ročních účetních závěrkách pro financování intervenčních opatření ve formě veřejného skladování
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č.
729/70 ze dne 21. dubna 1970 o financování společné zemědělské politiky [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 2048/88 [2], a zejména na čl.
3 odst. 2 uvedeného nařízení,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č.
1883/78 [3], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
787/89 [4], stanoví obecná pravidla pro financování intervenčních opatření záruční sekcí Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu (EZOZF);
vzhledem k tomu, že nařízení Rady (EHS) č.
3247/81 ze dne 9. listopadu 1981 o financování některých intervenčních opatření, zejména nákupu, skladování a prodeje zemědělských produktů intervenčními agenturami, ze záruční sekce Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu [5], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
3767/89 [6], stanoví pravidla a podmínky pro roční účetní závěrky, které umožňují, aby byly sestaveny výdaje na intervenční opatření veřejného skladování financované záruční sekcí EZOZF; na základě dosavadních zkušeností je nezbytné zjednodušit stávající postupy a stanovit prováděcí pravidla v souladu se zjednodušeným postupem; že nařízení Rady (EHS) č.
3247/81 by mělo být zrušeno;
vzhledem k tomu, že podle zemědělských nařízení intervenční agentury nakupují produkty nabízené k intervenci; že jsou zapotřebí podrobnější pravidla ohledně odpovědnosti za uchovávání skladovaných produktů; že by v pravidelných intervalech měly být pořizovány soupisy skladovaných produktů, aby bylo možno je porovnat se zásobami a finančními účty; že by měla být stanovena pravidla financování množstevních ztrát, zhoršení jakosti produktů, přeprava produktů nabízených k intervenci a zpětné získávání částek od prodejců, kupujících a skladovatelů;
vzhledem k tomu, že čl. 37 odst.
2 nařízení Rady (EHS) č.
822/87 ze dne 16. března 1987 o společné organizaci trhu s vínem [7], naposledy pozměněného nařízením (EHS) č.
1325/90 [8], stanoví, že náklady na odbyt produktů destilace podle článků 35 a 36 uvedeného nařízení mají být hrazeny ze záruční sekce Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu; že jsou nezbytná podrobnější pravidla pro tato opatření odbytu;
vzhledem k tomu, že by měla být pro tyto případy stanovena podrobnější prováděcí pravidla a postupy,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Roční účetní závěrky se vypracují pro každý produkt, na který se vztahují intervenční opatření pro veřejné skladování.
Závěrky obsahují odděleně tyto třídy položek:
a) výdaje na hmotné operace v souvislosti s nákupem produktu intervenčními agenturami;
b) náklady na úroky pro prostředky členských států, které byly poskytnuty k nákupu intervenčních produktů;
c) rozdíly mezi hodnotou množství převedených z předchozího roku a hodnotou uskladněných množství s ohledem na snížení hodnoty uvedené pod písmenem d) na jedné straně a hodnotou vyskladněných množství a množství převedených do následujícího roku na straně druhé a jakékoli jiné výdaje a příjmy;
d) částky vyplývající ze snížení hodnoty podle článku 8 nařízení (EHS) č.
1883/78.
Seznam výdajů podle písmene a) a ostatní výdaje a příjmy podle písmene c) jsou uvedeny v příloze.
Náklady vyplývající z přepravy uvnitř a vně území dotyčného členského státu se schvalují v souladu s postupem uvedeným v článku 26 nařízení (EHS) č.
2727/75 [9], naposledy pozměněného nařízením (EHS) č.
1340/90 [10], nebo v odpovídajícím článku ostatních nařízení o společné organizaci trhů se zemědělskými produkty a zaúčtují se v závěrkách v souladu s písmenem a).
2. Pokud není podle postupu stanoveného v článku 8 přijato zvláštní ustanovení, provede se zaúčtování jednotlivých výdajových a příjmových položek v době hmotné operace prováděné v rámci intervenčního opatření.
3. Jestliže účet vykazuje kreditní zůstatek, odečte se tento od výdajů běžného finančního roku.
Článek 2
1. Členské státy přijmou veškerá opatření nezbytná k zajištění řádného uchovávání produktů, které jsou předmětem intervence Společenství.
2. Členské státy oznámí Komisi na její žádost dodatečná správní opatření přijatá pro provádění a správu intervenčních opatření.
Článek 3
Intervenční agentury pořizují v každém finančním roce u každého produktu, který je předmětem intervence Společenství, soupis.
Porovnají výsledky tohoto soupisu s účetními údaji: jakékoliv nesrovnalosti v jakosti nebo množství zjištěné během kontroly se zaznamenají do účtů v souladu s článkem 5.
Článek 4
1. Pro ztráty způsobené uchováváním skladovaných množství lze stanovit mezní přípustnou odchylku.
Množstevní ztráty způsobené uchováváním se rovnají rozdílu mezi teoretickými zásobami uvedenými v účetních soupisech a fyzickými zásobami zbylými k poslednímu dni roku, jak byly zjištěny na základě soupisu podle článku 3, nebo zásobám uvedeným ve finančních záznamech jako zbývající, jestliže fyzické zásoby na skladě byly v průběhu roku vyčerpány.
2. Pro ztráty způsobené zpracováním produktů převzatých do intervence lze stanovit mezní přípustné odchylky.
3. Ztráty způsobené krádežemi nebo jinými zjistitelnými ztrátami se nezahrnují do výpočtu mezních přípustných odchylek podle odstavců 1 a 2.
4. Mezní přípustné odchylky podle odstavců 1 a 2 se stanoví v souladu s postupem stanoveným v článku 8, případně po posouzení dotyčným řídícím výborem.
Článek 5
1. Veškerá chybějící množství a množství zhoršené jakosti v důsledku nevhodných skladovacích podmínek, přepravy, zpracování nebo z důvodů příliš dlouhého skladování, se zaznamenávají do účetních záznamů jako ztráta z intervenčních zásob, ke dni, ke kterému bylo chybějící množství nebo zhoršení jakosti zjištěno.
2. Hodnota množství uvedených v odstavci 1 se stanoví v souladu s postupem v článku 8.
3. Pokud pravidla Společenství nestanoví jinak, jakékoliv příjmy z prodeje produktů zhoršené jakosti ani jakékoliv jiné příjmy v této souvislosti se do účtů nezaznamenávají.
4. Pokud zvláštní pravidla Společenství nestanoví jinak, považuje se za produkt zhoršené jakosti produkt, který již nesplňuje požadavky na jakost platné v okamžiku nákupu.
5. Členský stát uvědomí Komisi o množstevních ztrátách nebo zhoršení jakosti produktu způsobené přírodními pohromami.
Komise následně v souladu s postupem podle článku 8 přijme příslušné rozhodnutí.
Článek 6
Částky vybrané nebo zpětně získané od kupujících, prodejců nebo skladovatelů, odpovídající:
- skutečným nákladům způsobeným nedodržením pravidel nákupu nebo prodeje produktů,
- propadlým jistotám podle nařízení (EHS) č.
352/78 [11],
- částkám uloženým hospodářským subjektům z důvodů nedodržení jejich závazků stanovených pravidly Společenství
se připisují ve prospěch EZOZF v souladu s čl. 1 odst. 1 písm. c).
Článek 7
Financování nákladů na odbyt alkoholu podle čl. 37 odst.
2 nařízení (EHS) č. 822/87 se řídí pravidly stanovenými v článcích 2 až 6 tohoto nařízení.
Článek 8
Prováděcí pravidla k tomuto nařízení budou přijata v souladu s postupem stanoveným v článku 13 nařízení (EHS) č.
729/70.
Článek 9
Nařízení (EHS) č.
3247/81 se zrušuje.
Článek 10
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. října 1990.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Rady (EHS) č.
3499/90
ze dne 27. listopadu 1990,
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 42 a 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že čl.
5 odst.
1 nařízení (EHS) č.
136/66/EHS [4] naposledy pozměněného nařízením (EHS) č.
2902/89 [5] zavádí režim maximálních zaručených množství pro podporu produkce; že se v tomto režimu jednotková částka podpory snižuje, pokud je maximální množství stanovené pro daný hospodářský rok překročeno; že v zájmu zajištění lepší rovnováhy trhu a omezení výdajů spojených s odbytem olivového oleje je třeba tento režim rozšířit, aby zahrnoval i intervenční cenu; že je však třeba intervenční cenu snižovat až od následujícího hospodářského roku; že je třeba stanovit rozmezí tohoto cenového snížení;
vzhledem k tomu, že by mělo být změněno množství olivového oleje, kterého producenti nesmí dosáhnout, pokud mají využívat zvláštních výhod plynoucích z nízké úrovně produkce; že by těmto producentům měla být udělena paušální sazba doplňkové podpory produkce, aby byl zmírněn účinek poklesu tržní ceny v případě překročení maximálního zaručeného množství;
vzhledem k tomu, že v zájmu řádné správy a zjednodušení režimu poskytování podpory produkce je třeba rozlišovat dvě kategorie producentů oliv podle toho, zda dosahují nebo nedosahují daného množství olivového oleje; že je třeba paušálně stanovit jednotkovou výši podpory pro producenty, kteří nedosahují tohoto množství,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení č.
136/66/EHS se mění takto:
1.
V článku 4 se doplňuje nový odstavec, který zní:
"4a. Pokud pro hospodářský rok:
- odhadovaná produkce olivového oleje přesáhne maximální zaručené množství stanovené pro tento rok, případně zvýšené v souladu s čl. 5 odst. 1 pátým pododstavcem písm. a), sníží se intervenční cena pro následující rok pomocí koeficientu, na který odkazuje čl. 5 odst. 1 pátý pododstavec písm. b). Toto snížení však nemůže překročit 3 %,
- skutečná produkce olivového oleje je menší nebo větší než odhadovaná produkce, intervenční cena pro druhý hospodářský rok následující po hospodářském roce, na který se tato produkce vztahuje, se náležitě zvýší nebo sníží, aniž je dotčeno omezení 3 % na hospodářský rok.
Komise sníží nebo zvýší intervenční cenu podle prvního pododstavce každoročně před začátkem daného hospodářského roku."
2.
V článku 5:
a) se v odst. 1 druhém a šestém pododstavci hodnota "400" nahrazuje hodnotou "500";
b) se odstavec 2 nahrazuje tímto:
"2. Podpora se poskytuje:
- pěstitelům oliv, jejichž průměrná produkce olivového oleje za daný hospodářský rok je nejméně 500 kilogramů, na základě skutečně vyprodukovaného množství olivového oleje,
- ostatním pěstitelům oliv na základě počtu a produkčního potenciálu pěstovaných olivovníků a jejich výnosů stanovených paušálně, pokud byly vypěstované olivy vylisovány."
3.
Vkládá se nový článek, který zní:
"Článek 5a
1. Počínaje hospodářským rokem 1991/92 se po dobu používání čl. 4 odst. 4 písm. a) uděluje doplňková podpora produkce pěstitelům oliv, jejichž průměrná produkce olivového oleje za daný hospodářský rok je nižší než 500 kilogramů. Podpora činí 3 ECU/100 kilogramů.
2. V případě potřeby se postupem podle článku 38 stanoví podrobná prováděcí pravidla k tomuto článku."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
ze dne 27. listopadu 1990,
kterým se mění nařízení (EHS) č.
2261/84, kterým se stanoví obecná pravidla pro poskytování podpory produkce olivového oleje a podpory organizacím producentů olivového oleje
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady č.
136/66/EHS z 22. září 1966 o zřízení společné organizace trhu s oleji a tuky [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 3499/90 [2], a zejména na čl.
5 odst. 4 tohoto nařízení,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že podle článku 5 nařízení č.
136/66/EHS se zavádí podpora produkce olivového oleje poskytovaná pěstitelům oliv s průměrnou produkcí nejméně 500 kg za hospodářský rok na základě množství skutečně vyprodukovaného olivového oleje, zatímco ostatním pěstitelům oliv je poskytována podpora podle počtu a produkčního potenciálu olivovníků a jejich paušálně stanovených výnosů, pokud byly sklizené olivy skutečně zpracovány;
vzhledem k tomu, že pro zlepšení dohledu nad celkovou činností lisoven a množství, na něž může být poskytována podpora, je třeba ve všech případech podmínit poskytnutí podpory vylisováním oliv v uznané lisovně a předložením náležitého potvrzení ze strany žadatele;
vzhledem k tomu, že pro stabilizování úrovně pomoci prostřednictvím paušální podpory a za účelem zabránění výkyvů ve výnosech mezi jednotlivými hospodářskými roky by se měla podpora vyplácet na základě průměrných výnosů za poslední čtyři hospodářské roky;
vzhledem k tomu, že u pěstitelů oliv s produkcí nejméně 500 kg za hospodářský rok se zdá přiměřenější vyplácet zálohu podle množství vyprodukovaného jednotlivými pěstiteli; že by se měla přijmout opatření pro zavedení systému rychlejších zálohových plateb organizovaným producentům, přičemž by ověření jejich podkladů prováděly organizace producentů;
vzhledem k tomu, že za účelem lepšího řízení režimu podpory by se měly přesněji definovat ověření, která jsou povinností organizací producentů, a kontroly prováděné členskými státy v rámci vyplácení podpor;
vzhledem k tomu, že s ohledem na zvláštní situaci Portugalska je vhodné zmocnit tento členský stát, aby přijal na omezenou dobu zvláštní opatření pro uznané lisovny a pro případy prodeje oliv ze strany producentů;
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č.
2261/84 [3], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
1226/89 [4], by tudíž mělo být změněno,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (EHS) č.
2261/84 se mění takto:
1.
V článku 2:
a) se odstavec 4 nahrazuje tímto:
"4. V případě pěstitelů oliv, jejichž průměrná produkce je nejméně 500 kilogramů olivového oleje za hospodářský rok, se uděluje podpora podle čl. 5 odst. 2 první odrážky nařízení č. 136/66/EHS na množství oleje skutečně vyprodukované v uznané lisovně.
V případě jiných pěstitelů oliv se podpora poskytuje podle čl. 5 odst.
2 druhé odrážky nařízení č. 136/66/EHS a odpovídá podpoře stanovené tak, že se použijí výnosy oliv a výnosy oleje za předchozí čtyři hospodářské roky, stanovené paušálně podle článku 18 tohoto nařízení na základě počtu produktivních olivovníků, pokud jsou olivy zpracovány na olivový olej v uznané lisovně.";
b) v odst. 5 prvním pododstavci se číslo "400" nahrazuje číslem "500".
2.
V článku 3 se:
a) odstavec 3 nahrazuje tímto:
"3. Pěstitelé oliv, kteří jsou členy organizací producentů, podají u své členské organizace do data, které bude určeno, samostatnou žádost o podporu obsahující potvrzení o vylisování oliv v uznané lisovně.";
b) odstavec 6 nahrazuje tímto:
"6. Pěstitelé oliv, kteří nejsou členy organizací producentů, podají u příslušných orgánů daného členského státu k datu, které bude určeno, žádost o podporu obsahující potvrzení o vylisování oliv v uznané lisovně."
3.
Článek 6 se nahrazuje tímto:
"Článek 6
1. Uznané organizace producentů, které nejsou členy sdružení podle čl. 20c odst. 2 nařízení č. 136/66/EHS:
- podávají prohlášení o sklizni za všechny své členy podle čl. 3 odst. 1,
- jednou za měsíc předkládají žádosti svých členů o podporu ve standardizovaném formátu vhodném pro počítačové zpracování podle článku 16.
Podpora je žádána na množství vyprodukované členy, kteří dokončili produkci oleje, pokud byly kontroly uvedené v článku 8 odst. 1 provedeny a povinnosti s tím související splněny.
Všechny žádosti vztahující se k produkci jednoho hospodářského roku musí být podány ve lhůtě, která bude stanovena; jinak právo na podporu propadá,
- dostávají od dotyčného členského státu zálohy na podporu produkce a zbývající částky podpor, které neprodleně rozdělí mezi pěstitele oliv, kteří jsou jejich členy.
2. Pokud je organizace producentů členem sdružení organizací, musí prohlášení o sklizni a žádosti o podporu pěstitelů oliv, kteří jsou členy organizace, podávat sdružení."
4.
Článek 7 se zrušuje.
5.
Článek 8 se nahrazuje tímto:
"Článek 8
1. Před podáním žádosti o podporu prověří každá organizace producentů: množství olivového oleje, na které je žádána podpora jejími členy. Pro účely tohoto přezkoušení organizace zkontroluje zejména:
- zda se údaje z podkladů jednotlivých členů shodují s povinnostmi uvedenými v článku 3, zejména s existencí dokladů o vylisování oliv v uznané lisovně,
- zda se údaje o množství vylisovaných oliv a o množství získaného oleje hlášené jednotlivými pěstiteli oliv, jejichž průměrná produkce je nejméně 500 kg olivového oleje za hospodářský rok, shodují s údaji o množství oliv a oleje vykázané v dokladech o lisování,
2. Není-li prokázána shoda údajů podle odst. 1 druhé odrážky, zašlou organizace producentů podklady o svých členech příslušným orgánům daných členských států."
6.
V článku 10 se první odrážka nahrazuje tímto:
"— koordinují činnosti organizací, které jsou jejich členy, a starají se o to, aby tyto činnosti byly v souladu s ustanoveními tohoto nařízení, zejména přímo prověřují v rámci procentního podílu, který bude stanoven, způsob provádění prověřování uvedených v článku 8 odstavci 1,".
7.
Článek 12 se nahrazuje tímto:
"Článek 12
1. Každý pěstitel oliv s průměrnou produkcí nejméně 500 kg olivového oleje za hospodářský rok může obdržet zálohu na požadovanou podporu.
2. Záloha pro pěstitele oliv, kteří jsou členy organizace producentů:
- se rovná částce získané vynásobením jednotkové částky podpory produkce stanovené podle čl. 17a odst.
2 devadesáti procenty z množství oleje uvedeného v žádosti o podporu,
- nemůže být poskytnuta, pokud nebudou provedena prověření stanovená v čl. 8 odst. 1 a kontrola stanovená v čl. 14 odst. 3a druhé odrážce, aniž by tím bylo dotčena provedené případných dalších kontrol.
3. Záloha pro pěstitele oliv, kteří nejsou členy organizace producentů, a pro organizované pěstitele oliv, kteří nepoužijí odstavec 2:
a) se rovná částce získané vynásobením jednotkové částky podpory produkce, stanovené podle čl. 17a odst. 2, množstvím uvedeným v žádosti o podporu;
b) nesmí být poskytnuta:
- pokud nebyly stanoveny výnosy oliv a oleje pro běžný hospodářský rok podle článku 18,
- pokud nebyla provedena ověření stanovená v čl.
8 odst. l a kontroly na místě uvedené v čl.
14 odst. 3a."
8.
V článku 14:
a) se odstavec 2 nahrazuje tímto:
"2. Producentský členský stát prověřuje činnost každé organizace producentů a jejich sdružení, zejména zda jimi prováděná kontrolní opatření jsou prováděna podle čl. 8 odst. 1 a článku 10 první odrážky.";
b) se vkládá nový odstavec, který zní:
"3a. Za účelem plateb podpory pěstitelům oliv s průměrnou produkcí nejméně 500 kg olivového oleje za hospodářský rok členské státy kontrolují:
- správnost prohlášení o sklizni podle kritérií, která budou stanovena,
- shodu mezi množstvím oleje uvedeným v žádosti o podporu a množstvím uvedeným ve skladových výkazech uznaných lisoven,
- shodu mezi údaji o produkci oliv, vylisované podle pěstitele v uznané lisovně, a údaji uvedenými v jeho prohlášení o sklizni, podle kritérií, která budou stanovena.";
c) odstavec 4 nahrazuje tímto:
"4. V případě olivového oleje uvedeného v bodě 1 přílohy nařízení č.
136/66/EHS a produkovaného pěstiteli oliv, jejichž průměrná produkce je nejméně 500 kg za hospodářský rok, kontroly ověří:
- správnost prohlášení o sklizni na základě kritérií, která budou stanovena,
- existenci dokladů o vylisování oliv v uznané lisovně."
9.
V článku 15 se odstavec 3 nahrazuje tímto:
"3. Pokud kontroly uvedené v článcích 13 a 14 nepotvrdí údaje ve skladových výkazech uznané lisovny, bez dotčení jakýchkoli sankcí, které mohou být lisovně uloženy, dotyčný členský stát stanoví množství oleje, pro které bude podpora poskytnuta, pro každého pěstitele, jehož průměrná produkce je nejméně 500 kg olivového oleje za hospodářský rok a který vylisoval svou sklizeň oliv v dané lisovně."
10.
Článek 17a se nahrazuje tímto: "Článek 17a
1.
Do 1. prosince běžného hospodářského roku Komise stanoví průměrné výnosy oliv a oleje za čtyři poslední hospodářské roky.
2.
Postupem podle článku 38 nařízení č.
136/66/EHS se do 1. dubna stanoví pro běžný hospodářský rok toto:
- odhadovaná produkce,
- jednotková částka podpory produkce, kterou je možno vyplatit formou zálohy.
Tato částka musí být taková, aby za produkčních podmínek každého hospodářského roku bylo vyloučeno jakékoliv nebezpečí, že pěstitelům oliv bude vyplacena neoprávněně.
3. Nejpozději šest měsíců po konci hospodářského roku je třeba určit postupem podle odstavce 2 níže uvedené skutečnosti týkající se daného hospodářského roku:
- skutečně dosažená produkce, na niž byl uznán nárok na podporu,
- jednotková částka podpory produkce podle čl. 5 odst.
1 pátého pododstavce písm. b) nařízení (EHS) č. 136/66/EHS, která se vyplácí producentům, jejichž produkce činí nejméně 500 kilogramů za hospodářský rok,
- množství, které se převádí do příštího hospodářského roku, jestliže je produkce podle první odrážky nižší než stanovené maximální množství.
4. Členské státy sdělí Komisi nejpozději do 31. března údaje týkající se odhadů produkce olivového oleje pro běžný hospodářský rok.
Komise může použít jiné zdroje informací a v případě potřeby může nechat provést studie nebo šetření týkající se produkce olivového oleje."
11.
V článku 21 se datum "1. ledna 1990" nahrazuje datem "1. ledna 1995".
Článek 2
1. Pro zajištění plynulého přechodu mezi současným režimem a režimem stanoveným podle tohoto nařízení může Komise pro hospodářský rok 1990/91 rozhodnout postupem podle článku 38 nařízení č.
136/66/EHS o veškerých potřebných opatřeních.
2. Odchylně od tohoto nařízení a pro hospodářské roky 1990/91 a 1991/92:
- Portugalsko může udělit předběžné uznání lisovnám na svém území, pokud jejich skladové výkazy obsahují u každé osoby, která nechala lisovat olivy v těchto lisovnách, alespoň údaje o množství vylisovaných oliv a získaného oleje,
- pěstitelům oliv
Nařízení Rady (EHS) č. 3572/90 ze dne 4. prosince 1990, kterým se v důsledku sjednocení Německa mění některé směrnice, rozhodnutí a nařízení v oblasti silniční, železniční a vnitrozemské vodní dopravy
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 75 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že Společenství přijalo souhrn pravidel týkajících se silniční, železniční a vnitrozemské vodní dopravy;
vzhledem k tomu, že ode dne sjednocení Německa jsou na území bývalé Německé demokratické republiky plně použitelné právní předpisy Společenství;
vzhledem k tomu, že s přihlédnutím ke zvláštní situaci na uvedeném území je třeba změnit některé právní předpisy v oblasti silniční, železniční a vnitrozemské vodní dopravy;
vzhledem k tomu, že pro dosažení souladu právní úpravy platné na území bývalé Německé demokratické republiky s právními předpisy Společenství je třeba stanovit zvláštní lhůtu;
vzhledem k tomu, že odchylky stanovené v této souvislosti by měly být pouze dočasné a měly by narušovat fungování společného trhu v co nejnižší míře;
vzhledem k tomu, že informace o situaci v silniční, železniční a vnitrozemské vodní dopravě a o právní úpravě, kterou se tato doprava řídí na území bývalé Německé demokratické republiky, jsou nedostatečné k tomu, aby byl s konečnou platností stanoven druh úprav nebo rozsah odchylek; že ke zohlednění vývoje této situace je třeba zavést zjednodušený postup v souladu s čl. 145 třetí odrážkou Smlouvy;
vzhledem k tomu, že ustanovení směrnic 74/561/EHS [4] a 74/562/EHS [5], obou naposledy pozměněných směrnicí 89/438/EHS [6], je třeba uplatňovat tak, aby byla respektována stávající práva dopravců, kteří již na území bývalé Německé demokratické republiky vykonávají svou činnost, a aby byla nově vzniklým dopravcům dána doba na dosažení souladu s některými předpisy o finanční a odborné způsobilosti;
vzhledem k tomu, že ode dne sjednocení Německa mají silniční vozidla registrovaná na území bývalé Německé demokratické republiky stejné právní postavení jako silniční vozidla registrovaná v ostatních členských státech; že nařízení (EHS) č.
3821/85 [7] se týká záznamového zařízení zabudovaného v silničních vozidlech; že se do nových vozidel toto zařízení montuje při výrobě, a není proto žádným problémem, zatímco aby mohla být tímto zařízením vybavena vozidla registrovaná na území bývalé Německé demokratické republiky před sjednocením, musí být s přihlédnutím na dodatečné náklady a technologickou kapacitu schválených dílen stanoveno přiměřené přechodné období;
vzhledem k tomu, že je žádoucí doplnit název "Deutsche Reichsbahn (DR)" do právních předpisů Společenství, které výslovně uvádějí jednotlivé názvy železničních podniků; že je třeba stanovit lhůtu pro uplatnění těchto pravidel;
vzhledem k tomu, že právní předpisy Společenství o strukturálních zlepšeních ve vnitrozemské vodní dopravě musí být pozměněny s ohledem na zvláštní situaci dopravců ve vnitrozemské vodní dopravě, kteří jsou usazeni na území bývalé Německé demokratické republiky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V článku 5 směrnice 74/561/EHS se doplňuje nový odstavec, který zní:
"5. Pro území bývalé Německé demokratické republiky se lhůty uvedené v odstavcích 1 a 2 nahrazují těmito:
- v odstavci 1 se datum 1. ledna 1978 nahrazuje datem 3. října 1989,
- v odstavci 2 se datum 31. prosince 1974 nahrazuje datem 2. října 1989, datum 1. ledna 1978 se nahrazuje datem 1. ledna 1992 a datum 1. ledna 1980 se nahrazuje datem 1. července 1992."
Článek 2 V článku 4 směrnice 74/562/EHS se doplňuje nový odstavec, který zní:
"5. Pro území bývalé Německé demokratické republiky se lhůty uvedené v odstavcích 1 a 2 nahrazují těmito:
- v odstavci 1 se datum 1. ledna 1978 nahrazuje datem 3. října 1989,
- v odstavci 2 se datum 31. prosince 1974 nahrazuje datem 2. října 1989, datum 1. ledna 1978 se nahrazuje datem 1. ledna 1992 a datum 1. ledna 1980 se nahrazuje datem 1. července 1992."
Článek 3 V nařízení (EHS) č.
3821/85 se vkládá nový článek, který zní:
"Článek 20a
Toto nařízení se do 1. ledna 1991 nevztahuje na vozidla registrovaná na území bývalé Německé demokratické republiky před tímto dnem.
Toto nařízení se na uvedená vozidla nevztahuje až do 1. ledna 1993, jestliže provozují pouze vnitrostátní dopravu na území Spolkové republiky Německo.
Toto nařízení se však od svého vstupu v platnost vztahuje na vozidla přepravující nebezpečné věci." Článek 4
8 odst. 1 směrnice Rady 80/1263/EHS ze dne 4. prosince 1980 o zavedení řidičského průkazu Společenství [8] se doplňuje nový pododstavec, který zní:
"Tento odstavec se vztahuje rovněž na řidičské průkazy vydané bývalou Německou demokratickou republikou."
Článek 5
Seznam železničních podniků uvedený v:
- čl. 19 odst.
1 nařízení Rady (EHS) č. 1191/69 ze dne 26. června 1969 o postupu členských států ohledně závazků vyplývajících z pojmu veřejné služby v dopravě po železnici, silnici a vnitrozemských vodních cestách [9],
- čl. 3 odst. 1 nařízení Rady (EHS) č. 1192/69 ze dne 26. června 1969 o společných pravidlech normalizace účtů železničních podniků [10],
- příloze II bodu A. 1 "Železnice — hlavní sítě" nařízení Rady (EHS) č.
1108/70 ze dne 4. června 1970 o zavedení účetního systému pro výdaje na infrastrukturu železniční, silniční a vnitrozemské vodní dopravy [11],
- článku 2 nařízení Rady (EHS) č. 2830/77 ze dne 12. prosince 1977 o opatřeních nezbytných k dosažení srovnatelnosti účetních systémů a ročních účetních závěrek železničních podniků [12],
- článku 2 nařízení Rady (EHS) č. 2183/78 ze dne 19. prosince 1978, kterým se stanoví jednotné zásady pro výpočet nákladů železničních podniků [13],
1 odst. 1 rozhodnutí Rady 75/327/EHS ze dne 20. května 1975 o zlepšení situace železničních podniků a harmonizaci předpisů pro finanční vztahy mezi těmito podniky a státy [14],
- čl. 1 odst. 1 rozhodnutí Rady 82/529/EHS ze dne 19. července 1982 o tvorbě cen v mezinárodní železniční přepravě zboží [15],
- čl. 1 odst. 1 rozhodnutí Rady 83/418/EHS ze dne 25. července 1983 o obchodní samostatnosti železničních podniků při řízení svých mezinárodních přeprav cestujících a zavazadel [16],
se nahrazuje tímto seznamem:
- "— ,
- — Danske Statsbaner (DSB),
- — Deutsche Bundesbahn (DB),
- — Deutsche Reichsbahn (DR),
- — Οργανιμός Σιδηροδρόμων Ελλάδος (ΟΣΕ),
- — Red Nacionale de los Ferrocarriles Españoles (RENFE),
- — Société Nationale des Chemins de Fer Français (SNCF),
- — Iarnród Éireann,
- — Ente Ferrovie dello Stato (FS),
- — Société nationale des chemins de fer luxembourgeois (CFL),
- — Naamloze Vennootschap Nederlandse Spoorwegen (NS),
- — Caminhos-de-Ferro Portugueses, EP (CP),
- — British Rail (BR),
- — Northern Ireland Railways (NIR)."
Článek 6
Nařízení Rady (EHS) č. 1101/89 ze dne 27. dubna 1989 o strukturálních zlepšeních ve vnitrozemské vodní dopravě [17] se mění takto:
1. V čl. 6 odst. 4 se doplňuje nový odstavec, který zní:
"Pro německá plavidla registrovaná na území bývalé Německé demokratické republiky v den sjednocení Německa je příspěvek povinný od 1. ledna 1991."
2. V článku 6 se doplňuje nový odstavec, který zní:
"8. Pokud do šesti měsíců od sjednocení Německa navrhne německá vláda organizaci vrakovacího plánu pro plavidla ve svém loďstvu, která byla před sjednocením Německa registrována v bývalé Německé demokratické republice, sdělí svou žádost Komisi.
Komise stanoví pravidla pro vrakovací plán postupem podle odstavce 7 a na základě zásad stanovených v nařízení Komise (EHS) č.
1102/89 [18]."
3. V čl. 8 odst. 3 písm. a) se doplňuje nový odstavec, který zní:
"Podmínky stanovené v odstavcích 1 a 2 se rovněž nevztahují na plavidla, jejichž stavba začala v bývalé Německé demokra tické republice před 1. zářím 1990, pokud nebyla dodána a uvedena do provozu po 31. lednu 1991."
4. V čl. 8 odst. 3 písm. b) se doplňuje nový odstavec, který zní:
"Podmínky stanovené v odstavcích 1 a 2 se vztahují na plavidla, která se stala součástí německého loďstva při sjednocení Německa, ale která nebyla registrována v bývalé Německé demokratické republice k 1. září 1990."
5. V článku 10 se doplňuje nový odstavec, který zní:
"5. Členské státy přijmou opatření nezbytná k zajištění souladu s čl. 6 odst. 4 čtvrtým pododstavcem a čl. 8 odst. 3 písm. a) a b) druhým pododstavcem před 1. lednem 1991 a uvědomí o nich Komisi." Článek 7 1. Nařízení (EHS) č. 2183/78 a (EHS) č. 2830/77 jsou na území bývalé Německé demokratické republiky použitelná od 1. ledna 1992.
2. Nařízení (EHS) č. 1192/69 je na území bývalé Německé demokratické republiky použitelné od 1. ledna 1993. Článek 8
Rozhodnutí 75/327/EHS, 82/529/EHS a 83/418/EHS jsou na území bývalé Německé demokratické republiky použitelná od 1. ledna 1993.
Článek 9 1. Přizpůsobující opatření k nápravě zřejmých nedostatků a k technickému přizpůsobení opatřením této směrnice mohou být přijata postupem podle článku 10.
2. Toto přizpůsobení musí sloužit k jednotnému uplatňování právní úpravy Společenství v oblasti působnosti této směrnice na území bývalé Německé demokratické republiky, přičemž se zohledňuje zvláštní situace na tomto území a zvláštní obtíže vzniklé při používání uvedené právní úpravy.
Toto přizpůsobení musí být v souladu se zásadami uvedené právní úpravy a být úzce propojeno s některou z odchylek stanovených touto směrnicí.
3. Opatření uvedená v odstavci 1 mohou být přijata do 31. prosince 1992.
Jejich použitelnost se rovněž omezuje tímto datem.
Článek 10
Zástupce Komise předloží Výboru návrh opatření, jež mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko ve lhůtě, kterou může stanovit předseda s ohledem na naléhavost věci. Stanovisko se přijímá většinou stanovenou v čl.
148 odst. 2 Smlouvy pro přijímání rozhodnutí, která má Rada přijímat na návrh Komise.
Hlasům zástupců členských států ve výboru je přidělena váha stanovená v uvedeném článku.
Předseda nehlasuje.
Komise přijme zamýšlená opatření, jsou-li v souladu se stanoviskem výboru.
Pokud zamýšlená opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, předloží Komise Radě neprodleně návrh opatření, která mají být přijata.
Rada se usnese kvalifikovanou většinou.
Pokud se Rada neusnese do tří měsíců ode dne, kdy jí byl návrh předán, přijme navrhovaná opatření Komise.
Článek 11
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
ze dne 4. prosince 1990, kterým se v důsledku sjednocení Německa mění nařízení (EHS) č. 4055/86 o uplatňování zásady volného pohybu služeb v námořní dopravě mezi členskými státy a mezi členskými státy a třetími zeměmi
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na čl. 84 odst. 2 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že Společenství přijalo soubor pravidel upravujících námořní dopravu;
vzhledem k tomu, že od sjednocení Německa se právo Společenství plně uplatňuje i na území bývalé Německé demokratické republiky;
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č. 4055/86 [4] je třeba změnit tak, aby se přihlédlo ke zvláštní situaci vyplývající ze sjednocení Německa s ohledem na dvoustranné dohody uzavřené mezi bývalou Německou demokratickou republikou a třetími zeměmi;
vzhledem k tomu, že dohody uzavřené mezi bývalou Německou demokratickou republikou se vztahují pouze na náklad pocházející z tohoto státu; že se proto práva, která mohou být poskytnuta třetím státům na základě systému sdílení nákladu, vztahují jen na náklad, který pochází z území bývalé Německé demokratické republiky;
vzhledem k tomu, že lhůtu, poskytnutou členským státům na přizpůsobení dohod vztahujících se k nákladním plavbám, které se neřídí úmluvou OSN o Kodexu jednání liniových konferencí, je třeba prodloužit v případě dvoustranných dohod uzavřených bývalou Německou demokratickou republikou s třetími státy, aby se umožnilo Spolkové republice Německo vést nezbytná jednání pro přizpůsobení těchto dohod,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V čl. 4 odst. 1 písm. b) nařízení EHS č. 4055/86 se doplňuje nový pododstavec, který zní:
"Dohody uzavřené bývalou Německou demokratickou republikou musí být upraveny co nejdříve, a nejpozději do 1. ledna 1995." Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 3577/90 ze dne 4. prosince 1990 o nezbytných přechodných opatřeních a úpravách v oblasti zemědělství v důsledku sjednocení Německa
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 42 a 43 této smlouvy,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 804/68 ze dne 27. června 1968 o společné organizaci trhu s mlékem a mléčnými výrobky [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 3879/89 [2], a zejména s ohledem na čl. 5c odst. 6, čl. 6 odst. 6 a čl. 7 odst. 4 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2759/75 ze dne 29. října 1975 o společné organizaci trhu s vepřovým masem [3], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1249/89 [4],
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 822/87 ze dne 16. března 1987 o společné organizaci trhu s vínem [5], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1325/90 [6], a zejména s ohledem na čl. 13 odst. 1 a 4, čl. 16 odst. 7 a článek 80 uvedeného nařízení,
s ohledem na návrh Komise [7],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [8],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [9],
vzhledem k tomu, že Společenství přijalo soubor pravidel provádějících společnou zemědělskou politiku;
vzhledem k tomu, že počínaje dnem sjednocení Německa je právo Společenství plně použitelné pro území bývalé Německé demokratické republiky;
vzhledem k tomu, že bývalá Německá demokratická republika dnem 1. července 1990 samostatně žádala o některá ze společných zemědělských pravidel za účelem usnadnění integrace svého zemědělství do společné zemědělské politiky;
vzhledem k tom, že je však nutno provést některé změny v zemědělských právních předpisech Společenství, aby mohlo být přihlédnuto ke zvláštním okolnostem uvedeného území;
vzhledem k tomu, že odchylky uvedené v této souvislosti by měly být zpravidla dočasné a měly by co nejméně narušit provádění společné zemědělské politiky a plnění cílů článku 39 Smlouvy;
vzhledem k tomu, že v několika odvětvích jsou uplatňována opatření pro stabilizaci trhů s přebytkovými produkty; že by měl být specifikován rozsah, v jakém se tato opatření pro bývalé území Německé demokratické republiky použijí;
vzhledem k tomu, že maximální zaručená množství použitelná ve většině příslušných odvětví přestanou platit nejpozději koncem účetního období 1991/92; že čísla, která jsou v současné době k dispozici o skutečné spotřebě na území bývalé Německé demokratické republiky, nejsou kompletní, a maximální zaručená množství by proto měla zůstat nezměněná po zbývající období použitelnosti; že pokud je stanovena produkce Společenství, nemělo by se přihlížet k produkci zmíněného území; že však celková německá produkce musí podléhat v každém odvětví specifickým pravidlům použitelným v případě překročení maximálních zaručených množství stanovených pro zmíněné odvětví;
vzhledem k tomu, že musejí být přizpůsobeny některé intervenční podmínky, aby mohlo být přihlédnuto ke specifickým podmínkám produkce a struktury zemědělských podniků na území bývalé Německé demokratické republiky;
vzhledem k tomu, že použití ujednání na kontrolu produkce mléka nesmí ohrozit restrukturalizaci zemědělských usedlostí na území bývalé Německé demokratické republiky; že by do zmíněných ujednání měla být zavedena určitá flexibilita; že se však tato flexibilita musí použít výhradně pro zemědělské usedlosti na území bývalé Německé demokratické republiky; že musí být podobně učiněny kroky, aby se zajistilo, že se dodatečné kvóty na cukr přidělené Německu týkají výhradně zemědělství na území bývalé Německé demokratické republiky;
vzhledem k tomu, že pokud jsou pro území bývalé Německé demokratické republiky stanoveny národní kvóty pro mléko, je třeba počítat s možností snížení o 3 %, podobného snížení, k němuž došlo ve Společenství v roce 1996 za účelem zohlednění vývoje na trhu s mlékem; že pro toto snížení musí být příslušným producentům poskytnuta vyrovnávací platba podobná té, která byla poskytnuta ostatním producentům ve Společenství nařízením Rady (EHS) č. 1336/86 ze dne 6. května 1986, kterým se stanoví vyrovnávací platba za definitivní ukončení produkce mléka [10], naposledy pozměněným nařízením (EHS) č.
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č. 775/87 [12], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
3882/89 [13], stanovuje dočasné pozastavení používání části referenčních množství uvedených v čl. 5c odst.
1 nařízení (EHS) č. 804/68; že při stanovení této vyrovnávací platby ve Společenství bylo v této souvislosti vzato v úvahu, že pozastavení mělo vstoupit v platnost po třech letech fungování systému, na dobu dvou let; že producenti na území bývalé Německé demokratické republiky musí podléhat odpovídajícímu pozastavení používání referenčních množství; že však toto pozastavení vstoupí v platnost na uvedeném území najednou v prvním roce uplatnění systému, aby se zabránilo dodatečným nákladům spojeným s odbytem mléčných výrobků;
vzhledem k tomu, že k těmto velkým úsporám by mělo být přihlédnuto při stanovení výše vyrovnávací platby za pozastavení používání referenčních množství na území bývalé Německé demokratické republiky;
vzhledem k tomu, že usnadnění strukturálních změn v zemědělství na území bývalé Německé demokratické republiky zahrnujících zakládání rodinných zemědělských podniků a reorganizaci zemědělských družstev vyžaduje, aby bylo možné přechodně upravit některá pravidla pro urychlení strukturálních změn v kontextu reformy společné zemědělské politiky (cíl 5a); že zvláštní nařízení stanovuje nezbytné úpravy pravidel u ostatních strukturálních cílů;
vzhledem k tomu, že opatření pro zlepšení efektivity struktury zemědělství na území bývalé Německé demokratické republiky budou muset být v některých případech přijata postupně, aby se předešlo nenadálým konfliktům týkajícím se sociálních otázek, zaměstnanosti a zemědělské a regionální rovnováhy;
vzhledem k tomu, že restrukturalizace zemědělství na území bývalé Německé demokratické republiky vyžaduje zvláštní opatření vytvořená nejenom za účelem reorganizace družstev, ale rovněž pro usnadnění přístupu zemědělců k vlastnictví výrobních prostředků; že však tato opatření musí být co nejvíce založena na koncepcích a kritériích Společenství, aby byla podporována volná hospodářská soutěž a zabránilo se vytváření monopolů;
vzhledem k tomu, že přijetí zásad společné zemědělské politiky na území bývalé Německé demokratické republiky mělo za následek náhlé a značné snížení příjmů dotyčných pěstitelů; že Spolková republika Německo by měla být dočasně oprávněna zavést režim státních podpor, aby částečně vyvážila tyto ztráty;
vzhledem k tomu, že podle nařízení Rady (EHS) č. 855/84 ze dne 31. března 1984 o výpočtu a odstraňování peněžních vyrovnávacích dávek pro některé zemědělské produkty [14], ve znění nařízení (EHS) č. 1004/84 [15], je Spolková republika Německo vzhledem k úpravám reprezentativního kurzu měny v roce 1984 oprávněna k udělení zvláštní podpory německým pěstitelům za účelem vyrovnání snížených příjmů;
vzhledem k tomu, že by měla být stanovena pravidla použitelná u zásob produktů nacházejících se na území bývalé Německé demokratické republiky ke dni sjednocení Německa; že je vhodné, aby Společenství převzalo veřejné intervenční zásoby v hodnotě snížené postupem podle článku 8 nařízení Rady (EHS) č.
1883/78 ze dne 2. srpna 1978 o obecných pravidlech pro financování intervencí záruční sekcí Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu [16], naposledy pozměněného nařízením (EHS) č.
787/89 [17]; že náklady takového snížení hodnoty ponese Spolková republika Německo; že pokud jde o současné soukromé zásoby, všechny zásoby převyšující obvyklé množství zásob musí být Spolkovou republikou Německo zničeny na její vlastní náklady; že Komise zajistí, že zmíněné úrovně zásob se stanoví na základě objektivních kritérií a s nejvyšší možnou transparentností;
vzhledem k tomu, že informace o situaci v zemědělství na území bývalé Německé demokratické republiky nejsou dostačující pro stanovení rozsahu úprav a odchylek s konečnou platností; že by měla být učiněna opatření pro zjednodušený postup podle čl. 145 třetí odrážky Smlouvy, aby bylo možno přihlédnout k vývoji situace a aby opatření přijatá v tomto nařízení mohla být podle potřeby pozměněna a doplněna;
vzhledem k tomu, že začlenění území bývalé Německé demokratické republiky do Společenství, které vyžaduje přijetí naléhavých přechodných opatření v zemědělství, způsobí nové a vážné problémy některým členským státům, které se ještě nacházejí v pro cesu transformace, a že tento problém je proto třeba také vyřešit;
vzhledem k tomu, že v případě vážných problémů, které by mohly ohrozit dosažení cílů článku 39 Smlouvy, bude možná nezbytné přijmout ochranná opatření; že by měly být specifikovány podmínky pro přijetí takových opatření;
vzhledem k tomu, že toto nařízení se netýká právních předpisů v oblasti rostlinných produktů, krmiv pro živočišnou výrobu, veterinárních a zootechnických záležitostí a směrnic o harmonizaci zemědělských právních předpisů týkajících se rybolovu, které jsou předmětem jiných předpisů;
vzhledem k tomu, že je nezbytné vypracovat přesné statistiky týkající se zemědělství na území bývalé Německé demokratické republiky a zejména produkčního potenciálu, kvality a možných odbytišť,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Toto nařízení stanoví nezbytná přechodná opatření a úpravy pro zajištění harmonické integrace zemědělství na území bývalé Německé demokratické republiky do společné zemědělské politiky.
2. Toto nařízení se použije na:
- zemědělské produkty uvedené v příloze II Smlouvy,
- zboží získané zpracováním zemědělských produktů a uvedené v nařízení (EHS) č. 3033/80 [18], naposledy pozměněném nařízením (EHS) č. 1436/90 [19], a v nařízení (EHS) č. 2783/75 [20], naposledy pozměněném nařízením (EHS) č. 4001/87 [21].
Toto nařízení se netýká:
- fytosanitárních směrnic týkajících se osiva, sadby a krmiv a veterinárních a zootechnických předpisů, které jsou předmětem směrnice 90/654/EHS [22],
- směrnic o harmonizaci zemědělských právních předpisů, které jsou předmětem směrnice 90/650/EHS [23],
- produktů uvedených v nařízení Rady (EHS) č. 3796/81 ze dne 29. prosince 1981 o společné organizaci trhu s produkty rybolovu [24], naposledy pozměněném nařízením (EHS) č. 2886/89 [25].
Článek 2
Přechodná opatření a úpravy uvedené v článku 1 jsou stanoveny v přílohách I až XVI tohoto nařízení.
Článek 3 1. Pro dosažení cíle uvedeného v čl. 1 odst. 1 je možné postupem podle článku 8 přijmout opatření pro doplnění a úpravu cílů tohoto nařízení.
2. Doplňující a pozměňující opatření je nutno vypracovat tak, aby bylo zabezpečeno jednotné a soustavné uplatňování zemědělských pravidel na území bývalé Německé demokratické republiky, s patřičným přihlédnutím ke specifickým okolnostem a zvláštním problémům při zavádění těchto pravidel do praxe.
Opatření musí být v souladu s obecným pojetím a základními zásadami zemědělských předpisů a s tímto nařízením.
3. Opatření uvedená v odstavci 1 mohou být přijata do 31. prosince 1992.
Jejich použitelnost je omezena uvedeným datem.
Odchylně od nařízení Rady (EHS) č. 768/89 ze dne 21. března 1989, kterým se zavádí režim přechodných podpor k zemědělským příjmům [26], může Komise oprávnit Spolkovou republiku Německo k zavedení režimu podpor vyrovnávajících ztráty na příjmech v zemědělství na území bývalé Německé demokratické republiky v důsledku transformace na společnou zemědělskou politiku.
Podpora se musí postupně snižovat a musí být časově omezena.
Podpora se zrušuje nejpozději dnem 31. prosince 1993.
Jednací řád uvedený v čl. 93 odst.
3 Smlouvy platí pro podporu zavedenou podle prvního pododstavce. Komise se při vyhodnocování této podpory ujistí, že její vliv na obchod je co nejmenší a že je zabezpečena harmonická transformace na společnou zemědělskou politiku.
Tento článek je použitelný výlučně na podpory oznámené Komisi do 30. června 1992.
Článek 5
1. Kterýkoli členský stát může požádat do 31. prosince 1992 o oprávnění k přijetí ochranných opatření za účelem obnovení stability situace nebo provedení úprav v příslušném odvětví, pokud v důsledku sjednocení Německa nastanou vážné problémy, které by mohly ohrozit cíle článku 39 Smlouvy nebo způsobit vážné zhoršení regionální hospodářské situace.
2. Pokud nastane situace uvedená v odstavci 1, může Komise na žádost členského státu nebo z vlastního podnětu v souladu se Smlouvou rozhodnout o přijetí nezbytných opatření, která oznámí členským státům a která jsou okamžitě použitelná.
Pokud obdrží žádost od členského státu, který trpí nebo by mohl trpět vážnými problémy, Komise přijme rozhodnutí o této žádosti do 24 hodin od jejího přijetí.
3. Kterýkoli členský stát může Radě předložit opatření přijaté Komisí, ve lhůtě tří pracovních dnů po dni jeho oznámení.
Rada se sejde neprodleně.
Rada může dané opatření kvalifikovanou většinou změnit nebo zrušit.
4. Ustanovení uvedená v odstavcích 1, 2 a 3 jsou použitelná pouze do 31. prosince 1993.
Článek 6
1. Společenství převezme v den sjednocení Německa zásoby držené intervenční agenturou bývalé Německé demokratické republiky ke dni sjednocení Německa, v hodnotě stanovené podle článku 8 nařízení (EHS) č. 1883/78.
2. Zmíněné zásoby se převezmou pouze pod podmínkou, že veřejná intervence je u příslušných produktů prováděna podle pravidel Společenství a zásoby splňují kvalitativní požadavky Společenství ve znění tohoto nařízení.
3. Prováděcí pravidla k tomuto článku se přijmou postupem podle článku 8.
Článek 7
1. Jakékoli soukromé zásoby produktů, na které se vztahuje nařízení o organizaci společného trhu se zemědělskými produkty, které jsou v den sjednocení Německa ve volném oběhu na území bývalé Německé demokratické republiky a které přesáhnou práh množství, které může být považované za běžné převodní zásoby, musí být zlikvidovány Spolkovou republikou Německo na její vlastní náklady v souladu s opatřeními přijatými postupem podle odstavce 2.
Pojem "běžné převodní zásoby" je definován u každého produktu s ohledem na kritéria a cíle specifické pro danou tržní organizaci.
2. Prováděcí pravidla k tomuto článku se přijmou postupem podle článku 8.
Článek 8 Pokud se odkazuje na tento článek, přijmou se opatření postupem:
- podle článku 38 nařízení 136/66/EHS [27], naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 2902/89 [28], nebo v případě potřeby postupem podle odpovídajících článků ostatních nařízení o společné organizaci zemědělských trhů,
- podle článku jiného společného zemědělského předpisu stanovujícího přijetí prováděcích pravidel, nebo
- podle článku 13 nařízení (EHS) č. 729/70 [29], naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 2048/88 [30], u případů uvedených v čl. 6 odst. 3.
Článek 9 1. Vnitrostátní opatření pro omezení produkce mléka, přijatá bývalou Německou demokratickou republikou, platí dále do 31. března 1991.
Článek 5c nařízení (EHS) č. 804/68 se stane použitelným na území bývalé Německé demokratické republiky dnem 1. dubna 1991.
Referenční množství mohou být předběžně přidělena do osmého dvanáctiměsíčního období, pokud se takto přidělená částka během uvedeného období nezmění.
Nařízení (EHS) č. 1079/77 [31] není použitelné na území bývalé Německé demokratické republiky v účetním období 1990/91.
Vnitrostátní systém vybírání dávky spoluodpovědnosti, založený bývalou Německou demokratickou republikou, musí zůstat během zmíněného účetního období zachován.
2. Články 27 až 51 nařízení (EHS) č. 822/87 se budou používat na území bývalé Německé demokratické republiky dnem 1. září 1991.
Článek 10
Spolková republika Německo oznámí při nejbližší příležitosti Komisi opatření přijatá podle oprávnění uvedených v tomto nařízení.
Komise informuje vhodným způsobem členské státy.
Spolková republika Německo vypracuje po uplynutí lhůt pro provádění přechodných opatření zprávu o jejich provádění; tuto zprávu předloží Komisi, která ji předá ostatním členským státům.
Článek 11
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. ledna 1991.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (EHS) č. 3597/90 ze dne 12. prosince 1990 o pravidlech účetnictví pro intervenční opatření zahrnující nákup, skladování a prodej zemědělských produktů intervenčními agenturami
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady č. 3492/90 ze dne 27. listopadu 1990 o stanovení činitelů, které musí brát v úvahu záruční sekce Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu v ročních účetních závěrkách pro financování intervenčních opatření ve formě veřejného skladování [1], a zejména na článek 8 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že dochází k určitým finančním pohybům po hmotných operacích skladování, na jejichž základě spočívají; že není možné předem určit částky, které se zaúčtují; že je proto nezbytné stanovit okamžik zaúčtování na jinou dobu, než je okamžik hmotné operace, aby bylo možné zabránit pozdějším opravám v účtech, které jsou již uzavřené;
vzhledem k tomu, že je třeba stanovit pravidla pro hodnocení chybějícího množství, které překračuje mezní odchylky pro skladování či zpracování, ztráty během převozů či zjistitelné důvody a poškozené či zničené množství;
vzhledem k tomu, že je třeba upřesnit činnosti vyňaté z výpočtu nákladů na uskladnění a vyskladnění;
vzhledem k tomu, že v případě nepoužití mezní odchylky by měl členský stát dát záruku za celkové množství převzatých produktů, že se tato volba musí vztahovat na celý finanční rok;
vzhledem k tomu, že za účelem vyhnutí se zpětným opravám v účtech musí být stanovena pravidla účetnictví pro případy, kdy uskladněná množství neodpovídají podmínkám pro skladování;
vzhledem k tomu, že je nezbytné určit jednoduchá pravidla účetnictví pro případy změn činitelů použitých pro výpočet během měsíce;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru EZOZF,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Na základě opatření stanovených v čl. 1 odst. 2 nařízení (EHS) č. 3492/90: 1. náklady nepokryté paušálními částkami se mohou zaúčtovat do účtů veřejného skladování jako hmotná operace v měsíci platby;
2. částky vybrané či získané zpět v souladu s článkem 6 nařízení (EHS) č. 3492/90 se zaúčtují do účtů veřejného skladování jako hmotná operace v měsíci, kdy byly vybrány;
3. platby a vybrané částky podle bodů 1 a 2 se považují za ukončené v době stanovené v čl. 9 odst. 2 písm. c) nařízení Komise (EHS) č. 2776/88 [2];
4. finanční náklady uvedené v čl. 2 odst. 3 a 4 nařízení Komise (EHS) č. 411/88 [3] se zaúčtují za tento finanční rok za počet dní, které se k tomu dni započítávají ke konci finančního roku, přičemž zbytek se zaúčtuje za následující rok.
Výpočet uvedených finančních nákladů se rozdělí podle dob platnosti úrokových sazeb.
Článek 2
1. Pokud zvláštní předpisy v příloze nestanoví jinak, vypočítá se hodnota chybějícího množství: - přesahujícího odchylku pro skladování a zpracování,
nebo
- vzhledem ke krádeži či jiným zjistitelným příčinám,
vynásobením tohoto množství základní intervenční cenou, která platí pro standardní jakost první den daného finančního roku, zvýšenou o 5 %.
2. Jestliže nařízení Společenství nestanoví žádnou zvláštní hodnotu, určí se hodnota chybějícího množství způsobená převozem či dopravou v souladu s odstavcem 1.
3. V případech snížení jakosti či zničení výrobku, které bylo způsobeno:
a) nehodami, pokud zvláštní ustanovení v příloze nestanoví jinak, se hodnota poškozeného množství vypočítá vynásobením tohoto množství základní intervenční cenou, která platí pro standardní jakost první den daného finančního roku, sníženou o 5 %;
b) přírodními katastrofami, bude hodnota poškozeného množství určena ve zvláštním rozhodnutí;
c) špatnými podmínkami uchování, zvláště vzhledem k nevhodným způsobům skladování, se hodnota produktu zaúčtuje v souladu s odstavcem 1;
d) příliš dlouhou dobou skladování, se hodnota produktu určí v době okamžitého prodeje produktuv souladu s postupem podle článku 26 nařízení Rady (EHS) č. 2727/75, [4] nebo, je-li to vhodné, v souladu s postupem stanoveným v odpovídajícím článku jiných nařízení o zavedení společné organizace zemědělských trhů; v takovém případě se příjmy z prodeje zaúčtují v měsíci, ve kterém se provedlo vyskladnění.
4. Členské státy neprodleně uvědomí Komisi o případech, kdy prodloužení lhůty pro skladování produktů může vést ke snížení jeho jakosti.
Rozhodnutí o prodeji produktu se přijme v souladu s nařízeními použitelným pro daný produkt. 5. Při určení hodnoty množství podle odstavců 1, 2, a 3 písm. a) a c): - se jakákoli zvýšení, prémie, snížení, procenta a koeficienty použitelné na intervenční cenu v případě nákupu produktu neberou v úvahu,
- je přepočítacím koeficientem, který se má použít, zemědělský přepočítací koeficient platný první den finančního roku pro daný produkt.
Článek 3
1. U chybějícího množství či množství snížené jakosti podle článku 2, se berou v úvahu náklady na vyskladnění pouze v případě, že se produkty prodaly v souladu s čl. 2 odst. 3 písm. d) a čl. 2 odst. 4.
2. Množství ztracené během převozu z jednoho členského státu do druhého se nepovažuje za uskladněné, a proto se na ně neposkytují paušální částky na uskladnění.
3. Jestliže se produkt dopravuje či převáží, zaúčtují se paušální částky na uskladnění a vyskladnění, v případě, že se tyto náklady nepovažují podle pravidel Společenství jako součást nákladů za dopravu.
Článek 4
Paušální částky se mohou zvýšit za předpokladu, že členský stát učiní pro celý finanční rok a celkové množství zásob daného produktu, prohlášení o neuplatnění odchylky a o poskytnutí záruky za množství.
Toto prohlášení je určeno Komisi a musí jí být doručeno před obdržením prvního měsíčního prohlášení o výdajích za daný finanční rok.
V případě, že daný produkt není na počátku finančního roku uskladněn, musí být prohlášení učiněno nejpozději v měsíci, který následuje po prvním uskladnění produktu.
Článek 5
Jakékoli náklady za dopravu zaplacené či vybrané v souladu s pravidly Společenství při nákupu produktů se zaúčtují jako technické náklady a vykazují se odděleně od nákupní ceny.
Článek 6
1. Jiné vzorky než ty, které si vzali kupující, se ohodnocují v souladu s čl. 2 odst. 3 písm. a).
2. Není-li podle vizuální kontroly v rámci roční inventury možné produkt znovu zabalit, může intervenční agentura prodat zbývající množství na základě soukromé smlouvy.
Toto množství se zaúčtuje jako vyskladnění ke dni odebrání vzorků.
Příjmy se připíší ve prospěch EZOZF za stejný měsíc.
Článek 7
1. Uskladněné množství, které nesplňuje podmínky pro skladování, se zaúčtuje jako prodané v okamžiku vyskladnění, za cenu, za kterou bylo nakoupeno.
2. Pokud nestanoví zvláštní ustanovení pravidel Společenství jinak, odečtou se již zaúčtované náklady na uskladnění, vyskladnění, skladování a finanční náklady každého odmítnutého množství a vykáží se v účtech odděleně. a) Náklady na uskladnění a vyskladnění, které mají být odečteny, se vypočítají vynásobením odmítnutých množství součtem odpovídajících paušálních částek platných v měsíci vyskladnění a zemědělským přepočítacím koeficientem platným v měsíci vyskladnění.
b) Náklady na skladování, které mají být odečteny, se vypočítají vynásobením odmítnutých množství počtem měsíců mezi uskladněním a vyskladněním, paušální částkou platnou v měsíci vyskladnění a zemědělským přepočítacím koeficientem.
c) Finanční náklady, které mají být odečteny, se vypočítají vynásobením odmítnutých množství počtem měsíců mezi uskladněním a vyskladněním po odečtení počtu měsícůzpož dění platby v době uskladnění, s dvanáctinou finanční sazby platné v měsíci vyskladnění a průměrnou účetní hodnotou zásob platnou na počátku finančního roku.
3. Náklady uvedené v odstavci 2 se zaúčtují do hmotných operací v měsíci vyskladnění
Článek 8
Jestliže po prvním dni v měsíci nastane změna v zemědělských přepočítacích koeficientech, paušálních částkách, termínech plateb, úrokových sazbách či v jiných činitelích používaných pro výpočet, platí nové činitele pro hmotné operace od následujícího měsíce.
Článek 9
Hodnota nakoupeného a prodaného množství se rovná součtu plateb (nákup) a příjmů (prodej) uskutečněných či teprve chystaných za operace vztahující se k danému finančnímu roku.
Článek 10
Jakékoli zjištěné přebytky množství se zaúčtují jako záporné položky v účtech veřejných zásob u chybějícího množství v měsíci, ve kterém byly zjištěny.
Tato množství se zohlední při určení množství přesahujícího mez odchylky.
Článek 11
Pro účely tohoto nařízení se finanční rok stanoví v souladu s čl. 3 odst. 7 a čl. 6 odst. 2 nařízení (EHS) č. 2776/88.
Článek 12
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 3657/90 ze dne 11. prosince 1990 o použití společných cen u jatečně upravených těl prasat v Portugalsku
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ, s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na akt o přistoupení Španělska a Portugalska, a zejména na čl. 234 odst. 3 tohoto aktu,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
vzhledem k tomu, že nařízení Rady (EHS) č.
3653/90 ze dne 11. prosince 1990, kterým se zavádějí přechodná opatření pro společnou organizaci trhu s obilovinami a rýží
Nařízení Rady (EHS) č. 3677/90 ze dne 13. prosince 1990, o opatřeních, která mají být přijata za účelem zamezení zneužívání určitých látek k nedovolené výrobě omamných a psychotropních látek
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 113 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že dne 19. prosince 1988 byla ve Vídni přijata Úmluva Organizace spojených národů proti nedovolenému obchodu s omamnými a psychotropními látkami (dále jen "úmluva OSN"); že úmluva OSN je součástí celosvětového úsilí v boj s drogami; že se Společenství podílelo na jednání o úmluvě, a tím ukázalo svou vůli jednat v rámci svých pravomocí;
vzhledem k tomu že, úmluva OSN obsahuje článek 12 týkající se obchodu s prekursory, tj. látkami často užívanými pro nedovolenou výrobu omamných a psychotropních látek; že provádění tohoto článku představuje příspěvek průmyslových zemí ke snaze požadované po zemích zabývajících se výrobou drog, které jsou většinou mnohem chudší; že ustanovení o trhu s takovými prekursory se dotýká celních ustanovení Společenství; že na základě toho byla 8. července 1989 jménem Společenství podepsána úmluva OSN; že na základě toho se Rada dne 22. října 1990 rozhodla úmluvu OSN uzavřít; že je proto za účelem upřesnění této politické vůle vhodné stanovit právní úpravy Společenství pro trh mezi ním a třetími zeměmi;
vzhledem k tomu, že ustanovení článku 12 úmluvy OSN jsou založena na monitorování obchodu s příslušnými látkami; že převážná část obchodu s těmito látkami je zcela zákonná; že dokumentace a možné označení zásilek těchto látek musí být dostatečně jasné; že je navíc důležité poskytnout příslušným orgánům nezbytná oprávnění a v souladu s povahou úmluvy OSN vytvořit mechanismy založené na úzké spolupráci s příslušnými hospodářskými subjekty a na rozvoji systému shromažďování informací;
vzhledem k tomu, že nejvhodnější se v dané situaci jeví systém předběžného oznámení o odeslání určitých látek, který za určitých podmínek umožňuje zákaz dotyčných operací; že velmi příznivé výsledky některých zemí tento přístup podporují;
vzhledem k tomu, že příslušné orgány členských států by měly mít srovnatelné možnosti jednání; že je proto nezbytné vytyčit si v této záležitosti společné cíle na úrovni Společenství; že toto je základní hledisko pro dokončení vnitřního trhu a pro zajištění stejnoměrného použití daných pravidel; že je v tomto kontextu rovněž důležité, aby každý členský stát stanovil dostatečně odrazující sankce;
vzhledem k tomu, že by měly být stanoveny mechanismy správní spolupráce jak v rámci Společenství, tak se třetími zeměmi, které jsou rovněž smluvními stranami úmluvy; že je v tomto ohledu vhodné, aby se příslušné orgány Společenství řídily základním nařízením Rady (EHS) č. 1468/81 ze dne 19. května o vzájemné pomoci správních orgánů členských států a spolupráci mezi nimi a Komisí pro zajištění řádného použití právních předpisů o clech nebo v oblastech zemědělství [1] ve znění nařízení (EHS) č.
945/87 [2]; že zvláštní pozornost by měla být věnována důvěrnosti získaných nebo vyměněných informací;
vzhledem k tomu, že v duchu úmluvy OSN by mělo Společenství přispět ke snaze zemí původu bojovat proti obchodu s drogami; že v souvislosti s tím by měl být zaveden systém monitorování látek uvedených v tabulce II přílohy, pokud jsou součástí obchodu s těmito zeměmi, přestože obecně tyto výrobky tvoří významnou část povoleného obchodu; že by měla být navázána spolupráce s dotyčnými zeměmi, aby mohl být takovýto obchod lépe sledován;
vzhledem k tomu, že za účelem prozkoumání případných problémů týkajících se použití tohoto nařízení a za účelem podpory jeho provádění a rozvoje správní spolupráce v této oblasti je vhodné stanovit, že Komise by měla svolávat zvláštní schůze,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
HLAVA I OBECNĚ
Článek 1
1. Toto nařízení stanoví opatření, která mají být přijata za účelem monitorování obchodu mezi Společenstvím a třetími zeměmi s látkami často používanými při nedovolené výrobě omamných a psychotropních látek a jejichž cílem je zamezení zneužívání těchto látek.
Pro účely tohoto nařízení: a) "uvedenými látkami" se rozumějí látky uvedené v příloze, včetně směsí, které tyto látky obsahují.
Nevztahuje se na farmaceutické a jiné přípravky, ve kterých jsou uvedené látky obsaženy tak, že je nelze snadno použít nebo snadno dostupnými prostředky regenerovat;
b) "dovozem" se rozumí vlastní uvedení látek na celní území Společenství;
c) "vývozem" se rozumí vlastní přesun uvedených látek z celního území Společenství, při kterém se vyžaduje celní vývozní prohlášení;
d) "tranzitem" se rozumí každá přeprava uvedených látek mezi třetími zeměmi přes celní území Společenství a každé přeložení na jiný dopravní prostředek na tomto území;
e) "provozovatelem" se rozumí každá fyzická nebo právnická osoba, která se zabývá výrobou, obchodem nebo distribucí uvedených látek v rámci Společenství, nebo se zabývá jinými souvisejícími činnostmi, jako je dovoz, vývoz, tranzit, zprostředkování nebo zpracování uvedených látek.
Tato definice zahrnuje zejména osoby samostatně výdělečně činné, které buď jako své hlavní povolání, nebo jako vedlejší činnost spojenou s jiným povoláním zpracovávají celní prohlášení;
f) "Mezinárodním úřadem pro kontrolu omamných látek" se rozumí orgán zřízený Jednotnou úmluvou o omamných látkách z roku 1961 ve znění protokolu z roku 1972.
HLAVA II MONITOROVÁNÍ OBCHODU
Článek 2
Dovoz, vývoz a tranzit uvedených látek podléhá těmto požadavkům:
1. Každý dovoz, vývoz nebo tranzit je řádně zaznamenán.
Zejména obchodní doklady, jako faktura, nákladní listy, celní, přepravní a jiné dodací doklady obsahují dostatečné informace pro správné určení: - název látky, jak je uveden v příloze,
- množství a hmotnost látky a je-li tato látka ve směsi, množství a hmotnost látky nebo látek uvedených v příloze,
- jméno a adresu vývozce, dovozce a distributora a, je-li znám, i konečného příjemce.
2. Jestliže provozovatel opatří během dovozu, vývozu nebo tranzitu uvedené látky označením, na němž je vyznačen druh výrobku nebo jeho obchodní název, musí toto označení obsahovat názvy uvedených látek podle přílohy.
3. Provozovatelé, kteří se zabývají dovozem, vývozem a tranzitem uvedených látek, si vedou o těchto činnostech podrobné záznamy.
4. Dokumentace a záznamy uvedené v odstavcích 1 a 3 se uchovávají po dobu nejméně dvou let od konce kalendářního roku, v němž byla činnost uvedená v odstavci 1 provedena, a na požádání musí být snadno dostupné kontrole příslušných orgánů.
Článek 3
Oznámení
Členské státy podniknou nezbytná opatření, aby mohla být navázána úzká spolupráce mezi příslušnými orgány a provozovateli a aby provozovatelé mohli příslušným orgánům neprodleně oznámit jakékoli okolnosti, jako jsou neobvyklé příkazy a transakce s uvedenými látkami, které mohou naznačit, že uvedené látky určené k dovozu nebo vývozu by mohly být zneužity pro nedovolenou výrobu omamných nebo psychotropních látek.
Článek 4
Oznámení před vývozemLátky uvedené v tabulce I přílohy
1. Příslušné orgány členského státu, v němž mají být splněny vývozní celní náležitosti, musí předem obdržet veškeré údaje o vývozu látek uvedených v tabulce I přílohy.
Kromě povinností vyplývajících z článku 3 musí příslušní provozovatelé zajistit, aby příslušné orgány dotyčné údaje skutečně získaly nejméně 15 pracovních dní před tím, než je uloženo vývozní celní prohlášení.
Příslušný orgán neprodleně potvrdí příjem údajů uvedených v předcházejícím pododstavci.
2. Údaje uvedené v odstavci 1 musí obsahovat tyto informace: - jméno a adresu vývozce, dovozce ve třetí zemi a jakéhokoli jiného provozovatele zúčastněného na vývozní operaci nebo na přepravě a dále také konečného příjemce, pokud je příslušnému provozovateli znám,
- název uvedené látky podle tabulky I přílohy,
- množství a hmotnost uvedené látky a, je-li tato látka ve směsi, množství a hmotnost látky nebo látek uvedených v příloze,
- podrobnosti přepravy, jako je předpokládané datum odeslání, název celního úřadu, kde budou provedeny vývozní celní náležitosti, druh přepravy a, kde je to známo, trasu, předpokládané místo výstupu z celního území Společenství a případně i místo vstupu do dovážející země.
3. Aniž je dotčeno možné provedení nápravných technických opatření, pokud existuje dostatečný důvod k předpokladu, že látky uvedené v tabulce I přílohy jsou zamýšleny pro nedovolenou výrobu omamných a psychotropních látek, zakáže příslušný orgán vývoz takových látek písemným příkazem, jehož přijetí musí být řádně potvrzeno.
4. Na základě údajů, které provozovatel dodal během 15 pracovních dní stanovených v odstavci 1, se rozhodne o případném udělení vývozního povolení.
Vývoz se povoluje: - pokud se v daném období nerozhodne o prodloužení této doby, o vyžádání dalších informací nebo o vydání příkazu podle odstavce 3 nebo
- pokud příslušný orgán po předložení formálního vývozního povolení učiní opatření na vydání takového dokladu.
Potvrzení přijetí uvedené v odstavci 1 nebo vývozní povolení, učinil-li příslušný orgán opatření k vydání takového povolení, musí být vystaveno za všech okolností pro potřeby kontroly celních orgánů v okamžiku uložení vývozního celního prohlášení.
5. S ohledem na požadavek oznámení před vývozem, které zasílá třetí země Společenství v souladu s čl. 12 odst. 10 úmluvy OSN: (a) Komise neprodleně uvědomí příslušný orgán členského státu o jakémkoli takovém požadavku;
(b) příslušný orgán dotyčného členského státu dodá před jakýmkoli vývozem uvedených látek do žádající země informace upřesněné v odstavci 2 příslušnému orgánu této země.
Kopie této odpovědi zašlou Komisi za účelem rozeslání ostatním členským státům;
(c) orgán poskytující takové informace může požadovat, aby orgán ve třetí zemi zajistil důvěrný charakter obchodních, hospodářských, průmyslových nebo služebních tajemství nebo jiných tržních postupů zde uvedených.
Článek 5
Zvláštní vývozní mechanismusLátky uvedené v tabulce II přílohy
Za účelem doplnění právních úprav pro kontrolu mezinárodního trhu s uvedenými látkami mezi Společenstvím a třetími zeměmi se článek 4 použije obdobně na vývoz látek uvedených v tabulce II přílohy, kdykoli se zdá, že tyto látky jsou přímo nebo nepřímo určeny pro zemi, která sdělila Komisi své přání být předem uvědoměna o jakékoli zásilce uvedených látek na své území, protože by tyto látky mohly být zneužity pro nedovolenou výrobu omamných a psychotropních látek.
HLAVA III KONTROLNÍ OPATŘENÍ
Článek 6
Oprávnění příslušných orgánů
1. Za účelem zajištění správného používání článků 2,4,5 a 5a přijme každý členský stát v rámci svých vnitrostátních předpisů opatření nezbytná k tomu, aby příslušné orgány mohly: a) získávat informace o objednávkách uvedených látek nebo o činnostech, které tyto látky zahrnují;
b) vstupovat do obchodních prostor provozovatelů za účelem získání důkazů o nezákonnosti.
2. Aniž jsou dotčena opatření uvedená v článcích 4, 5 a 5a a odstavce 1 tohoto článku, mohou příslušné orgány každého členského státu zakázat uvedení těchto látek na celní území Společenství nebo jejich přesun z tohoto území, jsou-li dostatečné důkazy k předpokladu, že tyto látky jsou určeny pro nedovolenou výrobu omamných nebo psychotropních látek.
HLAVA IV SPRÁVNÍ SPOLUPRÁCE
Článek 7
Pro účely používání tohoto nařízení a aniž je dotčen článek 10 se ustanovení nařízení (EHS) č. 1468/81, zejména ustanovení týkající se důvěrnosti, použijí obdobně. Každý členský stát sdělí ostatním členským státům a Komisi název příslušných orgánů jmenovaných podle čl. 2 odst. 2 nařízení (EHS) č. 1468/81 za korespondenty.
HLAVA V ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 8
Každý členský stát stanoví sankce použitelné při porušení ustanovení tohoto nařízení.
Sankce dodržování těchto ustanovení dostatečně podporují.
Článek 9
1. Aby bylo možné v potřebné míře přizpůsobit programy monitorování obchodu s uvedenými látkami mezi Společenstvím a třetími zeměmi, předá příslušný orgán každého členského státu každoročně Komisi veškeré potřebné informace o používání kontrolních opatření stanovených tímto nařízením, zejména opatření týkající se látek používaných k nedovolené výrobě omamných a psychotropních látek a metod šíření a nedovolené výroby.
2. Na základě sdělení podle odstavce 1 sestaví Komise v souladu s čl. 12 odst. 12 úmluvy OSN a po konzultaci s členskými státy výroční zprávu, kterou předloží Mezinárodnímu úřadu pro kontrolu omamných látek.
Článek 10
Komise svolá schůzky zástupců jednotlivých členských států, aby na svůj podnět, nebo na žádost členského státu přezkoumala otázky týkající se použití tohoto nařízení.
Článek 11
Každý členský stát uvědomí Komisi o opatřeních přijatých na základě tohoto nařízení.
Komise sdělí tyto informace ostatním členským státům.
Článek 12
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. ledna 1991.
Použije se ode dne 1. července 1991.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
ze dne 19. prosince 1990 o prováděcích pravidlech rozhodnutí, jimiž se poskytuje podpora z orientační sekce EZOZF pro projekty ke zlepšení podmínek, za nichž se zpracovávají a uvádějí na trh zemědělské produkty a produkty rybolovu, na něž se vztahuje nařízení Rady (EHS) č. 355/77
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 866/90 ze dne 29. března 1990 o zlepšení podmínek zpracování a uvádění na trh zemědělských produktů [1], a zejména na článek 23 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že článek 10 nařízení Rady (EHS) č. 4256/88 ze dne 19. prosince 1988, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení (EHS) č.
2052/88, pokud jde o orientační sekci EZOZF [2], zrušil nařízení (EHS) č. 355/77 [3] s výjimkou článků 6 až 15 a 17 až 23, pokud jde o projekty předložené před 31. prosincem 1989, nebo, pokud jde o odvětví rybolovu, před 31. prosincem 1990;
vzhledem k tomu, že článek 21 nařízení (EHS) č. 866/90 stanovil přechodná ustanovení pro platby týkající se projektů podle nařízení (EHS) č.
355/77; že použití tohoto článku znamená větší zásah členských států;
vzhledem k tomu, že je proto nezbytné blíže určit údaje, jež se mají uvádět v žádostech o platby podávaných Komisi orgánem jmenovaným členským státem podle čl. 17 odst. 1 nařízení (EHS) č. 866/90;
vzhledem k tomu, že za účelem standardizace žádostí o platby je třeba, aby jmenované orgány měly k dispozici počítačový systém;
vzhledem k tomu, že Komise musí být informována, že jsou projekty prováděny podle podmínek a časových rozvrhů stanovených v rozhodnutích;
vzhledem k tomu, že pro umožnění účinného sledování žádostí o platby musí členské státy zajistit, že po dobu tří let po vyplacení zůstatku jakékoli podpory budou Komisi k dispozici všechny dokumenty, na jejichž základě byla podpora vypočtena;
vzhledem k tomu, že opatření stanovená v tomto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro zemědělské struktury a rozvoj venkova,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Žádosti o platby záloh a čtvrtletní rozpisy týkající se projektů, na něž byla poskytnuta podpora podle nařízení (EHS) č. 355/77, musí být předloženy jmenovaným orgánem Komisi ve formě uvedené v přílohách II až IV tohoto nařízení.
2. Počínaje třetím čtvrtletím roku 1995 Komise již nebude vyplácet zálohy.
3. Jmenovaný orgán zašle Komisi nejpozději spolu s prvním čtvrtletním rozpisem kopie formulářů, které používají příjemci podpory pro žádosti o platbu. Tyto formuláře musí obsahovat popis toho, jak je projekt financován, souhrn uskutečněných výdajů a porovnávací tabulku plánovaných a uskutečněných investic na základě kvantitativních a fyzikálních ukazatelů podle přílohy I bod 3.
V téže lhůtě oznámí orgán podrobnosti kontroly, která se má provádět a znění vnitrostátních prováděcích předpisů či jakéhokoli jiného příslušného správního dokumentu.
Musí být také oznamovány aktualizace dokumentace uvedené v tomto odstavci.
Článek 2
Žádosti o platby záloh na žádné čtvrtletí nebudou přijímány, jestliže nebyl zaslán čtvrtletní rozpis za předminulé čtvrtletí.
Článek 3
Jmenovaný orgán předává Komisi každoročně přehled o stavu pokroku projektů ve formě uvedené v příloze V, přičemž první z nich bude odrážet situaci k 31. prosinci 1990.
Článek 4
Údaje požadované v přílohách IV a V jsou v zásadě zasílány počítačovou poštou.
Komise určí potřebné programové vybavení a zpřístupní je každému jmenovanému orgánu.
Komise může také zpřístupnit zařízení a vyškolit osoby povolané k práci s tímto zařízením.
Článek 5
Jmenovaný orgán přijme všechna nezbytná opatření, aby zajistil, že všechny dokumenty a účty náležející ke každému projektu budou uchovány po dobu tří let ode dne, kdy byl vyplacen zůstatek podpory.
Článek 6
Jestliže byla Komisi podána žádost o platbu zprostředkujícím orgánem podle nařízení Komise (EHS) č. 1685/78 [4] předtím, než nabylo účinnosti toto nařízení, jmenovaný orgán nesmí vyplatit žádnou další splátku na projekt, dokud EZOZF neprovede platbu, o kterou byl požádán předtím, anebo nesdělil částku, kterou má jmenovaný orgán vyplatit.
Článek 7
Nařízení (EHS) č. 1685/78 se zrušuje.
Článek 8
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. ledna 1991.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (EHS) č. 3882/90 ze dne 19. prosince 1990, kterým se stanoví pravidla pro sledování dovozních cen jehňat
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 3013/89 ze dne 25. září 1989 o společné organizaci trhu se skopovým a kozím masem [1], a zejména na čl. 11 odst. 5, čl. 12 odst. 5 a článek 28 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že rozhodnutí Rady 89/572/EHS [2], 89/673/EHS [3], 90/114/EHS [4] a 90/173/EHS [5] stanoví dočasnou úpravu dohod o dobrovolném omezení uzavřených mezi Společenstvím a některými třetími zeměmi za účelem zavedení mechanismu sledování cen;
vzhledem k tomu, že by měla být sledována široká škála dovážených produktů; že by členské státy měly Komisi rychle oznamovat sledované ceny;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro ovce a kozy,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Patnáctý den každého měsíce oznámí členské státy Komisi pro každou třetí zemi původu "cenu s dodáním na hranice" nebo hodnotu cif (náklady, pojištění a přepravné) a množství živých zvířat a skopového masa kódů KN 01041090, 02041000, 02042210, 02042230, 02042250, 02042290, 02042300, 02043000, 02044210, 02044230, 02044250, 02044290, 02044300, které byly zjištěny v kalendářním měsíci předcházejícím uvedenému oznámení.
2. Patnáctý den každého měsíce rovněž členské státy oznámí Komisi pro každou třetí zemi původu cenu dovážených živých jehňat a velkoobchodní ceny níže uvedených dovážených jehněčích produktů za předcházející kalendářní měsíc, které jim sdělí obchodníci nebo jiní příslušní pozorovatelé trhu, a uvedou jejich význam vyjádřený objemem a přesné stadium příslušné tvorby cen: jatečně upravená těla nebo půlky jatečně upravených těl jehňat, čerstvé nebo chlazené; přední čtvrti nebo půlky předních čtvrtí, čerstvé nebo chlazené; hřbet nebo nejlepší zadní kusy jehněte, čerstvé nebo chlazené; jehněčí kýty nebo půlky jehněčích kýt, čerstvé nebo chlazené; ostatní jehněčí kusy, čerstvé nebo chlazené; vykostěné jehněčí kusy, čerstvé nebo chlazené; jatečně upravená těla nebo půlky jatečně upravených těl jehňat, zmrazené; přední čtvrti nebo půlky předních čtvrtí, zmrazené; hřbet nebo nejlepší zadní kusy jehněte, zmrazené; jehněčí kýty nebo půlky jehněčích kýt, zmrazené; ostatní jehněčí kusy, zmrazené; vykostěné jehněčí kusy, zmrazené.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (Euratom, ESUO, EHS) č. 3911/90 ze dne 21. prosince 1990, kterým se upravují příspěvek na reprezentaci a příspěvek za funkci předsedy a členů Komise, předsedy, soudců, generálních advokátů a tajemníka Soudního dvora a předsedy, členů a tajemníka Soudu prvního stupně
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ, s ohledem na nařízení Rady č. 422/67/EHS, č. 5/67/Euratom ze dne 25. července 1967 o platových poměrech předsedy a členů Komise a předsedy, soudců, generálních advokátů a tajemníka Soudního dvora a předsedy, členů a tajemníka Soudu prvního stupně [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS, Euratom, ESUO) č. 3777/89 [2], a zejména na čl. 4 odst. 4 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (ESUO, EHS, Euratom) č. 4045/88 ze dne 19. prosince 1988 o platových poměrech předsedy, členů a tajemníka Soudu prvního stupně Evropských společenství [3], kterým se podle toho mění nařízení č. 422/67/EHS, č. 5/67/Euratom,
vzhledem k tomu, že je třeba zvýšit příspěvek na reprezentaci a zvláštní příspěvek za funkci uvedené v čl. 4 odst. 2 a 3 a čl. 21a odst. 3 nařízení č. 422/67/EHS, č. 5/67/Euratom, PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Od 1. července 1990 se a) částky uvedené v čl. 4 odst. 2 nařízení č. 422/67/EHS, č. 5/67/Euratom nahrazují tímto:
— předseda: _BAR_ 53095 BEF, _BAR_
— místopředseda: _BAR_ 34120 BEF, _BAR_
— ostatní členové: _BAR_ 22750 BEF; _BAR_
b) částky uvedené v čl. 4 odst. 3 prvním pododstavci nařízení č. 422/67/EHS, č. 5/67/Euratom nahrazují tímto:
— předseda: _BAR_ 53095 BEF, _BAR_
— soudce nebo generální advokát: _BAR_ 22750 BEF, _BAR_
— tajemník: _BAR_ 20750 BEF; _BAR_
c) částka uvedená v čl. 4 odst. 3 druhém pododstavci nařízení č. 422/67/EHS, č. 5/67/Euratom nahrazuje částkou 30355 BEF.
Článek 2
Od 1. července 1990 se a) částky uvedené v čl. 21a odst. 3 prvním pododstavci nařízení č. 422/67/EHS, č. 5/67/Euratom nahrazují tímto:
— předseda: _BAR_ 22750 BEF, _BAR_
— členové: _BAR_ 20750 BEF, _BAR_
— tajemník: _BAR_ 17645 BEF; _BAR_
b) částka uvedená v čl. 21a odst. 3 druhém pododstavci nahrazuje částkou 27685 BEF.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 3916/90 ze dne 21. prosince 1990 o opatřeních v případě krize na trhu silniční přepravy zboží
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ, s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 75 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že na základě čl. 3 odst. 3 nařízení (EHS) č. 3164/76 [4] naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 1841/88 [5], rozhoduje Rada o opatřeních, která mají být přijata v případě krize na trhu silniční přepravy zboží;
vzhledem k tomu, že je proto nezbytné zavést ochranný mechanismus Společenství, aby bylo možné čelit případným vážným narušením trhu silniční přepravy zboží a napravovat je;
vzhledem k tomu, že je proto žádoucí stanovit opatření k řešení krize a upřesnit jejich povahu, zavést upravený rozhodovací postup a zajistit dostupnost údajů nezbytných k uplatňování ochranné doložky, PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Toto nařízení se vztahuje na trh mezinárodní silniční přepravy zboží pro cizí potřebu mezi členskými státy.
Článek 2
Pro účely tohoto nařízení se krizí rozumí výskyt obtíží na trhu uvedeném v článku 1, které jsou specifické pro tento trh a které mohou vést k přetrvávajícímu značnému převisu nabídky nad poptávkou, jenž by mohl vážně ohrozit finanční rovnováhu a přežití významného počtu podniků silniční přepravy zboží, pokud krátkodobé a střednědobé prognózy na daném trhu nenaznačují podstatné a trvalé zlepšení.
Článek 3
Komise shromažďuje údaje nezbytné pro sledování trhu a zjištění případné krize.
Za tímto účelem členské státy spolupracují s Komisí při předávání a zpracovávání údajů, které jsou k dispozici nebo které lze snadno získat.
Článek 4
1. Domnívá-li se některý členský stát, že existuje krize, může požádat Komisi o šetření.
2. Aby Komise mohla vyhodnotit situaci, poskytne jí příslušný členský stát základní číselné informace.
3. Na žádost členského státu konzultuje Komise záležitost neprodleně s výborem uvedeným v článku 5.
4. Jestliže po konzultaci s výborem dospěje Komise k závěru, že krize existuje, může rozhodnutím stanovit opatření k zamezení dalšího nárůstu nabídky kapacity na příslušném trhu, kterými omezí nárůst činností stávajících dopravců a přístup nových dopravců na trh.
Uvedené rozhodnutí musí být přijato do třiceti dnů od obdržení žádosti členského státu.
Opatření podle tohoto článku mohou zůstat v platnosti na období nepřesahující šest měsíců a lze je jednou prodloužit o nejvýše šest měsíců.
5. Komise neprodleně oznámí členským státům a Radě každé rozhodnutí přijaté podle odstavce 4, nebo případně své rozhodnutí o nepřijetí opatření.
6. Členský stát nebo členské státy mohou Radě předložit rozhodnutí Komise podle odstavce 5 do třiceti dnů od jeho oznámení. Rada může kvalifikovanou většinou a v rámci omezení platnosti uvedených v odst. 4 třetím pododstavci přijmout jiné rozhodnutí ve lhůtě třiceti dnů od podání žádosti dotyčného členského státu nebo členských států. 7. Domnívá-li se Komise, že:
- musí být prodloužena platnost opatření uvedených v odstavci 4 nebo - musí být stanovena další odlišná opatření,
předloží návrh Radě, která rozhodne kvalifikovanou většinou.
Článek 5
Komisi je nápomocen výbor s poradní funkcí složený ze zástupců členských států, kterému předsedá zástupce Komise.
Úkolem výboru je:
- sledovat situaci na dopravním trhu uvedeném v článku 1 a z tohoto hlediska radit Komisi,
- radit Komisi na její žádost ohledně shromažďování údajů podle článku 3,
- radit Komisi na její žádost při jakékoliv žádosti členského státu podle čl. 4 odst. 1,
- radit Komisi ohledně opatření navržených k řešení krize, a zejména o uplatňování těchto opatření v praxi.
Kromě toho může Komise v rámci tohoto nařízení konzultovat s tímto výborem všechny ostatní otázky spojené s uplatňováním tohoto nařízení.
Výbor přijme svůj jednací řád.
Článek 6
Má-li být zahájen postup podle tohoto článku, předloží Komise výboru návrh dočasných opatření, která mají být k řešení krize přijata.
Výbor zaujme své stanovisko k návrhu ve lhůtě, kterou může stanovit předseda podle naléhavosti dané otázky, případně hlasováním.
Stanovisko je uvedeno do zápisu; kromě toho má každý členský stát právo požádat, aby byl v tomto zápisu uveden jeho postoj.
Komise přihlíží co nejvíce ke stanovisku podanému výborem.
Sdělí výboru způsob, jakým vzala toto stanovisko na vědomí.
Článek 7
Komise předloží Evropskému parlamentu a Radě nejpozději do 31. prosince 1995 zprávu o uplatňování tohoto nařízení spolu s veškerými potřebnými návrhy.
Článek 8
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. ledna 1991.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Rady (EHS) č. 3941/90 ze dne 19. prosince 1990 o uzavření Dohody mezi Evropským hospodářským společenstvím a Sjednocenou republikou Tanzanie o rybolovu při pobřeží Tanzanie
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
vzhledem k tomu, že Společenství a Sjednocená republika Tanzanie uzavřely a parafovaly dohodu o rybolovu, kterou se stanoví možnosti rybolovu pro rybáře ze Společenství ve vodách, nad nimiž má Tanzanie svrchovanost nebo jurisdikci;
vzhledem k tomu, že je v zájmu Společenství tuto dohodu schválit,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Dohoda mezi Evropským hospodářským společenstvím a Sjednocenou republikou Tanzanie o rybolovu při pobřeží Tanzanie se schvaluje jménem Společenství.
Znění dohody se připojuje k tomuto nařízení.
Článek 2
Předseda Rady je oprávněn jmenovat osoby zmocněné podepsat tuto dohodu zavazující Společenství.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
ze dne 8. ledna 1991,
kterým se stanoví kritéria pro vypracování pohotovostních plánů pro tlumení slintavky a kulhavky na základě článku 5 směrnice Rady 90/423/EHS
(91/42/EHS) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 90/423/EHS ze dne 26. června 1990, kterou se mění směrnice 85/511/EHS, kterou se zavádějí opatření Společenství pro tlumení slintavky a kulhavky, směrnice 64/432/EHS o veterinárních otázkách obchodu se skotem a prasaty uvnitř Společenství a směrnice 72/462/EHS o veterinárních a hygienických otázkách dovozu skotu, prasat a čerstvého masa nebo masných výrobků ze třetích zemí [1], a zejména na článek 5 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že podle čl. 5 odst. 2 směrnice 90/423/EHS Komise stanoví kritéria pro vypracování vnitrostátních pohotovostních plánů;
vzhledem k tomu, že zmíněná kritéria musí zajistit, že vnitrostátní pohotovostní plány předložené Komisi členskými státy v případě vzniku ohniska slintavky a kulhavky povedou k rychlé a účinné eradikaci;
vzhledem k tomu, že se zdá žádoucí, aby Komise v případě potřeby přijala vysvětlivky k výše uvedeným kritériím;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ: Článek 1
Aby pohotovostní plány předložené Komisi členskými státy mohly být schváleny podle čl. 5 odst.
4 směrnice 90/423/EHS, musí splňovat kritéria stanovená v příloze. Článek 2
1. Komise může přijmout doporučení obsahující vysvětlivky ke kritériím stanoveným v příloze.
2. Komise zveřejní doporučení uvedená v odstavci 1.
Článek 3
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
ze dne 18. prosince 1990
o podepsání Mezinárodní dohody o jutě a výrobcích z juty z roku 1989 (91/51/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 113 a 116 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že Mezinárodní dohoda o jutě a výrobcích z juty z roku 1989 je otevřena k podpisu od 1. ledna do 31. prosince 1990;
vzhledem k tomu, že všechny členské státy vyjádřily svůj záměr dohodu podepsat;
vzhledem k tomu, že je vhodné, aby Společenství a jeho členské státy podepsaly dohodu současně,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Společenství a jeho členské státy současně podepíší Mezinárodní dohodu o jutě a výrobcích z juty z roku 1989 v souladu s jejím čl.
37 odst. 1 nejpozději do 31. prosince 1990.
Článek 2 Předseda Rady je oprávněn jmenovat osobu zmocněnou podepsat dohodu jménem Společenství.
Znění dohody se připojuje k tomuto rozhodnutí.
ze dne 21. prosince 1990 o prozatímním provádění dohodnutého zápisu, kterým se mění Dohoda mezi Evropským hospodářským společenstvím a Bulharskou republikou o obchodu s textilními výrobky (91/95/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ, s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 113 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že Dohoda mezi Evropským hospodářským společenstvím a Bulharskou republikou parafovaná dne 11. července 1986 se podle rozhodnutí 87/496/EHS [1] provádí prozatímně, pokud ovlivňuje Společenství, od 1. ledna 1987 až do dokončení postupů nezbytných pro uzavření;
vzhledem k tomu, že dohoda obsahuje ustanovení o konzultacích;
vzhledem k tomu, že Bulharsko přijalo nabídku Společenství začlenit do dohody na rok 1991 ustanovení o zpětném dovozu textilních výrobků po opracování, zpracování nebo výrobě v uvedené zemi v souladu s příslušnými předpisy Společenství;
vzhledem k tomu, že bylo dohodnuto, že dohodnutý zápis o konzultacích, které se konaly o této problematice, se provádí prozatímně od 1. ledna 1991 až do dokončení postupů nezbytných pro uzavření, za předpokladu vzájemného prozatímního provádění ze strany druhé smluvní strany, ROZHODLA TAKTO:
Jediný článek
Dohodnutý zápis, kterým se mění Dohoda mezi Evropským hospodářským společenstvím a Bulharskou republikou o obchodu s textilními výrobky, se provádí prozatímně od 1. ledna než bude oficiálně uzavřena, za předpokladu vzájemného prozatímního provádění druhou smluvní stranou.
Znění dohodnutého zápisu se připojuje k tomuto rozhodnutí.
ze dne 25. února 1991
o zřízení Výboru pro měnovou a finanční statistiku a statistiku platební bilance (91/115/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na návrh rozhodnutí předložený Komisí [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že rozhodnutí Rady 90/141/EHS ze dne 12. března 1990 o dosažení postupného sbližování hospodářských politik a výkonnosti v průběhu první etapy hospodářské a měnové unie [4] stanoví potřebu dostupnosti sladěných ukazatelů, zejména v oblastech měnové, finanční a v oblasti platební bilance;
vzhledem k tomu, že rozhodnutí Rady 90/142/EHS ze dne 12. března 1990, kterým se mění rozhodnutí 64/300/EHS o spolupráci mezi centrálními bankami členských států Evropského hospodářského společenství [5], je obzvláště zaměřeno na rozšíření koordinace měnové politiky, které se zejména musí zakládat na společných ukazatelích pro dohled;
vzhledem k tomu, že je proto zapotřebí sestavit jako součást víceletého statistického programu Komise víceletý plán práce v oblasti měnové a finanční statistiky a statistiky platební bilance;
vzhledem k tomu, že rozhodnutím 89/382/EHS, Euratom [6] zřídila Rada Výbor pro statistické programy Evropských společenství, složený ze zástupců statistických institucí členských států, aby byla zajištěna úzká spolupráce mezi členskými státy a Komisí při vypracování statistického programu;
vzhledem k tomu, že v členských státech sestavují měnové a bankovní statistiky centrální banky a finanční statistiky a statistiky platební bilance sestavují různé instituce, zejména centrální banky;
vzhledem k tomu, že v současné době neexistuje žádný orgán, který by zajišťoval úzkou spolupráci mezi členskými státy a Komisí v oblastech měnové a finanční statistiky a statistiky platební bilance, ve kterém by byly zastoupeny hlavní příslušné vnitrostátní instituce;
vzhledem k tomu, že k dosažení takové spolupráce je nutné, zejména s ohledem na vytvoření hospodářské a měnové unie, zřídit výbor složený ze zástupců těchto institucí, pověřený pomocí Komisi při sestavování a provádění víceletého plánu práce týkajícího se měnové a finanční statistiky a statistiky platební bilance;
vzhledem k tomu, že s ohledem na zvláštní úlohu, kterou v členských státech zastávají zmíněné instituce, je vhodné svěřit výboru volbu předsedy;
vzhledem k tomu, že existuje ze statistického hlediska úzká vzájemná závislost mezi oblastmi měnovou, finanční a oblastí platební bilance na jedné straně a některými jinými oblastmi hospodářské statistiky na straně druhé;
vzhledem k tomu, že zvýšená poptávka členských států a orgánů Společenství po zkvalitněných statistických informacích vyžaduje zintenzivnění spolupráce mezi uživateli a poskytovateli měnové a finanční statistiky a statistiky platební bilance;
vzhledem k tomu, že v rámci vytváření hospodářské a měnové unie je třeba prošetřit, zda budou úkoly výboru naplňovat potřeby budoucího evropského systému centrálních bank,
ROZHODLA TAKTO: Článek 1
Zřizuje se Výbor pro měnovou a finanční statistiku a statistiku platební bilance (dále jen "výbor").
Článek 2
Výbor je Komisi nápomocen při sestavování a provádění víceletého plánu práce, týkající se měnové a finanční statistiky a statistiky platební bilance.
Jeho úkolem je zejména podávat stanoviska k vývoji a koordinaci měnové a finanční statistiky a statistiky platební bilance, která jsou požadována v rámci politik prováděných Radou, Komisí a různými výbory, které jim jsou nápomocny.
Výbor může být požádán o podání stanoviska k souvislostem mezi měnovou a finanční statistikou a statistikou platební bilance na straně jedné a některými jinými hospodářskými statistikami na straně druhé, obzvláště těmi, na kterých jsou založeny národní účty.
Práce výboru bude koordinována s prací Výboru pro statistické programy.
Článek 3
Komise z vlastního podnětu a případně na žádost Rady nebo některého z pomocných výborů konzultuje s výborem
a) sestavení víceletých programů Společenství pro měnovou a finanční statistiku a statistiku platební bilance,
b) opatření, která Komise zamýšlí učinit k dosažení cílů uvedených ve víceletých programech pro měnovou a finanční statistiku a statistiku platební bilance, a související prostředky a harmonogramy,
c) jakékoliv jiné otázky, zejména metodologické, vyplývající ze sestavení nebo provádění statistického programu v dotyčných oblastech.
Výbor může z vlastního podnětu podávat stanoviska k jakékoliv otázce týkající se sestavení nebo provádění statistických programů v oblasti měnové, finanční, nebo platební bilance.
Článek 4
Výbor se skládá z jednoho, dvou či tří zástupců za každý členský stát, kteří pocházejí z hlavních institucí zabývajících se měnovou a finanční statistikou a statistikou platební bilance, a ze tří zástupců Komise.
Zasedání výboru se mohou jako pozorovatelé dále účastnit zástupce Výboru guvernérů centrálních bank Společenství a zástupce Měnového výboru.
Na základě rozhodnutí výboru se jeho zasedání mohou účastnit zástupci jiných organizací, jakož i všechny osoby schopné přispět k rozpravě.
Článek 5
Výbor si zvolí předsedu prostou většinou hlasů členských států.
Funkce sekretariátu výboru zajišťuje Komise.
Článek 6
Výbor přijme svůj jednací řád.
ze dne 25. února 1991,
kterým se zřizuje Evropský poradní výbor pro statistické informace v hospodářské a sociální oblasti (91/116/EHS)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na návrh rozhodnutí předložený Komisí1,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu2,
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru3,
vzhledem k tomu, že provádění, monitorování a hodnocení politiky Společenství do značné míry závisí na dostupnosti spolehlivých statistických informací v hospodářské a sociální oblasti;
vzhledem k tomu, že Komise předložila Radě sdělení o přijetí politiky Společenství v oblasti statistických informací;
vzhledem k tomu, že na základě tohoto sdělení, na návrh Komise a po obdržení stanoviska Evropského parlamentu přijala Rada dne 19. června 1989 usnesení o provádění plánu prioritních akcí v oblasti statistických informací v letech 1989 až 19924;
vzhledem k tomu, že rozhodnutím 89/382/Euratom5 Rada ustavila Výbor pro statistické programy, který se skládá ze zástupců statistických úřadů členských států a jemuž předsedá zástupce Komise (generální ředitel Statistického úřadu Evropských společenství); že tento výbor odpovídá za koordinaci činností, finančních prostředků, časových plánů a metod v oblasti statistických programů Společenství a členských států;
vzhledem k tomu, že dosažení cílů stanovených pro Evropská společenství, zejména vytvoření vnitřního trhu podle Jednotného evropského aktu, vyžaduje, aby reprezentativní osobnosti z vědecké, hospodářské a sociální oblasti byly pravidelně konzultovány za účelem stanovení cílů, priorit a druhu informací potřebných pro podporu politik Společenství;
vzhledem k tomu, že téměř ve všech členských státech existují poradní orgány uživatelů a poskytovatelů statistických informací, které se zabývají zejména problémy daných zemí;
vzhledem k tomu, že je proto nezbytné ustavit Evropský poradní výbor pro statistické informace v hospodářské a sociální oblasti, složený ze zástupců poskytovatelů a uživatelů těchto informací, jejichž úkolem bude pomáhat Radě a Komisi při koordinaci cílů politiky Společenství v oblasti statistických informací,
ROZHODLA TAKTO: Článek 1
Zřizuje se Evropský poradní výbor pro statistické informace v hospodářské a sociální oblasti (dále jen "výbor").
Úkolem výboru je být nápomocen Radě a Komisi při koordinaci cílů stanovených politikou Společenství v oblasti statistických informací, s přihlédnutím k potřebám uživatelů a k nákladům, které nesou poskytovatelé informací.
Článek 2
Výbor zvažuje opatření a navrhuje prováděcí pravidla a prostředky nezbytné k dosažení politických cílů v oblasti statistických informací, které Společenství přijalo.
Výbor zaujímá stanovisko k statistickém programu Společenství a k tomu, jak je sestaven a jak je monitorován.
Ve svém stanovisku se soustředí zejména na
- to, zda statistické programy vyhovují potřebám evropské integrace vyjádřeným orgány Společenství, členských států a regionů a hospodářskými, sociálními a vědeckými institucemi;
- spolupráci na organizační a plánovací úrovni mezi různými subjekty, které spolu vytvářejí statistickou infrastrukturu Společenství;
- náklady na odvětvové statistické programy, včetně nákladů vynaložených přímo orgány Společenství, členských států a regionů a nákladů zpravodajských jednotek poskytujících základní informace; - prostředky nezbytné pro realizaci odvětvových statistických programů a jejich slučitelnosti se stanovenými cíli.
Článek 3
Rada a Komise mohou konzultovat výbor ke všem otázkám týkajícím se statistických informací.
Výbor zaujímá stanoviska nebo předkládá zprávy Evropskému parlamentu, Radě a Komisi, kdykoli to pokládá za nezbytné pro splnění svých úkolů.
Úzce spolupracuje s Výborem pro statistické programy a Výborem pro měnovou a finanční statistiku a pro statistiku platební bilance, založeným rozhodnutím 91/115/EHS6, kterým pro informaci poskytuje svá stanoviska a své zprávy, zvláště pokud jde o požadavky na nové statistické činnosti. Výbor vypracovává roční zprávu o pokroku v oblasti evropských hospodářských a sociálních statistických informací, kterou předává Evropskému parlamentu, Radě, Komisi a Hospodářskému a sociálnímu výboru.
Článek 4
Výbor se skládá
- ze čtyř členů zastupujících Komisi, z nichž jeden je členem Komise, odpovídajícím za politiku v oblasti statistických informací,
- z předsedy Výboru pro měnovou a finanční statistiku a pro statistiku platební bilance,
- z dvanácti předsedů nebo generálních ředitelů národních statistických úřadů členských států,
- z dvaceti čtyř členů (po dvou za každý členský stát) jmenovaných Radou po konzultaci s Komisí z reprezentativních osobností zastupujících různé oblasti hospodářského, sociálního a vědeckého života.
Ke jmenování těchto členů dodá každý členský stát Radě seznam obsahující čtyři kandidáty.
Rada vezme v úvahu potřebu přiměřeného zastoupení různých hospodářských, sociálních a vědeckých oblastí.
Článek 5
Funkční období členů jmenovaných Radou je čtyřleté; mohou být jmenováni opakovaně.
Funkce je vykonávána osobně a není spojen s žádnou odměnou.
Seznam členů je zveřejňován v řadě C Úředního věstníku Evropských společenství.
Článek 6
Výboru předsedá člen Komise odpovědný za statistickou informační politiku.
Výbor volí ze svých členů místopředsedu na dvouleté funkční období, které může být jednou prodlouženo. Funkce sekretariátu zajišťuje Statistický úřad Evropských společenství.
Článek 7
Předseda svolává výbor, kdykoli je to nutné a nejméně jednou za rok, buď z vlastního podnětu, nebo na žádost nejméně jedné třetiny členů.
Článek 8
Předseda může na schůzi přizvat jako pozorovatele generální ředitele Komise, jejichž působnosti se týkají projednávané otázky, popřípadě jakoukoli další osobu, která by mohla přispět k jednání.
Článek 9
Výbor je schopný se platně usnášet, pokud je přítomna alespoň polovina jeho členů.
Člen se může nechat zastupovat pouze jiným členem a nemůže sám zastupovat více než dva členy.
Článek 10
Výbor přijme svůj jednací řád.
ze dne 4. března 1991,
kterým se mění rozhodnutí 90/424/EHS o některých výdajích ve veterinární oblasti (91/133/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na rozhodnutí Rady 90/424/EHS ze dne 26. června 1990 o některých výdajích ve veterinární oblasti [1], a zejména na čl.
24 odst. 1 uvedeného rozhodnutí,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že rozhodnutí 90/424/EHS stanoví zejména možnost finančního příspěvku od Společenství na eradikaci nákaz obsažených v seznamu v příloze uvedeného rozhodnutí a na dohled nad nimi; že tento seznam může být doplňován nebo pozměňován s ohledem na vývoj veterinární situace ve Společenství;
vzhledem k tomu, že s ohledem na tento vývoj by měla být plicní nákaza skotu doplněna do uvedeného seznamu, aby bylo možno získat finanční příspěvek Společenství k provedení programů eradikace této nákazy a dohledu nad ní,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ: Článek 1
V příloze rozhodnutí 90/424/EHS se ve skupině 1 doplňuje nová odrážka, která zní: "— plicní nákaza skotu"
.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
ze dne 18. března 1991 o oznámení uplatňování Mezinárodní dohody o jutě a výrobcích z juty z roku 1989 Společenstvím (91/152/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 113 a 116 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že dne 20. prosince 1990 byla Společenstvím a jeho členskými státy podepsána Mezinárodní dohoda o jutě a výrobcích z juty z roku 1989 [1];
vzhledem k tomu, že všechny členské státy oznámily svůj záměr uvedenou dohodu uplatňovat;
vzhledem k tomu, že Společenství a jeho členské státy by měly svůj záměr uplatňovat uvedenou dohodu oznámit generálnímu tajemníkovi Organizace spojených národů,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Po dokončení nezbytných vnitřních postupů oznámí Společenství a jeho členské státy generálnímu tajemníkovi Organizace spojených národů, že budou uplatňovat Mezinárodní dohodu o jutě a výrobcích z juty z roku 1989 jako dovážející členové od okamžiku jejího vstupu v platnost v souladu s čl. 40 odst. 3.
Článek 2
Předseda Rady je oprávněn jmenovat osoby zmocněné uložit oznámení jménem Evropského hospodářského společenství.
ze dne 4. března 1991
o uzavření Rámcové dohody o spolupráci mezi Evropským hospodářským společenstvím a Chilskou republikou (91/158/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 113 a 235 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
vzhledem k tomu, že Společenství by mělo pro dosažení svých cílů v oblasti vnějších hospodářských vztahů schválit Rámcovou dohodu o spolupráci mezi Evropským hospodářským společenstvím a Chilskou republikou,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1 Rámcová dohoda o spolupráci mezi Evropským hospodářským společenstvím a Chilskou republikou se schvaluje jménem Společenství.
Znění dohody se připojuje k tomuto rozhodnutí.
Článek 2
Předseda Rady provede oznámení stanovené v článku 21 dohody [2].
Článek 3 Komise, jíž jsou nápomocni zástupci členských států, zastupuje Společenství ve smíšeném výboru zřízeném podle článku 17 dohody.
Článek 4
Toto rozhodnutí se vyhlásí
ze dne 25. března 1991
o přijetí statutu Mezinárodní studijní skupiny pro průzkum trhu a obchod s cínem (91/178/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na články 113 a 116 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že statut Mezinárodní studijní skupiny pro průzkum trhu a obchod s cínem byl přijat v Ženevě dne 7. dubna 1989 na konferenci Organizace spojených národů o cínu;
vzhledem k tomu, že státy a mezinárodní organizace, které se této konference zúčastnily, byly vyzvány, aby generálnímu tajemníkovi Organizace spojených národů oznámily přijetí statutu podle bodu 21 písm. b);
vzhledem k tomu, že studijní skupina bude plnit významné funkce při analýze a průzkumu trhu a obchodu s cínem;
vzhledem k tomu, že institucionální struktura Mezinárodní studijní skupiny pro průzkum trhu a obchod s cínem stanovená v jejím statutu předpokládá společnou účast Společenství a členských států, které tento statut přijaly;
vzhledem k tomu, že některé členské státy vyjádřily svůj záměr podílet se na činnosti studijní skupiny;
vzhledem k tomu, že Společenství a ty členské státy, které se rozhodly pro účast na jednáních studijní skupiny, současně na základě společného postoje uloží listinu o přijetí,
ROZHODLA TAKTO: Článek 1
Evropské hospodářské společenství přijímá statut Mezinárodní studijní skupiny pro průzkum trhu a obchod s cínem.
Společenství a členské státy, které se do dnešního dne rozhodly pro účast na jednáních studijní skupiny, současně uloží po dokončení nezbytných vnitřních postupů u generálního tajemníka Organizace spojených národů své listiny o přijetí statutu. Znění statutu se připojuje k tomuto rozhodnutí.
Článek 2
Předseda Rady je oprávněn pověřit osoby zmocněné uložit listiny o přijetí statutu jménem Společenství.
ze dne 25. března 1991
o přijetí statutu Mezinárodní studijní skupiny pro průzkum trhu a obchod s mědí (91/179/EHS)
Rada evropských společenství,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na články 113 a 116 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že statut Mezinárodní studijní skupiny pro průzkum trhu a obchod s mědí byl přijat v Ženevě dne 24. února 1989 na konferenci Organizace spojených národů o mědi;
vzhledem k tomu, že státy a mezinárodní organizace, které se této konference zúčastnily, byly vyzvány, aby generálnímu tajemníkovi Organizace spojených národů oznámily přijetí statutu v souladu s bodem 22 písm. b);
vzhledem k tomu, že studijní skupina bude plnit významné funkce při analýze a průzkumu trhu a obchodu s mědí;
vzhledem k tomu, že institucionální struktura Mezinárodní studijní skupiny pro průzkum trhu a obchod s mědí stanovená v jejím statutu předpokládá společnou účast Společenství a členských států, které tento statut přijaly;
vzhledem k tomu, že některé členské státy vyjádřily svůj záměr podílet se na činnosti studijní skupiny;
vzhledem k tomu, že Společenství a členské státy, které se rozhodly pro účast na jednáních studijní skupiny, současně na základě společného postoje uloží listinu o přijetí,
ROZHODLA TAKTO: Článek 1
Evropské hospodářské společenství přijímá statut Mezinárodní studijní skupiny pro průzkum trhu a obchod s mědí.
Společenství a členské státy, které se do dnešního dne rozhodly pro účast na jednáních studijní skupiny, současně uloží po dokončení nezbytných vnitřních postupů u generálního tajemníka Organizace spojených národů své listiny o přijetí statutu. Znění statutu se připojuje k tomuto rozhodnutí.
Článek 2
Předseda Rady je oprávněn pověřit osoby zmocněné uložit listiny o přijetí statutu jménem Společenství.
ze dne 14. února 1991,
kterým se stanoví některé metody analýzy a testování syrového mléka a tepelně ošetřeného mléka
(91/180/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 85/397/EHS ze dne 5. srpna 1985 o hygienických a veterinárních otázkách obchodu s tepelně ošetřeným mlékem uvnitř Společenství [1] naposledy pozměněnou směrnicí 89/662/EHS [2], a zejména na čl. 10 odst.
vzhledem k tomu, že podle čl.
10 odst. 2 Komise stanoví metody analýzy a testování, které se mají používat pro kontrolu dodržování norem pro syrové mléko a tepelně ošetřené mléko;
vzhledem k tomu, že pro syrové mléko je nezbytné stanovit zejména metody pro stanovení obsahu mikroorganismů, obsahu buněk, bodu mrznutí a přítomnosti antibiotik;
vzhledem k tomu, že pro pasterované mléko je nezbytné stanovit zejména metody pro stanovení nepřítomnosti patogenů, počtu koliformních bakterií, obsahu mikroorganismů, nepřítomnosti fosfatázy, přítomnosti peroxidázy, nepřítomnosti antibiotik a bodu mrznutí;
vzhledem k tomu, že pro sterilizované mléko a UHT mléko je nezbytné stanovit zejména metody pro stanovení obsahu mikroorganismů, nepřítomnosti antibiotik;
vzhledem k tomu, že z technických důvodů je vhodné nejprve stanovit referenční metody analýzy a testování, které mají zajistit dodržování určitých norem; že je zejména nezbytné pokračovat v prošetřování podmínek, za kterých se používají rutinní metody analýzy a testování; že v očekávání výsledků těchto šetření dbají členské státy na to, aby pro dodržení norem směrnice 85/397/ES byly použity vhodné rutinní metody;
vzhledem k tomu, že stanovení referenčních metod analýzy a testování zahrnuje i stanovení postupů analýzy a kriterií spolehlivosti pro zajištění jednotného výkladu výsledků;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ: Článek 1 Referenční postupy analýzy a testování pro syrové mléko jsou tyto:
- stanovení bodu mrznutí,
- stanovení obsahu mikroorganismů při 30 oC,
- stanovení obsahu somatických buněk,
- detekce antibiotik a sulfonamidů.
Článek 2 Referenční postupy analýzy a testování pro pasterované mléko jsou tyto:
- stanovení bodu mrznutí,
- stanovení aktivity fosfatázy,
- stanovení aktivity peroxidázy,
- stanovení obsahu mikroorganismů při 30 oC,
- stanovení obsahu mikroorganismů při 21 oC,
- stanovení obsahu koliformních bakterií – počítání kolonií při 30 oC,
- detekce antibiotik a sulfonamidů,
- detekce patogenních mikroorganismů.
Článek 3
Referenční postupy analýzy a testování pro UHT mléko a sterilizované mléko jsou tyto:
- stanovení bodu mrznutí,
- stanovení obsahu mikroorganizmů při 30 oC,
Článek 4
Použití referenčních postupů analýzy a testování, stanovení kritérií spolehlivosti a odběr vzorků se musí provést podle pravidel stanovených v příloze I. Článek 5
Referenční postupy analýzy a testování uvedené v článcích 1, 2 a 3 jsou popsány v příloze II.
Článek 6
Toto rozhodnutí bude přezkoumáno do 31. prosince 1992, aby se zohlednil vývoj vědeckých a technických znalostí.
Článek 7
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
ze dne 20. března 1991
o žádostech o úhradu podpor poskytovaných členskými státy organizacím producentů ořechů a/nebo svatojánského chleba
(91/229/EHS) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č.
1035/72 ze dne 18. května 1972 o společné organizaci trhu s ovocem a zeleninou1, naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
3920/902, a zejména na článek 14g uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízením Rady č.
789/893 se doplňuje režim podpor organizacím producentů ovoce a zeleniny a zavádí dodatečná paušální podpora organizacím producentů, jejichž hospodářská činnost souvisí s produkcí a uváděním na trh ořechů a/nebo svatojánského chleba, s cílem podpořit zakládání těchto organizací;
vzhledem k tomu, že nařízení Rady (EHS) č.
790/894 stanoví výši paušální podpory uvedené v článku 14b nařízení (EHS) č.
1035/72 na zakládání organizací producentů;
vzhledem k tomu, že žádosti o úhradu dodatečné paušální podpory, kterou členské státy poskytují organizacím producentů ořechů/nebo svatojánského chleba za účelem pokrytí dodatečných nákladů na jejich založení, musí obsahovat některé informace k ověření, zda jsou v výdaje v souladu s požadavky nařízení (EHS) č.
1035/72, a zejména s článkem 14b;
vzhledem k tomu, že pro účinnou kontrolu žádostí musí členské státy Komisi umožnit po dobu tří let od data poslední úhrady přístup k veškerým dokladům, na základě kterých byla podpora poskytnuta;
vzhledem k tomu, že opatření uvedená v tomto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro ovoce a zeleninu,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ: Článek 1
1. Žádosti o úhradu výdajů podle článku 14b nařízení (EHS) č.
1035/72 musí být předkládány v souladu s přílohou k tomuto rozhodnutí.
2. Členské státy Komisi společně s jejich první žádostí o úhradu sdělí znění vnitrostátních prováděcích a kontrolních opatření a administrativních pokynů a rovněž formuláře nebo jakékoli dokumenty související s prováděním tohoto opatření.
Článek 2
Po dobu tří let od data poslední úhrady členské státy umožní Komisi přístup ke všem dokumentům nebo jejich ověřeným kopiím, které vlastní a na základě kterých byla podpora uvedená v článku 14b nařízení (EHS) č.
1035/72 poskytnuta, jakož i přístup k veškeré dokumentaci o příjemcích podpor.
Článek 3
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
ze dne 2. května 1991,
kterým se Austrálie uznává za prostou Erwinia amylovora (Burr.)
Winsl. et al.
(91/261/EHS) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 77/93/EHS ze dne 21. prosince 1976 o ochranných opatřeních proti zavlékání organismů škodlivých rostlinám a rostlinným produktům do členských států [1], naposledy pozměněnou směrnicí Komise 91/27/EHS [2], a zejména na přílohu III část B bod 10 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že podle směrnice 77/93/EHS nesmějí být rostliny některých druhů, kromě plodů a semen, pocházející nebo dovezené ze zemí nebo oblastí, které nebyly uznány za prosté Erwinia amylovora (Burr.)
Winsl. et al,dováženydo členských států od 16. dubna do 31. října v případě původu na severní polokouli a od 1. listopadu do 15. dubna v případě původu na jižní polokouli;
vzhledem k tomu, že z úředních informací poskytnutých Austrálií vyplývá, že zmíněný škodlivý organismus se v této zemi nevyskytuje a že Austrálie dlouhodobě udržuje přísný zákaz dovozu rostlin a rostlinných produktů, jimiž by mohl být tento škodlivý organismus zavlečen;
vzhledem k tomu, že lze proto konstatovat, že neexistuje riziko rozšíření zmíněného škodlivého organismu;
vzhledem k tomu, že tímto rozhodnutím není dotčeno žádné pozdější zjištění, které by mohlo prokázat, že se zmíněný škodlivý organismus v této zemi vyskytuje;
vzhledem k tomu, že Komise zajistí, aby Austrálie každoročně poskytovala veškeré odborné technické informace potřebné k posouzení uvedené situace;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého rostlinolékařského výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ: Článek 1
Austrálie se uznává za prostou Erwinia amylovora (Burr.)
Winsl. et al.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
ze dne 14. května 1991,
kterým se stanoví seznam třetích zemí, z nichž členské státy povolují dovoz embryí skotu
(91/270/EHS) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 89/556/EHS ze dne 25. září 1989 [1] o veterinárních otázkách obchodu s embryi skotu ve Společenství a jejich dovozu ze třetích zemí, naposledy pozměněnou směrnicí Rady 90/425/EHS ze dne 26. června 1990 [2], a zejména na článek 7 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že systém pro stanovení seznamu třetích zemí, z nichž mohou členské státy dovážet embrya skotu, je stanoven směrnicí 89/556/EHS;
vzhledem k tomu, že pro účely stanovení takového seznamu je třeba brát v úvahu veterinární situaci ve třetích zemích a podobné seznamy, které existují pro dovoz živých zvířat a spermatu;
vzhledem k tomu, že Společenství musí přijmout další opatření s ohledem na dovoz embryí; že Komise stále připravuje tato opatření s náležitým tempem;
vzhledem k tomu, že při respektování omezení, která vznikají přijetím seznamu, bude dovoz embryí i nadále podléhat vnitrostátním právním předpisům o hygienických a veterinárních kontrolách, pokud již nepodléhá hygienickým opatřením Společenství;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ: Článek 1
Členské státy povolují dovoz embryí skotu pouze z těch třetích zemí, které jsou uvedeny na seznamu v příloze tohoto rozhodnutí.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
ze dne 22. května 1991
o ochranných hygienických opatřeních týkajících se dovozu hluboce zmrazeného spermatu skotu z Izraele
(91/277/EHS) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 88/407/EHS ze dne 14. června 1988 o veterinárních požadavcích na obchod s hluboce zmrazeným spermatem skotu uvnitř Společenství a na jeho dovoz [1], a zejména na článek 10 uvedené směrnice,
s ohledem na rozhodnutí Komise 90/14/EHS ze dne 20. prosince 1989, kterým se stanoví seznam třetích zemí, z nichž členské státy povolují dovoz hluboce zmrazeného spermatu skotu [2], naposledy pozměněné rozhodnutím 91/276/EHS [3],
vzhledem k tomu, že situace v Izraeli je celkově uspokojivá, pokud jde o pravidelnost a rychlost poskytování informací, o pravidla prevence a tlumení nakažlivých chorob zvířat, o strukturu a pravomoci veterinárních útvarů a o organizaci a realizaci opatření pro tlumení nakažlivých chorob zvířat;
vzhledem k tomu, že rozhodnutím 91/276/EHS byl proto Izrael doplněn do seznamu třetích zemí, ze kterých členské státy povolují dovoz hluboce zmrazeného spermatu skotu;
vzhledem k tomu, že veterinární předpisy a veterinární osvědčení musejí odpovídat veterinární situaci v dotyčné zemi;
vzhledem k tomu, že z důvodu současné nákazové situace
ze dne 14. června 1991,
kterým se rozšiřuje působnost rozhodnutí Rady 79/542/EHS, kterým se stanoví seznam třetích zemí, z nichž členské státy povolují dovoz skotu, prasat a čerstvého masa, na masné výrobky
(91/361/EHS) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 72/462/EHS ze dne 12. prosince 1972 o veterinárních a hygienických otázkách dovozu skotu, prasat, ovcí a koz, čerstvého masa nebo masných výrobků ze třetích zemí [1], naposledy pozměněnou směrnicí 91/69/EHS [2], a zejména na článek 3 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že směrnice Rady 89/227/EHS [3] rozšířila oblast působnosti směrnice 72/462/EHS na dovoz masných výrobků;
vzhledem k tomu, že rozhodnutím 79/542/EHS [4], naposledy pozměněným rozhodnutím Komise 90/485/EHS [5], sestavila Rada seznam třetích zemí, z nichž členské státy povolují dovoz skotu, prasat a čerstvého masa;
vzhledem k tomu, že je třeba změnit toto rozhodnutí, aby se vztahovalo rovněž na dovoz masných výrobků;
vzhledem k tomu, že při povolování dovozu masných výrobků je třeba přihlédnout k opatřením pro dovoz čerstvého masa; že některé z nich však smějí být dováženy pouze poté, co projdou speciálním tepelným ošetřením;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Rozhodnutí 79/542/EHS se mění takto:
Název se nahrazuje tímto:
1.
"Rozhodnutí Rady ze dne 21. prosince 1976, kterým se stanoví seznam třetích zemí, z nichž členské státy povolují dovoz skotu, prasat, čerstvého masa a masných výrobků".
2.
V článku 1 se doplňuje nový odstavec, který zní:
"2. Aniž je dotčen odstavec 1, dovážejí členské státy některé masné výrobky všech domácích druhů ze třetích zemí uvedených v příloze.
V případě, že dovoz čerstvého masa z některých třetích zemí nebo jejich částí není povolen podle odstavce 1, mohou přesto členské státy dovážet masné výrobky vyrobené z tohoto čerstvého masa, jestliže byly podrobeny zvláštnímu ošetření stanovenému v příloze."
3.
Příloha se nahrazuje přílohou tohoto rozhodnutí.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
ze dne 20. června 1991 o uzavření dohody mezi Evropským hospodářským společenstvím a Švýcarskou konfederací o přímém pojištění jiném než životním
(91/370/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na čl. 57 odst. 2 poslední větu a článek 235 této Smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
ve spolupráci s Evropským parlamentem [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že je žádoucí schválit dohodu se Švýcarskem o přímém pojištění jiném než životním, podepsanou
ze dne 19. července 1991 o počítačové síti spojující veterinární orgány (Animo)
(91/398/EHS) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 90/425/EHS ze dne 26. června 1990 o veterinárních a zootechnických kontrolách v obchodu s některými živými zvířaty a produkty uvnitř Společenství s cílem dotvoření vnitřního trhu [1], naposledy pozměněnou směrnicí 91/68/EHS [2], a zejména na čl. 20 odst. 1 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že s ohledem na blížící se dotvoření vnitřního trhu s živými zvířaty a určitými produkty a zrušení veterinárních kontrol na vnitřních hranicích je nezbytné vytvořit v souladu s čl. 20 odst.
vzhledem k tomu, že nejprve musejí být stanoveny základní zásady obecné struktury počítačové sítě; že nezbytná prováděcí ustanovení budou přijata později podle těchto zásad v souladu s čl. 20 odst. 3 směrnice 90/425/EHS;
vzhledem k tomu, že s ohledem na čl. 4 odst. 2 směrnice 90/425/EHS, na čl. 4 odst. 5 směrnice Rady 90/675/EHS ze dne 10. prosince 1990, kterou se stanoví zásady organizace veterinární kontroly produktů dovážených do Společenství ze třetích zemí [3], a na povinnosti, které budou uloženy stanovištím hraniční kontroly zodpovědným za kontrolu živých zvířat přicházejících ze třetích zemí, bude muset počítačová síť spojovat ústřední orgány členských států, určené místní orgány a stanoviště hraniční kontroly;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto rozhodnutím jsou v souladu se stanoviskem Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Pro účely tohoto rozhodnutí se "jednotkou" rozumí:
- jakýkoli příslušný ústřední orgán členského státu,
- jakýkoli místní orgán členského státu takto určený pro účely počítačové sítě,
- jakékoli stanoviště hraniční kontroly ve smyslu definice čl. 2 odst. 2 písm. g směrnice 90/675/EHS,
- jakékoli stanoviště hraniční kontroly oprávněné provádět veterinární kontrolu zvířat dovážených do Společenství ze třetích zemí.
Článek 2
1. Každá jednotka je připojena k veterinární počítačové síti.
2. Každá jednotka je vybavena:
- mikropočítačem s operačním systémem typu MS-DOS nebo UNIX,
- modemem, který umožní modulovat a demodulovat informace přicházející po telefonních linkách nebo jiných vysokorychlostních linkách,
- tiskárnou,
- shodným komunikačním softwarem a shodným aplikačním softwarem, které každé jednotce umožní připojit se k veterinární počítačové síti.
Článek 3
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
ze dne 27. června 1990 o výplatách nedoplatků rodinných dávek náležejících osobám samostatně výdělečně činným na základě článků 73 a 74 nařízení (EHS) č. 1408/71
(91/423/EHS) SPRÁVNÍ KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ PRO SOCIÁLNÍ ZABEZPEČENÍ MIGRUJÍCÍCH PRACOVNÍKŮ,
s ohledem na čl. 81 písm. a) nařízení Rady (EHS) č. 1408/71 ze dne 14. června 1971 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby, osoby samostatně výdělečně činné a jejich rodinné příslušníky pohybující se v rámci Společenství, na základě kterého je pověřena jednáním ve všech správních otázkách nebo otázkách výkladu vyplývajících z nařízení (EHS) č. 1408/71,
s ohledem na čl. 2 odst. 1 nařízení Rady (EHS) č. 574/72 ze dne 21. března 1972, na základě kterého vypracuje vzory osvědčení, potvrzení, prohlášení, žádostí a dalších dokladů nezbytných k uplatňování uvedených nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 3427/89 ze dne 30. října 1989, kterým se zavádí pro všechny členské státy jednotné řešení otázky vyplácení rodinných dávek rodinným příslušníkům, kteří nemají bydliště na území příslušného státu, a rozšiřuje svou oblast působnosti na osoby samostatně výdělečně činné,
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č. 3427/89 je podle svého článku 3 použitelné dnem 15. ledna 1986, kromě části jeho čl. 1 odst. 1 týkající se změny článku 76;
vzhledem k tomu, že pro přiznání a výplatu nedoplatků rodinných dávek samostatně výdělečných osob podle článků 73 a 74 nařízení (EHS) č. 1408/71, ve znění ode dne použitelnosti nařízení (EHS) č. 3427/89, je potřebné upřesnit podmínky, za kterých se od těchto nedoplatků odečítají částky rodinných dávek již vyplacených podle právních předpisů státu bydliště rodinných příslušníků na základě takového bydliště nebo výkonu povolání manželem (manželkou) nebo jiným rodinným příslušníkem;
vzhledem k tomu, že je třeba stanovit přepočítací koeficient měn, které mají být použity pro toto odečtení;
vzhledem k tomu, že je dále nezbytné vytvořit vzor formuláře pro výplatu nedoplatků;
vzhledem k tomu, že jazyk, ve kterém mají být formuláře vydány, je předmětem doporučení č. 15 správní komise;
vzhledem k tomu, že musí být stanoveny lhůty pro uplatnění nároku na výplatu nedoplatků rodinných dávek podle článků 73 a 74 nařízení (EHS) č. 1408/71 ve znění pozdějších předpisů a rovněž pro úhradu těchto nedoplatků,
ROZHODLA TAKTO:
1. a) Na žádost dotyčné osoby přizná a vyplatí příslušná instituce nedoplatky rodinných dávek samostatně výdělečným osobám za období mezi dnem použitelnosti nařízení (EHS) č. 3427/89 a dnem, kdy uvedená instituce skutečně provede uvedené nařízení.
b) Nedoplatky se vyplatí po odečtení částky rodinných dávek, kterou obdržel dotyčný rodinný příslušník za totéž období buď podle právních předpisů státu bydliště, z důvodu bydliště nebo výkonu povolání manžela (manželky) či osoby žijící ve společné domácnosti s rodinným příslušníkem pracovníka, nebo z důvodu činnosti manžela (manželky) v jiném členském státě, anebo na základě dvoustranné dohody.
c) Při uplatňování práva na výplatu nedoplatku rodinných dávek přiloží dotyčná osoba ke své žádosti čestné prohlášení upřesňující celkovou výši rodinných dávek, které obdržela v jednotlivých letech na rodinné příslušníky podle právních předpisů státu bydliště těchto příslušníků nebo na základě jiného nároku.
Bez ohledu na toto prohlášení může příslušná instituce požadovat na dotyčných institucích prohlášení potvrzující vyplacení nebo nevyplacení rodinných dávek podle níže uvedeného vzoru formuláře.
Příslušné úřady členského státu dají tento formulář k dispozici dotyčným příslušným institucím.
Tento formulář je k dispozici v úředních jazycích Společenství a je vyhotoven tak, aby různá znění byla úplně shodná, aby každá dotyčná osoba mohla získat formulář vytištěný v jejím jazyce.
d) Částkami rodinných dávek přiznaných podle právních předpisů příslušného státu na jedné straně a podle právních předpisů státu bydliště rodinných příslušníků nebo na základě jiného nároku na druhé straně, které se berou v úvahu pro účely písmene b), jsou částky poskytované všem rodinným příslušníkům pracovníka majícím nárok na některou z těchto dávek.
e) Odečtení podle písmene b) se provádí pro rodinu pracovníka jako celek, celková částka rodinných dávek pobíraných v určitém roce podle právních předpisů státu bydliště rodinných příslušníků nebo na základě jiného nároku se odečte od celkové částky rodinných dávek náležejících za stejný rok podle právních předpisů příslušného státu.
Pokud jsou dříve uvedené dávky vyšší než posledně uvedené dávky nebo se jim rovnají, nenáleží od příslušné instituce žádné nedoplatky.
Jsou-li však dříve uvedené dávky nižší než posledně uvedené dávky, vyplatí se pracovníkovi nedoplatek dávek po odečtení částky již přijaté, jak je uvedeno v písmenu b).
V každém případě zůstane pracovníkovi celková částka dávek již vyplacených podle právních předpisů státu bydliště členů rodiny nebo na základě jiného nároku a má se za to, že instituce, která tyto dávky vyplatila, se vzdává náhrady od příslušné instituce.
f) K provedení odečtu podle písmene b) přepočítá příslušná instituce částku rodinných dávek, kterou dotyčná osoba přijala pro své rodinné příslušníky podle právních předpisů státu bydliště dotyčných rodinných příslušníků nebo na základě jiného nároku, na její měnu za použití přepočítacího koeficientu stanoveného v čl. 107 odst. 1 nařízení (EHS) č. 574/72. V úvahu se vezme přepočítací koeficient použitelný dne 16. listopadu 1989.
2. Pro podání žádostí o vyplacení nedoplatků rodinných dávek uvedených v odstavci 1 se použijí lhůty stanovené vnitrostátními právními předpisy; tyto žádosti však mohou být platně podány ještě v průběhu dvou let následujících po dni 16. listopadu 1989, i když jsou výše uvedené lhůty kratší.
3. Pokud jde o výplatu nedoplatků rodinných dávek, je-li žádost uvedená v odstavci 1 předložena do dvou let od 16. listopadu 1989, nároky vyplývající z nařízení (EHS) č. 3427/89 se získávají a proti dotyčné osobě nelze uplatnit ustanovení právních předpisů žádného z členských států týkající se propadnutí nebo promlčení nároků.
4. Toto rozhodnutí se použije od prvního dne měsíce po zveřejnění
ze dne 10. října 1990 o výkladu čl. 94 odst. 9 nařízení (EHS) č. 1408/71 (91/424/EHS)
SPRÁVNÍ KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ PRO SOCIÁLNÍ ZABEZPEČENÍ MIGRUJÍCÍCH ZAMĚSTNANCŮ,
s ohledem na čl. 81 písm. a) nařízení Rady (EHS) č. 1408/71 ze dne 14. června 1971 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnance, osoby samostatně výdělečně činné a jejich rodinné příslušníky pohybující se v rámci Společenství, na základě kterého je pověřena jednáním ve všech správních otázkách nebo otázkách výkladu vyplývajících z nařízení (EHS) č. 1408/71 a pozdějších nařízení,
s ohledem na čl. 2 odst. 1 nařízení Rady (EHS) č. 574/72 ze dne 21. března 1972, na základě kterého je povinností správní komise vypracovat vzory osvědčení, potvrzení, prohlášení, žádostí a dalších dokladů nezbytných k uplatňování uvedených nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 3427/89 ze dne 30. října 1989, kterým se zavádí pro všechny členské státy jednotné řešení otázky vyplácení rodinných dávek rodinným příslušníkům, kteří nemají bydliště na území příslušného státu,
s ohledem na čl. 94 odst. 9 nařízení (EHS) č. 1408/71 ve znění nařízení (EHS) č. 3427/89, který na jedné straně stanoví, že rodinné přídavky pobírané zaměstnanými osobami zaměstnanými ve Francii na rodinné příslušníky s bydlištěm v jiném členském státě ke dni 15. listopadu 1989 jsou nadále vypláceny v sazbách, s omezeními a podle postupů použitelných k uvedenému dni, pokud jejich výše přesahuje výši dávek, které by náležely ode dne 16. listopadu 1989, a dokud dotyčné osoby podléhají francouzským právním předpisům, a na druhé straně stanoví, že správní komise zaujme stanovisko k prováděcím pravidlům k uvedenému odstavci, a zejména k dělení nákladů na tyto přídavky,
vzhledem k tomu, že je nezbytné přesně vymezit oblast působnosti čl. 94 odst. 9 nařízení (EHS) č. 1408/71 a podmínky jeho uplatňování;
vzhledem k tomu, že je nezbytné stanovit postup umožňující poskytování přídavků, pokud jde o příspěvky dotyčných institucí, o srovnání mezi výší rodinných přídavků (zaručená částka) a výší francouzských rodinných dávek, pokud jde o případné vyplácení doplatku ve výši rozdílu mezi těmito dvěma částkami a pokud jde o dělení nákladů na přídavky mezi dotyčnými institucemi;
vzhledem k tomu, že je dále nezbytné upřesnit přepočítací koeficient měn, které mají být použity pro uvedené srovnání;
vzhledem k tomu, že by měly být vytvořeny dva vzory zvláštních formulářů, jednoho potvrzujícího vyplacení rodinných přídavků za měsíc listopad 1989 a druhého potvrzujícího pokračování nebo ukončení vyplácení rodinných přídavků na základě čl. 94 odst. 9;
vzhledem k tomu, že jazyk, ve kterém mají být formuláře vydány, je předmětem doporučení č. 15 správní komise;
vzhledem k tomu, že závěrem je třeba stanovit promlčecí dobu pro uplatňování nároku na zaručenou částku rodinných přídavků;
v souladu s čl. 80 odst. 3 nařízení (EHS) č. 1408/71,
ROZHODLA TAKTO:
1. a) Ustanovení čl. 94 odst. 9 nařízení (EHS) č. 1408/71 se použijí, jestliže zaměstnaná osoba podléhající francouzským právním předpisům pobírala k 15. listopadu 1989 na své rodinné příslušníky s bydlištěm v jiném členském státě rodinné přídavky stanovené v bývalém čl. 73 odst. 2; nepoužijí se, jestliže byl nárok na rodinné dávky získán dne 15. listopadu 1989 ve státě bydliště; s konečnou platností přestanou být použitelné, jakmile je následně nárok na rodinné dávky získán ve státu bydliště.
Jinak jsou rodinné přídavky, které pobírá osoba zaměstnaná ve Francii na rodinné příslušníky s bydlištěm v jiném členském státě, nadále poskytovány na základě čl. 94 odst. 9, dokud rodinní příslušníci mají bydliště na území uvedeného jiného členského státu.
b) Rodinné přídavky uvedené v čl. 94 odst. 9 nařízení (EHS) č. 1408/71 jsou ty přídavky, které byly skutečně poskytovány zaměstnané osobě na rodinné příslušníky mající nárok na uvedené přídavky za měsíc listopad 1989. Výše těchto přídavků představuje zaručenou částku.
Rodinnými dávkami uvedenými ve stejném článku jsou francouzské rodinné dávky náležející zaměstnané osobě od 16. listopadu 1989.
c) Je-li částka francouzských rodinných dávek, s výjimkou jednorázových plateb (ty se pro účely srovnání nevezmou v úvahu), za určitý měsíc vyšší nebo rovna zaručené částce, odebere se nárok na zaručenou částku s konečnou platností.
Pokud jde o podmínku stanovenou v čl. 94 odst. 9, aby dotyčná osoba nadále podléhala francouzským právním předpisům, nepřihlíží se k přerušením výdělečné činnosti kratším než jeden měsíc ani k dobám dočasného pozastavení této činnosti v důsledku nemoci, mateřství, pracovního úrazu, nemoci z povolání nebo nezaměstnanosti se zachováním odměny za práci nebo s poskytováním odpovídajících dávek podle francouzských právních předpisů, s výjimkou důchodů, anebo z důvodu placeného volna, stávky nebo výluky.
d) Zaručená částka se stanoví s konečnou platností.
Nemůže být zejména znovu posouzena později ani při změně sazeb rodinných přídavků stanovených právními předpisy členského státu, na jehož území měli rodinní příslušníci bydliště dne 15. listopadu 1989, ani při zvýšení počtu rodinných příslušníků.
Při pozdějším snížení počtu rodinných příslušníků uvedených v čl. 94 odst. 9 v členském státě bydliště se však zaručená částka znovu vypočte s ohledem na zbývající počet rodinných příslušníků podle sazeb a s omezeními použitelnými dne 15. listopadu 1989 na území uvedeného členského státu.
2. a) Aby mohla příslušná francouzská instituce zjistit, zda je třeba uplatnit čl. 94 odst. 9, vydává instituce místa, v němž rodinní příslušníci měli dne 15. listopadu 1989 bydliště, na žádost dotyčných osob nebo francouzské instituce potvrzení o tom, zda byly rodinné přídavky za měsíc listopad 1989 skutečně poskytovány nebo ne, na níže uvedeném vzoru formuláře E 412F.
Jestliže rodinné přídavky byly poskytovány, uvede instituce místa bydliště v potvrzení rodinné příslušníky, na které byly poskytovány, a výši přídavků na jednoho rodinného příslušníka nebo celkem podle použitelných právních předpisů.
Uvedené potvrzení musí rovněž uvádět, zda manžel (manželka) zaměstnané osoby nebo osoby, které byly poskytovány rodinné přídavky, vykonával/a v listopadu 1989 výdělečnou činnost nebo činnost za takovou považovanou ve smyslu rozhodnutí č. 119.
b) Na základě tohoto potvrzení příslušná francouzská instituce případně porovná výši rodinných dávek uvedených v bodě 1 písm. b) druhé větě se zaručenou částkou.
Je-li částka rodinných dávek vyšší než zaručená částka nebo stejná, poskytuje příslušná instituce pouze dávky.
Je-li částka rodinných dávek nižší než zaručená částka, poskytuje příslušná francouzská instituce dávky a doplatek ve výši rozdílu mezi zaručenou částkou a těmito dávkami poskytuje instituce místa bydliště.
Je-li částka francouzských rodinných dávek rovna nule, rovná se doplatek poskytovaný institucí místa bydliště zaručené částce.
c) K provedení srovnání uvedeného v písmenu b) přepočte příslušná francouzská instituce zaručenou částku na svou měnu s použitím přepočítacího koeficientu stanoveného v čl. 107 odst. 1 nařízení (EHS) č. 574/72. V úvahu se bere přepočítací koeficient platný dne 16. listopadu 1989.
3. a) Je-li třeba vyplácet vyrovnávací doplatek, zasílá francouzská příslušná instituce instituci místa bydliště každý měsíc potvrzení o pokračování nebo skončení vyplácení rodinných přídavků na níže uvedeném vzoru formuláře E 413F.
Na základě tohoto potvrzení vyplácí instituce místa bydliště doplatek ve výši rozdílu mezi zaručenou částkou a protihodnotou francouzských rodinných dávek, přepočtenou na její měnu podle úředního směnného kurzu v den srovnání.
b) Stanoví-li právní předpisy uplatňované institucí místa bydliště, že rodinné dávky jsou poskytovány v jiných časových odstupech než měsíčně, může uvedená instituce poskytovat vyrovnávací doplatek v souladu s těmito jinými časovými odstupy.
c) Přestane-li se na dotyčnou osobu vztahovat čl. 94 odst. 9, použije příslušná francouzská instituce potvrzení uvedené v předcházejících písmenech, aby instituci místa bydliště oznámila trvalé skončení nároku na zaručenou částku s konečnou platností.
4. Příslušné úřady členských států poskytují dotyčným příslušným institucím formuláře uvedené v odst. 2 písm. a) a odst. 3 písm. a). Tyto formuláře jsou k dispozici v úředních jazycích Společenství a jsou vyhotoveny tak, aby různá znění byla úplně shodná, aby každá dotyčná osoba mohla získat formulář vytištěný v jejím jazyce.
5. V případě nového výpočtu zaručené částky, v souladu s podmínkami stanovenými v bodě 1 písm. d) druhém pododstavci, instituce místa bydliště vydá znovu potvrzení uvedené v bodě 2 písm. a).
Příslušná francouzská instituce pak provede nové srovnání podle bodu 2 písm. b) a c).
6. Náklady na přídavky představující částku zaručenou čl. 94 odst. 9 nařízení (EHS) č. 1408/71 se dělí takto:
- příslušná francouzská instituce nese náklady na tyto přídavky až do celkové částky francouzských rodinných dávek poskytovaných zaměstnané osobě na rodinné příslušníky s bydlištěm v jiném členském státě,
- instituce místa bydliště rodinných příslušníků nese náklady na rozdíl mezi zaručenou částkou a částkou těchto rodinných dávek.
Francie a jiný členský stát nebo jejich příslušné úřady se však mohou dohodnout na jiné úpravě pro dělení nákladů a uvědomit o tom správní komisi.
7. Pro uplatnění nároku na zaručenou částku rodinných přídavků přiznaného čl. 94 odst. 9 se dvouletá promlčecí doba stanovená francouzskými právními předpisy přerušuje až do dne použitelnosti tohoto rozhodnutí a použije se od uvedeného dne.
8. Toto rozhodnutí se použije od prvního dne měsíce po zveřejnění
ze dne 10. října 1990 o provádění článku 76 nařízení (EHS) č. 1408/71 (91/425/EHS)
SPRÁVNÍ KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ PRO SOCIÁLNÍ ZABEZPEČENÍ MIGRUJÍCÍCH PRACOVNÍKŮ,
s ohledem na čl. 81 písm. a) nařízení Rady (EHS) č. 1408/71 ze dne 14. června 1971 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby, osoby samostatně výdělečně činné a jejich rodinné příslušníky pohybující se v rámci Společenství, na základě kterého je pověřena jednáním ve všech správních otázkách nebo otázkách výkladu vyplývajících z nařízení (EHS) č. 1408/71 a pozdějších nařízení,
s ohledem na čl. 2 odst.
1 nařízení Rady (EHS) č. 574/72 ze dne 21. března 1972, na základě kterého je povinností správní komise vypracovat vzory osvědčení, potvrzení, prohlášení, žádostí a dalších dokladů nezbytných k uplatňování uvedených nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 3427/89 ze dne 30. října 1989, kterým se mění zejména článek 76 nařízení (EHS) č. 1408/71,
vzhledem k tomu, že článek 76 nyní v odstavci 1 stanoví, že v případě souběhu nároků na rodinné dávky podle právních předpisů příslušného státu a podle právních předpisů státu bydliště rodinného příslušníka se pozastavuje nárok na částky stanovené právními předpisy příslušného státu až do výše stanovené právními předpisy státu bydliště rodinných příslušníků, a v odstavci 2, že není-li žádost o dávky podána ve státě bydliště, může příslušná instituce jiného státu použít odstavce 1, jako by dávky byly přiznány v prvním státě;
vzhledem k tomu, že je proto nezbytné definovat prováděcí pravidla k uvedenému článku, pokud jde o informace, které má instituce místa bydliště sdělovat příslušné instituci pro účely uvedeného pozastavení, pokud jde o srovnání částek stanovených právními předpisy dotyčných států a pokud jde o stanovení případného vyrovnávacího doplatku, který má vyplácet příslušná instituce;
vzhledem k tomu, že je k tomuto účelu nezbytné vypracovat pozměněný vzor formuláře E 411;
vzhledem k tomu, že jazyk, ve kterém mají být formuláře vydány, je předmětem doporučení č. 15 správní komise;
vzhledem k tomu, že závěrem je nezbytné upřesnit přepočítací koeficient měn, které mají být použity pro výše uvedené srovnání,
ROZHODLA TAKTO:
1. a) Nemá-li příslušná instituce k dispozici údaje o tom, že ve státě bydliště rodinného příslušníka není vykonávána výdělečná činnost (nebo činnost za takovou považovaná ve smyslu rozhodnutí č. 119) zakládající nárok na rodinné dávky, vyplácí uvedená instituce rodinné dávky v plné výši.
b) Existují-li pochybnosti nebo je-li prokázáno, že ve státě bydliště rodinných příslušníků je vykonávána výdělečná činnost (nebo činnost za takovou považovaná ve smyslu rozhodnutí č. 119) zakládající nárok na rodinné dávky, může příslušná instituce vyplácení rodinných dávek pozastavit.
Neprodleně požádá instituci místa bydliště rodinných příslušníků o údaje týkající se nároku na rodinné dávky ve státě bydliště rodinných příslušníků na níže uvedeném pozměněném vzoru formuláře E 411.
Příslušné úřady členských států poskytnou tento formulář dotyčným příslušným institucím.
Tento formulář je k dispozici v úředních jazycích Společenství a je vyhotoven tak, aby různá znění byla úplně shodná, aby každá dotyčná osoba mohla získat formulář vytištěný v jejím jazyce.
c) Příslušná instituce pak každoročně zasílá formulář E 411 instituci.
Instituce místa bydliště rodinných příslušníků formulář vrátí zpět příslušné instituci do tří měsíců po jeho obdržení.
d) Na základě údajů poskytnutých institucí místa bydliště porovná příslušná instituce u každého rodinného příslušníka částku rodinných dávek stanovených právními předpisy státu bydliště rodinných příslušníků (vyplývající z údajů potvrzených institucí místa bydliště) s částkou rodinných dávek stanovených jím uplatňovanými právními předpisy.
e) Po provedeném porovnání příslušná instituce případně vyplatí doplatek k dávkám stanoveným právními předpisy státu bydliště rodinných příslušníků ve výši rozdílu mezi částkou dávek stanovených uvedenými právními předpisy a částkou dávek náležejících podle právních předpisů příslušného státu.
Výše doplatku se poprvé stanoví nejpozději do dvanácti měsíců po získání nároku na dávky ve státě bydliště rodinných příslušníků a v příslušném státě.
Potom se doplatek stanoví nejméně každých dvanáct měsíců.
Nestanoví-li jím uplatňované právní předpisy žádnou dávku pro stejného rodinného příslušníka nebo je-li částka, kterou uvedené předpisy stanoví, nižší než částka potvrzená institucí místa bydliště rodinného příslušníka, nevyplácí příslušná instituce žádný doplatek.
Stanoví-li jím uplatňované právní předpisy dávky pro stejného rodinného příslušníka a je-li jejich částka vyšší než částka potvrzená institucí místa bydliště rodinného příslušníka, vyplácí příslušná instituce doplatek odpovídající rozdílu mezi oběma částkami.
Jestliže podle právních předpisů uplatňovaných příslušnou institucí náleží dávky, zatímco právní předpisy státu bydliště nestanoví pro stejného rodinného příslušníka žádnou dávku, vyplácí příslušná instituce tyto dávky v plné výši.
Příslušná instituce může sečíst částky náležející jako doplatek pro celou rodinu před jejich vyplacením dotyčné osobě.
f) Příslušná instituce může vyplatit zálohu na vyrovnávací doplatek.
Jestliže se potom ukáže, že výše zálohy překračuje částku, která má být vyplacena, příslušná instituce provede patřičné vyrovnání tak, že přeplatek odečte od doplatku, který poskytuje příslušné osobě na následující období.
g) Jestliže ve státě bydliště rodinných příslušníků nebyla podána žádost o rodinné dávky a jestliže instituce místa bydliště nemůže na základě údajů, které má k dispozici, určit výši rodinných dávek, které by náležely, kdyby žádost byla podána, zašle tato instituce příslušné instituci obecné sazby dávek stanovené jím uplatňovanými právními předpisy, a platné pro dotyčnou dobu nebo dotyčné doby.
2.
K provedení srovnání mezi oběma částkami přepočítá příslušná instituce částku rodinných dávek stanovených právními předpisy státu bydliště rodinných příslušníků za použití přepočítacího koeficientu uvedeného v čl. 107 odst.
574/72. V úvahu se bere přepočítací koeficient použitelný v den provedení srovnání.
3. Toto rozhodnutí se použije od prvního dne měsíce následujícího po jeho zveřejnění
ze dne 29. července 1991 o obecných zásadách klasifikace podle článku 4 směrnice 90/219/EHS
(91/448/ES) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 90/219/EHS ze dne 23. dubna 1990 o uzavřeném nakládání s geneticky modifikovanými mikroorganismy [1], a zejména na článek 4 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že pro účely této směrnice je třeba zařadit geneticky modifikované mikroorganismy do skupiny I a skupiny II podle kritérií uvedených v příloze II a podle zásad klasifikace uvedených v čl. 4 odst.
vzhledem k tomu, že opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem výboru zástupců členských států poskytnutým postupem podle článku 21 směrnice 90/219/EHS,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Provádí-li se klasifikace geneticky modifikovaných mikroorganismů podle článku 4 směrnice 90/219/EHS, je nutno k výkladu přílohy II směrnice 90/219/EHS uplatnit obecné zásady uvedené v příloze.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
ze dne 26. července 1991, kterým se vymezuje ekonomické území členských států pro účely článku 1 směrnice Rady 89/130/EHS, Euratom o harmonizaci výpočtu hrubého národního produktu v tržních cenách
(91/450/EHS, Euratom) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství pro atomovou energii,
s ohledem na směrnici Rady 89/130/EHS, Euratom ze dne 13. února 1989 o harmonizaci výpočtu hrubého národního produktu v tržních cenách [1], a zejména na článek 1 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že k výpočtu hrubého národního produktu v tržních cenách (HNPtc) podle článku 1 směrnice 89/130/EHS, Euratom je nezbytné vyjasnit definici území členských států používaného v rámci Evropského systému národních účtů;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem výboru zřízeného článkem 6 směrnice 89/130/EHS, Euratom,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Pro účely článku 1 směrnice 89/130/EHS, Euratom se v příloze vymezuje ekonomické území členských států.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
ze dne 30. července 1991 o zřízení Poradního výboru pro cla a nepřímé daně
(91/453/EHS) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
vzhledem k tomu, že Komise rozhodnutím 73/351/EHS [1] ve znění rozhodnutí 86/565/EHS [2] zřídila Poradní výbor pro cla, aby byla shromažďována stanoviska profesních kruhů a spotřebitelů k otázkám fungování celní unie;
vzhledem k tomu, že neexistuje žádné institucionalizované zastoupení profesních zájmů pro otázky nepřímých daní; že je vhodné rozšířit konzultace dotčených kruhů na tuto oblast;
vzhledem k tomu, že zkušenost ukázala, že by struktura a fungování stávajícího poradního výboru měly být znovu vymezeny, aby se výbor mohl lépe soustředit na témata týkající se celní a daňové politiky Společenství, která si Komise a výbor sám přejí podrobně rozvinout;
vzhledem k tomu, že je třeba zřídit Poradní výbor pro cla a nepřímé daně, jehož předmět činnosti by odpovídal těmto novým požadavkům;
vzhledem k tomu, že je třeba dát tomuto výboru stanovy zakládající se na nabytých zkušenostech,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Při Komisi se zřizuje Poradní výbor pro cla a nepřímé daně (dále jen "výbor").
Je tvořen zástupci těchto hospodářských kategorií: průmyslu, zemědělství a rybolovu, obchodu, dopravy, bankovních a pojišťovacích institucí, celních zástupců a celních agentů (včetně dopravců), cestovních kanceláří, pracovníků, spotřebitelů a malých a středních podniků.
Článek 2
Úkolem výboru je zaujímat pro Komisi stanoviska ke všem otázkám týkajícím se celní politiky, daně z přidané hodnoty (DPH) a spotřebních daní, a to na žádost Komise nebo z vlastního podnětu.
Článek 3
1. Výbor se skládá z devatenácti členů.
2. Místa ve výboru jsou rozdělena takto:
- tři pro zástupce průmyslu,
- dvě pro zástupce zemědělství a rybolovu,
- dvě pro zástupce obchodních organizací,
- dvě pro zástupce obchodních a průmyslových komor,
- dvě pro zástupce dopravy,
- jedno pro zástupce bankovních a pojišťovacích institucí,
- dvě pro zástupce celních zástupců a celních agentů (včetně dopravců),
- jedno pro zástupce cestovních kanceláří,
- jedno pro zástupce pracovníků,
- dvě pro zástupce spotřebitelů,
- jedno pro zástupce malých a středních podniků.
Článek 4
Členy výboru jmenuje Komise.
Na každé místo, které jim je přiděleno, navrhují profesní organizace nebo organizace spotřebitelů, které jsou nejreprezentativnější pro činnosti dotčené celními a daňovými otázkami a které působí na úrovni Společenství nebo na mezinárodní úrovni, dva kandidáty rozdílné státní příslušnosti, kteří jsou státními příslušníky členských států Společenství.
Článek 5
Každému členu výboru je za stejných podmínek jako v článku 4 jmenován náhradník.
Aniž je dotčen článek 9, účastní se náhradník schůzí a prací výboru jen tehdy, nemůže-li se jich účastnit člen výboru, jehož zastupuje.
Článek 6
Funkční období člena výboru je tříleté.
Člen výboru může být jmenován opakovaně.
Po uplynutí období tří let zůstávají členové výboru ve funkci, dokud nejsou nahrazeni nebo dokud není jejich funkční období obnoveno.
Funkční období člena výboru skončí před uplynutím tříletého období vzdáním se členství, ukončením příslušnosti k organizaci, kterou zastupuje, nebo úmrtím.
Funkční období člena výboru může být rovněž ukončeno, pokud organizace, která jej kandidovala, požádá o jeho nahrazení.
Bude nahrazen na zbytek funkčního období postupem uvedeným v článku 4.
Za výkon funkce členům nepřísluší odměna.
Článek 7
Seznam členů a náhradníků je pro informaci zveřejňován v Úředním věstníku Evropských společenství.
Článek 8
Výbor si volí na dobu tří let předsedu a dva místopředsedy. Ke zvolení je třeba dvoutřetinové většiny přítomných členů.
Zvolení členové tvoří předsednictvo.
Stejnou většinou může výbor zvolit další členy předsednictva.
Předsednictvo připravuje a řídí práci výboru.
Článek 9
Výbor nebo útvary Komise mohou přizvat k účasti na své práci jako odborníka kteroukoli osobu, která má zvláštní kvalifikaci k předmětu, jenž je na pořadu dne.
Odborníci se účastní pouze jednání o otázkách, kvůli nimž byli přizváni.
Článek 10
Výbor může zřizovat pracovní skupiny.
Článek 11
1. Výbor je svoláván Komisí a schází se v jejím sídle.
Schůzi předsednictva svolává předseda po dohodě s Komisí.
2. Schůzí výboru, předsednictva a pracovních skupin se účastní zástupci dotčených útvarů Komise.
3. Funkci sekretariátu výboru, předsednictva a pracovních skupin vykonávají útvary Komise.
Článek 12
Porady výboru nejsou zakončeny hlasováním.
Požádá-li Komise výbor o stanovisko, může stanovit lhůtu, v níž má být stanovisko zaujato.
V zápisu z jednání zasílaném Komisi budou uvedeny postoje zastoupených hospodářských kategorií.
V případě, že se výbor dohodne na stanovisku jednomyslně, vypracuje společné závěry, které připojí k zápisu z jednání.
Článek 13
Členové výboru jsou povinni nesdělovat informace, jež se dozvěděli v souvislosti s prací výboru nebo pracovních skupin, pokud je Komise uvědomí, že se požadované stanovisko nebo předložená otázka týkají záležitostí důvěrné povahy.
V takovém případě se mohou schůzí účastnit pouze členové výboru a zástupci útvarů Komise.
Článek 14
Zrušuje se rozhodnutí 73/351/EHS.
Článek 15
Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem 30. července 1991.
ze dne 8. července 1991 o prozatímním provádění dohodnutého zápisu, kterým se mění Dohoda mezi Evropským hospodářským společenstvím a Thajským královstvím o obchodu s textilními výrobky
(91/478/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 113 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že do dokončení postupů nezbytných pro uzavření byla Dohoda mezi Evropským hospodářským společenstvím a Thajským královstvím o obchodu s textilními výrobky parafovaná dne 28. června 1986 Společenstvím prozatímně prováděna od 1. ledna 1987 v souladu s rozhodnutím 87/460/EHS [1];
vzhledem k tomu, že dohodnutým zápisem [2] mezi Evropským hospodářským společenstvím a Thajským královstvím ze dne 21. dubna 1988 se strany dohodly na zavedení dodatečných vyhrazených množství pro textilní kategorie 4 a 5;
vzhledem k tomu, že textilní dohoda z roku 1986 stanoví možnost přezkoumání množstevních úprav kvót pro některé kategorie, aby se umožnilo zavést harmonizovaný systém;
vzhledem k tomu, že po konzultacích mezi Společenstvím a Thajskem byl dohodnutý zápis, který s účinkem od 1. ledna 1989 sloučil doplňková vyhrazená množství se základními kvótami pro výrobky kategorií 4 a 5, stanovenými v textilní dohodě, parafován stranami dne 26. září 1990;
vzhledem k tomu, že do dokončení postupů nezbytných pro uzavření textilní dohody z roku 1986 a bývalých dohodnutých zápisů ze dne 25. března 1988 [3] a 21. dubna 1988 by měl být dohodnutý zápis ze dne 26. září 1990 prováděn prozatímně s účinkem od 26. září 1990, za předpokladu vzájemného prozatímního provádění ze strany Thajského království,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Do dokončení postupů nezbytných pro uzavření bude Dohodnutý zápis ze dne 26. září 1990, kterým se mění dohoda mezi Evropským hospodářským společenstvím a Thajským královstvím o obchodu s textilními výrobky prováděn prozatímně s účinkem ode dne 26. září 1990, za předpokladu vzájemného prozatímního provádění ze strany Thajského království.
Znění dohodnutého zápisu se připojuje k tomuto rozhodnutí.
Článek 2
Komise je vyzvána nalézt dohodu s vládou Thajského království o prozatímním provádění dohodnutého zápisu uvedeného v článku 1 a sdělit to Radě.
ze dne 17. října 1991 o kontaktní skupině pro seniory
(91/544/EHS) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
vzhledem k tomu, že cílem Evropského hospodářského společenství je neustálé zlepšování životních a pracovních podmínek a harmonický rozvoj hospodářství;
vzhledem k tomu, že Evropský parlament přijal usnesení ze dne 18. února 1982 o situaci a problémech seniorů v Evropském společenství [1], usnesení ze dne 10. března 1986 o pomoci pro seniory [2] a usnesení ze dne 14. května 1986 o akci Společenství pro zlepšení situace seniorů [3];
vzhledem k tomu, že Rada přijala rozhodnutí ze dne 26. listopadu 1990 o akcích Společenství pro seniory [4];
vzhledem k tomu, že současné demografické změny směřují k růstu starší populace, a zejména počtu velmi starých lidí, a že tento vývoj bude mít závažné hospodářské a sociální dopady mimo jiné na trh práce, na sociální zabezpečení a na sociální rozpočet;
vzhledem k tomu, že výměna informací a předávání zkušeností, jakož i spolupráce a konzultace o opatřeních pro seniory mezi Komisí, členskými státy a zástupci seniorů jsou důležité pro rozvoj solidarity ve Společenství;
vzhledem k tomu, že cílem akcí, které mají být realizovány na úrovni Společenství, je uvedení ve známost a doplnění jednotlivých typů akcí prováděných v členských státech na různých úrovních;
vzhledem k tomu, že Komise ve sdělení o seniorech navrhuje vytvoření kontaktní skupiny složené ze zástupců organizací s evropskou orientací, které pracují se seniory nebo pro ně;
vzhledem k tomu, že by této skupině měl být udělen statut vycházející ze získaných zkušeností,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Při Komisi se zřizuje kontaktní skupina pro seniory (dále jen "skupina").
Článek 2
Komise může konzultovat skupinu ke všem otázkám týkajícím se ochrany zájmů seniorů.
Článek 3
1. Skupina se skládá ze zástupců organizací zřízených v členských státech s evropskou orientací, které pracují se seniory nebo pro ně.
2. Skupina se skládá z dvaceti členů, které na žádost Komise navrhnou organizace seniorů zřízené v členských státech.
3. Tyto organizace musí navrhnout dvojnásobný počet členů, než kolik má Komise jmenovat.
Každá organizace může navrhnout deset členů.
4. Organizace, které budou vyzvány k navržení členů, jsou uvedeny v příloze tohoto rozhodnutí.
Článek 4
1. Členy skupiny jmenuje Komise.
2. Náhradníci jsou jmenováni za stejných podmínek jako řádní členové a ve stejném počtu.
Náhradní člen zastupuje řádného člena, je-li nepřítomen nebo existuje-li překážka výkonu jeho funkce.
3. Místa jsou rozdělena takto:
—Koordinační výbor pracovníků v důchodu Evropské konfederace odborových svazů: _BAR_ pět míst _BAR_ —Eurag – Evropská federace sociální péče o seniory: _BAR_ pět míst _BAR_ —Eurolink Age: _BAR_ pět míst _BAR_ —Fiapa – Mezinárodní federace sdružení pro seniory: _BAR_ pět míst _BAR_
Článek 5
1. Funkční období členů skupiny je osmnáct měsíců.
Může být dvakrát obnoveno.
2. Po skončení funkčního období členů skupiny zůstávají členové ve funkci, dokud nebude rozhodnuto o jejich nahrazení nebo o obnovení jejich funkčního období.
3. Funkční období člena skupiny končí před jeho uplynutím odstoupením, ukončením členství v organizaci nebo instituci, kterou zastupuje, nebo jeho smrtí.
4. Funkční období člena může být také ukončeno, požaduje-li jeho nahrazení organizace nebo instituce, které zastupuje.
Je-li člen skupiny nahrazen před uplynutím svého funkčního období, je nahrazen na zbývající část svého funkčního období postupem podle článku 3.
5. Členům skupiny není vyplácena žádná odměna.
Článek 6
Seznam řádných členů a náhradníků zveřejňuje Komise pro informaci v Úředním věstníku Evropských společenství.
Článek 7
1. Skupina si zvolí na období osmnácti měsíců předsedu dvoutřetinovou většinou přítomných členů.
Není-li dvoutřetinové většiny dosaženo do šesti týdnů ode dne zahajovací schůze, zajišťuje předsednictví po dobu funkčního období skupiny Komise.
2. Skupina může vytvářet pracovní podskupiny.
Článek 8
1. Skupina se schází v sídle Komise z podnětu Komise.
Jednání se konají nejméně dvakrát ročně a kromě toho na žádost dvou třetin členů skupiny.
2. Zástupci dotčených útvarů Komise se účastní jednání skupiny a jejích pracovních skupin.
3. V případě nutnosti může skupina z vlastního podnětu nebo na žádost Komise přijmout stanoviska písemnou formou postupy stanovenými v jednacím řádu skupiny.
Článek 9
Sekretariát pro práci skupiny a jejích pracovních podskupin zajišťuje Komise.
Článek 10
1. Skupina může k účasti na své práci jako odborníka vyzvat jakoukoli osobu zvláště způsobilou pro oblast, která je součástí programu jednání.
Odborníci se účastní práce, pro kterou byli přizváni.
2. Skupina může k účasti na své práci jako pozorovatele vyzvat zástupce profesních organizací, kterých se oblast zahrnutá do programu jednání zvláště týká.
Pozorovatelé se účastní práce, pro kterou byli přizváni.
3. Komise může vyzvat, za podmínek uvedených v odstavci 1, k účasti na práci skupiny osoby zvláště způsobilé ve věcech týkajících se seniorů.
Článek 11
1. Jednání skupiny se týkají žádostí o stanovisko předložených Komisí.
Nenásleduje po nich hlasování.
2. Požádá-li Komise skupinu o stanovisko, může určit lhůtu, ve které musí být stanovisko vydáno.
3. Názory zastoupených organizací jsou zaznamenány v zápise.
4. Je-li požadované stanovisko předmětem jednomyslné dohody skupiny, sestaví skupina společné závěry a připojí je k zápisu.
Článek 12
Skupina však může po konzultaci Komise z vlastního podnětu rozhodnout o vypracování stanoviska, jestliže se v tomto smyslu vysloví dvoutřetinová většina přítomných členů.
Článek 13
Aniž je dotčen článek 214 Smlouvy, jsou členové skupiny povinni neposkytovat informace, které získali při práci skupiny, její kanceláře nebo pracovních skupin, pokud je Komise uvědomí, že se požadované stanovisko nebo vznesené dotazy týkají důvěrných skutečností.
V těchto případech se jednání účastní pouze členové skupiny a zástupci útvarů Komise.
Článek 14
Toto rozhodnutí nabývá účinku dnem 17. října 1991.
ze dne 18. listopadu 1991 o uzavření Dohody o Mezinárodní komisi pro ochranu Labe (91/598/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 130s této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
s ohledem na usnesení Rady a zástupců vlád členských států, zasedajících v Radě 19. října 1987, o zavádění a prohlubování politiky Evropského společenství a akčního programu v oblasti životního prostředí (1987–1992) [4] a čtvrtého akčního programu Evropských společenství na ochranu životního prostředí v příloze uvedeného usnesení (dále jen "čtvrtý akční program"),
vzhledem k tomu, že čtvrtý akční program zahrnuje v návaznosti na předchozí akční programy mezi hlavní oblasti činnosti sledování a kontrolu vod s ohledem na zlepšení její kvality a snížení znečištění;
vzhledem k tomu, že čtvrtý akční program vyzývá Společenství a jeho členské státy k účasti na mezinárodních akcích na ochranu životního prostředí a přikládá v této souvislosti zvláštní význam dvoustranným stykům se třetími zeměmi;
vzhledem k tomu, že Dohoda o Mezinárodní komisi pro ochranu Labe podepsaná v Magdeburku 8. října 1990 předpokládá především ustavení mezinárodní komise na předcházení znečišťování Labe a jeho povodí v rozsahu působnosti této dohody;
vzhledem k tomu, že stávající právní předpisy Společenství týkající se znečišťování vod se uplatní současně na Labe a jeho přítoky v místech, kde protékají územím Spolkové republiky Německo;
vzhledem k tomu, že Společenství musí dohodu schválit, aby bylo dosaženo jednoho z cílů Společenství, který se týká zachování, ochrany a zlepšování kvality životního prostředí, jak stanoví již Jednotný evropský akt;
vzhledem k tomu, že zmíněná dohoda byla podepsána jménem Společenství dne 8. října 1990,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Dohoda o Mezinárodní komisi pro ochranu Labe se jménem Evropského hospodářského společenství schvaluje.
Text dohody je připojen.
Článek 2
Předseda Rady uvědomí jménem Evropského hospodářského společenství Spolkovou republiku Německo coby depozitáře dohody ve smyslu čl.
18 pododst.
1 této dohody, že předpoklady pro vstup dohody v platnost byly ze strany Společenství splněny.
ze dne 28. října 1991 o uzavření dohody mezi Evropským hospodářským společenstvím a Islandskou republikou zakládající spolupráci v oblasti vzdělávání a odborného vzdělávání v rámci programu Erasmus (91/613/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ, s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 235 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
vzhledem k tomu, že rozhodnutím 87/327/EHS [3], ve znění rozhodnutí 89/663/EHS [4], přijala Rada akční program Společenství na podporu mobility vysokoškolských studentů (Erasmus);
vzhledem k tomu, že Rada dne 5. listopadu 1990 pověřila Komisi, aby v souladu se zvláštními směrnicemi pro vyjednávání dojednala se zeměmi Evropského sdružení volného obchodu a Lichtenštejnskem dvoustranné dohody o spolupráci v otázkách vzdělávání a odborného vzdělávání v rámci programu Erasmus;
vzhledem k tomu, že dohoda o spolupráci mezi Evropským hospodářským společenstvím a Islandskou republikou může obohatit účinek programu Erasmus, a rozvinout tak spolupráci mezi vysokými školami a zvýšit kvalifikaci lidských zdrojů
Rozhodnutí Rady
ze dne 7. října 1991
o uzavření Rámcové dohody o spolupráci mezi Evropským hospodářským společenstvím a Spojenými státy mexickými
(91/627/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 113 a 235 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
vzhledem k tomu, že Společenství by mělo pro dosažení svých cílů v oblasti vnějších hospodářských vztahů schválit Rámcovou dohodu o spolupráci mezi Evropským hospodářským společenstvím a Spojenými státy mexickými,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Rámcová dohoda o spolupráci mezi Evropským hospodářským společenstvím a Spojenými státy mexickými se schvaluje jménem Společenství.
Znění dohody se připojuje k tomuto rozhodnutí.
Článek 2
Předseda Rady provede jménem Společenství oznámení stanovené v článku 43 dohody [3].
Článek 3
Komise, jíž jsou nápomocny zástupci členských států, zastupuje Společenství ve smíšeném výboru zřízeném podle článku 39 dohody.
ze dne 3. prosince 1991, kterým se stanoví vzor pro sdělení, které má být přeneseno prostřednictvím počítačové sítě "Animo"
(91/637/EHS) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 90/425/EHS ze dne 26. června 1990 o veterinárních a zootechnických kontrolách v obchodu s některými živými zvířaty a produkty uvnitř Společenství s cílem dotvoření vnitřního trhu [1], naposledy pozměněnou směrnicí 91/496/EHS [2], a zejména na čl.
20 odst. 3 uvedené směrnice;
vzhledem k tomu, že Komise přijala dne 19. července 1991 rozhodnutí 91/398/EHS o počítačové síti spojující veterinární orgány (Animo) [3];
vzhledem k tomu, že v zájmu zajištění hladkého fungování sítě by měl být stanoven vzor pro sdělení, které má být přeneseno příslušnými veterinárními orgány;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Sdělení, které má být přeneseno prostřednictvím počítačové sítě Animo, musí být v souladu se vzorem uvedeným v příloze.
Článek 2
Toto rozhodnutí bude přezkoumáno před 31. prosincem 1992 s ohledem na vývoj veterinárních předpisů, zejména těch, které se týkají požadavků na osvědčení.
Článek 3
ze dne 3. prosince 1991, o určení společného hostitelského střediska pro počítačovou síť "Animo"
(91/638/EHS) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 90/425/EHS ze dne 26. června 1990 o veterinárních a zootechnických kontrolách v obchodu s některými živými zvířaty a produkty uvnitř Společenství s cílem dotvoření vnitřního trhu [1], naposledy pozměněnou směrnicí 91/496/EHS [2], a zejména na čl.
20 odst. 3 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že Komise dne 19. července 1991 přijala rozhodnutí 91/398/EHS o počítačové síti spojující veterinární orgány (Animo) [3];
vzhledem k tomu, že by v zájmu zajištění hladkého fungování sítě měla být přijata opatření pro využívání hostitelského střediska; že je v prvé řadě nezbytné upřesnit postup, na jehož základě by takové hostitelské středisko bylo určeno; že příštím krokem bude určení hostitelského střediska v souladu s postupem stanoveným v čl. 20 odst.
vzhledem k tomu, že hostitelské středisko musí vyhovovat přesným technickým specifikacím;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
1. Komise je pověřená zahájením nabídkového řízení s cílem vybrat hostitelské středisko pro počítačovou síť Animo.
2. Nabídkové řízení uvedené v odstavci 1 zahrnuje technické specifikace definované v příloze.
3. Na základě nabídkového řízení stanoveného v odstavci 1 vybere Komise za účelem určení hostitelského střediska alespoň tři nabídky, které vyhovují specifikacím uvedeným v odstavci 2.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Rady
ze dne 11. prosince 1991,
kterým se určuje Koordinační institut Společenství pro očkovací látky proti slintavce a kulhavce a stanoví se jeho úkoly
(91/665/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 85/511/EHS ze dne 18. listopadu 1985, kterou se zavádějí opatření Společenství pro tlumení slintavky a kulhavky [1], ve znění směrnice 90/423/EHS [2], a zejména na článek 14 uvedené směrnice,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že čl. 14 odst.
1 směrnice 85/511/EHS zmocňuje členské státy k udržování rezerv antigenů a k určení zařízení pro balení a skladování očkovacích látek s okamžitou použitelností pro nouzové očkování;
vzhledem k tomu, že podle čl. 14 odst. 3 uvedené směrnice má Komise zejména předložit návrhy na zřízení ve Společenství alespoň dvou rezerv očkovacích látek proti slintavce a kulhavce;
vzhledem k tomu, že čl. 14 odst. 2 téže směrnice stanoví určení specializovaného institutu pověřeného prováděním kontrol očkovacích látek proti slintavce a kulhavce a kontrol zkřížené imunity, jakož i vymezení pravomocí a úkolů tohoto institutu,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Koordinaci kontroly očkovacích látek proti slintavce a kulhavce používaných ve Společenství provádí "Centraal Diergeneeskundig instituut v Lelystadu v Nizozemsku" (dále jen "Koordinační institut Společenství").
Článek 2
Úkolem Koordinačního institutu Společenství je:
1. koordinovat metody národních laboratoří při kontrole antigenů a očkovacích látek proti slintavce a kulhavce, určených k použití v souladu s čl. 13 odst. 3 a čl. 14 odst. 1 směrnice 85/511/EHS;
2. koordinovat činnost národních laboratoří při kontrole očkovacích látek proti slintavce a kulhavce v každém členském státě, zejména:
a) v pravidelných intervalech, nebo na požádání Komise, odebírat reprezentativní vzorky ze šarží očkovacích látek proti slintavce a kulhavce určených k použití ve Společenství, včetně očkovacích látek vyrobených ve třetích zemích a určených k použití ve Společenství nebo ve Společenstvím podporovaných očkovacích kampaních, a testovat bezpečnost a účinnost těchto očkovacích látek;
b) provádět srovnávací studie, aby bylo zajištěno, že testování bezpečnosti a účinnosti v každém členském státě se provádí srovnatelnou metodologií;
c) testovat pomocí rozborů zkřížené imunity na živém skotu účinnost stávajících očkovacích látek proti významným novým volně se vyskytujícím kmenům viru slintavky a kulhavky a neprodleně sdělovat výsledky těchto rozborů Komisi a členským státům;
d) shromažďovat údaje a informace o metodách kontroly a testech očkovacích látek a pravidelně tyto informace předávat Komisi a členským státům;
3. a) provádět nezbytná opatření pro další výcvik a školení odborníků v oblasti ověřování a testování očkovacích látek za účelem harmonizace takových postupů;
b) organizovat roční schůze, kde zástupci národních laboratoří mohou přezkoumat techniky kontroly a testování očkovacích látek a posoudit pokrok v koordinace;
4. a) kontrolovat antigen poskytnutý Společenství pro rezervy očkovacích látek proti slintavce a kulhavce v souladu s rozhodnutím 91/666/EHS [3], a to na účinnost, bezpečnost a dodržování veterinárně-technických dodacích podmínek;
b) provádět rutinní testování účinnosti antigenu uloženého v rezervách očkovacích látek proti slintavce a kulhavce ve Společenství;
c) kontrolovat, kdykoliv je třeba, sterilitu očkovací látky vyrobené z rezerv antigenu Společenství v souladu s evropským lékopisem;
5. a) ve spolupráci s příslušnými odborníky Společenství pomáhat a radit Komisi při zajišťování, aby instituty vyrábějící očkovací látky proti slintavce a kulhavce dodržovaly nezbytné minimální požadavky bezpečnosti, a zejména požadavky stanovené v souladu s čl. 3 odst.
2 rozhodnutí Rady 89/531/EHS ze dne 25. září 1989, kterým se určuje referenční laboratoř pro určování viru slintavky a kulhavky a vymezují se úkoly této laboratoře [4];
b) ve spolupráci s příslušnými odborníky Společenství pomáhat Komisi při přezkoumávání seznamu zařízení a laboratoří pověřených manipulací s virem v souvislosti s výrobou očkovací látky v souladu s čl. 13 odst. 2 směrnice 85/511/EHS;
6. ve spolupráci s dodavateli antigenu a referenční laboratoří pro určování viru slintavky a kulhavky zkoumat kmeny uložené v rezervách Společenství a pomáhat při výběru vhodných nových kmenů k adaptaci na tkáňovou kulturu pro budoucí výrobu očkovací látky;
7. uchovávat důležité inokulační kmeny viru, které již nejsou uloženy ve Společenství v rezervách očkovací látky proti slintavce a kulhavce;
8. na žádost Komise a s přihlédnutím k vědeckému a technickému vývoji provádět výzkum účinnosti a neškodnosti očkovacích látek, který je nezbytný a prospěšný pro jejich sledování, v souladu s podmínkami, které se určí postupem podle článku 16 směrnice 85/511/EHS;
9. spolupracovat s referenční laboratoří pro určování viru slintavky a kulhavky ve všech relevantních aspektech slintavky a kulhavky, včetně vydávání ročního bulletinu o dotyčné činnosti Koordinačního institutu Společenství a uvedené laboratoře, a zacvičovat a školit dotyčné veterinární lékaře v klinické diagnostice a epizootologii slintavky a kulhavky.
Článek 3
1. Koordinační institut Společenství pracuje podle uznaných podmínek přísné ochrany proti chorobě, uvedených v publikaci "Minimální normy pro instituty pracující s virem slintavky a kulhavky in vitro a in vivo" – Evropská komise pro tlumení slintavky a kulhavky – 26. zasedání, Řím, duben 1985.
2. Koordinační institut Společenství připraví a doporučí bezpečnostní opatření vůči chorobě, která mají národní laboratoře provádět v souladu s normami podle odstavce 1, zejména pokud jde o kontrolu očkovacích látek proti slintavce a kulhavce, kromě úkolů, které čl. 3 odst. 2 rozhodnutí 89/531/EHS ukládá referenční laboratoři pro určování viru slintavky a kulhavky.
Článek 4
Pravidla pro financování se přijímají v souladu s článkem 28 rozhodnutí Rady 90/424/EHS ze dne 26. června 1990 o některých výdajích ve veterinární oblasti [5] ve znění rozhodnutí 91/133/EHS [6].
Článek 5
Koordinační institut Společenství se určuje na dobu 5 let ode dne 1. ledna 1992.
Před vypršením uvedené doby Rada rozhodne kvalifikovanou většinou na návrh Komise, zda uvedená doba bude prodloužena, nebo zda toto rozhodnutí bude pozměněno.
Článek 6
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Rady
ze dne 11. prosince 1991
o vytvoření rezerv očkovacích látek proti slintavce a kulhavce ve Společenství
(91/666/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 85/511/EHS ze dne 18. listopadu 1985, kterou se zavádějí opatření Společenství pro tlumení slintavky a kulhavky [1], ve znění rozhodnutí 90/423/EHS [2], a zejména na článek 14 uvedené směrnice,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že od 1. ledna 1992 musejí všechny členské státy na svém území přestat s rutinním očkování proti slintavce a kulhavce;
vzhledem k tomu, že kvůli vysoké hustotě vnímavých druhů v některých částech Společenství je však nutné umožnit v omezené oblasti nouzové očkování za situace, kdy porážka celého stáda nemusí být dostačující k eliminaci viru;
vzhledem k tomu, že by se ve Společenství měly vytvořit rezervy očkovací látky proti slintavce a kulhavce, založené na zásobách koncentrovaného inaktivovaného antigenu, který lze rychle přeměnit v očkovací látku pro nouzové použití;
vzhledem k tomu, že antigen by měl být skladován na čtyřech samostatných místech; že se také musí zajistit zařízení pro složení, plnění do lahví a rozdělení;
vzhledem k tomu, že by se mělo stanovit kritérium pro dodávání a skladování antigenu a jeho přeměnu na očkovací látku;
vzhledem k tomu, že vnitrostátní ústavy příslušné pro udržování rezervy antigenu by měly spolupracovat s Koordinačním ústavem Společenství pro očkovací látky proti slintavce a kulhavce určeným rozhodnutím 91/665/EHS [3] s cílem zajistit účinnost, bezpečnost a trvanlivost antigenu a z něj vyrobených očkovacích látek a zajistit, aby držené množství a subtypy odpovídaly hrozícímu nebezpečí, a to zejména na základě údajů dodaných referenční laboratoří pro stanovení viru slintavky a kulhavky, určenou rozhodnutím 89/531/EHS [4];
vzhledem k tomu, že článek 14 rozhodnutí Rady 90/424/EHS ze dne 26. června 1990 o některých výdajích ve veterinární oblasti [5] ve znění rozhodnutí 91/133/EHS [6] stanoví, že na vytvoření rezervy očkovací látky proti slintavce a kulhavce ve Společenství může být udělena podpora Společenství,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Vytvoření rezerv očkovací látky Společenství proti slintavce a kulhavce obnáší:
- dodání koncentrovaného inaktivovaného antigenu zařízeními určenými členskými státy,
- skladování rezerv antigenu uvedeného v první odrážce,
- zaručení rychlé výroby, plnění do lahví a distribuce zařízeními určenými členskými státy.
Článek 2
Pro účely tohoto rozhodnutí se rozumí:
1. antigenovými bankami: vhodné prostory, jako jsou prostory určené v čl. 3 odst. 1, pro skladování rezerv koncentrovaného inaktivovaného antigenu Společenství pro výrobu očkovací látky proti slintavce a kulhavce;
2.
Koordinačním ústavem Společenství pro očkovací látku proti slintavce a kulhavce (KÚS): ústav určený rozhodnutím 91/665/ES.
Článek 3
1. Antigenové banky se zřizují v těchto ústavech:
- Institute for Animal Health, Pirbright (Spojené království),
- Laboratoire de pathologie bovine du centre national d'etudes vétérinaires et alimentaires, Lyon (Francie),
- Bayer AG, Kolín (Německo),
- Istituto Zooprofilatico Sperimentale di Brescia (Itálie).
2. Množství a subtypy antigenů držených v antigenových bankách jsou stanoveny v příloze I.
3. Antigen se distribuuje mezi antigenové banky tak, aby v případě technických problémů vzniklých v důsledku zhoršení kvality antigenu v jedné z uvedených bank byla zajištěna dostupnost antigenu pro výrobu očkovací látky z jiných antigenových bank.
Článek 4
Funkce a povinnosti antigenových bank jsou:
a) skladovat rezervy koncentrovaných inaktivovaných antigenů viru slintavky a kulhavky Společenství tak, aby se zachovala jejich použitelnost k výrobě bezpečné a účinné očkovací látky pro nouzové použití proti slintavce a kulhavce, včetně vedení odpovídajících záznamů o podmínkách, za kterých je antigen skladován;
b) spolupracovat s KÚS za účelem:
i) kontroly stability, účinnosti a bezpečnosti dodávaných šarží antigenu,
ii) zkoušení stability, účinnosti a bezpečnosti šarží skladovaného antigenu v intervalech stanovených postupem podle článku 10 a řízení se stanoviskem Vědeckého veterinárního výboru,
iii) oznámování nutnosti nahradit antigen v případě, kdy zkoušky ukazují, že jeho účinnost je nedostatečná;
c) na žádost Komise nebo členského státu dodat koncentrovaný inaktivovaný antigen do zařízení určených pro výrobu, plnění do lahví a distribuci očkovací látky, za podmínek stanovených v čl. 13 odst.
Článek 5
1. Zařízení, která mají dodávat množství a subtypy antigenů uvedené v příloze I a, aniž je dotčen článek 13 směrnice 85/511/EHS, zařízení, která mají zajistit výrobu, plnění do lahví a distribuci očkovací látky proti slintavce a kulhavce z antigenu, se určují postupem podle článku 10 tohoto rozhodnutí.
2. Pro účely odstavce 1 vydá Komise oznámení o vypsání veřejné soutěže s přihlédnutím zejména k těmto hlediskům:
a) technické požadavky týkající se dodávání antigenů v souladu s přílohou II;
b) dodávání a doručení specifikovaného množství do antigenové banky ve formě vhodné k dlouhodobému skladování v kapalném dusíku nebo jinými uznanými skladovacími metodami, který zajistí přinejmenším stejnou stabilitu, postupem podle článku 10 po obdržení stanoviska Vědeckého veterinárního výboru, včetně poskytnutí samostatných replikací k obvyklým zkouškám;
c) záruka, že jakýkoli dodaný antigen splňuje podmínky bezpečnosti a stability definované pro očkovací látku Evropským lékopisem a taktéž požadovanou účinnost (6 PD 50/dávku) při zkoušce specifikované pro tuto očkovací látku;
d) činidla a materiály, které se mají použít při výrobě očkovací látky;
e) záruka, že dodaná očkovací látka je plně v souladu s Evropským lékopisem;
f) dodávání očkovací látky v daném čase a při zaručené množství dodávky, v lahvích vhodné velikosti opatřených etiketou v jazyce nebo jazycích země, ve které se má očkovací látka použít;
g) dosažení souladu zařízení, které antigen dodává, s "minimálními požadavky na laboratoře pracující s s viry slintavky a kulhavky in vitro a in vivo" — Evropské komise pro tlumení slintavky a kulhavky — 26. zasedání, Řím, duben 1985, kde je to nutné na základě zprávy odborníků jednajících postupem stanoveným v článku 10;
h) přiměřeně udané náklady na dodání antigenu nebo poskytnutí služby.
Článek 6
Antigenové banky, zařízení dodávající antigen a zařízení provádějící výrobu a plnění do lahví pracují za přísných hygienických a bezpečnostních podmínek podle obecně uznaných standardů pro správnou výrobní praxi v Evropě, na jejichž dodržování dohlíží KÚS.
Článek 7
Prováděcí pravidla k tomuto rozhodnutí se stanoví postupem podle článku 10, zejména co se týče:
- rozdělení rezerv antigenu mezi antigenové banky;
- obecných postupů pro výměnu rezerv antigenů;
- dodržování pravidel, v případě uplatňování rozhodnutí 90/424/EHS, o zpřístupnění třetím zemím očkovacích látek vyrobených z antigenů k výměně podle druhé odrážky;
- případných odchylek od hodnoty 6 PD 50/dávku stanovené v čl. 5 odst. 2 písm. c) pro nové očkovací látky po obdržení stanoviska Stálého veterinárního výboru.
Článek 8
Veterinární znalci Komise mohou ve spolupráci s příslušnými orgány členských států provádět kontroly na místě, aby ověřili, zda zařízení a antigenové banky pracují v souladu s tohoto rozhodnutí.
Komise uvědomí členské státy o výsledku těchto kontrol.
Členský stát, na jehož území se kontroly provádějí, poskytne znalcům veškerou pomoc potřebnou k provedení jejich úkolu.
Obecná prováděcí pravidla k tomuto článku se stanoví postupem podle článku 10.
Článek 9
Přílohy I a II mohou být doplněny nebo pozměněny postupem podle článku 10.
Článek 10
1. Má-li být zahájen postup podle tohoto článku, přednese věc Stálému veterinárnímu výboru zřízenému rozhodnutím 68/361/EHS [7], dále jen "výbor", neprodleně jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu, nebo na žádost zástupce některého členského státu.
2. Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k návrhu ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci. Stanovisko se přijímá většinou podle čl.
148 odst. 2 Smlouvy pro přijímání rozhodnutí, která má Rada přijímat na návrh Komise.
Hlasům zástupců členských států ve výboru je přidělena váha stanovená v uvedeném článku.
Předseda nehlasuje.
3. Komise přijme zamýšlená opatření, jsou-li v souladu se stanoviskem výboru.
4. Pokud zamýšlená opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, Komise neprodleně předloží Radě návrh opatření, která mají být přijata.
Rada se usnese kvalifikovanou většinou.
Pokud se Rada neusnese do 15 dní ode dne, kdy jí byl návrh předán, přijme navrhovaná opatření Komise, s výjimkou případů, kdy se Rada proti opatřením vysloví prostou většinou.
Článek 11
Do 1. ledna 1995 Rada kvalifikovanou většinou na návrh Komise přezkoumá toto rozhodnutí.
Článek 12
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
ze dne 12. prosince 1991 o uzavření změny Montrealského protokolu o látkách, které poškozují ozonovou vrstvu, přijaté smluvními stranami protokolu v Londýně v červnu 1990
(91/690/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ, s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 130s této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že bylo zjištěno, že pokračující emise látek poškozujících ozon na stávající úrovni závažně poškozují ozonovou vrstvu; že bylo dosaženo mezinárodního konsensu o nutnosti významně snížit výrobu i spotřebu těchto látek; že rozhodnutí 80/372/EHS [4] a 82/795/EHS [5] stanoví regulační opatření, která mají omezený účinek a vztahují se pouze na dvě látky (CFC 11 a CFC 12);
vzhledem k tomu, že Společenství spolu se všemi svými členskými státy podepsalo Vídeňskou úmluvu o ochraně ozonové vrstvy (dále jen "Vídeňská úmluva");
vzhledem k tomu, že protokol doplňující Vídeňskou úmluvu, Montrealský protokol o látkách, které poškozují ozonovou vrstvu (dále jen "Montrealský protokol"), byl projednán a přijat dne 16. září 1987; že tento protokol byl podepsán Společenstvím a všemi jeho členskými státy;
vzhledem k tomu, že Společenství schválilo s ohledem na svoji odpovědnost za životní prostředí a obchod rozhodnutím 88/540/EHS [6] Vídeňskou úmluvu a Montrealský protokol,
vzhledem k tomu, že nejnovější vědecké důkazy ukazují, že pro dostatečnou ochranu ozonové vrstvy je potřebný vyšší stupeň omezování chlorfluoruhlovodíků a halonů, než jaký poskytuje Montrealský protokol; že stejné důkazy ukazují, že všechny plně halogenované chlorfluoruhlovodíky (freony), tetrachlormethan a 1,1,1-trichlorethan je třeba podřídit dalšímu omezování;
vzhledem k tomu, že změna a úpravy Montrealského protokolu, jimiž se tato omezování provádějí, byly přijaty v Londýně v červnu 1990 a je třeba schválit pouze změnu;
vzhledem k tomu, že pro ochranu, podporu a zlepšování životního prostředí je nezbytné uvést v platnost změnu Montrealského protokolu, která je založena na zásadě preventivních opatření proti dalšímu poškozování ozonové vrstvy a na vědeckých a technických údajích, jež byly k dispozici v době přijetí protokolu;
vzhledem k tomu, že by tedy Společenství mělo uvedenou změnu schválit;
vzhledem k tomu, že je zejména nutné, aby Společenství schválilo změnu Montrealského protokolu, protože některá její ustanovení mohou být uplatněna pouze pokud ji schválí Společenství a všechny jeho členské státy;
vzhledem k tomu, že za účelem patřičného provádění všech závazků plynoucích z této změny je nutné, aby změnu schválily všechny členské státy;
vzhledem k tomu, že všechny členské státy by měly co nejrychleji uzavřít ratifikační postupy uvedené změny s cílem pokud možno současného uložení listin o schválení, přijetí nebo ratifikaci Společenstvím a členskými státy, PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Změna Montrealského protokolu o látkách, které poškozují ozonovou vrstvu, se schvaluje jménem Společenství.
Znění změny je přílohou tohoto rozhodnutí.
Původní arabské, čínské, anglické, francouzské, ruské a španělské znění mají stejnou platnost.
Článek 2
Předseda Rady uloží jménem Společenství schvalovací akt změny Montrealského protokolu u generálního tajemníka Organizace spojených národů v souladu s článkem 13 Vídeňské úmluvy, jak se vykládá ve spojení s článkem 2 změny Montrealského protokolu.
Článek 3
Členské státy učiní nezbytné kroky s cílem pokud možno současného uložení listin o schválení, přijetí nebo ratifikaci této změny Montrealského protokolu Společenstvím a členskými státy do 31. prosince 1991.
Členské státy uvědomí Komisi pokud možno nejpozději do 15. prosince 1991 o svém rozhodnutí o ratifikaci nebo o předpokládaném datu dokončení ratifikačních postupů.
Komise ve spolupráci s členskými státy stanoví pro Společenství a členské státy, jež budou připraveny, datum současného uložení listin pokud možno nejpozději do 31. prosince 1991.
Článek 4
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
ze dne 28. ledna 1991 o veterinárních předpisech pro uvádění živočichů pocházejících z akvakultury a produktů akvakultury na trh
(91/67/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že živočichové pocházející z akvakultury a produkty akvakultury jsou uvedeny na seznamu v příloze II Smlouvy;
vzhledem k tomu, že chov a uvádění živočichů pocházejících z akvakultury a produktů akvakultury na trh představují zdroj příjmů pro osoby pracující v odvětví rybolovu;
vzhledem k tomu, že pro zajištění racionálního vývoje tohoto odvětví a zvýšení produktivity musejí být přijaty veterinární předpisy na úrovni Společenství;
vzhledem k tomu, že se tím přispěje k dotvoření vnitřního trhu a současně se zabrání šíření nakažlivých chorob;
vzhledem k tomu, že veterinární situace živočichů pocházejících z akvakultury není na území Společenství jednotná; že je proto pro rozlišení žádoucí rozdělit celkové území do jednotlivých oblastí;
vzhledem k tomu, že by měla být určena kritéria a postupy pro udělení , zachování, pozastavení, obnovení a odnětí schválení takových oblastí;
vzhledem k tomu, že by se přitom měla rovněž odlišovat hospodářství se zvláštním nákazovým statusem;
vzhledem k tomu, že by měla být určena kritéria a postupy pro udělení, zachování, pozastavení, obnovení a odnětí schválení takových hospodářství;
vzhledem k tomu, že je nezbytné stanovit požadavky Společenství pro dovoz živočichů pocházejících z akvakultury a produktů akvakultury ze třetích zemí; že tyto požadavky musejí zahrnovat vhodná ochranná opatření;
vzhledem k tomu, že pro kontrolu dodržování této směrnice by měl být zaveden kontrolní systém na úrovni Společenství;
vzhledem k tomu, že by měly být provedeny vědecké studie, aby bylo v budoucnu možné doplňovat předpisy této směrnice;
vzhledem k tomu, že by měl být stanoven postup zavádějící úzkou a účinnou spolupráci mezi Komisí a členskými státy v rámci Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
KAPITOLA 1 Obecná ustanovení
Článek 1
Tato směrnice vymezuje veterinární přepisy pro uvádění živočichů pocházejících z akvakultury a produktů akvakultury na trh.
Touto směrnicí nejsou dotčeny vnitrostátní předpisy nebo předpisy Společenství týkající se ochrany druhů .
Článek 2
Pro účely této směrnice se rozumí:
1. "živočichy pocházejícími z akvakultury" živé ryby, korýši a měkkýši pocházející z hospodářství, včetně živočichů původně volně žijících, určených pro farmový chov;
2. "produkty akvakultury" produkty odvozené od živočichů pocházejících z akvakultury, ať jsou určeny pro farmový chov, např. jikry a gamety, nebo k lidské spotřebě;
3. "rybami, korýši nebo měkkýši" veškeré ryby, korýši nebo měkkýši v jakémkoli stupni vývoje;
4. "hospodářstvím" jakákoli provozovna nebo obecně jakékoli zeměpisně vymezené zařízení, ve kterém jsou živočichové pocházející z akvakultury chováni nebo drženi za účelem jejich uvedení na trh;
5. "schváleným hospodářstvím" hospodářství splňující požadavky stanovené podle typu hospodářství v příloze C oddílu I, II nebo III a jako takové schválené v souladu s článkem 6;
6. "schválenou oblastí" oblast splňující požadavky stanovené podle typu oblasti v příloze B oddílu I, II nebo III a jako taková schválená v souladu s článkem 5;
7. "schválenou laboratoří" laboratoř na území členského státu, která je určena příslušným úřadem a pod jeho odpovědností k provádění diagnostických testů podle této směrnice;
8. "úředním útvarem" veterinární útvar nebo jiný útvar rovnocenné úrovně, která je určena příslušným úřadem členského státu nebo třetí země, a který je odpovědný za provádění kontrol podle této směrnice;
9. "hygienická inspekce" návštěva úředního útvaru nebo úředních útvarů za účelem provedení hygienické kontroly hospodářství nebo oblasti;
10. "uvedením na trh" držení nebo vystavování za účelem prodeje, nabízení k prodeji, prodej, dodávky, převoz nebo jakýkoli jiný způsob uvedení na trh uvnitř Společenství, s výjimkou maloobchodního prodeje.
KAPITOLA 2 Uvádění živočichů pocházejících z akvakultury a produktů akvakultury na trh Společenství
Článek 3
1. Pro uvedení živočichů pocházejících z akvakultury na trh platí tyto obecné požadavky:
a) ke dni nakládky nesmějí být u živočichů patrné klinické známky choroby;
b) nesmějí být určeni k tomu, aby byli v rámci eradikačního plánu chorob uvedených v příloze A likvidováni nebo usmrcováni;
c) nesmějí pocházet z hospodářství, na něž se z veterinárních důvodů vztahuje zákaz, ani nesmějí přijít do styku s živočichy z takových hospodářství.
2. Aby mohly být produkty akvakultury určené pro chovné účely (jikry a gamety) uvedeny na trh, musejí pocházet ze živočichů, kteří splňují požadavky odstavce 1.
3. Aby mohly být produkty akvakultury určené k lidské spotřebě uvedeny na trh, musí pocházet ze živočichů, kteří splňují požadavky odst. 1 písm. a).
Článek 4
Živočichové pocházející z akvakultury musejí být dopraveni do místa určení v co nejkratší možné době, za použití dopravních prostředků předem vyčištěných a v případě nutnosti vydezinfikovaných dezinfekčním prostředkem, který je úředně schválen v členském státě expedice.
Pokud je při pozemní přepravě používána voda, musejí být užitá vozidla uzpůsobena tak, aby voda nemohla během přepravy unikat.
Způsob přepravy musí být prováděn způsobem zajišťujícím účinnou ochranu zdraví živočichů, zejména vyměňováním vody.
Výměna vody musí být prováděna v místech splňujících požadavky uvedené v příloze D. Jednotlivé členské státy oznámí seznam těchto míst a jeho případné změny Komisi, která předá tuto informaci ostatním členským státům.
Článek 5
1. K získání statusu schválené oblasti, pokud jde o jednu nebo více chorob uvedených v příloze A sloupci 1 seznamech I a II, členské státy předloží Komisi:
- všechny příslušné důkazy o splnění podmínek uvedených k jednotlivým případům v příloze B oddílu I písm. B, oddílu II písm. B nebo oddílu III písm. B,
- vnitrostátní předpisy zajišťující splnění podmínek uvedených k jednotlivým případům v příloze B oddílu I písm. C, oddílu II písm. C nebo oddílu III písm. C.
2. Komise posoudí údaje uvedené v odstavci 1.
S přihlédnutím k těmto údajům může Komise postupem podle článku 26 schválit nebo obnovit schválení oblastí.
Jestliže je schválení oblasti odebráno úředním útvarem v souladu s ustanoveními přílohy B oddílu I písm. D bodu 5, oddílu II písm. D nebo oddílu III písm. D bodu 5, zruší Komise své rozhodnutí o schválení.
3. Komise sestaví seznam schválených oblastí.
Komise tento seznam pozmění s přihlédnutím k udělení nových schválení a odebrání schválení.
Komise předá tento seznam a všechny jeho změny členským státům.
Článek 6
1. K získání statusu schváleného hospodářství v neschválené oblasti, pokud jde o jednu nebo více chorob uvedených v příloze A sloupci 1 seznamech I a II, členské státy předloží Komisi:
- všechny příslušné důkazy o splnění podmínek uvedených k jednotlivým případům v příloze C oddílu I písm. A, oddílu II písm. A nebo oddílu III písm. A,
- vnitrostátní předpisy zajišťující splnění podmínek uvedených k jednotlivým případům v příloze C oddílu I písm. B, oddílu II písm. B nebo oddílu III písm. B.
2. Po přijetí složky týkající se žádosti o schválení nebo obnovení schválení hospodářství v neschválené oblasti, Komise tuto složku posoudí do jednoho měsíce od jejího přijetí.
Posouzení se provede s přihlédnutím k údajům uvedeným v odstavci 1 a případně k výsledkům místních šetření podle článku 17.
Pokud posouzení vede ke kladným závěrům, zašle Komise tyto závěry členským státům.
Členské státy mohou uvést své připomínky ve lhůtě dvou týdnů.
Jestliže po uplynutí této lhůty nebyly vzneseny žádné připomínky nebo připomínky členských států nejsou v rozporu se závěry Komise, Komise udělí nebo obnoví schválení hospodářství.
Pokud existují závažné rozdíly mezi závěry Komise a připomínkami členských států nebo pokud Komise po posouzení složky dospěje k názoru, že by schválení nemělo být uděleno nebo obnoveno, musí Komise do dvou měsíců přednést věc Stálému veterinárnímu výboru a obdržet jeho stanovisko.
V tomto případě se schválení uděluje nebo obnovuje postupem podle článku 26.
Jestliže je schválení hospodářství odebráno úředním útvarem v souladu s přílohou C oddílu I písm. C, oddílu II písm. C nebo oddílu III písm. C, zruší Komise své rozhodnutí o schválení.
3. Komise sestaví seznam schválených hospodářství.
Komise tento seznam pozmění s přihlédnutím k udělení nových schválení a odebrání schválení.
Komise předá tento seznam a všechny jeho změny členským státům.
Článek 7
1. Na uvedení na trh živých ryb náchylných druhů uvedených v příloze A sloupci 2 seznamech I a II, jakož i jejich jiker a gamet, se vztahují tyto dodatečné záruky:
a) mají-li být umístěny do schválené oblasti, musí k nim být v souladu s článkem 11 přiložen přepravní doklad podle vzoru v příloze E kapitole 1 nebo 2, který potvrzuje, že pocházejí ze schválené oblasti nebo schváleného hospodářství.
Do doby, než budou známy výsledky posouzení na základě článku 28, se dodatečné záruky, které mají být dodrženy pro umístění ryb pocházejících ze schváleného hospodářství v neschválené oblasti do schválené oblasti, určují postupem podle článku 26.
Do doby příslušného rozhodnutí se použijí i nadále vnitrostátní právní předpisy, pokud jsou v souladu s obecnými ustanovení Smlouvy;
b) mají-li být umístěny do hospodářství, které, ačkoli se nachází v neschválené oblasti, splňuje podmínky uvedené v příloze C oddílu I, musí k nim být v souladu s článkem 11 přiložen přepravní doklad podle vzoru v příloze E kapitole 1 nebo 2, který potvrzuje, že pocházejí ze schválené oblasti nebo z hospodářství se stejným nákazovým statusem jako hospodářství určení.
2. Komise může postupem podle článku 26 upravit nebo zrušit dodatečné záruky uvedené v odstavci 1 v závislosti na vývoji veterinární situace ve Společenství, zejména po provedení opatření pro eradikaci nákaz uvedených v příloze A sloupci 1 seznamu I.
Článek 8
1. Na uvedení na trh živých měkkýšů uvedených v příloze A sloupci 2 seznamech I a II se vztahují tyto doplňkové záruky:
a) mají-li být sádkováni ve schválené pobřežní oblasti, musí k nim být v souladu s článkem 11 přiložen přepravní doklad podle vzoru v příloze E kapitolách 3 nebo 4, který potvrzuje, že pocházejí ze schválené pobřežní oblasti nebo ze schváleného hospodářství v neschválené pobřežní oblasti;
b) mají-li být sádkováni v hospodářství, které, ačkoli se nachází v nechválené pobřežní oblast, splňuje podmínky uvedené v příloze C oddílu III, musí k nim být v souladu s článkem 11 přiložen přepravní doklad podle vzoru v příloze E kapitolách 3 nebo 4, který potvrzuje, že pocházejí ze schválené pobřežní oblasti nebo z hospodářství se stejným nákazovým statusem jako hospodářství určení.
2. Komise může postupem podle článku 26 upravit nebo zrušit dodatečné záruky uvedené v odstavci 1 v závislosti na stávající veterinární situaci ve Společenství.
Článek 9
Na uvedení živočichů pocházejících z akvakultury a produktů akvakultury z neschválené oblasti na trh k lidské spotřebě ve schválené oblasti se vztahují tyto požadavky:
1. Ryby náchylné k nákazám uvedeným v příloze A sloupci 1 seznamech I a II musejí být usmrceny a zbaveny vnitřností před svou expedicí.
Do doby, než budou známy výsledky posouzení podle článku 28, nebude vyžadováno odstranění vnitřností z těch ryb, které pocházejí ze schváleného hospodářství v neschválené oblasti.
Postupem podle článku 26 mohou být přijaty odchylky od této zásady.
Do doby příslušného rozhodnutí se použijí i nadále vnitrostátní právní předpisy, pokud jsou v souladu s obecnými ustanovení Smlouvy.
2. Živí měkkýši náchylní k chorobám uvedeným v příloze A sloupci 1 seznamech I a II musejí být dodáni k přímé lidské spotřebě nebo do konzervárenského průmyslu a nesmějí být sádkováni, ledaže:
- pocházejí ze schváleného hospodářství, které se nachází v neschválené pobřežní oblasti nebo
- jsou dočasně umístěni do skladovacích nádrží nebo středisek pro čištění, které jsou k tomuto účelu speciálně vybavené a schválené příslušným úřadem a je v nich zajištěna zejména úprava a dezinfekce odpadních vod.
Podmínky pro udělení výše uvedeného schválení určí Komise postupem podle článku 26.
3. Bude-li to nezbytné, přijme Komise postupem podle článku 26 příslušná opatření k zajištění jednotného uplatňování tohoto článku.
Článek 10
1. Jestliže členský stát stanoví nebo stanovil program, který mu má umožnit zahájit následně postupy podle čl. 5 odst. 1 nebo čl. 6 odst. 1, předloží tento program Komisi, přičemž uvede zejména:
- zeměpisnou oblast a hospodářství, kterého či kterých se program týká,
- opatření, která mají být učiněna úředním útvarem, k zajištění řádného uskutečňování programu,
- postupy používané schválenými laboratořemi, počet těchto laboratoří a jejich umístění,
- závažnost choroby či chorob uvedených v příloze A sloupci 1 seznamech I a II,
- zdolávací opatření pro případ zjištění takové choroby.
2. Komise posoudí programy předložené členskými státy.
Programy se schvalují postupem podle článku 26.
Po schválení programů se uvedení živočichů pocházejících z akvakultury a produktů akvakultury do oblastí nebo hospodářství, na něž se programy vztahují, řídí články 7 a 8.
3. Programy předložené členskými státy mohou být změněny nebo doplněny postupem podle článku 26.
Stejným postupem může být schválena změna nebo doplnění již schváleného programu nebo záruk podle pravidel uvedených v odstavci 2.
Článek 11
1. Přepravní doklady uvedené v článcích 7 a 8 musejí být vystaveny úředním útvarem v místě původu během 48 hodin před nakládkou, v úředním jazyku nebo jazycích místa určení.
Doklady musejí sestávat z jediného listu papíru a musejí být vystaveny na jediného příjemce.
Doklady platí po dobu deseti dní .
2. Každá zásilka živočichů pocházejících z akvakultury a produktů akvakultury musí být jednoznačně označena, aby bylo možné zjistit hospodářství, z něhož byla zásilka odeslána, a případně ověřit, zda živočichové nebo produkty odpovídají údajům na průvodním přepravním dokladu.
Tyto údaje mohou být uvedeny přímo na kontejneru nebo na etiketě k němu připevněné nebo na přepravním dokladu.
Článek 12
1. Jestliže členský stát stanoví nebo stanovil dobrovolný nebo závazný program na zdolávání jedné z chorob uvedených v příloze A sloupci 1 seznamu III, předloží tento program Komisi, přičemž uvede zejména:
- rozšíření choroby v členském státu,
- zdůvodnění programu s přihlédnutím k závažnosti choroby a rozbor pravděpodobného přínosu programu ve srovnání s jeho náklady,
- zeměpisnou oblast, v níž bude program uskutečněn,
- status hospodářství, jenž má být zaveden, a normy, kterých musí dosáhnout hospodářství v každé kategorii, včetně testovacích postupů,
- pravidla pro vpuštění živočichů s nižším nákazovým statusem do hospodářství,
- následky, pokud hospodářství z jakéhokoli důvodu ztratí svůj status,
- postupy pro dohled nad programem.
2. Komise posoudí programy předložené členskými státy.
Programy se schvalují postupem podle článku 26.
Stejným postupem se stanoví obecné nebo vymezené dodatečné záruky, které by mohly být vyžadovány pro umístění živočichů pocházejících z akvakultury a produktů akvakultury do úředně kontrolovaných oblastí nebo hospodářství.
3. Programy předložené členskými státy mohou být změněny nebo doplněny postupem podle článku 26.
Stejným postupem může být rovněž schválena změna nebo doplnění již schváleného programu, jakož i záruk stanovených podle odstavce 2.
Článek 13
1. Jestliže je členský stát toho názoru, že se na jeho celém území nebo jeho části nevyskytuje některá z chorob uvedených v příloze A sloupci 1 seznamu III, předloží Komisi příslušné důkazy , v nichž uvede zejména:
- druh choroby a její předchozí výskyt v členském státu,
- výsledky testování výskytu choroby, které jsou založeny na sérologických, virologických, mikrobiologických nebo patologických šetřeních a na oznamovací povinnosti výskytu choroby příslušným úřadům,
- období, po které byl dohled prováděn,
- kontrolní předpisy pro ověření, zda se na dotyčném území choroba nevyskytuje.
2. Komise posoudí důkazy předložené členským státem.
Postupem podle článku 26 se stanoví dodatečné obecné nebo vymezené záruky, které mohou být vyžadovány pro umístění živočichů pocházejících z akvakultury a produktů akvakultury do určitých oblastí nebo hospodářství.
3. Dotčený členský stát sdělí Komisi každou změnu v důkazech podle odstavce 1 týkajících se choroby.
Na základě těchto údajů mohou být postupem podle článku 27 změněny nebo zrušeny záruky stanovené podle odstavce 2.
Článek 14
1. Aniž jsou dotčeny požadavky týkající se chorob uvedených v příloze A sloupci 1 seznamu III, které jsou stanoveny postupem podle článků 12 a 13, musejí živé farmové ryby, farmoví měkkýši a korýši, kteří buď nepatří k druhům náchylným k chorobám uvedeným v příloze A sloupci 2 seznamech I a II nebo kteří k těmto druhům patří a mohou přenášet jednu nebo více chorob, aniž by k ní byli náchylní, jakož i jejich jikry a gamety, splňovat pro uvedení na trh tyto dodatečné požadavky:
a) pokud mají být umístěni do schválené oblasti, musí k nim být v souladu s článkem 11 přiložen přepravní doklad, jehož vzor se stanoví postupem podle článku 26, který potvrzuje, že pocházejí z oblasti se stejným nákazovým statusem, ze schváleného hospodářství nacházejícího se v neschválené oblasti nebo z hospodářství, které se může nacházet v neschválené oblasti, pokud se v tomto hospodářství nenacházejí ryby, měkkýši či korýši patřící k druhům náchylným k chorobám uvedeným v příloze A sloupci 2 seznamech I a II a pokud není toto hospodářství propojeno s vodním tokem, s pobřežními vodami nebo s vodami v ústí vodních toků.
Do doby, než budou známy výsledky posouzení podle článku 28, však členské státy mohou postupem podle článku 26 požádat o odchylku od předchozího pododstavce, zejména aby zakázaly umístění v tomto odstavci uvedených ryb, měkkýšů a korýšů do schválených oblastí, pokud pocházejí ze schváleného hospodářství v neschválené oblasti nebo z hospodářství, jež se může nacházet v neschválené oblasti, pokud se v tomto hospodářství nenacházejí ryby, měkkýši či korýši patřící k druhům náchylným k chorobám uvedeným v příloze A sloupci 2 seznamech I a II a pokud není toto hospodářství propojeno s vodním tokem, pobřežními vodami nebo vodami v ústí vodních toků.
Stejným postupem se stanoví příslušné podmínky a opatření za účelem zajištění jednotného dodržování tohoto ustanovení.
Do doby, než budou příslušná rozhodnutí přijata, se použijí i nadále vnitrostátní právní předpisy, pokud jsou v souladu s obecnými ustanoveními Smlouvy;
b) pokud mají být umístěni do hospodářství, které splňuje požadavky uvedené v příloze C, ačkoli se nachází v neschválené oblasti, musí k nim být v souladu s článkem 11 přiložen přepravní doklad, jehož vzor se stanoví postupem podle článku 26, který potvrzuje, že pocházejí ze schválené oblasti, z hospodářství se stejným nákazovým statusem, nebo z hospodářství, které se může nacházet v neschválené oblasti, pokud se v tomto hospodářství nenacházejí ryby, měkkýši či korýši patřící k druhům náchylným k chorobám uvedeným v příloze A sloupci 2 seznamech I a II a pokud není toto hospodářství propojeno s vodním tokem, pobřežními vodami nebo vodami v ústí vodního toku.
2. Aniž jsou dotčeny požadavky týkající se chorob uvedených v příloze A sloupci 1 seznamu III, které jsou stanoveny postupem podle článků 12 a 13, musejí živé ryby, měkkýši a korýši pocházející z volné přírody, jakož i jejich jikry a gamety, splňovat pro uvedení na trh tyto dodatečné požadavky:
a) pokud mají být umístěni do schválené oblasti, musí k nim být v souladu s článkem 11 přiložen přepravní doklad, jehož vzor se stanoví postupem podle článku 26, který potvrzuje, že pocházejí z oblasti se stejným nákazovým statusem;
b) pokud mají být umístěni do hospodářství, které splňuje požadavky uvedené v příloze C, ačkoli se nachází v neschválené oblasti, musí k nim být v souladu s článkem 11 přiložen přepravní doklad, jehož vzor se stanoví postupem podle článku 26, který potvrzuje, že pocházejí ze schválené oblasti.
Článek 15
Plány odběru vzorků a diagnostické metody pro zjištění a potvrzení výskytu chorob uvedených v příloze A sloupci 1 se stanoví postupem podle článku 26.
Plány odběru vzorků musejí zohlednit výskyt volně žijících ryb, korýšů a měkkýšů ve vodním prostředí.
Článek 16
1. Pravidla stanovená směrnicí Rady 89/662/EHS ze dne 11. prosince 1989 o veterinárních kontrolách v obchodu uvnitř Společenství s cílem dotvoření vnitřního trhu [4], pokud jde o produkty akvakultury určené k lidské spotřebě, a směrnicí Rady 90/425/EHS ze dne 26. června 1990 o veterinárních a zootechnických kontrolách v obchodu s některými živými zvířaty a produkty uvnitř Společenství s cílem dotvoření vnitřního trhu [5], pokud jde o živočichy pocházející z akvakultury a produkty akvakultury umístěné na trh, se použijí zejména při organizaci kontrol, které mají být prováděny členským státem určení, při krocích podniknutých v důsledku těchto kontrol a při provádění ochranných opatření.
2. Směrnice 89/662/EHS se mění takto:
a) V příloze A se doplňuje nová odrážka, která zní:
"— směrnice Rady 91/67/EHS ze dne 28. ledna 1991 o veterinárních předpisech pro uvádění živočichů pocházejících z akvakultury a produktů akvakultury na trh (Úř. věst. L 46, 19.2.1991, s. 1)";
b) V příloze B se zrušuje odrážka, která zní:
"— produkty akvakultury určené k lidské spotřebě."
3. V příloze A oddílu I směrnice 90/425/EHS se doplňuje nový odkaz, který zní:
"Směrnice Rady 91/67/EHS ze dne 28. ledna 1991 o veterinárních předpisech pro uvádění živočichů pocházejících z akvakultury a produktů akvakultury na trh (Úř. věst. L 46, 19.2.1991, s.
1)"
.
Článek 17
1. Veterinární znalci Komise mohou v rozsahu, v němž je to nezbytné k jednotnému provedení této směrnice, provádět ve spolupráci s příslušnými úřady kontroly na místě.
Členský stát, na jehož území je kontrola prováděna, poskytne těmto znalcům veškerou pomoc potřebnou ke splnění jejich úkolu.
Komise uvědomí členské státy o výsledcích těchto kontrol.
2. Obecná prováděcí ustanovení k tomuto článku se stanoví postupem podle článku 26.
Stejným postupem se stanoví pravidla pro provádění kontrol podle tohoto článku.
KAPITOLA 3 Pravidla pro dovoz ze třetích zemí
Článek 18
Živočichové pocházející z akvakultury a produkty akvakultury dovážení do Společenství musejí splňovat podmínky uvedené v článcích 19, 20 a 21.
Článek 19
1. Živočichové pocházející z akvakultury a produkty akvakultury musejí pocházet ze třetích zemí nebo z částí třetích zemí, které jsou uvedeny na seznamu sestaveném Komisí postupem podle článku 26.
Tento seznam může být změněn nebo doplněn stejným postupem.
2. Při rozhodování, zda může být třetí země nebo část třetí země zařazena na seznam uvedený v odstavci 1, se přihlíží zejména:
a) k zdravotnímu stavu živočichů pocházejících z akvakultury, přičemž zvláštní pozornost se věnuje exotickým chorobám, jakož i k obecnému zdravotnímu stavu zvířat ve třetích zemích, který by mohl ohrozit zdraví hospodářských zvířat v členských státech,
b) k pravidelnosti a rychlosti informací, které daná země poskytuje o výskytu nakažlivých chorob živočichů pocházejících z akvakultury na svém území, přičemž zvláštní pozornost se věnuje chorobám uvedeným na seznamu B Mezinárodního úřadu pro nákazy zvířat,
c) k právním předpisům dané země vztahujícím se k prevenci a zdolávání nákaz živočichů pocházejících z akvakultury,
d) ke struktuře a pravomocím úředních útvarů dané třetí země,
e) k organizaci a uskutečňování opatření pro prevenci a zdolávání nakažlivých nebo infekčních chorob živočichů pocházejících z akvakultury,
f) k zárukám, které může daná země poskytnout s ohledem na tuto směrnici.
3. Seznam uvedený v odstavci 1 a jeho změny se zveřejňují v Úředním věstníkuEvropských společenství.
Článek 20
1. V každé třetí zemi musejí živočichové pocházející z akvakultury a produkty akvakultury splňovat veterinární předpisy přijaté postupem podle článku 26.
2. V závislosti na veterinární situaci zvířat v dotyčné třetí zemi mohou předpisy uvedené v odstavci 1 zahrnovat zejména:
- omezení dovozu z části třetí země,
- omezení některých druhů v jakémkoli stupni jejich vývoje,
- předepsání ošetření, kterým musejí produkty projít, např. dezinfekce jiker,
- předepsání použití, k němuž jsou živočichové nebo produkty určeny,
- opatření, jež mají být učiněna po dovozu, např. karantény nebo dezinfekce jiker.
Článek 21
1. K živočichům pocházejícím z akvakultury a produktům akvakultury musí být přiloženo osvědčení sestavené úředním útvarem vyvážející země.
Osvědčení musí:
a) být vydáno v den naložení zásilky k expedici do členského státu určení,
b) být k zásilce připojeno jako prvopis,
c) potvrzovat, že živočichové pocházející z akvakultury a určité produkty rybolovu splňují požadavky této směrnice a požadavky stanovené na základě této směrnice pro dovoz ze třetích zemí,
d) být platné 10 dní,
e) sestávat z jediného listu papíru,
f) být určeno jen jednomu příjemci.
3. Osvědčení uvedené v odstavci 1 musí odpovídat vzoru stanovenému postupem podle článku 26.
Článek 22
Veterinární znalci členských států a Komise provádějí kontroly na místě, aby se přesvědčili, zda je skutečně uplatňována tato směrnice, zejména články 19 a 20.
Znalci členských států, kteří mají být pověřeni kontrolou, jsou jmenováni Komisí na návrh členských států.
Toto šetření je prováděno na účet Společenství, které nese výdaje s ním spojené.
Frekvence šetření a jednotlivé kroky při nich se stanoví postupem podle článku 26.
Článek 23
1. Při kontrolách produktů akvakultury dovážených ze třetích zemí se použijí obecná pravidla a zásady směrnice Rady 90/675/EHS ze dne 10. prosince 1990, kterou se stanoví zásady organizace veterinární kontroly produktů dovážených do Společenství ze třetích zemí [6].
2. Při kontrolách živých živočichů pocházejících z akvakultury dovážených ze třetích zemí se použijí obecná pravidla a zásady článku 7 směrnice 90/425/EHS.
Článek 24
Pokud propukla nebo se rozšířila ve třetí zemi nakažlivá nebo infekční choroba živočichů pocházejících z akvakultury, která by mohla ohrozit zdraví hospodářských zvířat v členském státě nebo pokud pro to jsou jiné veterinární důvody, použijí se postupy a opatření podle článku 17 směrnice 90/425/EHS.
KAPITOLA 4 Závěrečná ustanovení
Článek 25
Přílohy D a E mohou být změněny postupem podle článku 26.
Přílohy A, B a C mění Rada na návrh Komise kvalifikovanou většinou, zejména za účelem přizpůsobení příloh technickému vývoji.
Článek 26
1. Má-li být zahájen postup podle tohoto článku, přednese věc Stálému veterinárnímu výboru, který byl ustaven rozhodnutím č. 68/361/EHS [7] (dále jen "výbor") neprodleně jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu, nebo na žádost zástupce některého členského státu.
2. a) Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k opatřením ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci. Stanovisko se přijímá většinou stanovenou v čl.
148 odst. 2 Smlouvy pro přijímání rozhodnutí, která má Rada přijímat na návrh Komise.
Hlasům zástupců členských států ve výboru je přidělena váha stanovená v uvedeném článku.
Předseda nehlasuje.
Komise přijme navrhovaná opatření, jsou-li v souladu se stanoviskem výboru.
b) Pokud navrhovaná opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, Komise předloží neprodleně Radě návrh opatření, která mají být přijata.
Rada se usnese kvalifikovanou většinou.
Pokud se Rada neusnese do tří měsíců ode dne, kdy jí byl návrh předán, přijme navrhovaná opatření Komise s výjimkou případů, kdy se Rada proti opatřením vysloví prostou většinou.
Článek 27
1. Má-li být zahájen postup podle tohoto článku, přednese věc výboru neprodleně jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu, nebo na žádost zástupce některého členského státu.
2. a) Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k návrhu ve lhůtě dvou dnů. Stanovisko se přijímá většinou stanovenou v čl.
148 odst. 2 Smlouvy pro přijímání rozhodnutí, která má Rada přijímat na návrh Komise.
Hlasům zástupců členských států ve výboru je přidělena váha stanovená v uvedeném článku.
Předseda nehlasuje.
Komise přijme navrhovaná opatření, jsou-li v souladu se stanoviskem výboru.
b) Pokud navrhovaná opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, předloží Komise Radě neprodleně návrh opatření, která mají být přijata.
Rada se usnese kvalifikovanou většinou.
Pokud se Rada neusnese do 15 dnů ode dne, kdy jí byl návrh předán, přijme navrhovaná opatření Komise s výjimkou případů, kdy se Rada proti opatřením vysloví prostou většinou.
Článek 28
Do 1. července 1992, pokud jde o seznam chorob uvedený v příloze A, a do 1. ledna 1997, pokud jde o nákazový status schválených hospodářství v neschválené oblasti, Rada na základě zprávy o získaných zkušenostech, kterou vypracuje Komise po obdržení stanoviska Vědeckého veterinárního výboru a k níž budou připojeny případné návrhy, o nichž rozhodne Rada kvalifikovanou většinou, posoudí tuto směrnici, a zejména ustanovení o uvádění živých ryb ze schválených hospodářství v neschválených oblastech.
Článek 29
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 1. ledna 1993.
2. Opatření uvedená v odstavci 1 přijatá členskými státy musejí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 30
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 28. ledna 1991 o veterinárních podmínkách obchodu s ovcemi a kozami uvnitř Společenství (91/68/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že společná organizace trhu s ovcemi a kozami nepřinese, pokud jde o hladké fungování, očekávané výsledky, dokud budou obchodu uvnitř Společenství bránit existujícími rozdíly mezi členskými státy v oblasti veterinárních předpisů;
vzhledem k tomu, že za účelem povzbuzení tohoto obchodu je třeba odstranit tyto rozdíly a zavést ve Společenství jednotné předpisy pro obchod s ovcemi a kozami uvnitř Společenství; že dosažení tohoto cíle rovněž přispěje k dotvoření vnitřního trhu;
vzhledem k tomu, že aby se mohly obchodovat uvnitř Společenství, musí ovce a kozy splňovat některé veterinární požadavky stanovené pro zabránění šíření infekčních nebo nakažlivých chorob;
vzhledem k tomu, že požadované veterinární požadavky je třeba odlišit podle účelu, pro který bude se zvířaty obchodováno;
vzhledem k tomu, že nákazový status u ovcí a koz není stejný na celém území Společenství; že je třeba brát zřetel na "oblasti", jak jsou definovány ve směrnici Rady 64/432/EHS ze dne 26. června 1964 o veterinárních otázkách obchodu se skotem a prasaty uvnitř Společenství [4], naposledy pozměněné směrnicí 90/425/EHS [5], pokud se jedná o dotyčná dílčí území;
vzhledem k tomu, že nesmí být žádné překážky pro obchod mezi oblastmi, ve kterých je rovnocenná veterinární situace;
vzhledem k tomu, že musí být učiněno opatření umožňující Komisi schválit některé další záruky členskému státu na základě pokroku učiněného členským státem při eradikaci některých nákaz, jež však nesmějí v žádném případě překračovat záruky používané příslušným členským státem ve vnitrostátním měřítku;
vzhledem k tomu, že aby se předešlo zavlečení infekčních nebo nakažlivých chorob, musí být stanoveny podmínky pro přemísťování zvířat na místo určení;
vzhledem k tomu, že aby bylo zaručeno dodržování stanovených požadavků, musí se stanovit vydání veterinárního osvědčení, které musí být vydáno úředním veterinárním lékařem a které doprovází ovce a kozy až do místa určení;
vzhledem k tomu, že musí být brán zřetel — pokud se týče organizace a následných kontrol, které mají být prováděny členskými státy, a pokud se týče ochranných opatření, která mají být zavedena — na obecná pravidla stanovená ve směrnici Rady 90/425/EHS ze dne 26. června 1990 o veterinárních a zootechnických kontrolách v obchodu s některými živými zvířaty a produkty uvnitř Společenství s cílem dotvoření vnitřního trhu;
vzhledem k tomu, že musí být přijato opatření umožňující Komisi provádět její vlastní kontroly;
vzhledem k tomu, že musí být zaveden postup zajišťující těsnou a účinnou spolupráci mezi členskými státy a Komisí v rámci Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Tato směrnice stanoví veterinární podmínky pro obchod s ovcemi a kozami uvnitř Společenství.
Článek 2
Pro účely této směrnice se použijí definice uvedené v článku 2 směrnice 64/432/EHS a kromě toho se rozumí:
1. "jatečnými ovcemi nebo kozami" ovce nebo kozy určené buď přímo, nebo prostřednictvím schváleného trhu nebo střediska svodu na jatky, aby tam byla poražena za podmínekstanovených v článku 6 směrnice 64/432/EHS;
2. "ovcemi nebo kozami pro chov a výkrm" jiné ovce a kozy než ovce a kozy uvedené v bodě 1, určené k přepravě na místo určení buď přímo, nebo prostřednictvím schváleného trhu nebo střediska svodu;
3. "hospodářstvím" hospodářství ve smyslu čl. 2 bodu 4 směrnice 90/425/EHS;
4. "úředně brucelózy prostým hospodářstvím ovcí nebo koz" hospodářství, které vyhovuje podmínkám stanoveným v hlavě I kapitoly 1 přílohy A;
5. "brucelózy prostým hospodářstvím ovcí nebo koz" hospodářství, které vyhovuje podmínkám stanoveným v kapitole 2 přílohy A;
6. "obchodem" obchod mezi členskými státy ve smyslu čl. 9 odst.
7. "chorobou podléhající povinnému hlášení" choroba uvedená v části I a II přílohy B; podezření na ni nebo její výskyt se musí ohlásit příslušným orgánům členského státu;
8. "úředním veterinárním lékařem" veterinární lékař, který je ustanoven příslušným ústředním orgánem členského státu;
9. "schváleným trhem nebo schváleným střediskem svodu" každé místo jiné než hospodářství, kde je prodej nebo nákup a kde jsou shromažďovány, nakládány nebo naloďovány ovce nebo kozy, které odpovídá čl. 3 odst. 7 směrnice 64/432/EHS a čl. 5 odst. 1 písm. b) bodu i) směrnice 90/425/EHS pro schválené trhy nebo schválená střediska svodu;
10. "oblast" část území Společenství ve smyslu definice v čl. 2 písm. o) směrnice 64/432/EHS.
Článek 3
1. Jatečné ovce a kozy mohou být předmětem obchodu, pokud splňují podmínky stanovené v článku 4.
2. Ovce a kozy pro chov a výkrm mohou být předmětem obchodu, jestliže splňují podmínky stanovené v článcích 4, 5 a 6, aniž jsou dotčeny případné doplňkové záruky, které mohou být požadovány podle článků 7 a 8.
Příslušné orgány členských států určení mohou nicméně přiznat všeobecné nebo omezené odchylky pro přesun chovných a výkrmových ovcí a koz, určených výhradně na dočasnou pastvu blízko vnitřních hranic Společenství.
Členské státy, které přiznají takovou odchylku, informují o rozsahu udělených odchylek Komisi.
Článek 4
1. Ovce a kozy:
a) musí být podle předpisů uvedených v čl. 3 odst. 1 písm. c) směrnice 90/425/EHS označeny a evidovány; lhůta pro sdělení vnitrostátního systému označování a evidenci začíná dnem přijetí této směrnice;
b) nesmí při prohlídce úředním veterinárním lékařem vykazovat žádný klinický příznak choroby, tato prohlídka se musí konat v průběhu 48 hodin před naložením nebo naloděním ovcí a koz;
c) nesmí pocházet z hospodářství, které je předmětem zákazu ze zdravotních důvodů, a nesměly být ve styku se zvířaty z takového hospodářství, tím se rozumí, že:
i) takové omezení se týká vzplanutí některé z těchto chorob, ke kterým jsou zvířata vnímavá:
- brucelózy,
- vztekliny,
- sněti slezinné;
ii) po porážce posledního zvířete postiženého jednou ze shora uvedených chorob nebo vnímavého k takové chorobě musí období zákazu trvat nejméně:
- 42 dny v případě brucelózy,
- 30 dnů v případě vztekliny,
- 15 dnů v případě sněti slezinné
a nesmí pocházet z hospodářství nebo nesměly být ve styku se zvířaty z hospodářství umístěného ve vyhlášeném ochranném pásmu podle čl. 3 odst. 2 písm. b) bodu ii) směrnice 64/432/EHS, jež zvířata nesmějí opustit;
d) nesmí být předmětem omezení z veterinárních důvodů, která se uplatňují podle směrnice Rady 85/511/EHS ze dne 18. listopadu 1985, kterou se zavádějí opatření Společenství pro tlumení slintavky a kulhavky [6], ve znění směrnice 90/423/EHS [7].
Kromě toho se použijí ustanovení článku 4a směrnice 64/432/EHS.
2. Členské státy musí rovněž zajistit, aby předmětem obchodu nebyly:
- ovce a kozy, které by mohly být určeny k odstranění v rámci vnitrostátního plánu eradikace chorob neuvedených v příloze C směrnice 90/425/EHS nebo v příloze B kolonce I této směrnice,
- ovce a kozy, se kterými nelze obchodovat na vlastním území z hygienických nebo veterinárních důvodů založených na článku 36 Smlouvy.
3. Ovce a kozy musí rovněž:
- být buď narozeny a chovány od narození na území Společenství,
- nebo, v případě, že byly dovezeny, pocházet ze třetí země, která je uvedena na seznamu vyhotoveném v souladu s článkem 3 směrnice Rady 72/462/EHS ze dne 12. prosince 1972 o veterinárních a hygienických otázkách dovozu skotu, prasat, čerstvého masa a masných výrobků ze třetích zemí [8], naposledy pozměněné směrnicí 90/425/EHS, a
i) buď vyhovovat veterinárním podmínkám stanoveným v souladu s článkem 8 směrnice 72/462/EHS,
ii) nebo, v případě absence těchto podmínek, vyhovovat podmínkám stanoveným v čl. 7 odst. 2, druhém, třetím a čtvrtém pododstavci směrnice 90/425/EHS.
Článek 5
Aniž jsou dotčeny doplňkové záruky, které mohou být vyžadovány v souladu s články 7 a 8, chovné a výkrmové ovce a kozy musí navíc k podmínkám stanoveným v článku 4 splňovat — aby mohly být začleněny do úředně brucelózy prostého nebo brucelózy prostého hospodářství ovcí nebo koz — požadavky kapitoly 1 písmene D nebo kapitoly 2 písmene D přílohy A.
Článek 6
Aniž jsou dotčeny doplňkové záruky, které mohou být požadovány v souladu s články 7 a 8, zvířata pro chov musí navíc splňovat tyto požadavky:
a) musí být získána z hospodářství a musí být pouze ve styku se zvířaty z takového hospodářství,
i) ve kterém nebyly klinicky diagnostikovány tyto choroby:
- v předcházejících šesti měsících nakažlivá agalakcie ovcí (Mycoplasma agalactiae) nebo nakažlivá agalakcie koz (Mycoplasma agalactiae, M. capricolum, M. mycoides var. mycoides"velká kolonie"),
- v předcházejících 12 měsících paratuberkulóza nebo lymphadenitis caseosa,
- v předcházejících třech letech plicní adenomatóza, Maedi-Visna nebo virová artritida/encefalitida koz.
Avšak toto období bude zkráceno na 12 měsíců, jestliže zvířata infikovaná Maedi-Visna nebo virovou artritidou/encefalitidou koz byla poražena a zbývající zvířata byla s negativním výsledkem podrobena testům dvěma metodami, uznanými postupem podle článku 15,
nebo které, aniž je dotčen soulad s požadavky pro jiné choroby, poskytuje pro jednu nebo více z výše uvedených chorob v rámci programu schváleného v souladu s články 7 a 8 veterinární záruky, které jsou rovnocenné pro dotyčnou chorobu nebo choroby;
ii) o němž veterinárnímu lékaři, který byl státem pověřen vystavováním veterinárních osvědčení, nejsou známy okolnosti, na jejichž základě by bylo možno usuzovat, že nejsou dodržovány požadavky stanovené pod bodem i);
iii) jehož majitel potvrzuje, že mu není nic známo o některé takové skutečnosti, a navíc prohlásí písemně, že zvíře nebo zvířata určené(á) pro obchod uvnitř Společenství splňují kritéria uvedená v bodě i);
b) navíc ohledně klusavky tato zvířata musí:
i) pocházet z hospodářství vyhovujícího následujícím požadavkům:
- hospodářství je podrobeno úředním kontrolám, které jsou v souladu s čl. 3 odst. 1 písm. b) směrnice 90/425/EHS,
- zvířata musí být označena,
- nebyl potvrzen žádný případ klusavky po dobu nejméně dvou let,
- kontrola musí být prováděna odběrem vzorků na jatkách u starých ovcí, určených k vyřazení a přicházejících z tohoto hospodářství, ledaže se toto hospodářství nachází v oblasti nebo členském státě, na něž se vztahují podmínky, které je třeba přijmout v souladu s článkem 8,
- samice mohou být začleněny do tohoto hospodářství pouze tehdy, jestliže pocházejí z hospodářství, které splňuje stejné požadavky;
ii) být od narození nebo po dobu posledních dvou let trvale držena v hospodářství (nebo hospodářstvích) odpovídajícího (odpovídajících) požadavkům stanoveným pod bodem i);
iii) když jsou tato zvířata určena pro členský stát, který má výhody pro celek nebo část svého území z ustanovení stanovených v článcích 7 nebo 8, splňovat záruky poskytované podle těchto článků;
c) s ohledem na nakažlivou epidydimitis (B. ovis), nekastrovaní berani pro chov musí:
- pocházet z hospodářství, kde žádný případ nakažlivé epidydimitis (B. ovis) nebyl diagnostikován v předcházejících 12 měsících,
- být trvale drženi v tomto hospodářství po 60 dnů před odesláním,
- být ve třiceti dnech předcházejících odeslání podrobeni s negativními výsledky sérologickému testu, provedenému v souladu s přílohou D, nebo splňovat rovnocenné zdravotní záruky, které je třeba uznat postupem podle článku 15;
d) osvědčení odpovídající vzoru III přílohy E potvrzuje, že tyto požadavky byly splněny.
Článek 7
1. Členský stát, který má povinný nebo dobrovolný národní program tlumení nebo národní program sledování pro jednu z infekčních nebo nakažlivých chorob uvedených v příloze B části II a III pro celek nebo část svého území, může předložit tento program Komisi a uvede v něm v hlavních rysech především:
- rozšíření této choroby v členském státě,
- důvody pro tento program, přičemž se bere v úvahu význam této choroby a předpokládaný užitek programu vzhledem k jeho nákladům,
- zeměpisnou oblast, ve které bude tento program uplatněn,
- různé kategorie statusu, které budou uplatněny na hospodářství, standardy, kterých musí být dosaženo v každé kategorii, a testovací postupy, které budou použity,
- program postupů sledování,
- důsledky, které nastanou, jestliže z jakéhokoliv důvodu nějaké hospodářství ztrácí svůj status,
- opatření, která budou přijata, jestliže výsledky testů provedených v souladu s ustanoveními programu jsou pozitivní.
2. Komise prošetří programy předložené členskými státy.
Programy, jak je uvedeno v odstavci 1, mohou být schváleny podle kritérií uvedených v odstavci 1 v souladu s postupem podle článku 15.
Stejným postupem je třeba definovat ve stejné době nebo nejpozději tři měsíce po schválení programů doplňkové záruky obecné nebo omezené, které mohou být vyžadovány při obchodu uvnitř Společenství.
Tyto záruky nesmí jít nad rámec záruk, které členský stát uplatňuje na vnitrostátní úrovni.
3. Programy předložené členskými státy mohou být změněny nebo doplněny postupem podle článku 15.
Změny nebo dodatky k programům, které již byly schváleny, nebo k zárukám, které byly definovány v souladu s odstavcem 2, mohou být schváleny stejným postupem.
4. Společenství se podílí na financování programů schválených podle tohoto článku prostředky podle článku 24 rozhodnutí Rady 90/424/EHS ze dne 26. června 1990 o některých výdajích ve veterinární oblasti [9] u chorob a za podmínek v tomto rozhodnutí stanovených.
Článek 8
1. Pokud se některý členský stát domnívá, že jeho území nebo část jeho území je prosté(á) jedné z chorob uvedených v příloze B části II a III, ke kterým jsou ovce a kozy vnímavé, předloží tento stát Komisi příslušnou podpůrnou dokumentaci, kde bude zejména uvedeno:
- charakteristika choroby a její předchozí výskyt na území tohoto státu,
- výsledky sledovacích testů založené na sérologických, mikrobiologických, patologických nebo epizootologických testech a na skutečnosti, že tato choroba musí být podle zákona ohlášena příslušným orgánům,
- období, po které bylo sledování prováděno,
- případně období, po které bylo očkování proti této chorobě zakázáno, a zeměpisné území, kterého se tento zákaz týkal,
- pravidla pro ověření nepřítomnosti této choroby.
2. Komise prošetří podpůrnou dokumentaci předloženou členskými státy.
Doplňkové záruky, všeobecné nebo omezené, které mohou být požadovány při obchodu uvnitř Společenství, je třeba definovat v souladu s postupem stanoveným v článku 15.
Tyto záruky nesmí převýšit záruky, které členský stát uplatňuje v národním měřítku.
Pokud je podpůrná dokumentace předložena do 1. ledna 1992, budou rozhodnutí o doplňkových zárukách přijata do 1. července 1992.
3. Příslušný členský stát musí oznámit Komisi jakoukoliv změnu v podpůrné dokumentaci uvedené v odstavci 1, která se vztahuje k chorobě.
Záruky definované v odstavci 2 mohou být na základě takového oznámení změněny nebo odvolány postupem podle článku 15.
Článek 9
Ovce a kozy musí být při obchodu mezi členskými státy během přepravy na místo určení doprovázeny veterinárním osvědčením, podepsaným úředním veterinárním lékařem, které odpovídá příloze E (vzory I, II a III) a které musí být vyhotoveno v den vyšetření, stanoveného v článku 4 odst. 1 písm. b), alespoň v jednom z úředních jazyků členského státu určení a být platné po dobu deseti dnů.
Osvědčení musí sestávat pouze z jednoho listu.
Článek 10
1. Pravidla stanovená směrnicí 90/425/EHS se vztahují zvláště na kontroly v místě původu, na kontroly, které má provádět státurčení, jakož i na následná a ochranná opatření.
2. V příloze A směrnice 90/425/EHS se v bodu I doplňuje toto:
"Směrnice Rady 91/68/EHS ze dne 28. ledna 1991 o veterinárních podmínkách obchodu s ovcemi a kozami uvnitř Společenství.
(Úř. věst.
L 46, 19.2.1991, s. 19.)"
2. V příloze B směrnice 90/425/EHS se v bodu A zrušuje první odrážka.
Článek 11
1. Veterinární znalci Společenství mohou v rozsahu nutném pro jednotné provádění této směrnice a ve spolupráci s příslušnými vnitrostátními orgány provádět inspekce na místě.
Členský stát, na jehož území se inspekce provádějí, musí znalcům poskytnout veškerou nutnou pomoc při plnění jejich poslání.
Komise uvědomí členské státy o výsledku těchto inspekcí.
2. Obecná prováděcí pravidla k tomuto článku se stanoví postupem podle článku 15.
Pravidla, jež je třeba dodržovat při inspekcích uvedených v tomto článku, se stanoví stejným postupem.
Článek 12
Členské státy, které uplatňují alternativní kontrolní systém poskytující záruky rovnocenné zárukám uvedeným v článku 5 a v čl. 6 písm. a) a c), co se týče pohybů ovcí a koz na jejich území, si mohou vzájemně udělovat na recipročním základě výjimky z inspekce podle čl. 4 odst. 1 písm. b) a z povinnosti vydat osvědčení podle článku 9. Informují o tom Komisi.
Článek 13
Ustanovení této směrnice budou přezkoumána do 1. ledna 1993 v rámci návrhů týkajících se dotvoření vnitřního trhu, o nichž Rada rozhodne kvalifikovanou většinou.
Článek 14
Přílohu A mění Rada na návrh Komise kvalifikovanou většinou.
Přílohy B, C, a D se mění postupem podle článku 15.
Článek 15
1. Má-li být zahájen postup podle tohoto článku, přednese věc Stálému veterinárnímu výboru, zřízenému rozhodnutím 68/361/EHS [10] (dále jen "výbor"), jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu, nebo na žádost zástupce některého členského státu.
2. a) Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k návrhu ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci. Stanovisko se přijímá většinou stanovenou v čl.
148 odst. 2 pro přijímání rozhodnutí, která má Rada přijímat na návrh Komise.
Hlasům zástupců členských států ve výboru je přidělena váha stanovená v uvedeném článku.
Předseda nehlasuje.
Komise přijme opatření, jsou-li v souladu se stanoviskem výboru.
b) Pokud navrhovaná opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, Komise neprodleně přeloží Radě návrh opatření, která mají být přijata.
Rada se usnese kvalifikovanou většinou.
Pokud se Rada neusnese ve lhůtě tří měsíců ode dne, kdy jí byl návrh předán, přijme navrhovaná opatření Komise s výjimkou případů, kdy se Rada proti opatřením vysloví prostou většinou.
Článek 16
Komise může postupem podle článku 15 přijmout na období tří let přechodná opatření nutná pro usnadnění přechodu na nový režim stanovený v této směrnici.
Článek 17
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s
i) články 7 a 8 této směrnice do dvou měsíců po datu jejího oznámení; odpovídajícívnitrostátní ustanovení se nadále uplatňují až do schválení programů a v případě absence programů až do data uvedeného pod ii);
ii) ostatními ustanoveními této směrnice nejpozději do 31. prosince 1992.
2. Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 18
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 28. ledna 1991,
kterou se mění směrnice 72/462/EHS o veterinárních a hygienických otázkách dovozu skotu, prasat a čerstvého masa nebo masných výrobků ze třetích zemí tak, aby se vztahovala také na ovce a kozy
(91/69/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že směrnice 91/68/EHS [4] stanoví podmínky veterinárních prohlídek při obchodu s ovcemi a kozami uvnitř Společenství; že k umožnění harmonického rozvoje tohoto obchodu by měla být přijata společná pravidla týkající se dovozu ze třetích zemí;
vzhledem k tomu, že směrnice 72/462/EHS [5] naposledy pozměněná směrnicí 90/425/EHS [6] stanoví požadavky na hygienické a veterinární prohlídky při dovozu skotu a prasat, čerstvého masa nebo masných výrobků ze třetích zemí;
vzhledem k tomu, že ovce a kozy patří spolu se skotem do čeledi turovitých a jsou vnímavé vůči stejným chorobám; že hospodářská zvířata ve Společenství jsou tudíž vystavena podobnému riziku v souvislosti s dovozem ze třetích zemí; že by proto měla být všeobecně brána v úvahu pravidla stanovená směrnicí 72/462/EHS s případnými změnami, které mohou být nutné na základě zvláštních vlastností ovcí a koz,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 72/462/EHS se mění takto:
"Směrnice Rady ze dne 12. prosince 1972 o veterinárních a hygienických otázkách dovozu skotu, prasat, ovcí a koz, čerstvého masa nebo masných výrobků ze třetích zemí".
2. V čl.
1 odst. 1 se doplňuje nová druhá odrážka, která zní:
"— u plemenných, chovných, výkrmových nebo jatečných ovcí a koz domácích,".
3.
V článku 2 se první odstavec nahrazuje tímto:
"Pro účely této směrnice se podle potřeby použijí definice uvedené v článcích 2 směrnice 64/432/EHS, směrnice 64/433/EHS a ve směrnici Rady 72/461/EHS ze dne 12. prosince 1972 o hygienických otázkách obchodu s čerstvým masem uvnitř Společenství [7], jež byly všechny naposledy pozměněny směrnicí 89/662/EHS [8], směrnicí Rady 77/99/EHS ze dne 21. prosince 1976 o hygienických otázkách týkajících se obchodování s masnými výrobky ve Společenství [9], která byla naposledy pozměněna směrnicí 89/662/EHS, a směrnicí 91/68/EHS [10]."
4.
Ve třetím odstavci článku 2 se písmeno c) nahrazuje tímto:
"c) "třetí zemí". se rozumí země, ve které se neuplatňují směrnice 64/432/EHS, 64/433/EHS, 77/99/EHS a 91/68/EHS;".
5.
Ve třetím odstavci článku 2 se bod e) nahrazuje tímto:
"e) "hospodářstvím". se rozumí zemědělský, průmyslový nebo obchodní podnik pod úředním dozorem, nacházející se na území třetí země, ve kterém je běžně držen nebo chován plemenný, užitkový nebo jatečný skot či prasata, případně plemenné, chovné, výkrmové nebo jatečné ovce nebo kozy;".
6. V čl. 3 odst. 1 a v prvním pododstavci čl. 3 odst. 2 se slova "skotu a prasat" nahrazují slovy "skotu, ovcí, koz a prasat".
7.
Název kapitoly II se nahrazuje tímto:
"KAPITOLA II
Dovoz skotu, ovcí, koz a prasat"
.
8. V čl. 6 písm. a) se v první odrážce vkládají tato slova:
"moru malých přežvýkavců, epizootické hemoragické choroby, neštovic ovcí, neštovic koz a horečky údolí Rift".
9.
V článku 8 se odstavec 2 nahrazuje tímto:
"2. Postupem stanoveným v článku 29 lze rozhodnout, že povolení mají být omezena pouze na jednotlivé druhy zvířat, na jatečný, plemenný nebo užitkový skot či prasata nebo na plemenné, chovné, výkrmové nebo jatečné ovce a kozy, případně na zvířata dovážená ke zvláštním účelům, nebo že po dovozu mají být provedena všechna nezbytná veterinární opatření.
U plemenných, chovných, užitkových nebo výkrmových zvířat se požadavky uplatňované podle tohoto odstavce mohou v jednotlivých členských státech vzájemně lišit s ohledem na ustanovení, jež pro daný členský stát platí v rámci obchodu uvnitř Společenství."
10.
V článku 8 se odstavec 3 se nahrazuje tímto:
"3. S ohledem na stanovení veterinárních podmínek v souladu s ustanovením odstavce 1:
- se jako základ pro tuberkulózu skotu, brucelózu skotu a brucelózu prasat použijí podmínky stanovené v příloze A ke směrnici 64/432/EHS,
- se pro choroby, vůči nimž jsou vnímavé ovce a kozy, jako základ použijí podmínky stanovené v článcích 4, 5 a 6 nebo na základě článku 7 či 8 a dále podmínky obsažené v příloze A ke směrnici 91/68/EHS.
Postupem stanoveným v článku 29 lze případ od případu rozhodnout o neuplatňování těchto podmínek, pokud dotyčná třetí země poskytne podobné veterinární záruky; v takovém případě se pro povolení vstupu takových zvířat do stád Společenství stanoví veterinární podmínky alespoň rovnocenné těm, jež jsou stanoveny v uvedených článcích nebo příloze."
11.
V článku 9 se slova "skotu a prasat" nahrazují slovy "skotu, ovcí, koz a prasat".
12.
V článku 10 se v úvodní části prvního odstavce nahrazují slova "skotu a prasat" slovy "skotu, ovcí, koz a prasat".
13.
V prvním odstavci článku 10 se písmeno a) nahrazuje tímto:
"a) šesti měsíců, jedná-li se o plemenný nebo užitkový skot či prasata nebo o chovné, plemenné či výkrmové ovce nebo kozy;".
14. V čl.
11 odst. 1 se první pododstavec nahrazuje tímto:
"1. Členské státy nepovolí dovoz skotu, ovcí, koz nebo prasat, pokud není předloženo osvědčení vystavené úředním veterinárním lékařem vyvážející třetí země."
15. V čl.
11 odst. 1 se písmeno d) nahrazuje tímto:
"d) potvrzovat, že skot, ovce, kozy nebo prasata splňují požadavky této směrnice a požadavky stanovené na jejím základě pro dovoz ze třetích zemí;".
16.
V článku 12 se odstavec 1 nahrazuje tímto:
"1. Členské státy zajistí, aby domácí skot, ovce, kozy a domácí prasata byla okamžitě po vstupu na území Společenství podrobena veterinární prohlídce, kterou provede úřední veterinární lékař, bez ohledu na celní režim, v jakém byla zvířata deklarována."
17. V čl.
12 odst. 2 se úvodní věta nahrazuje tímto:
"2. Členské státy zajistí, aby bylo zakázáno přemísťování skotu, ovcí, koz a prasat uvnitř Společenství, pokud se při předepsané prohlídce podle odstavce 1 zjistí, že:".
18. V čl.
12 odst. 2 se třetí odrážka nahrazuje tímto:
"— vyvážející třetí země nedodržela podmínky stanovené v této směrnici a v přílohách A a D ke směrnici 64/432/EHS, podmínky stanovené v článcích 4, 5 nebo 6, případně podmínky stanovené podle článku 7 nebo 8, jakož i podmínky obsažené v příloze A ke směrnici 91/68/EHS,".
19.
V článku 12 se odstavec 4 nahrazuje tímto:
"4. V osvědčení, které doprovází skot, ovce nebo kozy a prasata při dovozu, musí být jasně uvedeno, zda byl vstup zvířat po provedení veterinární (dovozní) prohlídky povolen nebo zamítnut."
20. V čl.
27 odst. 1 se písmeno a) nahrazuje tímto:
"a) stanovišť hraniční kontroly určených pro dovoz skotu, ovcí nebo koz a prasat;".
Článek 2
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 31. prosince 1992.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Přijímají-li členské státy tato opatření, musí v nich být učiněn odkaz na tuto směrnici, případně musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob, jakým má být tento odkaz učiněn, si stanoví členské státy.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 16. ledna 1991,
kterou se doplňuje směrnice Rady 88/388/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se látek určených k aromatizaci pro použití v potravinách a výchozích materiálů pro jejich výrobu
(91/71/EHS) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 88/388/EHS ze dne 22. června 1988 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se látek určených k aromatizaci pro použití v potravinách a výchozích materiálů pro jejich výrobu [1], a zejména na čl. 6 odst.
vzhledem k tomu, že rozdíly mezi právními a správními předpisy členských států, týkajícími se označování látek určených k aromatizaci pro prodej konečnému spotřebiteli mohou bránit volnému pohybu těchto produktů a vést k narušování hospodářské soutěže;
vzhledem k tomu, že hlavním cílem jakýchkoli předpisů o označování látek určených k aromatizaci je potřeba informovat a chránit spotřebitele;
vzhledem k tomu, že postupem stanoveným v článku 10 směrnice Rady 88/388/EHS byl návrh opatření, která mají být přijata, přednesen Stálému výboru pro potraviny, který nebyl schopen zaujmout stanovisko; že v souladu s týmž postupem Komise následně předložila Radě návrh dotyčných opatření;
vzhledem k tomu, že Rada nepřijala opatření do tří měsíců ode dne, kdy jí byl ná0rh předán, a proto navrhovaná opatření přijímá Komise,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI: Článek 1
Vkládá se nový článek, který zní:
"Článek 9a
1. Látky určené k aromatizaci pro prodej konečnému spotřebiteli nesmějí být uváděny na trh, pokud nejsou na jejich etiketách uvedeny níže uvedené povinné údaje, které musí být snadno viditelné, jasně čitelné a nesmazatelné:
a) buď slova "látka určená k aromatizaci", nebo přesnější název či popis látky určené k aromatizaci;
b) buď slova "pro potraviny", nebo přesnější odkaz na potravinu, v níž se má látka určená k aromatizaci použít;
c) datum minimální trvanlivosti podle čl. 3 odst. 1 bodu 4 a článku 9 směrnice Rady 79/112/EHS [2];
d) popřípadě zvláštní podmínky pro skladování a použití;
e) návod k použití, pokud by jeho neuvedení zabránilo správnému použití látky určené k aromatizaci;
f) čisté množství vyjádřené v jednotkách hmotnosti nebo objemu;
g) jméno nebo obchodní firma a adresa výrobce nebo balírny nebo prodejce usazeného ve Společenství;
h) údaj nebo značka určující šarži podle směrnice Rady 89/396/EHS [3];
i) v případě směsi látek určených k aromatizaci s jinými látkami seznam řazený sestupně podle hmotnosti podílu ve směsi uvádějící:
- dotyčnou látku určenou k aromatizaci nebo látky určené k aromatizaci podle písmene a),
- názvy všech ostatních látek nebo materiálů, nebo popřípadě jejich E čísla.
2. Slovo "přírodní", nebo jakékoliv jiné slovo v zásadě stejného významu může být použito pouze pro látky určené k aromatizaci, v nichž aromatická složka obsahuje výhradně aromatické látky ve smyslu čl. 1 odst. 2 písm. b) bodu i) nebo aromatické přípravky ve smyslu čl. 1 odst. 2 písm. c). Pokud prodejní popis látek určených k aromatizaci obsahuje odkaz na potravinu nebo na zdroj aromatu, nesmí být slovo "přírodní" nebo jakékoliv jiné slovo v zásadě stejného významu použito, pokud aromatická složka nebyla izolována vhodnými fyzikálními, enzymatickými nebo mikrobiologickými postupy nebo tradičními postupy přípravy potravin výhradně nebo téměř výhradně z dotyčné potraviny nebo dotyčného zdroje aromatu.
3. Údaje stanovené v tomto článku musí být uvedeny v jazyce snadno srozumitelném kupujícímu, pokud nebyla k zajištění informovanosti kupujícího učiněna jiná opatření.
Toto ustanovení nebrání uvedení těchto údajů ve více jazycích."
Článek 2
1.
Členské státy v případě potřeby změní své právní a správní předpisy tak, aby
- povolily obchodování s výrobky, které jsou v souladu s touto směrnicí, nejpozději do 30. června 1992,
- zakázaly obchodování s výrobky, které nejsou v souladu s touto směrnicí, od 1. ledna 1994.
Neprodleně o nich urědomí Komisi.
2. Tyto předpisy přijaté členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 5. března 1991,
kterou se k provedení článku 10 směrnice 88/379/EHS vymezují a stanoví podrobná opatření k systému specifických informací pro nebezpečné přípravky
(91/155/EHS) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 88/379/EHS ze dne 7. června 1988 o sbližování právních a správních předpisů členských států týkajících se klasifikace, balení a označování nebezpečných přípravků [1], naposledy pozměněnou směrnicí Komise 90/492/EHS [2], a zejména na čl. 10 odst.
vzhledem k tomu, že označování vyžadované směrnicí 88/379/EHS tvoří základní zdroj informací pro uživatele nebezpečných přípravků tím, že jim poskytuje jasné, přesné označení potenciálního nebezpečí; že označování je třeba doplnit podrobnějším informačním systémem pro průmyslové uživatele;
vzhledem k tomu, že článek 10 směrnice 88/379/EHS vyžaduje vytvoření informačního systému ve formě bezpečnostních listů vztahujících se na nebezpečné přípravky; že tento článek navíc specifikuje, že takové informace jsou především určeny pro průmyslové uživatele a musí jim umožňovat přijímat opatření nezbytná pro ochranu zdraví a bezpečnosti na pracovišti;
vzhledem k tomu, že existují úzké vazby mezi směrnicí 88/379/EHS a směrnicí Rady 67/548/EHS ze dne 27. června 1967 o sbližování právních a správních předpisů týkajících se klasifikace, balení a označování nebezpečných látek [3], naposledy pozměněnou směrnicí 79/831/EHS [4]; že je proto žádoucí vytvořit systém bezpečnostních listů, který je použitelný jak pro nebezpečné látky, tak pro nebezpečné přípravky; že prováděcí ustanovení pro nebezpečné látky budou stanovena průběžně;
vzhledem k tomu, že byl konzultován poradní výbor pro bezpečnost, hygienu a ochranu zdraví při práci zřízený rozhodnutím Rady 74/325/EHS [5] naposledy pozměněným Aktem o přistoupení Španělska a Portugalska;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro přizpůsobení technickému pokroku směrnic o odstranění technických překážek obchodu na úseku nebezpečných látek a přípravků,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI: Článek 1
1. Každá osoba usazená ve Společenství, která odpovídá za uvádění nebezpečných látek nebo přípravků na trh, ať je to výrobce, dovozce, nebo distributor, je povinna poskytnout příjemci, kterým je průmyslový uživatel látky nebo přípravku, bezpečnostní list obsahující informace uvedené v článku 3.
2. Informace se poskytují bezplatně nejpozději při první dodávce látky nebo přípravku a potom při každé revizi vyvolané každými novými důležitými informacemi, které se týkají bezpečnosti a ochrany zdraví a životního prostředí.
Nově datovaná verze označená jako "Revize:… (datum)" se poskytne všem dřívějším příjemcům, kteří obdrželi látku nebo přípravek během předcházejících 12 měsíců.
3. Bezpečnostní listy nemusí být poskytnuty tam, kde nebezpečné látky nebo přípravky nabízené nebo prodávané veřejnosti jsou opatřeny dostatečnými informacemi, které umožní uživatelům přijmout nezbytná opatření pro ochranu zdraví a bezpečnosti.
Bezpečnostní list však musí být poskytnut na požádání průmyslového uživatele.
Článek 2
Členské státy mohou při uvádění nebezpečných látek a přípravků na trh na svém území požadovat používání svého úředního jazyka nebo jazyků pro vypracování bezpečnostního listu uvedeného v článku 1.
Článek 3
Bezpečnostní list uvedený v článku 1 musí obsahovat tyto povinné položky:
1. identifikace látky/přípravku a společnosti/podniku;
2. složení/informace o složkách;
3. identifikace rizik;
4. pokyny pro první pomoc;
5. opatření pro zdolávání požáru;
6. opatření v případě náhodného úniku;
7. manipulace a skladování;
8. omezování expozice/osobní ochranné prostředky;
9. fyzikální a chemické vlastnosti;
10. stálost a reaktivita;
11. toxikologické informace;
12. ekologické informace;
13. pokyny pro zneškodnění;
14. informace pro přepravu;
15. informace o předpisech;
16. další informace.
Je povinností osoby odpovědné za uvádění látky nebo přípravku na trh poskytnout informace specifikované podle těchto položek.
Tyto informace se vypracují v souladu s vysvětlivkami v příloze.
Bezpečnostní list se opatří datem.
Článek 4
Prováděcí ustanovení pro nebezpečné látky budou stanovena později.
Článek 5
1.
Členské státy přijmou a zveřejní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 30. května 1991 a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Použijí tyto předpisy ode dne 8. června 1991.
Existující informační systémy na základě bezpečnostního listu, které se používají v členských státech, se však mohou používat do 30. června 1993.
3. Tyto předpisy přijaté členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 6
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 18. března 1991,
kterou se mění směrnice 75/442/EHS o odpadech (91/156/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 130s této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že směrnice 75/442/EHS [4] stanovila soubor pravidel Společenství pro odstraňování odpadů; že tato pravidla musí být pozměněna, aby byly respektovány zkušenosti získané při provádění této směrnice v členských státech; že změny jsou založeny na vysokém stupni ochrany životního prostředí;
vzhledem k tomu, že usnesením ze dne 7. května 1990 o odpadové politice se Rada zavázala pozměnit směrnici 75/442/EHS [5];
vzhledem k tomu, že ke zvýšení účinnosti nakládání s odpady ve Společenství je zapotřebí jednotná terminologie a definice odpadů;
vzhledem k tomu, že k dosažení vysokého stupně ochrany životního prostředí musí členské státy vedle opatření k zajištění odpovědného odstraňování a využití odpadů činit opatření k omezování tvorby odpadů, zejména podporou čistých technologií a výrobků, které je možno recyklovat a opětovně využít, a to s přihlédnutím ke stávajícím či potenciálním možnostem odbytu využitého odpadu;
vzhledem k tomu, že odlišnosti v zákonech členských států týkajících se odstraňování a využití odpadů mohou ovlivnit kvalitu životního prostředí a poškozovat působení vnitřního trhu;
vzhledem k tomu, že je žádoucí podporovat recyklaci odpadu a jeho opětovné použití jako suroviny; že by mohlo být zapotřebí přijmout pro opětovně použitelný odpad zvláštní předpisy;
vzhledem k tomu, že pro Společenství jako celek je důležité, aby se v odstraňování odpadu stalo soběstačným, a pro jednotlivé členské státy je žádoucí, aby o takovou soběstačnost usilovaly;
vzhledem k tomu, že k dosažení výše uvedených cílů je třeba, aby byly v členských státech vypracovány plány pro nakládání s odpady;
vzhledem k tomu, že je žádoucí omezovat pohyb odpadu a že by členské státy ve svých programech nakládání s odpady měly za tímto účelem přijmout nezbytná opatření;
vzhledem k tomu, že k zabezpečení vysokého stupně ochrany a účinné regulace je nutno udělovat povolení a kontrolovat provoz podniků, které provádějí odstraňování a využití odpadu;
vzhledem k tomu, že při respektování určitých podmínek a za předpokladu dodržování požadavků ochrany životního prostředí některé podniky, které samy zpracovávají nebo využívají svůj odpad, mohou být vyňaty z povinnosti získat povolení; že takové podniky musí být registrovány;
vzhledem k tomu, že v zájmu možnosti monitorování odpadu od jeho vzniku až po konečné odstranění se povinnost povolení či registrace a podrobení se přiměřené kontrole musí vztahovat i na ostatní podniky, které se zabývají odpady, např. provádějí jeho sběr, přepravu či s tím spojenou zprostředkovatelskou činnost;
vzhledem k tomu, že je třeba zřídit výbor, který by byl Komisi nápomocen při provádění této směrnice a při jejím přizpůsobování vědeckému a technickému pokroku,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI: Článek 1
Směrnice 75/442/EHS se mění takto:
1.
Články 1 až 12 se nahrazují tímto:
"Článek 1
Pro účely této směrnice se:
a) "odpadem" rozumí jakákoli látka nebo předmět spadající do kategorií uvedených v příloze I, kterých se držitel zbavuje nebo se od něho požaduje, aby se jich zbavil;
Nejpozději do 1. dubna 1993 vypracuje Komise postupem podle článku 18 seznam odpadů spadajících do kategorií uvedených v příloze I. Tento seznam bude pravidelně přezkoumán a v případě potřeby stejným postupem revidován;
b) "původcem" rozumí kdokoli, jehož činností vzniká odpad ("prvotní původce") nebo kdokoli, kdo provádí předzpracování, směšování nebo jiné činnosti, jejichž výsledkem je změna charakteru nebo složení odpadů;
c) "držitelem" rozumí původce odpadu nebo fyzická nebo právnická osoba, která je vlastníkem odpadu;
d) "nakládáním s odpady" rozumí sběr, přeprava, využití a odstraňování odpadů, včetně dozoru nad těmito činnostmi, a následná péče o místa odstranění;
e) "odstraňováním" rozumí kterýkoli z postupů uvedených v příloze II A;
f) "využitím" rozumí kterýkoli z postupů uvedených v příloze II B;
g) "sběrem" rozumí znamená shromažďování, třídění nebo směšování odpadů pro účely přepravy.
Článek 2
1. Z oblasti působnosti této směrnice jsou vyňaty:
a) plynné emise vypouštěné do ovzduší;
b) oblasti již upravené jinými předpisy:
i) radioaktivní odpady;
ii) odpady vznikající při geologickém průzkumu, těžbě, úpravě a skladování nerostných surovin a provozu povrchových dolů;
iii) mrtvá těla zvířat a tyto zemědělské odpady: exkrementy a další přírodní nikoli nebezpečné látky používané v zemědělství;
iv) odpadní vody s výjimkou odpadů v kapalné formě;
v) vyřazené výbušniny.
2. Zvláštní pravidla pro jednotlivé případy nebo doplňující pravidla uvedená v této směrnici mohou být stanovena jednotlivými směrnicemi.
Článek 3
1. Členské státy přijmou vhodná opatření na podporu:
a) za prvé, předcházení nebo omezování vzniku odpadů a jejich škodlivosti, zejména:
- vývojem čistých technologií, šetrnějších při využívání přírodních zdrojů,
- technickým vývojem a uváděním na trh výrobků navržených tak, aby způsobem své výroby, používání nebo konečného odstranění nepřispívaly nebo přispívaly co nejméně ke zvyšování množství nebo škodlivosti odpadů a nebezpečí znečišťování životního prostředí,
- vývojem vhodných technologií konečného odstranění nebezpečných látek obsažených v odpadech určených k využití;
b) za druhé:
i) využití odpadů prostřednictvím recyklace, opětovného použití, regenerace nebo každé jiné činnosti zaměřené na získávání druhotných surovin nebo
ii) používání odpadů jako zdroje energie.
2. Členské státy uvědomí Komisi ES o všech opatřeních, která zamýšlejí přijmout pro dosažení cílů uvedených v odstavci 1, s výjimkou případů, na které se vztahuje směrnice Rady 83/189/EHS ze dne 28. března 1983, kterou se stanoví postup pro poskytování informací v oblasti technických norem a předpisů [6].
Komise o těchto opatřeních uvědomí ostatní členské státy a výbor uvedený v článku 18.
Článek 4
Členské státy přijmou nezbytná opatření, aby zajistily, že odpady se budou odstraňovat bez ohrožení lidského zdraví a bez poškozování životního prostředí, zejména:
- bez ohrožení vod, ovzduší, půdy, rostlin a živočichů,
- bez obtěžování hlukem nebo zápachem,
- bez nepříznivého ovlivňování krajiny nebo míst zvláštního zájmu.
Členské státy rovněž učiní nezbytná opatření pro zákaz svévolného opuštění, nepovoleného ukládání a nekontrolovaného odstraňování odpadů.
Článek 5
1. Členské státy přijmou ve spolupráci s dalšími členskými státy, pokud je to nezbytné nebo účelné, vhodná opatření k vybudování jednotné a přiměřené sítě zařízení na odstraňování odpadu s využitím nejlepší dostupné technologie, která nevyžaduje nadměrné náklady.
Tato síť musí Společenství jako celku umožnit, aby dosáhlo soběstačnosti v odstraňování odpadu, a členským státům, aby se tomuto cíli individuálně přibližovaly, přičemž se berou v úvahu zeměpisné podmínky nebo potřeby specializovaných zařízení pro určité druhy odpadu.
2. Tato síť musí též umožnit, aby se odpad odstraňoval v některém z nejbližších vhodných zařízení, s použitím co nejvhodnějších metod a technologií k zajištění vysokého stupně ochrany životního prostředí a veřejného zdraví.
Článek 6
Členské státy zřídí nebo určí příslušný orgán nebo orgány, které budou odpovědné za provádění této směrnice.
Článek 7
1. K dosažení cílů uvedených v článcích 3, 4 a 5 je třeba, aby příslušný orgán nebo orgány uvedené v článku 6 co nejdříve vypracovaly jeden nebo několik plánů pro nakládání s odpady.
Tyto plány mají zejména obsahovat:
- druh, množství a původ odpadu určeného k využití nebo odstranění,
- obecné technické požadavky,
- veškerá zvláštní opatření týkající se zvláštních odpadů,
- vhodná místa nebo zařízení pro odstraňování odpadu.
Tyto plány mohou například zahrnovat:
- fyzické nebo právnické osoby zmocněné k nakládání s odpady,
- rozpočtové náklady na postupy využití a odstraňování,
- vhodná opatření na podporu racionalizace sběru, třídění a úpravy odpadu.
2. Kde to je vhodné, budou členské státy při sestavování těchto plánů spolupracovat s dalšími zúčastněnými členskými státy a s Komisí.
Uvědomí o tom Komisi.
3. Členské státy mohou přijímat nezbytná opatření, aby se zabránilo pohybům odpadu, které nejsou v souladu s jejich plány nakládání s odpady.
O všech takových opatřeních uvědomí Komisi a ostatní členské státy.
Článek 8
Členské státy učiní nezbytná opatření, aby bylo zajištěno, že každý držitel odpadu:
- s ním bude manipulovat prostřednictvím soukromé nebo veřejné organizace, která uskutečňuje operace uvedené v příloze II A či B, nebo
- využívá nebo odstraňuje odpad sám v souladu s ustanoveními této směrnice.
Článek 9
1. V zájmu provedení článků 4, 5 a 7 musí každá organizace nebo podnik, který provádí operace uvedené v příloze II A, získat povolení od příslušného orgánu podle článku 6.
Toto povolení zahrnuje:
- druhy a množství odpadů,
- technické požadavky,
- bezpečnostní opatření, která je třeba přijmout,
- místo odstraňování,
- metodu úpravy.
2. Povolení mohou být udělována na určité období, mohou být obnovitelná, mohou se na ně vztahovat podmínky a závazky anebo, zejména je-li navrhovaná metoda odstraňování nepřijatelná z hlediska ochrany životního prostředí, mohou být zamítnuta.
Článek 10
Pro účely provádění článku 4 musí každé zařízení nebo podnik, který provádí operace uvedené v příloze II B, obdržet povolení.
Článek 11
1.
Aniž je dotčena směrnice Rady 78/319/EHS ze dne 20. března 1978 o toxických a nebezpečných odpadech [7], naposledy pozměněná aktem o přistoupení Španělska a Portugalska, je možno vyjmout z požadavků povolení požadovaných v článku 9 nebo v článku 10:
a) zařízení nebo podniky, které odstraňují vlastní odpad v místě jeho vzniku;
b) zařízení nebo podniky provádějící využití odpadů.
Tuto výjimku je možno uplatnit pouze:
- jestliže příslušné orgány přijaly obecná pravidla pro každý typ činnosti, kterými se stanoví druhy a množství odpadů a podmínky, za kterých může být daná činnost vyňata z požadavků povolení,
a
- jestliže druhy nebo množství odpadů a metody odstraňování nebo využití jsou takové, že jsou splněny podmínky požadované v článku 4.
2. Zařízení nebo podniky podle odstavce 1 musí být zaregistrovány u příslušných orgánů.
3. Členské státy uvědomí Komisi o obecných pravidlech přijatých na základě odstavce 1.
Článek 12
Zařízení nebo podniky, které profesionálně sbírají nebo přepravují odpad nebo které zařizují odstraňování či využití odpadů pro potřeby jiných osob (obchodníků nebo zprostředkovatelů), musí být, pokud nejsou subjektem povolení, registrovány u příslušných orgánů.
Článek 13
Zařízení nebo podniky, které provádějí operace uvedené v článcích 9 až 12, musí podléhat přiměřené pravidelné kontrole příslušnými orgány.
Článek 14
Všechna zařízení a podniky uvedené v článcích 9 a 10 musí:
- vést záznamy o množství, charakteru, původu a případně o určení, frekvenci sbírání, způsobu přepravy a metodě zpracování odpadů uvedených v příloze I a o činnostech uvedených v příloze II A nebo B,
- poskytnout tyto informace na požádání příslušným orgánům uvedeným v článku 6.
Členské státy mohou požadovat, aby se ustanoveními tohoto článku řídili také původci odpadu.
Článek 15
Na základě zásady "znečišťovatel platí" musí náklady na odstraňování odpadů nést:
- držitel, který přenechá manipulaci s odpadem zařízení, které odpad sbírá, nebo podniku uvedenému v článku 9,
nebo - předchozí držitelé nebo výrobce výrobku, z něhož odpad vznikl.
Článek 16
1. Každé tři roky, poprvé 1. dubna 1995, zašlou členské státy Komisi zprávu o opatřeních přijatých k provádění této směrnice.
Zpráva je založena na dotazníku vypracovaném postupem podle článku 18, který Komise rozešle členským státům šest měsíců před výše uvedeným datem.
2. Na základě zpráv uvedených v odstavci 1 uveřejní Komise každé tři roky souhrnnou zprávu, poprvé 1. dubna 1996.
Článek 17
Změny nutné pro přizpůsobování příloh této směrnice vědeckému a technickému pokroku je třeba přijímat postupem podle článku 18.
Článek 18
Komisi je nápomocen výbor složený ze zástupců členských států, kterému předsedá zástupce Komise.
Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k návrhu ve lhůtě, kterou může stanovit předseda podle naléhavosti věci. Stanovisko se přijímá většinou podle čl.
148 odst. 2 Smlouvy o založení EHS pro přijímání rozhodnutí, která má přijímat Rada na návrh Komise.
Hlasům zástupců členských států je přidělena váha stanovená v uvedeném článku.
Předseda nehlasuje.
Komise přijme zamýšlená opatření, jsou-li v souladu se stanoviskem výboru.
Pokud však zamýšlená opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, předloží Komise Radě neprodleně návrh opatření, která mají být přijata.
Rada se usnese kvalifikovanou většinou.
Pokud se Rada neusnese do tří měsíců ode dne, kdy jí byl návrh předán, přijme navrhovaná opatření Komise."
2.
Dosavadní články 13, 14 a 15 se označují jako 19, 20 a 21.
3.
Doplňují se tyto přílohy:"
ze dne 18. března 1991
o bateriích a akumulátorech obsahujících určité nebezpečné látky (91/157/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100a této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
ve spolupráci s Evropským parlamentem [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že jakékoli odlišnosti v právních předpisech nebo správních opatřeních o zneškodňování baterií a akumulátorů přijatých členskými státy by mohly vytvářet překážky obchodu a narušovat hospodářskou soutěž ve Společenství, a mít tak přímý dopad na vytváření a fungování vnitřního trhu; že je proto nezbytné sblížit právní předpisy v této oblasti;
vzhledem k tomu, že podle čl. 2 odst.
2 směrnice Rady 75/442/EHS ze dne 15. července 1975 o odpadech [4], ve znění směrnice 91/156/EHS [5], mohou být zvláštní pravidla pro jednotlivé případy nebo doplňující pravidla uvedená v této směrnici stanovena samostatnými směrnicemi;
vzhledem k tomu, že cíle a zásady politiky Společenství v oblasti životního prostředí, které byly vytyčeny v akčních programech Evropského společenství v oblasti životní prostředí na základě zásad zakotvených v čl. 130r odst. 1 a 2 Smlouvy o EHS, jsou zaměřeny zejména na prevenci, snižování a pokud možno odstranění znečišťování a na zajištění šetrného hospodaření se zdroji surovin, též na základě zásady "znečišťovatel platí";
vzhledem k tomu, že v zájmu dosažení těchto cílů je nutno zakázat uvádění některých baterií a akumulátorů na trh s ohledem na množství nebezpečných látek, které obsahují;
vzhledem k tomu, že pro zabezpečení řízeného způsobu využívání a zneškodňování použitých baterií a akumulátorů musí členské státy přijmout opatření zabezpečující jejich označení a oddělený sběr;
vzhledem k tomu, že sběr a recyklace použitých baterií a akumulátorů mohou přispět k tomu, aby se neplýtvalo surovinami;
vzhledem k tomu, že zařízení, která jsou vybavena nevyjímatelnými bateriemi nebo akumulátory, mohou při svém zneškodňování představovat nebezpečí pro životní prostředí; že by proto členské státy měly přijmout vhodná opatření;
vzhledem k tomu, že k dosažení různých výše uvedených cílů by měly být v členských státech zavedeny programy; že Komise by měla být o těchto programech a o přijatých konkrétních opatřeních informována;
vzhledem k tomu, že oddělený sběr a recyklace použitých baterií a akumulátorů mohou podpořit vhodné ekonomické nástroje, např. systém zálohování;
vzhledem k tomu, že je třeba přijmout opatření pro informování spotřebitelů v této oblasti;
vzhledem k tomu, že je třeba stanovit vhodné postupy k provádění ustanovení této směrnice, zejména systém značení, a usnadnit přizpůsobování této směrnice vědeckému a technickému pokroku; že výbor uvedený v článku 18 směrnice 75/442/EHS je třeba pověřit, aby byl Komisi nápomocen při plnění těchto úkolů,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI: Článek 1
Účelem této směrnice je sblížit právní předpisy členských států v oblasti využívání a řízeného zneškodňování použitých baterií a akumulátorů obsahujících nebezpečné látky v souladu s přílohou I.
Článek 2
Pro účely této směrnice se:
a) "baterií nebo akumulátorem" rozumí zdroj elektrické energie generované přímou přeměnou chemické energie, který se skládá z jednoho nebo několika primárních článků (neschopných opětovného nabití) nebo sekundárních článků (schopných opětovného nabití), uvedený v příloze I;
b) "použitou baterií nebo akumulátorem" rozumí baterie nebo akumulátor, které nejsou opakovaně použitelné a jsou určeny k využití nebo ke zneškodnění;
c) "zneškodněním" rozumí kterýkoli z úkonů uvedených v příloze II A směrnice 75/442/EHS, pokud je použitelný pro baterie a akumulátory;
d) "využitím" rozumí kterýkoli z úkonů uvedených v příloze II B směrnice 75/442/EHS, pokud je použitelný pro baterie a akumulátory;
e) "sběrem" rozumí shromažďování, třídění a/nebo seskupování použitých baterií a akumulátorů;
f) "systémem zálohování" rozumí systém, kde kupující platí při zakoupení baterie nebo akumulátoru prodejci určitý peněžní obnos, který mu při vrácení použitých baterií či akumulátorů je vrácen.
Článek 3
1. Členské státy zakáží ode dne 1. ledna 1993 uvádět na trh:
- alkalické manganové baterie k dlouhodobému použití v extrémních podmínkách (např. při teplotách pod 0 °C nebo nad 50 °C, při vystavení nárazům), které obsahují více než 0,05 % hmot. rtuti,
- všechny ostatní alkalické manganové baterie, které obsahují více než 0,025 % hmot. rtuti.
Tento zákaz se nevztahuje na alkalické manganové knoflíkové články a na baterie, které jsou z těchto článků složeny.
2. Odstavec 1 se vkládá do přílohy I směrnice Rady 76/769/EHS ze dne 27. července 1976 o sbližování právních a správních předpisů členských států týkajících se omezení uvádění na trh a používání některých nebezpečných látek a přípravků [6], naposledy pozměněné směrnicí 85/610/EHS [7].
Článek 4
1. V souvislosti s programy uvedenými v článku 6 členské státy přijmou vhodná opatření k zajištění toho, aby se sběr použitých baterií a akumulátorů prováděl odděleně s ohledem na jejich využívání nebo zneškodňování.
2. Za tímto účelem členské státy zajistí, aby baterie a akumulátory, popřípadě i zařízení, do nichž jsou zabudovány, byly vhodným způsobem označeny.
Toto označení musí obsahovat údaje týkající se:
- odděleného sběru,
- případné recyklace,
- obsahu těžkých kovů.
3. Komise vypracuje v souladu s postupem podle článku 10 podrobná pravidla pro systém značení.
Tato pravidla budou zveřejněna v Úředním věstníku Evropských společenství.
Článek 5
Členské státy přijmou opatření, aby zajistily, že baterie a akumulátory smí být zabudovány do zařízení pouze tak, aby je spotřebitel mohl po použití snadno vyjmout.
Tato opatření vstupují v platnost 1. ledna 1994.
Tento článek se nevztahuje na kategorie zařízení, které jsou uvedeny v příloze II.
Článek 6
Členské státy vypracují programy určené k dosažení těchto cílů:
- snížení obsahu těžkých kovů v bateriích a akumulátorech,
- podpora uvádění na trh baterií a akumulátorů, které obsahují menší množství nebezpečných látek a/nebo méně znečišťující látky,
- postupné omezování použitých baterií a akumulátorů, které jsou uvedeny v příloze I, v odpadu z domácností,
- podpora výzkumu zaměřeného na snižování obsahu nebezpečných látek a přednostní používání méně znečišťujících náhradních látek v bateriích a akumulátorech a podpora výzkumu metod recyklace,
- oddělené zneškodňování použitých baterií a akumulátorů uvedených v příloze I.
První programy se budou vztahovat na čtyřleté období počínající dnem 18. března 1993.
Komisi musí být sděleny nejpozději do 17. září 1992.
Tyto programy musí být pravidelně, nejméně každé čtyři roky, přezkoumány a aktualizovány, zejména z hlediska technického pokroku a hospodářské situace v oblasti hospodářství a životního prostředí.
Pozměněné programy musí být v přiměřené době sděleny Komisi.
Článek 7
1. Členské státy zajistí účinnou organizaci odděleného sběru, popřípadě i vytvoření systému zálohování.
Mimoto mohou členské státy zavést opatření jako např. ekonomické nástroje na podporu recyklace.
Tato opatření musí být zavedena po konzultaci se zúčastněnými stranami, musí vycházet z platných ekologických a ekonomických kritérií a nesmějí vést k narušování hospodářské soutěže.
2. Při oznamování programů uvedených v článku 6 musí členské státy uvědomit Komisi o opatřeních, která přijaly v souladu s odstavcem 1.
Článek 8
V souvislosti s programy uvedenými v článku 6 přijmou členské státy nezbytná opatření, aby zajistily, že spotřebitelé budou plně informováni:
a) o nebezpečích spojených s neregulovaným zneškodňování použitých baterií a akumulátorů;
b) o označení baterií, akumulátorů a zařízení s trvale zabudovanými bateriemi a akumulátory;
c) o způsobu vyjímání baterií a akumulátorů, které jsou do zařízení trvale zabudovány.
Článek 9
Členské státy nesmějí bránit, zakazovat nebo omezovat uvádění na trh baterií a akumulátorů, na které se vztahuje tato směrnice a které odpovídají jejím ustanovením.
Článek 10
Komise přizpůsobí články 3, 4 a 5 a přílohy I a II technickému pokroku v souladu s postupem uvedeným v článku 18 směrnice 75/442/EHS.
Článek 11
1. Členské státy přijmou opatření nezbytná pro dosažení souladu s touto směrnicí do 18. září 1992.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy sdělí Komisi znění ustanovení právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Komise o nich uvědomí ostatní členské státy.
Článek 12
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 21. března 1991,
kterou se podeváté mění směrnice 76/769/EHS o sbližování právních a správních předpisů členských států týkajících se omezení uvádění na trh a používání některých nebezpečných látek a přípravků
(91/173/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100a této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
ve spolupráci s Evropským parlamentem [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že by v období do 31. prosince 1992 měla být přijata opatření s cílem postupného vytvoření vnitřního trhu; že vnitřní trh představuje prostor bez vnitřních hranic, ve kterém je zajištěn volný pohyb zboží, osob, služeb a kapitálu;
vzhledem k tomu, že jak pentachlorfenol (č.
CAS 87-86-5), tak i jeho sloučeniny, jsou látky, které jsou nebezpečné pro člověka a životní prostředí, a zejména pro vodní prostředí; že použití těchto látek by mělo být upraveno;
vzhledem k tomu, že omezení, která již byla přijata některými členskými státy na používání a uvádění na trh výše uvedených látek a přípravků obsahujících tyto látky, mají přímý dopad na vytváření a fungování vnitřního trhu; že proto nezbytné uvést v soulad právní předpisy členských států v této oblasti a změnit odpovídajícím způsobem přílohu I směrnice 76/769/EHS [4] naposledy pozměněné směrnicí 89/678/EHS [5];
vzhledem k tomu, že Komise bude rozvíjet koordinovanou strategii Společenství týkající se uvádění na trh a používání chemických látek používaných k ochraně dřeva; že tato strategie bude vycházet z na informací poskytnutých členskými státy, a zejména z hodnocení rizik pro člověka a životní prostředí, jestliže se vezmou v úvahu různé problémy spojené s ochranou dřeva v členských státech;
vzhledem k tomu, že stávající právní předpisy Společenství, které se týkají možného přijetí přísnějších omezení při používání těchto látek a přípravků na pracovišti členskými státy, nebudou touto směrnicí ovlivněny,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI: Článek 1
V příloze I směrnice 76/769/EHS se doplňuje nový bod, který zní:
"23.Pentachlorfenol (č.
CAS 87-86-5) a jeho soli a estery _BAR_ V látkách a přípravcích uváděných na trh nejsou povoleny v koncentraci rovnající se nebo vyšší než 0,1 % hmot.
Odchylně se však toto ustanovení nevztahuje na látky a přípravky určené k použití v průmyslových zařízeních nedovolujících emise a/nebo vypouštění pentachlorfenolu (PCF) ve větších množstvích, než povolují stávající předpisy: a)při úpravě dřeva.Upravené dřevo však nesmí být použitok dekorativním nebo jiným účelům uvnitř jakýchkoliv budov (obytných, pracovních, rekreačních),pro výrobu obalů určených pro pěstitelské účely, pro opětovné zpracování a výrobu obalů, které mohou přijít do styku s jinými materiály, které mohou kontaminovat suroviny, meziprodukty a/nebo konečné výrobky určené k lidské spotřebě a/nebo pro spotřebu zvířat či pro jakoukoliv úpravu.b)při impregnaci vláken a silně namáhaných textilií, které nejsou v žádném případě určeny pro výrobu oděvů a dekorativního nábytku,c)jako syntetizační a/nebo zpracovací činidlo v průmyslových procesech,d)odchylně mohou členské státy v jednotlivých případech povolit na svém území specializovaným odborníkům provádět na místě a u budov kulturního, uměleckého a historického významu nebo v případech nebezpečí úpravu dřeva a zdiva napadeného dřevomorkou domácí (Serpula lacrymans) a houbou.Tyto výjimky budou přehodnoceny z hlediska rozvoje poznatků a techniky nejpozději do tří let po provedení této směrnice.
Ve všech případech a)musí mít pentachlorfenol, použitý samostatně nebo jako složka přípravků v rámci výše uvedených výjimek, celkový obsah hexachlordibenzoparadioxinu (H6CDD) pod 4 ppm,b)nesmí být tyto látky a přípravkyuvedeny na trh, pokud nejsou baleny v objemu 20 litrů a větším,prodávány široké veřejnosti.Aniž je dotčeno provádění ostatních předpisů Společenství o klasifikaci, balení a označování nebezpečných látek a přípravků, musí být obaly těchto přípravků čitelně a neodstranitelně označeny následujícím nápisem: "Pouze pro průmyslové a profesionální použití".
Dále se toto ustanovení nevztahuje na odpady, které jsou upraveny směrnicí 75/442/EHS a směrnicí 78/319/EHS." _BAR_
Článek 2
1. Členské státy sdělí Komisi do 31. prosince 1991 znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
2. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 1. července 1992.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 25. března 1991
o zootechnických a genetických podmínkách uvádění čistokrevných zvířat na trh a o změně směrnic 77/504/EHS a 90/425/EHS
(91/174/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že čistokrevná zvířata jsou jakožto živá zvířata uvedena v seznamu v příloze II Smlouvy;
vzhledem k tomu, že čistokrevná zvířata jsou obecně chována v rámci zemědělských činností; že jejich chov je zdrojem příjmů pro část zemědělského obyvatelstva a měl by proto být podporován;
vzhledem k tomu, že v rámci Společenství byla stanovena zvláštní pravidla pro harmonizaci v zootechnické oblasti pro skot, prasata, ovce, kozy a koňovité;
vzhledem k tomu, že k zajištění racionálního rozvoje chovu čistokrevných zvířat a tím i růstu produktivity tohoto odvětví musí být na úrovni Společenství stanovena pravidla pro uvádění těchto zvířat na trh;
vzhledem k tomu, že obchod uvnitř Společenství nesmí být v zásadě zakazován, omezován ani ztěžován;
vzhledem k tomu, že by předpisy pro čistokrevný plemenný skot měly být rozšířeny na čistokrevné plemenné buvoly, a proto by měla být pozměněna směrnice 77/504/EHS [4];
vzhledem k tomu, že by mělo být stanoveno, že se na toto odvětví vztahuje směrnice 90/425/EHS [5];
vzhledem k tomu, že by mělo být stanoveno, že čistokrevná zvířata ze třetích zemí nesmějí být dovážena za podmínek příznivějších, než které jsou uplatňovány uvnitř Společenství,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI: Článek 1
Pro účely této směrnice se "čistokrevným zvířetem" rozumí jakékoli plemenné zvíře spadající do přílohy II Smlouvy, na obchod se kterým se dosud nevztahují podrobnější zootechnické předpisy Společenství a které je zapsáno nebo evidováno v rejstříku nebo plemenné knize vedené uznanou chovatelskou organizací nebo sdružením.
Článek 2
Členské státy zajistí, že
- uvádění na trh čistokrevných zvířat a jejich spermatu, vajíček a embryí není zakazováno, omezováno ani znesnadňováno ze zootechnických nebo genetických důvodů,
- k zajištění toho, že je požadavek stanovený v první odrážce plněn, kritéria pro schvalování a uznávání chovatelských organizací nebo sdružení, kritéria pro zápis nebo evidování v rejstřících a plemenných knihách, kritéria pro připouštění čistokrevných zvířat k chovu a používání jejich spermatu, vajíček či embryí a osvědčení vyžadované při jejich uvádění na trh jsou stanoveny nediskriminujícím způsobem, s ohledem na zásady stanovené organizací nebo sdružením, které vede rejstřík nebo plemennou knihu daného plemene.
Až do zavedení případných prováděcích pravidel podle článku 6 zůstávají použitelné vnitrostátní právní předpisy, pokud dodržují obecná ustanovení Smlouvy.
Článek 3
V čl. 1 písm. a) směrnice 77/504/EHS se za slova "druhy skotu" vkládá čárka a slova "včetně buvola".
Článek 4
V příloze A části II směrnice 90/425/EHS ze doplňuje nová položka, která zní:
"Směrnice Rady 91/174/EHS ze dne 25. března 1991 o zootechnických a genetických podmínkách uvádění plemenných zvířat na trh
Úř. věst.
L 85, 9.4.1991, s.
37."
Článek 5
Až do zahájení používání právní úpravy Společenství v této oblasti nesmějí být podmínky platné pro dovoz čistokrevných zvířat a jejich spermatu, vajíček a embryí ze třetích zemí výhodnější, než jsou podmínky platné pro obchod uvnitř Společenství.
Článek 6
Prováděcí pravidla k této směrnici se stanoví postupem podle článku 11 směrnice 88/661/EHS [6].
Článek 7
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 1. ledna 1992.
Neprodleně o tom uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musejí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 8
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 12. března 1991,
kterou se přizpůsobují technickému pokroku přílohy II, III, IV, V, VI a VII směrnice Rady 76/768/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se kosmetických prostředků
(91/184/EHS) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 76/768/EHS ze dne 27. července 1976 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se kosmetických prostředků [1], naposledy pozměněnou směrnicí 90/121/EHS [2], a zejména na čl. 8 odst.
vzhledem k tomu, že na základě dostupných informací mohou být s konečnou platností povoleny některé dočasně povolené látky, barviva a konzervační přísady, avšak jiné musí být zakázány s konečnou platností nebo povoleny na další stanovené období;
vzhledem k tomu, že pro ochranu veřejného zdraví je nezbytné zakázat použití látek lidokain a thiomersal;
vzhledem k tomu, že na základě nejnovějšího vědeckého a technického výzkumu může být za určitých omezení a při povinném uvedení zdravotních varování na etiketě povoleno použití fluoridu hořečnatého;
vzhledem k tomu, že na základě nejnovějšího vědeckého a technického výzkumu může být za určitých omezení a podmínek povoleno použití látky 7-ethylbicyklo-oxazolidin jako konzervační přísady do 31. prosince 1992 a látky 3,3′-(1,4-fenylendimethylidyn) bis (7,7-dimethyl-2-oxo-bicyklo-[2.2.1]heptan-1-methan sulfonová kyselina) a jejích solí jako filtru ultrafialového záření v kosmetických prostředcích;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro přizpůsobení směrnic týkajících se odstranění technických překážek obchodu v sektoru kosmetických prostředků technickému pokroku,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI: Článek 1
Směrnice 76/768/EHS se mění takto:
1.
V příloze II se:
a) u položky č.
221 slova "v přílohách V a VI části 1" nahrazují slovy "v příloze VI části 1";
b) doplňují nové položky, které znějí:
"395. Chinolin8ol a jeho sulfát, s výjimkou použití uvedených u č. 51 v příloze III části 1 396. 2,2‘-Disulfandiylbis(pyridin-1-oxid), (adiční produkt s trihydrátem síranu hořečnatého) – (disulfid pyrithionu + síran hořečnatý) 397. Barvivo CI 12075 a jeho laky, pigmenty a soli 398. Barvivo CI 45170 a CI 45170:1 399. Lidokain."
2.
V příloze III části 1 se doplňuje referenční číslo 56, které zní:
"a _BAR_ b _BAR_ c _BAR_ d _BAR_ e _BAR_ f _BAR_
56 _BAR_ Fluorid hořečnatý _BAR_ Prostředky pro zubní hygienu _BAR_ 0,15 % v přepočtu na F, ve směsi s jinými sloučeninami fluoru povolenými v této příloze nesmí celková koncentrace F překročit 0,15 % _BAR_ _BAR_ Obsahuje fluorid hořečnatý." _BAR_
3.
V příloze III části 2 se:
a) zrušují referenční čísla 1 a 4;
b) datum "31. prosince 1990" ve sloupci "Povoleno do" nahrazuje datem "31. prosince 1991" u čísla: 2.
1,1,1-Trichlorethan (methylchloroform).
4.
V příloze IV části 1 se zrušují čísla 12075, 15585, 45170 a 45170:1.
5.
V příloze IV části 2 se:
a) datum "31. prosince 1990" ve sloupci "Povolení platné do" u č.
26100 a 73900 nahrazuje datem "31. prosince 1991";
b) doplňuje následující barvivo:
"Číslo podle colour indexu nebo označení _BAR_ Barva _BAR_ Oblast aplikace _BAR_ Jiná omezení a požadavky _BAR_ Povolení platné do _BAR_
1 _BAR_ 2 _BAR_ 3 _BAR_ 4 _BAR_
15585 _BAR_ Červená _BAR_ _BAR_ x _BAR_ _BAR_ _BAR_ Nejvýše 3 % v prostředcích určených pro styk se sliznicemi _BAR_ 31.
12. 1991 _BAR_
6.
V příloze V se zrušují referenční č. 7 a 8.
7.
V příloze VI části 1 se doplňují nová referenční čísla, která znějí:
"a _BAR_ b _BAR_ c _BAR_ d _BAR_ e _BAR_ 44 _BAR_ Alkyl(C12-C22)trimethylamoniumbromid a chlorid (*) _BAR_ 0,1 % _BAR_ _BAR_ _BAR_ 45 _BAR_ 4,4-Dimethyl-1,3-oxazolidin _BAR_ 0,1 % _BAR_ pH konečného výrobku nesmí být nižší než 6. _BAR_ _BAR_
46 _BAR_ N-(Hydroxymethyl)-N-(dihydroxymethyl-1,3-dioxo-2,5-imidazolidinyl-4)-N-(hydroxymethyl) močovina _BAR_ 0,5 %" _BAR_ _BAR_ _BAR_
8.
V příloze VI části 2 se:
a) datum "31. 12.
1990" ve sloupci f nahrazuje datem "31. 12.
1991" u těchto látek:
2.
3(4Chlorfenoxy)propan1,2diol (Chlorfenesin)
15.
Benzyl{2[2-(diisobutylfenoxy)ethoxy]ethyl}dimethylamonium-chlorid (*) (benzethoniumchlorid)
16.
Alkyl(C8-C18)(benzyl)dimethylamoniumchlorid, bromid a sůl cukerné kyseliny (*) (benzalkoniumchlorid, bromid a sůl cukerné kyseliny)
20.
4,4′-(Hexan-1,6-diyl-dioxy)dibenzimidamid (hexamidin) a jeho soli (včetně isethionátu a phydroxybenzoátu (*))
21.
Benzylhemiformal
27.
3-Decyloxy-2-hydroxy1aminopropan hydrochlorid (Decominol) (INN));
b) zrušují referenční č. 4, 6 a 17;
c) doplňuje nové referenční číslo, které zní:
"a _BAR_ b _BAR_ c _BAR_ d _BAR_ e _BAR_ f _BAR_ 28 _BAR_ 7Ethylbicyklooxazolidin _BAR_ 0,3 % _BAR_ Zakázáno v prostředcích pro zubní hygienu určených pro styk se sliznicemi _BAR_ _BAR_ 31.
12.
1992" _BAR_
9.
V příloze VII části 1 se doplňuje nové referenční číslo, které zní: "a _BAR_ b _BAR_ c _BAR_ d _BAR_ e _BAR_
7 _BAR_ 3,3′(1,4fenylendimethylidyn)bis(7,7dimethyl2oxobicyklo[2.2.1]heptan1methansulfonová kyselina) a její soli _BAR_ 10 % (v přepočtu na kyselinu) _BAR_ Zakázáno v rozprašovačích aerosolů (ve sprejích)." _BAR_ _BAR_
Článek 2
1. Aniž jsou dotčena data povolení uvedená v čl.
1 bodu 3 písm. b), bodu 5 a bodu 8 písm. a) a c), členské státy přijmou veškerá nezbytná opatření, aby zajistily, že od 1. ledna 1992 v případě látek uvedených v čl.
1 bodu 1 a od 1. ledna 1993 v případě látek uvedených v čl.
1 bodech 2 až 9 nebudou výrobci ani dovozci usazení ve Společenství uvádět na trh výrobky, které nesplňují požadavky této směrnice.
2. Členské státy přijmou nezbytná opatření, aby zajistily, že konečnému spotřebiteli nebudou prodávány ani přenechávány od 31. prosince 1992 výrobky uvedené v odstavci 1, které obsahují látky uvedené v čl.
1 bodu 1, a od 31. prosince 1994 výrobky, které obsahují látky uvedené v čl. 1 bodech 2 až 9, pokud nesplňují požadavky této směrnice.
Článek 3
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 31. prosince 1991.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí takový odkaz být učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
3. Členské státy sdělí Komisi znění vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 4
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 19. března 1991,
kterou se popáté mění příloha směrnice Rady 79/117/EHS, kterou se zakazuje uvádění na trh a používání přípravků na ochranu rostlin obsahujících určité účinné látky
(91/188/EHS) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 79/117/EHS ze dne 21. prosince 1978, kterou se zakazuje uvádění na trh a používání přípravků na ochranu rostlin obsahujících určité účinné látky [1], naposledy pozměněnou směrnicí 90/533/EHS [2], a zejména na článek 6 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že pokrok ve vědeckých a technických poznatcích nezbytně vyžaduje určité změny přílohy směrnice 79/117/EHS;
vzhledem k tomu, že je žádoucí zrušit zbývající počet dočasných odchylek od zákazů stanovených v uvedené směrnici, protože jsou nyní dostupné méně nebezpečné prostředky;
vzhledem k tomu, že všechny členské státy informovaly Komisi, že nemají v úmyslu nebo již nadále nehodlají těchto odchylek využít;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Stálého rostlinolékařského výboru,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI: Článek 1
V příloze směrnice 79/117/EHS se v části A "Sloučeniny rtuti" zrušuje znění ve sloupci 2.
Článek 2
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 31. března 1992.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musejí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí takový odkaz být učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 27. března 1991,
kterou se mění směrnice 69/169/EHS ve věci osvobození od daní při dovozu v rámci cestovního ruchu uvnitř Společenství a ve věci odchylek poskytnutých Dánskému království a Irsku, pokud se jedná o pravidla pro osvobození od daní zboží dováženého cestujícími
(91/191/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 99 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že článek 8a Smlouvy vymezuje vnitřní trh jako prostor bez vnitřních hranic, v němž je zajištěn volný pohyb zboží, osob, služeb a kapitálu, a stanoví, že tento trh by měl být postupně vytvořen nejpozději do 31. prosince 1992;
vzhledem k tomu, že systém osvobození od daní pro cestující se týká zboží, které se volně pohybuje po zaplacení daně, a v tomto ohledu předjímá způsob pohybu zboží, jaký bude uplatňován na vnitřním trhu;
vzhledem k tomu, že s ohledem na postupnou povahu vytváření vnitřního trhu, jak ji stanoví článek 8a Smlouvy, je zvýšení částek osvobození od daní prvním krokem nezbytným jak pro vnitřní trh, tak pro dosažení cíle směrnice Rady 69/169/EHS ze dne 28. května 1969 o harmonizaci právních a správních předpisů týkajících se osvobození od daní z obratu a spotřebních daní při dovozu v rámci mezinárodního cestovního ruchu [4], naposledy pozměněné směrnicí 89/194/EHS [5], jak je uvedeno v druhém bodu odůvodnění zmíněné směrnice; že vytvoření trhu znamená, že zboží zakoupené po zdanění bude možné převážet přes vnitřní hranice Společenství bez povinnosti platit další daň a že stávající osvobození od daní pro cestující přestanou existovat, neboť pozbudou smyslu;
vzhledem k tomu, že je rovněž třeba zrušit veškeré rozdíly v zacházení s cestujícími, kteří vstupují do různých členských států;
vzhledem k tomu, že pro omezené období je třeba poskytnout Irsku a Dánskému království odchylku s ohledem na hospodářské nesnáze způsobené uplatňováním obecné úrovně osvobození od daní,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI: Článek 1
Směrnice 69/169/EHS se mění takto:
1.
V článku 2 se s účinností od 1. července 1991
- v odstavci 1 částka "390 ECU" nahrazuje částkou "600 ECU",
- v odstavci 2 částka "100 ECU" nahrazuje částkou "150 ECU".
2.
V článku 5 se vkládá následující nový odstavec a dosavadní odstavce 5, 6 a 7 se označují jako odstavce 6, 7 a 8:
"5. V případě Irska a Dánského království nesmějí vést omezení podle odstavce 1 v žádném případě k tomu, aby ti, na které se vztahují, požívali příznivějšího zacházení, než které stanoví články 7c a 7d. Omezení uvedená v odstavci 1 se vypočtou odkazem na článek 2 a čl. 4 odst. 1 sloupec II tabulky."
3.
V článku 7b se s účinkem od 1. července 1991:
a) v odstavci 1
- písmeno a) nahrazuje tímto:
- "a) jsou Dánské království a Řecká republika oprávněny vyloučit z osvobození zboží, jehož jednotková hodnota překračuje 340 ECU;"
- v písmenu b) částka "85 ECU" nahrazuje částkou "95 ECU";
b) v odstavci 2 částka "85 ECU" nahrazuje částkou "95 ECU."
4.
Článek 7c se nahrazuje tímto:
"Článek 7c
Odchylně od čl. 2 odst. 1 a čl. 4 odst. 1 je Dánské království oprávněno uplatňovat až do 31. prosince 1991 následující množstevní omezení při dovozu následujícího zboží, je-li dováženo cestujícími s bydlištěm v Dánsku po pobytu v jiné zemi kratším než 36 hodin: Výrobek _BAR_ _BAR_
—cigarety _BAR_ 100 _BAR_ —destiláty a lihoviny se skutečným obsahem alkoholu vyšším než 22 % objemových _BAR_ 0 litrů _BAR_ —pivo _BAR_ 12 litrů" _BAR_
5.
Vkládá se nový článek, který zní:
"Článek 7d
2 odst. 1 a v rámci množstevního omezení stanoveného v uvedeném článku je Irsko oprávněno uplatňovat množstevní omezení ve výši 25 litrů piva pro všechny cestující vstupující do Irska až do 31. prosince 1991.
Odchylně od čl. 2 odst. 1 a čl. 4 odst. 1 je Irsko oprávněno uplatňovat až do 31. prosince 1991 následující omezení u dovozu dotyčného zboží, je-li dováženo cestujícími z Irska po pobytu mimo Irsko kratším než 24 hodin:
a) pro cestující ze Společenství 110 ECU;
Výrobek _BAR_ _BAR_
—tabák ke kouření _BAR_ 200 g _BAR_ —destiláty a lihoviny se skutečným obsahem alkoholu vyšším než 22 % objemovýchnebo _BAR_ 3/4 litru _BAR_ —destiláty a lihoviny, aperitivy vyrobené z vína nebo alkoholu, saké nebo podobné nápoje se skutečným obsahem alkoholu nepřesahujícím 22 % objemových; šumivá vína, likérová vína _BAR_ 1,5 litru _BAR_
—tichá vína _BAR_ 2,5 litru _BAR_ —pivo _BAR_ 12 litrů" _BAR_
Článek 2
1. Členské státy uvedou v účinnost opatření nezbytná pro dosažení souladu s touto směrnicí,
- pokud jde o článek 1 body 1, 2 a 3, k 1. červenci 1991,
- pokud jde o článek 1 body 4 a 5, ke dni oznámení [7] této směrnice členským státům.
2. Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
3. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 27. března 1991
o sbližování právních předpisů členských států týkajících se systémů proti rozstřiku u určitých kategorií motorových vozidel a jejich přípojných vozidel
(91/226/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100a této smlouvy, s ohledem na návrh Komise [1],
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI: Článek 1
2. Členský stát, který udělí EHS schválení typu konstrukční části, přijme nezbytná opatření, která v případě potřeby umožní ověřit shodu vyráběných zařízení se schváleným typem, podle potřeby ve spolupráci s příslušnými orgány ostatních členských států. K tomuto účelu členský stát použije požadavky přílohy IV. Článek 2
Členské státy přijmou veškerá vhodná opatření, aby zabránily použití značek, které by mohly vést k záměně zařízení proti rozstřiku, jejichž typ byl schválen podle článku 1, s jinými zařízeními. Článek 3
Členské státy nesmějí zakázat uvedení zařízení proti rozstřiku na trh z důvodů týkajících se jejich konstrukce a funkce, jestliže jsou opatřena značkou EHS schválení typu konstrukční části.
Toto ustanovení však nebrání členskému státu, aby taková opatření přijal proti zařízením proti rozstřiku, která jsou opatřena značkou EHS schválení typu konstrukční části, jestliže soustavně nevykazují shodu se schváleným typem.
O přijatých opatřeních dotyčný členský stát neprodleně uvědomí ostatní členské státy a Komisi a uvede důvody svého rozhodnutí.
Rovněž se použije článek 5.
Neshodnost zařízení se schváleným typem ve smyslu prvního pododstavce nastane, pokud nejsou splněny požadavky přílohy II. Článek 4
Příslušný orgán každého členského státu zašle do jednoho měsíce příslušným orgánům ostatních členských států kopie certifikátu EHS schválení typu konstrukční části pro každý typ zařízení proti rozstřiku, pro který schválení typu udělil nebo odmítl udělit.
Článek 5
1.
Pokud příslušný orgán členského státu, který udělil EHS schválení typu konstrukční části, zjistí, že se zařízení proti rozstřiku opatřené prohlášením o shodě s určitým typem neshodují s typem, který dotyčný členský stát schválil, přijme nezbytná opatření, aby byla znovu zajištěna shodnost vyráběných zařízení se schváleným typem.
O přijatých opatřeních, která mohou vést až k odejmutí schválení typu konstrukční části, uvědomí tento orgán příslušné orgány ostatních členských států.
Stejná opatření tento orgán přijme, jestliže je o takové neshodnosti informován příslušnými orgány jiného členského státu.
2. Příslušné orgány členských států se do jednoho měsíce vzájemně informují o každém odejmutí EHS schválení typu konstrukční části s uvedením důvodů; za tím účelem si předají podepsanou a datovanou kopii certifikátu schválení typu konstrukční části, označenou velkými písmeny slovy "EHS SCHVÁLENÍ TYPU KONSTRUKČNÍ ČÁSTI ODEJMUTO".
Pro účely této směrnice se "vozidlem" rozumí každé motorové vozidlo kategorie N a přípojné vozidlo kategorie O definované v příloze I směrnice 70/156/EHS.
Článek 8
Členské státy nesmějí odmítnout udělit EHS schválení typu nebo vnitrostátní schválení typu pro určitý typ vozidla ani odmítnout nebo zakázat prodej, registraci, uvedení do provozu nebo používání vozidla z důvodů týkajících se zařízení proti rozstřiku, jestliže jsou tato zařízení namontována v souladu s požadavky přílohy III a jestliže jsou zařízení proti rozstřiku, jimiž je vozidlo vybaveno, opatřena značkou EHS schválení typu konstrukční části.
Článek 9
Změny nezbytné pro přizpůsobení požadavků příloh této směrnice technickému pokroku se přijímají postupem stanoveným v článku 13 směrnice 70/156/EHS. Článek 10
1.
Členské státy uvedou v účinnost předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 10. dubna 1992. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
3. Opatření přijatá členskými státy podle odstavce 1 musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí takový odkaz být učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 11
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 22. dubna 1991,
kterou se mění směrnice 89/396/EHS o údajích nebo značkách určujících šarži, ke které potravina patří (91/238/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100a této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
ve spolupráci s Evropským parlamentem [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že je nezbytné vzít v úvahu skutečnost, že uvádění šarže přímo na jednotlivém obalu určitých potravin konzumovaných okamžitě po nákupu, jako jsou jednotlivé porce zmrzliny a mraženého krému, by nemělo žádný smysl; že směrnice 89/396/EHS [4] by proto měla být změněna;
vzhledem k tomu, že však v případě těchto výrobků musí být povinné uvádění šarže na skupinovém balení,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI: Článek 1
V čl. 2 odst. 2 směrnice 89/396/EHS se doplňuje nové písmeno, které zní:
"d) jednotlivé porce zmrzliny a mraženého krému.
Údaj umožňující určování šarže musí být uveden na skupinovém balení."
Článek 2
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 14. května 1991 o právní ochraně počítačových programů (91/250/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ, s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100a této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
ve spolupráci s Evropským parlamentem [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že počítačové programy nejsou v současné době platnými právními předpisy členských států jednoznačně chráněny; že taková ochrana, pokud existuje, má různou povahu;
vzhledem k tomu, že vývoj počítačových programů vyžaduje využití značných lidských technických a finančních zdrojů, zatímco kopírování počítačových programů je možné s velice nízkými náklady v porovnání s náklady na jejich nezávislý vývoj;
vzhledem k tomu, že počítačové programy hrají stále významnější roli v mnoha průmyslových odvětvích a že technologie počítačových programů mohou být tedy považovány za podstatné pro průmyslový rozvoj Společenství;
vzhledem k tomu, že určité rozdíly, kterými se vyznačují právní předpisy členských států v oblasti ochrany počítačových programů mají přímé a záporné účinky na fungování společného trhu, pokud jde o počítačové programy, a že tyto rozdíly by se zavedením nových právních předpisů členských států v této oblasti pravděpodobně prohloubily;
vzhledem k tomu, že je nezbytné stávající rozdíly, které mají uvedené záporné účinky, odstranit a zabránit tomu, aby se vytvořily rozdíly nové, není však nezbytné odstraňovat či bránit vzniku rozdílů, které příliš nenaruší fungování společného trhu;
vzhledem k tomu, že právní rámec Společenství se ve věci ochrany počítačových programů může nejprve omezit na to, že uloží členským státům povinnost chránit počítačové programy stejně jako literární díla podle autorského práva a určit subjekt a předmět právní ochrany, výlučná práva, kterých by se chráněné osoby mohly dovolávat při udělování svolení nebo zakazování určitých právních úkonů, a rovněž stanovit dobu trvání ochrany;
vzhledem k tomu, že pro účely této směrnice se "počítačovým programem" rozumí programy v jakékoliv formě, včetně těch, které jsou součástí technického vybavení (hardware); že tento výraz zahrnuje rovněž přípravné koncepční práce vedoucí k vytvoření počítačového programu za podmínky, že povaha těchto prací v pozdější etapě umožní vytvoření počítačového programu;
vzhledem k tomu, že kritéria uplatňovaná při zjišťování, zda počítačový program je nebo není původním dílem, by neměla obsahovat žádné kvalitativní hodnocení nebo posuzování estetických vlastností programu;
vzhledem k tomu, že Společenství vyvíjí úsilí v podpoře mezinárodní normalizace;
vzhledem k tomu, že počítačový program je určen ke komunikaci a spolupráci s ostatními prvky počítačového systému a s uživateli; že za tímto účelem je nezbytné logické a případně i fyzické propojení a interakce umožňující náležité fungování veškerých prvků programového a technického vybavení s jiným programovým a technickým vybavením i s uživateli;
vzhledem k tomu, že části programu, které toto vzájemné propojení a interakci mezi jednotlivými prvky programového a technického vybavení umožňují, jsou obecně nazývány "rozhraní";
vzhledem k tomu, že toto funkční propojení a interakce jsou obec ně nazývány "interoperabilita"; že tuto "interoperabilitu" lze vymezit jako schopnost vzájemně si vyměňovat informace a vzájemně vyměněné informace užívat;
vzhledem k tomu, že pro vyloučení jakýchkoliv nejasností je nutno stanovit, že předmětem ochrany je pouze vyjádření počítačového programu a že myšlenky a zásady, na kterých jsou založeny jednotlivé prvky programu včetně myšlenek a zásad, na kterých jsou založena rozhraní, nejsou chráněny autorským právem ve smyslu této směrnice;
vzhledem k tomu, že v souladu s touto zásadou autorského práva se ochrana podle této směrnice nevztahuje na myšlenky a zásady, na kterých je založena logika, algoritmy a programovací jazyky;
vzhledem k tomu, že v souladu s právními předpisy a judikaturou členských států, jakož i s mezinárodními smlouvami o autorských právech je autorskými právy chráněno vyjádření těchto myšlenek a zásad;
vzhledem k tomu, že pro účely této směrnice se "pronájmem" rozumí zpřístupnění počítačového programu nebo jeho rozmnoženiny k užití na omezenou dobu a za výdělečným účelem; že tento výraz nezahrnuje veřejné půjčování, na které se tudíž tato směrnice nevztahuje;
vzhledem k tomu, že výlučné právo autora zamezit neoprávněnému rozmnožování jeho díla musí vzhledem k počítačovým programům podléhat omezené výjimce umožňující pořízení rozmnoženiny technicky nezbytné pro využití programu oprávněným nabyvatelem;
vzhledem k tomu, že to znamená, že úkony spočívající v nahrávání a provozování nezbytném k využití oprávněně nabyté rozmnoženiny programu a ani opravování chyb v rozmnoženině nesmí být smluvně zakázáno; že pokud smlouva neobsahuje zvláštní omezení, především pro případ prodeje rozmnoženin programů, může oprávněný nabyvatel provádět jakýkoliv jiný úkon nezbytný k využívání rozmnoženiny programu v souladu s předpokládaným účelem programu;
vzhledem k tomu, že oprávněnému uživateli počítačového programu nesmí být bráněno v tom, aby prováděl úkony nezbytné ke zkoumání, studiu nebo zkoušení funkčnosti tohoto programu za podmínky, že těmito úkony nejsou porušena autorská práva k programu;
vzhledem k tomu, že neoprávněné rozmnožování, překlad, zpracování nebo změna formy kódu, ve které byla rozmnoženina počítačového programu poskytnuta, je porušením výlučných práv autora;
vzhledem k tomu, že však za určitých okolností může rozmnožení kódu počítačového programu anebo překlad formy kódu ve smyslu čl. 4 písm. a) a b) být nezbytné pro získání informací nutných pro interoperabilitu nezávisle vytvořeného programu s jinými programy;
vzhledem k tomu, že je tedy nutno mít na zřeteli, že pouze za těchto přesně vymezených okolností jsou úkony spočívající v rozmnožení a překladu, provedené oprávněným uživatelem rozmnoženiny programu nebo jeho jménem, v souladu s právem a s dobrými mravy a nevyžadují tedy svolení nositele autorských práv;
vzhledem k tomu, že jedním z cílů této výjimky je umožnit propojení všech prvků počítačového systému včetně prvků pocházejících od různých výrobců, tak, aby tyto prvky mohly společně fungovat;
vzhledem k tomu, že taková výjimka z výlučných práv autora nesmí být používána způsobem, který by přivodil újmu právem chráněným zájmům nositele práva nebo by byl v rozporu s využíváním programu obvyklým způsobem;
vzhledem k tomu, že za účelem zachování souladu s ustanoveními Bernské úmluvy o ochraně literárních a uměleckých děl musí ochrana trvat po dobu života autora a 50 let od 1. ledna roku následujícího po roce jeho úmrtí nebo v případě děl anonymních nebo pseudonymních padesát let od 1. ledna roku následujícího po roce, ve kterém bylo dílo poprvé vydáno;
vzhledem k tomu, že ochrana počítačových programů podle právních předpisů o autorských právech nesmí být na překážku tomu, aby byly v případě nutnosti uplatňovány jiné formy ochrany; že jakákoliv jiná smluvní ustanovení, která jsou v rozporu s článkem 6 anebo s výjimkami uvedenými v čl.
5 odst. 2 a 3 musí být tedy považována od počátku za neplatná;
vzhledem k tomu, že ustanoveními této směrnice není dotčeno uplatňování soutěžních předpisů podle článků 85 a 86 Smlouvy, pokud dodavatel mající dominantní postavení odmítne zpřístupnit informace nezbytné k dosažení interoperability ve smyslu této směrnice;
vzhledem k tomu, že ustanovení této směrnice by se neměla vztahovat na zvláštní právní předpisy Společenství, které již byly přijaty pokud jde o zveřejňování rozhraní v oblasti telekomunikací, a ani na rozhodnutí Rady týkající se normalizace v oblasti informačních technologií a telekomunikací;
vzhledem k tomu, že touto směrnicí nejsou dotčeny odchylky stanovené vnitrostátními právními předpisy, které provádějí Bernskou úmluvu v bodech, které nejsou předmětem této směrnice, PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1 Předmět ochrany
1. V souladu s ustanoveními této směrnice chrání členské státy počítačové programy autorskými právy stejně jako literární díla ve smyslu Bernské úmluvy o ochraně literárních a uměleckých děl.
Pro účely této směrnice se "počítačovým programem" rozumí i přípravný koncepční materiál.
2. Ochrana podle této směrnice se vztahuje na vyjádření počítačového programu v jakékoliv formě.
Myšlenky a zásady, na kterých je založen kterýkoliv z prvků počítačového programu včetně myšlenek a zásad, na kterých je založeno jeho rozhraní, nejsou chráněny autorským právem podle této směrnice.
3. Počítačový program je chráněn, pokud je původní, v tom smyslu, že je vlastním duševním výtvorem autora.
Pro stanovení způsobilosti k ochraně není uplatňováno žádné jiné kritérium.
Článek 2 Autorství počítačového programu
1. Autorem počítačového programu je fyzická osoba nebo skupina fyzických osob, které daný program vytvořily, nebo, pokud to právní předpisy příslušného členského státu připouští, právnická osoba označovaná těmito právními předpisy za nositele tohoto práva.
Pokud právní předpisy členského státu uznávají kolektivní díla, považuje se za autora díla osoba, která se podle právních předpisů příslušného členského státu považuje za toho, kdo takové dílo vytvořil.
2. Pokud je počítačový program vytvořen několika fyzickými osobami společně, jsou nositeli výlučných práv tyto osoby společně.
3. Pokud je počítačový program vytvořen zaměstnancem v rámci výkonu jeho povinností nebo podle pokynů jeho zaměstnavatele, je zaměstnavatel výlučně oprávněn vykonávat veškerá majetková práva k takto vytvořenému počítačovému programu, pokud není smlouvou stanoveno jinak.
Článek 3 Subjekty ochrany
Ochrana je přiznána jakékoliv fyzické nebo právnické osobě, která je oprávněná podle ustanovení vnitrostátních právních předpisů o autorském právu k literárním dílům.
Článek 4 Úkony podléhající omezení
S výhradou ustanovení článků 5 a 6, zahrnují výlučná práva nositele práv ve smyslu článku 2 právo činit sám a právo udělovat svolení jinému k:
a) stálému nebo dočasnému rozmnožování počítačového programu jako celku nebo jeho části, a to jakýmikoliv prostředky a v jakékoliv formě.
Pokud je takové rozmnožování nezbytné pro zavedení, zobrazení, provoz, přenos nebo ukládání počítačového programu do paměti, vyžadují tyto rozmnožovací úkony svolení nositele práva;
b) překladům, zpracování, úpravám a k jakékoliv jiné změně počítačového programu a k rozmnožování programu z těchto úkonů vyplývajícímu, aniž jsou dotčena práva osoby provádějící změnu programu;
c) jakékoliv formě veřejného šíření, včetně pronájmu, jehož předmětem je původní počítačový program nebo jeho rozmnoženiny.
První prodej rozmnoženiny počítačového programu ve Společenství provedený nositelem práv nebo s jeho svolením je vyčerpáním práva na šíření této rozmnoženiny v rámci Společenství s výjimkou práva na kontrolu dalšího pronájmu počítačového programu nebo jeho rozmnoženin.
Článek 5 Výjimky z úkonů podléhajících omezení
1. Pokud nejsou ve smlouvě sjednána zvláštní ustanovení, nevyžadují svolení nositele práv úkony uvedené v čl. 4 písm. a) a b), pokud se jedná o úkony nezbytné k tomu, aby umožnily oprávněnému nabyvateli užívat počítačový program způsobem, ke kterému je určen, včetně opravy chyb.
2. Oprávněnému uživateli počítačového programu nemůže být smluvně bráněno, aby z něho pořizoval záložní rozmnoženinu, pokud je nezbytná pro užívání programu.
3. Osoba oprávněná užívat rozmnoženinu počítačového programu může při zavádění, zobrazování, provozu, přenosu nebo ukládání do paměti počítačového programu, k němuž je oprávněna, bez svolení nositele práv tento program zkoumat, studovat nebo zkoušet jeho funkčnost za účelem zjištění myšlenek a zásad, které jsou základem kteréhokoliv z prvků programu.
Článek 6 Rozklad
1. Svolení nositele práv není požadováno, pokud je rozmnožování kódu nebo překlad formy tohoto kódu ve smyslu čl. 4 písm. a) a b) nezbytný pro získání informací o interoperabilitě nezávisle vytvořeného počítačového programu s jinými programy za předpokladu, že jsou splněny tyto podmínky:
a) uvedené úkony jsou prováděny nabyvatelem licence nebo oprávněným uživatelem rozmnoženiny počítačového programu anebo jejich jménem, a to osobou k tomuto pověřenou;
b) informace nezbytné k dosažení interoperability nebyly dříve pro osoby uvedené v písm. a) snadno a rychle přístupné a c) uvedené úkony jsou omezeny na části původního programu nezbytné pro dosažení interoperability.
2. Ustanovení odstavce 1 nezakládají oprávnění k tomu, aby informace získané v rámci uplatňování tohoto odstavce:
a) byly používány k jiným účelům, než k dosažení interoperability počítačového programu vytvořeného nezávislým způsobem;
b) byly předávány třetím osobám s výjimkou případů, kdy je to nezbytné k dosažení interoperability nezávisle vytvořeného počítačového programu, nebo c) byly používány pro vývoj, výrobu nebo odbyt počítačového programu, jehož vyjádření je ve své podstatě podobné, nebo k jakémukoliv úkonu porušujícímu autorská práva.
3. V souladu s ustanoveními Bernské úmluvy o ochraně literárních a uměleckých děl nesmí být tento článek vykládán způsobem, který by umožnil, že by jeho provádění způsobilo neodůvodněnou újmu na oprávněných zájmech nositele práva nebo jím bylo dotčeno běžné využívání počítačového programu.
Článek 7 Zvláštní ochranná opatření
1. Členské státy přijmou v souladu se svými vnitrostátními právními předpisy a aniž tím jsou dotčena ustanovení článků 4, 5 a 6 přiměřená opatření týkající se osob, které se dopustí některého z činů uvedených v písm. a), b) a c) uvedených níže:
a) uvádění do oběhu rozmnoženiny počítačového programu s vědomím nebo s důvodným podezřením, že se jedná o nepovolenou rozmnoženinu;
b) držení rozmnoženiny počítačového programu pro obchodní účely s vědomím nebo s důvodným podezřením, že se jedná o nepovolenou rozmnoženinu;
c) uvádění do oběhu nebo držení jakýchkoliv prostředků pro obchodní účely, jejichž jediným účelem je usnadňovat neoprávněné odstraňování nebo vyřazování z provozu jakéhokoliv technického zařízení, které mohlo být vytvořeno za účelem ochrany počítačového programu.
2. Jakákoliv nepovolená rozmnoženina počítačového programu může být podle právních předpisů příslušného členského státu zabavena.
3. Členské státy mohou stanovit, že mohou být zabaveny prostředky uvedené v odst. 1 písm. c).
Článek 8 Trvání ochrany
1. Ochrana je zaručena po dobu autorova života a padesát let po jeho smrti nebo po smrti posledního z autorů; pokud je počítačový program anonymním dílem anebo pseudonymním dílem anebo pokud je podle vnitrostátních právních předpisů v souladu s čl. 2 odst. 1 za autora považována právnická osoba, trvá doba ochrany padesát let ode dne, kdy byl počítačový program poprvé oprávněně zveřejněn. Doba trvání ochrany se počítá od 1. ledna roku následujícího po uvedených událostech.
2. Členské státy, které již používají dobu ochrany delší než je doba uvedená v odstavci 1, mohou zachovat svoji současnou dobu trvání ochrany až do doby, kdy bude doba trvání ochrany chráněných děl zharmonizována s právem Společenství obecnějším způsobem.
Článek 9 Další uplatňování jiných právních předpisů
1. Ustanoveními této směrnice nejsou dotčeny jiné právní přepisy vztahující se zejména na patenty, ochranné známky, nekalou soutěž, obchodní tajemství, ochranu polovodičových výrobků nebo smluvní právo. Veškerá smluvní ustanovení, která jsou v rozporu s článkem 6 nebo s výjimkami uvedenými v čl. 5 odst. 2 a 3, jsou od počátku neplatná.
2. Ustanovení této směrnice se vztahují rovněž na počítačové programy vytvořené před 1. lednem 1993, aniž jsou dotčeny úkony, ke kterým došlo před tímto dnem, a práva nabytá před tímto dnem.
Článek 10 Závěrečná ustanovení
1. Členské státy přijmou právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. ledna 1993. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Přijímají-li členské státy tato opatření, musí v nich být učiněn odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 11
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 21. května 1991,
kterou se mění směrnice 72/461/EHS o hygienických otázkách obchodu s čerstvým masem uvnitř Společenství a směrnice 72/462/EHS o veterinárních a hygienických otázkách dovozu skotu, prasat, ovcí a koz, čerstvého masa nebo masných výrobků ze třetích zemí
(91/266/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že směrnice 72/461/EHS [4] naposledy pozměněná směrnicí 89/662/EHS [5] stanoví hygienické požadavky, které musí splňovat zvířata, z nichž se získává čerstvé maso pro obchod uvnitř Společenství; že směrnice 72/462/EHS [6] naposledy pozměněná směrnicí 91/69/EHS [7] stanoví požadavky na hygienické a veterinární kontroly při dovozu skotu, prasat, ovcí a koz, čerstvého masa nebo masných výrobků ze třetích zemí;
vzhledem k tomu, že do působnosti výše uvedených směrnic spadají také žlázy a orgány včetně krve; že farmaceutický průmysl členských států je potřebuje ve velkém množství k zajištění dostupnosti extraktů a enzymů pro humánní i veterinární medicínu;
vzhledem k tomu, že by proto měla být poskytnuta členským státům možnost na liberálnější bázi povolovat ze třetích zemí dovoz žláz a orgánů včetně krve pro účely zpracování ve farmaceutickém průmyslu; že k zajištění řádného a specifického využívání takových surovin by mělo být povolení udělováno pouze při splnění určitých podmínek, které je nutno stanovit v souladu s postupem Společenství;
vzhledem k tomu, že k zachování přednosti Společenství by tytéž možnosti měly být uplatňovány i v obchodu uvnitř trhu Společenství se žlázami a orgány, včetně krve, určenými k zpracování ve farmaceutickém průmyslu za určitých minimálních podmínek, které zajistí řádné a specifické využívání těchto surovin;
vzhledem k tomu, že svým rozsudkem ze dne 16. listopadu 1989 v případu č.
131/87 Soudní dvůr prohlásil za neplatnou směrnici 87/64/EHS [8], která upravovala výše zmíněné záležitosti; že je tudíž nutno přijmout novou směrnici na odpovídajícím právním základu;
vzhledem k tomu, že v dané situaci může být dodržena lhůta pro začlenění stanovená směrnicí 87/64/EHS,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI: Článek 1
V článku 3 směrnice 72/461/EHS se doplňuje nové písmeno d), které zní:
"d) Až do 31. prosince 1996 však při dodržení ustanovení písm. a), b) a c), avšak odchylně od ustanovení článku 8a, členské státy na základě povolení, která získaly od svých veterinárních orgánů, mohou povolovat na své území dovoz žláz a orgánů, včetně krve, jakožto surovin určených ke zpracování ve farmaceutickém průmyslu.
Takové povolení má být navíc vydáno pouze v souladu s ustanoveními, která se týkají totožnosti dotyčných surovin, jejich balení, přepravy, skladování, manipulace a zpracování a také s ustanoveními, která se týkají zneškodňování obalů a zbytků po zpracování těchto surovin takovým způsobem, aby byla eliminována veškerá hygienická i veterinární rizika."
Článek 2 Dosavadní článek 16 směrnice 72/462/EHS se označuje jako odstavec 1, a doplňuje se nový odstavec, který zní:
"2.
Až do 31. prosince 1996 však mohou členské státy povolovat dovoz žláz a orgánů, včetně krve, jakožto surovin určených ke zpracování ve farmaceutickém průmyslu, a to ze třetích zemí, které jsou uvedeny na seznamu vypracovaném postupem podle čl. 3 odst.
Obecné podmínky, s nimiž má být uvedený dovoz v souladu, se stanoví za použití postupu uvedeného v článku 30.
Za použití postupu uvedeného v článku 29 může být členským státům povolen dovoz takových surovin ze třetích zemí, které nejsou uvedeny na seznamu zmíněném v prvním pododstavci, a to za podmínek zohledňujících specifickou nákazovou situaci v dotyčných třetích zemích.
Podmínky týkající se uvedených dovozů, stanovené za použití postupů zmíněných v druhém a třetím pododstavci, nesmí být v žádném případě výhodnější nežli podmínky pro obchod uvnitř Společenství."
Článek 3
Rada na základě zprávy Komise – případně doplněné příslušnými návrhy – do 31. července 1995 znovu zhodnotí odchylky stanovené v čl. 3 písm. d) směrnice 72/461/EHS a v čl.
16 odst. 2 směrnice 72/462/EHS.
Článek 4 Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. ledna 1988.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 5
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 21. května 1991
o čištění městských odpadních vod (91/271/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 130s této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že usnesení Rady ze dne 28. června 1988 o ochraně Severního moře a dalších vod Společenství [4] vyzvalo Komisi, aby na úrovni Společenství předložila návrhy opatření potřebných k čištění městských odpadních vod;
vzhledem k tomu, že znečištění nedostatečně vyčištěnými odpadními vodami v jednom členském státě často ovlivňuje vody jiných členských států; že v souladu s článkem 130r jsou nezbytná opatření na úrovni Společenství;
vzhledem k tomu, že pro ochranu životního prostředí před nepříznivými účinky způsobenými vypouštěním nedostatečně vyčištěných městských odpadních vod je všeobecně zapotřebí sekundární čištění městských odpadních vod;
vzhledem k tomu, že v citlivých oblastech je nutno vyžadovat přísnější stupeň čištění; že v některých méně citlivých oblastech lze za postačující považovat primární čištění;
vzhledem k tomu, že vypouštění průmyslových odpadních vod do stokových soustav, jakož i vypouštění odpadních vod a zneškodňování kalů z čistíren městských odpadních vod by měla podléhat obecným pravidlům či předpisům nebo zvláštním povolením;
vzhledem k tomu, že vypouštění biologicky odbouratelných průmyslových odpadních vod z některých průmyslových odvětví, které před vypuštěním do recipientu neprocházejí čistírnami městských odpadních vod, by měla podléhat příslušným požadavkům;
vzhledem k tomu, že by měla být podporována recyklace kalů vznikajících při čištění odpadních vod; že by mělo být postupně zamezováno vypouštění kalů do povrchových vod;
vzhledem k tomu, že je nezbytné sledovat čistírny odpadních vod, recipienty a zneškodňování kalů tak, aby byla zajištěna ochrana životního prostředí před nepříznivými účinky vypouštění odpadních vod;
vzhledem k tomu, že je důležité zajistit, aby informace o zneškodňování odpadních vod a kalů byly dostupné veřejnosti v podobě pravidelných zpráv;
vzhledem k tomu, že by členské státy měly vytvořit státní programy provádění této směrnice a předložit je Komisi;
vzhledem k tomu, že by měl být zřízen výbor pomáhající Komisi při provádění této směrnice a při jejím přizpůsobování technickému pokroku,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI: Článek 1
Tato směrnice se týká odvádění, čištění a vypouštění městských odpadních vod a čištění a vypouštění odpadních vod z určitých průmyslových odvětví.
Cílem této směrnice je ochrana životního prostředí před nepříznivými účinky vypouštění výše uvedených odpadních vod.
Článek 2
Pro účely této směrnice se rozumí:
1. "městskými odpadními vodami" splašky nebo směs splašků, průmyslových odpadních vod nebo dešťových vod;
2. "splašky" odpadní vody ze sídel a služeb, které vznikají převážně jako produkt lidského metabolismu a činností v domácnosti;
3. "průmyslovými odpadními vodami" jakékoli odpadní vody vypouštěné z objektů používaných pro jakoukoli obchodní nebo průmyslovou činnost, které jsou jiné povahy než splašky a dešťové vody;
4. "aglomerací" oblast, v níž jsou obyvatelé a popřípadě i hospodářské činnosti natolik soustředěny, že městské odpadní vody jsou shromažďovány a odváděny do městské čistírny odpadních vod nebo do společného místa vypouštění;
5. "stokovou soustavou" kanalizační systém shromažďující a odvádějící městské odpadní vody;
6.
"1 PE (populačním ekvivalentem)" zatížení vyjádřené jako produkce organického biologicky odbouratelného znečištění, která odpovídá pětidenní biochemické spotřebě kyslíku (BSK5) 60 g O2/den;
7. "primárním čištěním" čištění městských odpadních vod fyzikálním nebo chemickým postupem, včetně usazování nerozpuštěných látek nebo i jiného postupu, při kterém se před vypuštěním vstupujících odpadních vod snižuje jejich BSK5 nejméně o 20 % a obsah nerozpuštěných látek nejméně o 50 %;
8. "sekundárním čištěním" čištění městských odpadních vod postupem obvykle zahrnujícím biologické čištění s dosazováním nebo jiný postup, který vyhovuje požadavkům uvedeným v tabulce 1 přílohy I;
9. "přiměřeným čištěním" čištění městských odpadních vod jakýmkoli postupem nebo způsobem zneškodňování, který zajistí, že po jejich vypuštění vyhoví recipient jakostním cílům a příslušným ustanovením této směrnice nebo jiných směrnic Společenství;
10. "kalem" zbytkový kal z čistíren městských odpadních vod, a to jak zpracovaný, tak i nezpracovaný;
11. "eutrofizací" obohacování vod živinami, zejména dusíkatými látkami nebo fosforem, které způsobuje urychlený růst řas a vyšších rostlin, a tím nežádoucí porušení rovnováhy mezi organismy přítomnými ve vodách a jakostí těchto vod;
12. "ústím" přechodová oblast ve vyústění řeky mezi sladkými a pobřežními vodami. Pro účely této směrnice jako součást programu jejího provádění podle ustanovení čl.
17 odst. 1 a 2 vymezí členské státy vnější (mořské) hranice ústí;
13. "pobřežními vodami" vody nacházející se vně hranice odlivu nebo vnější hranice ústí.
Článek 3
1. Členské státy zajistí, aby byly všechny aglomerace vybaveny stokovými soustavami městských odpadních vod, a to nejpozději do:
- 31. prosince 2000 u aglomerací s populačním ekvivalentem vyšším než 15000 PE,
- 31. prosince 2005 u aglomerací s populačním ekvivalentem v rozmezí 2000 až 15000 PE.
Členské státy zajistí, aby aglomerace s populačním ekvivalentem vyšším než 10000 PE, jejichž městské odpadní vody jsou vypouštěny do recipientů považovaných podle článku 5 za "citlivé oblasti", byly vybaveny stokovými soustavami nejpozději do 31. prosince 1998.
Pokud není vybudování stokové soustavy vhodné buď proto, že by nepřineslo životnímu prostředí žádný užitek, nebo proto, že by si vyžádalo příliš vysoké finanční náklady, použijí se individuální nebo jiné vyhovující systémy, které zajistí stejnou úroveň ochrany životního prostředí.
2. Stokové soustavy podle odstavce 1 musí vyhovovat požadavkům přílohy I A. Tyto požadavky mohou být změněny v souladu s postupem stanoveným v článku 18.
Článek 4
1. Členské státy zajistí, aby městské odpadní vody odváděné stokovými soustavami byly před vypuštěním podrobeny sekundárnímu čištění nebo jinému rovnocennému čištění, a to nejpozději do:
- 31. prosince 2000 u všech vypouštění z aglomerací s populačním ekvivalentem vyšším než 15000 PE,
- 31. prosince 2005 u všech vypouštění z aglomerací s populačním ekvivalentem v rozmezí 10000 až 15000 PE,
- 31. prosince 2005 u všech vypouštění do sladkých vod a do ústí řek z aglomerací s populačním ekvivalentem v rozmezí 2000 až 10000 PE.
2. Městské odpadní vody vypouštěné do vod ve vysokohorských regionech (o nadmořské výšce větší než 1500 m), kde je vzhledem k nízkým teplotám používání účinného biologického čištění obtížné, mohou být čištěny podle mírnějších požadavků, než jaké jsou popsány v odstavci 1, pokud se podrobnými studiemi prokáže, že vypouštění nepříznivě neovlivní životní prostředí.
3. Vypouštění z čistíren městských odpadních vod podle odstavců 1 a 2 musí vyhovovat požadavkům uvedeným v příloze I B. Tyto požadavky mohou být změněny v souladu s postupem stanoveným v článku 18.
4. Zatížení vyjádřené v PE se vypočte z maximálního průměrného týdenního zatížení na vstupu do čistírny odpadních vod během roku s vyloučením neobvyklých situací, jako jsou například situace vyvolané silnými dešti.
Článek 5
1. Pro účely odstavce 2 vymezí členské státy do 31. prosince 1993 citlivé oblasti podle kritérií uvedených v příloze II.
2. Členské státy zajistí, aby městské odpadní vody odváděné stokovými soustavami byly před vypuštěním do citlivých oblastí čištěny podle přísnějších požadavků, než jaké jsou popsány v článku 4, a to nejpozději do 31. prosince 1998 u všech vypouštění z aglomerací s populačním ekvivalentem vyšším než 10000 PE.
3. Vypouštění z čistíren městských odpadních vod popsaných v článku 2 musí vyhovovat příslušným požadavkům přílohy I B. Tyto požadavky mohou být změněny v souladu s postupem stanoveným v článku 18.
4. Požadavky na jednotlivé čistírny uvedené v odstavcích 2 a 3 nemusejí být uplatněny v citlivých oblastech, kde lze prokázat, že minimální snížení veškerého zatížení vstupujícího do všech čistíren městských odpadních vod v příslušné oblasti dosahuje nejméně 75 % u celkového fosforu a nejméně 75 % u celkového dusíku.
5. Vypouštění z čistíren městských odpadních vod, které se nacházejí v příslušných povodích nad citlivými oblastmi a přispívající ke znečištění těchto oblastí, podléhá ustanovením odstavců 2, 3 a 4.
V případech, kde výše uvedená povodí leží zcela nebo částečně na území jiného členského státu, se použije článek 9.
6. Členské státy zajistí, aby vymezení citlivých oblastí bylo prověřováno v intervalech ne delších než čtyři roky.
7. Členské státy zajistí, aby oblasti označené po prověření podle odstavce 6 jako citlivé oblasti splňovaly výše uvedené požadavky do sedmi let.
8. Členský stát nemusí pro účely této směrnice vymezit citlivé oblasti, pokud provádí požadavky na čištění stanovené v odstavcích 2, 3 a 4 na celém území svého státu.
Článek 6
1. Členské státy mohou pro účely odstavce 2 vymezit do 31. prosince 1993 méně citlivé oblasti podle kritérií uvedených v příloze II.
2. Městské odpadní vody vypouštěné z aglomerací s populačním ekvivalentem v rozmezí 10000 až 150000 PE do pobřežních vod a z aglomerací s populačním ekvivalentem v rozmezí 2000 až 10000 PE do ústí řek, které se nacházejí v oblastech popsaných v odstavci 1, mohou být čištěny podle mírnějších požadavků, než jaké jsou předepsány v článku 4 za předpokladu, že:
- vypouštění jsou podle čl. 2 odst. 7 v souladu s kontrolními postupy stanovenými v příloze I D podrobena přinejmenším primárnímu čištění,
- zevrubné studie prokázaly, že tato vypouštění neovlivní nepříznivě životní prostředí.
Členské státy poskytnou Komisi veškeré podstatné informace o výše uvedených studiích.
3. Jestliže Komise usoudí, že podmínky stanovené v odstavci 2 nejsou splněny, předloží Radě vhodný návrh.
4. Členské státy zajistí, aby bylo vymezení méně citlivých oblastí prověřováno v intervalech ne delších než čtyři roky.
5. Členské státy zajistí, aby oblasti, které po prověření již nejsou označeny jako méně citlivé oblasti, splňovaly do sedmi let příslušné požadavky článků 4 a 5.
Článek 7
Do 31. prosince 2005 členské státy zajistí, aby městské odpadní vody odváděné stokovými soustavami byly před vypuštěním čištěny způsobem vymezeným v čl. 2 odst.
- vypouštění do sladkých vod a do ústí řek z aglomerací s populačním ekvivalentem nižším než 2000 PE,
- vypouštění do pobřežních vod z aglomerací s populačním ekvivalentem nižším než 10000 PE.
Článek 8 1. Ve výjimečných případech způsobených technickými problémy a pro zeměpisně vymezené skupiny obyvatel mohou členské státy předložit Komisi zvláštní žádost o prodloužení lhůty k dosažení souladu s článkem 4.
2. V této žádosti, jejíž podklady musí být náležitě zdůvodněny, se uvedou zjištěné technické problémy a žádost musí obsahovat návrh akčního programu s přiměřeným harmonogramem, který má být přijat pro uskutečnění cílů této směrnice.
Tento harmonogram musí být zahrnut do programu provádění podle článku 17.
3. Přijaty mohou být pouze technické důvody a prodloužená lhůta podle odstavce 1 nesmí přesáhnout 31. prosinec 2005.
4. Komise tuto žádost přezkoumá a přijme odpovídající opatření v souladu s postupem stanoveným v článku 18.
5. Ve výjimečných případech, kdy lze prokázat, že vyšší stupeň čištění nebude pro životní prostředí přínosem, mohou být odpadní vody vypouštěné do méně citlivých oblastí z aglomerací s populačním ekvivalentem vyšším než 150000 PE čištěny podle článku 6 jako odpadní vody z aglomerací s populačním ekvivalentem v rozmezí 10000 až 150000 PE.
V těchto případech předloží členské státy předem Komisi odpovídající dokumentaci.
Komise případ přezkoumá a přijme příslušná opatření v souladu s postupem stanoveným v článku 18.
Článek 9
Pokud jsou vody v oblasti působnosti členského státu nepříznivě ovlivňovány vypouštěním městských odpadních vod z jiného členského státu, může členský stát, jehož vody jsou ovlivňovány, oznámit odpovídající skutečnosti příslušnému členskému státu a Komisi.
Dotyčné členské státy, v případě potřeby spolu s Komisí, zajistí harmonickou součinnost nezbytnou pro vymezení předmětných vypouštění a pro opatření, která je třeba učinit u zdroje vypouštění za účelem ochrany ovlivňovaných vod tak, aby byl zajištěn soulad s touto směrnicí.
Článek 10
Členské státy zajistí, aby byly čistírny městských odpadních vod, stavěné způsobem vyhovujícím požadavkům článků 4, 5, 6 a 7, projektovány, budovány, provozovány a udržovány tak, aby byla zaručena jejich dostatečná účinnost za všech běžných místních klimatických podmínek.
Při projektování čistíren se vezmou v úvahu sezonní rozdíly zatížení.
Článek 11
1. Členské státy zajistí, aby nejpozději do 31. prosince 1993 podléhalo každé vypouštění průmyslových odpadních vod do stokových soustav a čistíren městských odpadních vod předem vydaným předpisům nebo zvláštním povolením předem uděleným příslušným orgánem nebo jiným vhodným subjektem.
2. Předpisy nebo zvláštní povolení musí vyhovovat požadavkům přílohy I C. Tyto požadavky mohou být změněny v souladu s postupem stanoveným v článku 18.
3. Předpisy a zvláštní povolení se v pravidelných intervalech prověří a v případě nutnosti upraví.
Článek 12
1. Kdykoli je to vhodné, měly by být vyčištěné odpadní vody znovu použity.
Způsoby zneškodňování musí minimalizovat nepříznivé účinky na životní prostředí.
2. Příslušné orgány nebo jiné vhodné subjekty zajistí, aby zneškodňování odpadních vod z čistíren městských odpadních vod podléhalo předem vydaným předpisům nebo předem uděleným zvláštním povolením.
3. Předem vydané předpisy nebo předem udělená zvláštní povolení k vypouštění z čistíren městských odpadních vod podle odstavce 2, v případě vypouštění do sladkých vod a ústí řek u aglomerací s populačním ekvivalentem v rozmezí 2000 až 10000 PE a ve všech případech vypouštění u aglomerací s populačním ekvivalentem 10000 PE nebo vyšším, obsahují podmínky, které musí vyhovovat požadavkům uvedeným v příloze I B. Tyto požadavky mohou být změněny v souladu s postupem stanoveným v článku 18.
4. Předpisy a povolení musí být prověřovány a je-li to nutné, v pravidelných intervalech upravovány.
Článek 13
1. Členské státy zajistí, aby do 31. prosince 2000 biologicky odbouratelné průmyslové odpadní vody ze závodů spadajících do průmyslových odvětví vyjmenovaných v příloze III, které před vypuštěním do recipientu neprocházejí čistírnami městských odpadních vod, vyhovovaly před tímto vypuštěním podmínkám stanoveným předem vydanými předpisy nebo zvláštnímu povolení předem udělenému příslušným orgánem nebo jiným vhodným subjektem, a to u všech vypouštění představujících znečištění 4000 PE nebo vyšší.
2. Do 31. prosince 1993 stanoví příslušné orgány nebo jiné vhodné subjekty všech členských států požadavky na vypouštění takovýchto odpadních vod odpovídající povaze dotyčného průmyslu.
3. Do 31. prosince 1994 vypracuje Komise srovnání požadavků jednotlivých členských států.
Toto srovnání zveřejní ve zprávě, a bude-li to nutné, předloží vhodný návrh.
Článek 14
1. Kdykoli je to vhodné, měl by být kal vznikající při čištění odpadních vod znovu použit.
Způsoby zneškodňování musí minimalizovat nepříznivé účinky na životní prostředí.
2. Příslušné orgány nebo jiné vhodné subjekty zajistí, aby do 31. prosince 1998 podléhalo zneškodňování kalů z čistíren městských odpadních vod obecným pravidlům, registraci nebo povolení.
3. Členské státy zajistí, aby bylo do 31. prosince 1998 postupně zastaveno ukládání kalů do povrchových vod shazováním z lodí, vypouštěním z potrubí nebo jinými způsoby.
4. Do doby vyloučení způsobů zneškodňování podle odstavce 3 zajistí členské státy, aby bylo celkové množství toxických, neodbouratelných a biologicky akumulovatelných látek v kalech ukládaných do povrchových vod předmětem povolení ke zneškodňování kalů a aby bylo postupně snižováno.
Článek 15
1. Příslušné orgány nebo jiné vhodné subjekty monitorují:
- vypouštění z čistíren městských odpadních vod, aby ověřily soulad s požadavky přílohy I B podle kontrolních postupů stanovených v příloze I D,
- množství a složení kalů ukládaných do povrchových vod.
2. Příslušné orgány nebo jiné vhodné subjekty monitorují vody, do kterých se provádí vypouštění z čistíren městských odpadních vod a přímé vypouštění popsané v článku 13 v případech, kde může být očekáván výrazný vliv na prostředí recipientu.
3. V případě vypouštění podléhajícího ustanovením článku 6 a v případě ukládání kalů do povrchových vod povedou členské státy monitorování a zpracují další příslušné studie, které ověří, že vypouštění nebo ukládání životní prostředí nepříznivě neovlivňuje.
4. Informace získané příslušnými orgány nebo jinými vhodnými subjekty podle odstavců 1, 2 a 3 si členské státy ponechají a do šesti měsíců od obdržení žádosti je poskytnou Komisi.
5. Obecné pokyny pro monitorování podle odstavců 1, 2 a 3 mohou být formulovány v souladu s postupem stanoveným v článku 18.
Článek 16 Aniž je dotčeno provádění ustanovení směrnice Rady 90/313/EHS ze dne 7. června 1990 o svobodě přístupu k informacím o životním prostředí [5], zajistí členské státy, aby příslušné orgány a subjekty každé dva roky zveřejnily situační zprávu o zneškodňování městských odpadních vod a kalů na svém území.
Tyto zprávy předají členské státy Komisi, jakmile budou zveřejněny.
Článek 17 1.
Nejpozději do 31. prosince 1993 zavedou členské státy program provádění této směrnice.
2. Nejpozději do 30. června 1994 poskytnou členské státy Komisi informace o tomto programu.
3. Bude-li to zapotřebí, poskytnou členské státy Komisi do 30. června každého druhého roku aktualizované informace podle odstavce 2.
4. Způsoby a formuláře, které mají být pro předávání informací o státních programech přijaty, budou určeny v souladu s postupem podle článku 18.
Stejným postupem budou přijaty i jakékoli změny těchto způsobů a formulářů.
5. Každé dva roky vypracuje Komise přehled a vyhodnocení informací obdržených podle výše uvedených odstavců 2 a 3 a zprávu o tom zveřejní.
Článek 18
1. Komisi je nápomocen výbor složený ze zástupců členských států, kterému předsedá zástupce Komise.
2. Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k návrhu ve lhůtě, kterou může stanovit předseda podle naléhavosti věci. Stanovisko se přijímá většinou stanovenou v čl.
148 odst. 2 Smlouvy pro přijímání rozhodnutí, která má Rada přijímat na návrh Komise.
Hlasům zástupců členských států ve je výboru přidělena váha podle uvedeného článku.
Předseda nehlasuje.
3. a) Komise zamýšlená opatření přijme, jsou-li v souladu se stanoviskem výboru.
b) Pokud zamýšlená opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, předloží Komise neprodleně Radě návrh opatření, která mají být přijata.
Rada se usnese kvalifikovanou většinou.
Pokud se Rada neusnese ve lhůtě do tří měsíců ode dne, kdy jí byl návrh předán, přijme navrhovaná opatření Komise, s výjimkou případů, kdy se Rada proti opatřením vysloví prostou většinou.
Článek 19
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnici nejpozději do 30. června 1993.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Tato opatření přijatá členskými státy, musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si určí členské státy.
3. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 20
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 3. června 1991
o frekvenčním pásmu, které má být určeno pro koordinované zavádění evropských digitálních bezšňůrových telekomunikací (DECT) ve Společenství
(91/287/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100a této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
ve spolupráci s Evropským parlamentem [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že doporučení 84/549/EHS [4] vyzývá k zavádění služeb v oblasti telekomunikací na základě společného harmonizovaného přístupu;
vzhledem k tomu, že Rada ve svém usnesení ze dne 30. června 1988 [5] o rozvoji společného trhu telekomunikačních služeb a zařízení požaduje podporu služeb v evropském měřítku v souladu s požadavky trhu;
vzhledem k tomu, že zdroje poskytované moderními telekomunikačními sítěmi musí být plně využívány pro hospodářský rozvoj Společenství;
vzhledem k tomu, že se uplatní směrnice Rady 89/336/EHS ze dne 3. května 1989 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se elektromagnetické kompatibility [6], a že je zejména vhodné zajistit, aby nedocházelo ke škodlivým elektromagnetickým interferencím;
vzhledem k tomu, že stávající systémy bezšňůrových telefonů užívaných ve Společenství a frekvenční pásma, ve kterých pracují, se značně liší a mohly by znemožňovat využívání výhod poskytovaných službami v evropském měřítku, jakož i znemožňovat využívání úspor z rozsahu spojených se skutečně evropským trhem;
vzhledem k tomu, že Evropský institut pro normalizaci v telekomunikacích (ETSI) v současné době připravuje evropskou telekomunikační normu (ETS) pro evropské digitální bezšňůrové telekomunikace (DECT);
vzhledem k tomu, že příprava evropské telekomunikační normy (ETS) musí brát v úvahu bezpečnost uživatelů, zajistit interoperabilitu v evropském měřítku a umožnit uživatelům, kteří mají k dispozici službu založenou na systému DECT, přístup k této službě v jakémkoli jiném členském státě;
vzhledem k tomu, že zavádění DECT v Evropě nabídne významnou možnost zavést skutečně evropský systém digitálního bezšňůrového telefonu;
vzhledem k tomu, že ETSI odhadl, že DECT vyžaduje v oblastech s vysokou hustotou 20 MHz;
vzhledem k tomu, že Evropská konference správ pošt a telekomunikací (CEPT) doporučila pro DECT společné evropské frekvenční pásmo 1880 – 1900 MHz s tím, že v závislosti na vývoji systému DECT je možné požadovat dodatečné frekvenční spektrum,
vzhledem k tomu, že tuto skutečnost je třeba vzít v úvahu při přípravě světové správní konference o radiokomunikacích (WARC) v roce 1992;
vzhledem k tomu, že po dni určení frekvenčního pásma pro DECT mohou být stávající služby v tomto pásmu zachovány, pokud nebudou rušit systémy DECT, které bude možné vytvořit podle obchodní poptávky;
vzhledem k tomu, že provádění doporučení Rady 91/288/EHS ze dne 3. června 1991 o koordinovaném zavádění DECT ve Společenství [7] zajistí zavedení DECT nejpozději do 31. prosince 1992;
vzhledem k tomu, že směrnice Rady 91/263/EHS ze dne 29. dubna 1991 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se telekomunikačních koncových zařízení, včetně vzájemného uznávání jejich shody [8], umožní rychlé vytvoření společných specifikací shody pro DECT;
vzhledem k tomu, že zavedení DECT závisí na přidělování a dostupnosti frekvenčního pásma, aby bylo zajištěno vysílání a přijímání mezi pevnými základními stanicemi a pohyblivými stanicemi;
vzhledem k tomu, že z důvodu přihlédnutí k různým požadavkům týkajícím se frekvencí v jednotlivých členských státech bude třeba určité pružnosti; že bude třeba dbát, aby tato pružnost nezpomalovala zavádění systému DECT v závislosti na obchodní poptávce ve Společenství;
vzhledem k tomu, že pro vytvoření DECT v evropském měřítku bude nezbytná postupná dostupnost celého frekvenčního pásma,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI: Článek 1
Pro účely této směrnice se evropským digitálním bezšňůrovým telekomunikačním systémem (DECT) rozumí technologie v souladu s evropskou telekomunikační normou (ETS) pro digitální bezšňůrové telekomunikace uvedené v doporučení 91/288/EHS a telekomunikační systémy, veřejné i soukromé, které přímo tuto technologii využívají.
Článek 2
Členské státy určí v souladu s doporučením Evropské konference správ pošt a telekomunikací CEPT T/R 22-02 frekvenční pásmo 1880 – 1900 MHz pro evropské digitální bezšňůrové telekomunikace (DECT) nejpozději do 1. ledna 1992.
V souladu s doporučením CEPT mají DECT přednost před ostatními službami ve stejném pásmu a v určeném pásmu jsou chráněny.
Článek 3
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 31. prosince 1991.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 4
Komise předloží Radě nejpozději do konce roku 1995 zprávu o provádění této směrnice.
Článek 5
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 31. května 1991 o přepravě zemního plynu přepravními soustavami (91/296/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ, s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100a této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
ve spolupráci s Evropským parlamentem [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že je nutné přijmout opatření k postupnému vytvoření vnitřního trhu v období do 31. prosince 1992; že Evropská rada uznala na svých po sobě následujících zasedáních, a zejména na zasedání na Rhodu, potřebu vytvoření jednotného vnitřního trhu v odvětví energií;
vzhledem k tomu, že dotvoření vnitřního trhu energie obecně, a zejména v odvětví zemního plynu, vyžaduje vypracování energetické strategie Společenství, která bude schopna se vyrovnat s požadavky na zajištění: - bezpečnosti dodávek,
- ochrany životního prostředí;
vzhledem k tomu, že musí existovat vyšší integrace evropského energetického trhu, pokud má být dosaženo vytvoření jednotného vnitřního trhu; že zemní plyn představuje podstatnou položku v energetické bilanci Společenství;
vzhledem k tomu, že je žádoucí posílení závislosti na zemním plynu jako součásti diverzifikace zdrojů energie;
vzhledem k tomu, že při vytváření vnitřního trhu v odvětví energetiky, a zejména v odvětví zemního plynu, musí být brán v úvahu cíl hospodářské a sociální soudržnosti;
vzhledem k tomu, že cílem vnitřního trhu zemního plynu je zabezpečení vyššího stupně prosperity a slučitelnosti se životním prostředím i zabezpečení dodávek na základě volného obchodu bez nepřijatelných omezení hospodářské soutěže; že musí být při plnění tohoto cíle vzaty v úvahu zvláštní vlastnosti odvětví zemního plynu, aby tento cíl byl úspěšně dosažen;
vzhledem k tomu, že při dotváření vnitřního trhu se zemním plynem musí být vzaty v úvahu nejen srovnatelné rysy jednotlivých členských států, ale také někdy významné rozdíly;
vzhledem k tomu, že výměna zemního plynu mezi vysokotlakými přepravními soustavami plynu evropských zemí roste rok od roku a vyžaduje další investice; že zajištění bezpečnosti dodávek zemního plynu pro Společenství by mohlo být posíleno a náklady sníženy provozováním vzájemných propojení požadovaných pro takové výměny;
vzhledem k tomu, že k výměně zemního plynu mezi vysokotlakovými přepravními soustavami plynu v takové míře, že o požadovaných transakcích i jejich následcích musí být systematicky informována Komise;
vzhledem k tomu, že je možné i žádoucí zvýšit přepravu zemního plynu mezi přepravními soustavami se současným uvážením požadavků na bezpečnost dodávek i kvality dodávek plynu;
vzhledem k tomu, že ze studií vyplývá, že zvýšení přepravy plynu mezi přepravními soustavami může minimalizovat investiční náklady;
vzhledem k tomu, že v budoucnosti budou pro zajištění dostatečných dodávek potřebná další vzájemná propojení mezi několika členskými státy;
vzhledem k tomu, že zvýšení výměny zemního plynu mezi přepravními soustavami by zároveň podporovalo spolupráci mezi společnostmi zabývajícími se přepravou zemního plynu zaměřenou na nalezení způsobů zdokonalení technického vybavení pro přepravu plynu; že taková zdokonalení povedou i k snížení nákladů;
vzhledem k tomu, že i nadále přetrvávají překážky zvyšování objemu výměny zemního plynu mezi přepravními soustavami; že tyto překážky, pokud nejsou technické povahy nebo nevyplývají ze stavu přepravních soustav, mohou být zmenšeny zavedením povinnosti přepravy zemního plynu přepravními soustavami a přijetím opatření ke kontrole plnění této povinnosti;
vzhledem k tomu, že tato povinnost a kontrolní opatření se týkají přepravy zemního plynu, jež je součástí výměny, která je v zájmu Společenství, zejména přepravy vysokotlakými přepravními soustavami;
vzhledem k tomu, že finanční, technické a právní podmínky této přepravy musí být zpravidla přímo dojednány dotčenými přepravními soustavami;
vzhledem k tomu, že podmínky přepravy musí být spravedlivé a nesmějí obsahovat přímo či nepřímo ustanovení, která jsou v rozporu s pravidly Společenství pro hospodářskou soutěž;
vzhledem k tomu, že pro usnadnění uzavírání smluv o přepravě stanoví Komise vytvoření smírčího řízení, které bude povinně zahájeno na návrh jedné ze smluvních stran a jehož výsledek nebude právně závazný;
vzhledem k tomu, že je nezbytné sblížit předpisy jednotlivých členských států o přepravě zemního plynu;
vzhledem k tomu, že vytvoření vnitřního trhu v odvětví zemního plynu povede k dynamické integraci vnitrostátních přepravních soustav zemního plynu; že v této souvislosti by zvláštní opatření v oblasti infrastruktury urychlila spojení odlehlých oblastí či ostrovů Společenství s celou propojenou přepravní soustavou;
vzhledem k tomu, že oblast propojení evropských přepravních soustav se neshoduje se zeměpisnými hranicemi Společenství; že je ve zjevném zájmu usilovat v této oblasti o spolupráci se třetími zeměmi zapojenými do propojené evropské sítě, PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Členské státy přijmou opatření nezbytná pro usnadnění přepravy zemního plynu na svém území mezi vysokotlakými přepravními soustavami v souladu s podmínkami stanovenými touto směrnicí.
Článek 2
1. Aniž jsou dotčeny zvláštní dohody uzavřené mezi Společenstvím a třetími zeměmi, rozumí se přepravou zemního plynu mezi přepravními soustavami ve smyslu této směrnice každá operace týkající se přepravy zemního plynu splňující následující podmínky:
a) přeprava je prováděna subjektem či subjekty odpovědnými v každém členském statě za vysokotlakové přepravní soustavy zemního plynu, s výjimkou distribučních soustav na území členského státu, které se podílejí na řádném provozu evropských vysokotlakových propojení;
b) výchozí soustava nebo soustava konečného určení se nachází na území Společenství;
c) tato přeprava zahrnuje překročení alespoň jedné vnitřní hranice Společenství.
2. Tato směrnice se vztahuje na vysokotlaké přepravní soustavy zemního plynu a subjekty za ně odpovědné v členských státech, které jsou uvedeny v příloze, spadají do působnosti této směrnice.
Po konzultaci s daným členským státem Komise tento seznam vždy v případě potřeby aktualizuje v souladu s cíli této směrnice, a zejména s ohledem na odst. 1 písm. a).
Článek 3
1. Smlouvy týkající se přepravy zemního plynu mezi přepravními soustavami jsou dojednávány mezi subjekty odpovědnými za tyto přepravní soustavy a za kvalitu poskytovaných služeb a v případě potřeby se subjekty odpovědnými v členských státech za dovoz či vývoz zemního plynu.
2. V souladu s pravidly stanovenými ve Smlouvě musí být podmínky přepravy nediskriminační a spravedlivé pro všechny zúčastněné strany, nesmějí obsahovat nespravedlivé podmínky či neodůvodněná omezení a nesmějí ohrožovat bezpečnost dodávek a kvalitu poskytovaných služeb, zejména s ohledem na využívání kapacitních rezerv výroby a skladování a na co nejúčinnější provoz stávajících systémů.
3. Členské státy přijmou nezbytná opatření, aby subjekty podléhající jejich pravomoci, které jsou uvedeny v příloze, neprodleně:
- uvědomily Komisi a příslušné vnitrostátní orgány o každé žádosti o přepravu,
- zahájily jednání o podmínkách požadované přepravy zemního plynu, - informovaly Komisi a příslušné vnitrostátní orgány o uzavření smluv o přepravě,
- informovaly Komisi a příslušné vnitrostátní orgány o důvodech, proč jednání nedospěla k uzavření smlouvy do 12 měsíců od podání žádosti.
4. Každý ze zúčastněných subjektů může požadovat, aby byly podmínky přepravy předloženy smírčímu orgánu zřízenému Komisí, jemuž předsedá zástupce Komise a v němž jsou zastoupeny subjekty odpovědné za přepravní soustavy ve Společenství.
Článek 4
Pokud se důvody pro neuzavření dohody o požadované přepravě jeví jako neoprávněné či nedostatečné, uplatní Komise na základě stížnosti žadatele nebo z vlastního podnětu postupy stanovené právem Společenství.
Článek 5
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 1. ledna 1992.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 6
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady ze dne 10. června 1991 o předcházení zneužití finančního systému k praní peněz (91/308/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na čl. 57 odst. 2 první a třetí větu a čl. 100a této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
ve spolupráci s Evropským parlamentem [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že využíváním úvěrových a finančních institucí k praní výnosů z trestné činnosti (dále jen "praní peněz") by mohlo docházet k narušování zdravého charakteru a stability dotyčné instituce a k ohrožení důvěry ve finanční systém jako celek, což by mohlo vyvolat ztrátu důvěry u veřejnosti;
vzhledem k tomu, že nečinnost Společenství vůči praní peněz by mohla vést členské státy k tomu, aby za účelem ochrany svých finančních systémů přijímaly opatření, která by mohla být v nesouladu s dosažením jednotného trhu; že ti, kdo peníze perou, by se k usnadnění své trestné činnosti mohli pokoušet využívat volného pohybu kapitálu a volného pohybu finančních služeb, které jednotná finanční oblast zahrnuje, pokud by nebyla na úrovni Společenství přijata určitá koordinující opatření;
vzhledem k tomu, že praní peněz má zřejmý vliv na růst organizované trestné činnosti obecně a na obchod s drogami zvláště; že se zvyšuje povědomost o tom, že potírání praní peněz je jedním z nejúčinnějších prostředků, jak čelit této formě trestné činnosti, která představuje obzvláštní hrozbu pro společnosti členských států;
vzhledem k tomu, že praní peněz musí být potíráno zejména trestněprávními prostředky a v rámci mezinárodní spolupráce mezi soudními orgány a orgány činnými v trestním řízení, jak tomu bylo dosud v oblasti drog podle Úmluvy Organizace spojených národů proti nedovolenému obchodu s omamnými a psychotropními látkami, přijaté dne 19. prosince 1988 ve Vídni (dále jen "Vídeňská úmluva"), a obecněji, pro veškerou trestnou činnost, podle Úmluvy Rady o praní peněz, vysledování, zajištění a propadnutí výnosů z trestné činnosti, otevřené k podpisu dne 8. listopadu 1990 ve Štrasburku;
vzhledem k tomu, že trestněprávní přístup by však neměl být jediným způsobem, jak potírat praní peněz, protože finanční systém může sehrát vysoce účinnou úlohu; že v této souvislosti musí být zmíněny doporučení Rady Evropy ze dne 27. června 1980 a deklarace principů přijatá orgány bankovního dohledu Skupiny deseti v prosinci 1988 v Basileji, přičemž oba dokumenty představují významné kroky, jak předcházet zneužívání finančního systému k praní peněz;
vzhledem k tomu, že praní peněz je obvykle prováděno v mezinárodním kontextu, aby mohl být nezákonný původ peněžních prostředků lépe zatajován; že opatření přijatá výhradně na vnitrostátní úrovni, aniž se přihlédne k mezinárodní koordinaci a spolupráci, by měla velice omezený účinek;
vzhledem k tomu, že všechna opatření přijímaná Společenstvím v této oblasti by měla být v souladu s ostatními akcemi podnikanými na ostatních mezinárodních fórech; že v tomto ohledu všechny akce Společenství by měly brát v obzvláštní úvahu doporučení přijatá "Finančním akčním výborem proti praní peněz", vytvořeným v červenci 1989 vrcholnou schůzkou sedmi nejvyspělejších zemí v Paříži;
vzhledem k tomu, že Evropský parlament požadoval v několika usneseních vytvoření globálního programu Společenství pro potírání obchodu s drogami včetně ustanovení týkajících se předcházení praní peněz;
vzhledem k tomu, že pro účely této směrnice je definice praní peněz převzata z definice přijaté ve Vídeňské úmluvě; že z toho důvodu, že k praní peněz nedochází pouze v souvislosti s příjmy z nezákonných činností souvisejících s drogami, ale také v souvislosti s příjmy z jiné trestné činnosti (jako organizovaná trestná činnost a terorismus), je nutné, aby členské státy ve svém zákonodárství rozšířily dopady této směrnice tak, aby se vztahovaly na příjmy z takových činností do té míry, v jaké je pravděpodobné, že tyto příjmy povedou k operacím praní peněz, a aby takové dopady opravňovaly k sankcím na výše uvedeném základě;
vzhledem k tomu, že zákaz praní peněz v zákonodárství členských států, opírající se o vhodná opatření a sankce, je nezbytnou podmínkou pro potírání tohoto jevu;
vzhledem k tomu, že je nezbytné zajistit, aby úvěrové a finanční instituce požadovaly prokázání totožnosti od svých zákazníků, když vstupují do obchodních vztahů nebo provádějí transakce, které přesahují určitou hranici, aby se zabránilo těm, kdo perou peníze, využívat výhod anonymity k provádění trestné činnosti; že takováto ustanovení musí být rozšířena, pokud je to možné, na případné uživatele požitků;
vzhledem k tomu, že úvěrové a finanční instituce musí uchovávat nejméně pět let kopie nebo údaje o požadovaných dokladech totožnosti, stejně jako náležité doklady a záznamy obsahující dokumenty vztahující se k transakcím nebo jejich kopie, obdobně přípustné pro soudní řízení podle platných vnitrostátních zákonů jako důkazy při jakémkoliv vyšetřování týkajícím se praní peněz;
vzhledem k tomu, že je nutné zajistit, aby úvěrové a finanční instituce zkoumaly se zvláštní pozorností všechny transakce, u nichž pokládají pro jejich povahu za zvláště pravděpodobné, že souvisejí s praním peněz, aby se zachoval zdravý charakter a integrita finančního systému a přispělo se k potírání tohoto jevu; že v této souvislosti by měly věnovat zvláštní pozornost transakcím se třetími zeměmi, které neuplatňují na praní peněz standardy srovnatelné se standardy zavedenými Společenstvím nebo s jinými rovnocennými standardy vydanými na mezinárodním fóru a schválenými Společenstvím;
vzhledem k tomu, že pro tyto účely mohou členské státy požadovat na úvěrových a finančních institucích, aby písemně zaznamenávaly výsledky těch šetření, která jsou povinny provádět, a aby umožnily, že tyto výsledky budou k dispozici orgánům odpovědným za potírání praní peněz;
vzhledem k tomu, že zabránit tomu, aby byl finanční systém využíván pro praní peněz, je úkolem, který nemůže být vykonáván orgány odpovědnými za potírání tohoto jevu bez spolupráce úvěrových a finančních institucí a orgánů, jež nad nimi vykonávají dozor; že v takových případech musí být bankovní tajemství prolomeno; že povinný systém ohlašování podezřelých transakcí, který zajišťuje, aby takovéto informace byly předávány výše uvedeným orgánům bez varování dotyčných zákazníků, je nejúčinnějším způsobem uskutečňování této spolupráce; že je nutná zvláštní ochranná klauzule, která by zprostila úvěrové a finanční instituce, jejich zaměstnance a ředitele odpovědnosti za porušení omezení ohledně sdělování informací;
vzhledem k tomu, že informace získané orgány podle této směrnice mohou být použity pouze v souvislosti s potíráním praní peněz; že členské státy mohou přesto stanovit, že tyto informace mohou být použity pro jiné účely;
vzhledem k tomu, že vytvoření postupů vnitřní kontroly a školicích programů v této oblasti úvěrovými a finančními institucemi jsou doplňkovými opatřeními, bez nichž by ostatní ustanovení obsažená v této směrnici byla neúčinná;
vzhledem k tomu, že z toho důvodu, že praní peněz může být prováděno nejen prostřednictvím úvěrových a finančních institucí, ale také prostřednictvím jiných druhů povolání a kategorií podniků, musí členské státy rozšířit působnost této směrnice, a to celé nebo její části tak, na ta povolání a ty podniky, jejichž činnosti jsou zvláště vhodné pro účely praní peněz;
vzhledem k tomu, že je důležité, aby členské státy věnovaly zvláštní péči zabezpečení toho, aby byly prováděny koordinované akce Společenství tam, kde je závažný důvod domnívat se, že profese nebo činnosti, jejichž podmínky provozování byly sladěny na úrovni Společenství, jsou využívány k praní peněz;
vzhledem k tomu, že účinnost snah zamezit praní peněz závisí zejména na těsné spolupráci a na sladění vnitrostátních prováděcích opatření; že tato koordinace a sladění, které jsou prováděny v různých mezinárodních orgánech, vyžadují v kontextu Společenství spolupráci mezi členskými státy a Komisí v rámci styčného výboru;
vzhledem k tomu, že každý členský stát má přijmout vhodná opatření a ukládat odpovídající sankce za porušování těchto opatření, aby se zajistilo provádění této směrnice v plné míře,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Pro účely této směrnice se rozumí: - "úvěrovou institucí" úvěrová instituce, jak je definována v první odrážce čl. 1 směrnice 77/780/EHS [4] naposledy pozměněné směrnicí 89/646/EHS [5], a zahrnuje pobočky ve smyslu třetí odrážky uvedeného článku, nacházející se ve Společenství, těch úvěrových institucí, které mají sídlo mimo Společenství,
- "finanční institucí" podnik jiný než úvěrová instituce, jehož hlavní činností je provádět jednu nebo více operací zahrnutých v položkách 2 až 12 a položce 14 seznamu, který je přílohou směrnice 89/646/EHS, nebo pojišťovnu s řádným povolením podle směrnice 79/267/EHS [6] naposledy pozměněné směrnicí 90/619/EHS [7], pokud provádí činnosti, na něž se uvedená směrnice vztahuje; tato definice zahrnuje pobočky těch finančních institucí nacházející se ve Společenství, které mají sídlo mimo Společenství,
- "praním peněz" následující jednání, pokud je pácháno úmyslně:
- přeměna nebo převod majetku při vědomí, že tento majetek pochází z trestné činnosti nebo z účasti na takové činnosti, za účelem zatajení nebo zakrytí nezákonného původu majetku nebo za účelem pomoci jakékoli osobě, která se účastní páchání takové činnosti, aby se vyhnula právním následkům svého jednání,
- zatajení nebo zakrytí skutečné povahy, zdroje, umístění, nakládání, pohybu, práv k majetku nebo jeho vlastnictví při vědomí, že tento majetek pochází z trestné činnosti nebo z účasti na takové činnosti,
- nabytí, držení nebo užívání majetku při vědomí, v době jeho obdržení, že tento majetek pocházel z trestné činnosti nebo z účasti na takové činnosti,
- účast na spáchání, spolčení ke spáchání, pokus o spáchání, napomáhání, usnadňování a návod ke spáchání jakéhokoliv jednání uvedeného v předchozích odstavcích.
Vědomost, úmysl nebo záměr požadované jako náležitosti výše uvedených jednání mohou být odvozeny z objektivních skutkových okolností.
Jednání se považuje za praní peněz i tehdy, jestliže k činnostem, na jejichž základě vznikl majetek pro účely praní, došlo na území jiného členského státu nebo na území třetí země.
- "majetkem" veškerá aktiva hmotné nebo nehmotné povahy, movitá nebo nemovitá, jakož i právní doklady a nástroje dokládající právní nárok na taková aktiva nebo zájem na nich,
- "trestnou činností" trestné činy popsané v čl. 3 odst. 1 písm. a) Vídeňské úmluvy a jakákoli další trestná činnost stanovená pro účely této směrnice každým členským státem,
- "příslušnými orgány" vnitrostátní orgány členských států zmocněné právním nebo správním předpisem k dohledu nad úvěrovými a finančními institucemi.
Článek 2
Členské státy zajistí, aby praní peněz tak, jak je definováno v této směrnici, bylo zakázáno.
Článek 3
1. Členské státy zajistí, aby úvěrové a finanční instituce požadovaly prokázání totožnosti od svých zákazníků pomocí podpůrných důkazů při vstupování do obchodních vztahů s nimi, zejména při otevírání účtu nebo spořitelních účtů, nebo při nabídce služeb úschovy.
2. Požadavek zjištění totožnosti se vztahuje také na veškeré transakce se všemi dalšími zákazníky, než s těmi, na které se vztahuje odstavec 1, týkající se částek 15000 ECU nebo více, ať již je transakce prováděna v jediné operaci, 0 nebo v několika operacích, které se zdají být spojeny.
Tam, kde částka není známa ve chvíli, kdy je transakce prováděna, musí dotyčná instituce přistoupit k zjištění totožnosti, jakmile se dozví výši částky a zjistí, že bylo dosaženo uvedené hranice.
3. Odchylně od odstavců 1 a 2 se zjištění totožnosti u pojistných smluv uzavíraných pojišťovacími společnostmi ve smyslu směrnice 79/267/EHS neprovádí, pokud tyto společnosti vykonávají činnost spadající do oblasti působnosti uvedené směrnice, jestliže pravidelné pojistné nebo splátky pojistného splatné v kterémkoli daném roce nepřesahují 1000 ECU nebo pokud jednorázové pojistné nepřesahuje 2500 ECU.
Jestliže pravidelné pojistné nebo splátky pojistného v kterémkoli daném roce překročily hranici 1000 ECU, požaduje se zjištění totožnosti.
4. Členské státy mohou stanovit, že požadavek zjištění totožnosti není povinný u pojistných smluv vztahujících se k důchodovému zabezpečení, uzavíranému na základě pracovní smlouvy nebo zaměstnání pojištěnce za předpokladu, že tyto pojistné smlouvy neobsahují doložku o dobrovolném zrušení pojistky pojištěncem a nesmějí být použity jako záruka na půjčku.
5. V případě pochybnosti o tom, zda zákazníci uvedení v předcházejících odstavcích jednají svým vlastním jménem, nebo tam, kde je jisté, že nejednají svým vlastním jménem, přijímají úvěrové nebo finanční instituce přiměřená opatření pro získání informací o skutečné totožnosti osob, jejichž jménem tito zákazníci jednají.
6. Úvěrové a finanční instituce provádějí tuto zjištění totožnosti i v případech, kde je částka transakce nižší než stanovená mez, kdykoli existuje podezření z praní peněz.
7. Na úvěrové a finanční instituce se nevztahují požadavky zjištění totožnosti stanovené v tomto článku, pokud zákazníkem je také úvěrová nebo finanční instituce podle této směrnice.
8. Členské státy mohou stanovit, že požadavky zjištění totožnosti při transakcích podle odstavců 3 a 4 jsou splněny, pokud je stanoveno, že platba za transakci má být účtována na vrub účtu otevřeného na jméno zákazníka u úvěrové instituce podle této směrnice v souladu s požadavkem odstavce 1.
Článek 4
Členské státy zajistí, aby úvěrové a finanční instituce uchovávaly následující doklady, použitelné jako důkaz při jakémkoli druhu vyšetřování týkajícím se praní peněz:
- v případě zjištění totožnosti kopii nebo údaje o požadovaném dokladu po dobu nejméně pěti let od zániku vztahu se zákazníkem,
- v případě transakcí náležité doklady a záznamy skládající se z prvopisů dokumentů nebo kopií přípustných pro účely soudního řízení podle platných vnitrostátních zákonů, nejméně po dobu pěti let od provedení transakcí.
Článek 5
Členské státy zajistí, aby úvěrové a finanční instituce zkoumaly se zvláštní pozorností každou transakci, kterou podle její povahy považují za transakci, u níž je zvlášť pravděpodobné, že souvisí s praním peněz.
Článek 6
Členské státy zajistí, aby úvěrové a finanční instituce a jejich vedoucí pracovníci a zaměstnanci plně spolupracovali s orgány odpovědnými za potírání praní peněz:
- poskytováním informací těmto orgánům z vlastního podnětu o každé skutečnosti, která by mohla nasvědčovat praní peněz,
- poskytováním všech potřebných informací těmto orgánům na jejich žádost v souladu s postupy stanovenými platnými zákony.
Informace poskytované podle prvního pododstavce se předávají orgánům odpovědným za potírání praní peněz toho členského státu, na jehož území se instituce předávající tyto informace nacházejí.
Tyto informace běžně poskytuje(í) osoba(y) určená(é) úvěrovými a finančními institucemi v souladu s postupy stanovenými v čl. 11 odst.
Informace poskytnuté orgánům v souladu s prvním pododstavcem mohou být použity pouze v souvislosti s potíráním praní peněz.
Členské státy však mohou stanovit, že tyto informace mohou být použity také pro jiné účely.
Článek 7
Členské státy zajistí, aby se úvěrové a finanční instituce zdržely provedení transakcí, o nichž vědí nebo u nichž mají podezření, že souvisejí s praním peněz, dokud je neoznámí orgánům uvedeným v článku 6.
Tyto orgány mohou za podmínek stanovených jejich vnitrostátními zákony vydat příkaz k neprovedení takové operace.
Tam, kde existuje podezření, že určitá transakce vede k praní peněz a kde je její neprovedení nemožné nebo by pravděpodobně zmařilo úsilí pronásledovat účastníky operace podezřelé z praní peněz, vyrozumí dotyčné instituce příslušné orgány bezprostředně po jejím provedení.
Článek 8
Úvěrové a finanční instituce a jejich vedoucí pracovníci a zaměstnanci nesmějí prozrazovat dotyčnému zákazníkovi ani jakékoli třetí osobě, že byly předány informace orgánům podle článků 6 a 7, nebo že probíhá vyšetřování ohledně praní peněz.
Článek 9
Prozrazení informací v dobré víře orgánům odpovědným za potírání praní peněz zaměstnancem nebo vedoucím pracovníkem úvěrové nebo finanční instituce podle článků 6 a 7 se nepovažuje za porušení jakéhokoliv omezení prozrazovat informace uložené smlouvou nebo právními nebo správními předpisy, a nezakládá jakoukoli odpovědnost úvěrové či finanční instituce, jejich ředitelů nebo zaměstnanců.
Článek 10
Členské státy zajistí, aby jejich příslušné orgány, které při kontrolních činnostech prováděných v úvěrových nebo finančních institucích nebo jakýmkoli jiným způsobem odhalí skutečnosti, které by mohly nasvědčovat praní peněz, informovaly orgány odpovědné za potírání praní peněz.
Článek 11
Členské státy zajistí, aby úvěrové a finanční instituce: 1. zavedly odpovídající postupy vnitřní kontroly a komunikace za účelem předcházení a zabránění operacím vztahujícím se k praní peněz;
2. učinily odpovídající opatření, aby jejich zaměstnanci byli informováni o ustanoveních obsažených v této směrnici.
Tato opatření musí zahrnovat účast jejich dotyčných zaměstnanců na zvláštních školicích programech, které jim pomohou rozpoznat operace, jež mohou souviset s praním peněz, a které jim poskytnou pokyny, jak v takových případech postupovat.
Článek 12
Členské státy zajistí, aby působnost této směrnice byla celá nebo z části rozšířena i na další povolání a kategorie podniků, než jsou úvěrové nebo finanční instituce podle článku 1, které se zabývají takovými činnostmi, kde je zvláště pravděpodobné, že by mohly být využívány pro účely praní peněz.
Článek 13
1. Při Komisi se zřizuje styčný výbor (dále jen "výbor"). Jeho úkolem je:
a) aniž jsou dotčeny články 169 a 170 Smlouvy, napomáhat harmonickému provádění této směrnice pravidelnými konzultacemi o všech praktických problémech vznikajících jejím prováděním, u nichž se výměna názorů považuje za užitečnou;
b) napomáhat konzultaci mezi členskými státy o přísnějších a dodatečných podmínkách a závazcích, které by mohly být ustanoveny na vnitrostátní úrovni;
c) doporučovat podle potřeby Komisi eventuální změny a doplňky, které by měly být učiněny v této směrnici, nebo eventuální úpravy považované za nezbytné, zejména pro sladění účinků článku 12;
d) zkoumat, zda by některá povolání nebo kategorie podniků měly být zahrnuty do působnosti článku 12 tam, kde bylo zjištěno, že tato povolání nebo kategorie podniků byly v některém členském státě využity k praní peněz.
2. Úkolem výboru není hodnotit oprávněnost rozhodnutí učiněných příslušnými orgány v jednotlivých případech.
3. Výbor je složen z osob jmenovaných členskými státy a ze zástupců Komise.
Služby sekretariátu zajišťuje Komise. Výboru předsedá zástupce Komise.
Výbor svolává předseda buď z vlastního podnětu, nebo na žádost delegace některého členského státu.
Článek 14
Každý členský stát přijme odpovídající opatření k zajištění provedení všech ustanovení této směrnice v plném rozsahu, a zejména určí sankce za porušení právních předpisů vydaných na základě této směrnice.
Článek 15
Členské státy mohou přijmout nebo ponechat v platnosti přísnější opatření v oblasti, na kterou se vztahuje tato směrnice, za účelem předcházení praní peněz.
Článek 16
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nutné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. ledna 1993.
2. Tato opatření přijatá členskými státy podle odstavce 1 musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsoby odkazu si stanoví členské státy.
3. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 17
Jeden rok po 1. lednu 1993, kdykoli to bude nezbytné a alespoň v tříletých intervalech vypracuje Komise zprávu o provádění této směrnice a předloží ji Evropskému parlamentu a Radě.
Článek 18
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 14. května 1991
o počáteční a pokračovací kojenecké výživě
(91/321/EHS) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 89/398/EHS ze dne 3. května 1989 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se potravin určených pro zvláštní výživu [1], a zejména na článek 4 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že základní složení dotyčných výrobků musí vyhovovat výživovým požadavkům zdravých kojenců, jak byly prokázány obecně uznávanými vědeckými poznatky;
vzhledem k tomu, že na základě těchto poznatků je již možné vymezit základní složení počáteční a pokračovací kojenecké výživy vyrobené z bílkovin kravského mléka a bílkovin sóji, samotných anebo ve směsi; že totéž neplatí pro přípravky založené zcela nebo částečně na jiných zdrojích bílkovin; že pokud to bude nezbytné, budou z tohoto důvodu muset pro takové výrobky později být případně přijaty zvláštní předpisy;
vzhledem k tomu, že tato směrnice odráží současné znalosti o těchto výrobcích; že o jakékoli změně umožňující inovaci na základě vědeckého nebo technického pokroku, bude rozhodnuto postupem podle článku 13 směrnice 89/398/EHS;
vzhledem k tomu, že s ohledem na osoby, kterým jsou tyto výrobky určeny, bude nezbytné stanovit mikrobiologická kritéria a nejvyšší přípustná množství kontaminujících látek; že se jedná o složitý problém, a proto budou tyto údaje muset být přijaty v pozdější fázi;
vzhledem k tomu, že počáteční kojenecká výživa je jediná vyráběná potravina, která plně uspokojuje výživové požadavky kojenců během prvních čtyř až šesti měsíců jejich života; že pro ochranu zdraví těchto kojenců je nezbytné zajistit, aby jediným výrobkem uváděným na trh jako vhodným pro toto použití byla počáteční kojenecká výživa;
vzhledem k tomu, že podle čl. 7 odst.
1 směrnice 89/398/EHS se na výrobky v oblasti působnosti této směrnice vztahují obecná pravidla stanovená ve směrnici Rady 79/112/EHS ze dne18. prosince 1978 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se označování potravin určených k prodeji konečnému spotřebiteli, jejich obchodní úpravy a související reklamy [2], naposledy pozměněné směrnicí 89/395/EHS [3]; že tato směrnice přijímá a rozvádí dodatky k těmto obecným pravidlům a výjimky z nich, které jsou třeba, aby podpořila kojení a poskytla mu ochranu;
vzhledem k tomu, že zejména podstata a určení výrobků, na které se vztahuje tato směrnice, vyžadují nutriční označování energetické hodnoty a základních živin, které jsou ve výrobcích obsaženy; že na druhé straně musí být způsob použití uveden podle čl. 3 odst. 1 bodu 8 a čl. 10 odst. 2 směrnice 79/112/EHS, aby se předešlo nevhodným způsobům použití, které by mohly poškodit zdraví kojenců;
vzhledem k tomu, že podle čl. 2 odst. 2 směrnice 79/112/EHS a pro zajištění objektivních a vědecky ověřených informací je nezbytné vymezit podmínky, za kterých jsou tvrzení o zvláštním složení počáteční kojenecké výživy oprávněná;
vzhledem k tomu, že ve snaze o poskytování lepší ochrany zdraví kojenců mají být pravidla o složení, označování a reklamě uvedené v této směrnici ve shodě se zásadami a cíli Mezinárodního kodexu pro obchodování s náhradami mateřského mléka (International Code of Marketing of Breast-Milk Substitutes) přijatého na 34. Světovém zdravotnickém shromáždění (World Health Assembly) s vědomím zvláštních právních a skutkových situací ve Společenství;
vzhledem k tomu, že při důležité roli, kterou hrají informace o výživě kojenců při rozhodování těhotných žen a matek kojenců o typu výživy pro své děti, je nezbytné, aby členské státy přijaly vhodná opatření k tomu, aby tyto informace zajistily odpovídající použití dotyčných výrobků a nebyly v rozporu s podporou kojení;
vzhledem k tomu, že tato směrnice se netýká podmínek pro prodej publikací specializovaných na péči o malé děti a vědeckých publikací;
vzhledem k tomu, že podle článku 4 směrnice 89/398/EHS Vědecký výbor pro potraviny byl konzultován o opatřeních, která by mohla nepříznivě ovlivnit veřejné zdraví;
vzhledem k tomu, že otázky týkající se výrobků určených pro vývoz do třetích zemí by měly být řešeny soudržně a jednotně v samostatném opatření;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro potraviny,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Tato směrnice je zvláštní směrnicí ve smyslu článku 4 směrnice 89/398/EHS a stanoví ve Společenství požadavky na složení a označování počáteční a pokračovací kojenecké výživy určené pro zdravé kojence.
Zároveň umožňuje členským státům uplatňovat zásady a cíle Mezinárodního kodexu pro obchodování s náhradami mateřského mléka (International Code of Marketing of Breast-Milk Substitutes) týkající se uvádění na trh, informací a zodpovědnosti hygienických orgánů.
2. Pro účely této směrnice se rozumí:
a) "kojenci" děti do 12 měsíců,
b) "malými dětmi" děti od jednoho do tří let,
c) "počáteční kojeneckou výživou" potraviny, které jsou určeny pro zvláštní výživu kojenců během prvních čtyř až šesti měsíců života a které odpovídají samy o sobě výživovým požadavkům této skupiny osob,
d) "pokračovací kojeneckou výživou" potraviny, které jsou určeny pro zvláštní výživu kojenců starších než čtyři měsíce a které vytvářejí základní tekutý podíl postupně se rozšiřující smíšené stravy pro tuto skupinu osob.
Článek 2
1 odst. 2 písm. c) a d) mohly být ve Společenství uváděny na trh pouze tehdy, pokud vyhovují definicím a pravidlům stanoveným v této směrnici.
Žádný jiný výrobek kromě počáteční kojenecké výživy nesmí být uváděn na trh nebo jinak vydáván za výrobek odpovídající sám o sobě výživovým požadavkům normálních zdravých kojenců během prvních čtyř až šesti měsíců jejich života.
Článek 3
1. Počáteční kojenecká výživa se vyrábí ze zdrojů bílkovin vymezených v přílohách a podle okolností i z jiných potravinových složek, jejichž vhodnost pro zvláštní výživu kojenců od narození byla prokázána obecně uznávanými vědeckými poznatky.
2. Pokračovací kojenecká výživa se vyrábí ze zdrojů bílkovin vymezených v přílohách a podle okolností i z jiných potravinových složek, jejichž vhodnost pro zvláštní výživu kojenců starších čtyř měsíců byla prokázána obecně uznávanými vědeckými poznatky.
3. Pro použití potravinových složek musí být dodrženy zákazy a omezení stanovené v přílohách I a II.
Článek 4
1. Počáteční kojenecká výživa musí být v souladu s kritérii na složení, která jsou uvedena v příloze I.
2. Pokračovací kojenecká výživa musí být v souladu s kritérii na složení, která jsou uvedena v příloze II.
3. Příprava počáteční kojenecké výživy a pokračovací kojenecké výživy ke spotřebě nesmí za daných okolností vyžadovat více než přidání vody.
Článek 5
1. Pro výrobu počáteční a pokračovací kojenecké výživy smějí být použity pouze látky uvedené v příloze III, aby byly splněny požadavky na:
- minerální látky,
- vitaminy,
- aminokyseliny a jiné dusíkaté sloučeniny,
- jiné látky pro zvláštní výživový účel.
Kritéria pro čistotu těchto látek budou stanovena později.
Ustanovení týkající se používání přídatných látek při výrobě počáteční a pokračovací kojenecké výživy stanoví směrnice Rady. Článek 6
1. Počáteční a pokračovací kojenecká výživa nesmí obsahovat žádnou látku v takovém množství, které by ohrozilo zdraví kojenců.
V případě nutnosti budou pro každou takovou látku určeny maximální přípustné hodnoty později.
2. Mikrobiologická kritéria budou stanovena později.
Článek 7
1. Název, pod kterým jsou prodávány výrobky, na něž se vztahuje čl. 1 odst. 2, je:
- v angličtině:
a ,
- v dánštině:
a ,
- v němčině:
a ,
- v řečtině:
a ,
- ve španělštině:
a ,
- ve francouzštině:
a ,
- v italštině:
a ,
- v nizozemštině:
a ,
- v portugalštině:
a .
Název výrobků vyrobených výhradně z bílkovin kravského mléka však je:
- v angličtině:
a ,
- v dánštině:
a ,
- v němčině:
a ,
- v řečtině:
a ,
- ve španělštině:
a ,
- ve francouzštině:
a ,
- v italštině:
a ,
- v nizozemštině:
, nebo a ,
- v portugalštině:
a .
2. Označení musí obsahovat kromě údajů uvedených v článku 3 směrnice 79/112/EHS tyto povinné údaje:
a) u počáteční kojenecké výživy vyjádření v tom smyslu, že výrobek je vhodný pro zvláštní výživu kojenců od narození, nejsou-li kojeni;
b) u počáteční kojenecké výživy, která neobsahuje přídavek železa, vyjádření v tom smyslu, že při podávání výrobku kojencům starším než čtyři měsíce musí být jejich celková potřeba železa pokryta z jiných doplňkových zdrojů;
c) u pokračovací kojenecké výživy vyjádření v tom smyslu, že výrobek je vhodný pouze pro zvláštní výživu kojenců starších než čtyři měsíců, že by měl tvořit pouze část smíšené stravy a že se nemá používat jako náhrada mateřského mléka během prvních čtyř měsíců života;
d) u počáteční a pokračovací kojenecké výživy využitelnou energetickou hodnotu vyjádřenou v kJ a kcal a obsah bílkovin, tuků a sacharidů ve 100 ml výrobku připraveného k použití;
e) u počáteční a pokračovací kojenecké výživy průměrné množství každé minerální látky a každého vitaminu uvedených v přílohách I a II, a je-li to je vhodné, průměrné množství cholinu, inositolu a karnitinu ve 100 ml výrobku připraveného k použití;
f) u počáteční a pokračovací kojenecké výživy návod na vhodnou přípravu výrobku a varování před ohrožením zdraví při nesprávné přípravě.
3. Označení počáteční a pokračovací kojenecké výživy musí být rozvrženo tak, aby zajišťovalo nezbytné informace o vhodném použití výrobků a přitom neodrazovalo od kojení.
Použití pojmů "humanizovaný", "maternizovaný" nebo jim podobných je zakázáno.
Pojem "upravený" může být použit pouze ve shodě s odstavcem 6 a s přílohou IV bodem 1.
4. Označení počáteční kojenecké výživy musí navíc obsahovat tyto povinné údaje uvedené slovy "Důležité upozornění" nebo slovy stejného významu:
a) vyjádření týkající se nadřazenosti kojení,
b) vyjádření doporučující, aby byl výrobek používán pouze na radu nezávislých osob kvalifikovaných v lékařství, výživě nebo farmacii, nebo jiných odborníků odpovědných za péči o matku a dítě.
5. Označení počáteční kojenecké výživy nesmí obsahovat obrázky kojenců ani jiné obrázky nebo text, které mohou idealizovat použití výrobku.
Připouštějí se však grafická znázornění pro snadnou identifikaci výrobku a k zobrazení způsobů přípravy.
6. Označení může obsahovat tvrzení týkající se zvláštního složení počáteční kojenecké výživy pouze v případech uvedených v příloze IV a za tam uvedených podmínek.
7. Požadavky, zákazy a omezení podle odstavců 3 až 6 se rovněž vztahují na
a) obchodní úpravu dotyčných výrobků, zejména na jejich tvar, vzhled nebo obal, použité obalové materiály, způsob jejich úpravy a prostředí, v němž jsou vystavovány;
b) reklamu.
Článek 8
1. Reklama počáteční kojenecké výživy musí být omezena na zveřejňování v publikacích specializovaných na péči o malé děti a ve vědeckých publikacích.
Členské státy mohou takovou reklamu dále omezit nebo zakázat. Na takovou reklamu počáteční kojenecké výživy se vztahují podmínky uvedené v čl.
7 odst. 3, 4, 5, 6 a 7 písm. b) a může obsahovat pouze informace vědecké a faktické povahy.
Takové informace nesmějí naznačovat nebo budit přesvědčení, že krmení z láhve je rovnocenné kojení nebo že je mu nadřazeno.
2. V maloobchodě je nepřípustné na podporu prodeje počáteční kojenecké výživy přímo spotřebiteli provádět reklamu v místě prodeje, rozdávat vzorky nebo jakékoli jiné reklamní pomůcky, jakými jsou zvláštní způsoby vystavení, poukázky na slevu, prémie, speciální prodej, reklamní výrobky, vázaný prodej.
3. Výrobci a distributoři počáteční kojenecké výživy nesmějí poskytovat široké veřejnosti nebo těhotným ženám, matkám nebo členům jejich rodiny bezplatně nebo za nízkou cenu výrobky, vzorky nebo jakékoli jiné reklamní dárky ani přímo, ani nepřímo prostřednictvím systému zdravotní péče nebo zdravotnických pracovníků.
Článek 9
1. Členské státy zajistí, aby byly poskytovány objektivní a obsáhlé informace o výživě kojenců a malých dětí rodinám a všem, kteří se zabývají výživou kojenců a malých dětí, včetně plánování, zajišťování, způsobu provedení a rozšiřování informací a jejich kontroly.
2. Členské státy zajistí, aby informační a vzdělávací materiály, ať písemné nebo audiovizuální, které se zabývají výživou kojenců a jsou určeny těhotným ženám a matkám kojenců a malých dětí, obsahovaly jasné informace ve všech těchto bodech:
a) výhody a nadřazenost kojení,
b) výživa matky a příprava na kojení a udržování této schopnosti,
c) záporný vliv, který může mít přikrmování z láhve na kojení,
d) obtížnost vzít zpět rozhodnutí nekojit,
e) v případě potřeby správné používání počáteční kojenecké výživy, ať vyrobené průmyslově nebo připravené v domácnosti.
Pokud takové materiály obsahují informace o používání počáteční kojenecké výživy, musí zahrnovat sociální a finanční dopady jejího používání, ohrožení zdraví nevhodnou stravou nebo nevhodnými způsoby výživy, a zejména ohrožení zdraví při nesprávném použití počáteční kojenecké výživy.
V těchto materiálech se nesmějí použít žádné obrázky, které by mohly idealizovat použití počáteční kojenecké výživy.
3. Členské státy zajistí, aby bezplatné poskytování informačních nebo vzdělávacích pomůcek nebo materiálů výrobci nebo distributory bylo prováděno pouze na žádost a s písemným souhlasem příslušného vnitrostátního orgánu nebo v rámci řídících zásad vydaných pro tento účel výše uvedeným orgánem.
Takové pomůcky nebo materiály mohou nést název nebo logo společnosti, která je jejich dárcem, ale nesmějí odkazovat na chráněnou obchodní značku počáteční kojenecké výživy a musí být distribuovány pouze prostřednictvím systému zdravotní péče.
4. Členské státy zajistí, aby dodávky počáteční kojenecké výživy darované nebo prodané za sníženou cenu institucím nebo organizacím, ať pro použití v těchto institucích nebo k distribuci mimo ně, byly použity pouze pro kojence nebo byly distribuovány kojencům, kteří musí být vyživováni počáteční kojeneckou výživou, a pouze tak dlouho, jak to tito kojenci potřebují.
Článek 10
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření se použijí tak, aby
- umožnila nejpozději od 1. prosince 1992 obchod s výrobky, které jsou v souladu s touto směrnicí,
- zakázala s účinností od 1. června 1994 obchod s výrobky, které nejsou v souladu s touto směrnicí.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 11
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 29. května 1991
o stanovení směrných limitních hodnot prováděním směrnice Rady 80/1107/EHS o ochraně zaměstnanců před riziky spojenými s expozicí chemickým, fyzikálním a biologickým činitelům při práci
(91/322/EHS) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 80/1107/EHS ze dne 27. listopadu 1980 o ochraně zaměstnanců před riziky spojenými s expozicí chemickým, fyzikálním a biologickým činitelům při práci [1], naposledy pozměněnou směrnicí 88/642/EHS [2], a zejména na čl. 8 odst.
s ohledem na stanovisko Poradního výboru pro bezpečnost, hygienu a ochranu zdraví na pracovišti,
vzhledem k tomu, že čl.
8 odst. 4 třetí pododstavec směrnice 80/1107/EHS stanoví, že směrné limitní hodnoty odrážejí hodnocení odborníků založené na vědeckých údajích;
vzhledem k tomu, že cílem stanovení těchto hodnot je harmonizace podmínek v této oblasti při udržení dosažených zlepšení;
vzhledem k tomu, že tato směrnice představuje praktický krok k dosažení sociálního rozměru vnitřního trhu;
vzhledem k tomu, že směrné limitní hodnoty expozice na pracovišti je třeba považovat za důležitou součást celkového přístupu k zajišťování ochrany zdraví zaměstnanců na pracovišti;
vzhledem k tomu, že první seznam limitních hodnot expozice na pracovišti může být stanoven pro činitele, pro které existují podobné hodnoty v členských státech, při čemž přednost je dána činitelům, které se vyskytují na pracovištích a které mohou mít vliv na zdraví pracovníků; že tento seznam může být založen na stávajících vědeckých údajích, pokud jde o účinky na zdraví, i když pro určité činitele jsou tyto údaje velmi omezené;
vzhledem k tomu, že navíc může být nezbytné stanovit limitní hodnoty expozice na pracovišti pro kratší časová období s přihlédnutím k účinkům vznikajícím z krátkodobé expozice;
vzhledem k tomu, že referenční metoda zahrnující mimo jiné posouzení expozice a strategii měření pro limitní hodnoty expozice na pracovišti je obsažena ve směrnici 80/1107/EHS;
vzhledem k tomu, že kvůli významu získávání spolehlivých měření expozice ve vztahu k limitním hodnotám expozice na pracovišti může být v budoucnu nezbytné stanovit vhodné referenční metody;
vzhledem k tomu, že limitní hodnoty expozice na pracovišti musí být pravidelně přezkoumávány a revidovány, jestliže nové vědecké údaje ukáží, že jsou překonané;
vzhledem k tomu, že u některých činitelů bude nezbytné k zajištění nejvyšší možné úrovně ochrany brát v úvahu všechny způsoby absorpce, včetně proniknutí pokožkou;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem výboru zřízeného článkem 9 směrnice 80/1107/EHS,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrné limitní hodnoty, které mají členské státy vzít v úvahu mimo jiné při stanovení limitních hodnot uvedených v čl. 4 odst. 4 písm. b) směrnice 80/1107/EHS, jsou uvedeny v příloze této směrnice.
Článek 2
1. Členské státy uvedou v účinnost předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 31. prosince 1993.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi znění vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Komise
ze dne 6. června 1991,
kterou se mění směrnice 82/475/EHS, kterou se stanoví skupiny komponentů, které mohou být použity k označování krmných směsí pro domácí zvířata
(91/334/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 79/373/EHS ze dne 2. dubna 1979 o uvádění krmných směsí na trh [1], naposledy pozměněnou směrnicí 90/44/EHS [2], a zejména na článek 10 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že záměrem směrnice 79/373/EHS, pokud jde o označování, je zajistit objektivní a co nejpřesnější informace o složení a použití krmiv;
vzhledem k tomu, že uvedení komponentů obsažených v krmivech může představovat v určitých případech důležitou informaci;
vzhledem k tomu, že se ukázalo jako nezbytné vytvořit skupiny, do kterých by bylo možné pod společným názvem zahrnout několik komponentů;
vzhledem k tomu, že by měla být přijata zvláštní ustanovení týkající se označování krmiv pro domácí zvířata, aby byl vzat v úvahu zvláštní charakter tohoto druhu krmiva;
vzhledem k tomu, že směrnice 90/44/EHS pozměnila základní ustanovení o označování krmných směsí; že je proto žádoucí přizpůsobit v důsledku toho směrnici Komise 82/475/EHS [3];
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro krmiva,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Článek 1 směrnice 82/475/EHS se nahrazuje tímto:
"Článek 1
V případě, že v souladu s čl. 5c odst. 3 směrnice 79/373/EHS bude možno nahradit specifický název komponentů uvedením skupiny, do níž daný komponent patří, na obalu, nádobě nebo na etiketě krmných směsí pro domácí zvířata mohou být uváděny pouze skupiny stanovené v příloze."
Článek 2
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 22. ledna 1992.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz uveden při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu se stanoví členské státy.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 18. června 1991,
kterou se podesáté mění směrnice 76/769/EHS o sbližování právních a správních předpisů členských států týkajících se omezení uvádění na trh a používání některých nebezpečných látek a přípravků
(91/338/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100a této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
ve spolupráci s Evropským parlamentem [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že by v období do 31. prosince 1992 měla být přijata opatření s cílem postupného vytvoření vnitřního trhu; že vnitřní trh představuje prostor bez vnitřních hranic, ve kterém je zajištěn volný pohyb zboží, osob, služeb a kapitálu;
vzhledem k tomu, že usnesení Rady ze dne 25. ledna 1988 [4] vyzvalo Komisi, aby soustavně sledovala vývoj specifických opatření pro akční program Společenství v boji proti znečišťování životního prostředí kadmiem; že musí být také chráněno lidské zdraví, a že by proto měla být zavedena celková strategie, která omezuje zejména používání kadmia a provádí vědecký výzkum jeho náhrad;
vzhledem k tomu, že bylo dosaženo pokroku ve znalosti a technice náhradních látek; že by proto bylo účelné systematicky přehodnocovat situaci s ohledem na výsledky vědeckých a technických studií podle uvedeného usnesení;
vzhledem k tomu, že polyvinylchlorid (PVC) nesmí být barven pigmenty na bázi kadmia; že pro určité speciální aplikace je při současném stavu technologie stále nezbytné použití stabilizátoru založeného na bázi kadmia;
vzhledem k tomu, že omezení již přijatá některými členskými státy na použití nebo uvádění na trh výše uvedených látek nebo přípravků, které je obsahují, má přímý dopad na vytváření a fungování vnitřního trhu; že je proto nezbytné uvést v soulad právní předpisy členských států v této oblasti a změnit odpovídajícím způsobem přílohu I směrnice 76/769/EHS [5], naposledy pozměněné směrnicí 89/678/EHS [6],
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Příloha I směrnice 76/769/EHS se mění v souladu s přílohou této směrnice.
Nová ustanovení se však nevztahují na výrobky obsahující kadmium, které jsou již upraveny jinými právními předpisy Společenství.
Článek 2
Vzhledem k rozvoji znalostí a technologií týkajících se méně nebezpečných náhrad kadmia a jeho sloučenin přehodnotí Komise po konzultaci s členskými státy situaci poprvé během tří let od data uvedeného v čl. 3 odst. 1 a dále v pravidelných intervalech v souladu s postupem stanoveným v článku 2a směrnice 76/769/EHS.
Článek 3
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 31. prosince 1992.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Tato opatření přijatá členskými státy musejí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 4
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 18. června 1991,
kterou se pojedenácté mění směrnice 76/769/EHS o sbližování právních a správních předpisů členských států týkajících se omezení uvádění na trh a používání některých nebezpečných látek a přípravků
(91/339/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100a této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
ve spolupráci s Evropským parlamentem [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že by v období do 31. prosince 1992 měla být přijata opatření s cílem postupného vytvoření vnitřního trhu; že vnitřní trh představuje prostor bez vnitřních hranic, ve kterém je zajištěn volný pohyb zboží, osob, služeb a kapitálu;
vzhledem k tomu, že směrnice 76/769/EHS [4] naposledy pozměněná směrnicí 91/338/EHS [5] ukládá prostřednictvím pozměněného znění směrnice 85/467/EHS [6] jako následek rizik pro člověka a životní prostředí přísná omezení pro uvádění na trh a používání PCB a PCT;
vzhledem k tomu, že byla vyvinuta řada látek nahrazujících PCB; že některé z těchto náhradních látek, přesto že jsou méně nebezpečné pro člověka a životní prostředí než PCB a PCT, představují potenciálně vysoké riziko pro člověka a životní prostředí;
vzhledem k tomu, že je proto nezbytné omezit uvádění na trh a používání těchto náhradních látek;
vzhledem k tomu, že látka nesoucí obchodní název Ugilec 141 byla na trhu od roku 1981; že tato látka a přípravky ji obsahující jsou dnes používány jako dielektrické kapaliny v kondenzátorech a transformátorech a jako hydraulická kapalina v uhelných dolech; že je známo, že tato látka je méně nebezpečná pro člověka a životní prostředí než PCB, k jehož nahrazení je určena;
vzhledem k tomu, že tato látka představuje pro svoji ekotoxicitu, stálost a možnost bioakumulace vysoké riziko pro životní prostředí; že již bylo zjištěno významné znečistění životního prostředí v blízkosti důlních provozů používajících tuto látku jako hydraulickou kapalinu; že v případě požáru zařízení obsahujícího tuto látku se mohou uvolnit vysoce toxické látky; že konečné zneškodnění Ugilec 141 vyžaduje zvláštní postupy;
vzhledem k tomu, že látka nesoucí obchodní název Ugilec 121 nebo Ugilec 21 byla jako nová oznámena dne 15. března 1984 v souladu se směrnicí Rady 79/831/EHS ze dne 18. září 1979, kterou se pošesté mění směrnice 67/548/EHS o sbližování právních a správních předpisů týkajících se klasifikace, balení a označování nebezpečných látek [7], a proto může být uváděna na trh v rámci Společenství; že tato látka má podobné vlastnosti a chování a byla určena pro podobné použití jako Ugilec 141; že výrobce později dobrovolně stáhl látku Ugilec 121 nebo 21 z trhu; že jsou nezbytná omezující opatření k tomu, aby přípravky nebo výrobky obsahující uvedené látky nebyly v budoucnosti znovu uváděny na trh;
vzhledem k tomu, že látka nesoucí obchodní název DBBT, která je rovněž novou látkou, byla oznámena v souladu se směrnicí 79/831/EHS ze dne 16. února 1988, a může být proto uváděna na trh v rámci Společenství; že zamýšlené použití této látky, buď jako takové nebo v přípravcích je jako hydraulická kapalina v uhelných dolech; že mezitím vypršelo dočasné úřední oprávnění udělené jedním členským státem; že lze očekávat, že takové použití bude mít za následek významné znečistění životního prostředí; že v důsledku její ekotoxicity, stálosti a možnosti bioakumulace představuje tato látka potenciálně vysoké riziko pro životní prostředí; že omezující opatření by měla být zavedena předtím, než se tato látka zavede na trh Společenství;
vzhledem k tomu, že již existují účinné náhradní látky nebo alternativní přístupy, které umožňují vynechat použití těchto tří látek;
vzhledem k tomu, že omezení, která již byla přijata některými členskými státy na používání a uvádění na trh výše uvedených látek a přípravků obsahujících tyto látky mají přímý dopad na vytváření a fungování vnitřního trhu; že je proto nezbytné uvést v soulad právní předpisy členských států v této oblasti a změnit odpovídajícím způsobem přílohu I směrnice 76/769/EHS,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
V příloze I směrnice 76/769/EHS se doplňují nové body, které znějí:
"25.MonomethyltetrachlordifenylmethanObchodní firma: Ugilec 141CAS č.
76253-60-6 _BAR_ Uvádění na trh a používání této látky, přípravků a výrobků, které ji obsahují, se zakazuje ode dne 18. června 1994.
Odchylně se však toto ustanovení nevztahuje na 1.stroje a zařízení již používané ke dni 18. června 1994 až do doby vyřazení těchto zařízení nebo strojů.Ode dne 18. června 1994 však mohou členské státy z důvodů ochrany zdraví a životního prostředí zakázat na svém území používání těchto zařízení a strojů před jejich vyřazením;2.údržbu zařízení a strojů již používaných ke dni 18. června 1994.Ode dne18. června 1994 je zakázáno uvádět na trh jako použité zboží tuto látku, přípravky a zařízení nebo stroje, které ji obsahují. _BAR_
26.MonomethyldichlordifenylmethanObchodní firma: Ugilec 121, Ugilec 21CAS č. – není známo _BAR_ Uvádění na trh a používání této látky a přípravků a výrobků, které ji obsahují, se zakazuje. _BAR_
27.MonomethyldibromdifenylmethanObchodní firma: DBBTCAS č.
99688-47-8 _BAR_ Uvádění na trh a používání této látky a přípravků a výrobků, které ji obsahují, se zakazuje." _BAR_
Článek 2
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 18. června 1992.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 20. června 1991, kterou se mění směrnice 89/392/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se strojních zařízení
(91/368/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100a této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
ve spolupráci s Evropským parlamentem [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že strojní zařízení vytvářející specifická nebezpečí způsobená pohyblivostí, schopností zdvihat břemena nebo kombinací obou těchto vlastností, musí splňovat jak obecné požadavky na ochranu zdraví a bezpečnost stanovené směrnicí 89/392/EHS [4], tak i požadavky na ochranu zdraví a bezpečnost týkající se těchto specifických nebezpečí;
vzhledem k tomu, že pro tyto typy strojních zařízení není nezbytné zavádět jiné postupy certifikace, než jaké původně uvádí směrnice 89/392/EHS;
vzhledem k tomu, že předepisování doplňujících základních požadavků na ochranu zdraví a bezpečnost týkajících se specifických nebezpečí způsobených pohyblivostí a zdviháním břemen může být provedeno změnou směrnice 89/392/EHS tak, aby obsahovala tato doplňující ustanovení; že taková změna může být využita k nápravě některých nedokonalostí základních požadavků na ochranu zdraví a bezpečnost platných pro všechna strojní zařízení;
vzhledem k tomu, že je nutné stanovit přechodná opatření umožňující členským státům povolovat uvádění na trh a do provozu strojních zařízení vyrobených v souladu s vnitrostátními předpisy účinnými k 31. prosinci 1992;
vzhledem k tomu, že některá zařízení nebo strojní zařízení, na něž se vztahují existující směrnice, spadají do oblasti působnosti této směrnice; že je účelné mít jedinou směrnici vztahující se na veškerá zařízení; že je proto žádoucí zrušit příslušné existující směrnice ke dni, kdy se začne používat tato směrnice,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 89/392/EHS se mění takto:
1. Článek 1 se mění takto:
a) v odstavci 2 se vkládá nový pododstavec, který zní:
""Strojním zařízením"; se rovněž rozumí vyměnitelné přídavné zařízení pozměňující funkci stroje, které se uvádí na trh za účelem připojení ke stroji nebo k řadě různých strojů nebo k traktoru samotnou obsluhou, přičemž toto zařízení není náhradní díl ani nástroj";
b) v odstavci 3:
- se zrušuje první odrážka,
- se druhá odrážka nahrazuje tímto:
- "zdvihací zařízení navrhovaná a vyráběná pro zdvihání a/nebo přemísťování osob s břemenem nebo bez břemena, s výjimkou dopravních vozíků se zdvižným stanovištěm obsluhy.",
- ve třetí odrážce se vkládá nová věta, která zní: "pokud se nejedná o stroj pro zdvihání nebo spouštění břemen,",
- se doplňují nové odrážky, které znějí:
- "dopravní prostředky, tj. vozidla a jejich přípojná vozidla, určené výhradně k přepravě osob letecky nebo po silničních, železničních nebo vodních cestách a rovněž dopravní prostředky, které jsou určeny k přepravě zboží letecky nebo po veřejných silničních, železničních nebo vodních cestách.
Vozidla používaná v těžebním průmyslu nejsou vyloučena,
- námořní plavidla a mobilní pobřežní jednotky společně s palubním vybavením těchto plavidel nebo jednotek,
- lanové dráhy pro veřejnou nebo individuální přepravu osob,
- zemědělské a lesnické traktory, které jsou definovány v čl. 1 odst. 1 směrnice Rady 74/150/EHS ze dne 4. března 1974 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu kolových zemědělských a lesnických traktorů [5], naposledy pozměněné směrnicí 88/297/EHS [6],
- stroje speciálně konstruované a vyráběné pro vojenské nebo policejní účely."
2.
V čl. 2 odst.
3 se v první větě slova "… ustanoveními této směrnice" nahrazují slovy "… platnými předpisy Společenství".
3. V čl. 4 odst. 2 se doplňuje nový pododstavec, který zní:
"Vyměnitelné přídavné zařízení ve smyslu čl. 1 odst. 2 třetího pododstavce se považuje za strojní zařízení, a proto musí být ve všech případech opatřeno značkou ES a musí k němu být připojeno ES prohlášení o shodě podle přílohy II části A."
4. V článku 8 se vkládá nový odstavec, který zní:
"7. Povinnosti uvedené v odstavci 6 se nevztahují na osoby, které ke stroji nebo k traktoru připojují vyměnitelné přídavné zařízení podle článku 1 za předpokladu, že jsou tyto části slučitelné a každá z těchto částí tvořících sestavený stroj je opatřena značkou ES a je k ní připojeno ES prohlášení o shodě."
5. Článek 13 se nahrazuje tímto:
"Článek 13
1. Členské státy přijmou a zveřejní právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 1. ledna 1992.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tyto předpisy přijaté členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Členské státy použijí tyto předpisy ode dne 1. ledna 1993, s výjimkou zařízení uvedených ve směrnicích 86/295/EHS [7], 86/296/EHS [8] a 86/663/EHS [9], pro něž se tyto předpisy použijí od 1. července 1995.
2. Členské státy dále povolí do 31. prosince 1994 uvádění na trh a do provozu strojních zařízení odpovídajících vnitrostátním právním předpisům platným na jejich území do 31. prosince 1992, s výjimkou zařízení uvedených ve směrnicích 86/295/EHS, 86/296/EHS a 86/663/EHS, pro něž toto období končí 31. prosince 1995.
Směrnice 86/295/EHS, 86/296/EHS a 86/663/EHS nebrání provádění odstavce 1 od 1. července 1995.
3. Členské státy sdělí Komisi znění vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
4. Komise přezkoumá do 1. ledna 1994 postup normalizačních prací vztahujících se k této směrnici a navrhne vhodná opatření."
6. Příloha I se mění takto:
a) V bodu 1.3.7 se doplňuje nový odstavec, který zní: "Musí se přijmout všechna nezbytná opatření k tomu, aby se zabránilo náhodnému zablokování pohybujících se pracovních částí.
V případech, kdy i přes učiněná opatření může dojít k zablokování, zajistí výrobce specifická ochranná zařízení nebo nářadí, příručku s pokyny a popřípadě i označení na strojním zařízení tak, aby mohlo být bezpečně odblokováno.",
b) Vkládá se nový bod, který zní:
"1.6.5 Čištění vnitřních částí
Strojní zařízení musí být navrženo a vyrobeno tak, aby bylo možné čistit vnitřní části, které obsahovaly nebezpečné látky nebo přípravky, aniž by bylo zapotřebí do nich vstupovat; rovněž jakékoli nezbytné odblokování musí být možné zvenčí.
Je-li zcela nemožné vyloučit vstup do strojního zařízení, musí výrobce učinit konstrukční opatření umožňující čištění za minimálního nebezpečí.",
c) V bodu 1.7.0 se doplňuje nový odstavec, který zní: "Pokud by mohlo být ohroženo zdraví a bezpečnost ohrožených osob závadou strojního zařízení pracujícího bez dozoru, musí být takové strojní zařízení vybaveno vhodnou výstražnou akustickou nebo světelnou signalizací.",
d) V bodu 1.7.3 se doplňují nové odstavce, které znějí:
"V případech, kdy se s částí stroje musí během provozu manipulovat zdvihacím zařízením, musí být na ní čitelně, nesmazatelně a jednoznačně vyznačena její hmotnost.
Vyměnitelné přídavné zařízení uvedené v čl. 1 odst. 2 třetím pododstavci musí být opatřeno stejnou informací.",
e) V bodu 1.7.4 písm. a) se doplňuje nová odrážka, která zní:
"— v případě potřeby základní znaky nástrojů, které mají být připojeny ke strojnímu zařízení.",
f) V bodu 1.7.4 písm. f) se třetí pododstavec nahrazuje tímto: "Jestliže nejsou použity harmonizované normy, musí se hladiny akustického tlaku měřit metodami nejvhodnějšími pro dané strojní zařízení.",
g) Vkládají se body 3 až 5.7 uvedené v příloze I této směrnice.
7. V části B přílohy II se za druhou odrážku vkládají nové odrážky, které znějí:
"— v případě potřeby název a adresu oznámeného subjektu a číslo certifikátu ES přezkoušení typu,
— v případě potřeby název a adresu oznámeného subjektu, kterému byla předána dokumentace podle první odrážky čl. 8 odst. 2 písm. c),
— v případě potřeby název a adresu oznámeného subjektu, který provedl ověření podle druhé odrážky čl. 8 odst. 2 písm. c),
— v případě potřeby odkaz na harmonizované normy.",
8. V příloze IV se bod 12 nahrazuje body 12 až 15 obsaženými v příloze II této směrnice.
Článek 2
Od 31. prosince 1994 se zrušují:
- články 2 a 3 směrnice Rady 73/361/EHS ze dne 19. listopadu 1973 o sbližování právních a správních předpisů členských států týkajících se certifikace a označování ocelových lan, řetězů a háků [10], naposledy pozměněné směrnicí 76/434/EHS [11],
- směrnice Komise 76/434/EHS ze dne 13. dubna 1976, kterou se přizpůsobuje technickému pokroku směrnice Rady ze dne 19. listopadu 1973 o sbližování právních a správních předpisů členských států týkajících se certifikace a označování ocelových lan, řetězů a háků.
Od 31. prosince 1995 se zrušují:
- směrnice Rady 86/295/EHS ze dne 26. května 1986 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se ochranných konstrukcí při převrácení (ROPS) pro některá stavební zařízení [12],
- směrnice Rady 86/296/EHS ze dne 26. května 1986 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se ochrany před padajícími předměty/FOPS/pro některá stavební zařízení [13],
- směrnice Rady 86/663/EHS ze dne 22. prosince 1986 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se průmyslových vozíků s vlastním pohonem [14], naposledy pozměněná směrnicí 89/240/EHS [15].
Článek 3
1. Členské státy přijmou a zveřejní právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 1. ledna 1992.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tyto předpisy přijaté členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Členské státy použijí tyto předpisy ode dne 1. ledna 1993.
2. Členské státy sdělí Komisi znění vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 4
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 20. června 1991 o provedení Dohody mezi Evropským hospodářským společenstvím a Švýcarskou konfederací o přímém pojištění jiném než životním
(91/371/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na čl. 57 odst. 2 poslední větu a článek 235 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
ve spolupráci s Evropským parlamentem [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že dne 10. října 1989 byla v Lucemburku podepsána Dohoda mezi Evropským hospodářským společenstvím a Švýcarskou konfederací o přímém pojištění jiném než životním;
vzhledem k tomu, že jedním z účinků uvedené dohody je ve vztahu k pojišťovnám, které mají sídlo ve Švýcarsku, vytvoření jiného právního režimu, než který je použitelný podle hlavy III směrnice Rady 73/239/EHS ze dne 24. července 1973 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se přístupu k činnosti v přímém pojištění jiném než životním a jejího výkonu [4] pro agentury a pobočky pojišťoven usazené uvnitř Společenství, jejichž sídlo se nachází mimo Společenství;
vzhledem k tomu, že koordinovaná pravidla pro výkon těchto činností uvnitř Společenství švýcarskými pojišťovnami, na které se vztahují ustanovení zmíněné dohody, musí nabýt účinku ve všech členských státech Společenství ve stejný den; že tato dohoda sama vstupuje v platnost prvním dnem kalendářního roku následujícího po dni, kdy budou vyměněny schvalovací listiny,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Členské státy změní do 24 měsíců po oznámení této směrnice své vnitrostátní právní předpisy tak, aby byly v souladu s dohodou mezi Evropským hospodářským společenstvím a Švýcarskou konfederací.
Neprodleně o tom uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 2
Členské státy uvedou ve svých vnitrostátních právních předpisech, že změny těchto předpisů provedené na základě dohody nabývají účinnosti dnem, kdy dohoda vstoupí v platnost.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 25. června 1991, kterou se mění směrnice 86/109/EHS o omezení uvádění osiva některých druhů pícnin, olejnin a přadných rostlin na trh na osiva úředně uznaná jako "základní osivo" nebo "certifikované osivo"
(91/376/EHS) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 66/401/EHS ze dne 14. června 1966 o uvádění osiva pícnin na trh [1], naposledy pozměněnou směrnicí 90/654/EHS [2], a zejména na čl. 3 odst. 3 uvedené směrnice,
s ohledem na směrnici Komise 86/109/EHS [3] ve znění směrnice 89/424/EHS [4], a zejména na článek 3 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že směrnice 66/401/EHS umožňuje uvádění na trh základního osiva, certifikovaného osiva a obchodního osiva některých druhů pícnin;
vzhledem k tomu, že čl.
3 odst. 3 směrnice 66/401/EHS opravňuje Komisi zakázat uvádění na trh osiva, které není úředně uznáno jako "základní osivo" nebo "certifikované osivo";
vzhledem k tomu, že proto směrnice 86/109/EHS, mimo jiné, omezuje uvádění osiva některých druhů pícnin na trh na osivo, které bylo úředně uznáno jako "základní osivo" nebo "certifikované osivo";
vzhledem k tomu, že na některé druhy uvedené ve směrnici 86/109/EHS se toto omezení uvádění na trh vztahuje ode dne 1. července 1991; že se nyní ukazuje, že u některých z těchto druhů nebudou členské státy k tomuto datu schopny vypěstovat dostatečné množství základního a certifikovaného osiva, aby uspokojily poptávku po osivu ve Společenství;
vzhledem k tomu, že by přesto členské státy, které úředně povolily odrůdy dotyčných druhů, měly podporovat produkci jejich osiva úředně uznaného jako "základní osivo" nebo "certifikované osivo";
vzhledem k tomu, že Komise prozkoumá vhodné prostředky na podporu uvádění takto vypěstovaného osiva na trh;
vzhledem k tomu, že je proto vhodné stanovit určitá přechodná opatření do doby, než bude možné produkovat dostatečné množství základního osiva a certifikovaného osiva těchto druhů;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro osivo a sadbu v zemědělství, zahradnictví a lesnictví,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 86/109/EHS se mění takto:
1. Článek 3 se nahrazuje tímto:
"Článek 3
Členské státy stanoví, že od 1. července 1991 lze na trh uvádět pouze to osivo odrůd
—Alopecurus pratensis L. _BAR_ —psárka luční, _BAR_
—Arrhenatherum elatius (L.) Beauv. ex J. S. et K. B. Presl _BAR_ —ovsík vyvýšený, _BAR_ —Bromus catharticus Vahl _BAR_ —sveřep samužníkovitý, _BAR_ —Bromus sitchensis Trin. _BAR_ —sveřep, _BAR_ —Lupinus luteus L. _BAR_ —lupina žlutá, odrůdy jiné než hořká lupina, _BAR_ —Lupinus angustifolius L. _BAR_ —lupina úzkolistá, _BAR_ —Poa nemoralis L. _BAR_ —lipnice hajní, _BAR_ —Trisetum flavescens (L.) Beauv. _BAR_ —trojštět žlutavý, _BAR_ —Phacelia tanacetifolia Benth. _BAR_ —svazenka vratičolistá, _BAR_
—Sinapis alba L. _BAR_ —hořčice bílá, _BAR_ které bylo úředně uznáno jako "základní osivo" nebo "certifikované osivo"."
2. Vkládá se nový článek, který zní:
"Článek 3a
1. Nestanoví-li odstavec 5 jinak, stanoví členské státy, že od 1. července 1991 lze na trh uvádět pouze to osivo odrůd
—Lupinus albus L. _BAR_ —lupina bílá, hořká lupina, _BAR_ —Lupinus luteus L. _BAR_ —lupina žlutá, hořká lupina, _BAR_ —Trifolium alexandrinum L. _BAR_ —jetel alexandrijský, _BAR_ —Trifolium incarnatum L. _BAR_ —jetel nachový, _BAR_ —Trifolium resupinatum L. _BAR_ —jetel perský, _BAR_
—Vicia sativa L. _BAR_ —vikev setá, _BAR_ —Vicia villosa Roth. _BAR_ —vikev huňatá, _BAR_ které bylo úředně uznáno jako "základní osivo" nebo "certifikované osivo".
2. Členské státy před datem uvedeným v odstavci 1 uvědomí Komisi o množství osiva druhů uvedených v odstavci 1, které je třeba k osetí na jejich územích před 31. prosincem 1991 až do výše, která pravděpodobně nebude kryta dostupným osivem úředně uznaným jako "základní osivo" nebo "certifikované osivo".
3. Členské státy, které podle odstavce 2 uvědomily Komisi o možném nedostatku osiva úředně uznaného jako "základní osivo" nebo "certifikované osivo",
- shromáždí veškeré dostupné údaje týkající se adaptace odrůd dotyčných druhů uvedených ve Společném katalogu odrůd zemědělských rostlin na jejich území a neprodleně o tom uvědomí Komisi a nejpozději do 1. října 1991,
- podpoří vlastní zachování stávajících ekotypů dotyčných druhů, aby byly splněny podmínky pro jejich úřední povolení jako odrůd.
4. Členské státy, které úředně povolily odrůdy dotyčných druhů, podporují produkci tohoto osiva k úřednímu uznávání jako "základní osivo" nebo "certifikované osivo".
Komise prozkoumá vhodná opatření na podporu uvádění takto vypěstovaného osiva na trh.
5. Členské státy zmíněné v odstavci 3 se opravňují, aby do 31. prosince 1991 povolovaly uvádění na trh osiva úředně kontrolovaného jako "obchodní osivo" až do množství, které pokryje nedostatek uvedený podle odstavce 2.
Kromě údajů požadovaných v příloze IV směrnice 66/401/EHS uvádí úřední návěska
- prohlášený typ daného materiálu, a
- že osivo je určeno výhradně pro daný členský stát.
6. Nastane-li nedostatek osiva po 31. prosinci 1991, použije se článek 17 směrnice 66/401/EHS."
Článek 2
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 25. června 1991, kterou se mění směrnice 83/477/EHS o ochraně zaměstnanců před riziky spojenými s expozicí azbestu při práci (druhá samostatná směrnice ve smyslu článku 8 směrnice 80/1107/EHS)
(91/382/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 118a této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise, vypracovaný po konzultaci Poradního výboru pro bezpečnost, hygienu a ochranu zdraví při práci [1],
ve spolupráci s Evropským parlamentem [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že článek 118a Smlouvy stanoví, že Rada přijímá směrnice určující minimální požadavky na podporu zlepšování zejména pracovního prostředí a k zabezpečení vyšší úrovně ochrany bezpečnosti a zdraví pracovníků;
vzhledem k tomu, že podle uvedeného článku by tyto směrnice neměly ukládat žádná správní, finanční ani právní omezení bránící zakládání a rozvoji malých a středních podniků;
vzhledem k tomu, že sdělení Komise o jejím programu v oblasti bezpečnosti, hygieny a ochrany zdraví při práci [4] předpokládá přijetí směrnic navržených k zajištění bezpečnosti a ochraně zdraví zaměstnanců;
vzhledem k tomu, že Rada ve svém usnesení ze dne 21. prosince 1987 o bezpečnosti, hygieně a ochraně zdraví při práci [5] vzala na vědomí úmysl Komise předložit Radě v blízké budoucnosti minimální požadavky na úrovni Společenství týkající se ochrany proti rizikům vyplývajícím z nebezpečných látek, včetně karcinogenních látek; že zvážila, že v této souvislosti by měla být za základ vzata zásada nahrazení uznanou bezpečnou nebo méně nebezpečnou látkou;
vzhledem k tomu, že azbest je zvlášť nebezpečný činitel, který může způsobit vážné onemocnění a který se vyskytuje v různých formách ve velkém počtu situací při práci;
vzhledem k tomu, že s přihlédnutím k pokroku dosaženému ve vědeckých poznatcích a technologii a ke zkušenosti získané při uplatňování směrnice Rady 83/477/EHS ze dne 19. září 1983 o ochraně zaměstnanců před riziky spojenými s expozicí azbestu při práci (druhá samostatná směrnice ve smyslu článku 8 směrnice 80/1107/EHS) [6] by ochrana zaměstnanců měla být zlepšena a úroveň činnosti a limitní hodnoty stanovené směrnicí 83/477/EHS sníženy;
vzhledem k tomu, že zákaz aplikace azbestu postřikem je nedostatečný pro zamezení azbestovým vláknům v ovzduší; že ostatní pracovní postupy, které zahrnují použití určitých materiálů obsahujících azbest, musí být také zakázány;
vzhledem k tomu, že ještě není možné přijmout rozhodnutí zavádějící jednotnou metodu měření koncentrace azbestu ve vzduchu na úrovni Společenství;
vzhledem k tomu, že tato směrnice by měla být přezkoumána do 31. prosince 1995, zejména s přihlédnutím k pokroku dosaženému ve vědeckých poznatcích a technologii a ke zkušenosti získané při uplatňování této směrnice;
vzhledem k tomu, že na základě rozhodnutí 74/325/EHS [7] naposledy pozměněného aktem o přistoupení z roku 1985 konzultuje Komise při vypracovávání návrhů v této oblasti Poradní výbor pro bezpečnost, hygienu a ochranu zdraví při práci,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 83/477/EHS se mění takto:
1. V článku 3 se odstavec 3 nahrazuje tímto:
"3. Ukáže-li posouzení uvedené v odstavci 2, že koncentrace azbestových vláken ve vzduchu na pracovišti je při nepřítomnosti jakéhokoli osobního ochranného prostředku, podle volby členských států, na úrovni měřené či vypočtené,
a) pro chrysotil
- menší než 0,20 vlákna na cm3 ve vztahu k osmihodinovému referenčnímu období nebo
- menší než kumulativní dávka 12,00 vláknodnů na cm3 po dobu tří měsíců;
b) pro všechny ostatní formy azbestu, buď samotného, nebo ve směsi, včetně směsí obsahujících chrysotil
- menší než 0,10 vlákna na cm3 ve vztahu k osmihodinovému referenčnímu období nebo
- menší než kumulativní dávka 6,00 vláknodnů na cm3 po dobu tří měsíců,
články 4, 7, 13, čl. 14 odst. 2 a články 15 a 16 se nepoužijí."
2. Článek 5 se nahrazuje tímto:
"Článek 5
Aplikace azbestu postřikem a pracovní postupy, které zahrnují použití izolačních nebo zvukotěsných materiálů s nízkou hustotou (menší než 1 g/cm3) obsahující azbest, jsou zakázány."
3. V čl. 7 bodě 1 se třetí pododstavec nahrazuje tímto:
"V souladu s článkem 118a Smlouvy a s přihlédnutím zejména k pokroku dosaženému ve vědeckých poznatcích a technologii a ke zkušenostem získaným při uplatňování této směrnice Rada přezkoumá první pododstavec první větu do 31. prosince 1995 za účelem zavedení jednotné metody pro měření koncentrací azbestu ve vzduchu na úrovni Společenství;".
4. Článek 8 se nahrazuje tímto:
"Článek 8
Použijí se tyto limitní hodnoty:
a) koncentrace vláken chrysotilu ve vzduchu na pracovišti:
0,60 vlákna na cm3 měřená či vypočtená ve vztahu k osmihodinovému referenčnímu období;
b) koncentrace ostatních forem azbestových vláken, buď samotných, nebo směsí, včetně směsí obsahujících chrysotil, ve vzduchu na pracovišti:
0,30 vlákna na cm3 měřená či vypočtená ve vztahu k osmihodinovému referenčnímu období."
5. Článek 9 se nahrazuje tímto:
"Článek 9
Aniž je dotčen čl. 7 bod 1 třetí pododstavec, přezkoumá Rada v souladu s článkem 118a Smlouvy a s přihlédnutím zejména k pokroku dosaženému ve vědeckých poznatcích a technologii a ke zkušenostem získaným při uplatňování této směrnice ustanovení této směrnice do 31. prosince 1995.
2. Úpravy nezbytné pro přizpůsobení příloh této směrnice technickému pokroku se provádějí postupem podle článků 9 a 10 směrnice Rady 80/1107/EHS ze dne 27. listopadu 1980 o ochraně zaměstnanců před riziky spojenými s expozicí chemickým, fyzikálním a biologickým činitelům při práci [8]."
6. Článek 12 se mění takto:
a) v odstavci 2 se doplňuje nový pododstavec, který zní:
"Na žádost příslušných orgánů musí plán zahrnovat informace o
- povaze a přibližné době trvání práce,
- místu, kde je práce vykonávána,
- používaných metodách, pokud práce zahrnuje manipulaci s azbestem nebo s materiály obsahujícími azbest,
- charakteristikách vybavení používaného
- k ochraně a dekontaminaci osob vykonávajících práci,
- k ochraně ostatních osob přítomných na pracovišti nebo v jeho blízkosti.";
b) doplňuje se nový odstavec, který zní:
"3. Příslušné orgány musí být na svou žádost o plánu uvedeném v odstavci 1 informovány před zahájením zamýšlených prací."
Článek 2
1. Členské státy uvedou v účinnnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. ledna 1993.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Den 1. ledna 1993 se však nahrazuje dnem 1. ledna 1996, pokud jde o těžbu azbestu.
Pokud jde o Řeckou republiku,
- nahrazuje se den uvedený v prvním pododstavci dnem 1. ledna 1996,
- nahrazuje se den uvedený ve čtvrtém pododstavci dnem 1. ledna 1999.
2. Členské státy sdělí Komisi vnitrostátní právní předpisy, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 25. června 1991, kterou se doplňují opatření pro zlepšení bezpečnosti a ochrany zdraví při práci zaměstnanců v pracovním poměru na dobu určitou nebo v dočasném pracovním poměru (91/383/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ, s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 118a této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
ve spolupráci s Evropským parlamentem [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že článek 118a Smlouvy stanoví, že Rada přijímá směrnice určující minimální požadavky na podporu zlepšování zejména pracovního prostředí a k zabezpečení vyšší úrovně ochrany bezpečnosti a zdraví pracovníků;
vzhledem k tomu, že podle uvedeného článku by tyto směrnice neměly ukládat žádná správní, finanční ani právní omezení bránící zakládání a rozvoji malých a středních podniků;
vzhledem k tomu, že se značně zvýšilo využívání takových forem zaměstnání, jako je zaměstnání na dobu určitou a dočasný pracovní poměr;
vzhledem k tomu, že z provedených výzkumů obecně vyplývá, že zaměstnanci v pracovním poměru na dobu určitou a v dočasném pracovním poměru jsou v některých odvětvích více než jiní zaměstnanci vystaveni riziku pracovních úrazů a nemocí z povolání;
vzhledem k tomu, že tato zvýšená rizika, která vznikají v některých odvětvích, jsou částečně spojena s některými zvláštními způsoby zařazování do podniku; že tato rizika lze snížit odpovídajícím informováním a školením od začátku pracovního poměru;
vzhledem k tomu, že směrnice týkající se zdraví a bezpečnosti při práci, zejména směrnice Rady 89/391/EHS ze dne 12. června 1989 o zavádění opatření pro zlepšení bezpečnosti a ochrany zdraví zaměstnanců při práci [4], obsahují ustanovení zaměřená na zlepšení bezpečnosti a ochrany zdraví zaměstnanců obecně;
vzhledem k tomu, že zvláštní postavení zaměstnanců v pracovním poměru na dobu určitou nebo v dočasném pracovním poměru a zvláštní povaha rizik, se kterými se v některých odvětvích setkávají, vyžadují zvláštní dodatečnou úpravu, zejména pokud jde o informování a školení dotčených zaměstnanců a lékařský dohled nad nimi;
vzhledem k tomu, že tato směrnice představuje konkrétní příspěvek k vytvoření sociálního rozměru vnitřního trhu,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
ODDÍL I OBLAST PŮSOBNOSTI A ÚČEL
Článek 1
Oblast působnosti
Tato směrnice se vztahuje na:
1. pracovní poměry upravené pracovní smlouvou na dobu určitou uzavřenou přímo mezi zaměstnavatelem a zaměstnancem, kde je skončení smlouvy určeno objektivními podmínkami, jako je dosažení určitého dne, dokončení určeného úkolu nebo vznik určité události;
2. dočasné pracovní poměry mezi podnikem pro dočasnou práci, který je zaměstnavatelem, a zaměstnancem, který je přidělen k výkonu práce pro podnik nebo závod využívající služeb podniku pro dočasnou práci a který podléhá jejich kontrole.
Článek 2 Účel
1. Účelem této směrnice je zajistit, aby zaměstnanci v pracovním poměru podle článku 1 požívali stejnou úroveň ochrany v oblasti bezpečnosti a zdraví při práci, jakou požívají ostatní zaměstnanci v podniku nebo závodu využívajících služeb.
2. Existence pracovního poměru podle článku 1 nesmí být důvodem různého zacházení, pokud jde o pracovní podmínky v oblasti bezpečnosti a ochrany zdraví při práci, a zejména pokud jde o přístup k osobním ochranným prostředkům.
3. Směrnice 89/391/EHS a samostatné směrnice ve smyslu čl. 16 odst. 1 směrnice 89/391/EHS se vztahují v plném rozsahu na všechny zaměstnance v pracovním poměru podle článku 1, aniž jsou dotčena přísnější nebo zvláštní ustanovení této směrnice.
ODDÍL II OBECNÁ USTANOVENÍ
Článek 3
Informování zaměstnanců
Aniž je dotčen článek 10 směrnice 89/391/EHS, přijmou členské státy nezbytná opatření, aby:
1. zaměstnanec v pracovním poměru podle článku 1 byl před zahájením jakékoli činnosti informován podnikem nebo závodem využívajícími služeb o rizicích, kterým je vystaven;
2. tyto informace:
- zahrnovaly zejména požadavek zvláštní odborné způsobilosti nebo schopnosti nebo zvláštního lékařského dohledu stanoveného vnitrostátními právními předpisy a
- upřesňovaly případná zvýšená zvláštní rizika související s obsazovaným pracovním místem tak, jak jsou vymezena vnitrostátními právními předpisy.
Článek 4
Školení zaměstnanců
Aniž je dotčen článek 12 směrnice 89/391/EHS, přijmou členské státy nezbytná opatření, aby zaměstnanec v případech uvedených v článku 3 získal dostatečné školení odpovídající povaze pracovního místa, s přihlédnutím k jeho způsobilosti a zkušenostem.
Článek 5
Využívání služeb zaměstnanců a lékařský dohled
1. Členské státy mohou zakázat využívání zaměstnanců v pracovním poměru podle článku 1 na některé práce zvlášť nebezpečné pro jejich bezpečnost a zdraví, které jsou vymezené ve vnitrostátních právních předpisech, a zejména na některé práce, které vyžadují zvláštní lékařský dohled vymezený ve vnitrostátních právních předpisech.
2. Pokud členské státy nevyužijí možnost uvedenou v odstavci 1, přijmou, aniž je dotčen článek 14 směrnice 89/391/EHS, nezbytná opatření, aby zaměstnanci v pracovním poměru podle článku 1, kteří mají vykonávat práce vyžadující zvláštní lékařský dohled vymezený vnitrostátními právními předpisy, měli nárok na odpovídající zvláštní lékařský dohled.
3. Členské státy mohou stanovit, že tento odpovídající zvláštní lékařský dohled uvedený v odstavci 2 bude pokračovat i po skončení pracovního poměru dotyčného zaměstnance.
Článek 6
Služby pro ochranu a prevenci
Členské státy přijmou nezbytná opatření, aby zaměstnanci, služby nebo osoby určené podle článku 7 směrnice 89/391/EHS k provádění činností týkajících se ochrany a prevenci pracovních rizik byli informováni o umísťování zaměstnanců v pracovním poměru podle článku 1 v nezbytné míře, která umožní těmto zaměstnancům, službám nebo určeným osobám řádně provádět činnosti týkající se ochrany a prevence pro všechny zaměstnance v podniku nebo závodě.
ODDÍL III ZVLÁŠTNÍ USTANOVENÍ
Článek 7
Dočasné pracovní poměry: informování
Aniž je dotčen článek 3, přijmou členské státy nezbytná opatření, aby,
1. podnik nebo závod využívající služeb před přidělením zaměstnance v pracovním poměru podle čl. 1 bodu 2) upřesnily podniku pro dočasnou práci zejména požadovanou odbornou způsobilost a povahu pracovního místa, které má být obsazeno;
2. podnik pro dočasnou práci seznámil dotyčné zaměstnance s veškerými těmito údaji.
Členské státy mohou stanovit, že údaje, které má poskytnout podnik nebo závod využívající služby podniku pro dočasnou práci v souladu s prvním pododstavcem bodem 1), musí být uvedeny ve smlouvě o přidělení.
Článek 8
Dočasné pracovní poměry: odpovědnost
Členské státy přijmou nezbytná opatření, aby:
1. aniž je tím dotčena odpovědnost podniku pro dočasnou práci stanovená vnitrostátními právními předpisy, odpovídá podnik nebo závod využívající služby po celou dobu přidělení za podmínky pro výkon práce;
2. pro účely bodu 1) zahrnovaly podmínky pro výkon práce pouze podmínky spojené s bezpečností, hygienou a zdravím při práci.
ODDÍL IV RŮZNÁ USTANOVENÍ
Článek 9
Příznivější ustanovení
Tato směrnice se nedotýká stávajících nebo budoucích vnitrostátních ustanovení nebo ustanovení Společenství, která jsou příznivější pro bezpečnost a ochranu zdraví zaměstnanců v pracovním poměru podle článku 1.
Článek 10
Závěrečná ustanovení
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 31. prosince 1992.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
3. Každých pět let předají členské státy Komisi zprávu o praktickém provádění této směrnice a uvedou stanoviska sociálních partnerů.
Komise o nich uvědomí Evropský parlament, Radu, Hospodářský a sociální výbor a Poradní výbor pro bezpečnost, hygienu a ochranu zdraví při práci.
4. Komise podává pravidelně Evropskému parlamentu, Radě a Hospodářskému a sociálnímu výboru zprávu o provádění této směrnice s ohledem na odstavce 1, 2 a 3.
Článek 11
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 22. července 1991, kterou se po čtrnácté přizpůsobuje technickému pokroku směrnice Rady 67/548/EHS o sbližování právních a správních předpisů týkajících se klasifikace, balení a označování nebezpečných látek
(91/410/EHS) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 67/548/EHS ze dne 27. června 1967 o sbližování právních a správních předpisů týkajících se klasifikace, balení a označování nebezpečných látek [1], naposledy pozměněnou směrnicí 79/831/EHS [2], a zejména na článek 19 uvedené směrnice;
vzhledem k tomu, že podle čl. 15 odst. 2 směrnice 67/548/EHS musí být nádoby obsahující určité nebezpečné látky určené pro použití v domácnosti vybaveny uzávěry odolnými proti otevření dětmi a/nebo opatřeny hmatatelnou výstrahou nebezpečí;
vzhledem k tomu, že podle čl. 6 odst. 2 směrnice Rady 88/379/EHS [3] nádoby obsahující určité kategorie nebezpečných přípravků nabízených nebo prodávaných veřejnosti mají být vybaveny uzávěry odolnými proti otevření dětmi a/nebo opatřeny hmatatelnou výstrahou nebezpečí;
vzhledem k tomu, že všechny formy obalů, které jsou dostatečně bezpečné pro děti, zejména ty, které jsou definovány mezinárodními normami, mohou být považovány za obaly vybavené uzávěry odolnými proti otevření dětmi;
vzhledem k tomu, že technické specifikace týkající se těchto opatření jsou stanoveny v částech A a B přílohy IX směrnice 67/548/EHS; že článek 19 směrnice 79/831/EHS stanoví, že příloha IX se vytváří na základě postupu Výboru pro přizpůsobení technickému pokroku,
vzhledem k tomu, že ustanovení této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro přizpůsobení technickému pokroku směrnic o odstranění technických překážek obchodu na úseku nebezpečných látek a přípravků,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Text přílohy IX směrnice 67/548/EHS se nahrazuje textem uvedeným v příloze této směrnice.
Článek 2
1. Členské státy přijmou a zveřejní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 1. srpna 1992 a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tyto předpisy budou uplatňovat nejpozději od 1. listopadu 1992.
2. Předpisy podle odstavce 1 přijaté členskými státy, musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 23. července 1991, kterou se stanoví zásady a pokyny pro správnou výrobní praxi veterinárních léčivých přípravků
(91/412/EHS) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 81/851/EHS ze dne 28. září 1981 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se veterinárních léčivých přípravků [1], naposledy pozměněnou směrnicí 90/676/EHS [2], a zejména na její článek 27a,
s ohledem na směrnici Rady 90/677/EHS ze dne 13. prosince 1990, kterou se rozšiřuje oblast působnosti směrnice 81/851/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se veterinárních léčivých přípravků a kterou se stanoví doplňující ustanovení pro imunologické veterinární léčivé přípravky [3],
vzhledem k tomu, že by všechny veterinární léčivé přípravky vyrobené nebo dovezené do Společenství, včetně léčivých přípravků určených pro export, měly být vyrobeny v souladu se zásadami a pokyny pro správnou výrobní praxi;
vzhledem k tomu, že v souladu s vnitrostátními právními předpisy mohou členské státy vyžadovat plnění těchto zásad správné výrobní praxe během výroby přípravků určených pro použití při klinických zkouškách;
vzhledem k tomu, že podrobné pokyny podle článku 27a směrnice 81/851/EHS byly Komisí po konzultaci s farmaceutickými inspekčními službami členských států zveřejněny jako "Základy správné výrobní praxe pro léčivé přípravky";
vzhledem k tomu, že je nutné, aby všichni výrobci používali účinný systém managementu jakosti svých výrobních provozů, a proto zavedli a uplatňovali systém zabezpečování farmaceutické jakosti;
vzhledem k tomu, že by úřední osoby zastupující příslušné orgány měly podávat zprávy o tom, zda výrobce splňuje správnou výrobní praxi, a že by tyto zprávy měly být na odůvodněnou žádost sděleny příslušným orgánům jiného členského státu;
vzhledem k tomu, že by se zásady a pokyny pro správnou výrobní praxi měly týkat zejména zaměstnanců, prostorů a zařízení, dokumentace, výroby, kontroly jakosti, uzavírání smluv, reklamací a systému stažení přípravku a vlastní interní inspekce prováděné samotným výrobcem;
vzhledem k tomu, že zásady a pokyny této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro přizpůsobení technickému pokroku u směrnic o odstranění technických překážek obchodu s veterinárními léčivými přípravky, který byl ustanoven v článku 2b směrnice 81/852/EHS ze dne 28. září 1981 týkající se analytických, farmakologicko-toxikologických a klinických kriterií a protokolů s ohledem na veterinární léčivé přípravky [4], naposledy pozměněné směrnicí 87/20/EHS [5],
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
KAPITOLA I VŠEOBECNÁ USTANOVENÍ
Článek 1
Tato směrnice stanovuje zásady a pokyny pro správnou výrobní praxi veterinárních léčivých přípravků, jejichž výroba vyžaduje povolení uvedené v článku 24 směrnice 81/851/EHS.
Článek 2
Pro účely této směrnice se použijí definice léčivých přípravků uvedené v čl. 1 odst. 2 směrnice Rady 65/65/EHS [6] a definice veterinárních léčivých přípravků stanovené v čl. 1 odst. 2 směrnice 81/851/EHS.
Kromě toho se pro účely této směrnice
- "výrobcem" rozumí každý držitel povolení uvedeného v článku 24 směrnice 81/851/EHS,
- "kvalifikovanou osobou" rozumí osoba uvedená v článku 29 směrnice 81/851/EHS,
- "zabezpečováním farmaceutické jakosti" rozumí souhrn organizačních opatření vypracovaný za účelem zajištění toho, že veterinární léčivé přípravky mají kvalitu požadovanou pro jejich zamýšlené použití,
- "správnou výrobní praxí" rozumí část opatření v rámci zabezpečování jakosti, která zajišťuje, aby byly přípravky soustavně vyráběny a kontrolovány v kriteriích kvality odpovídajících jejich zamýšlenému použití.
Článek 3
Pomocí opakovaných inspekcí uvedených v článku 34 směrnice 81/851/EHS členské státy zajistí, že výrobci dodržují zásady a pokyny pro správnou výrobní praxi stanovené touto směrnicí.
Při výkladu těchto zásad a pokynů správné výrobní praxe se výrobci a zástupci příslušných orgánů odkazují na podrobné pokyny uvedené v článku 27a směrnice 81/851/EHS.
Tyto podrobné pokyny jsou zveřejňovány Komisí v "Základech správné výrobní praxe pro léčivé přípravky" a v jejich přílohách (Úřad pro úřední tisky Evropských společenství, Předpisy, kterým podléhají léčivé přípravky v Evropském společenství, svazek IV).
Článek 4
Výrobci zajistí, že jsou všechny výrobní operace prováděny v souladu se správnou výrobní praxí a s povolením k výrobě.
Pokud se jedná o veterinární léčivé přípravky dovezené ze třetích zemí, musí dovozce zajistit, že byly vyrobeny řádně schválenými výrobci a v souladu s kritérii správné výrobní praxe, přinejmenším rovnocennými s kritérii stanovenými Společenstvím.
Článek 5
Výrobce zajistí, že jsou všechny operace při výrobě léčivých přípravků podléhajících registraci provedeny v souladu s informacemi uvedenými v žádosti o registraci, jak byla přijata příslušnými orgány.
Výrobci pravidelně přehodnocují svoje výrobní metody vzhledem k vědeckému a technickému vývoji.
Pokud je nutná změna v registrační dokumentaci, musí být žádost o změnu předložena příslušným orgánům.
KAPITOLA II ZÁSADY A POKYNY PRO SPRÁVNOU VÝROBNÍ PRAXI
Článek 6
Management jakosti
Výrobce vypracuje a realizuje účinný systém zabezpečování farmaceutické jakosti, zahrnující aktivní účast vedení a zaměstnanců různých zúčastněných úseků.
Článek 7
Zaměstnanci
1. Výrobce musí mít na každém výrobním místě k dispozici kompetentní a příslušně kvalifikované zaměstnance v dostatečném počtu, aby bylo dosaženo cílů zabezpečování farmaceutické jakosti.
2. Povinnosti řídících nebo kontrolních zaměstnanců, včetně kvalifikované osoby (kvalifikovaných osob) odpovídající(ch) za uplatňování a provádění správné výrobní praxe, musejí být definovány v popisech práce.
Hierarchie jejich vztahů musí být stanovena v organizačním schématu.
Organizační schémata a popisy práce musejí být schváleny v souladu s vnitřními postupy výrobce.
3. Zaměstnancům uvedeným v odstavci 2 bude poskytnuta dostatečná pravomoc, aby mohli správně vykonávat svoje povinnosti.
4. Zaměstnanci musejí projít úvodním a průběžným školením zahrnujícím teorii a uplatňování koncepce zabezpečování jakosti a správné výrobní praxe.
5. Je nutné vypracovat a dodržovat hygienické programy přizpůsobené činnostem, které mají být vykonávány.
Tyto programy zahrnují postupy týkající se zdraví, hygieny a oděvu zaměstnanců.
Článek 8
Prostory a zařízení
1. Prostory a výrobní zařízení musejí být umístěny, navrženy, konstruovány, přizpůsobeny a udržovány tak, aby vyhovovaly zamýšleným činnostem.
2. Uspořádání, konstrukce a provoz musejí směrovat k minimalizaci rizika chyb a umožňovat účinné čištění a údržbu tak, aby se předešlo kontaminaci, zkřížené kontaminaci a obecně jakémukoliv nežádoucímu účinku na jakost přípravku.
3. Na prostory a zařízení určené pro použití při výrobních procesech, které jsou kritické pro jakost přípravků, se vztahuje podmínka příslušného osvědčení.
Článek 9
Dokumentace
1. Výrobce musí mít systém dokumentace založený na specifikacích, výrobních vzorcích a na instrukcích pro zpracování a balení, na postupech a záznamech pokrývajících různé prováděné výrobní činnosti.
Dokumenty musejí být srozumitelné, bez chyb a je nutné je aktualizovat.
Musejí být k dispozici předem stanovené postupy pro obecné výrobní činnosti a podmínky, a to společně se specifickými dokumenty pro výrobu každé šarže.
Tento soubor dokumentů umožní vysledovat historii výroby každé šarže.
Dokumentace o šarži musí být uchovávána nejméně jeden rok po datu ukončení použitelnosti šarží, ke kterým se vztahuje, nebo nejméně pět let po certifikaci uvedené v čl. 30 odst.
2. Pokud jsou použity místo psaných dokumentů systémy elektronického, fotografického nebo jiného zpracování, musí výrobce tento systém opatřit osvědčením, že byla data vhodně uchovávána po výše uvedené období.
Údaje uchovávané těmito systémy musejí být snadno k dispozici v čitelné podobě.
Elektronicky uchovávané údaje musejí být chráněny proti ztrátě nebo poškození údajů (např. zdvojením nebo zálohováním dat a přenosem na jiný systém uchovávání).
Článek 10
Výroba
Různé výrobní činnosti musejí být prováděny podle předem stanovených pokynů a postupů a v souladu se správnou výrobní praxí.
Pro kontrolní zkoušky v průběhu výrobního procesu musejí být k dispozici přiměřené a postačující prostředky.
Je nutné přijmout přiměřená technická a/nebo organizační opatření, aby se zamezilo zkřížené kontaminaci a záměnám.
Jakákoliv nová výroba nebo důležitá změna výrobního procesu musí být validována.
Kritické fáze výrobního procesu musejí být pravidelně znovu revalidovány.
Článek 11
Kontrola jakosti
1. Výrobce musí zřídit a udržovat oddělení kontroly jakosti.
Toto oddělení bude podléhat pravomoci osoby s požadovanou kvalifikací a musí být nezávislé na jiných odděleních.
2. Oddělení kontroly jakosti musí mít k dispozici jednu nebo více laboratoří kontroly jakosti, vhodně vybavenou personálem a zařízením tak, aby bylo možné provádět nutné zkoušení a testování výchozích surovin, obalových materiálů a ověřování meziproduktů a konečných přípravků. Využívání externích laboratoří je povoleno podle čl. 12 této směrnice a na základě udělení povolení uvedeného v čl. 10 odst. 2 směrnice 81/851/EHS.
3. Při závěrečné kontrole konečných přípravků, před jejich uvolněním na trh nebo distribucí, musí kontrolní oddělení, kromě analytických výsledků, vzít v úvahu podstatné informace, jako jsou výrobní podmínky, výsledky kontrol v průběhu výrobního procesu, prošetření výrobních dokladů a shody přípravků s jejich specifikacemi (včetně konečného balení).
4. Vzorky každé šarže konečných přípravků musejí být uchovávány nejméně jeden rok po datu ukončení doby použitelnosti.
Pokud není vyžadováno v členských státech výroby delší období, musejí být vzorky použitých výchozích surovin (jiných, než jsou ředidla, plyny a voda) uchovávány nejméně dva roky po uvolnění přípravku. Toto období může být zkráceno, jestliže jejich stabilita, jak bylo uvedeno v odpovídajících specifikacích, je kratší.
Všechny tyto vzorky musejí být k dispozici příslušným orgánům.
Pro určité veterinární léčivé přípravky, které jsou vyrobené jednotlivě nebo v malých množstvích, nebo jejichž skladování by mohlo způsobit zvláštní problémy, lze za souhlasu příslušného orgánu definovat jiný způsob odebírání vzorků a jiné podmínky uchovávání.
Článek 12
Smluvní výroba
1. Jakákoli výrobní činnost nebo činnost spojená s výrobou, která je prováděna na základě smlouvy, podléhá písemné smlouvě mezi objednatelem a dodavatelem.
2. Smlouva musí jasně definovat odpovědnosti obou zúčastněných stran a zejména dodržování správné výrobní praxe dodavatelem a způsob, jakým kvalifikovaná osoba odpovědná za uvolňování každé šarže převezme plnou odpovědnost.
3. Dodavatel nesmí předat žádnou smluvně převzatou práci třetím osobám bez písemného souhlasu objednatele.
4. Dodavatel musí dodržovat zásady a pokyny pro správnou výrobní praxi a musí se podrobit inspekcím prováděným příslušnými orgány, jak je uvedeno v článku 34 směrnice 81/851/EHS.
Článek 13
Reklamace a stahování přípravku z trhu
Výrobce musí zavést systém pro zaznamenávání a posuzování reklamací, společně s účinným systémem pro okamžité stažení veterinárních léčivých přípravků z trhu.
Jakákoliv stížnost týkající se vady jakosti bude výrobcem zaznamenána a prošetřena.
Výrobce musí informovat příslušný orgán svého členského státu o každé výrobní vadě, která by mohla vést ke stažení nebo mimořádnému omezení výdeje.
Podle možnosti musejí být rovněž uvedeny země určení.
Veškeré reklamace budou uplatněny v souladu s požadavky uvedenými v článku 42 směrnice 81/851/EHS.
Článek 14
Vlastní interní inspekce
Výrobce musí opakovaně provádět vlastní interní inspekce jako součást systému zabezpečování jakosti za účelem monitorování uplatňování a dodržování správné výrobní praxe a navrhování všech nutných nápravných opatření.
O těchto vlastních interních inspekcích a o další nápravné činnosti musejí být uchovávány záznamy.
KAPITOLA III ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 15
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné k dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 23. července 1993.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Pokud členské přijmou tato ustanovení, musejí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 16
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 15. července 1991
o uvádění přípravků na ochranu rostlin na trh
(91/414/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že rostlinná výroba zaujímá ve Společenství velmi důležité místo;
vzhledem k tomu, že výnos této výroby je neustále ohrožován škodlivými organismy včetně plevelů; že je bezpodmínečně nutné chránit rostliny před těmito riziky, aby se zabránilo poklesu výnosů a napomohlo zajistit spolehlivost zásobování;
vzhledem k tomu, že jedním z nejdůležitějších způsobů ochrany rostlin a rostlinných produktů a zlepšení zemědělské výroby je používání přípravků na ochranu rostlin;
vzhledem k tomu, že tyto přípravky na ochranu rostlin mohou mít nežádoucí účinky na rostlinnou výrobu; že jejich používání může přinášet rizika a nebezpečí pro člověka, zvířata a životní prostředí, zejména jsou-li uvedeny na trh bez úředních zkoušek a povolení, a jsou-li nesprávně používány;
vzhledem k tomu, že s ohledem na tato nebezpečí většina členských států přijala právní předpisy, které upravují povolování přípravků na ochranu rostlin; že mezi těmito předpisy existují rozdíly, které jsou překážkami nejen obchodu s přípravky na ochranu rostlin, ale také obchodu s rostlinnými produkty, a tím přímo ovlivňují vytvoření a fungování vnitřního trhu;
vzhledem k tomu, že je tedy žádoucí tyto překážky odstranit harmonizací právních předpisů přijatých členskými státy;
vzhledem k tomu, že členské státy musí uplatňovat jednotná pravidla, pokud jde o podmínky a postupy pro povolování přípravků na ochranu rostlin;
vzhledem k tomu, že by v těchto předpisech mělo být stanoveno, že přípravky na ochranu rostlin by neměly být uvedeny na trh nebo používány, pokud nebyly úředně povoleny, a že by měly být náležitě používány z hlediska zásad správné rostlinolékařské praxe a integrované ochrany rostlin proti škůdcům;
vzhledem k tomu, že právní úprava povolování musí zabezpečit vysokou úroveň ochrany, která musí zejména zabránit povolení přípravků na ochranu rostlin, jejichž rizika pro zdraví, podzemní vody a životní prostředí nebyla předmětem vhodného výzkumu; že cíl zdokonalit rostlinnou výrobu by neměl mít přednost před ochranou zdraví lidí a zvířat a životního prostředí;
vzhledem k tomu, že při povolování přípravků na ochranu rostlin je nezbytné se ujistit, že při správném použití pro určený účel jsou dostatečně účinné a nemají nepřijatelný účinek na rostliny nebo rostlinné produkty, že obecně nemají nepřijatelný vliv na životní prostředí a zejména že nemají škodlivý účinek na zdraví lidí nebo zvířat anebo na podzemní vody;
vzhledem k tomu, že by povolování mělo být omezeno na přípravky na ochranu rostlin, které obsahují určité účinné látky specifikované na úrovni Společenství na základě jejich toxikologických a ekotoxikologických vlastností;
vzhledem k tomu, že z těchto důvodů je nezbytné vytvořit seznam Společenství obsahující povolené účinné látky;
vzhledem k tomu, že musí být stanoven postup Společenství pro posouzení, zda lze účinnou látku zařadit do tohoto seznamu Společenství; že by měly být specifikovány informace, které musí zúčastněné strany předložit pro zařazení látky do seznamu;
vzhledem k tomu, že postup Společenství by neměl bránit členským státům, aby na omezenou dobu povolily používat na svém území přípravky na ochranu rostlin obsahující účinnou látku, která dosud nebyla zařazena do seznamu Společenství, za předpokladu, že zúčastněná strana předložila dokumentaci splňující požadavky Společenství a členský stát dospěl k závěru, že lze očekávat, že účinná látka a přípravky na ochranu rostlin vyhoví stanoveným podmínkám Společenství;
vzhledem k tomu, že v zájmu bezpečnosti by měly být látky uvedené v seznamu Společenství pravidelně přezkoumávány s ohledem na vývoj vědy a technologie a na studie účinků založené na současném používání přípravků na ochranu rostlin obsahujících dotyčné látky;
vzhledem k tomu, že je v zájmu volného pohybu rostlinných produktů i přípravků na ochranu rostlin, aby povolení udělené jedním členským státem a zkoušky provedené za účelem povolení byly uznány ostatními členskými státy, pokud ovšem určité zemědělské nebo rostlinolékařské podmínky anebo podmínky prostředí (včetně klimatických podmínek) nebudou nesrovnatelné z hlediska použití uvedených výrobků v dotyčných regionech; že je z těchto důvodů třeba harmonizovat metody zkoušení a kontroly používané členskými státy pro účely udělení povolení;
vzhledem k tomu, že je tedy žádoucí, aby byl vytvořen systém vzájemného poskytování informací a aby si členské státy vzájemně na vyžádání zpřístupnily podrobnosti a vědeckou dokumentaci předkládané v souvislosti s žádostmi o povolení přípravků na ochranu rostlin;
vzhledem k tomu, že však musí být členským státům dána možnost povolit přípravky na ochranu rostlin, které nevyhovují výše uvedeným podmínkám, jestliže je to nezbytné z důvodů nepředvídatelného nebezpečí ohrožujícího rostlinnou výrobu, kterému nelze čelit jinými způsoby; že takové povolení musí být přezkoumáno Komisí v úzké spolupráci s členskými státy v rámci Stálého rostlinolékařského výboru;
vzhledem k tomu, že tato směrnice doplňuje ustanovení Společenství o klasifikaci, balení a označování pesticidů; že společně s těmito ustanoveními významně zlepšuje ochranu uživatelů přípravků na ochranu rostlin a ochranu spotřebitelů rostlin a rostlinných produktů; že rovněž přispívá k ochraně životního prostředí;
vzhledem k tomu, že je třeba zachovat soulad mezi touto směrnicí a právní úpravou Společenství týkající se reziduí přípravků na ochranu rostlin v zemědělských produktech a volného pohybu těchto produktů ve Společenství; že tato směrnice doplňuje ustanovení Společenství o maximálních přípustných limitech reziduí pesticidů a usnadní přijetí těchto limitů Komisí; že společně s uvedenými ustanoveními významně zlepšuje ochranu spotřebitelů rostlin a rostlinných produktů;
vzhledem k tomu, že rozdíly v právních předpisech členských států nesmí vést k plýtvání prostředků vyčleněných na provádění zkoušek na obratlovcích; že ohledy na veřejný zájem a směrnice Rady 86/609/EHS ze dne 24. listopadu 1986 o sbližování právních a správních předpisů členských států týkajících se ochrany zvířat používaných k pokusným a jiným vědeckým účelům [4] směřují proti zbytečnému opakování zkoušek na zvířatech;
vzhledem k tomu, že členské státy musí přijmout vhodná kontrolní a inspekční opatření, pokud jde o uvádění přípravků na ochranu rostlin na trh a o jejich používání, aby bylo zajištěno dodržování stanovených požadavků;
vzhledem k tomu, že postupy uvedené v této směrnici pro hodnocení rizik pro životní prostředí, které představují přípravky na ochranu rostlin obsahující geneticky modifikované organismy nebo složené z těchto organismů, odpovídají v podstatě postupům uvedeným ve směrnici Rady 90/220/EHS ze dne 23. dubna 1990 o záměrném uvolňování geneticky modifikovaných organismů do životního prostředí [5]; že však bude v budoucnosti poskytování údajů podle částí B příloh II a III pravděpodobně podléhat specifickým požadavkům, mělo by být stanoveno opatření pro odpovídající změnu této směrnice;
vzhledem k tomu, že provádění této směrnice a přizpůsobení jejích příloh pokroku v technických a vědeckých poznatcích vyžaduje úzkou spolupráci mezi Komisí a členskými státy; že postup Stálého rostlinolékařského výboru nabízí vhodnou základnu pro tuto spolupráci,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Oblast působnosti
Článek 1
1.
Tato směrnice se týká povolování přípravků na ochranu rostlin v obchodní formě, jejich uvádění na trh, používání a kontroly ve Společenství a uvádění účinných látek určených pro použitívymezené v čl.
2 odst. 1 na trh a jejich kontroly ve Společenství.
2. Tato směrnice je použitelná, aniž je dotčena směrnice Rady 78/631/EHS ze dne 26. června 1978 o sbližování právních předpisů členských států týkající se klasifikace, balení a označování nebezpečných přípravků (pesticidů) [6], naposledy pozměněná směrnicí 84/291/EHS [7], a pokud jde o účinné látky, aniž jsou dotčena ustanovení o klasifikaci, balení a označování obsažená ve směrnici Rady 67/548/EHS ze dne 27. června 1967 o sbližování právních a správních předpisů týkajících se klasifikace, balení a označování nebezpečných látek [8], naposledy pozměněné směrnicí 90/517/EHS [9].
3. Tato směrnice se vztahuje na povolení k uvedení přípravků na ochranu rostlin, které obsahují geneticky modifikované organismy nebo jsou z nich složeny, na trh, za předpokladu, že povolení k uvolnění těchto organismů do životního prostředí bylo uděleno po posouzení rizika pro životní prostředí provedeném v souladu s ustanoveními částí A, B a D a odpovídajícími ustanoveními části C směrnice 90/220/EHS.
Komise předloží Radě v dostatečném časovém předstihu, aby Rada mohla rozhodnout nejpozději do dvou let ode dne oznámení této směrnice, návrh změny, jejímž cílem bude zařadit do této směrnice [10] postup pro specifické posouzení rizika pro životní prostředí obdobný postupu uvedenému ve směrnici 90/220/EHS, a tím umožnit, aby byla tato směrnice zařazena do seznamu podle čl. 10 odst. 3 směrnice 90/220/EHS postupem podle výše uvedeného článku 10.
Do pěti let ode dne oznámení této směrnice Komise předloží na základě získaných zkušeností Evropskému parlamentu a Radě zprávu o fungování opatření popsaných v prvním a druhém pododstavci.
4. Použitím této směrnice není dotčeno nařízení Rady (EHS) č. 1734/88 ze dne 16. června 1988 o vývozu určitých nebezpečných chemikálií ze Společenství a jejich dovozu do Společenství [11].
Definice
Článek 2
Pro účely této směrnice se rozumí:
1. "přípravky na ochranu rostlin"
účinné látky a přípravky obsahující jednu nebo více účinných látek, ve formě, v níž jsou dodávány uživateli, určené:
1.1 k ochraně rostlin nebo rostlinných produktů před všemi škodlivými organismy nebo k zabránění působení těchto organismů, nejsou-li tyto látky nebo přípravky vymezeny níže jinak;
1.2 k ovlivňování životních pochodů rostlin jinak než jako živiny (např. regulátory růstu);
1.3 ke konzervaci rostlinných produktů, pokud se na tyto látky nebo produkty nevztahují zvláštní předpisy Rady nebo Komise o konzervantech;
1.4 k ničení nežádoucích rostlin, nebo
1.5 k ničení částí rostlin, potlačení nežádoucího růstu rostlin nebo k zamezení nežádoucímu růstu rostlin;
2. "rezidui přípravků na ochranu rostlin"
jedna nebo více látek přítomných v rostlinách, produktech rostlinného původu nebo v jedlých produktech živočišného původu nebo na jejich povrchu anebo přítomných kdekoli jinde v životním prostředí v důsledku používání přípravku na ochranu rostlin, jakož i jejich metabolity a produkty vznikající při jejich rozkladu nebo reakci;
3. "látkami"
chemické prvky a jejich sloučeniny tak, jak se přirozeně vyskytují nebo jak jsou vyráběny, včetně jakýchkoliv nečistot, které jsou nevyhnutelným důsledkem výrobního procesu;
4. "účinnými látkami"
látky nebo mikroorganismy včetně virů, které mají obecný nebo specifický účinek:
4.1 proti škodlivým organismům, nebo
4.2 na rostliny, části rostlin nebo rostlinné produkty;
5. "přípravky"
směsi nebo roztoky složené ze dvou nebo více látek, z nichž alespoň jedna je účinnou látkou, určené pro použití jako přípravky na ochranu rostlin;
6. "rostlinami"
živé rostliny a živé části rostlin, včetně čerstvých plodů a semen;
7. "rostlinnými produkty"
produkty rostlinného původu v nezpracovaném stavu nebo produkty, které prošly pouze jednoduchou úpravou, jako je mletí, sušení nebo lisování, avšak s výjimkou rostlin ve smyslu bodu 6;
8. "škodlivými organismy"
organismy škodící rostlinám nebo rostlinným produktům, které patří do živočišné nebo rostlinné říše, jakož i viry, bakterie a mykoplasmy nebo jiné patogeny;
9. "zvířaty"
zvířata náležející k druhům, které člověk běžně krmí a chová nebo konzumuje;
10. "uvedením na trh"
jakékoliv předání, za úplatu nebo bezplatně, kromě předání k uskladnění, po němž následuje odeslání z území Společenství; dovoz přípravků na ochranu rostlin na území Společenství se pro účely této směrnice považuje za uvedení na trh;
11. "povolením přípravku na ochranu rostlin"
správní úkon, jímž příslušný orgán členského státu na základě žádosti předložené žadatelem povoluje uvedení přípravku na ochranu rostlin na trh na svém území nebo na jeho části;
12. "životním prostředím"
voda, vzduch, půda, volně žijící druhy živočichů a planě rostoucí druhy rostlin, jakož i všechny jejich vzájemné vztahy a jakýkoliv vztah s živými organismy;
13. "integrovanou ochranou"
racionální uplatňování kombinace biologických, biotechnologických, chemických a pěstitelských opatření nebo opatření týkajících se šlechtění rostlin, při němž je použití chemických přípravků na ochranu rostlin omezeno na minimum nezbytné pro udržení výskytu škodlivých organismů na úrovni, kdy nezpůsobují hospodářsky nepřijatelnou škodu nebo ztrátu.
Všeobecná ustanovení
Článek 3
1. Členské státy stanoví, že na jejich území mohou být uvedeny na trh a používány pouze přípravky na ochranu rostlin, které povolily v souladu s touto směrnicí, kromě případů, kdy jsou přípravky určeny k použití podle článku 22.
2. Členské státy nesmějí z důvodu, že přípravek na ochranu rostlin není povolen pro použití na jejich území, bránit výrobě, skladování nebo pohybu těchto přípravků určených k použití v jiném členském státě, pokud:
- je přípravek povolen v jiném členském státě, a
- jsou splněny požadavky inspekce stanovené členskými státy za účelem zajištění souladu s ustanovením odstavce 1.
3. Členské státy stanoví, že přípravky na ochranu rostlin musí být správně používány.
Správné použití zahrnuje dodržení podmínek stanovených podle článku 4 a uvedených na etiketě, uplatnění zásad správné rostlinolékařské praxe a, vždy kdy je to možné, zásad integrované ochrany.
4. Členské státy stanoví, že účinné látky nesmějí být uvedeny na trh, pokud:
- nejsou klasifikovány, baleny a označeny podle směrnice 67/548/EHS, a
- v případě účinné látky, která nebyla uvedena na trh do dvou let od oznámení této směrnice, nebyla dokumentace zaslána členským státům a Komisi podle článku 6 s prohlášením, že je tato účinná látka určena pro použití specifikované v čl. 2 odst.
1. Tato podmínka se nevztahuje na účinné látky určené pro použití podle článku 22.
Udělení, přezkoumání a odnětí povolení pro přípravky na ochranu rostlin
Článek 4
1. Členské státy zajistí, aby přípravek na ochranu rostlin byl povolen, pouze pokud:
a) jeho účinné látky jsou uvedeny v příloze I a byly splněny podmínky tam stanovené, a pokud s ohledem na následující písmena b), c), d) a e) jsou ve shodě s jednotnými zásadami uvedenými v příloze VI,
b) je ve světle současných vědeckotechnických poznatků zjištěno a při hodnocení dokumentace podle přílohy III prokázáno, že při použití přípravku podle čl. 3 odst.
i) je dostatečně účinný;
ii) nemá nepřijatelný účinek na rostliny nebo rostlinné produkty;
iii) nezpůsobuje zbytečné utrpení a bolest obratlovcům, proti nimž je určen;
iv) nemá škodlivý účinek na zdraví lidí nebo zvířat, ať přímý či nepřímý (např. prostřednictvím pitné vody, potravin nebo krmiv), nebo na podzemní vody;
v) nemá nepřijatelný vliv na životní prostředí, zejména pokud jde o následujících aspekty:
- jeho rozklad a distribuci v životním prostředí, zejména znečištění vod, včetně pitné vody a podzemních vod,
- jeho dopad na necílové druhy;
c) druh a množství jeho účinných látek a případně všech toxikologicky nebo ekotoxikologicky významných nečistot a ostatních složek lze stanovit vhodnými metodami harmonizovanými postupem podle článku 21 nebo, není-li jich, metodami schválenými orgánem oprávněným vydat povolení;
d) jeho toxikologicky nebo ekologicky významná rezidua, vznikající při povoleném použití, lze zjistit vhodnými obecně používanými metodami;
e) jeho fyzikální a chemické vlastnosti byly určeny a shledány přijatelnými z hlediska správného použití a skladování přípravku;
f) maximální limity reziduí v zemědělských produktech uvedených v povolení byly dočasně stanoveny členským státem a oznámeny Komisi v souladu s článkem 12; do tří měsíců od tohoto oznámení Komise zváží, zda jsou dočasné maximální limity stanovené členským státem přijatelné, a postupem podle článku 19 stanoví dočasné maximální limity pro celé Společenství, které zůstanou v platnosti až do přijetí odpovídajících maximálních limitů postupem podle čl. 1 odst.
Zejména:
i) členské státy nesmějí zakázat dovoz nebo bránit dovozu produktů obsahujících rezidua pesticidů, pokud množství reziduí nepřekračuje dočasné maximální limity stanovené podle prvního pododstavce,
ii) členské státy musí zajistit, aby podmínky pro schválení byly uplatňovány tak, aby nedošlo k překročení dočasných maximálních limitů.
2. Povolení musí stanovit požadavky na uvedení na trh a na použití přípravku nebo alespoň požadavky zaměřené na zajištění souladu s odst. 1 písm. b).
3.
Členské státy zajistí, aby byl soulad s požadavky stanovenými v odst.
1 písm. b) až f) zajištěn úředními nebo úředně uznanými zkouškami a analýzami provedenými na území dotyčného členského státu za zemědělských a rostlinolékařských podmínek a podmínek prostředí, které odpovídají podmínkám použití dotyčného přípravku na ochranu rostlin a které převažují v místech, pro něž je přípravek určen.
4. Aniž jsou dotčeny odstavce 5 a 6, povolení se udělí jen na vymezené období nejdéle 10 let, které stanoví členské státy; povolení může být obnoveno po ověření toho, že podmínky stanovené v odstavci 1 jsou stále plněny.
Byla-li podána žádost o obnovení, může být obnovení uděleno na dobu, která je nezbytná k tomu, aby příslušné orgány členských států provedly toto ověření.
5. Povolení může být kdykoliv přezkoumáno, pokud existují náznaky, že některý z požadavků uvedených v odstavci 1 přestal být plněn.
V těchto případech mohou členské státy požadovat, aby žadatel o povolení nebo strana, jíž bylo podle článku 9 uděleno povolení rozšířeného použití, předložili další informace nezbytné pro přezkoumání.
Povolení může být v případě potřeby prodlouženo na dobu nezbytnou pro dokončení přezkoumání a k poskytnutí těchto dalších informací.
6. Aniž jsou dotčena rozhodnutí již přijatá podle článku 10, povolení se odejme, jestliže se zjistí, že:
a) požadavky pro získání povolení nejsou splněny nebo již nejsou plněny,
b) byly předloženy nepravdivé nebo zavádějící údaje týkající se skutečností, na jejichž základě bylo povolení uděleno,
nebo se provede jeho změna, jestliže se zjistí, že:
c) na základě vývoje vědeckotechnických poznatků lze způsob použití a používaná množství změnit.
Povolení může být také zrušeno nebo změněno na žádost jeho držitele, který musí uvést důvody své žádosti; změny lze povolit pouze tehdy, jestliže se zjistí, že požadavky čl. 4 odst. 1 zůstaly zachovány.
Jestliže členský stát odejme povolení, ihned o tom informuje držitele povolení; kromě toho může poskytnout lhůtu pro likvidaci, uskladnění, uvedení na trh a použití stávajících zásob, jejíž délka závisí na důvodu odnětí povolení, aniž je dotčena lhůta případně stanovená rozhodnutím přijatým na základě směrnice Rady 79/117/EHS ze dne 21. prosince 1978, kterou se zakazuje uvádění na trh a používání přípravků na ochranu rostlin obsahujících určité účinné látky [15], naposledy pozměněné směrnicí 90/533/EHS [16], nebo na základě čl.
6 odst.
1 nebo čl.
8 odst.
1 nebo 2 této směrnice.
Zařazení účinných látek do přílohy I
Článek 5
1. Účinná látka se na základě současných vědeckotechnických poznatků zařadí do přílohy I na počáteční dobu nepřesahující 10 let, jestliže lze očekávat, že přípravky na ochranu rostlin obsahující tuto účinnou látku splní následující podmínky:
a) jejich rezidua, která jsou následkem aplikace v souladu se správnou rostlinolékařskou praxí, nemají škodlivé účinky na zdraví lidí nebo zvířat a na podzemní vody ani nepřijatelný vliv na životní prostředí a tato rezidua, jsou-li významná toxikologicky nebo z hlediska životního prostředí, lze měřit obvyklými metodami,
b) jejich použití v souladu se správnou rostlinolékařskou praxí nemá škodlivé účinky na zdraví lidí nebo zvířat ani nepřijatelný vliv na životní prostředí podle čl. 4 odst. 1 písm. b) bodů iv) a v).
2. Pro zařazení účinné látky do přílohy I se bere v úvahu zejména:
a) přijatelný denní příjem pro člověka, je-li to nezbytné,
b) přijatelná úroveň expozice uživatelů, je-li to nezbytné,
c) odhad rozpadu a distribuce v životním prostředí a účinky na necílové druhy, je-li to nezbytné.
3. Pro první zařazení účinné látky, která nebyla uvedena na trh do dvou let od oznámení této směrnice, se požadavky považují za splněné, jestliže bylo splnění podmínek prokázáno alespoň pro jeden přípravek obsahující dotyčnou účinnou látku.
4. Zařazení účinné látky do přílohy I může podléhat požadavkům, jako jsou:
- minimální stupeň čistoty účinné látky,
- povaha a maximální obsah některých nečistot,
- omezení plynoucí z hodnocení informací podle článku 6, přičemž se zvažují příslušné zemědělské a rostlinolékařské podmínky a podmínky prostředí (včetně klimatických podmínek),
- typ přípravku,
- způsob použití.
5. Zařazení látky do přílohy I lze na žádost jednou nebo opakovaně obnovit na období nepřesahující 10 let; toto zařazení lze kdykoliv přehodnotit, vyskytnou-li se pochybnosti, že kritéria uvedená v odstavcích 1 a 2 jsou stále plněna.
Pokud byla žádost o obnovení podána včas, a v každém případě nejpozději do dvou let před uplynutím platnosti zařazení dané položky, uděluje se obnovení na dobu nezbytnou k provedení přehodnocení a na dobu nezbytnou k předložení informací požadovaných podle čl. 6 odst.
Článek 6
1. O zařazení účinné látky do přílohy I se rozhoduje postupem podle článku 19.
Tímto postupem se také rozhoduje:
- o jakýchkoliv podmínkách pro zařazení,
- o případných změnách přílohy I,
- o vyjmutí účinné látky z přílohy I, jestliže již nesplňuje požadavky uvedené v čl. 5 odst. 1 a 2.
2. Členský stát, který obdrží žádost o zařazení účinné látky do přílohy I, zajistí, aby byla dokumentace, kterou považuje za vyhovující požadavkům přílohy II, žadatelem bez zbytečného prodlení zaslána ostatním členským státům a Komisi společně s dokumentací podle přílohy III týkající se alespoň jednoho přípravku, který obsahuje dotyčnou účinnou látku.
Komise postoupí dokumentaci k prozkoumání Stálému rostlinolékařskému výboru uvedenému v článku 19.
3. Aniž je dotčeno ustanovení odstavce 4, na žádost členského státu se v průběhu tří až šesti měsíců po datu postoupení dokumentace výboru uvedenému v článku 19 stanoví postupem podle článku 20, zda byla předložena v souladu s požadavky příloh II a III.
4. Pokud při posouzení dokumentace podle odstavce 2 vyjde najevo, že jsou potřebné další informace, může Komise požádat žadatele, aby tyto informace dodal.
Komise může vyzvat žadatele nebo jeho pověřeného zástupce, aby jí předložil své připomínky, zejména tehdy, předpokládá-li se nepříznivé rozhodnutí.
Tato ustanovení se rovněž použijí v případě, že se po zařazení účinné látky do přílohy I objeví skutečnosti zpochybňující soulad této látky s požadavky uvedenými v čl. 5 odst. 1 a 2, nebo jestliže má být uděleno obnovení povolení podle čl. 5 odst. 5.
5. Postup pro předkládání a hodnocení žádostí o zařazení do přílohy I a stanovení nebo změny podmínek pro zařazení se přijmou postupem podle článku 21.
Informace o potenciálně škodlivých účincích
Článek 7
9 odst. 1 uděleno povolení rozšířeného použití, musí ihned oznámit příslušnému orgánu všechny nové informace o potenciálně škodlivých účincích přípravku na ochranu rostlin nebo reziduí účinné látky na zdraví lidí nebo zvířat či na podzemní vody nebo o jejich potenciálně škodlivých účincích na životní prostředí.
Členské státy zajistí, aby dotčené strany neprodleně oznámily tyto informace ostatním členským státům a Komisi, která tyto informace předloží výboru uvedenému v článku 19.
Přechodná opatření a odchylky
Článek 8
1. Odchylně od článku 4 může členský stát, s cílem umožnit postupné posouzení vlastností nových účinných látek a usnadnit dostupnost použití nových přípravků v zemědělství, povolit na přechodnou dobu nepřesahující tři roky uvést na trh přípravky na ochranu rostlin, které obsahují účinnou látku, jež není uvedena v příloze I, a které nebyly dostupné na trhu do dvou let od oznámení této směrnice, za předpokladu, že
a) použitím čl. 6 odst. 2 a 3 bylo zjištěno, že dokumentace týkající se účinné látky splňuje požadavky příloh II a III z hlediska navržených použití;
b) členský stát stanoví, že účinná látka může splňovat požadavky čl. 5 odst. 1 a že lze očekávat, že přípravek na ochranu rostlin splní požadavky čl. 4 odst. 1 písm. b) až f).
V těchto případech členský stát neprodleně informuje ostatní členské státy a Komisi o svém posouzení dokumentace a o podmínkách povolení a uvede alespoň informace podle čl. 12 odst. 1.
Po vyhodnocení dokumentace podle čl. 6 odst. 3 může být postupem podle článku 19 rozhodnuto, že účinná látka nesplňuje požadavky specifikované v čl. 5 odst. 1. V takovém případě členské státy zajistí, že povolení musí být odňato.
Pokud po uplynutí lhůty tří let není přijato rozhodnutí týkající se zařazení účinné látky do přílohy I, může být odchylně od článku 6 postupem podle článku 19 stanovena dodatečná lhůta, aby bylo umožněno podrobné posouzení dokumentace a případně i dalších informací vyžádaných podle čl. 6 odst. 3 a 4.
Ustanovení čl. 4 odst. 2, 3, 5 a 6 se vztahují na povolení udělená na základě tohoto odstavce, aniž jsou dotčeny předchozí pododstavce tohoto odstavce.
2. Odchylně od článku 4 a aniž jsou dotčena ustanovení odstavce 3 a směrnice 79/117/EHS, může členský stát během období 12 let od oznámení této směrnice povolit na svém území uvést na trh přípravky na ochranu rostlin obsahující účinné látky neuvedené v příloze I, které již byly uvedeny na trh do dvou let ode dne oznámení směrnice.
Po přijetí této směrnice Komise zahájí pracovní program zaměřený na postupné přezkoumání těchto účinných látek v průběhu dvanáctiletého období uvedeného v prvním pododstavci.
Tento program může ukládat zúčastněným stranám, aby předložily Komisi a členským státům všechny požadované údaje ve lhůtě stanovené v programu.
Nařízením přijatým v souladu s postupem podle článku 19 se stanoví všechny podrobnosti nezbytné pro provádění programu.
Po deseti letech od oznámení této směrnice předloží Komise Evropskému parlamentu a Radě zprávu o pokroku dosaženém při uskutečňování tohoto programu.
V závislosti na závěrech této zprávy může být postupem podle článku 19 rozhodnuto, zda je nutno pro určité látky prodloužit lhůtu 12 let o dobu, kterou je třeba stanovit.
V průběhu období 12 let podle prvního pododstavce může být po přezkoumání účinné látky provedeném výborem podle článku 19 rozhodnuto v souladu s postupem stanoveným ve výše uvedeném článku, že látku lze zařadit do přílohy I a za jakých podmínek, nebo, pokud nejsou splněny požadavky článku 5 nebo nebyly požadované informace a údaje předloženy ve stanovené lhůtě, že taková účinná látka nebude zařazena do přílohy I. Členské státy zajistí, aby byla příslušná povolení udělena, odňata nebo změněna v průběhu stanoveného období.
3. Při přezkoumávání přípravků na ochranu rostlin obsahujících účinnou látku podle odstavce 2 a před zahájením tohoto přezkoumávání uplatní členské státy požadavky stanovené v čl. 4 odst. 1 písm. b) bodech i) až v) a písm. c) až f) v souladu s vnitrostátními právními předpisy týkajícími se údajů, které mají být poskytnuty.
4. Odchylně od článku 4 může členský stát za zvláštních okolností povolit na dobu nepřesahující 120 dní uvést na trh přípravky na ochranu rostlin, které nesplňují požadavky článku 4, pro omezené a kontrolované použití, jestliže se takové opatření jeví nezbytným vzhledem k nepředvídanému nebezpečí, jež nelze zvládnout jinými prostředky.
V tomto případě dotyčný členský stát ihned informujeostatní členské státy a Komisi o svém opatření.
Postupem podle článku 19 musí být neprodleněrozhodnuto, zda a za jakých podmínek může být opatření učiněné členským státem prodlouženo na stanovené období, opakováno nebo zrušeno.
Žádost o povolení
Článek 9
1. Žádost o povolení přípravku na ochranu rostlin podává osoba odpovědná za první uvedení přípravku na trh v členském státu nebo osoba jednající jejím jménem příslušnému orgánu každého členského státu, v němž má být přípravek na ochranu rostlin uveden na trh.
Úřední subjekty nebo vědecké instituce, které působí v oblasti zemědělství, nebo profesní zemědělské organizace a profesionální uživatelé mohou požádat o rozšíření použití přípravku na ochranu rostlin, který již je v dotyčném členském státu povolen, na další účely, na něž se toto povolení nevztahuje.
Členské státy udělí povolení rozšířeného použití povoleného přípravku na ochranu rostlin a jsou povinny takové povolení udělit, jestliže je to ve veřejném zájmu a pokud
- žadatel poskytl dokumentaci a informace odůvodňující rozšíření použití,
- zjistily, že jsou splněny podmínky podle čl. 4 odst. 1 písm. b) bodů iii), iv) a v),
- navrhované použití je menšího rozsahu,
- uživatelé jsou komplexně a jasně informováni o návodu k použití doplňujícími údaji, které jsou uvedeny na označení nebo alespoň úředně uveřejněny.
2. Žadatel musí mít trvalé sídlo ve Společenství.
3. Členské státy mohou požadovat, aby byly žádosti o povolení předloženy v jejich národních nebo úředních jazycích nebo v jednom z těchto jazyků.
Mohou také požadovat, aby jim byly poskytnuty vzorky přípravku a jeho složek.
4. Členské státy posoudí každou předloženou žádost o povolení a rozhodnou o ní v přiměřené lhůtě za předpokladu, že mají k dispozici potřebné vědecké a technické struktury.
5. Členské státy zajistí, aby byl ke každé žádosti založen spis. Každý spis musí obsahovat alespoň kopii žádosti, evidenci správních rozhodnutí vydaných členským státem, které se týkají žádosti a podkladů, a dokumentaci podle čl. 13 odst. 1 společně s jejím shrnutím. Členské státy na požádání zpřístupní ostatním členským státům a Komisi spisy podle tohoto odstavce; na vyžádání jim poskytnou všechny informace potřebné k úplnému pochopení žádostí a na požádání zajistí, aby žadatelé poskytli kopii technické dokumentace podle čl. 13 odst. 1 písm. a).
Vzájemné uznávání povolení
Článek 10
1. Na žádost žadatele, který musí řádně doložit tvrzení o srovnatelnosti dokumentace, musí členský stát, jemuž byla předložena žádost o povolení přípravku na ochranu rostlin, který již je povolen v jiném členském státě,
- upustit od požadavku opakování zkoušek a analýz, které již byly provedeny v souvislosti s povolením daného přípravku v tomto jiném členském státě, pokud zemědělské a rostlinolékařské podmínky a podmínky prostředí (včetně klimatických podmínek) důležité z hlediska použití přípravku jsou v dotyčných regionech srovnatelné, a
- s ohledem na jednotné zásady přijaté podle článku 23 rovněž povolit uvedení přípravku na trh na svém území, jestliže tento přípravek obsahuje pouze účinné látky uvedené v příloze I a pokud jsou v dotyčných regionech srovnatelné zemědělské a rostlinolékařské podmínky a podmínky prostředí (včetně klimatických podmínek) důležité z hlediska použití přípravku.
Povolení může podléhat podmínkám, které vyplývají ze zavedení jiných opatření podle právních předpisů Společenství a které se týkají podmínek distribuce a použití přípravků na ochranu rostlin z hlediska ochrany zdraví distributorů, uživatelů a pracovníků.
Za podmínky souladu se Smlouvou může být povolení rovněž spojeno s omezením použití, které vyplývá z rozdílných dietetických návyků a které je nezbytné k tomu, aby se zabránilo vystavení spotřebitelů ošetřených produktů riziku kontaminace stravou, která přesahuje přijatelný denní příjem dotyčných reziduí.
Se souhlasem žadatele může povolení podléhat změnám podmínek použití, aby bylo možné v dotyčných oblastech zachytit všechny rozdíly zemědělských a rostlinolékařských podmínek a podmínek prostředí (včetně klimatických podmínek), které nejsou pro účely srovnatelnosti významné.
2. Členské státy informují Komisi o případech, kdy požadovaly opakování zkoušky, a o případech, kdy odmítly povolit přípravek na ochranu rostlin již povolený v jiném členském státě, o němž žadatel prohlásil, že zemědělské a rostlinolékařské podmínky a podmínky prostředí důležité pro jeho použití jsou v dotyčných regionech členského státu, ve kterém byla provedena zkouška nebo uděleno povolení, srovnatelné s podmínkami na jejich vlastním území.
Členské státy oznámí Komisi důvody, na jejichž základě bylo požadováno opakování zkoušky nebo zamítnuto povolení.
3. Aniž je dotčen článek 23, v případech, kdy členský stát odmítá uznat srovnatelnost podmínek a připustit zkoušky a analýzy nebo povolit uvedení přípravku na ochranu rostlin na trh v příslušných oblastech svého území, musí být rozhodnuto v souladu s postupem stanoveným v článku 19, zda jsou nebo nejsou regiony srovnatelné, a je-li toto rozhodnutí negativní, musí v něm být rovněž specifikovány podmínky použití, za nichž lze nesrovnatelnost považovat za bezvýznamnou.
Při tomto postupu se mimo jiné zvažují závažné problémy ekologické zranitelnosti, které mohou nastat v určitých regionech nebo oblastech Společenství a které, pokud nastanou, vyžadují specifická ochranná opatření.
Členský stát neprodleně uzná zkoušky a analýzy nebo povolí uvedení přípravku na ochranu rostlin na trh, v druhém případě s výhradou podmínek, které mohou být výše uvedeným rozhodnutím uloženy.
Článek 11
1. Pokud má členský stát oprávněné důvody se domnívat, že přípravek, který povolil nebo který je povinen povolit podle článku 10, představuje nebezpečí pro zdraví lidí nebo zvířat či pro životní prostředí, může dočasně omezit nebo zakázat jeho používání a/nebo prodej na svém území.
Neprodleně o tomto opatření informuje Komisi a ostatní členské státy a uvede důvody svého rozhodnutí.
2. O záležitosti bude rozhodnuto do tří měsíců postupem podle článku 19.
Výměna informací
Článek 12
1. Alespoň ke konci každého čtvrtletí členské státy v průběhu jednoho měsíce písemně informují ostatní členské státy a Komisi o všech přípravcích na ochranu rostlin, které byly povoleny nebo jimž bylo povolení odňato v souladu s ustanoveními této směrnice, přičemž uvedou alespoň
- jméno nebo obchodní jméno držitele povolení,
- obchodní název přípravku na ochranu rostlin,
- typ přípravku,
- název a množství každé účinné látky, kterou obsahuje,
- účel nebo účely použití, pro které je přípravek určen,
- dočasně stanovené maximální limity reziduí, pokud již nebyly stanoveny právními předpisy Společenství,
- případně důvody odnětí povolení,
- dokumentaci potřebnou pro hodnocení dočasně stanovených maximálních limitů reziduí.
2. Každý členský stát sestaví každoročně seznam přípravků na ochranu rostlin povolených na svém území a předá tento seznam ostatním členským státům a Komisi.
Postupem podle článku 21 se zřídí jednotný informační systém pro usnadnění použití odstavců 1 a 2.
Požadavky na údaje, ochranu a důvěrnost údajů
Článek 13
1. Aniž je dotčen článek 10, požadují členské státy, aby žadatelé o povolení přípravku na ochranu rostlin spolu s žádostí předložili
a) dokumentaci, která podle současných vědeckotechnických poznatků splňuje požadavky stanovené v příloze III a
b) pro každou účinnou látku obsaženou v přípravku na ochranu rostlin dokumentaci, která podle současných vědeckotechnických poznatků splňuje požadavky stanovené v příloze II.
2. Odchylně od odstavce 1 a aniž jsou dotčena ustanovení odstavců 3 a 4, nemusí žadatelé poskytnout informace požadované v odst. 1 písm. b) s výjimkou identifikace účinné látky při zvážení podmínek zařazení do přílohy I, pokud je látka již uvedena v příloze I a významně se neliší ve stupni čistoty a v povaze nečistot od složení uvedeného v dokumentaci, která byla přiložena k původní žádosti.
3. Pokud členské státy udělí povolení, nevyužijí informace uvedené v příloze II ve prospěch jiných žadatelů:
a) ledaže se žadatel s prvním žadatelem dohodl, že tyto informace smějí být využity, nebo
b) po dobu 10 let od prvního zařazení účinné látky, která nebyla uvedena na trh do dvou let od oznámení této směrnice, do přílohy I, nebo
c) po dobu stanovenou v platných vnitrostátních právních předpisech, nejvýše však po dobu 10 let od data rozhodnutí v každém členském státu týkajících se účinné látky uvedené na trh do dvou let od oznámení této směrnice, a
d) po dobu pěti let od data rozhodnutí vydaného po obdržení dalších informací, které jsou nezbytné pro první zařazení účinné látky do přílohy I nebo pro provedení změny podmínek pro její zařazení do přílohy I či pro zachování jejího zařazení, kromě případu, kdy toto období pěti let uplyne před dobou stanovenou v odst. 3 písm. b) a c); v tomto případě je lhůta pěti let prodloužena tak, aby uplynula ke stejnému datu jako tato období.
4. Pokud členské státy udělí povolení, nevyužijí informace uvedené v příloze III ve prospěch jiných žadatelů:
a) ledaže se žadatel s prvním žadatelem dohodl, že tyto informace smějí být využity, nebo
b) po dobu 10 let od prvního povolení přípravku na ochranu rostlin v kterémkoliv členském státě, jestliže toto povolení následuje po zařazení kterékoliv účinné látky obsažené v přípravku do přílohy I, nebo
d) po dobu stanovenou v platných vnitrostátních právních předpisech, nejvýše však po dobu 10 let od prvního povolení přípravku na ochranu rostlin v každém členském státě, jestliže toto povolení předchází zařazení některé z účinných látek obsažených v přípravku do přílohy I.
5. Členské státy při posuzování žádosti o povolení informují Komisi o případech, kdy zvažují zařadit do přílohy I účinnou látku, která byla vyrobena jinou osobou nebo jiným výrobním postupem, než je uvedeno v dokumentaci, na jejímž základě byla látka poprvé zařazena do přílohy I. Předají Komisi veškeré údaje týkající se identity účinné látky a jejích nečistot.
6. Odchylně od odstavce 1 mohou členské státy u účinných látek uvedených na trh do dvou let od oznámení této směrnice při dodržení ustanovení Smlouvy nadále používat dřívější vnitrostátní právní předpisy týkající se požadavků na údaje, pokud tyto látky nejsou zařazeny do přílohy I.
7. Bez ohledu na odstavec 1, a aniž je dotčen článek 10, je-li účinná látka zařazena do přílohy I:
a) musí se žadatel o povolení přípravku na ochranu rostlin před provedením pokusů na obratlovcích dotázat příslušného orgánu členského státu, kterému hodlá předložit žádost:
- zda přípravek na ochranu rostlin, pro nějž se žádost předkládá, je stejný jako přípravek na ochranu rostlin, který již byl povolen, a
- na jméno a adresu držitele nebo držitelů povolení.
Dotaz je podložen dokladem, že budoucí žadatel má v úmyslu předložit žádost o povolení vlastním jménem a že jsou k dispozici ostatní informace uvedené v odstavci 1;
b) pokud se příslušný orgán členského státu ujistí o tom, že žadatel hodlá žádost podat, poskytne jméno a adresu držitele nebo držitelů předchozích příslušných povolení a současně sdělí držitelům povolení jméno a adresu žadatele.
Držitel nebo držitelé předchozích povolení a žadatel podniknou všechny vhodné kroky, aby dosáhli dohody o sdílení informací, a zamezily tak opakování zkoušek na obratlovcích.
Jsou-li údaje požadovány za účelem zařazení účinné látky, která již byla uvedena na trh dva roky po oznámení této směrnice, do přílohy I, vyzvou příslušné orgány členského státu držitele údajů k tomu, aby spolupracovali při opatřování požadovaných údajů s cílem omezit opakování zkoušek na obratlovcích.
Pro případ, že žadatel a držitelé předchozích povolení pro stejný přípravek přesto nedosáhnou dohody o sdílení údajů, mohou členské státy zavést vnitrostátní opatření, která zavazují žadatele i držitele předchozích povolení usazené na jejich území sdílet údaje s cílem zamezit opakování zkoušek na obratlovcích, a stanovit jak postup pro využívání informací, tak i přijatelnou rovnováhu mezi zájmy dotyčných stran.
Článek 14
Aniž jsou dotčena ustanovení směrnice Rady 90/313/EHS ze dne 7. června 1990 o svobodě přístupu k informacím o životním prostředí [17], členské státy a Komise zajistí, aby s informacemi předloženými jednotlivými žadateli, které jsou předmětem průmyslového nebo obchodní tajemství, bylo nakládáno jako s důvěrnými, jestliže to požaduje žadatel, který si přeje zařadit účinnou látku do přílohy I, nebo žadatel o povolení přípravku na ochranu rostlin a jestliže členský stát nebo Komise přijme žadatelův požadavek jako oprávněný.
Za důvěrné se nepovažují:
- názvy a obsah účinných látek ani název přípravku na ochranu rostlin,
- názvy dalších látek, které jsou považovány za nebezpečné podle směrnic 67/548/EHS a 78/631/EHS,
- fyzikálně-chemické údaje týkající se účinné látky a přípravku na ochranu rostlin,
- způsoby zneškodnění účinné látky nebo přípravku na ochranu rostlin,
- shrnutí výsledků zkoušek pro stanovení účinnosti látky nebo přípravku a jeho neškodnosti pro lidi, zvířata, rostliny a životní prostředí,
- doporučené metody a preventivní opatření pro omezení nebezpečí při manipulaci, skladování, přepravě a požáru nebo pro omezení jiného nebezpečí,
- analytické metody podle čl. 4 odst. 1 písm. c) a d) a čl. 5 odst. 1,
- metody likvidace přípravku a jeho obalu,
- postupy dekontaminace, kterými je nutno se řídit v případě náhodného rozlití, rozsypání nebo úniku přípravku,
- první pomoc a lékařské ošetření, které mají být poskytnuty v případě poškození zdraví osob.
Pokud žadatel následně zveřejní dříve důvěrnou informaci, je povinen o tom informovat příslušný orgán.
Balení a označování přípravků na ochranu rostlin
Článek 15
Čl. 5 odst. 1 směrnice 78/631/EHS se vztahuje na všechny přípravky na ochranu rostlin, které nespadají do působnosti směrnice 78/631/EHS.
Článek 16
Členské státy učiní veškerá nezbytná opatření k tomu, aby zabezpečily, že označování balení přípravků na ochranu rostlin splňuje tyto požadavky:
1. na všech obalech musí být zřetelně a nesmazatelně uvedeny tyto údaje:
a) obchodní název nebo označení přípravku na ochranu rostlin;
b) jméno a adresa držitele povolení a číslo povolení přípravku na ochranu rostlin a, nejsou-li shodné, jméno a adresa osoby odpovědné za konečné balení a označení nebo za konečné označení přípravku na ochranu rostlin na trhu;
c) název a množství každé účinné látky vyjádřené podle článku 6 směrnice 78/631/EHS.
Názvem musí být název uvedený v seznamu v příloze I směrnice 67/548/EHS; pokud látka není zařazena do výše uvedené přílohy, musí být označena obecným názvem podle ISO.
Pokud takový obecný název neexistuje, musí být účinná látka uvedena pod svým chemickým označením podle pravidel IUPAC;
d) čisté množství přípravku na ochranu rostlin uvedené v zákonných měřicích jednotkách;
e) číslo šarže přípravku nebo jiný způsob identifikace šarže;
f) údaje požadované podle článku 6 směrnice 78/631/EHS, zejména údaje uvedené v jeho odst. 2 písm. d), g), h) a i) a v odstavcích 3 a 4, a informace o první pomoci;
g) povaha zvláštního nebezpečí pro lidi, zvířata nebo životní prostředí vyjádřená standardními větami vhodně vybranými z vět uvedených v příloze IV;
h) bezpečnostní opatření pro ochranu lidí, zvířat nebo životního prostředí ve formě standardních vět vhodně vybraných z vět uvedených v příloze V;
i) typ působení přípravku na ochranu rostlin (např. insekticid, růstový regulátor, herbicid atd.);
j) typ přípravku (např. smáčitelný prášek, emulgovatelný koncentrát atd.);
k) použití, pro která je přípravek na ochranu rostlin povolen, a všechny zvláštní zemědělské a rostlinolékařské podmínky a podmínky prostředí, za kterých může být přípravek použit nebo naopak za kterých nesmí být použit;
l) návod k použití a dávkování vyjádřené v metrických jednotkách pro každé povolené použití;
m) případně ochranná lhůta, která musí být dodržena při každém použití mezi aplikací a
- výsevem nebo výsadbou plodiny, která má být chráněna,
- výsevem nebo výsadbou následných plodin,
- přístupem člověka nebo zvířat k ošetřené plodině,
- sklizní,
- použitím nebo spotřebou;
n) údaje o možné fytotoxicitě, odrůdové citlivosti a jakýchkoli dalších přímých nebo nepřímých nepříznivých vedlejších účincích na rostliny nebo produkty rostlinného původu, včetně intervalů, jež je třeba dodržet mezi aplikací a výsevem nebo výsadbou
- příslušné plodiny, nebo
- následných plodin;
o) je-li přiložen příbalový leták podle odstavce 2, věta "Před použitím si přečtěte přiložený návod k použití.";
p) pokyny pro bezpečnou likvidaci přípravku na ochranu rostlin a jeho obalu; a
q) doba trvanlivosti za obvyklých skladovacích podmínek, je-li doba použitelnosti přípravku kratší než dva roky;
1 písm. 1), m) a n) byly uvedeny na samostatném příbalovém letáku přiloženém k obalu, pokud na obalu není dostatek místa.
Tento příbalový leták je pro účely této směrnice považován za součást etikety;
3. s ohledem na platné vnitrostátní právní předpisy týkající se kategorií uživatelů, kterým jsou dodávány některé přípravky na ochranu rostlin, stanoví členské státy až do doby harmonizace na úrovni Společenství, že na etiketě musí být uvedeno, zda je přípravek určen pouze pro určité kategorie uživatelů;
4. v žádném případě nesmí být na etiketě obalu přípravku na ochranu rostlin uvedeny údaje "nejedovatý", "neškodný" nebo podobné údaje.
Mohou však na ní být uvedeny informace o tom, že přípravek na ochranu rostlin smí být použit v období, kdy jsou aktivní včely nebo jiné necílové druhy, nebo v době květu plodiny či plevele anebo mohou být na etiketě uvedeny jiné takové věty k ochraně včel či jiných necílových druhů, jestliže se povolení výslovně vztahuje k použití během sezony výskytu včel nebo jiných určených organismů a představuje pro ně minimální nebezpečí;
5. členské státy mohou podmínit uvedení přípravků na ochranu rostlin na trh na svém území použitím svého národního jazyka nebo jazyků při jejich označení a rovněž mohou požadovat, aby jim byly předloženy vzorky, vzory nebo návrhy obalů, etiket a příbalových letáků podle tohoto článku.
Odchylně od odst. 1 písm. g) a h) mohou členské státy požadovat, aby byly na obalech zřetelně a nesmazatelně uvedeny další věty, jsou-li považovány za nezbytné pro ochranu lidí, zvířat nebo životního prostředí; v tomto případě neprodleně oznámí ostatním členským státům a Komisi každou udělenou výjimku a sdělí text dodatečné věty nebo vět včetně odůvodnění těchto požadavků.
Postupem podle článku 19 se rozhodne, zda dodatečná věta nebo dodatečné věty jsou odůvodněné a zda proto musí být odpovídajícím způsobem změněny přílohy IV a V, nebo zda dotyčný členský stát nadále nesmí tuto větu (tyto věty) požadovat.
Členský stát je oprávněn setrvat na svém požadavku do doby, než bude přijato rozhodnutí.
Kontrolní opatření
Článek 17
Členské státy učiní nezbytná opatření, aby byla prováděna úřední kontrola přípravků na ochranu rostlin uvedených na trh a jejich používání, zda vyhovují požadavkům této směrnice a zejména podmínkám povolení a údajům, které jsou uvedeny na etiketě.
Členské státy podají každoročně do 1. srpna ostatním členským státům a Komisi zprávu o výsledcích inspekčních opatření provedených v předchozím roce.
Správní ustanovení
Článek 18
1. Rada přijme na návrh Komise kvalifikovanou většinou "jednotné zásady" podle přílohy VI.
2. Postupem podle článku 19 a s ohledem na současné vědeckotechnické poznatky se přijmou nezbytné změny příloh II, III, IV, V a VI.
Článek 19
Má-li být zahájen postup podle tohoto článku, přednese věc Stálému rostlinolékařskému výboru zřízenému rozhodnutím 76/894/EHS [18] (dále jen "výbor") neprodleně jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu, nebo na žádost některého členského státu.
Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k návrhu ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci.
Stanovisko se přijímá většinou stanovenou v čl.
148 odst. 2 Smlouvy.
Hlasům zástupců členských států ve výboru je přidělena váha stanovená v uvedeném článku.
Předseda nehlasuje.
Komise přijme zamýšlená opatření, jsou-li v souladu se stanoviskem výboru.
Pokud zamýšlená opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, předloží Komise Radě neprodleně návrh opatření, která mají být přijata.
Rada se usnese kvalifikovanou většinou.
Pokud se Rada neusnese do tří měsíců ode dne, kdy jí být návrh předán, přijme navrhovaná opatření Komise.
Článek 20
Má-li být zahájen postup podle tohoto článku, přednese věc výboru neprodleně jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu, nebo na žádost některého členského státu.
Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k návrhu ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci.
Stanovisko se přijímá většinou stanovenou v čl. 148 odst.
2 Smlouvy. Hlasům zástupců členských států ve výboru je přidělena váha podle uvedeného článku.
Předseda nehlasuje.
Komise přijme zamýšlená opatření, jsou-li v souladu se stanoviskem výboru.
Pokud zamýšlená opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, předloží Komise Radě neprodleně návrh opatření, která mají být přijata.
Rada se usnese kvalifikovanou většinou.
Pokud se Rada neusnese do 15 dnů ode dne, kdy jí byl návrh předán, přijme navrhovaná opatření Komise.
Článek 21
Má-li být zahájen postup podle tohoto článku, přednese věc výboru jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu, nebo na žádost některého členského státu.
Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k návrhu ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci, případně hlasováním.
Stanovisko je uvedeno do zápisu; kromě toho má každý členský stát právo požádat, aby byl v tomto zápisu uveden jeho postoj.
Komise přihlíží co nejvíce ke stanovisku výboru.
Sdělí výboru způsob, jakým vzala toto stanovisko na vědomí.
Výzkum a vývoj
Článek 22
1. Členské státy stanoví, že všechny pokusy nebo zkoušky prováděné pro účely výzkumu nebo vývoje, při nichž dochází k uvolnění nepovoleného přípravku na ochranu rostlin do životního prostředí, smějí být provedeny pouze po udělení povolení k pokusným účelům, za kontrolovaných podmínek a s omezeným množstvím a na omezených plochách.
2. Dotyčné osoby předloží před zahájením pokusu nebo zkoušky žádost příslušnému orgánu členského státu, na jehož území má být pokus nebo zkouška provedena, a to ve lhůtách stanovených členským státem. K žádosti je přiložena dokumentace obsahující všechny dostupné údaje, aby bylo možné provést posouzení možných účinků na zdraví lidí nebo zvířat nebo možných dopadů na životní prostředí.
Jestliže mohou mít navržené pokusy nebo zkoušky podle odstavce 1 škodlivé účinky na zdraví lidí nebo zvířat anebo mohou mít nepřijatelný nepříznivý dopad na životní prostředí, může je dotyčný členský stát bud "zakázat, nebo podrobit takovým podmínkám, které považuje za nezbytné pro zabránění těmto následkům."
3. Odstavec 2 se nepoužije, jestliže členský stát udělil dotyčné osobě oprávnění k provedení určitých pokusů a zkoušek a stanovil podmínky, za nichž mohou být tyto pokusy a zkoušky provedeny.
4. Obecná prováděcí pravidla k tomuto článku, zejména maximální množství pesticidů, které mohou být uvolněny v průběhu pokusů podle odstavce l, a minimální údaje, které mají být předloženy podle odstavce 2, se stanoví postupem stanoveným v článku 19.
5. Tento článek se nevztahuje na pokusy a zkoušky podle části B směrnice 90/220/EHS.
Provádění směrnice
Článek 23
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do dvou let od oznámení této směrnice.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Jednotné zásady se přijmou do jednoho roku ode dne oznámení.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Odchylně od odstavce 1 musejí členské státy nejpozději do jednoho roku od přijetí jednotných zásad uvést v účinnost pouze právní a správní předpisy k provedení čl. 10 odst. 1 druhé odrážky, a jen ve vztahu k požadavkům čl. 4 odst. 1 písm. b) až e), na něž se vztahují takto přijaté jednotné zásady.
Článek 24
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 15. července 1991, kterou se přizpůsobuje technickému pokroku směrnice Rady 71/320/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se brzdových zařízení určitých kategorií motorových vozidel a jejich přípojných vozidel
(91/422/EHS) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 71/320/EHS ze dne 26. července 1971 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se brzdových zařízení určitých kategorií motorových vozidel a jejich přípojných vozidel [1], naposledy pozměněnou směrnicí Komise 88/194/EHS [2], a zejména na článek 5 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že na základě pokroku dosaženého v technologii brzdění lze nyní zpřísnit požadavky, a zvláště je možno určit jako povinné vybavení určitých těžkých motorových vozidel a přípojných vozidel automatické seřizování brzdových obložení za účelem zvýšení bezpečnosti provozu na pozemních komunikacích;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro přizpůsobování směrnic o odstraňování technických překážek obchodu v oblasti motorových vozidel technickému pokroku,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Přílohy I, II, III, IV, V, VII, IX, X a XII směrnice 71/320/EHS se mění v souladu s přílohou této směrnice.
Článek 2
1. Od 1. října 1991 nesmějí členské státy z důvodů týkajících se brzdových zařízení
- odmítnout udělit EHS schválení typu nebo vydat doklad uvedený v čl. 10 odst. 1 poslední odrážce směrnice Rady 70/156/EHS [3] nebo odmítnout udělit vnitrostátní schválení typu pro typ vozidla, ani
- zakázat první uvedení do provozu vozidla,
pokud brzdová zařízení tohoto typu vozidel nebo tohoto vozidla splňují požadavky směrnice 71/320/EHS naposledy pozměněné touto směrnicí.
2. Od 1. října 1992 členské státy
- nesmějí již vydat doklad uvedený v čl. 10 odst. 1 poslední odrážce směrnice 70/156/EHS pro typ vozidla, jehož brzdová zařízení nesplňují požadavky směrnice 71/320/EHS naposledy pozměněné touto směrnicí, a
- mohou odmítnout udělit vnitrostátní schválení typu pro typ vozidla, jehož brzdová zařízení nesplňují požadavky směrnice 71/320/EHS naposledy pozměněné touto směrnicí.
3. Od 1. října 1994 mohou členské státy zakázat první uvedení do provozu vozidla, jehož brzdová zařízení nesplňují požadavky směrnice 71/320/EHS naposledy pozměněné touto směrnicí.
Článek 3
Členské státy uvedou v účinnost předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 1. října 1991.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 4
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 29. července 1991 o řidičských průkazech (91/439/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 75 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise1,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu2,
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru 3,
vzhledem k tomu, že pro účely společné dopravní politiky a jako příspěvek ke zlepšení bezpečnosti provozu na pozemních komunikacích, jakož i ulehčení pohybu osob, které se usazují v jiném státě než v tom, ve kterém vykonali zkoušku k získání řidičského oprávnění, je třeba, aby existoval řidičský průkaz podle vzoru Společenství, který by členské státy vzájemně uznávaly bez povinnosti výměny průkazů;
vzhledem k tomu, že první krok v tomto směru byl učiněn první směrnicí Rady 80/1263/EHS ze dne 4. prosince 1980 o zavedení řidičského průkazu Společenství4, kterou se zavedl řidičský průkaz podle vzoru Společenství, vzájemné uznávání řidičských průkazů jednotlivých členských států ostatními členskými státy a výměna řidičských průkazů pro držitele, kteří přemisťují své obvyklé bydliště nebo místo zaměstnání z jednoho členského státu do druhého; že je třeba pokračovat v dosaženém pokroku;
vzhledem k tomu, že je třeba upravit vzor řidičského průkazu zavedený směrnicí 80/1263/EHS tak, aby mimo jiné odrážel sblížení skupin a podskupin vozidel, a aby usnadnil orientaci v řidičských průkazech uvnitř i vně Společenství;
vzhledem k tomu, že z důvodu bezpečnosti provozu na pozemních komunikacích je třeba stanovit minimální požadavky pro vydávání řidičských průkazů;
vzhledem k tomu, že článek 3 směrnice 80/1263/EHS stanoví, že konečná ustanovení, kterými bude obecně zavedena skupina vozidel uvedených v tomto článku, mají být přijata bez možnosti odchýlení, stejně jako podmínky platnosti řidičských průkazů;
vzhledem k tomu, že je třeba umožnit další dělení zmíněných skupin vozidel, aby se podporoval postupný přístup k řízení těchto vozidel v zájmu bezpečnosti provozu na pozemních komunikacích, a aby byla vzata v úvahu situace v jednotlivých členských státech;
vzhledem k tomu, že je třeba přijmout zvláštní ustanovení, která usnadní tělesně postiženým osobám přístup k řízení motorových vozidel;
vzhledem k tomu, že článek 10 směrnice 80/1263/EHS stanoví další sbližování norem pro zkoušky k získání řidičského oprávnění a pro vydávání řidičských průkazů; že za tímto účelem je třeba definovat znalosti, dovednosti a chování při řízení motorových vozidel a vypracovat zkoušky k získání řidičského oprávnění založené na těchto požadavcích; že je třeba znovu definovat minimální požadavky na tělesné a duševní schopnosti potřebné k řízení takových vozidel;
vzhledem k tomu, že ustanovení článku 8 směrnice 80/1263/EHS, zvláště povinnost výměny řidičského průkazu nejpozději do jednoho roku od změny obvyklého bydliště, představují překážku pro volný pohyb osob; že toto je nepřijatelné vzhledem k pokroku, který byl učiněn směrem k evropské integraci;
vzhledem k tomu, že z důvodů bezpečnosti provozu na pozemních komunikacích by navíc měly mít členské státy možnost uplatňovat vnitrostátní předpisy při odnímání, pozastavování a rušení řidičských průkazů týkající se všech držitelů řidičských průkazů, kteří mají obvyklé bydliště na jejich území,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Členské státy zavedou národní řidičský průkaz podle vzoru Společenství obsaženého v příloze I v souladu s touto směrnicí.
2. Řidičské průkazy vydané členskými státy se vzájemně uznávají.
3. Jestliže si držitel platného národního řidičského průkazu zřídí obvyklé bydliště v jiném členském státě než v tom, který průkaz vydal, může hostitelský členský stát uplatňovat na držitele průkazu své vnitrostátní předpisy o době platnosti průkazu, lékařských prohlídkách, daňové předpisy a může do průkazu zaznamenat jakékoli údaje nezbytné pro správní účely.
Článek 2
1. Znak na první straně řidičských průkazů podle vzoru Společenství obsahuje rozlišovací značku členského státu, který průkaz vydal.
2. Členské státy učiní všechny nezbytné kroky k zamezení padělání řidičských průkazů.
3. Se souhlasem Komise mohou členské státy provést na vzoru vyobrazenému v příloze I úpravy nezbytné k počítačovému zpracování řidičských průkazů.
Článek 3
1. Řidičský průkaz podle článku 1 opravňuje k řízení vozidel těchto skupin:
Skupina A
- motocykly s postranním vozíkem nebo bez něj;
Skupina B
- motorová vozidla s maximální přípustnou hmotností do 3 500 kilogramů a nejvíce osmi sedadly kromě sedadla řidiče; motorová vozidla v této skupině mohou mít ještě přívěs s maximální přípustnou hmotností do 750 kilogramů; - soupravy tažného vozidla skupiny B a přívěsu, s maximální přípustnou hmotností soupravy vozidel do 3 500 kilogramů a s maximální přípustnou hmotností přívěsu, která nepřesahuje nezatíženou hmotnost tažného vozidla;
Skupina B + E
- soupravy vozidel skládající se z tažného vozidla skupiny B a přívěsu, pokud tyto soupravy nespadají do skupiny B;
Skupina C
- motorová vozidla, která nepatří do skupiny D, s maximální přípustnou hmotností nad 3 500 kilogramů; motorová vozidla v této skupině mohou být doplněna přívěsem s maximální přípustnou hmotností do 750 kilogramů; Skupina C + E
- soupravy vozidel skládající se z tažného vozidla skupiny C a přívěsu, který má maximální přípustnou hmotnost nad 750 kilogramů;
Skupina D
- motorová vozidla užívaná pro přepravu osob s více než osmi sedadly kromě sedadla řidiče; motorová vozidla v této skupině mohou být doplněna o přívěs s maximální přípustnou hmotností do 750 kilogramů;
Skupina D + E
- soupravy vozidel skládající se z tažného vozidla skupiny D a přívěsu, který má maximální přípustnou hmotnost nad 750 kilogramů.
2. V rámci skupin A, B, B + E, C, C + E, D a D + E může být vydán zvláštní řidičský průkaz pro řízení vozidel těchto podskupin:
Podskupina A1
- lehké motocykly se zdvihovým objemem válců do 125 cm3 a s výkonem motoru do 11 kW;
Podskupina B1
- tříkolová a čtyřkolová vozidla s vlastním pohonem;
Podskupina C1
- motorová vozidla, která nespadají do skupiny D, jejichž maximální přípustná hmotnost se pohybuje mezi 3 500 kilogramy a 7 500 kilogramy; motorová vozidla v této podskupině mohou být doplněna o přívěs s maximální přípustnou hmotností do 750 kilogramů;
Podskupina C1 + E
- soupravy vozidel skládající se z tažného vozidla v podskupině C1 a přívěsu, který má maximální přípustnou hmotnost nad 750 kilogramů, pokud maximální přípustná hmotnost této soupravy je do 12 000 kilogramů a maximální přípustná hmotnost přívěsu nepřesahuje nezatíženou hmotnost tažného vozidla;
Podskupina D1
- motorová vozidla používaná k přepravě osob s více než osmi a nejvýše šestnácti sedadly kromě sedadla řidiče; motorová vozidla v této podskupině mohou být doplněna o přívěs s maximální přípustnou hmotností do 750 kilogramů;
Podskupina D1 + E
- soupravy vozidel skládající se z tažného vozidla v podskupině D1 a přívěsu, který má maximální přípustnou hmotnost nad 750 kilogramů, pokud
- maximální přípustná hmotnost této soupravy je do 12 000 kilogramů a maximální přípustná hmotnost přívěsu nepřesahuje nezatíženou hmotnost tažného vozidla a
- přívěs není používán pro přepravu osob.
3. Pro účely tohoto článku se
- "vozidlem s vlastním pohonem" rozumí jakékoli vozidlo s vlastním pohonem pohybující se po komunikaci jiné než kolejové vozidlo;
- "tříkolovým vozidlem" a "čtyřkolovým vozidlem" rozumí jakékoli tříkolové nebo čtyřkolové vozidlo skupiny B, jehož maximální přípustná rychlost přesahuje 50 km/h nebo které má zážehový spalovací motor, jehož zdvihový objem válců je větší než 50 cm3, nebo má jakýkoli motor se stejným výkonem.
Nezatížená hmotnost nesmí přesáhnout 550 kilogramů.
U vozidel s elektrickým pohonem se do nezatížené hmotnosti nepočítá hmotnost baterie.
Členské státy mohou stanovit nižší normy týkající se nezatížené hmotnosti a přidat další, například pro nejvyšší zdvihový objem válců nebo výkon;
- "motocyklem" rozumí jakékoli dvoukolové vozidlo s maximální přípustnou rychlostí nad 50 km/h nebo vybavené spalovacím motorem se zdvihovým objemem válců větším než 50 cm3; to platí i pro motocykl s postranním vozíkem;
- "motorovým vozidlem" rozumí jakékoli vozidlo s vlastním pohonem obvykle používané pro přepravu cestujících nebo nákladu po silnici nebo pro tažení vozidel používaných pro přepravu cestujících nebo nákladu po silnici, kromě motocyklů.
Tento pojem zahrnuje trolejbusy, tj. vozidla připojená k elektrickému vodiči, ale nejezdící po kolejích.
Nezahrnuje zemědělské nebo lesnické traktory;
- "zemědělským nebo lesnickým traktorem" rozumí jakékoliv kolové nebo pásové vozidlo s vlastním pohonem s nejméně dvěma nápravami, jehož hlavní funkce spočívá v tažné síle, a které je speciálně navrženo, aby tahalo, tlačilo, vozilo nebo pracovalo s určitým nářadím, stroji nebo přívěsy používanými při zemědělských nebo lesních pracích, a jehož použití pro přepravu cestujících nebo nákladu po silnici nebo pro tažení vozidel používaných pro přepravu cestujících nebo nákladu po silnici je pouze druhořadé.
4. Po konzultaci Komise mohou členské státy snížit hranici rychlostí uvedených v odst. 3 druhé a třetí odrážce; tato skutečnost musí být vyznačena v řidičském průkazu.
5. U podskupiny A1 mohou členské státy stanovit další omezující pravidla.
6. Se souhlasem Komise mohou členské státy vyjmout z působnosti tohoto článku určité zvláštní typy vozidel poháněných silou, například speciální vozidla pro postižené.
Článek 4
1. V řidičském průkazu musí být uvedeno, za jakých podmínek je řidič oprávněn řídit.
2. Pokud je z důvodu tělesného postižení řidič oprávněn řídit pouze určité typy vozidel nebo vozidla upravená, skládají se praktické zkoušky uvedené v článku 7 v takovém vozidle.
Článek 5
1. Vydávání řidičských průkazů se řídí těmito podmínkami:
a) průkazy pro skupiny C a D lze vydat pouze řidičům, kteří jsou již oprávněni řídit vozidla skupiny B;
b) průkazy pro skupiny B + E, C + E, D + E lze vydat pouze řidičům, kteří jsou již oprávněni řídit vozidla skupiny B (pro B + E), C (pro C + E) nebo D (pro D + E).
2. Platnost řidičských průkazů je stanovena takto:
a) průkazy vydané pro skupinu C + E nebo D + E platí pro soupravy vozidel skupiny B + E;
b) průkazy vydané pro skupinu C + E platí pro skupinu D + E, pokud jsou jejich držitelé oprávněni řídit vozidla skupiny D.
3. Pro řízení vozidel na svém území mohou členské země stanovit,
a) že se na tříkolová a čtyřkolová vozidla s vlastním pohonem vztahují průkazy pro skupinu A nebo A1;
b) že se na lehké motocykly vztahují průkazy pro skupinu B.
4. Po konzultaci Komise mohou členské státy na svém území povolit řízení
a) vozidel skupiny D1 (nejvýše se 16 sedadly kromě sedadla řidiče a s maximální přípustnou hmotností do 3 500 kilogramů, do které není zahrnuto jakékoli speciální zařízení pro přepravu postižených osob) řidičům starším 21 let, kteří jsou držiteli řidičského oprávnění skupiny B, které získali nejméně před dvěma lety, pokud jsou vozidla používána neziskovými organizacemi k sociálním účelům a pokud řidič poskytuje své služby jako dobrovolník;
b) vozidel s maximální přípustnou hmotností nad 3 500 kilogramů řidičům starším 21 let, kteří jsou držiteli řidičského oprávnění skupiny B, které získali nejméně před dvěma lety, pokud jsou tato vozidla hlavně používána v zaparkovaném stavu k rekreaci nebo výuce, pokud jsou používána neziskovými organizacemi pro sociální účely a pokud jsou upravena tak, že nemohou být použita buď pro přepravu více než devíti osob nebo přepravu jakéhokoli nákladu kromě nákladu naprosto nezbytného pro tyto účely.
Článek 6
1. Minimální věk pro vydání řidičského průkazu je následující:
a) 16 let
- pro podskupinu A1,
- pro podskupinu B1;
b) 18 let
- pro skupinu A; avšak řídit motocykly s výkonem motoru nad 25 kW nebo s poměrem výkonu motoru a hmotnosti nad 0,16 kW/kg (nebo motocykly s postranním vozíkem s poměrem výkonu motoru a hmotnosti nad 0,16 kW/kg) je možné pouze po nejméně dvouleté praxi na motocyklech s nižšími technickými podmínkami ve skupině A; od požadavku praxe může být upuštěno, pokud je žadateli alespoň 21 let a pokud složí zvláštní zkoušky dovedností a chování,
- pro skupiny B, B + E,
- pro skupiny C, C + E a podskupiny C1, C1 + E, aniž jsou dotčena ustanovení o řízení těchto vozidel stanovená nařízením Rady (EHS) č. 3820/85 ze dne 20. prosince 1985 o harmonizaci určitých sociálních právních předpisů v silniční dopravě5;
c) 21 let
- pro skupiny D a D + E a podskupiny D1, D1 + E, aniž jsou dotčena ustanovení o řízení takových vozidel stanovená nařízením (EHS) č. 3820/85.
2. Členské státy mohou snížit hranici minimálního věku pro skupiny A, B a B + E a vydávat tyto řidičské průkazy od 17 let, kromě ustanovení pro skupinu A stanovených v poslední větě odst. 1 písm. b) první odrážky.
3. Členské státy mohou odmítnout uznat na svém území platnost řidičských průkazů vydaných řidičům mladším 18 let.
Článek 7
1. Řidičské průkazy mohou být vydány pouze žadatelům,
a) kteří vykonali zkoušku k získání řidičského oprávnění a kteří jsou zdravotně způsobilí v souladu s přílohami II a III;
b) kteří mají obvyklé bydliště na území členského státu, který řidičský průkaz vydal, nebo kteří mohou doložit, že už tam alespoň šest měsíců studují.
2. Aniž jsou dotčeny předpisy, které přijme v tomto směru Rada, zachovává si každý členský stát právo stanovit podle svých kritérií dobu platnosti řidičských průkazů, které vydává.
3. Se souhlasem Komise se mohou členské státy odchýlit od přílohy III, je-li toto v souladu s vývojem lékařské vědy a se zásadami stanovenými v uvedené příloze.
4. Po konzultaci s Komisí mohou členské státy uplatňovat na vydávání řidičských průkazů své vnitrostátní předpisy týkající se jiných podmínek než těch, které byly stanoveny touto směrnicí, aniž by byly dotčeny vnitrostátní trestní a policejní předpisy.
5. Nikdo nesmí být držitelem řidičských průkazů více než jednoho členského státu.
Článek 8
1. Pokud si držitel platného řidičského průkazu vydaného jedním členským státem zřídí obvyklé bydliště v jiném členském státě, může požádat, aby mu byl vyměněn jeho řidičský průkaz za průkaz se stejnou platností; je na členském státu, který výměnu provádí, aby v případě potřeby zkontroloval, zda je předkládaný řidičský průkaz stále platný.
2. S výhradou zachování zásady teritoriality trestních a policejních předpisů může členský stát, ve kterém má držitel řidičského průkazu obvyklé bydliště, uplatňovat své vnitrostátní předpisy týkající se omezení, pozastavení, odnětí nebo zrušení řidičského oprávnění na držitele řidičského průkazu vydaného jiným členským státem a v případě nutnosti vyměnit za tímto účelem řidičský průkaz.
3. Členský stát, který provádí výměnu, vrátí starý průkaz orgánům členského státu, který průkaz vydal, a uvede důvody výměny.
4. Každý členský stát může odmítnout uznat platnost jakéhokoli řidičského průkazu vydaného jiným členským státem osobě, na kterou se na území prvého členského státu vztahuje některé z opatření podle odstavce 2.
Každý členský stát může rovněž odmítnout vydat řidičský průkaz žadateli, na kterého se vztahuje takové opatření v jiném členském státě.
5. Náhrada za řidičský průkaz, který byl například ztracen nebo odcizen, může být získána od příslušných orgánů státu, ve kterém má držitel obvyklé bydliště; tyto orgány vydají náhradní průkaz na základě údajů, které mají k dispozici, nebo na základě dokladů poskytnutých příslušnými orgány členského státu, který vydal původní průkaz.
6. Pokud členský stát vymění řidičský průkaz vydaný třetí zemí za řidičský průkaz podle vzoru Společenství, musí být tato výměna v novém průkazu zaznamenána, stejně jako následné prodloužení platnosti nebo náhrada průkazu.
Tato výměna může být provedena pouze tehdy, jestliže byl řidičský průkaz vydaný třetí zemí vrácen příslušným orgánům členského státu, který výměnu provádí.
Pokud se držitel tohoto průkazu přestěhuje do jiného členského státu, nemusí tento stát použít čl. 1 odst.
Článek 9
Pro účely této směrnice se "obvyklým bydlištěm" rozumí místo, kde se určitá osoba obvykle zdržuje, tj. nejméně 185 dní v kalendářním roce z důvodů osobních a profesních vazeb nebo v případě osob bez profesních vazeb z důvodu osobních vazeb vyplývajících z úzkých vztahů mezi touto osobou a místem, kde bydlí.
Za obvyklé bydliště osoby, jejíž profesní vazby jsou jinde než osobní vazby a která tedy střídavě pobývá na různých místech ve dvou nebo více členských státech, se však považuje místo jejích osobních vazeb, pokud se tam pravidelně vrací.
Tato poslední podmínka se nepožaduje, pokud osoba pobývá v některém členském státě, aby zde vykonávala časově omezený úkol.
Navštěvování vysoké školy nebo školy neznamená přesun obvyklého bydliště.
Článek 10
Se souhlasem Komise stanoví členské státy, které skupiny řidičských oprávnění vydaných před zavedením této směrnice odpovídají novým skupinám definovaným v článku 3.
Se souhlasem Komise mohou členské státy učinit takové úpravy ve svých předpisech, které jsou nezbytné pro provedení čl. 8 odst. 4, 5 a 6.
Článek 11
Pět let po uvedení této směrnice v účinnost přezkoumá Rada na základě návrhu Komise vnitrostátní předpisy, které se týkají podskupin, které budou stanoveny v souladu s článkem 3, s cílem tyto podskupiny případně sladit nebo vypustit.
Článek 12
1. Po konzultaci s Komisí přijmou členské státy před 1. červencem 1994 právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. července 1996.
2. Přijímají-li členské státy tato opatření, musí v nich být učiněn odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
3. Členské státy si jsou nápomocny při provádění této směrnice a v případě potřeby si vymění informace o řidičských průkazech, které zaregistrovaly.
Článek 13
Směrnice 80/1263/EHS se zrušuje od 1. července 1996.
Článek 14
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 29. července 1991 o rozvoji železnic Společenství (91/440/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 75 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že větší integrace dopravního trhu Společenství má zásadní význam pro vnitřní trh a že železnice jsou důležitým článkem dopravního trhu Společenství;
vzhledem k tomu, že by se za účelem integrace do konkurenčního trhu měla zlepšit výkonnost železničního systému, s ohledem na jeho zvláštní rysy;
vzhledem k tomu, že má-li být železniční doprava výkonná a konkurenceschopná v porovnání s ostatními druhy dopravy, musí členské státy zajistit, že železniční podniky budou mít status nezávislého provozovatele a budou se tudíž moci chovat tržně a podle požadavků trhu;
vzhledem k tomu, že budoucí rozvoj a hospodárné využití železniční sítě lze usnadnit odlišením poskytování dopravních služeb od provozování železniční infrastruktury; že za takové situace musí oba úseky mít oddělené účetnictví a moci být řízeny odděleně;
vzhledem k tomu, že za účelem podpory hospodářské soutěže v řízení železniční dopravy ve smyslu zlepšení pohodlí a služeb poskytovaných uživatelům je vhodné, aby si členské státy nadále zachovaly obecnou odpovědnost za rozvoj přiměřené železniční infrastruktury;
vzhledem k tomu, že neexistují společná pravidla pro rozdělování nákladů na železniční infrastrukturu a že proto musí členské státy po konzultaci s provozovatelem železniční infrastruktury stanovit pravidla, pokud jde o platby železničních podniků a jejich seskupení za používání železniční infrastruktury; že tyto platby musí být v souladu se zásadou nediskriminace mezi železničními podniky;
vzhledem k tomu, že členské státy by měly zajistit zejména zdravou finanční strukturu stávajících veřejných železničních podniků a provedení potřebné finanční úpravy v souladu s odpovídajícími ustanoveními Smlouvy;
vzhledem k tomu, že pro usnadnění dopravy mezi členskými státy musí mít železniční podniky možnost tvořit seskupení se železničními podniky usazenými v jiných členských státech;
vzhledem k tomu, že těmto mezinárodním seskupením by měla být poskytnuta práva přístupu a tranzitu v členských státech, ve kterých jsou usazeny podniky tvořící seskupení, jakož i práva tranzitu v ostatních členských státech, pokud to dané služby mezinárodní dopravy vyžadují;
vzhledem k tomu, že s ohledem na podporu kombinované dopravy je vhodné, aby železničním podnikům, které provozují mezinárodní kombinovanou přepravu zboží, byl umožněn přístup k železniční infrastruktuře jiných členských států;
vzhledem k tomu, že je potřebné zřídit poradní výbor, který by byl nápomocen Komisi a sledoval uplatňování této směrnice;
vzhledem k tomu, že směrnice Rady 75/327/EHS ze dne 20. května 1975 o zlepšení situace železničních podniků a o harmonizaci předpisů týkajících se finančních vztahů mezi těmito podniky a státy [4] by měla být zrušena, PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
ODDÍL I Cíl a oblast působnosti
Článek 1
Cílem této směrnice je usnadnit přizpůsobení železničních podniků Společenství požadavkům jednotného trhu a zvýšit jejich výkonnost: - zaručením nezávislosti řízení železničních podniků,
- oddělením správy železniční infrastruktury od poskytování dopravních služeb železničními podniky, přičemž oddělení účetnictví je povinné, organizační a institucionální oddělení je dobrovolné,
- zlepšením finanční struktury železničních podniků,
- poskytnutím práv přístupu k železničním sítím členských států mezinárodním seskupením železničních podniků a železničním podnikům zabývajícím se mezinárodní kombinovanou přepravou zboží.
Článek 2
1. Tato směrnice se vztahuje na správu železniční infrastruktury a poskytování služeb železniční dopravy železničními podniky usazenými ve členském státě.
2. Z oblasti působnosti této směrnice jsou vyloučeny železniční podniky, jejichž činnost je omezena výlučně na městskou, příměstskou nebo regionální dopravu.
Článek 3
Pro účely této směrnice se: - "železničním podnikem" rozumí každý veřejný nebo soukromý podnik, jehož hlavní podnikatelskou činností je železniční přeprava zboží a/nebo cestujících, přičemž podnik musí zajišťovat trakci,
- "provozovatelem infrastruktury" rozumí subjekt nebo podnik pověřený zejména zřízením a provozováním železniční infrastruktury a provozováním kontrolních a bezpečnostních systémů,
- "železniční infrastrukturou" rozumí všechny položky uvedené v příloze I části A nařízení Komise (EHS) č. 2598/70 ze dne 18. prosince 1970, kterým se stanoví obsah jednotivých položek účtové osnovy uvedené v příloze I nařízení Rady (EHS) č. 1108/70 ze dne 4. června 1970 [5], kromě poslední odrážky, kterou se pouze pro účely této směrnice rozumí: "služební objekty správy infrastruktury",
- "mezinárodním seskupením" rozumí každé seskupení nejméně dvou železničních podniků usazených v různých členských státech za účelem poskytování služeb mezinárodní dopravy mezi členskými státy,
- "městskou a příměstskou dopravou" rozumí doprava uspokojující dopravní potřeby městského centra nebo aglomerace, jakož i dopravní potřeby mezi nimi a jejich okolím,
- "regionální dopravou" rozumí doprava uspokojující dopravní potřeby regionu.
ODDÍL II Nezávislost řízení železničních podniků
Článek 4
Členské státy přijmou opatření nezbytná k zajištění nezávislého statutu železničních podniků, pokud jde o vedení, správu, vnitřní řízení a kontrola správních, hospodářských a účetních záležitostí, v souladu s nímž mají zejména vlastní majetek, rozpočet a účetnictví oddělené od státu.
Článek 5
1. Členské státy přijmou nezbytná opatření, aby umožnily železničním podnikům přizpůsobit svou činnost trhu a řídit tuto činnost v působnosti svých řídících orgánů tak, aby poskytovaly efektivní a přiměřené služby s co nejnižšími náklady při požadované kvalitě služeb.
Železniční podniky jsou řízeny v souladu se zásadami platnými pro obchodní společnosti; to platí také pro závazky veřejné služby uložené státem a pro smlouvy o veřejných dopravních službách uzavřených s příslušnými orgány členského státu.
2. Železniční podniky si stanoví plány činnosti včetně programů investic a financování.
Cílem plánování je vyrovnaná finanční struktura podniku a dosahování dalších cílů technického, obchodního a finančního řízení podniku; stanoví také prostředky pro dosažení těchto cílů.
3. V rámci všeobecných politických směrů stanovených státem a s přihlédnutím k vnitrostátním (i víceletým) plánům a smlouvám včetně programů investic a financování mohou železniční podniky zejména: - zakládat s jedním nebo více železničními podniky mezinárodní seskupení,
- vymezovat svou vnitřní organizaci, aniž je dotčen oddíl III,
- kontrolovat poskytování a prodej služeb a stanovit jejich ceny, aniž je dotčeno nařízení Rady (EHS) č. 1191/69 ze dne 26. června 1969 o postupu členských států ohledně závazků vyplývajících z pojmu veřejné služby v dopravě po železnici, silnici a vnitrozemských vodních cestách [6],
- rozhodovat o personálu, investičním majetku a vlastním zásobování,
- rozšiřovat svůj podíl na trhu, vyvíjet nové technologie a služby a zavádět inovační techniky řízení,
- zřizovat nové činnosti v oblastech souvisejících s železniční dopravou.
ODDÍL III Oddělení správy infrastruktury od poskytování dopravních služeb
Článek 6
1. Členské státy přijmou nezbytná opatření k zajištění toho, aby bylo účetně odděleno poskytování železničních dopravních služeb od správy železniční infrastruktury.
Převod podpory vyplacené v jedné oblasti do druhé není dovolen.
Tento zákaz se odráží v účetnictví obou úseků.
2. Členské státy mohou dále stanovit, že toto oddělení vyžaduje organizačně oddělené divize v rámci stejného podniku nebo že infrastrukturu spravuje zvláštní subjekt.
Článek 7
1. Členské státy přijmou opatření nezbytná pro rozvoj vnitrostátní železniční infrastruktury, podle potřeby s přihlédnutím k obecným požadavkům Společenství.
Zajistí stanovení bezpečnostních norem a předpisů a dohled nad jejich používáním.
2. Členské státy mohou železniční podniky nebo jiné provozovatele pověřit správou železniční infrastruktury, zejména odpovědností za investice, údržbu a financování vyžadované k této správě z technických, obchodních a finančních hledisek.
3. Členské státy mohou provozovateli infrastruktury za podmínek stanovených v článcích 77, 92 a 93 Smlouvy přidělit také prostředky v přiměřeném poměru k úkolům, velikosti a finanční náročnosti, zejména na úhradu nových investic.
Článek 8
Provozovatel infrastruktury vybírá poplatek za použití jím spravované infrastruktury od železničních podniků a mezinárodních seskupení využívajících tuto infrastrukturu.
Po konzultaci s provozovatelem stanoví členské státy pravidla stanovení tohoto poplatku.
Poplatek za používání vypočtený tak, aby nedocházelo k žádné diskriminaci mezi železničními podniky, může zohlednit především ujetou vzdálenost, skladbu vlaku a zvláštní požadavky pokud jde o faktory jako je rychlost, zatížení nápravy a rozsah nebo doba používání infrastruktury.
ODDÍL IV Zlepšení finanční situace
Článek 9
1. Členské státy vytvoří spolu se stávajícími veřejnými železničními podniky vhodné mechanismy na pomoc snížení zadlužení těchto podniků na úroveň umožňující řídit podnik na dobrém finančním základě a ke zlepšení finanční situace podniku.
2. K tomuto účelu mohou členské státy přijmout potřebná opatření vyžadující vytvoření odděleného amortizačního účtu v účetnictví těchto podniků.
V účetní rozvaze mohou být do úplného splacení účtovány všechny půjčky, které podnik přijal na financování investic nebo na krytí podnikových schodků vzniklých z poskytování železničních služeb nebo ze správy železniční infrastruktury.
K dluhům z činnosti dceřiných společností nelze přihlížet.
3. Podporu při splácení dluhů podle tohoto článku poskytují členské státy v souladu s články 77, 92 a 93 Smlouvy.
ODDÍL V Přístup k železniční infrastruktuře
Článek 10
1. Mezinárodním seskupením jsou poskytována práva přístupu a tranzitu ve členských státech, ve kterých jsou usazeny železniční podniky, které je tvoří, a práva tranzitu v dalších členských státech pro mezinárodní dopravní služby mezi členskými státy, ve kterých jsou usazeny železniční podniky, které tvoří uvedená seskupení.
2. Železniční podniky podle článku 2 získávají pro účely využívání dopravních služeb v mezinárodní kombinované dopravě zboží právo přístupu k infrastruktuře ostatních členských států za srovnatelných podmínek.
3. Mezinárodní seskupení a železniční podniky poskytující služby mezinárodní kombinované přepravy zboží uzavírají s provozovateli využívané železniční infrastruktury potřebné správní, technické a finanční dohody s cílem upravit otázky řízení dopravy a dopravní bezpečnosti v mezinárodních dopravních službách ve smyslu odstavců 1 a 2.
Podmínky těchto dohod nesmí být diskriminující.
ODDÍL VI Závěrečná ustanovení
Článek 11
1. Členské státy mohou předložit Komisi jakékoli otázky týkající se uplatňování této směrnice.
Komise přijme po konzultaci s výborem uvedeným v odstavci 2 vhodná rozhodnutí.
2. Komisi je nápomocen poradní výbor složený ze zástupců členských států, kterému předsedá zástupce Komise.
Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k návrhu ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci, případně hlasováním.
Stanovisko je uvedeno do zápisu; kromě toho má každý členský stát právo požádat, aby byl v tomto zápisu uveden jeho postoj.
Komise přihlíží co nejvíce ke stanovisku výboru.
Sdělí výboru způsob, jakým vzala toto stanovisko na vědomí.
Článek 12
Ustanoveními této směrnice není dotčena směrnice Rady 90/531/EHS ze dne 17. září 1990 o postupech při zadávání zakázek subjekty působícími v odvětví vodního hospodářství, energetiky, dopravy a telekomunikací [7].
Článek 13
Rozhodnutí 75/327/EHS se zrušuje s účinkem od 1. ledna 1993.
Odkazy na zrušené rozhodnutí se považují za odkazy na tuto směrnici.
Článek 14
Komise předloží Radě do 1. ledna 1995 zprávu o uplatňování této směrnice, v případě potřeby spolu s vhodnými návrhy na pokračování činnosti Společenství pro rozvoj železnice, zejména v mezinárodní přepravě zboží.
Článek 15
Členské státy po konzultaci s Komisí přijmou právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. ledna 1993.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 16
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 26. června 1991, kterou se mění směrnice 70/220/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se opatření proti znečišťování ovzduší emisemi z motorových vozidel (91/441/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100a této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
ve spolupráci s Evropským parlamentem [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že je třeba přijmout opatření, jejichž cílem je postupné vytvoření vnitřního trhu v období do 31. prosince 1992; že vnitřní trh zahrnuje prostor bez vnitřních hranic, v němž je zajištěn volný pohyb zboží, osob, služeb a kapitálu;
vzhledem k tomu, že první akční program Evropských společenství pro ochranu životního prostředí schválený Radou dne 22. listopadu 1973 vyzval k využití nejnovějších vědeckých poznatků v boji proti znečišťování ovzduší plyny emitovanými z motorových vozidel a tomu odpovídajícím změnám dříve přijatých směrnic;
vzhledem k tomu, že třetí program činnosti stanoví další úsilí, jehož cílem je podstatně snížit stávající úrovně emisí znečišťujících látek z motorových vozidel;
vzhledem k tomu, že směrnice 70/220/EHS [4], naposledy pozměněná směrnicí 89/491/EHS [5], stanoví mezní hodnoty emisí oxidu uhelnatého a nespálených uhlovodíků z motorů těchto vozidel; že tyto mezní hodnoty byly poprvé sníženy směrnicí 74/290/EHS [6] a dále doplněny směrnicí Komise 77/102/EHS [7] o mezní hodnoty pro přípustné emise oxidů dusíku; že mezní hodnoty těchto tří znečišťujících látek byly následně postupně sníženy směrnicemi 78/665/EHS [8],, 83/351/EHS [9] a 88/76/EHS [10], že směrnicí 88/436/EHS [11] byly zavedeny mezní hodnoty pro emise znečisťujících částic ze vznětových motorů a že mnohem přísnější evropské normy pro osobní automobily se zdvihovým objemem motoru menším než 1400 cm3 byly zavedeny směrnicí 89/458/EHS [12];
vzhledem k tomu, že práce Komise v této oblasti ukázala, že Společenství má k dispozici nebo právě zdokonaluje technická řešení, která umožní podstatné snížení odpovídajících mezních hodnot pro všechny velikosti motorů;
vzhledem k tomu, že směrnicí 89/458/EHS byly stanoveny přísnější emisní normy pro osobní automobily pod 1400 cm3 a že je nyní nutné podle článku 5 této směrnice sladit mezní hodnoty emisí automobilů se zdvihovým objemem motoru rovným 1400 cm3 nebo vyšším s těmito normami ke stejným dnům použitelnosti a na základě zlepšeného evropského zkušebního postupu zahrnujícího též mimoměstský jízdní cyklus;
vzhledem k tomu, že je vhodné současně stanovit požadavky na emise způsobené vypařováním a na životnost konstrukčních částí vozidla, které mají vztah k emisím, a zavést podle článku 4 směrnice 88/436/EHS druhou etapu norem pro emise znečišťujících částic pro osobní automobily vybavené vznětovými motory, čímž se sjednotí požadavky Evropského společenství pro emise znečišťujících látek do ovzduší z osobních automobilů; že zkouška životnosti se musí zakládat na ujetí 80000 km a musí se vykonat na vozidlech, která tuto vzdálenost skutečně ujedou na zkušební dráze nebo na vozidlovém dynamometru;
vzhledem k tomu, že evropské životní prostředí by mělo mít co největší prospěch z těchto ustanovení a že by se měla zároveň zajistit jednotnost trhu, a je proto nutné zavést přísnější evropské normy založené na úplné harmonizaci;
vzhledem k tomu, že nové normy a zkušební postupy by se měly stanovit se zřetelem k budoucímu vývoji dopravního provozu v Evropském společenství; že dotvoření vnitřního trhu pravděpodobně povede k růstu počtu registrací vozidel, a to bude mít za následek vzrůst emisí znečišťujících látek;
vzhledem k tomu, že se zřetelem k významné úloze, kterou hrají emise znečišťujících látek z motorových vozidel, a k jejich podílu na vytváření skleníkového efektu, je nutné zejména stabilizovat a pak snižovat emise CO2 v souladu s rozhodnutím Správní rady programu Organizace spojených národů pro životní prostředí (UNEP) ze dne 24. května 1989, a zejména s bodem 11 písm. d) tohoto rozhodnutí;
vzhledem k tomu, že Komise má předložit návrh směrnice, která obsahuje opatření ke snižování ztrát vypařováním ve všech fázích procesu skladování a distribuce motorových paliv;
vzhledem k tomu, že je také naléhavě potřebné výrazně zvýšit jakost paliv na čerpacích stanicích;
vzhledem k tomu, že postup zpřísňování norem by se také urychlil, kdyby členské státy zavedly postupy vedoucí kupující nových vozidel k tomu, aby co nejdříve zlikvidovali svá stará vozidla nebo aby je předali k recyklaci;
vzhledem k tomu, že je žádoucí, aby členské státy přijaly opatření, která pokud možno zajistí, aby byla starší vozidla vybavena zařízeními pro čištění výfukových plynů;
vzhledem k tomu, že příznivý vliv přísnějších norem na životní prostředí velmi vzroste a urychlí se, jestliže členské státy zavedou po 31. prosinci 1992 daňové pobídky podněcující k nákupu a instalaci zařízení, která zajistí plnění norem stanovených touto směrnicí, na vozidla již provozovaná;
vzhledem k tomu, že stálý růst znečišťování životního prostředí, jehož příčinou je rychlý vzrůst provozu ve Společenství, vyžaduje nejen stanovit mezní hodnoty a přísnější normy, ale také vývoj koncepcí alternativních systémů pohonu a dopravy; že Společenství by mělo podniknout kroky k zajištění finančních prostředků pro výzkum a vývoj alternativních systémů pohonu a dopravy a alternativních paliv, přičemž by se řídilo požadavky na slučitelnost se životním prostředím;
vzhledem k tomu, že za účelem plného uplatnění norem stanovených touto směrnicí by měla Rada kvalifikovanou většinou na návrh Komise rozhodnout před 31. prosincem 1992 o opatřeních, jejichž účelem je
- omezit emise CO2,
- upravit normy emisí (a odpovídající zkoušky) pro vozidla, pro která neplatí tato směrnice, včetně všech nákladních vozidel,
- stanovit pravidelné kontroly a postupy pro výměnu, opravy nebo údržbu zařízení užitých pro splnění stanovených hodnot,
- zavést program výzkumu a vývoje, který bude podněcovat k tomu, aby se na trh uváděla čistá vozidla a palivo,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Přílohy směrnice 70/220/EHS se nahrazují přílohami této směrnice.
Článek 2
1. Od 1. ledna 1992 nesmějí členské státy z důvodů týkajících se znečištění ovzduší emisemi
- odmítnout udělit EHS schválení typu nebo vydat doklad uvedený v čl.
10 odst.
1 poslední odrážce směrnice 70/156/EHS [13], naposledy pozměněné směrnicí 87/403/EHS [14], nebo udělit vnitrostátní schválení typu pro typ motorového vozidla,
ani
- zakázat první uvedení do provozu motorového vozidla,
pokud emise z tohoto typu motorového vozidla nebo z tohoto vozidla splňují požadavky směrnice 70/220/EHS ve znění této směrnice.
2.
Od 1. července 1992 členské státy
- nesmějí již udělit EHS schválení typu nebo vydat doklad uvedený v čl. 10 odst. 1 poslední odrážce směrnice 70/156/EHS pro typ motorového vozidla a
- odmítnou vnitrostátní schválení typu pro typ motorového vozidla,
jehož emise nesplňují požadavky příloh směrnice 70/220/EHS ve znění této směrnice.
3. Od 31. prosince 1992 členské státy zakáží první uvedení do provozu vozidel, jejichž emise nesplňují požadavky příloh směrnice 70/220/EHS ve znění této směrnice.
Článek 3
Členské státy mohou stanovit daňové pobídky pro vozidla, na něž se vztahuje tato směrnice.
Tyto pobídky musí být v souladu se Smlouvou a musí dále splňovat tyto podmínky:
- musí se vztahovat na všechna vnitrostátně vyrobená motorová vozidla a na všechna dovážená vozidla, která jsou uváděna na trh členského státu a která jsou vybavena zařízením umožňujícím splnit s předstihem evropské normy stanovené pro rok 1992,
- musí skončit ke dnům stanoveným v čl. 2 odst. 3, od kterých vstupují v platnost povinné mezní hodnoty emisí pro nová vozidla,
- ve vztahu ke každému typu vozidla musí představovat hodnotu významně nižší, než jsou skutečné náklady na zařízení potřebná pro dosažení stanovených hodnot a na jejich montáž do vozidla.
Komise musí být včas informována o záměrech zavést nebo změnit daňové pobídky podle prvního pododstavce, aby mohla předložit své připomínky.
Článek 4
Rada v souladu s podmínkami stanovenými ve Smlouvě rozhodne do 31. prosince 1993 o návrhu na další snížení mezních hodnot, který jí do 31. prosince 1992 předloží Komise, jež přitom vezme v úvahu stav technického pokroku.
Snížené mezní hodnoty pro nová schválení typu nebudou použitelné před 1. lednem 1996; mohou však být základem pro daňové pobídky ode dne přijetí nové směrnice.
Článek 5
Rada projedná kvalifikovanou většinou návrh Komise, který vezme v úvahu výsledky pokroku v pracích o skleníkovém efektu, a rozhodne o opatřeních určených k omezení emisí CO2 z motorových vozidel.
Článek 6
V doplňkové technické zprávě potvrdí Komise začátkem roku 1991 oprávněnost alternativní evropské zkoušky životnosti [15] , která musí být nejméně tak přísná jako zkouška životnosti definovaná v příloze VII, a musí být reprezentativnější pro podmínky provozu v Evropě.
V případě potřeby lze na návrh Komise změnit před koncem roku 1991 zrychlenou zkoušku stárnutí [16], a to postupem projednávání ve Výboru pro přizpůsobování technickému pokroku.
Článek 7
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 1. ledna 1992.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 8
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 18. června 1991 o kontrole nabývání a držení zbraní (91/477/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100a této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
ve spolupráci s Evropským parlamentem [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že článek 8a Smlouvy stanoví, že vnitřní trh má být vytvořen nejpozději do 31. prosince 1992; že vnitřní trh zahrnuje prostor bez vnitřních hranic, v němž je zajištěn volný pohyb zboží, osob, služeb a kapitálu v souladu s ustanoveními Smlouvy;
vzhledem k tomu, že na svém zasedání ve Fontainebleau ve dnech 25. a 26. června 1984 si Evropská rada výslovně stanovila za cíl zrušení všech policejních a celních formalit na vnitřních hranicích Společenství;
vzhledem k tomu, že úplné zrušení kontrol a formalit na vnitřních hranicích Společenství předpokládá splnění určitých základních podmínek; že Komise ve své "Bílé knize − Dotvoření vnitřního trhu" uvedla, že zrušení kontrol bezpečnosti přepravovaných předmětů a osob mimo jiné předpokládá sblížení právních předpisů o zbraních;
vzhledem k tomu, že zrušení kontrol držení zbraní na vnitřních hranicích Společenství vyžaduje přijetí účinné úpravy, která umožní uvnitř členských států kontrolu nabývání a držení střelných zbraní a kontrolu jejich přepravy do jiného členského státu; že tudíž systematické kontroly na vnitřních hranicích Společenství musí být zrušeny;
vzhledem k tomu, že tato úprava, pokud bude zahrnuta do částečně harmonizovaných právních předpisů, povede mezi členskými státy ke vzniku větší vzájemné důvěry v oblasti ochrany bezpečnosti osob; že je za tím účelem vhodné určit kategorie střelných zbraní, jejichž nabývání a držení fyzickými osobami bude zakázáno nebo bude podléhat povolení či ohlášení;
vzhledem k tomu, že přechod z jednoho členského státu do druhého se zbraní by v zásadě měl být zakázán, pokud není dodržen postup, který členským státům umožňuje zjistit, že na jejich území je dovezena střelná zbraň;
vzhledem k tomu, že pro oblast lovu a sportovní střelby však musí být přijata pružnější pravidla, aby nebyl narušen více než je nezbytné volný pohyb osob;
vzhledem k tomu, že tato směrnice se nedotýká práva členských států přijmout opatření k zamezení nedovoleného obchodu se zbraněmi,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI: KAPITOLA 1 Oblast působnosti
Článek 1
l. Pro účely této směrnice se "zbraněmi" a "střelnými zbraněmi" rozumějí předměty definované v příloze I. Střelné zbraně jsou roztříděny a definovány v bodu II této přílohy.
2. Pro účely této směrnice se "podnikatelem v oboru zbraní" rozumí každá fyzická nebo právnická osoba, jejíž podnikatelskou činnost zcela nebo zčásti tvoří výroba střelných zbraní, obchodování s nimi, jejich výměna, pronájem, opravy nebo úpravy.
3. Pro účely této směrnice se má za to, že osoba má bydliště v té zemi, která je uvedena v adrese zapsané v dokladu prokazujícím bydliště, zejména v pasu nebo průkazu totožnosti, který se při kontrole držení nebo při nabývání zbraně předkládá orgánům členského státu nebo podnikateli v oboru zbraní.
4. "Evropský zbrojní pas" je doklad, který vydávají orgány členských států na žádost osoby, která se v souladu se zákonem stane držitelem a uživatelem střelné zbraně.
Jeho doba platnosti činí nejvýše pět let.
Tato doba platnosti může být prodloužena.
Pokud jsou v pasu uvedeny pouze střelné zbraně kategorie D, činí doba jeho platnosti nejvýše deset let.
Pas obsahuje údaje stanovené v příloze II.
Evropský zbrojní pas je osobní doklad, v němž je uvedena střelná zbraň nebo střelné zbraně, jejichž držitel a uživatel je držitelem zbrojního pasu.
Uživatel střelné zbraně musí mít pas stále ve svém držení.
V pasu se vyznačují změny držení nebo charakteristiky střelné zbraně, jakož i ztráta nebo krádež střelné zbraně.
Článek 2
l. Touto směrnicí není dotčeno použití vnitrostátních předpisů týkajících se nošení zbraní nebo úpravy lovu nebo sportovní střelby.
2. Tato směrnice se nevztahuje na nabývání nebo držení střelných zbraní a střeliva v souladu s vnitrostátními předpisy ozbrojenými silami, policií, státními orgány nebo sběrateli a subjekty s kulturním a historickým zaměřením v oblasti zbraní, které jsou jako takové uznány členským státem, na jehož území jsou usazeny.
Rovněž se nevztahuje na obchodní přepravu vojenských zbraní a střeliva.
Článek 3
Členské státy mohou ve svých právních předpisech přijmout přísnější pravidla než stanoví tato směrnice, s výhradou práv udělených osobám s bydlištěm ve členských státech podle čl. 12 odst. 2. KAPITOLA 2 Harmonizace právních předpisů o střelných zbraních
Článek 4
Alespoň pro zbraně kategorie A a B podmíní každý členský stát výkon činnosti podnikatele v oboru zbraní na svém území souhlasem udělovaným na základě kontroly osobní a odborné bezúhonnosti podnikatele v oboru zbraní.
Jedná-li se o právnickou osobu, provede se kontrola osoby, která podnik řídí.
Pro zbraně kategorie C a D podřídí každý členský stát, který nepodmiňuje výkon činnosti podnikatele v oboru zbraní udělením souhlasu, tuto činnost ohlášení.
Podnikatelé v oboru zbraní musí vést evidenci, do které se zapisují všechny vstupy a výstupy střelných zbraních kategorie A, B a C a údaje umožňující zbraň identifikovat, zejména její druh, značka výrobce, model, ráže, výrobní číslo a jména a adresy dodavatele a nabyvatele.
Členské státy pravidelně kontrolují, zda podnikatel v oboru zbraní tuto povinnost dodržuje.
Podnikatel v oboru zbraní uchovává tuto evidenci po dobu pěti let i po té, co skončí svou činnost.
Článek 5
Aniž je dotčen článek 3, povolí členské státy nabývání a držení střelných zbraní kategorie B pouze osobám, které pro to mají řádný důvod a které
a) dosáhly věku 18 let, s výjimkou zbraní k loveckým účelům a zbraní pro sportovní střelbu,
b) nepředstavují nebezpečí pro sebe, veřejný pořádek nebo veřejnou bezpečnost.
Aniž je dotčen článek 3, povolí členské státy držení střelných zbraní kategorie C a D pouze osobám, které splňují podmínky písmene a) prvního pododstavce.
Členské státy mohou odejmout povolení k držení střelné zbraně, přestane-li být plněna některá z podmínek písmene b) prvního pododstavce.
Členské státy mohou zakázat osobám s bydlištěm na svém území držení zbraně nabyté v jiném členském státě, pouze pokud zakazují nabytí totožné zbraně na svém území.
Článek 6
Členské státy přijmou veškerá vhodná opatření vedoucí k zákazu nabývání a držení střelných zbraní a střeliva kategorie A. Ve zvláštních případech mohou příslušné orgány udělit povolení pro výše uvedené střelné zbraně a střelivo, pokud to neodporuje veřejné bezpečnosti a veřejnému pořádku.
Článek 7
1. Střelná zbraň kategorie B nemůže být na území členského státu nabyta bez povolení, které udělí tento členský stát nabyvateli.
Toto povolení nemůže být uděleno osobě s bydlištěm v jiném členském státě bez předchozího souhlasu tohoto státu.
2. Střelná zbraň kategorie B nemůže být na území členského státu držena bez povolení, které udělí tento členský stát držiteli.
Má-li držitel zbraně bydliště v jiném členském státě, je dotyčný členský stát o udělení povolení uvědomen.
3. Povolení nabývat a povolení držet střelnou zbraň kategorie B může být uděleno jediným správním rozhodnutím.
Článek 8
1. Střelnou zbraň kategorie C není možné držet, pokud ji držitel neohlásí orgánům členského státu, ve kterém je tato zbraň držena.
Členské státy stanoví povinné ohlášení všech střelných zbraní kategorie C v současné době držených na jejich území, a to ve lhůtě jednoho roku po nabytí účinnosti vnitrostátních předpisů provádějících tuto směrnici.
2. Každý prodejce, podnikatel v oboru zbraní nebo soukromá osoba uvědomí orgány členského státu o každém převodu nebo předání střelné zbraně kategorie C a upřesní identifikační prvky nabyvatele a střelné zbraně.
Má-li nabyvatel bydliště v jiném členském státě, je tento členský stát o nabytí informován členským státem, ve kterém k nabytí došlo, a nabyvatelem.
3. Jestliže členský stát na svém území nabývání a držení určité střelné zbraně kategorie B, C nebo D zakazuje nebo podmiňuje udělením povolení, uvědomí o tom ostatní členské státy, které tento údaj výslovně zaznamenají do Evropského zbrojního pasu vydaného pro takovou zbraň podle čl. 12 odst. 2.
Článek 9
l. Předání střelné zbraně kategorie A, B nebo C osobě, která nemá bydliště v dotyčném členském státě, je za podmínky dodržení povinností stanovených v článcích 6, 7 a 8 povoleno
- nabyvateli, který získal v souladu s článkem 11 povolení uskutečnit přepravu do země, kde má bydliště,
- nabyvateli, který předloží písemné prohlášení uvádějící a osvědčující jeho úmysl střelnou zbraň držet v členském státě jejího nabytí za podmínky, že splňuje zákonné podmínky jejího držení.
2. Členské státy mohou povolit dočasné předání střelných zbraní a určí jeho postup.
Článek 10
Úprava nabývání a držení střeliva je shodná s úpravou držení střelných zbraní, pro které je toto střelivo určeno.
KAPITOLA 3 Formality požadované pro pohyb zbraní uvnitř Společenství
Článek 11
l. Aniž je dotčen článek 12, mohou být střelné zbraně přepravovány z jednoho členského státu do druhého pouze postupem stanoveným v níže uvedených odstavcích.
Tato ustanovení se rovněž vztahují na přepravu střelné zbraně, při zásilkovém prodeji.
2. Pokud jde o přepravu střelných zbraní do jiného členského státu, sdělí zúčastněná osoba před zahájením přepravy členskému státu, ve kterém se tyto zbraně nachází:
- jméno a adresu prodávajícího nebo převodce a jméno a adresu kupujícího nebo nabyvatele a popřípadě vlastníka,
- adresu místa, na které budou tyto zbraně zaslány nebo dopraveny,
- počet zbraní, které jsou zasílány nebo dopravovány,
- údaje umožňující identifikaci každé zbraně a rovněž oznámení, že střelná zbraň byla předmětem kontroly v souladu s Úmluvou o vzájemném uznávání zkušebních značek na přenosných střelných zbraních ze dne 1. července 1969,
- přepravní prostředky,
- den odeslání a předpokládaný den převzetí.
Údaje uvedené v posledních dvou odrážkách se nemusí sdělovat v případě přepravy mezi podnikateli v oboru zbraní.
Členský stát přezkoumá podmínky, za nichž dojde k přepravě, zejména s ohledem na bezpečnost.
Jestliže členský stát tuto přepravu povolí, vydá průkaz, který bude obsahovat všechny údaje uvedené v prvním pododstavci.
Tento průkaz musí doprovázet střelné zbraně až do místa jejich určení; musí být předložen, kdykoli o to orgány členských států požádají.
3. Pro přepravu střelných zbraní jiných než vojenských, které jsou vyňaty z oblasti působnosti této směrnice na základě čl.
2 odst. 2, může každý členský stát udělit podnikatelům v oboru zbraní právo přepravovat střelné zbraně ze svého území k podnikateli v oboru zbraní, který působí v jiném členském státu, bez předchozího povolení podle odstavce 2.
Členský stát vydá k tomuto účelu souhlas platný po dobu nejvýše tří let, který může být kdykoli odůvodněným rozhodnutím pozastaven nebo zrušen. Doklad s odkazem na tento souhlas musí doprovázet střelné zbraně až do místa jejich určení; musí být předložen, kdykoli o to orgány členských států požádají.
Nejpozději během přepravy sdělí podnikatel v oboru zbraní orgánům členského státu, ze kterého bude střelná zbraň přepravena, všechny údaje uvedené v odstavci 2 prvním pododstavci.
4. Každý členský stát předá ostatním členským státům seznam střelných zbraní, pro které může být vydán souhlas k přepravě na jeho území bez předchozího povolení.
Tyto seznamy střelných zbraní budou sděleny podnikatelům v oboru zbraní, kteří obdrželi souhlas pro přepravu střelných zbraní bez předchozího povolení postupem podle odstavce 3.
Článek 12
1. Nedodrží-li se postup podle článku 11, povoluje se držení střelné zbraně během cesty přes dva nebo více členských států pouze, pokud zúčastněná osoba získá povolení těchto členských států.
Členské státy smějí udělit takové povolení pro jednu nebo více cest na dobu nejvýše jednoho roku s možností obnovení.
Tato povolení budou zapsána do Evropského zbrojního pasu, který cestující musí předložit, kdykoli o to orgány členských států požádají.
2. Odchylně od odstavce l mohou lovci pro střelné zbraně kategorie C a D a sportovní střelci pro střelné zbraně kategorie B, C a D držet bez předchozího povolení jednu nebo více těchto střelných zbraní během cesty přes dva nebo více členských států s cílem vykonávat výše uvedenou činnost, pokud jsou držiteli Evropského zbrojního pasu, ve kterém jsou taková zbraň či takové zbraně uvedeny, a pokud mohou uvést důvod své cesty, zejména předložením pozvání.
Tato výjimka se však nevztahuje na cesty do členského státu, který na základě čl. 8 odst. 3 zakázal nabývání a držení dotyčné zbraně nebo který je podmiňuje udělením povolení; v tomto případě o tom musí být učiněna výslovná zmínka v Evropském zbrojním pasu.
V souvislosti se zprávou uvedenou v článku 17 Komise rovněž přezkoumá po konzultaci členských států výsledky uplatňování druhého pododstavce, zejména pokud jde o jeho dopady na veřejný pořádek a veřejnou bezpečnost.
3. V dohodách o vzájemném uznávání vnitrostátních dokladů mohou dva nebo více členských států stanovit pro pohyb se střelnou zbraní na svém území pružnější úpravu, než která je uvedena v tomto článku.
Článek 13
l. Každý členský stát předá všechny užitečné informace, které má k dispozici o konečné přepravě střelných zbraní, členskému státu, na jehož území budou přepraveny.
2. Informace, jež členské státy obdrží na základě postupů podle článku 11 o přepravě střelných zbraní, podle čl. 7 odst. 2 a podle čl. 8 odst. 2 o nabývání a držení střelných zbraní osobami bez bydliště v daném státě, sdělí nejpozději během přepravy členskému státu určení a popřípadě nejpozději během přepravy členským státům tranzitu.
3. Členské státy zřídí nejpozději do 1. ledna 1993 sítě pro výměnu informací pro účely provedení tohoto článku. Oznámí ostatním členským státům a Komisi vnitrostátní orgány pověřené předávat a získávat informace a využívat seznam uvedený v čl. 11 odst. 4.
Článek 14
Členské státy přijmou veškeré předpisy zakazující na jejich území dovoz
- střelné zbraně mimo případy uvedené v článcích 11 a 12 a s výhradou dodržení podmínek v nich stanovených,
- zbraně jiné než střelné s výhradou, že to povolují vnitrostátní předpisy dotyčného členského státu. KAPITOLA 4
Závěrečná ustanovení
Článek 15
l. Členské státy zesílí kontroly držení zbraní na vnějších hranicích Společenství.
Zejména dbají, aby cestující z třetích zemí, kteří zamýšlí cestovat do jiného členského státu, dodrželi článek 12.
2. Tato směrnice nebrání kontrolám prováděným členskými státy nebo přepravcem během nastupování do dopravního prostředku.
3. Členské státy informují Komisi o způsobech, kterými se provádějí kontroly uvedené v odstavcích 1 a 2.
Komise shromáždí tyto informace a dá je k dispozici všem členským státům.
4. Členské státy sdělí Komisi své vnitrostátní předpisy včetně změn týkajících se nabývání a držení zbraní, pokud jsou vnitrostátní předpisy přísnější než základní norma, kterou mají přijmout.
Komise předá tyto informace ostatním členským státům.
Článek 16
Každý členský stát stanoví sankce za nedodržení předpisů přijatých k provedení této směrnice.
Tyto sankce musí být dostatečné, aby podpořily dodržování těchto předpisů.
Článek 17
Ve lhůtě pěti let ode dne provedení této směrnice vnitrostátními právními předpisy předloží Komise Evropskému parlamentu a Radě zprávu o situaci vyplývající z uplatňování této směrnice, popřípadě doprovázenou návrhy.
Článek 18
Členské státy přijmou právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí tak, aby opatření uvedená v této směrnici nabyla účinnosti nejpozději do 1. ledna 1993.
O přijatých opatřeních neprodleně uvědomí Komisi a ostatní členské státy.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 19
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 15. července 1991 o hygienických předpisech pro produkci a uvádění živých mlžů na trh (91/492/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že s ohledem na vytvoření vnitřního trhu a zejména na zajištění hladkého fungování společné organizace trhu s produkty rybolovu ustavené nařízením (EHS) č. 3796/81 [4] naposledy pozměněném nařízením (EHS) č.
2886/89 [5] je důležité, aby uvádění živých mlžů na trh již nebylo omezováno rozdíly, které existují v hygienických předpisech jednotlivých členských států; že to umožní lepší harmonizaci produkce a uvádění na trh a rovné podmínky hospodářské soutěže a tím i zajistí kvalitní produkty pro spotřebitele;
vzhledem k tomu, že směrnice Rady 79/923/EHS ze dne 30. října o požadované jakosti vod pro měkkýše [6] stanoví, že je nutné vypracovat hygienické požadavky, kterým musí odpovídat výrobky z vodních měkkýšů se schránkami;
vzhledem k tomu, že tyto požadavky musejí být stanoveny pro všechny etapy sběru, manipulace, skladování, přepravy a distribuce živých mlžů, aby bylo chráněno zdraví spotřebitelů; že by se tyto požadavky měly rovněž vztahovat na ostnokožce, pláštěnce a mořské plže;
vzhledem k tomu, že je důležité, aby v případě, kdy se po uvedení živých mlžů na trh vyskytne nějaký hygienický problém, bylo možné zpětně zjistit odesílající provozovnu a původní oblast sběru; že je proto nezbytné zavést systém registrace a označování umožňující vysledovat celou cestu zásilky následující po jejím sběru;
vzhledem k tomu, že je důležité, aby byly stanoveny hygienické normy pro konečný produkt; že vědecké a technické poznatky však nejsou vždy dostatečně pokročilé k tomu, aby bylo možné stanovit konečné řešení určitých hygienických problémů a že je tudíž nezbytné, s ohledem na optimální ochranu lidského zdraví, vytvořit systém Společenství, který by zajistil rychlé přijímání a, v případě potřeby, i zpřísňování hygienických norem, aby se zabránilo kontaminaci viry nebo jinému ohrožení lidského zdraví;
vzhledem k tomu, že živí mlži pocházející z oblastí sběru, které neumožňují jejich přímou a bezpečnou spotřebu, se mohou stát nezávadnými po důkladném očištění nebo po sádkování v čisté vodě po dostatečně dlouhou dobu; že je proto nezbytné vymezit produkční oblasti, z nichž mohou být získáváni živí mlži k přímé spotřebě, stejně jako produkční oblasti, z nichž musí být mlži čištěni nebo sádkováni;
vzhledem k tomu, že především producenti jsou zodpovědní za to, že mlži jsou produkováni a uváděni na trh v souladu s hygienickými předpisy; že příslušné úřady musejí prostřednictvím kontrol a inspekcí zajistit, aby producenti tyto předpisy dodržovali; že příslušné úřady musejí podrobit oblasti sběru pravidelným kontrolám, aby zajistily, že mlži z těchto oblastí neobsahují mikroorganismy ani toxické látky v množstvích považovaných za nebezpečná pro lidské zdraví;
vzhledem k tomu, že pro jednotné uplatňování norem stanovených touto směrnicí ve všech členských státech musí být zavedena kontrolní opatření na úrovni Společenství;
vzhledem k tomu, že pravidla, zásady a ochranná opatření stanovené směrnicí Rady 90/675/EHS z 10. prosince 1990, kterou se stanoví zásady organizace veterinární kontroly produktů dovážených do Společenství ze třetích zemí [7], se mají vztahovat i na tyto případy;
vzhledem k tomu, že při obchodování uvnitř Společenství mají být rovněž uplatňována pravidla stanovená směrnicí Rady 89/662/EHS z 11. prosince 1989 o veterinárních kontrolách v obchodu uvnitř Společenství s cílem dotvoření vnitřního trhu [8], ve znění směrnice 90/675/EHS;
vzhledem k tomu, že na živé mlže produkované ve třetích zemích a určené k prodeji na území Společenství se nesmí vztahovat výhodnější podmínky, než jaké jsou uplatňovány ve Společenství; že musí být na úrovni Společenství stanoven postup pro kontrolu podmínek produkce a uvádění na trh ve třetích zemích, aby Společenství mohlo uplatňovat společný dovozní režim založený na rovnosti podmínek;
vzhledem k tomu, že je třeba, s ohledem na zvláštní okolnosti, udělit výjimky některým provozovnám působícím již před 1. lednem 1993, aby se mohly přizpůsobit všem požadavkům stanoveným v této směrnici;
vzhledem k tomu, že v případě živočichů poživatelných v živém stavu je třeba učinit výjimku, týkající se doby trvanlivosti, z pravidel směrnice Rady 79/112/EHS ze dne 18. prosince 1978 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se označování potravin určených k prodeji konečnému spotřebiteli, jejich obchodní úpravy a související reklamy [9], naposledy pozměněné směrnicí 91/72/EHS [10];
vzhledem k tomu, že by mělo být umožněno přijímání přechodných opatření, která by nahradila některé zatím neexistující prováděcí předpisy;
vzhledem k tomu, že Komise by měla být pověřena přijetím určitých opatření k provádění této směrnice; že k tomuto účelu by měly být stanoveny postupy zavádějící úzkou a účinnou spolupráci mezi Komisí a členskými státy v rámci Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
KAPITOLA 1 Obecná ustanovení
Článek 1
Tato směrnice stanovuje hygienické podmínky pro produkci a uvádění živých mlžů, kteří jsou určeni jak k přímé spotřebě, tak ke spotřebě po dalším zpracování, na trh.
Mimo ustanovení o čištění se tato směrnice vztahuje na mořské ostnokožce, pláštěnce a mořské plže.
Článek 2
Pro účely této směrnice se rozumí:
1. "mlži" mlži třídy Lamellibranchiata (Bivalvia), kteří získávají potravu filtrací vody;
2. "mořskými biotoxiny" jedovaté látky hromaděné mlži, kteří se živí planktonem obsahujícím tyto toxiny;
3. "čistou mořskou vodou" mořská voda nebo brakická voda, která má být využívána v souladu s podmínkami stanovenými touto směrnicí a která je prosta mikrobiální kontaminace, toxických a nežádoucích látek, přítomných přirozeně nebo v důsledku znečištění životního prostředí, podle přílohy směrnice 79/923/EHS, v množství, které může nepříznivě ovlivňovat hygienickou jakost mlžů nebo zhoršit jejich chuť;
4. "příslušným úřadem" ústřední orgán členského státu příslušný k výkonu veterinárních kontrol nebo úřad, na nějž byla tato příslušnost přenesena;
5. "přípravou" uskladnění živých mlžů, kteří vzhledem ke své jakosti nevyžadujících ošetření v provozovně pro čištění nebo nevyžadují sádkování, v nádržích nebo v jiném zařízení s čistou mořskou vodu nebo v přirozeném prostředí, sloužícím k odstranění písku, bahna nebo slizu;
6. "producentem" jakákoli fyzická nebo právnická osoba, která jakýmikoli prostředky sbírá živé mlže v oblasti sběru za účelem manipulace a uvádění na trh;
7. "produkční oblastí" místa v moři, na mělčinách nebo v ústí řek, kde se mlži vyskytují, buď přirozeně, nebo na nichž jsou uměle chováni, a z nichž jsou živí mlži sklízeni;
8. "sádkovací oblastí" místa v moři, na mělčinách nebo v ústí řek, schválená příslušným úřadem, s jasně vymezenými hranicemi, označenými bójemi, kůly nebo jinými pevnými prostředky, která jsou určena výhradně k přirozenému čištění živých mlžů;
9. "střediskem pro expedici" schválené suchozemské nebo plovoucí zařízení pro příjem, přípravu, mytí, čištění, třídění a balení živých mlžů vhodných k lidské spotřebě;
10. "střediskem pro čištění" schválená provozovna s nádržemi s přívodem přirozeně čisté mořské vody nebo patřičným způsobem vyčištěné mořské vody, v níž jsou živí mlži umístěni na dobu nezbytnou k odstranění mikrobiální kontaminace, aby byli vhodní k lidské spotřebě;
11. "sádkováním" činnost, při níž jsou živí mlži pod dozorem příslušného úřadu přeneseni na dobu nezbytnou k odstranění kontaminace do schválených oblastí v moři, na mělčinách nebo v ústí řek.
Tímto pojmem není míněno přenesení mlžů do oblastí, které jsou vhodnější pro jejich další vývoj nebo růst;
12. "dopravními prostředky" nákladní prostory automobilů, vlaků, letadel a lodí nebo kontejnery určené k přepravě po souši, po moři nebo ve vzduchu;
13. "balením" činnost, při níž jsou živí mlži ukládáni do vhodných obalových materiálů;
14. "zásilkou" určité množství živých mlžů, s kterými se manipuluje ve středisku pro expedici nebo ve středisku pro čištění, které je určeno pro jednoho nebo více odběratelů;
15. "partií" určité množství živých mlžů shromážděné v produkční oblasti a následně určené k odeslání do schváleného střediska pro expedici nebo do střediska pro čištění, do sádkovací oblasti nebo do zpracovatelského závodu;
16. "uváděním na trh" držení nebo vystavení za účelem prodeje, nabídka prodeje, prodej, dodávka nebo jakýkoliv jiný způsob uvádění živých mlžů určených k lidské spotřebě na trh, a to buď v syrovém stavu, nebo určených ke zpracování ve Společenství, s výjimkou přímé dodávky malých množství mlžů pobřežním rybářem na místní trh do maloobchodu nebo spotřebiteli podléhající hygienickým kontrolám stanoveným vnitrostátními předpisy o kontrole maloobchodu;
17. "dovozem" vstup živých mlžů ze třetích zemí na území Společenství;
18. "fekálními koliformními bakteriemi" fakultativně anaerobní, gram-negativní, asporogenní, cytochromoxidáza-negativní tyčinkovité bakterie, schopné zkvašovat laktózu s tvorbou plynu v přítomnosti žlučových solí nebo povrchově aktivních látek s podobnými růstově inhibičními vlastnostmi, při teplotě 44 oC ± 0,2 oC alespoň za 24 hodin;
19. "E. coli" fekální koliformní bakterie tvořící při 44 oC ± 0,2 oC za 24 hodin z tryptofanu indol.
KAPITOLA II Ustanovení pro produkci v rámci Společenství
Článek 3
1. Uvádění živých mlžů k okamžité spotřebě na trh podléhá těmto podmínkám:
a) mlži musejí pocházet z produkčních oblastí, které vyhovují požadavkům stanoveným v kapitole I přílohy, pokud se však jedná o Pectinidae (hřebenatkovití) vztahuje se toto ustanovení pouze na produkty akvakultury podle definice v čl.
2 odst. 2 směrnice Rady 91/493/EHS z 22. července 1991 o hygienických předpisech pro produkci a uvádění produktů rybolovu na trh [11];
b) mlži musejí být sbíráni a přepravováni z produkční oblasti do střediska pro expedici, střediska pro čištění, do sádkovací oblasti nebo do zpracovatelského závodu za podmínek stanovených v kapitole II přílohy;
c) v případech stanovených touto směrnicí musejí být mlži sádkováni ve vhodných a k tomuto účelu schválených oblastech splňujících podmínky stanovené v kapitole III přílohy;
d) s mlži musí být manipulováno hygienicky a v případě potřeby musejí být vyčištěni v provozovně k tomuto účelu schválené a splňující požadavky kapitoly IV přílohy;
e) mlži musejí odpovídat požadavkům stanoveným v kapitole V přílohy;
f) hygienické kontroly musejí být prováděny podle kapitoly VI přílohy;
g) mlži musejí být vhodným způsobem zabaleni podle kapitoly VII přílohy;
h) mlži musejí být skladováni a přepravováni za hygienicky uspokojivých podmínek podle kapitoly VIII a IX přílohy;
i) mlži musejí být označeni značkou zdravotní nezávadnosti uvedenou v kapitole X přílohy.
2. Živí mlži určení k dalšímu zpracování musejí odpovídat příslušným požadavkům odstavce 1 a musejí být zpracováni v souladu s požadavky směrnice 91/493/EHS.
Článek 4
Členské státy zajistí, aby osoby, které manipulují s živými mlži během jejich produkce a uvádění na trh, učinily veškerá opatření nezbytná ke splnění požadavků této směrnice.
Osoby zodpovědné za střediska pro expedici a pro čištění zejména zajistí:
- aby byl pravidelně odebírán a analyzován reprezentativní počet vzorků určených k laboratorním vyšetřením za účelem sestavení chronologického záznamu podle oblastí, z nichž jednotlivé partie mlžů pocházejí, o hygienické jakosti mlžů před i po manipulaci ve středisku pro expedici nebo pro čištění,
- aby o výsledcích různých kontrol byly vedeny a uchovávány pravidelné záznamy předkládané příslušnému úřadu.
Článek 5
1. a) Příslušný úřad schválí střediska pro expedici a střediska pro čištění poté, co se přesvědčil, že splňují požadavky této směrnice.
Pokud nejsou požadavky této směrnice plněny, učiní příslušný úřad nezbytná opatření.
Vezme přitom v úvahu zejména výsledky případných kontrol prováděných podle čl. 6 odst.
Pod výslovnou podmínkou, že živí mlži pocházející z takových středisek splňují hygienické normy stanovené touto směrnicí, však členské státy mohou poskytnout střediskům pro expedici a pro čištění, vzhledem k požadavkům na stavby a vybavení stanoveným v kapitole IV přílohy, které mají být postupem podle článku 12 upřesněny do 1. října 1991, dodatečnou lhůtu do 31. prosince 1995, během níž musejí být splněny podmínky pro schválení stanovené ve výše uvedené kapitole.
Takové výjimky mohou být uděleny pouze provozovnám působícím před 31. prosincem 1991, které do 1. července 1992 předloží příslušnému národnímu úřadu náležitě odůvodněnou žádost o udělení výjimky.
Tato žádost musí být doplněna plánem a programem prací upřesňujícími lhůtu, během níž bude provozovna schopna tyto požadavky splnit.
Pokud je požadován finanční příspěvek od Společenství, mohou být přijaty pouze projekty vyhovující požadavkům této směrnice.
Příslušný úřad sestaví seznam schválených středisek pro expedici a pro čištění; každému středisku bude přiděleno úřední číslo.
Seznam schválených středisek pro expedici a pro čištění a všechny jeho pozdější změny musí být každým členským státem oznámeny Komisi, která tyto údaje sdělí ostatním členským státům.
b) Inspekce a kontroly těchto středisek se provádějí pravidelně pod zodpovědností příslušného úřadu, který má mít volný přístup do všech částí těchto středisek, aby tak bylo zaručeno dodržování ustanovení této směrnice.
Pokud tyto inspekce a kontroly odhalí neplnění požadavků této směrnice, učiní příslušný úřad vhodná opatření.
2. a) Příslušný úřad sestaví seznam produkčních a sádkovacích oblastí s vyznačením jejich umístění a hranic, z nichž mohou být živí mlži v souladu s požadavky této směrnice, a zejména s požadavky kapitoly I přílohy, sbíráni.
Tento seznam musí být předán osobám, kterých se tato směrnice týká, zejména producentům a provozovatelům středisek pro expedici a pro čištění.
b) Kontroly produkčních a sádkovacích oblastí se provádí pod zodpovědností příslušného úřadu podle požadavků této směrnice.
Pokud tyto kontroly odhalí, že požadavky této směrnice již nejsou plněny, uzavře příslušný úřad produkční nebo sádkovací oblast až do doby nápravy situace.
3. Příslušný úřad může zakázat veškerou produkci a sběr živých mlžů v oblastech, které jsou pro tyto činnosti ze zdravotních důvodů považovány za nevhodné.
Článek 6
1. Znalci Komise mohou ve spolupráci s příslušnými úřady členských států provádět kontroly na místě, je-li to nezbytné pro jednotné uplatňování této směrnice.
Mohou zejména kontrolovat, zda střediska a produkční a sádkovací oblasti skutečně dodržují požadavky této směrnice.
Členský stát, na jehož území se kontrola provádí, poskytne znalcům veškerou pomoc nezbytnou k plnění jejich povinností.
Komise informuje členské státy o výsledku takových kontrol.
2. Prováděcí pravidla k odstavci 1 se stanoví postupem podle článku 12.
3. Komise může navrhnout doporučení obsahující pokyny pro správnou výrobní praxi použitelné v různých stádiích produkce a uvádění na trh.
Článek 7
1. Pravidla stanovená směrnicí 89/662/EHS, která se týkají živých mlžů, ostnokožců, pláštěnců a mořských plžů určených k lidské spotřebě, se uplatňují zejména při organizaci kontrol, které mají být prováděny členským státem určení, při krocích podniknutých v důsledku těchto kontrol a při provádění ochranných opatření.
2. Směrnice 89/662/EHS se mění takto:
a) v příloze A se doplňuje nová odrážka, která zní:
"— směrnice Rady 91/492/EHS ze dne 15. července 1991 o hygienických předpisech pro produkci a uvádění živých mlžů na trh (Úř. věst.
L 268, 24.9.1991, s. 1)";
b) v příloze B se zrušuje odrážka, která zní:
"— živí mlži určení k lidské spotřebě".
KAPITOLA III Dovozy ze třetích zemí
Článek 8
Ustanovení vztahující se na dovozy živých mlžů ze třetích zemí musejí být přinejmenším rovnocenná ustanovením, kterými se řídí produkce a uvádění produktů ze Společenství na trh.
Článek 9
Za účelem jednotného uplatňování požadavků uvedených v článku 8 se používá tento postup:
1. Znalci Komise a členských států provádějí kontroly na místě, zda podmínky produkce a uvádění na trh mohou být považovány za rovnocenné podmínkám uplatňovaným ve Společenství.
Znalci členských států, pověření těmito kontrolami, jsou jmenováni Komisí na návrh členských států.
Tyto kontroly jsou prováděny na účet Společenství, které hradí veškeré vzešlé náklady.
Frekvence a způsob provádění těchto kontrol se stanoví postupem podle článku 12.
2. Při posuzování toho, zda mohou být podmínky produkce a uvádění živých mlžů na trh v některé ze třetích zemí považovány za rovnocenné podmínkám Společenství se bude zejména přihlížet:
a) k právním předpisům dané třetí země;
b) k organizaci příslušného úřadu dané třetí země a jeho kontrolních útvarů, k pravomocím těchto útvarů a k dozoru, kterému tyto útvary podléhají a k jejich možnostem sledovat provádění platných právních předpisů;
c) k hygienickým podmínkám během produkce a uvádění živých mlžů na trh, a zejména ke sledování produkčních oblastí ve vztahu k mikrobiální kontaminaci, ke kontaminaci prostředí a k přítomnosti mořských biotoxinů;
d) k pravidelnosti a aktuálnosti údajů poskytovaných třetími zeměmi o přítomnosti planktonu obsahujícího toxiny v produkčních oblastech, zejména o druzích, které se ve vodách Společenství nevyskytují a o nebezpečí, které může taková přítomnost pro Společenství znamenat;
e) k zárukám, které mohou třetí země poskytnout, pokud jde o plnění pravidel uvedených v kapitole V přílohy.
3. Postupem podle článku 12 Komise stanoví:
a) seznam třetích zemí, které splňují podmínky rovnocennosti uvedené v odstavci 2;
b) zvláštní podmínky dovozu živých mlžů pro každou z třetích zemí.
Tyto podmínky musejí obsahovat:
i) způsoby získávání veterinárních osvědčení, která musejí doprovázet každou zásilku do Společenství;
ii) určení hranic produkčních oblastí, z nichž mohou být živí mlži sbíráni a z nichž mohou být dovážen;
iii) závazek nahlásit Společenství každou změnu ve schvalování produkčních oblastí;
iv) jakékoli čištění po příchodu zásilky na území Společenství;
c) seznam provozoven, z nichž je povolen dovoz živých mlžů.
Pro tyto účely musí být sestaven jeden nebo více seznamů takových provozoven.
Do tohoto seznamu může být zapsána pouze provozovna, která byla úředně schválena příslušným úřadem třetí země vyvážející do Společenství.
Takové schválení závisí na plnění těchto požadavků:
- dodržování požadavků rovnocenných požadavkům podle této směrnice,
- provádění dohledu úředním kontrolním útvarem třetí země.
4. Rozhodnutí uvedená v odstavci 3 mohou být pozměněna postupem podle článku 12.
Tato rozhodnutí a jejich změny budou zveřejněny v řadě L Úředního věstníku Evropských společenství.
5.
Do doby, než bude přijato rozhodnutí uvedené v odstavci 3, uplatňují členské státy pro dovozy živých mlžů ze třetích zemí podmínky přinejmenším rovnocenné podmínkám, kterými se řídí produkce a uvádění na trh produktů ze Společenství.
Článek 10
Pravidla a zásady stanovené směrnicí 90/675/EHS se uplatňují zejména při organizaci kontrol, které mají být prováděny členskými státy, při krocích podniknutých v důsledku těchto kontrol a při provádění ochranných opatření.
Aniž je dotčeno dodržování pravidel a zásad uvedených v prvním pododstavci tohoto článku a do doby, než budou uplatňována rozhodnutí podle čl. 8 odst. 3 a článku 30 směrnice 90/675/EHS, se nadále použijí příslušná vnitrostátní prováděcí pravidla k čl. 8 odst. 1 a 2 uvedené směrnice.
KAPITOLA IV Závěrečná ustanovení
Článek 11
Rada může na návrh Komise kvalifikovanou většinou pozměnit kapitoly přílohy.
Poté, co obdrží stanovisko Vědeckého veterinárního výboru, předloží Komise do 1. ledna 1994 Radě zprávu o kapitolách I a V přílohy, doplněnou případnými návrhy na úpravu těchto kapitol.
Článek 12
1. Má-li být zahájen postup podle tohoto článku, přednese věc Stálému veterinárnímu výboru (dále jen "výbor") neprodleně jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu, nebo na žádost některého členského státu.
2. Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k těmto opatřením ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci. Stanovisko se přijímá většinou stanovenou v čl.
148 odst. 2 Smlouvy pro přijímání rozhodnutí, která má Rada přijímat na návrh Komise.
Hlasům zástupců členských států ve výboru je přidělena váha stanovená v uvedeném článku.
Předseda nehlasuje.
3. a) Komise přijme navrhovaná opatření, jsou-li v souladu se stanoviskem výboru.
b) Pokud navrhovaná opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, Komise neprodleně předloží Radě návrh opatření, která mají být přijata.
Rada se usnese kvalifikovanou většinou.
Pokud do vypršení lhůty tří měsíců ode dne, kdy jí byl návrh předán, nepřijme Rada rozhodnutí, přijme navrhovaná opatření Komise, nevysloví-li se Rada proti opatřením prostou většinou.
Článek 13
Pokud by do 1. ledna 1993 nebylo přijato rozhodnutí o prováděcích pravidlech k této směrnici, mohou být postupem podle článku 12 přijata na období dvou let nezbytná přechodná opatření.
Článek 14
Komise po konzultaci s členskými státy předloží Radě do 1. července 1992 zprávu o minimálních požadavcích na stavby a vybavení, které mají být dodržovány malými středisky pro expedici nebo malými podniky, které zajišťují distribuci na místní trhy a které se nacházejí v oblastech podléhajících zvláštním omezením týkajícím se jejich zásobování, podle možnosti doplněnou o návrhy, o nichž Rada do 31. prosince 1992 rozhodne v souladu s hlasovacím postupem podle článku 43 Smlouvy.
Na základě získaných zkušeností budou ustanovení této směrnice do 1. ledna 1998 Radou na návrh Komise přezkoumána.
Článek 15
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 1. ledna 1993.
Uvědomí o tom Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 16
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 22. července 1991 o hygienických předpisech pro produkci a uvádění produktů rybolovu na trh (91/493/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na návrhy Komise [1],
s ohledem na stanoviska Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanoviska Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že s ohledem na vytvoření vnitřního trhu a zejména na zajištění hladkého fungování společné organizace trhu s produkty rybolovu, ustavené nařízením (EHS) č. 3796/81 [4], naposledy pozměněném nařízením (EHS) č.
2886/89 [5], je důležité, aby uvádění ryb a rybích výrobků nebylo omezováno rozdíly, které existují v hygienických předpisech jednotlivých členských států; že to umožní lepší harmonizaci produkce a uvádění na trh a rovné podmínky hospodářské soutěže a tím i zajistí jakostní produkty pro spotřebitele;
vzhledem k tomu, že Evropský parlament požádal Komisi ve svém usnesení ze dne 17. března 1989 [6], aby připravila souhrnné návrhy týkající se hygienických podmínek produkce a uvádění produktů rybolovu na trh, včetně řešení problému hlístic;
vzhledem k tomu, že čerstvě ulovené produkty rybolovu v zásadě nejsou kontaminovány mikroorganismy; že však může dojít k jejich kontaminaci a následnému hnilobnému rozkladu, pokud je s nimi manipulováno a jsou zpracovávány nehygienickým způsobem;
vzhledem k tomu, že musejí být stanoveny základní předpisy, aby byla zajištěna požadovaná hygiena při manipulaci s čerstvými nebo zpracovanými produkty rybolovu ve všech stupních produkce, skladování a přepravy;
vzhledem k tomu, že je třeba obdobně použít některé obchodní normy, které byly stanoveny na základě článku 2 nařízení (EHS) č.
3796/81 pro určení hygienické jakosti těchto produktů;
vzhledem k tomu, že úkolem rybářského průmyslu je zejména zajistit, aby produkty rybolovu splňovaly hygienické požadavky uvedené v této směrnici;
vzhledem k tomu, že příslušné orgány členských států se prostřednictvím inspekcí a kontrol musejí přesvědčit, že producenti a výrobci dodržují uvedené předpisy;
vzhledem k tomu, že musejí být přijata kontrolní opatření na úrovní Společenství, za účelem jednotného uplatňování norem stanovených touto směrnicí ve všech členských státech;
vzhledem k tomu, že k zajištění hladkého fungování vnitřního trhu musejí být opatření jednotně uplatňována jak při obchodování na národním trhu, tak při obchodování uvnitř Společenství;
vzhledem k tomu, že při obchodování uvnitř Společenství mají být rovněž na produkty rybolovu uplatňována pravidla stanovená směrnicí Rady 89/662/EHS ze dne 11. prosince 1989 o veterinárních kontrolách v obchodu uvnitř Společenství s cílem dotvoření vnitřního trhu [7], ve znění směrnice 90/675/EHS [8];
vzhledem k tomu, že na produkty rybolovu ze třetích zemích určené k prodeji ve Společenství se nesmějí vztahovat výhodnější podmínky, než jaké jsou uplatňovány ve Společenství; že musí být na úrovni Společenství stanoven postup pro kontrolu podmínek produkce a uvádění na trh ve třetích zemích, aby Společenství mohlo uplatňovat společný dovozní režim založený na rovnosti podmínek;
vzhledem k tomu, že uvedené dovozy jsou podřízeny zásadám kontroly a ochranným opatřením podle směrnice Rady 90/675/EHS ze dne 10. prosince 1990, kterou se stanoví zásady organizace veterinární kontroly produktů dovážených do Společenství ze třetích zemí;
vzhledem k tomu, že je třeba, s ohledem na zvláštní okolnosti, přiznat odchylky některým provozovnám působícím již před 1. lednem 1993, aby se mohly přizpůsobit všem požadavkům stanoveným v této směrnici;
vzhledem k tomu, že Komise by měla být pověřena přijetím určitých opatření k provádění této směrnice; že k tomuto účelu by měly být stanoveny postupy zavádějící úzkou a účinnou spolupráci mezi Komisí a členskými státy v rámci Stálého veterinárního výboru;
vzhledem k tomu, že základní požadavky stanovené touto směrnicí mohou vyžadovat pozdější upřesnění,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
KAPITOLA 1 Obecná ustanovení
Článek 1
Tato směrnice stanovuje hygienické předpisy pro produkci a uvádění na trh produktů rybolovu určených k lidské spotřebě.
Článek 2
Pro účely této směrnice se rozumí:
1. "produkty rybolovu": celá těla nebo části mořských nebo sladkovodních živočichů včetně jiker a mlíčí, s výjimkou vodních savců, žab a vodních živočichů, na které se vztahují jiné právní předpisy Společenství;
2. "produkty akvakultury": jakékoli produkty rybolovu, jejichž narození i růst až do jejich uvedení na trh jako potraviny jsou pod kontrolou člověka.
Za produkty akvakultury se rovněž považují mořské a sladkovodní ryby a korýši ulovení v nedospělosti v přirozeném prostředí a chovaní v zajetí až do dosažení obchodní velikosti žádané k lidské spotřebě.
Za produkty akvakultury se nepovažují ryby a korýši obchodní velikosti ulovení v přírodním prostředí a uchovávaní živí za účelem jejich pozdějšího prodeje, pokud jsou pouze udržováni živí a není cílem dosáhnout jejich větší hmotnosti či velikosti;
3. "chlazením": proces snížení teploty produktů rybolovu na teplotu tajícího ledu;
4. "čerstvými produkty": jakékoli produkty rybolovu, celé nebo upravené, včetně produktů balených vakuově nebo v ochranné atmosféře, k jejichž uchování nebylo použito jiného ošetření než chlazení;
5. "upravenými produkty": jakékoli produkty rybolovu, jejichž anatomická celistvost byla určitým úkonem změněna, např. vykucháním, oddělením hlavy, krájením, filetováním, mletím apod.;
6. "zpracovanými produkty": jakékoli produkty rybolovu, čerstvé, chlazené nebo zmrazené, které byly podrobeny chemickému nebo fyzikálnímu procesu, jako je zahřívání, uzení, solení, sušení, marinování apod., případně kombinacím těchto procesů.
7. "konzervací": postup spočívající v balení produktů do hermeticky uzavřených nádob a v jejich tepelném ošetření, které musí být dostatečné ke zničení nebo zneškodnění všech mikroorganismů, jež by se mohly množit při teplotách, za nichž jsou produkty skladovány;
8. "zmrazenými produkty": jakékoli produkty rybolovu, které byly zmrazeny, aby po ustálení teploty bylo v jádře produktů dosaženo nejméně - 18oC;
9. "balením": činnost zajišťující ochranu produktů rybolovu použitím obalu, kontejneru nebo jiného vhodného materiálu;
10. "partií": množství produktů rybolovu získaných za prakticky stejných okolností;
11. "zásilkou" množství produktů rybolovu určených jednomu nebo více příjemcům v zemi určení a přepravovaných týmž dopravním prostředkem;
12. "dopravními prostředky" nákladní prostory automobilů, vlaků, letadel a lodí nebo kontejnery určené k přepravě po souši, po moři nebo ve vzduchu;
13. "příslušným orgánem" ústřední orgán členského státu příslušný k výkonu veterinárních kontrol nebo orgán, na nějž byla tato příslušnost přenesena;
14. "provozovnou": jakékoli prostory, ve kterých jsou produkty rybolovu upravovány, zpracovávány, zchlazovány, zmrazovány, baleny nebo uskladněny.
Dražební haly a velkoobchody, ve kterých je zboží pouze vystavováno a prodáváno ve velkém, nejsou považovány za provozovny;
15. "uváděním na trh" držení nebo vystavení za účelem prodeje, nabídka prodeje, prodej, dodávka nebo jakýkoliv jiný způsob uvádění na trh ve Společenství, s výjimkou maloobchodního prodeje a dodává-li rybář přímo na místní trh maloobchodníkovi nebo spotřebiteli malá množství, která podléhají hygienickým kontrolám stanoveným vnitrostátními předpisy o kontrole maloobchodu;
16. "dovozem": vstup produktů rybolovu ze třetích zemí na území Společenství;
17. "čistou mořskou vodou": mořská nebo brakická voda, která je prosta mikrobiální kontaminace, škodlivých látek a/nebo toxického mořského planktonu v množství, jež může ovlivnit hygienickou jakost produktů rybolovu, a která je používána za podmínek stanovených touto směrnicí;
18. "výrobním plavidlem": jakékoli plavidlo, na jehož palubě jsou produkty rybolovu podrobeny jednomu nebo více z následujících úkonů, na něž navazuje balení: filetování, řezání, odstranění šupin, mletí, zmrazení, zpracování.
Za "výrobní plavidla" se nepovažují:
- rybářská plavidla, na nichž se provádí pouze vaření korýšů nebo měkkýšů,
- rybářská plavidla, na nichž se provádí pouze zmrazení.
Článek 3
1. Na uvedení na trh produktů rybolovu ulovených v přirozeném prostředí, se vztahují tyto podmínky:
a) musejí:
i) být uloveny a případně podrobeny manipulaci za účelem vykrvení, odstranění hlavy, vnitřností a ploutví, zchlazeny nebo zmrazeny na plavidle v souladu s hygienickými předpisy, které na návrh Komise stanoví Rada kvalifikovanou většinou.
K tomu účelu předloží Komise návrhy do 1. října 1992;
ii) být případně podrobeny manipulaci na výrobních plavidlech schválených v souladu s článkem 7 podle požadavků uvedených v kapitole I přílohy.
Při vaření korýšů a měkkýšů na plavidle musejí být dodržena ustanovení kapitoly III části I bodu 5 a kapitoly IV části IV bodu 7 přílohy.
Tato plavidla musejí být příslušnými orgány zaregistrována zvlášť;
b) při vykládce a po ní s nimi musí být manipulováno v souladu s kapitolou II přílohy této směrnice;
c) musí s nimi být manipulováno a případně musejí být baleny, upravovány, zpracovávány, zmrazeny, rozmrazeny nebo skladovány hygienickým způsobem v provozovnách schválených v souladu s článkem 7 podle požadavků kapitoly III a IV přílohy.
Odchylně od kapitoly II bodu 2 přílohy může příslušný orgán souhlasit s tím, aby byly čerstvé produkty rybolovu přeloženy v přístavu do nádob určených k bezprostřednímu přesunu do schválené provozovny, do zaregistrované dražební haly nebo do zaregistrovaného velkoobchodu a tam zkontrolovány;
d) musejí být podrobeny zdravotní kontrole v souladu s kapitolou V přílohy;
e) musejí být vhodným způsobem zabaleny podle kapitoly VI přílohy;
f) musejí být označeny v souladu s kapitolou VII přílohy;
g) musejí být skladovány a přepravovány za hygienicky uspokojivých podmínek podle kapitoly VIII přílohy;
2. Jestliže je vyvržení vnitřností z technického a obchodního hlediska možné, musí být provedeno co nejdříve po výlovu nebo po vykládce.
3. Na uvedení produktů akvakultury na trh se vztahují tyto podmínky:
a) usmrcování musí být prováděno ve vhodných hygienických podmínkách.
Produkty nesmějí být znečištěny zeminou, bahnem nebo výkaly.
Nejsou-li produkty zpracovány ihned po usmrcení, musejí být uchovávány zchlazené;
b) produkty musejí rovněž vyhovovat požadavkům odst. 1 písm. c) až odst. 1 písm. g).
4. a) Na uvádění živých mlžů na trh se vztahují ustanovení směrnice Rady 91/492/EHS ze dne 15. července 1991 o hygienických předpisech pro produkci a uvádění živých mlžů na trh [9].
b) iví mlži musejí v případě zpracovávání vyhovovat nejen požadavkům písmene a), ale též požadavkům odst. 1 písm. c) až odst. 1 písm. g).
Článek 4
Produkty rybolovu určené k uvedení na trh v živém stavu musejí být stále uchovávány v co nejlepších podmínkách pro jejich přežití.
Článek 5
Je zakázáno uvádět na trh tyto produkty:
- jedovaté ryby těchto čeledí: Tetraodontidae, Molidae, Diodontidae, Canthigasteridae,
- produkty rybolovu obsahující biotoxiny, jako např. ciguatoxin nebo toxiny paralyzující svaly.
Podrobné požadavky pro druhy uvedené v tomto článku a příslušné metody rozboru se přijmou postupem podle článku 15.
Článek 6
1. Členské státy dbají o to, aby osoby odpovědné za provozovny provedly veškerá nutná opatření k tomu, aby ve všech etapách produkce produktů rybolovu byly dodržovány podmínky uvedené v této směrnici.
Odpovědné osoby musejí za tímto účelem provádět vlastní kontroly založené na těchto zásadách:
- určení kritických bodů v jejich provozovnách na základě používaných produkčních postupů,
- stanovení a zavedení metod sledování a kontrol těchto kritických bodů,
- odběr vzorků k vyšetření v laboratoři uznané příslušným orgánem za účelem kontroly metod čištění a dezinfekce a za účelem ověřování dodržování norem stanovených touto směrnicí,
- uchovávání písemných záznamů nebo záznamů zaznamenaných nesmazatelným způsobem, v souladu s předchozími odrážkami, za účelem jejich předložení příslušnému orgánu.
Výsledky různých kontrol a vyšetření se musejí uchovávat po dobu nejméně dvou roků.
2. Jestliže výsledky vlastních kontrol nebo jakékoli údaje, které mají k dispozici odpovědné osoby podle odstavce 1, odhalí existenci zdravotního rizika nebo vyvolají podezření na existenci zdravotního rizika, a to aniž jsou dotčena opatření uvedená v čl. 3 odst. 1 čtvrtém pododstavci směrnice 89/662/EHS, musejí být za úřední kontroly přijata vhodná opatření.
3. Prováděcí pravidla k odst. 1 druhému pododstavci se stanoví postupem podle článku 15.
Článek 7
1. Příslušný orgán schválí provozovny poté, co prověří, že splňují požadavky této směrnice pokud jde o povahu vykonávané činnosti.
Rozhodne-li se provozovna vykonávat jinou činnost, než pro jakou obdržela schválení, musí proběhnout nové schválení.
Pokud nejsou požadavky této směrnice plněny, učiní příslušný orgán nezbytná opatření.
Vezme přitom v úvahu zejména výsledky případných kontrol prováděných podle článku 8.
Příslušný orgán zaregistruje dražební haly a velkoobchody, které nemusejí mít schválení, poté, co prověří, že tato zařízení splňují požadavky této směrnice.
2. Pod výslovnou podmínkou, že produkty pocházející z výrobních plavidel a provozoven, dražebních hal a velkoobchodů splňují hygienické normy stanovené touto směrnicí, však členské státy mohou, vzhledem k požadavkům na stavby a vybavení stanoveným v kapitolách I až IV přílohy, poskytnout výrobním plavidlům a provozovnám, dražebním halám nebo velkoobchodům dodatečnou lhůtu do 31. prosince 1995, během níž musejí být splněny podmínky pro schválení stanovené v kapitole IX.
Takové odchylky mohou být uděleny pouze výrobním plavidlům a provozovnám, dražebním halám nebo velkoobchodům působícím před 31. prosincem 1991, které do 1. července 1992 předloží příslušnému národnímu orgánu náležitě odůvodněnou žádost o přiznání odchylky.
Tato žádost musí být doplněna plánem a programem prací upřesňujícími lhůtu, během níž budou výrobní plavidla a provozovny, dražební haly nebo velkoobchody schopny tyto požadavky splnit.
Pokud je požadován finanční příspěvek od Společenství, mohou být přijaty pouze projekty, které jsou v souladu s požadavky této směrnice.
3. Příslušný orgán sestaví seznam svých schválených provozoven; každému bude přiděleno úřední číslo.
Seznam schválených provozoven a všechny jeho pozdější změny musejí být každým členským státem oznámeny Komisi.
Komise sdělí tyto údaje ostatním členským státům.
4. Inspekce a kontroly provozoven se provádějí pravidelně pod zodpovědností příslušného orgánu, který má mít volný přístup do všech částí provozoven, aby tak bylo zaručeno dodržování ustanovení této směrnice.
Pokud tyto inspekce a kontroly odhalí neplnění požadavků této směrnice, učiní příslušný orgán vhodná opatření.
5. Odstavce 1, 3 a 4 platí i pro výrobní plavidla.
6. Odstavce 3 a 4 platí i pro velkoobchody a dražební haly.
Článek 8
1. Znalci Komise mohou ve spolupráci s příslušnými orgány členských států provádět kontroly na místě, je-li to nezbytné pro jednotné uplatňování této směrnice.
Zejména mohou kontrolovat, zda provozovny skutečně dodržují požadavky této směrnice.
Členský stát, na jehož území se kontrola provádí, poskytne znalcům veškerou pomoc nezbytnou k plnění jejich povinností.
Komise informuje členské státy o výsledku takových kontrol.
2. Prováděcí pravidla k odstavci 1 se stanoví postupem podle článku 15.
Článek 9
1. Pravidla stanovená směrnicí 89/662/EHS, které se týkají produktů rybolovu určených k lidské spotřebě, se uplatňují zejména při organizaci kontrol, které mají být prováděny členským státem určení, při krocích podniknutých v důsledku těchto kontrol a při provádění ochranných opatření.
2. Směrnice 89/662/EHS se mění takto:
a) v příloze A se doplňuje nová odrážka, která zní:
"— směrnice Rady 91/493/EHS ze dne 22. července 1991 o hygienických předpisech pro produkci a uvádění produktů rybolovu na trh (Úř. věst.
L 268, 24.9.1991, s.
15);"
b) v příloze B se zrušuje odrážka, která zní:
"— produkty rybolovu určené k lidské spotřebě".
KAPITOLA II Dovozy ze třetích zemí
Článek 10
Ustanovení vztahující se na dovozy produktů ze třetích zemí musejí být přinejmenším rovnocenná ustanovením, kterými se řídí produkce a uvádění na trh produktů ze Společenství.
Produkty rybolovu ulovené v přirozeném prostředí rybářským plavidlem plujícím pod vlajkou třetí země musejí projít kontrolami podle čl. 18 odst. 3 směrnice 90/675/EHS.
Článek 11
1. Zvláštní podmínky dovozu produktů rybolovu pro každou třetí zemi nebo skupinu třetích zemí se stanovují postupem podle článku 15 v závislosti na zdravotní situaci v příslušné třetí zemi.
2. Za účelem stanovení podmínek dovozu a za účelem zajištění podmínek produkce, skladování a expedice produktů rybolovu určených pro Společenství, provádějí znalci Komise a členských států kontroly na místě.
Znalci ze členských států, kteří mají být těmito kontrolami pověřeni, jsou jmenování Komisí na návrh členských států.
Tyto kontroly jsou prováděny na účet Společenství, které hradí veškeré příslušné náklady.
Četnost a způsob provádění těchto kontrol se stanoví postupem podle článku 15.
3.
Při stanovení podmínek dovozu produktů rybolovu podle odstavce 1 je nutno přihlížet zejména:
a) k legislativě této třetí země;
b) k organizaci příslušného orgánu třetí země a jeho kontrolních útvarů, k pravomocím těchto útvarů a k dozoru, kterému tyto útvary podléhají a k jejich možnostem sledovat provádění platné legislativy;
c) ke skutečným hygienickým podmínkám produkce, skladování a expedice produktů rybolovu určených pro Společenství;
d) k zárukám, které může třetí země poskytnout, pokud jde o plnění pravidel uvedených v kapitole V přílohy.
4. Podmínky dovozu uvedené v odstavci 1 musejí zahrnovat:
a) způsoby získávání veterinárního osvědčení, které musí doprovázet každou zásilku do Společenství;
b) označení značkou identifikující produkty rybolovu, zejména schvalovací číslo provozovny, ze které produkty pocházejí, s výjimkou zmrazených produktů určených ke zpracování v konzervárenském průmyslu, k nimž je přiloženo osvědčení podle písmene a);
c) seznam schválených provozoven, případně seznam výrobních plavidel, dražebních hal nebo velkoobchodů zaregistrovaných a odsouhlasených Komisí postupem podle článku 15.
K tomu účelu musí být na základě sdělení příslušných orgánů třetích zemí, předaných Komisi, sestaven jeden nebo více seznamů těchto provozoven.
Do tohoto seznamu může být zapsána pouze provozovna, která byla úředně schválena příslušným orgánem třetí země vyvážející do Společenství.
Toto schválení závisí na plnění těchto požadavků:
- dodržování požadavků rovnocenných požadavkům podle této směrnice,
- provádění dohledu úředním kontrolním útvarem třetí země.
5. Podmínky uvedené v odst.
4 písm. a) a b) mohou být změněny nebo doplněny postupem podle článku 15.
Seznam uvedený v odst. 4 písm. c) může být změněn Komisí v souladu se zásadami stanovenými rozhodnutím Komise 90/13/EHS [10].
6. Za zvláštních okolností, může být postupem podle článku 15 povolen dovoz přímo z provozovny nebo z výrobního plavidla třetí země, jestliže tato třetí země nemůže dát záruky uvedené v odstavci 3, pokud tato provozovna nebo toto výrobní plavidlo obdrželo zvláštní schválení na základě kontroly provedené v souladu s odstavcem 2.
Rozhodnutí o povolení stanoví zvláštní podmínky dovozu, které musí produkty pocházející z této provozovny nebo výrobního plavidla splňovat.
7. Než budou stanoveny podmínky dovozu uvedené v odstavci 1, dohlédnou členské státy na to, aby podmínky uplatňované na dovozy produktů rybolovu ze třetích zemí byly přinejmenším rovnocenné podmínkám produkce a uvádění na trh ve Společenství.
Článek 12
1. Pravidla a zásady stanovené směrnicí 90/675/EHS se uplatňují zejména při organizaci kontrol, které mají být prováděny členskými státy, při krocích podniknutých v důsledku těchto kontrol a při provádění ochranných opatření.
2. Aniž je dotčeno dodržování pravidel a zásad uvedených v odstavci 1 tohoto článku a do doby, než budou uplatňována rozhodnutí podle čl. 8 odst. 3 a článku 30 směrnice 90/675/EHS, jakož i podle článku 11 této směrnice, se nadále uplatňují příslušná vnitrostátní prováděcí pravidla k čl. 8 odst. 1 a 2 uvedené směrnice.
KAPITOLA III Závěrečná ustanovení
Článek 13
Přílohy mohou být změněny Radou, která rozhoduje kvalifikovanou většinou na návrh Komise.
Článek 14
Komise po konzultaci s členskými státy předloží Radě do 1. července 1992 zprávu o minimálních požadavcích na stavby a vybavení, které mají být dodržovány malými provozovnami zajišťujícími distribuci na místní trhy a nacházejícími se v oblastech podléhajících zvláštním omezením pokud jde o jejich zásobování, podle možnosti doplněnou o návrhy, o nichž Rada do 31. prosince 1992 rozhodne v souladu s hlasovacím postupem podle článku 43 Smlouvy.
Článek 15
1. Má-li být zahájen postup podle tohoto článku, přednese věc Stálému veterinárnímu výboru ustaveném rozhodnutím 68/361/EHS [11] (dále jen "výbor") neprodleně jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu, nebo na žádost zástupce některého členského státu.
2. Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k tomuto návrhu ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci. Stanovisko se přijímá většinou stanovenou v čl.
148 odst. 2 Smlouvy pro přijímání rozhodnutí, která má Rada přijímat na návrh Komise.
Hlasům zástupců členských států ve výboru je přidělena váha stanovená v uvedeném článku.
Předseda nehlasuje.
3. a) Komise přijme navrhovaná opatření, jsou-li v souladu se stanoviskem výboru.
b) Pokud navrhovaná opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, Komise neprodleně předloží Radě návrh opatření, která mají být přijata.
Rada se usnese kvalifikovanou většinou.
Pokud do vypršení lhůty tří měsíců ode dne, kdy jí byl návrh předán, nepřijme Rada rozhodnutí, přijme navrhovaná opatření Komise, nevysloví-li se Rada proti opatřením prostou většinou.
Článek 16
Pokud by do 1. ledna 1993 nebylo přijato rozhodnutí o prováděcích pravidlech k této směrnici, mohou být postupem podle článku 15 přijata na období dvou let nezbytná přechodná opatření.
Článek 17
Na základě získaných zkušeností budou ustanovení této směrnice do 1. ledna 1998 Radou na návrh Komise přezkoumána.
Článek 18
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 1. ledna 1993.
Uvědomí o tom Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musejí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 19
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 26. června 1991 o veterinárních podmínkách pro obchod s čerstvým drůbežím masem uvnitř Společenství a jeho dovoz ze třetích zemí (91/494/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že drůbeží maso je uvedeno na seznamu produktů v příloze II Smlouvy; že chov drůbeže je součástí zemědělských činností a představuje pro část zemědělců zdroj příjmu;
vzhledem k tomu, že rozdíly mezi členskými státy by bylo možné odstranit stanovením pravidel upravujících veterinární aspekty obchodu s čerstvým drůbežím masem uvnitř Společenství, aby byl zajištěn racionální rozvoj tohoto odvětví a zlepšena produktivita podporou obchodu uvnitř Společenství, s cílem dotvoření vnitřního trhu;
vzhledem k tomu, že zejména za účelem zlepšení informování o zdravotním stavu drůbeže, jejíž čerstvé maso je určeno k odeslání do jiného členského státu, mělo by být stanoveno, že drůbež musí být chována na území Společenství nebo být dovezena ze třetích zemí podle kapitoly III směrnice Rady 90/539/EHS ze dne 15. října 1990 o veterinárních podmínkách pro obchod s drůbeží a násadovými vejci uvnitř Společenství a jejich dovozy ze třetích zemí [4];
vzhledem k tomu, že za účelem zabránění šíření nákaz zvířat by mělo být z obchodu uvnitř Společenství vyloučeno čerstvé maso pocházející z hospodářství nebo oblasti, na které byly podle pravidel Společenství uvalena veterinární omezení, nebo z oblasti zasažené influenzou ptáků nebo Newcastleskou chorobou;
vzhledem k tomu, že by měla být věnována pozornost tomu, že čerstvé drůbeží masu, které nevyhovuje pravidlům Společenství, by nemělo dostat označení zdravotní nezávadnosti podle směrnice Rady 71/118/EHS ze dne 15. února 1971 o hygienických otázkách obchodu s čerstvým drůbežím masem [5], naposledy pozměněné směrnicí 90/484/EHS [6]; že takové maso však může být použito pro jiné účely, pokud bylo podrobeno ošetření s cílem zničit zárodky choroby a příslušně označeno;
vzhledem k tomu, že pro provedení kontrol a následných opatření, které má provést členský stát určení a pro ochranná opatření, která mají být zavedena by měl být učiněn odkaz na obecná pravidla stanovená ve směrnici Rady 89/662/EHS ze dne 11. prosince 1989 o veterinárních kontrolách v obchodu uvnitř Společenství s cílem dotvoření vnitřního trhu [7];
vzhledem k tomu, že by měla být přijata ustanovení, aby mohla kontroly provádět Komise;
vzhledem k tomu, že v zájmu harmonického rozvoje obchodu uvnitř Společenství by měla být stanovena úprava Společenství týkající se dovozů ze třetích zemí;
vzhledem k tomu, že stanovení uvedené úpravy zejména vyžaduje, aby byl vypracován seznam třetích zemí nebo jejich částí, ze kterých může být dováženo čerstvé drůbeží maso, a bylo předloženo osvědčení;
vzhledem k tomu, že veterinární znalci Komise by měli být pověření tím, aby prováděli kontroly ve třetích zemích za účelem zjištění, zda jsou plněna pravidla Společenství;
vzhledem k tomu, že pravidla a obecné zásady upravující kontroly čerstvého drůbežího masa budou stanoveny později jako součást opatření k dotvoření vnitřního trhu;
vzhledem k tomu, že směrnice 90/539/EHS by měla být změněna, aby byl vzat v úvahu obsah této směrnice, s cílem zajistit zejména souběh, pokud jde o den, do kterého musí členské státy vyhovět novým zdravotním pravidlům;
vzhledem k tomu, že ustanovení této směrnice budou muset být s ohledem na dotvoření vnitřního trhu přezkoumána;
vzhledem k tomu, že by měla být přijata ustanovení upravující postup pro úzkou spolupráci mezi Komisí a členskými státy ve Stálém veterinárním výboru;
vzhledem k tomu, že je vhodné poskytnout k zavedení harmonizovaných pravidel týkajících se Newcastleské choroby určitý čas,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
KAPITOLA I Obecná ustanovení
Článek 1
Tato směrnice stanoví veterinární podmínky upravující obchod s čerstvým drůbežím masem uvnitř Společenství a jeho dovozy ze třetích zemí.
Článek 2
Pro účely této směrnice se rovněž použijí definice uvedené v článku 2 směrnice 90/539/EHS, zejména ty, které se týkají drůbeže.
Navíc:
a) se "masem" rozumí jakákoli část drůbeže vhodná pro lidskou spotřebu;
b) se "čerstvým masem" rozumí jakékoliv maso, včetně masa ve vakuovém balení nebo balené v kontrolované atmosféře, které za účelem jeho konzervace nebylo podrobeno žádnému jinému ošetření než ošetření chladem.
KAPITOLA II Pravidla upravující obchod uvnitř Společenství
Článek 3
A. Aby mohlo být předmětem obchodu uvnitř Společenství, musí čerstvé maso pocházet z drůbeže, která:
1. byla držena na území Společenství od vylíhnutí nebo byla dovezena ze třetích zemí podle požadavků kapitoly III směrnice 90/539/EHS.
Do 31. prosince 1992 musí drůbeží maso určené pro členské státy nebo oblasti členských států, jejichž status byl uznán podle čl. 12 odst. 2 výše uvedené směrnice, pocházet z drůbeže, která nebyla očkována proti Newcastleské chorobě za použití živé očkovací látky během třiceti dnů před porážkou.
Do 31. ledna 1992 přijme Rada kvalifikovanou většinou na návrh Komise pravidla použitelná od 1. ledna 1993 založená na zprávě o riziku šíření Newcastleské choroby;
2. pochází z hospodářství:
- na které nebyla uvalena veterinární omezení v souvislosti s některou chorobou drůbeže,
- které se nenachází v oblasti, která byla prohlášena za oblast postiženou influenzou ptáků nebo Newcastleskou chorobou;
3. nepřišla během přepravy na jatka do styku s drůbeží nakaženou influenzou ptáků nebo Newcastleskou chorobou; tato přeprava oblastí, která byla prohlášena za oblast postiženou influenzou ptáků nebo Newcastleskou chorobou, je zakázána, ledaže jsou použity hlavní silnice nebo železnice; 4. pochází z jatek, ve kterých v době porážky nebyl zaznamenán žádný případ influenzy ptáků nebo Newcastleské choroby.
5. je označeno podle článků 4 a 5;
6. je doprovázeno veterinárním osvědčením o zdravotní nezávadnosti uvedeným v příloze IV směrnice 71/118/EHS pozměněným podle přílohy této směrnice.
B. Touto kapitolou nejsou dotčeny vnitrostátní právní předpisy pro maso:
- v osobních zavazadlech cestujících určené pro jejich vlastní spotřebu,
- v malých zásilkách určených jednotlivcům za předpokladu, že takové zásilky nemají obchodní povahu,
- určené ke spotřebě posádkou a cestujícími na palubě dopravních prostředků zajišťujících mezinárodní dopravu.
Článek 4
Čerstvé maso, na které se vztahuje tato směrnice, musí být opatřeno označením zdravotní nezávadnosti uvedeným v čl. 3 odst. 1 oddílu A písm. e) směrnice 71/118/EHS za předpokladu, že splňuje požadavky stanovené v čl. 3 písm. A této směrnice a že pochází z drůbeže poražené v souladu s hygienickými požadavky stanovenými ve směrnici 71/118/EHS.
Článek 5
1. Odchylně od článku 4 a pokud není určeno pro obchod s čerstvým masem uvnitř Společenství, může být čerstvé drůbeží maso, které neodpovídá požadavkům stanoveným v čl. 3 písm. A bodech 2 a 3 a bodu 4 v prvním pododstavci, přesto označeno podle čl. 3 odst. 1 oddílu A písm. e) směrnice 71/118/EHS za předpokladu, že toto označení bude neprodleně:
a) buď přerazítkováno takovým způsobem, že označení zdravotní nezávadnosti uvedené v bodu 44.1 písm. a) a b) kapitoly X přílohy I směrnice 71/118/EHS bude překryto křížkem tvořeným dvěma kolmými čarami tak, aby průsečík se nacházel uprostřed razítka a aby údaje uvedené na razítku zůstaly čitelné;
b) nebo nahrazeno jedním zvláštním označením tvořeným označením zdravotní nezávadnosti uvedeným v bodu 44 písm. a) a b) kapitoly X přílohy I směrnice 71/118/EHS přerazítkovaným podle písmene a) tohoto odstavce.
Ustanovení bodu 43 kapitoly X přílohy I směrnice 71/118/EHS se přiměřeně vztahují na držení a používání značkovacích nástrojů.
2. Maso uvedené v odstavci 1 musí být získáno, bouráno, přepravováno a uloženo vždy odděleně od masa drůbeže určeného k obchodu s čerstvým masem uvnitř Společenství a nikoli ve stejné době a musí být využito takovým způsobem, aby se zamezilo jeho použití do produktů připravených z masa určeného k obchodu uvnitř Společenství, pokud nebylo ošetřeno podle čl. 4 odst. 1 směrnice 80/215/EHS [8], naposledy pozměněné směrnicí 89/662/EHS.
Článek 6
Pravidla stanovená ve směrnici 89/662/EHS se vztahují na provádění kontrol, které má provést členský stát určení, a následná opatření, jakož i pro ochranná opatření, která mají být zavedena.
Článek 7
Veterinární znalci Komise mohou v rozsahu nezbytném pro zajištění jednotného použití této směrnice a ve spolupráci s příslušnými vnitrostátními orgány provádět kontroly na místě.
Komise informuje členské státy o výsledku provedených kontrol.
Členský stát, na jehož území se kontrola provádí, poskytne těmto znalcům veškerou potřebnou pomoc pro splnění jejich úkolů.
Obecná prováděcí pravidla k tomuto článku se stanoví postupem podle článku 18.
Pravidla pro kontroly uvedené v tomto článku se stanoví stejným postupem.
KAPITOLA III Pravidla upravující dovozy ze třetích zemí
Článek 8
1. Čerstvé drůbeží maso dovezené do Společenství musí splňovat požadavky stanovené v článcích 9 až 12.
2. Tato kapitola se však nevztahuje na:
a) drůbeží maso v osobních zavazadlech cestujících, které je určeno pro jejich vlastní spotřebu, za předpokladu, že přepravované množství nepřesahuje jeden kilogram na osobu a že pochází ze třetí země nebo z její části uvedené na seznamu vypracovaném podle článku 9, ze které není podle článku 14 dovoz zakázán;
b) drůbeží maso v malých zásilkách určených jednotlivcům za předpokladu, že se jedná o dovozy, které nemají obchodní povahu, že odesílané množství nepřesahuje jeden kilogram a že maso pochází ze třetí země nebo z její části uvedené na seznamu vypracovaném podle článku 9, ze které není dovoz podle článku 14 zakázán;
c) drůbeží maso určené ke spotřebě posádkou a cestujícími na palubě dopravních prostředků zajišťujících mezinárodní dopravu.
Pokud je takové maso nebo kuchyňský odpad z takového masa předmětem vykládky, musí být neškodně zničeny.
Není však nutné maso zničit, pokud je přepravováno bezprostředně nebo po přechodném umístění pod celní dohled z jednoho přepravního prostředku do druhého.
Článek 9
1. Čerstvé drůbeží maso musí pocházet ze třetí země nebo z její části uvedené na seznamu vypracovaném Komisí postupem podle článku 18.
Tento seznam může být doplňován nebo měněn postupem podle článku 17.
2. Při rozhodování, zda některá třetí země nebo její část může být uvedena na seznamu uvedeném v odstavci 1, je třeba brát v úvahu zejména:
a) zdravotní stav drůbeže, dalších domácích zvířat a volně žijících zvířat ve třetí zemi, přičemž je zvláštní pozornost věnována exotickým chorobám, a situaci životního prostředí v uvedené zemi, pokud mohou ohrozit zdraví obyvatel a zvířat v členských státech;
b) to, zda třetí země pravidelně a rychle podává informace o výskytu nakažlivých chorob zvířat na svém území, zejména těch, které jsou uvedeny na seznamech A a B Mezinárodního úřadu pro nákazy zvířat;
c) předpisy uvedené země pro prevenci a tlumení chorob zvířat;
d) strukturu veterinárních útvarů uvedené země a jejich pravomoci;
e) organizaci a uplatňování opatření prevence a tlumení nakažlivých chorob zvířat;
f) právní předpisy uvedené země týkající se použití zakázaných látek, zejména právní předpisy týkající se zákazu nebo povolování těchto látek, jejich distribuce, jejich uvádění na trh a předpisů pro jejich podávání a kontrolu;
g) záruky, které může třetí země poskytnout, pokud jde o pravidla stanovená touto směrnicí.
3. Seznam uvedený v odstavci 1 a jeho změny se zveřejňují v Úředním věstníku Evropských společenství.
Článek 10
1. Čerstvé maso drůbeže musí pocházet ze zemí, kde se nevyskytuje influenza ptáků a Newcastleská choroba.
2. Obecná kritéria pro třídění třetích zemí, pokud jde o odstavec 1 se stanoví postupem podle článku 17.
Tato kritéria nesmí být v žádném případě mírnější než ta, která byla přijata pro členské státy podle směrnice 90/539/EHS.
3. Komise může postupem podle článku 17 rozhodnout, že odstavec 1 se vztahuje pouze na část území třetí země.
Článek 11
1. Čerstvé drůbeží maso musí:
a) odpovídat veterinárním požadavkům přijatým postupem podle článku 17.
Tyto požadavky se mohou lišit podle ptačího druhu;
b) pocházet z hejn, která před odesláním pobývala bez přerušení ve třetí zemi nebo v její části po období, které má být stanoveno postupem podle článku 17.
2. Veterinární podmínky se stanoví na základě pravidel stanovených v kapitole II a v odpovídajících přílohách směrnice 90/539/EHS.
Postupem podle článku 18 a případ od případu může být rozhodnuto o výjimkách, pokud dotyčná třetí země skýtá alespoň rovnocenné veterinární záruky.
Článek 12
1. Čerstvé drůbeží maso musí být doprovázeno osvědčením, vydaným úředním veterinárním lékařem vyvážející třetí země.
Osvědčení musí:
a) být vystaveno v den nakládání zásilky do země určení;
b) být vypracováno v úředním jazyce nebo jazycích země odeslání, země určení a v jednom z úředních jazyků země, ve které budou prováděny dovozní kontroly;
c) provázet zásilku v originálním vyhotovení;
d) potvrzovat, že čerstvé maso splňuje požadavky této směrnice a na ni navazujících předpisů pro dovoz ze třetích zemí;
e) sestávat pouze z jednoho listu;
f) být vyhotoveno pro jednoho příjemce.
2. Osvědčení musí odpovídat vzoru vypracovanému postupem podle článku 18.
Článek 13
Veterinární znalci Komise a členských států provádějí inspekce na místě za účelem ověření, zda jsou všechna ustanovení této směrnice účinně uplatňována.
Znalce členských států zodpovědné za tyto inspekce jmenuje Komise na návrh členských států.
Inspekce jsou prováděny jménem Společenství, které hradí příslušné výdaje.
Četnost inspekcí a způsoby jejich provádění se stanoví postupem podle článku 18.
Článek 14
1. Komise může postupem podle článku 17 rozhodnout o omezení dovozů ze třetí země nebo z její části na čerstvé maso z určitých ptačích druhů.
2. Komise může postupem podle článku 17 po dovozu rozhodnout o uvalení jakýchkoliv nezbytných veterinárních omezení.
Článek 15
Pravidla obecné zásady používané během inspekcí ve třetích zemích nebo při kontrolách dovezeného drůbežího masa ze třetích zemí a ochranná opatření, která mají být provedena, jsou stanoveny ve směrnici 90/675/EHS [9].
Článek 16
1. Do zahájení používání zdravotních předpisů Společenství týkajících se dovozů drůbežího masa ze třetích zemí budou členské státy používat pro tyto dovozy ustanovení, která nesmí být mírnější než ustanovení upravující obchod uvnitř Společenství podle směrnice 71/118/EHS, a podřídí obchod s drůbežím masem požadavkům čl. 6 odst. 1 písm. b) druhého pododstavce směrnice 89/662/EHS.
2. Pro zajištění jednotného použití těchto ustanovení mohou ve třetích zemích veterinární znalci členských států a Komise provést inspekce na místě.
Znalce členských států odpovědné za tyto inspekce jmenuje Komise na návrh členských států.
Inspekce jsou prováděny jménem Společenství, které hradí příslušné výdaje.
Členské státy jsou však oprávněny pokračovat v inspekcích stanovených vnitrostátními právními předpisy v jakýchkoliv zařízeních třetí země, ve kterých nebyla provedena inspekce podle postupu Společenství.
Seznam zařízení splňujících podmínky uvedené v příloze I směrnice 71/118/EHS bude vypracován postupem podle článku 18.
3. Osvědčení o zdravotní nezávadnosti, které doprovází produkty při dovozu a forma a podstata označení zdravotní nezávadnosti na produktech odpovídá vzoru, který je třeba stanovit postupem podle článku 18.
KAPITOLA IV Společná ustanovení
Článek 17
Má-li být zahájen postup podle tohoto článku, projedná záležitost Stálý veterinární výbor (dále jen "výbor") zřízený rozhodnutím 68/361/EHS [10] v souladu s pravidly stanovenými v článku 12 směrnice 71/118/EHS.
Článek 18
Má-li být použit postup stanovený v tomto článku, projedná záležitost výbor v souladu s pravidly stanovenými v článku 12 směrnice 71/118/EHS.
Článek 19
1. Příloha A směrnice 89/662/EHS se doplňuje o níže uvedené znění:
"— směrnice Rady 91/494/EHS ze dne 26. června 1991 o veterinárních podmínkách upravujících obchod s čerstvým drůbežím masem uvnitř Společenství a jeho dovozy ze třetích zemí (Úř. věst.
L 268, 24.9.1991, s.35)."
2. Směrnice 90/539/EHS se mění takto:
a) V čl. 12 odst.
2 prvním pododstavci se věta: "nejpozději šest měsíců přede dnem, ke kterému se členské státy musí přizpůsobit této směrnici" vypouští.
b) V článku 36 se datum "1. ledna 1992" nahrazuje datem "1. května 1992".
Článek 20
V souvislosti s návrhy na dotvoření vnitřního trhu přezkoumá Rada do 31. prosince 1992 kvalifikovanou většinou na návrh Komise ustanovení této směrnice.
Článek 21
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. května 1992.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Přijímají-li členské státy tato opatření, musí v nich být učiněn odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 22
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 27. listopadu 1990 o hygienických a veterinárních otázkách produkce králičího masa a masa farmové zvěře a uvádění tohoto masa na trh
(91/495/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že králičí maso a maso farmové zvěře je na seznamu produktů v příloze II Smlouvy; že chov králíků a zvěře je obecně začleňován do zemědělského odvětví; že tento chov představuje zdroj příjmů pro část zemědělského obyvatelstva;
vzhledem k tomu, že pro zajištění racionálního rozvoje v tomto odvětví a pro zlepšení produktivity musí být stanoveny zásady na úrovni Společenství týkající se hygienických a veterinárních otázek produkce a distribuce králičího masa a masa farmové zvěře;
vzhledem k tomu, že relativní rozdíly ve veterinárních a hygienických podmínkách v členských státech by měly být odstraněny za účelem podpory obchodu s tímto masem uvnitř Společenství, s cílem dotvoření vnitřního trhu;
vzhledem k tomu, že se tímto masem mohou šířit choroby přenosné na domácí zvířata a na lidi; že je nutné stanovit zásady umožňující zdolávat tato nebezpečí;
vzhledem k tomu, že je nutné zacházet s uvedeným masem v dobrých hygienických podmínkách, aby se předešlo infekcím a intoxikacím z potravin;
vzhledem k tomu, že směrnice Rady 82/894/EHS ze dne 21. prosince 1982 o hlášení nákaz zvířat ve Společenství [4], naposledy pozměněná směrnicí 89/162/EHS [5], stanoví podmínky hlášení nákaz zvířat ve Společenství; že u některých nakažlivých chorob postihujících farmovou zvěř je vhodné mít k dispozici stejné informace jako u jiných domácích zvířat;
vzhledem k tomu, že směrnice Rady 64/433/EHS ze dne 26. června 1964 o hygienických otázkách obchodu s čerstvým masem uvnitř Společenství [6], naposledy pozměněná směrnicí Rady 89/662/EHS [7], a směrnice Rady 71/118/EHS ze dne 15. února 1971 o hygienických otázkách obchodu s čerstvým drůbežím masem [8], naposledy pozměněná směrnicí 90/539/EHS [9], stanoví hygienické podmínky pro čerstvé maso a čerstvé drůbeží maso; že farmová zvířata využívaná k produkci masa, vykazují podobnost s domácími savci a drůbeží; že je tedy vhodné rozšířit zásady uplatňované na obchod s čerstvým masem a drůbežím masem na maso farmové zvěře, při zohlednění některých specifických aspektů;
vzhledem k tomu, že je třeba odchylky pro malá množství králičího masa a masa farmové zvěře určeného pro místní obchod;
vzhledem k tomu, že pro organizaci kontrol a důsledků těchto kontrol, které má provádět členský stát určení, a ochranných opatření, která se mají uskutečnit, je třeba odkázat na obecné zásady stanovené směrnicí Rady 90/425/EHS ze dne 26. června 1990 o veterinárních a zootechnických kontrolách v obchodu s některými živými zvířaty a produkty uvnitř Společenství s cílem dotvoření vnitřního trhu [10];
vzhledem k tomu, že je třeba pověřit Komisi, aby přijala opatření nutná k použití této směrnice; že k tomu účelu je třeba stanovit postup pro zavedení úzké a účinné spolupráce mezi Komisí a členskými státy v rámci Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
KAPITOLA I Obecná ustanovení
Článek 1
Tato směrnice stanoví hygienické a veterinární požadavky, které se týkají produkce králičího masa a masa farmové zvěře a jejich uvádění na trh.
Článek 2
Pro účely této směrnice se použijí definice uvedené v článku 2 směrnice 64/433/EHS a v článku 2 směrnice 71/118/EHS.
Kromě toho se následujícími pojmy rozumí:
1. "králičím masem" všechny části králíka domácího, které jsou vhodné k lidské spotřebě;
2. "masem farmové zvěře" všechny části volně žijících suchozemských savců a volně žijících ptáků — včetně druhů uvedených v čl.
2 odst. 1 směrnice 90/539 — rozmnožovaných, chovaných a porážených v zajetí, které jsou vhodné k lidské spotřebě;
3. "farmovou zvěří" suchozemští savci nebo ptáci, kteří nejsou považováni za domácí a kteří nejsou uvedeni v čl.
1 odst. 1 směrnice 64/433/EHS nebo v článku 1 směrnice 71/118/EHS, ale kteří jsou chováni jako domácí zvířata.
Přesto však volně žijící savci pobývající na uzavřeném území v podmínkách podobných svobodě volně žijící zvěře nejsou považováni za farmovou zvěř;
4. "zemí produkce" členský stát, na jehož území se nachází produkční hospodářství.
KAPITOLA II Pravidla pro produkci králičího masa a jeho uvádění na trh
Článek 3
1. Členské státy dbají na to, aby králičí maso:
a) bylo získáno v zařízeních splňujících všeobecné podmínky směrnice 71/118/EHS a schválených podle podmínek uvedených v této kapitole a v souladu s článkem 14;
b) bylo získáno ze zvířat pocházejících z hospodářství nebo oblasti, které nejsou předmětem zákazů z veterinárních důvodů;
c) pocházelo ze zvířat, která byla posouzena jako vhodná k porážce při prohlídce před porážkou — v souladu s přílohou I kapitola I této směrnice — provedené úředním veterinárním lékařem nebo pomocným veterinárním pracovníkem, v souladu s článkem 4 směrnice 71/118/EHS;
d) bylo ošetřeno za vyhovujících hygienických podmínek podobných podmínkám uvedeným v příloze I kapitole V směrnice 71/118/EHS, s výjimkou podmínek uvedených v bodech 28a a 28b;
e) bylo podrobeno prohlídce po porážce — v souladu s přílohou I kapitolou II této směrnice — provedené úředním veterinárním lékařem nebo pomocným veterinárním pracovníkem, v souladu s článkem 4 směrnice 71/118/EHS. Maso nesmí jevit známky žádného postižení, s výjimkou traumatických změn vzniklých krátce před porážkou, malformací nebo lokalizovaných změn, pokud je zjištěno — je-li to nutné, vhodným laboratorním vyšetřením — že nejsou důvodem k posouzení masa jako nevhodného k lidské spotřebě nebo nebezpečného pro lidské zdraví;
f) nese označení zdravotní nezávadnosti — v souladu s přílohou I kapitolou III této směrnice.
V případě potřeby může být postupem podle článku 20 rozhodnuto o změně nebo doplnění ustanovení výše uvedené kapitoly, zejména s ohledem na různé způsoby obchodní úpravy, pod podmínkou, že bude v souladu s hygienickými požadavky.
Odchylně od uvedené kapitoly jsou tímto postupem — poprvé před 1. lednem 1992 — stanoveny podmínky, za kterých může být povolen obchod s velkými baleními, těly, částmi těl nebo vedlejšími produkty porážky, které nejsou označeny v souladu s bodem 11.3 písm. a) uvedené kapitoly;
g) bylo po prohlídce po porážce uskladněno za vyhovujících hygienických podmínek v souladu s přílohou I kapitolou IV této směrnice buď v zařízeních schválených v souladu s článkem 14 této směrnice, nebo ve skladech schválených v souladu s předpisy Společenství;
h) bylo přepravováno za vyhovujících hygienických podmínek v souladu s přílohou I kapitolou V této směrnice;
i) bylo, jde-li o části těla nebo vykostěné maso, mimo jiné získáno za podmínek podobných podmínkám uvedeným v článku 3 směrnice 71/118/EHS v zařízeních k tomuto účelu schválených v souladu s článkem 14 této směrnice.
2. Každý členský stát mimo jiné dbá na to, aby čerstvé králičí maso odeslané na území jiného členského státu bylo během přepravy do země určení doprovázeno osvědčením o zdravotní nezávadnosti.
Originál osvědčení o zdravotní nezávadnosti, který musí doprovázet čerstvé králičí maso v průběhu jeho přepravy do místa určení, musí být vystaven úředním veterinárním lékařem v době nakládky.
Osvědčení o zdravotní nezávadnosti musí svou formou a obsahem odpovídat vzoru uvedenému v příloze II; musí být vyhotoveno nejméně v jazyku nebo jazycích země určení a musí obsahovat informace uvedené ve vzoru v uvedené příloze.
Článek 4
1. Odchylně od článku 3 mohou členské státy povolit:
a) přímé dodání králičího masa drobným producentem soukromé osobě pro její vlastní spotřebu;
b) dodání čerstvého králičího masa v malých omezených množstvích zemědělcem, který chová králíky v malém měřítku:
- buď přímo konečnému spotřebiteli na místním trhu, který je nejblíže jejich hospodářství,
- anebo obchodníkovi pro přímý prodej konečnému spotřebiteli, a to za podmínky, že tento obchodník provozuje svoji činnost ve stejné nebo sousední lokalitě jako producent.
Schválení těchto odchylek je vyloučeno pro pojízdný prodej, zásilkový prodej a pro prodej na trhu maloobchodníkem.
2. Členské státy přijmou vhodná opatření nutná k zajištění zdravotní kontroly činností uvedených v odstavci 1 a stanoví zásady umožňující zpětné vysledování hospodářství původu tohoto masa.
3. Komise může postupem podle článku 20 stanovit prováděcí pravidla k tomuto článku a především, na žádost členského státu, maximální množství dodaného králičího masa uvedeného v odstavci 1.
KAPITOLA III Pravidla pro produkci masa farmové zvěře a jeho uvádění na trh
Článek 5
Členské státy dbají na to, aby obchod s masem farmové zvěře uvnitř Společenství byl podřízen:
a) jde-li o farmovou pernatou zvěř, požadavkům směrnice Rady 91/494/EHS ze dne 26. června 1991 o veterinárních podmínkách pro obchod s čerstvým drůbežím masem uvnitř Společenství a jeho dovoz ze třetích zemí [11];
b) jde-li o ostatní druhy farmové zvěře, požadavkům směrnice Rady 72/461/EHS ze dne 12. prosince 1972 o veterinárních otázkách obchodu s čerstvým masem uvnitř Společenství [12], naposledy pozměněné směrnicí 89/662/EHS.
Článek 6
Maso farmové zvěře pocházející z farmových volně žijících suchozemských sudokopytníků musí odpovídat podmínkám stanoveným v článku 3 a v čl. 5 písm. b) až k) směrnice 64/433/EHS, pokud je stádo původu podrobeno pravidelné veterinární kontrole a není předmětem omezení v souvislosti s šetřením prováděným podle článku 11 této směrnice nebo v souvislosti s veterinární kontrolou.
Způsoby této kontroly se stanoví postupem podle článku 20.
Uvedená zvířata se musí zpracovávat časově odděleně od skotu, prasat, ovcí a koz.
Maso musí být doprovázeno osvědčením o zdravotní nezávadnosti, které musí odpovídat vzoru uvedenému v příloze IV této směrnice.
Maso pocházející z farmové černé zvěře nebo z jiných zvířat vnímavých k trichinelóze musí být podrobeno vyšetření trávicí metodou v souladu se směrnicí Rady 77/96/EHS ze dne 21. prosince 1976 o vyšetření čerstvého masa domácích zvířat na svalovce (trichinella spiralis) při jeho dovozu ze třetích zemí [13], naposledy pozměněnou směrnicí 89/321/EHS [14].
2. Odchylně od odstavce 1 může úřední služba povolit porážku farmové zvěře v místě původu, jestliže z důvodu vyloučení nebezpečí pro pracovníky nebo pro zajištění dobrých životních podmínek zvířat by přeprava nebyla vhodná.
Toto lze povolit, jestliže:
- stádo je podrobeno pravidelné veterinární kontrole a není předmětem omezení v souvislosti s šetřením prováděným v souladu s článkem 12 nebo v důsledku veterinární prohlídky,
- majitel zvířat podá žádost,
- úřední služba je předem uvědomena o datu porážky zvěře,
- v hospodářství je středisko svodu farmové zvěře, kde je možno provádět prohlídku před porážkou skupiny určené k porážce,
- v hospodářství je místo vhodné pro porážku, podříznutí a vykrvení zvěře,
- při porážce je před podříznutím a vykrvením zvěř omráčena způsobem, který musí být proveden podle podmínek stanovených ve směrnici 74/577/EHS [15]; veterinární služba může ve výjimečných případech povolit porážku zastřelením,
- poražená a vykrvená zvířata jsou ve visu a za odpovídajících hygienických podmínek co nejdříve dopravena do jatek schválených v souladu se směrnicí 64/433/EHS.
Jestliže zvěř poražená v místě chovu nemůže být dopravena do jatek schválených v souladu s článkem 8 směrnice 64/433/EHS do jedné hodiny, musí být k přepravě použito kontejneru nebo dopravního prostředku, v němž je během přepravy udržována teplota v rozmezí 0 až 4 °C. Vykolení musí být provedeno nejpozději do tří hodin od omráčení,
- zásilku poražené zvěře při přepravě do jatek doprovází osvědčení veterinární služby o příznivém výsledku prohlídky před porážkou, o správném postupu vykrvení a. s. uvedením hodiny porážky; toto osvědčení musí odpovídat vzoru uvedenému v příloze III této směrnice.
3. Až do přijetí hygienických pravidel pro maso určené na vnitrostátní trh může být porážení farmové vysoké zvěře, bourání a skladování masa uvedeného v odstavci 1, odchylně od odstavce 1, prováděno v zařízeních schválených vnitrostátními orgány pro vnitrostátní trh pod podmínkou, že s tímto masem se nebude obchodovat uvnitř Společenství.
Článek 7
1. Země určení mohou při dodržování obecných ustanovení smlouvy udělit jedné nebo více vyvážejícím zemím všeobecná nebo na určité případy omezená povolení, na která může být dováženo na jejich území čerstvé maso uvedené v čl.
5 písm. b) a i) až k) směrnice 64/433/EHS.
Odesílání tohoto čerstvého masa musí být prováděno v souladu s čl. 3 odst. 1 a 3 směrnice 64/433/EHS.
2. Jestliže země určení udělí obecné povolení v souladu s odstavcem 1, neprodleně o tom informuje ostatní členské státy a Komisi.
3. Země odeslání přijme všechna nezbytná opatření, aby v osvědčeních o zdravotní nezávadnosti, jejichž vzor je uveden v příloze IV, bylo zaznamenáno, že bylo využito některé z možností uvedených v odstavci 1.
Článek 8
Maso farmové pernaté zvěře musí splňovat podmínky uvedené v článku 3 směrnice 71/118/EHS.
Maso farmové pernaté zvěře určené k obchodu uvnitř Společenství musí být doprovázeno osvědčením o zdravotní nezávadnosti stanoveným v článku 8 směrnice 71/118/EHS.
Osvědčení musí být v souladu se vzorem uvedeným v příloze IV této směrnice.
Jestliže použitá technologie kuchání křepelek a holubů nedovolí provést úplnou veterinární prohlídku orgánů každého zvířete, je možné provést tuto prohlídku odchylně od přílohy I kapitoly V bodu 23 směrnice 71/118/EHS na vzorku nejméně 5 % z šarže 500 zvířat a v odpovídajícím poměru u počtu nad 500 zvířat, jedná-li se o homogenní šarže co do jejich povahy, hmotnosti a původu.
Stanovisko o poživatelnosti poražené zvěře, vydané na základě této prohlídky vnitřností, platí pro celou šarži i v případě, že by výsledky takové prohlídky nebyly jasně příznivé.
Článek 9
Členské státy mohou při dodržování obecných ustanovení Smlouvy odchylně od čl. 8 odst. 1, pokud jde o maso farmové pernaté zvěře pocházející z jejich území a uváděné na trh na jejich území, povolit jatkám a bourárnám na území těchto členských států a provozujícím činnost před datem oznámení této směrnice, na jejich výslovnou žádost odchylku z ustanovení vztahujících se k porážce a kuchání, uvedených v kapitole V přílohy I směrnice 71/118/EHS, pro produkci farmové pernaté zvěře částečně vykuchané nebo nevykuchané.
Při použití této odchylky je zakázáno označení zdravotní nezávadnosti uvedené v kapitole X přílohy I směrnice 71/118/EHS.
Článek 10
Článek 8 se nevztahuje na maso farmové pernaté zvěře dodané v ojedinělých případech chovatelem přímo konečnému spotřebiteli pro jeho vlastní potřebu, s vyloučením pojízdného nebo zásilkového prodeje nebo prodeje na trhu.
Komise může postupem podle článku 20 stanovit prováděcí pravidla k tomuto článku a především, na žádost členského státu, maximální množství dodaného masa uvedeného v prvním pododstavci.
KAPITOLA IV Společná ustanovení
Článek 11
1. Členské státy dbají na to, aby v hospodářstvích na jejich území bylo pravidelně prováděno šetření, které se týká zdravotního stavu králíků a farmové zvěře.
2. Jestliže jsou diagnostikovány choroby přenosné na člověka nebo na zvířata nebo jsou zjištěna rezidua vyšší než povolené limity, pak je z toho důvodu ústřední služba nebo organizace pověřena shromažďováním a využíváním výsledků zdravotních prohlídek prováděných podle této směrnice.
3. Jestliže je diagnostikována choroba nebo stav uvedený v odstavci 2, musí být výsledky šetření tohoto případu co nejrychleji oznámeny úřední službě odpovědné za dozor nad původem stáda zvířat.
4. V závislosti na epizootické situaci provádí úřední služba u farmové zvěře specifické testy za účelem zjištění chorob uvedených v příloze I směrnice 82/894/EHS.
Výskyt těchto chorob je v souladu s uvedenou směrnicí sdělován Komisi a ostatním členským státům.
Článek 12
1. Členské státy doplní plány zjišťování reziduí, uvedené v článku 4 směrnice Rady 86/469/EHS ze dne 16. září 1986 o vyšetřování zvířat a čerstvého masa na přítomnost reziduí [16], za účelem podrobení králíků a farmové zvěře kontrolám, které jsou tam stanoveny, a u volně žijící zvěře mimo jiné i kontrolám výskytu kontaminujících látek v prostředí.
2. Členské státy na základě výsledků kontrol uvedených v odstavci 1 tohoto článku a v čl. 11 odst. 4 uloží omezení použití králičího masa nebo masa farmové zvěře, která pochází z dotyčného hospodářství nebo území.
3. Komise stanoví prováděcí pravidla k tomuto článku postupem podle článku 20.
Článek 13
Králičí maso nebo maso farmové pernaté zvěře nesmí být použito k lidské spotřebě:
a) jestliže vykazuje vady uvedené v příloze I bodu 9 pίsm. a);
b) jestliže pochází ze zvířat, kterým byly podány látky, jež mohou učinit maso nebezpečným nebo škodlivým pro zdraví lidí a na které se vztahuje rozhodnutí vydané na základě stanoviska Vědeckého veterinárního výboru a v souladu s postupem podle článku 20.
Až do tohoto rozhodnutí a při dodržování všeobecných ustanovení Smlouvy se použijí vnitrostátní předpisy upřesňující povolené látky;
c) jestliže bylo, aniž jsou dotčeny případné předpisy Společenství uplatňované na ionizaci, ošetřeno zářením ultrafialovými paprsky, změkčovadly nebo jinými látkami, které mohou ovlivnit jeho organoleptické vlastnosti, nebo jestliže bylo ošetřeno pomocí jiných barviv než barviv používaných k označení zdravotní nezávadnosti.
Článek 14
1. Každý členský stát vyhotoví seznam schválených zařízení s uvedením přiděleného čísla veterinárního schválení.
Členské státy mohou pro porážení a bourání králíků a farmové zvěře schválit zařízení schválená v souladu se směrnicemi 71/118/EHS a 64/433/EHS, pokud jsou tato zařízení vybavena pro zpracovávání králičího masa a/nebo masa farmové zvěře a pokud pracují za podmínek zajišťujících dodržování hygienických zásad.
Seznam schválených zařízení bude předán ostatním členským státům a Komisi.
2. Členský stát neschválí zařízení, jestliže nejsou splněny podmínky uvedené v této směrnici.
Členský stát odejme schválení, jestliže přestanou být dodržovány podmínky schválení.
3. Členský stát bere v úvahu závěry případné kontroly provedené v souladu s článkem 16.
Ostatní členské státy a Komise jsou informovány o případném odnětí schválení.
4. Za kontroly a dozor ve schválených zařízeních je odpovědný úřední veterinární lékař, kterému mohou při výkonu fyzických úkonů pomáhat k tomuto účelu vyškolený personál, aniž je dotčena úloha pomocných veterinárních pracovníků, která mu přísluší podle směrnice 71/118/EHS.
Úřední veterinární lékař musí mít kdykoliv volný přístup do všech částí zařízení, aby mohl prověřit dodržování ustanovení této směrnice.
Podrobná pravidla pro poskytnutí této pomoci se stanoví postupem podle článku 20.
Článek 15
Veterinární znalci Komise mohou, pokud je to nezbytné pro jednotné uplatňování této směrnice, provádět inspekce na místě ve spolupráci s příslušnými orgány členských států a mohou ověřovat, zda schválená zařízení dodržují podmínky uvedené v této směrnici.
Komise informuje členské státy o výsledcích provedených inspekcí.
Členský stát, na jehož území se provádí kontrola, poskytuje veškerou nezbytnou podporu znalcům při plnění jejich úkolů.
Prováděcí pravidla k tomuto článku se stanoví postupem podle článku 20.
Článek 16
1. Zásady stanovené směrnicí 89/662/EHS o veterinárních kontrolách v obchodu uvnitř Společenství s cílem dotvoření vnitřního trhu se uplatňují zvláště na organizaci kontrol prováděných zemí určení, při plnění požadavků vyplývajících z těchto kontrol a při zavádění ochranných opatření z důvodu zdravotních problémů při produkci a distribuci králičího masa a masa farmové zvěře na území Společenství.
2. Směrnice 89/662/EHS se mění takto:
a) v příloze A se doplňuje nová odrážka, která zní:
"— Směrnice Rady 91/495/EHS ze dne 27. listopadu 1990 o hygienických a veterinárních otázkách produkce králičího masa a masa farmové zvěře a uvádění tohoto masa na trh (Úř. věst.
L 268, 24.9.1991, s.
41). (S vyloučením králičího masa a masa farmové zvěře dovezeného ze třetích zemí)";
b) v příloze B se odrážka "— králičí maso a zvěřina" nahrazuje slovy "— maso volně žijící zvěře".
Článek 17
Až do zahájení používání ustanovení Společenství, která se týkají dovozu králičího masa a masa farmové zvěře pocházejícího ze třetích zemí, používají členské státy na tento dovoz ustanovení alespoň rovnocenné ustanovením této směrnice.
Do provedení těchto ustanovení dbají členské státy na to, aby dovoz ze třetích zemí zůstal podřízen pravidlům uvedeným v čl. 6 odst. 1 písm. b) třetím pododstavci směrnice 89/662/EHS a kromě toho, aby:
i) čerstvé králičí maso a čerstvé maso farmové zvěře nebylo označeno značkou zdravotní nezávadnosti uvedenou v příloze I kapitole X směrnice 71/118/EHS, a pokud jde o maso dělené nebo vykostěné, musí být ošetřováno v souladu s čl. 3 odst.
1 bodem B směrnice 71/118/EHS;
ii) maso pocházející ze zvířat vnímavých k trichinelóze bylo podrobeno vyšetření trávicí metodou v souladu se směrnicí 77/96/EHS.
KAPITOLA V Závěrečná ustanovení
Článek 18
Touto směrnicí nejsou dotčeny předpisy Společenství o ochraně volně žijících živočichů.
Článek 19
Přílohy této směrnice mění Rada, která se usnese kvalifikovanou většinou na návrh Komise, zejména za účelem jejich přizpůsobení technologickému pokroku.
Článek 20
1. Má-li být zahájen postup podle tohoto článku, přednese věc Stálému veterinárnímu výboru (dále jen "výbor") zřízenému rozhodnutím 68/361/EHS [17] jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu, nebo na žádost zástupce některého členského státu.
2. Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k tomuto návrhu ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci. Stanovisko se přijímá většinou stanovenou v čl.
148 odst. 2 Smlouvy pro přijímání rozhodnutí, která má Rada přijímat na návrh Komise.
Hlasům zástupců členských států ve výboru je přidělena váha stanovená v uvedeném článku.
Předseda nehlasuje.
3. Komise přijme navrhovaná opatření, jsou-li v souladu se stanoviskem výboru.
4. Pokud navrhovaná opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, Komise neprodleně předloží Radě návrh opatření, která mají být přijata.
Rada se usnese kvalifikovanou většinou.
Pokud se Rada neusnese do tří měsíců ode dne, kdy jí byl návrh předán, přijme navrhovaná opatření Komise a ihned je provede s výjimkou případů, kdy se Rada proti opatřením vysloví prostou většinou.
Článek 21
Až do provedení pravidel Společenství pro veterinární a hygienické kontroly, týkajících se produkce a uvádění na trh masa ulovené volně žijící zvěře, která budou stanovena nejpozději do 31. března 1991, podléhá maso lovné zvěře vhodné k lidské spotřebě zásadám uvedeným v čl. 3 odst. 3, v čl. 4 odst. 1 druhém pododstavci druhé odrážce a v čl. 5 odst. 2 směrnice 89/662/EHS.
Článek 22
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. ledna 1993.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 23
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 15. července 1991, kterou se stanoví zásady organizace veterinárních kontrol zvířat dovážených do Společenství ze třetích zemí a kterou se mění směrnice 89/662/EHS, 90/425/EHS a 90/675/EHS
(91/496/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
vzhledem k tomu, že živá zvířata jsou uvedena na seznamu v příloze II ke Smlouvě;
vzhledem k tomu, že stanovení zásad organizace veterinárních kontrol zvířat pocházejících ze třetích zemí na úrovni Společenství přispívá k zabezpečení nezávadného zásobování a k zajištění stability trhu a zároveň umožňuje harmonizovat opatření nezbytná k zajištění ochrany zdraví zvířat;
vzhledem k tomu, že článek 23 směrnice Rady 90/425/EHS ze dne 26. června 1990 o veterinárních a zootechnických kontrolách při obchodu s určitými živými zvířaty a produkty uvnitř Společenství s cílem dotvoření vnitřního trhu [3] zejména stanoví, že Rada musí přijmout pravidla a všeobecné zásady použitelné pro kontroly při dovozu zvířat, na něž se vztahuje uvedená směrnice, ze třetích zemí;
vzhledem k tomu, že každá zásilka zvířat ze třetích zemí musí být při vstupu na území Společenství podrobena kontrole dokladů a kontrole totožnosti;
vzhledem k tomu, že by měly být stanoveny zásady, které budou platit v celém Společenství pro organizaci fyzických kontrol, jež mají být prováděny příslušnými veterinárními orgány, a pro důsledky těchto kontrol;
vzhledem k tomu, že musí být přijata ustanovení o bezpečnostních mechanismech; že v této souvislosti musí být Komise schopna jednat, a to zejména formou návštěv dotyčných míst a přijímáním opatření, která odpovídají daným okolnostem;
vzhledem k tomu, že pokud má kontrolní systém hladce fungovat, musí být stanoven postup schvalování a musí být kontrolována stanoviště hraniční kontroly a měly by být organizovány výměny úředníků pověřených prováděním kontrol živých zvířat pocházejících ze třetích zemí;
vzhledem k tomu, že stanovení společných zásad na úrovni Společenství je nezbytnější tím spíše, že s ohledem na dotvoření vnitřního trhu mají být zrušeny vnitřní hraniční kontroly;
vzhledem k tomu, že směrnice 89/662/EHS [4], 90/425/EHS a 90/675/EHS by měly být pozměněny tak, aby odpovídaly znění této směrnice;
vzhledem k tomu, že se ukazuje nezbytné stanovit určitá přechodná opatření s omezeným trváním, aby se usnadnil přechod na nové kontrolní mechanismy stanovené touto směrnicí;
vzhledem k tomu, že by Komise měla být pověřena úkolem přijmout prováděcí opatření k této směrnici,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Veterinární kontroly zvířat ze třetích zemí vstupujících na území Společenství jsou členské státy povinny provádět v souladu s touto směrnicí.
2. Tato směrnice se nevztahuje na veterinární kontroly zvířat zájmového chovu, která doprovázejí cestující za nekomerčními účely, s výjimkou koňovitých.
Článek 2
1. Pro účely této směrnice se použijí podle potřeby definice uvedené v článku 2 směrnice 90/425/EHS.
2. Kromě toho:
a) "kontrolou dokladů" se rozumí ověření veterinárních osvědčení nebo dokladů doprovázejících zvíře;
b) "kontrolou totožnosti" se rozumí pouhé vizuální ověření vzájemné shody dokladů či osvědčení a příslušných zvířat, jakož i ověření přítomnosti a správnosti značek, které na sobě musí zvířata mít;
c) "fyzickou kontrolou" se rozumí kontrola zvířete samotného, případně i včetně odběru a laboratorního vyšetření vzorků, a pokud je třeba, také další kontroly během karantény;
d) "dovozcem" se rozumí jakákoli fyzická nebo právnická osoba, která předvede zvířata k dovozu do Společenství;
e) "zásilkou" se rozumí určité množství zvířat téhož druhu, na něž se vztahuje totéž veterinární osvědčení nebo doklad, přepravovaných tímtéž dopravním prostředkem a pocházejících z téže třetí země nebo z téže části takové země;
f) "stanovištěm hraniční kontroly" se rozumí jakékoli kontrolní stanoviště nacházející se v bezprostřední blízkosti vnějších hranic některého z území uvedených v příloze I ke směrnici Rady 90/675/EHS ze dne 10. prosince 1990, kterou se stanoví zásady organizace veterinárních kontrol produktů dovážených do Společenství ze třetích zemí [5], a navržené a schválené v souladu s článkem 6.
KAPITOLA I Organizace a důsledky kontrol
Článek 3
1. Členské státy zajistí, aby:
a) dovozci byli povinni s předstihem jednoho pracovního dne informovat veterinární personál stanoviště hraniční kontroly, kde mají být zvířata předvedena, přičemž uvedou počet a druh zvířat a předpokládanou dobu přivezení zvířat;
b) zvířata byla pod úředním dozorem dopravena přímo na stanoviště hraniční kontroly zmíněné v článku 6 nebo v případě potřeby do karanténního střediska podle druhé odrážky prvního pododstavce čl. 10 odst.
1;
c) zvířata nesměla opustit takové kontrolní stanoviště nebo stanici, pokud, aniž jsou dotčena zvláštní ustanovení přijatá postupem podle článku 23, není předložen důkaz:
i) ve formě osvědčení uvedeného v druhé odrážce čl. 7 odst.
1 nebo v článku 8, které potvrzuje, že byly provedeny veterinární kontroly dotyčných zvířat v souladu s čl. 4 odst.
1 a odst. 2 písm. a), b) a d) a. s. články 8 a 9 ke spokojenosti příslušného orgánu;
ii) že za veterinární kontroly bylo zaplaceno a případně že byla složena záloha na pokrytí možných výdajů uvedených v druhé a třetí odrážce čl. 10 odst. 1, čl. 10 odst. 6 a čl. 12 odst. 2;
d) celní orgán nepovolil uvolnění do volného oběhu na územích uvedených v příloze I ke směrnici 90/675/EHS, pokud, aniž jsou dotčena zvláštní ustanovení, jež mají být přijata postupem podle článku 23, není předložen důkaz o splnění požadavků uvedených v písmenu c).
2. Prováděcí pravidla k tomuto článku se v případě potřeby stanoví postupem podle článku 23.
Článek 4
1. Členské státy zajistí, aby se bez ohledu na celní určení zvířat každá zásilka zvířat ze třetí země podrobila kontrole dokladů a kontrole totožnosti, kterou provede veterinární orgán na jednom ze stanovišť hraniční kontroly nacházejících se na některém z území uvedených v příloze I ke směrnici 90/675/EHS a k tomuto účelu schválených, aby tak bylo možno ověřit:
- jejich původ,
- následné místo jejich určení, zejména v případě tranzitu nebo v případě, že obchod s danými zvířaty není harmonizován na úrovni Společenství nebo že tato zvířata podléhají zvláštním požadavkům, které byly stanoveny rozhodnutím Společenství, jež se týká členského státu určení,
- že údaje v osvědčeních nebo dokladech poskytují záruky požadované předpisy Společenství nebo v případě, že obchod s danými zvířaty není harmonizován na úrovni Společenství, záruky požadované podle vnitrostátních právních předpisů použitelných pro různé případy, spadající do působnosti této směrnice.
2. Aniž jsou dotčeny výjimky na základě článku 8, úřední veterinární lékař musí provést fyzickou kontrolu zvířat předvedených na stanovišti hraniční kontroly.
Taková kontrola musí zejména zahrnovat:
a) klinické vyšetření zvířat, aby se veterinární lékař ujistil o tom, že zvířata odpovídají informacím uvedeným v doprovodném osvědčení nebo dokladu a že jsou klinicky zdravá.
Postupem podle článku 23 mohou být za určitých podmínek a v souladu s pravidly, jež mají být stanovena stejným postupem, schváleny odchylky ze zásady individuálního klinického vyšetření určitých kategorií a druhů zvířat;
b) případná laboratorní vyšetření, která jsou považována za nezbytná nebo která jsou stanovena předpisy Společenství;
c) případné úřední vzorky, které mají být vyšetřeny na přítomnost reziduí a analyzovány co nejdříve;
d) prověření, zda jsou splněny minimální požadavky stanovené směrnicí Rady 77/489/EHS ze dne 18. července 1977 o ochraně zvířat při mezinárodní přepravě [6].
Pro účely následné kontroly podmínek přepravy a případně také kontroly splnění doplňkových požadavků hospodářství určení předá úřední veterinární lékař potřebné informace příslušným orgánům členského státu určení prostřednictvím systému výměny informací podle článku 20 směrnice 90/425/EHS.
Úřednímu veterinárnímu lékaři může při provádění některých z těchto úkonů pomáhat kvalifikovaný, zvlášť vyškolený pomocný personál, pracující na jeho odpovědnost.
3. Odchylně od ustanovení odstavců 1 a 2 však u zvířat, která jsou přivezena do přístavu nebo na letiště, jež se nachází na území uvedeném v příloze I ke směrnici 90/675/EHS, je možno kontrolu totožnosti a fyzickou kontrolu provést v místě takového přístavu nebo letiště určení za předpokladu, že takový přístav nebo letiště má své stanoviště hraniční kontroly, jak je uvedeno v článku 6, a že zvířata případně pokračují v cestě stejnou lodí nebo letadlem.
V takových případech příslušný orgán, který provedl kontrolu dokladů, buď přímo nebo prostřednictvím místního veterinárního orgánu informuje úředního veterinárního lékaře kontrolního stanoviště členského státu určení za pomoci systému výměny informací podle článku 20 směrnice 90/425/EHS o tom, že zvířata prošla daným kontrolním stanovištěm.
4. Veškeré výdaje vzniklé v souvislosti s prováděním tohoto článku nese odesilatel, příjemce nebo jejich zástupce bez nároku na náhradu od členského státu.
5. Prováděcí pravidla k tomuto článku, včetně pravidel týkajících se vyškolení a kvalifikace asistentů, se v případě potřeby stanoví postupem podle článku 23.
Článek 5
Vstup zvířat na některé z území uvedených v příloze I ke směrnici 90/675/EHS je zakázán, pokud kontroly prokáží, že:
a) zvířata těch druhů, pro které byla pravidla dovozu harmonizována na úrovni Společenství, pocházejí — aniž jsou dotčeny zvláštní podmínky stanovené článkem 19 směrnice 90/426/EHS [7] o přemísťování a dovozu koňovitých pocházejících ze třetích zemí — z území nebo z části území třetí země, která není uvedena na seznamech vypracovaných v souladu s předpisy Společenství pro dotyčné druhy zvířat nebo z nichž je dovoz podle rozhodnutí Společenství zakázán;
b) zvířata neuvedená v písmenu a) nesplňují požadavky stanovené vnitrostátními předpisy odpovídajícími jednotlivým případům spadajícím do působnosti této směrnice;
c) zvířata jsou nakažena nebo jsou podezřelá z onemocnění nebo z nakažení přenosnou chorobou nebo chorobou představující nebezpečí pro zdraví lidí nebo zvířat nebo z jakékoli jiného důvodu uvedeného v předpisech Společenství;
d) vyvážející třetí země nesplňuje požadavky stanovené v předpisech Společenství;
e) zvířata nejsou v takovém stavu, aby mohla pokračovat v cestě;
f) veterinární osvědčení nebo doklad doprovázející zvířata nesplňuje podmínky stanovené na základě předpisů Společenství nebo, pokud předpisy nebyly harmonizovány, požadavky stanovené vnitrostátními předpisy odpovídajícími jednotlivým případům spadajícím do působnosti této směrnice.
Podrobná pravidla pro uplatňování tohoto článku se v případě potřeby stanoví postupem podle článku 23.
Článek 6
1. Stanoviště hraniční kontroly musí splňovat požadavky tohoto článku.
2. Stanoviště hraniční kontroly:
a) se musí nacházet v místech vstupu na některé z území uvedených v příloze I ke směrnici 90/675/EHS;
Pokud je to vzhledem k zeměpisným poměrům nutné (např. kvůli poloze vykládacího mola (přístaviště), železniční stanice, přechodů apod.) a za předpokladu, že v takovém případě je kontrolní stanoviště dostatečně vzdáleno od hospodářství nebo jiných míst, kde jsou chována zvířata, která by se mohla přenosnými chorobami nakazit, může však být tolerováno umístění kontrolního stanoviště v určité vzdálenosti od místa vstupu na dané území;
b) se musí nacházet v celní zóně umožňující vyřizovat další administrativní formality, včetně celních formalit souvisejících s dovozem;
c) musí být navrženy a schváleny v souladu s odstavcem 3;
d) musí podléhat pravomoci úředního veterinárního lékaře, který zodpovídá za prováděné kontroly.
Úřednímu veterinárnímu lékaři může pomáhat zvlášť vyškolený pomocný personál, pracující na jeho odpovědnost.
3. Do 1. ledna 1992 a jakmile bude vypracován užší seznam stanovišť hraniční kontroly příslušnými orgány jednotlivých států ve spolupráci s útvary Komise, která ověří, zda tato stanoviště splňují minimální požadavky stanovené v příloze A, členské státy předloží Komisi seznam stanovišť hraniční kontroly příslušných za provádění veterinárních kontrol zvířat a poskytnou následující informace:
a) druh stanoviště hraniční kontroly:
- přístav,
- letiště,
- silniční hraniční přechod,
- železniční hraniční přechod;
b) druh zvířat, která by mohla být kontrolována na daném stanovišti hraniční kontroly vzhledem k tomu, jaké vybavení a veterinární personál má k dispozici, přičemž je nutno uvést, jaká zvířata případně nemohou být na takových stanovištích hraniční kontroly kontrolována, a pro evidované koňovité také úřední hodiny zvlášť schváleného stanoviště hraniční kontroly;
c) personál určený k provádění veterinárních kontrol:
- počet úředních veterinárních lékařů, přičemž v kteroukoli dobu, kdy je stanoviště hraniční kontroly otevřeno, musí být ve službě alespoň jeden úřední veterinární lékař,
- počet zvlášť vyškolených pomocných veterinárních pracovníků nebo asistentů;
d) popis vybavení a prostor, které jsou k dispozici pro provádění:
- kontroly dokladů,
- fyzické kontroly,
- odběru vzorků,
- všeobecných vyšetření stanovených v čl. 4 odst. 2 písm. b),
- zvláštních vyšetření nařízených úředním veterinárním lékařem;
e) kapacita prostor pro případné ustájení zvířat do té doby, než jsou k dispozici výsledky vyšetření;
f) druh vybavení umožňujícího rychlou výměnu informací zejména s jinými stanovišti hraniční kontroly;
g) význam objemu obchodu (druhy a počty zvířat procházejících tímto stanovištěm hraniční kontroly).
4. Ve spolupráci s příslušnými orgány jednotlivých států provede Komise inspekci stanovišť hraniční kontroly určených v souladu s odstavcem 3, aby se ujistila, že předpisy o veterinárních kontrolách jsou uplatňovány jednotně a jednotlivá stanoviště hraniční kontroly mají skutečně k dispozici potřebnou infrastrukturu a splňují minimální požadavky stanovené v příloze A.
Komise do 1. ledna 1992 předloží Stálému veterinárnímu výboru zprávu o výsledku inspekce zmíněné v prvním pododstavci spolu s návrhy, které berou v úvahu závěry uvedené zprávy, aby mohl být vypracován seznam stanovišť hraniční kontroly Společenství.
Tento seznam se schvaluje a následně aktualizuje postupem podle článku 22.
Výše zmíněná zpráva se zabývá jakýmikoli problémy, na něž by určité členské státy mohly narazit, pokud by vytvořením užšího seznamu zmíněného v prvním pododstavci odstavce 3 došlo k 1. červenci 1992 k vyřazení velkého počtu stanovišť hraniční kontroly.
S ohledem na takový případný problém mohou být některá ze stanovišť hraniční kontroly ponechána v činnosti a může jim být poskytnuta nejvýše tříletá lhůta k tomu, aby splnila požadavky této směrnice, co se týče jejich vybavení a infrastruktury.
Komise zveřejní seznam schválených stanovišť hraniční kontroly a jeho případné aktualizace v Úředním věstníku Evropských společenství.
5. V případě potřeby se prováděcí pravidla k tomuto článku stanoví postupem podle článku 23.
Článek 7
1. Pokud zvířata těch druhů, pro které byla pravidla dovozu harmonizována na úrovni Společenství, nemají být uvedena na trh na území členského státu, který provedl kontroly uvedené v článku 4, potom, aniž jsou dotčeny zvláštní požadavky použitelné u evidovaných koňovitých, které doprovází doklad totožnosti stanovený směrnicí 90/427/EHS [8], úřední veterinární lékař:
- dotyčné osobě poskytne jednu nebo — pokud se zásilka zvířat dělí — několik jednotlivě ověřených kopií originálů osvědčení týkajících se daných zvířat; doba platnosti těchto kopií nepřesáhne 10 dnů,
- vydá osvědčení odpovídající vzoru, který vypracuje Komise postupem podle článku 23, v němž se potvrzuje, že kontroly uvedené v čl. 4 odst. 1 a 2 písm. a), b) a d) byly provedeny ke spokojenosti úředního veterinárního lékaře, a v němž je uveden druh odebraných vzorků a výsledky případných laboratorních vyšetření nebo předpokládaný termín, kdy budou takové výsledky k dispozici,
- si ponechá originál(y) osvědčení, jež doprovází daná zvířata.
2. Prováděcí pravidla k tomuto článku se stanoví postupem podle článku 23.
3. Jakmile zvířata prošla přes stanoviště hraniční kontroly, obchod se zvířaty uvedenými v odstavci 1, jimž byl povolen vstup na území uvedená v příloze I ke směrnici 90/675/EHS, se provádí v souladu s pravidly veterinárních kontrol stanovenými směrnicí 90/425/EHS.
Informace, které příslušný orgán místa určení poskytuje prostřednictvím systému výměny informací podle článku 20 směrnice 90/425/EHS, musí zejména uvádět, zda:
- jsou zvířata určena pro členský stát nebo území se zvláštními požadavky,
- byly odebrány vzorky, avšak výsledky vyšetření v okamžiku, kdy dopravní prostředek se zvířaty opouští stanoviště hraniční kontroly, nejsou ještě známy.
Článek 8
A. Členské státy zajistí, aby:
1. veterinární kontroly při dovozu zvířat těch druhů, na které se nevztahuje příloha A ke směrnici 90/425/EHS, byly prováděny v souladu s následujícími ustanoveními:
a) pokud jsou zvířata předvedená přímo na jednom ze stanovišť hraniční kontroly členského státu, který je chce dovézt, potom zvířata na tomto místě podstoupí veškeré kontroly uvedené v článku 4;
b) pokud jsou zvířata předváděna na stanovišti hraniční kontroly v jiném členském státu, potom na základě předchozího souhlasu tohoto členského státu:
i) se na takovém kontrolním stanovišti provádějí buď všechny kontroly uvedené v článku 4 jménem členského státu určení, aby bylo zejména zajištěno splnění jeho veterinárních požadavků,
ii) nebo, v případě dohody mezi příslušnými ústředními orgány obou členských států a případně tranzitního členského státu nebo států, se na takovém kontrolním stanovišti provádějí pouze kontroly uvedené v čl. 4 odst. 1, přičemž kontroly uvedené v čl. 4 odst. 2 se v tomto případě provádějí v členském státu určení.
Ve druhém z uvedených případů však zvířata mohou stanoviště hraniční kontroly, kde se provádí kontrola dokladů a kontrola totožnosti, opustit pouze v zapečetěných vozidlech a teprve poté, co úřední veterinární lékař:
- na kopii nebo — pokud se zásilka zvířat dělí — na kopiích originálů osvědčení uvede, že zvířata prošla daným kontrolním stanovištěm a že byla provedena příslušná kontrola,
- prostřednictvím systému výměny informací podle článku 20 směrnice 90/425/EHS uvědomí veterinární orgán místa určení nebo případně i tranzitního členského státu nebo států, že zvířata prošla daným kontrolním stanovištěm,
- bez ohledu na ustanovení čl. 3 odst. 1 písm. c) příslušný celní orgán uvědomí stanoviště hraniční kontroly o tom, že daná zvířata mohou být propuštěna.
V případě zvířat určených na porážku mohou členské státy použít pouze postup uvedený pod bodem i).
Členské státy uvědomí Komisi a zástupce ostatních členských států v rámci Stálého veterinárního výboru o případech použití postupu uvedeného pod bodem ii);
2. do té doby, než budou přijata zvláštní rozhodnutí stanovená na základě předpisů Společenství, dovoz zvířat, s nimiž je sice obchod harmonizován na úrovni Společenství, ale která pocházejí ze třetí země, pro kterou ještě nebyly stanoveny jednotné veterinární podmínky, podléhal následujícím podmínkám:
- zvířata musí pobývat ve třetí zemi, z níž jsou odesílána, nejméně po dobu odpovídající lhůtám stanoveným v čl. 10 odst. 1 směrnice Rady 72/462/EHS ze dne 12. prosince 1972 o veterinárních a hygienických otázkách dovozu skotu, prasat, ovcí a koz, čerstvého masa nebo masných výrobků ze třetích zemí [9],
- zvířata musí podstoupit kontroly stanovené v článku 4,
- zvířata nesmějí opustit stanoviště hraniční kontroly nebo karanténní středisko, pokud tyto kontroly neprokáží, že zvířata nebo zásilka zvířat:
i) buď, aniž jsou dotčeny zvláštní požadavky vztahující se na dotyčné třetí země v souvislosti s nákazami, které se ve Společenství nevyskytují, splňují veterinární požadavky použitelné pro obchod se zvířaty dotyčných druhů stanovené směrnicemi uvedenými v příloze A ke směrnici 90/425/EHS nebo veterinární požadavky stanovené směrnicí 72/462/EHS,
ii) nebo, v souvislosti s jednou nebo více konkrétními nákazami, splňují podmínky vzájemného uznávání rovnocennosti požadavků dané třetí země a požadavků Společenství postupem podle článku 23,
- pokud jsou zvířata určena pro členský stát, který využívá doplňkové záruky uvedené v čl.
3 odst. 1 písm. e) bodu iii) a iv) směrnice 90/425/EHS, musí vyhovovat příslušným požadavkům stanoveným pro obchod uvnitř Společenství,
- poté, co zvířata prošla stanovištěm hraniční kontroly, musí být dopravena na jatka určení, pokud se jedná o jatečná zvířata, nebo do hospodářství určení, pokud se jedná o plemenná či užitková zvířata nebo o vodní živočichy;
3. pokud kontroly uvedené v bodech 1 a 2 prokáží, že zvíře nebo zásilka zvířat nevyhovuje požadavkům stanoveným v těchto dvou bodech, nesmí zvíře nebo zásilka zvířat opustit stanoviště hraniční kontroly nebo karanténní středisko a uplatní se článek 12;
4. pokud zvířata zmíněná v bodu 1 nejsou určena k uvedení na trh na území členského státu, který provedl veterinární kontroly, uplatní se článek 7 a zejména ta jeho ustanovení, která se týkají vydávání osvědčení;
5. plemenná a užitková zvířata zůstanou na místě určení pod úředním dozorem příslušných veterinárních orgánů.
Po skončení doby pozorování, jejíž délka se stanoví postupem uvedeným v článku 23, mohou být zvířata předmětem obchodu uvnitř Společenství za podmínek stanovených směrnicí 90/425/EHS.
Jatečná zvířata na jatkách určení podléhají předpisům Společenství, které se týkají porážky zvířat dotyčného druhu.
B. Prováděcí pravidla k tomuto článku se v případě potřeby stanoví postupem podle článku 23.
Článek 9
1. Členské státy povolí tranzit zvířat z jedné třetí země do jiné třetí země za předpokladu, že:
a) taková přeprava již byla dříve povolena úředním veterinárním lékařem na stanovišti hraniční kontroly toho členského státu, na jehož území musí být zvířata předvedena, aby tam mohla podstoupit kontroly uvedené v článku 4, a případně také příslušným ústředním orgánem tranzitního členského státu nebo států;
b) dotyčný subjekt předloží doklad o tom, že první ze třetích zemí, kam jsou zvířata zasílána po tranzitu přes některé z území uvedených v příloze I ke směrnici 90/675/EHS, se zavazuje, že za žádných okolností neodmítne nebo nepošle zpět zvířata, jejichž dovoz nebo tranzit povolila, a že se zavazuje na územích uvedených v příloze I ke směrnici 90/675/EHS dodržovat předpisy Společenství o ochraně během přepravy;
c) kontrola uvedená v článku 4 prokázala ke spokojenosti veterinárního lékaře, případně poté, co zvířata prošla karanténním střediskem, že zvířata splňují požadavky této směrnice nebo, pokud se jedná o zvířata uvedená v příloze A ke směrnici 90/425/EHS, že poskytují veterinární záruky uznávané za použití postupu uvedeného v článku 23 jako přinejmenším rovnocenné takovým požadavkům;
d) skutečnost, že zvířata prošla daným kontrolním stanovištěm, příslušný orgán na stanovišti hraniční kontroly oznámí příslušným orgánům tranzitního členského státu nebo států a stanovišti hraniční kontroly, na kterém zvířata opouštějí území Společenství, prostřednictvím systému výměny informací zmíněného v čl. 12 odst.
4 druhém pododstavci;
e) v případě průchodu (průvozu) zvířat přes některé z území uvedených v příloze I ke směrnici 90/675/EHS se takový tranzit provádí za použití celního tranzitního postupu Společenství (externí tranzit) nebo jakéhokoli jiného celního tranzitního postupu stanoveného předpisy Společenství; jediné způsoby zacházení se zvířaty, které jsou během tranzitu povoleny, jsou takové, které se provádějí v místě vstupu nebo opuštění některého z území uvedených v příloze I, a dále činnosti nutné k zajištění dobrých životních podmínek přepravovaných zvířat.
2. Veškeré výdaje vzniklé uplatněním tohoto článku nese odesilatel, příjemce nebo jejich zástupce bez nároku na náhradu od členského státu.
Článek 10
1. V případech, kdy předpisy Společenství nebo vnitrostátní předpisy platné v místě určení, v oblastech, kde nedošlo k harmonizaci a v souladu se všeobecnými ustanoveními Smlouvy, stanoví, že živá zvířata mají být umístěna do karantény nebo izolace, může taková karanténa nebo izolace probíhat:
- u jiných chorob než kulhavka a slintavka, vzteklina a newcastleská choroba v karanténním středisku, které se nachází ve třetí zemi původu za předpokladu, že bylo schváleno postupem podle článku 22 a je pravidelně kontrolováno veterinárními znalci Komise,
- v karanténním středisku, které se nachází na území Společenství splňujícím požadavky stanovené v příloze B,
- v hospodářství určení.
Zvláštní bezpečnostní opatření, která je nutno dodržovat během přepravy mezi karanténními středisky, farmami původu a farmami určení a stanovišti hraniční kontroly, jakož i v rámci karanténních středisek zmíněných v první odrážce předchozího pododstavce, mohou být přijata postupem podle článku 23.
2. Pokud úřední veterinární lékař příslušný pro stanoviště hraniční kontroly nařídí umístění zvířat do karantény, musí tato karanténa proběhnout v závislosti na nebezpečí zjištěném úředním veterinárním lékařem:
- buď na samotném stanovišti hraniční kontroly nebo v jeho bezprostřední blízkosti,
- nebo v hospodářství určení,
- nebo v karanténním středisku, které se nachází v blízkosti hospodářství určení.
3. Všeobecné podmínky, které mají splňovat karanténní střediska zmíněná v první a druhé odrážce odstavce 1, jsou stanoveny v příloze B.
Zvláštní podmínky schvalování pro jednotlivé druhy zvířat se stanoví postupem podle článku 23.
4. Schvalování a následná aktualizace seznamu karanténních středisek uvedených v první a druhé odrážce odstavce 1 a v první odrážce odstavce 2 se musí provádět postupem podle článku 22. Karanténní střediska podléhají kontrole stanovené v článku 19.
Seznam karanténních středisek a jeho případné aktualizace Komise zveřejní v Úředním věstníku Evropských společenství.
5. Druhý pododstavec odstavce 1 a odstavec 3 a 4 se nevztahují na karanténní střediska, která jsou určena výhradně pro zvířata uvedená v čl. 8 odst. A bodu 1.
6. Veškeré výdaje vzniklé v souvislosti s prováděním tohoto článku nese odesilatel, příjemce nebo jejich zástupce bez nároku na náhradu od členského státu.
7. Do 1. ledna 1996 Komise předloží Radě zprávu, případně doplněnou příslušnými návrhy, o potřebě karanténních středisek Společenství a finanční podpoře Společenství na jejich činnost.
Článek 11
1. Aniž jsou dotčena ostatní ustanovení této kapitoly, v případě podezření, že nejsou dodržovány veterinární právní předpisy, nebo v případě pochybností o totožnosti zvířete, provede úřední veterinární lékař nebo příslušný orgán jakékoli veterinární kontroly, které považuje za vhodné.
2. Členské státy přijmou vhodná správní nebo trestněprávní opatření postihující jakékoli porušování veterinárních právních předpisů fyzickými nebo právnickými osobami v případě zjištění, že dochází k porušování předpisů Společenství, zejména pokud se zjistí, že vystavená osvědčení nebo doklady neodpovídají skutečnému stavu zvířat, že identifikační značky neodpovídají příslušným předpisům nebo, že zvířata nebyla předvedena k prohlídce na stanovišti hraniční kontroly nebo že zvířata nebyla zaslána do původně zamýšleného místa určení.
Článek 12
1. Pokud kontroly uvedené v této směrnici prokáží, že některé zvíře nevyhovuje požadavkům stanoveným v předpisech Společenství nebo – v oblastech, které dosud nebyly harmonizovány — požadavkům stanoveným ve vnitrostátních předpisech, případně pokud takové kontroly odhalí nějakou nesrovnalost, příslušný orgán po projednání s dovozcem nebo jeho zástupcem rozhodne:
a) že zvířata mají být ustájena, nakrmena a napojena a v případě potřeby ošetřena nebo
b) že zvířata mají být případně umístěna do karantény nebo že zásilka má být izolována nebo
c) že zásilka zvířat má být ve lhůtě, kterou stanoví příslušný správní orgán daného státu, odeslána zpět mimo území uvedená v příloze I ke směrnici 90/675/EHS, pokud to zdravotní stav zvířat nebo požadavky na zabezpečení dobrých životních podmínek zvířat dovolují.
V takovém případě úřední veterinární lékař stanoviště hraniční kontroly musí:
- informovat ostatní stanoviště hraniční kontroly v souladu s ustanovením článku 4, že zásilka byla odmítnuta, a uvést zjištěná porušení předpisů,
- v rámci opatření, která budou přijata postupem podle článku 23, zrušit veterinární osvědčení nebo doklad doprovázející odmítnutou zásilku,
- v intervalech, které budou stanoveny, informovat Komisi prostřednictvím příslušného ústředního orgánu o povaze a četnosti zjištěných porušení předpisů.
Jestliže není možné odeslat zásilku zpět, zejména s ohledem na dobré životní podmínky zvířat, úřední veterinární lékař
- po dohodě s příslušným orgánem a po vyšetření před porážkou může povolit porážku zvířat k lidské spotřebě za podmínek stanovených předpisy Společenství,
- jinak musí nařídit porážku zvířat k jiným účelům než k lidské spotřebě nebo musí nařídit zneškodnění jatečných těl, přičemž stanoví podmínky týkající se kontroly použití takto získaných produktů.
Příslušný ústřední orgán informuje Komisi o případech použití těchto odchylek podle článku 4. Komise o takových případech pravidelně informuje Stálý veterinární výbor.
2. Dovozce nebo jeho zástupce uhradí výdaje vzniklé uplatněním opatření uvedených v odstavci 1, jakož i výdaje související s likvidací zásilky nebo s využitím masa k jiným účelům.
Výnos z prodeje produktů zmíněných v odst. 1 písm. c) třetím pododstavci musí být vrácen majiteli zvířat nebo jeho zástupci po odečtení výše uvedených výdajů.
3. Prováděcí pravidla k tomuto článku se v případě potřeby stanoví postupem podle článku 23.
4. Příslušné orgány členských států, stanoviště hraniční kontroly a Komise budou informovány v rámci programu rozvoje počítačového zpracování postupů veterinárních kontrol.
Za tímto účelem Komise postupem podle článku 23 zavede systém počítačového zpracování dat spojující služebny stanovišť hraniční kontroly a příslušné veterinární orgány Komise a obsahující veškeré údaje o dovozu zvířat ze třetích zemí (projekt Shift), který bude propojen se systémem výměny informací mezi veterinárními orgány podle článku 20 směrnice 90/425/EHS.
5. Příslušné orgány v případě potřeby sdělí jakékoli informace, které mají k dispozici, v souladu se směrnicí Rady 89/608/EHS ze dne 21. listopadu 1989 o vzájemné pomoci mezi správními orgány členských států a o spolupráci těchto orgánů s Komisí k zabezpečení správného uplatňování veterinárních a zootechnických předpisů [10].
Článek 13
Postupem podle článku 23 Komise na základě plánů zmíněných v druhém pododstavci přijme předpisy upravující dovoz jatečných zvířat určených pro místní spotřebu a dovoz plemenných nebo užitkových zvířat v určitých částech území uvedených v příloze I ke směrnici 90/675/EHS zohledňující přirozená omezení specifická pro tato území včetně jejich značné vzdálenosti od pevninské části území Společenství.
Za tím účelem členské státy nejpozději do 31. prosince 1991 předloží Komisi plány stanovující postupy provádění kontrol při dovozu zvířat ze třetích zemí do oblastí zmíněných v prvním pododstavci.
V těchto plánech musí být uvedeny kontroly, které mají zajistit, aby zvířata dovezená na dotyčná území nebo produkty získané z těchto zvířat nebyly za žádných okolností odesílány do jiných částí území Společenství.
Článek 14
Za účelem provádění kontrol uvedených v čl. 7 odst. 3 této směrnice se identifikace a evidence stanovená v čl. 3 odst. 1 písm. c) směrnice 90/425/EHS musí, s výjimkou jatečných zvířat a evidovaných koňovitých, provádět v místě určení zvířat, případně po uplynutí pozorovací doby stanovené v čl. 8 odst. A bodu 5 této směrnice.
Postupy pro identifikaci nebo označování jatečných zvířat se stanoví postupem podle článku 23.
Článek 15
1. Při dovozu zvířat uvedených v této směrnici členské státy vybírají veterinární poplatek za účelem pokrytí výdajů souvisejících s veterinárními vyšetřeními a kontrolami podle článků 4, 5 a 8.
2. Rada na návrh Komise do 1. července 1992 kvalifikovanou většinou rozhodne o výši poplatků zmíněných v prvním odstavci a o prováděcích pravidlech a zásadách této směrnice, jakož i o možných výjimkách.
Článek 16
Postupem podle článku 23 a na recipročním základě, aniž by tím byla dotčena možnost provádět kontroly dodržování požadavků na dobré životní podmínky zvířat během přepravy, může být rozhodnuto, že za určitých podmínek lze kontroly totožnosti a/nebo fyzické kontroly provádět méně často, a to zejména s ohledem na výsledky kontrol prováděných před přijetím této směrnice.
Při přiznávání odchylek tohoto druhu vezme Komise v úvahu následující kritéria:
a) záruky poskytované dotyčnou třetí zemí ohledně dodržování požadavků Společenství, a zejména ustanovení směrnic 72/462/EHS a 90/426/EHS;
b) nákazová situace u zvířat v dotyčné třetí zemi;
c) informace o nákazové situaci v dotyčné třetí zemi;
d) povaha opatření přijatých danou třetí zemí za účelem sledování a tlumení chorob;
e) struktura a pravomoci veterinární správy;
f) předpisy o schvalování určitých látek a dodržování požadavků stanovených v článku 7 směrnice Rady 86/469/EHS ze dne 16. září 1986 o vyšetřování zvířat a čerstvého masa na přítomnost reziduí [11];
g) výsledky veterinárních kontrol Společenství;
h) výsledky provedených dovozních kontrol.
Článek 17
Práva na podání opravných prostředků proti rozhodnutím příslušných orgánů stanovená v platných právních předpisech jednotlivých členských států nejsou touto směrnicí dotčena.
Rozhodnutí příslušného orgánu členského státu určení a důvody takového rozhodnutí je nutno oznámit dotyčnému dovozci nebo jeho zástupci.
Pokud o to dotyčný dovozce nebo jeho zástupce požádá, obdrží zmíněná rozhodnutí a jejich zdůvodnění písemně spolu s poučením o právech na podání opravného prostředku, která může využít podle právních předpisů platných v tom členském státu, kde se nachází dané stanoviště hraniční kontroly, jakož i o odpovídajícím postupu a lhůtách.
KAPITOLA II Bezpečnostní ustanovení
Článek 18
1. Pokud se některá z chorob uvedených ve směrnici Rady 82/894/EHS ze dne 21. prosince 1982 o hlášení nákaz zvířat ve Společenství [12], zoonóza nebo jiná choroba či příznak, který může představovat vážné ohrožení zdraví zvířat nebo lidí, vyskytne nebo rozšíří na území třetí země nebo pokud si to vyžaduje jiný vážný veterinární důvod, může Komise, zejména na základě zjištění svých veterinárních znalců a v závislosti na závažnosti situace, ze svého podnětu nebo na žádost některého členského státu neodkladně přijmout některé z následujících opatření:
- pozastavit dovoz pocházející z celého území dotyčné třetí země nebo z některé jeho části, případně z tranzitní třetí země,
- stanovit zvláštní podmínky týkající se zvířat pocházejících z celého území dotyčné třetí země nebo z některé jeho části.
2.
Pokud některá z kontrol uvedených v této směrnici prokáže, že zásilka zvířat může představovat ohrožení zdraví zvířat nebo lidí, příslušný veterinární orgán okamžitě přijme následující opatření:
- zásilku zabaví a zlikviduje,
- v souladu s čl. 12 odst. 4 okamžitě informuje ostatní stanoviště hraniční kontroly a Komisi o zjištěných skutečnostech a také o původu zvířat.
3. V případě uvedeném v odstavci 1 může Komise přijmout prozatímní ochranná opatření týkající se zvířat, na která se vztahují ustanovení článku 9.
4. Zástupci Komise mohou podniknout okamžitou návštěvu na místě.
5. V případě, že některý členský stát oficiálně informuje Komisi o potřebě přijmout bezpečnostní opatření a Komise nepoužije ustanovení odstavce 1 a 3 ani záležitost nepředloží Stálému veterinárnímu výboru v souladu s odstavcem 6, může tento členský stát přijmout prozatímní ochranná opatření týkající se dotyčných zvířat.
Pokud členský stát v souladu s ustanovením tohoto odstavce přijme prozatímní ochranná opatření týkající se třetí země, informuje o tom ostatní členské státy a Komisi v souladu s ustanovením čl. 12 odst. 5.
6. Záležitost je nutno do deseti pracovních dnů předložit Stálému veterinárnímu výboru v souladu s ustanoveními článku 22, aby mohla být prodloužena, pozměněna nebo zrušena opatření uvedená v odstavcích 1, 3 a 5.
7. Rozhodnutí prodloužit, pozměnit nebo zrušit opatření učiněná na základě odstavců 1, 2, 3 a 6 se přijímají postupem podle článku 22.
8. Prováděcí pravidla k tomuto článku se v případě potřeby stanoví postupem podle článku 23.
KAPITOLA III Kontrola
Článek 19
1. Veterinární znalci Komise v součinnosti s příslušnými orgány jednotlivých zemí a v rozsahu potřebném k zajištění jednotného uplatňování požadavků této směrnice mohou ověřovat, zda stanoviště hraniční kontroly schválená v souladu s ustanovením článku 6 a karanténní střediska schválená v souladu s ustanovením článku 10 splňují příslušná kritéria uvedená v přílohách A a B.
2. Veterinární znalci Komise mohou v součinnosti s příslušnými orgány provádět kontroly přímo na místě.
3. Členský stát, na jehož území kontrola probíhá, poskytne veterinárním znalcům Komise veškerou pomoc, o kterou při plnění svých úkolů požádají.
4. Komise informuje členské státy o výsledku kontrol.
5. Pokud se Komise domnívá, že je to vzhledem k výsledku kontrol nutné, projedná situaci v rámci Stálého veterinárního výboru.
Komise může přijmout potřebná rozhodnutí postupem podle článku 22.
6. Komise sleduje další vývoj; s ohledem na tento vývoj a postupem podle článku 22 může pozměnit nebo odvolat rozhodnutí zmíněná v odstavci 5.
7. Prováděcí pravidla k tomuto článku se v případě potřeby stanoví postupem podle článku 23.
Článek 20
Pokud na základě kontrol provedených na místě, kde probíhá obchod se zvířaty, dojde příslušný orgán členského státu k názoru, že na stanovišti hraniční kontroly jiného členského státu nejsou ustanovení této směrnice dodržována, neprodleně se spojí s příslušným orgánem dotyčného členského státu.
Tento orgán je povinen podniknout veškerá nezbytná opatření a informovat příslušný orgán prvního členského státu o druhu provedených kontrol i přijatých rozhodnutí a tato rozhodnutí zdůvodnit.
Jestliže se příslušný orgán prvního členského státu domnívá, že taková opatření jsou nedostatečná, zváží spolu s příslušným orgánem druhého členského státu možnosti a prostředky, jimiž by se dala situace vyřešit, a v případě potřeby podnikne i návštěvu dotyčného členského státu.
Pokud kontroly uvedené v prvním pododstavci prokáží opakované nedodržování této směrnice, je příslušný orgán členského státu určení povinen informovat příslušné orgány ostatních členských států.
Na žádost příslušného orgánu členského státu určení nebo ze svého vlastního podnětu musí Komise vyslat na území dotyčného členského státu kontrolní tým, a to v součinnosti s příslušnými vnitrostátními orgány.
V závislosti na typu zjištěných porušení předpisů může kontrolní tým zůstat v dotyčném členském státu až do přijetí rozhodnutí zmíněných v posledním pododstavci.
Do té doby, než Komise předloží svá zjištění, musí dotyčný členský stát na žádost členského státu určení zintenzívnit kontroly na dotyčném stanovišti hraniční kontroly nebo v karanténním středisku.
Členský stát určení může ze své strany zintenzívnit kontroly zvířat přicházejících z těchto míst.
Na žádost jednoho ze dvou dotyčných členských států a postupem podle článku 22 je Komise v případě, že kontrola uvedená v pátém pododstavci potvrdí existenci daných nedostatků, povinna přijmout vhodná opatření. Tato opatření musí být co nejdříve potvrzena nebo revidována stejným postupem.
Článek 21
1. Každý členský stát vypracuje program vzájemné výměny personálu určeného k provádění veterinárních kontrol zvířat pocházejících ze třetích zemí.
2. Komise a členské státy koordinují programy uvedené v odstavci 1 v rámci Stálého veterinárního výboru.
3. Členské státy přijmou veškerá opatření nezbytná k realizaci programů vzniklých na základě koordinace uvedené v odstavci 2.
4. Stálý veterinární výbor na základě zpráv vypracovaných jednotlivými členskými státy každoročně projedná postup provádění těchto programů.
5. Členské státy vezmou při dalším zlepšování a rozvoji výměnných programů v úvahu získané zkušenosti.
6. Společenství může na podporu účinného rozvoje výměnných programů přidělit finanční příspěvek.
Podmínky udělování takových příspěvků a odhadovanou částku z celkového rozpočtu Evropských společenství stanoví rozhodnutí Rady 90/424/EHS ze dne 26. června 1990 o některých výdajích ve veterinární oblasti [13].
7. Prováděcí pravidla k odstavcům 1, 4 a 5 se v případě potřeby stanoví postupem podle článku 23.
KAPITOLA IV Všeobecná ustanovení
Článek 22
V případě odkazu na postup stanovený v tomto článku se postupuje v souladu s článkem 17 směrnice 89/662/EHS.
Článek 23
V případě odkazu na postup stanovený v tomto článku se postupuje v souladu s článkem 18 směrnice 89/662/EHS.
Článek 24
Přílohy této směrnice se v případě potřeby upravují postupem podle článku 23.
Článek 25
Touto směrnicí nejsou dotčeny povinnosti vyplývající z celních předpisů.
Článek 26
1. Články 12 a 28 směrnice 72/462/EHS se zrušují.
Do doby, než budou přijata rozhodnutí uvedená v článcích 5 a 6 této směrnice, se nadále použijí právní předpisy přijaté na základě článku 12 směrnice 72/462/EHS.
2. Články 20 a 21 směrnice 90/426/EHS a články 27 a 29 odst. 2 směrnice 90/539/EHS se zrušují.
Článek 27
1. Směrnice 89/662/EHS se mění takto:
a) v textu čl. 19 odst. 2 se datum "31. prosince 1992" nahrazuje datem "31. prosince 1996";
b) článek 22 se nahrazuje takto:
"Článek 22
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí ke dni 1. července 1992."
2. Směrnice 90/425/EHS se mění následujícím způsobem:
a) článek 7 se nahrazuje tímto:
"Článek 7
1. Členské státy zajistí, aby během kontrol prováděných na místech, přes která mohou být zvířata a produkty uvedené v příloze I a pocházející ze třetí země přiváženy na území uvedená v příloze I ke směrnici 90/675/EHS, tzn. v místech jako jsou přístavy, letiště a kontrolní stanoviště na hranicích se třetími zeměmi, byla podniknuta následující opatření:
a) aby byla provedena kontrola osvědčení nebo dokladů doprovázejících zvířata a produkty;
b) aby zvířata a produkty ze Společenství podléhaly pravidlům kontroly stanoveným v článku 5;
c) aby produkty ze třetích zemí podléhaly pravidlům stanoveným směrnicí 90/675/EHS;
d) aby zvířata ze třetích zemí podléhala pravidlům stanoveným směrnicí 91/496/EHS.
2. Od 1. ledna 1993 však odchylně od ustanovení odstavce 1 veškerá zvířata nebo produkty převážené dopravním prostředkem zajišťujícím pravidelné a přímé spojení mezi dvěma zeměpisnými body uvnitř Společenství, podléhají pravidlům kontroly stanoveným v článku 5.";
b) článek 23 se nahrazuje tímto:
"Článek 23
Rada na základě zprávy Komise — případně doplněné příslušnými návrhy, o kterých Rada rozhodne kvalifikovanou většinou — znovu zhodnotí:
- ustanovení článku 10 a čl. 5 odst. 2 písm. a) do 1. ledna 1993,
- ostatní ustanovení do 1. ledna 1996.";
c) v článku 26:
v prvním pododstavci se bod ii) nahrazuje tímto:
"ii) ostatní ustanovení této směrnice ke dni 1. července 1992.";
druhý pododstavec se vypouští.
3. Směrnice 90/675/EHS se mění takto:
a) v článku 19 se odstavec 6 nahrazuje tímto:
"6. Záležitost je nutno do deseti pracovních dnů předložit Stálému veterinárnímu výboru v souladu s ustanovením článku 23, aby mohla být rozšířena, pozměněna nebo odvolána opatření uvedená v odstavcích 1, 3 a 5.
Postupem podle článku 23 je také možno přijmout další potřebná rozhodnutí včetně takových, která se týkají pohybu produktů uvnitř Společenství a jejich tranzitu.";
b) v článku 32 se datum "31. prosince 1991" nahrazuje datem "1. července 1992".
Článek 28
Postupem podle článku 23 může Komise na tři roky přijmout dočasná opatření potřebná k usnadnění přechodu na nové kontrolní mechanismy stanovené touto směrnicí.
Článek 29
Členské státy mohou využít finanční podporu Společenství uvedenou v článku 38 prováděcího rozhodnutí 90/424/EHS k této směrnici, zejména k vytvoření sítí pro výměnu informací mezi veterinárními službami a stanovišti hraniční kontroly.
Článek 30
1. Členské státy přijmou právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s:
a) ustanoveními čl. 6 odst.
3 a článků 13, 18 a 21 ke dni 1. prosince 1991;
b) ostatními ustanoveními této směrnice ke dni 1. července 1992.
Členské státy o tom neprodleně uvědomí Komisi.
Přijímají-li členské státy tato opatření, musí v nich být učiněn odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Prováděcí pravidla k této směrnici, a zejména pravidla týkající se ustanovení čl. 8 odst. 3, se stanoví a systém uvedený v druhém pododstavci čl. 12 odst. 4 se uvede v účinnost ke dni 1. července 1992.
Pokud nelze datum uvedené v předchozím pododstavci dodržet, je nutno k tomuto datu přijmout přechodná opatření stanovená v článku 28.
Článek 31
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 29. července 1991,
kterou se mění a kodifikuje směrnice 64/433/EHS o hygienických otázkách obchodu s čerstvým masem uvnitř Společenství za účelem rozšíření jejích ustanovení na produkci čerstvého masa a jeho uvádění na trh
(91/497/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že maso skotu, prasat, ovcí a koz a domácích lichokopytníků je zahrnuto na seznamu produktů v příloze II Smlouvy; že produkce a obchod s čerstvým masem tvoří důležitý zdroj příjmů části obyvatelstva zabývajícího se zemědělstvím;
vzhledem k tomu, že z důvodu zajištění racionálního rozvoje této oblasti a zvýšení produktivity musí být předpisy na ochranu veřejného zdraví v souvislosti s produkcí a uváděním na trh stanoveny na úrovni Společenství;
vzhledem k tomu, že Společenství musí přijmout opatření na postupné vytváření vnitřního trhu v období do 31. prosince 1992;
vzhledem k tomu, že směrnice 64/433/EHS [4] stanovila hygienické požadavky pro obchod s masem skotu, prasat, ovcí a koz a domácích lichokopytníků uvnitř Společenství;
vzhledem k tomu, že směrnice 89/662/EHS [5] stanovila pravidla kontrol používaných s cílem dotvoření vnitřního trhu, a zejména zrušila veterinární kontroly na hranicích mezi členskými státy;
vzhledem k tomu, že pro zohlednění zrušení uvedených kontrol a zavedení přísnějších záruk týkajících se původu, jestliže není nadále možno rozlišit mezi produkty určenými pro domácí trh a produkty určenými pro trh v jiném členském státě, je třeba přizpůsobit požadavky směrnice 64/433/EHS a rozšířit je na veškerou produkci masa;
vzhledem k tomu, že, za tímto účelem je nutno harmonizovat podmínky, za kterých je určité maso prohlášeno za nevhodné k lidské spotřebě;
vzhledem k tomu, že směrnice 64/433/EHS byla při mnoha příležitostech podstatným způsobem změněna; že pro zachování jednoznačnosti je třeba výše uvedenou směrnici kodifikovat;
vzhledem k tomu, že s ohledem na výše uvedenou kodifikaci je nezbytné přizpůsobit odkazy ve směrnici Rady 72/462/EHS ze dne 12. prosince 1972 o veterinárních a hygienických otázkách dovozu skotu, prasat, ovcí a koz, čerstvého masa nebo masných výrobků ze třetích zemí [6],
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 64/433/EHS se tímto nahrazuje zněním připojené přílohy k této směrnici.
Článek 2
Směrnice 72/462/EHS se mění takto:
1. V čl. 1 odst. 1 třetí odrážce se slova v závorce nahrazují tímto:
"(včetně druhů Bubalus bubalis a Bison bison)".
2. V čl. 4 písm. c):
a) v druhém pododstavci se
- odkaz na bod 13 nahrazuje odkazem na bod 14,
- odkaz na bod 24 se zrušuje,
- odkaz na bod 41 oddíl C se nahrazuje odkazem na bod 42 oddíl A;
b) doplňuje se nový pododstavec, který zní:
"Stejným postupem mohou být vyžadovány zvláštní záruky týkající se jakosti pitné vody používané zařízeními a zdravotního dozoru nad zaměstnanci pracujícími a manipulujícími s čerstvým masem."
3. V článku 17:
a) odstavci 2:
- v písmenu b) se slova "kapitola V" nahrazují slovy "kapitola VI",
- v písmenu c) se slova "kapitola VI" nahrazují slovy "kapitola VII",
- v písmenu d) se slova "kapitola VII" nahrazují slovy "kapitola VIII",
- v písmenu e) se slova "kapitola X" nahrazují slovy "kapitola XI" a slova "kapitola XIII" se nahrazují slovy "kapitola XIV",
- v písmenu g) se slova "kapitola XIV" nahrazují slovy "kapitola XV";
b) odstavci 3:
- se slova "kapitola XIII" nahrazují slovy "kapitola XIV".
4. V článku 18:
a) odst.
1 písm b):
i) se slova "kapitola VIII" nahrazují slovy "kapitola IX";
ii) se slova "kapitola IX" nahrazují slovy "kapitola X";
iii) se slova "kapitola XI" nahrazují slovy "kapitola XII";
b) odstavci 3:
- se slova "kapitola VIII odst. 45 písm. d)" nahrazují slovy "kapitola IX odstavec 46".
5. V čl. 20 písm. d) se slova "kapitola X odstavec 57" nahrazují slovy "kapitola XI odstavec 58".
Článek 3
Členské státy uvedou v platnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. ledna 1993.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 4
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 29. července 1991 o podmínkách pro udělování dočasných a omezených odchylek od zvláštních hygienických předpisů Společenství týkajících se produkce čerstvého masa a jeho uvádění na trh
(91/498/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise1,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu2,
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru 3,
vzhledem k tomu, že čerstvé maso je uvedeno na seznamu produktů v příloze II Smlouvy; že jeho uvádění na trh poskytuje zdroj příjmů velké části zemědělského obyvatelstva;
vzhledem k zajištění racionálního rozvoje tohoto odvětví, ke zvýšení jeho produktivity a k postupnému vytváření podmínek vnitřního trhu byly směrnicí Rady 64/433/EHS4 pozměněnou a kodifikovanou směrnicí 91/497/EHS5 stanoveny na úrovni Společenství hygienické předpisy pro produkci a uvádění na trh;
vzhledem k tomu, že je možné, že v důsledku některých zvláštních okolností nebudou některá zařízení sto vyhovět k 1. lednu 1993 všem stanoveným zvláštním předpisům; že s přihlédnutím k místní situaci a aby se předešlo náhlému uzavírání zařízení, je třeba přijmout opatření pro dočasné a omezené odchylky v případě zařízení jsoucích v provozu před 1. lednem 1992;
vzhledem k tomu, že udělováním odchylek od zvláštních hygienických předpisů Společenství některým zařízením zůstává nedotčen požadavek, že veškeré produkční postupy a postupy uvádění na trh musí vyhovovat hygienickým předpisům stanoveným směrnicí 64/433/EHS;
vzhledem k tomu, aby se předešlo jakémukoli riziku zneužití, musí tyto odchylky podléhat přísné kontrole ze strany Komise; že je za tím účelem vhodné stanovit postup pro úzkou a účinnou spolupráci mezi Komisí a členskými státy v rámci Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Členské státy zajistí, aby od 1. ledna 1996:
- všechna zařízení splňovala požadavky směrnice 64/433/EHS,
- maso z těchto zařízení bylo opatřeno označením zdravotní nezávadnosti stanoveným v příloze I kapitole X směrnice 64/433/EHS nebo - v případě zařízení uvedených v článku 4 zmíněné směrnice - bylo opatřeno označením stanoveným v odstavci 3 uvedeného článku.
Článek 2
1. Členské státy mohou až do 31. prosince 1995 povolit zařízením, o nichž se má zato, že ke dni oznámení této směrnice nesplňují požadavky pro schválení stanovené směrnicí 64/433/EHS, aby se odchýlila od některých z požadavků stanovených v bodech 1 až 13 přílohy I směrnice 64/433/EHS za předpokladu, že maso z těchto zařízení je opatřeno vnitrostátním označením.
2. Odchylky uvedené v odstavci 1 lze poskytnout pouze zařízením, která do dne 1. dubna 1992 předložila příslušnému vnitrostátnímu orgánu žádost o odchylku.
K této žádosti musí být přiložen plán a program prací, v němž je uvedeno období, během něhož zařízení bude moci vyhovět požadavkům uvedeným v odstavci 1.
Pro finanční podporu od Společenství lze akceptovat pouze žádosti týkající se projektů, které splňují požadavky směrnice 64/433/EHS.
Členské státy předloží Komisi do dne 1. července 1992 seznam zařízení, pro která má být odchylka udělena.
V tomto seznamu musí být u každého jednotlivého zařízení uveden druh a doba trvání předpokládaných odchylek, povaha kontrol prováděných u masa z dotyčného zařízení a personál pověřený prováděním těchto kontrol.
Vnitrostátní schválení zařízení, která nepředložila žádost o odchylku do data uvedeného v prvním odstavci nebo jejichž žádosti dotyčné členské státy zamítly, musí být odebrána do dne 1. ledna 1993.
Po obdržení seznamu uvedeného ve čtvrtém pododstavci, předloženého členským státem, má Komise dva měsíce na prověření tohoto seznamu a jeho předložení, případně po změně, Stálému veterinárnímu výboru, který rozhodne postupem podle článku 6.
3. Seznam zařízení, kterým byly uděleny odchylky, Komise zveřejňuje.
Článek 3
S účinkem ode dne 1. července 1992 se článek 2 směrnice Rady 88/409/EHS ze dne 15. června 1988, kterým se stanoví hygienické předpisy pro maso určené pro vnitrostátní trh a výše poplatků vybíraných na základě směrnice 85/73/EHS za prohlídku tohoto masa6, nahrazuje tímto:
"Článek 2
Od 1. ledna 1996 učiní členské státy kroky nezbytné k tomu, aby zajistily, že všechno čerstvé maso produkované na jejich území a určené k uvedení na trh na tomto území, se získávalo ve schváleném zařízení podle ustanovení směrnice 64/433/EHS."
Článek 4
Do 31. prosince 1997 se Řecké republice povoluje pokračovat v nepříznivých, řídce osídlených oblastech uznaných postupem podle článku 6 v porážení ovcí a koz, které se od 15. února do 15. května provádí v prostorách, jež nesplňují požadavky příloh I a II směrnice 64/433/EHS, a odchýlit se, pokud jde o požadavek týkající se horké vody, od ustanovení přílohy II bodu 2a) uvedené směrnice.
Řecká republika zajistí, aby maso získané na základě této odchylky mohlo být umístěno na trh pouze v Řecku a teprve poté, co prošlo veterinární prohlídkou po porážce provedenou úředním veterinářem a bylo opatřeno označením zdravotní nezávadnosti stanoveným v čl.
4 oddílu A odst.
3 směrnice 64/433/EHS.
Rada přezkoumá tento článek na základě zprávy Komise, k níž jsou připojeny případné návrhy, o kterých rozhodne kvalifikovanou většinou.
Článek 5
Spolková republika Německo může postupem podle článku 6 získat doplňkovou lhůtu pro zařízení nacházející se ve spolkových zemích (Länder) bývalé Německé demokratické republiky v rámci probíhajících plánů restrukturalizace.
Článek 6
Má-li být zahájen postup stanovený v tomto článku, použijí se pravidla stanovená v článku 16 směrnice 64/433/EHS.
Článek 7
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s čl. 2 odst.
2 ke dni 1. ledna 1992 a s jinými ustanoveními této směrnice ke dni 1. ledna 1993.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 8
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 14. října 1991 o povinnosti zaměstnavatele informovat zaměstnance o podmínkách pracovní smlouvy nebo pracovního poměru (91/533/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že rozvoj nových forem práce v členských státech vedl ke zvýšení počtu typů pracovního poměru;
vzhledem k tomu, že některé členské státy s ohledem na tento rozvoj považovaly za nutné podřídit pracovní poměr formálním požadavkům; že tato ustanovení jsou navržena ke zlepšení ochrany zaměstnanců před možným porušováním jejich práv a k dosažení větší průhlednosti trhu práce;
vzhledem k tomu, že odpovídající právní předpisy členských států se navzájem značně odlišují v takových zásadních otázkách, jako je požadavek informovat zaměstnance písemně o hlavních podmínkách pracovní smlouvy nebo pracovního poměru;
vzhledem k tomu, že rozdíly mezi právními předpisy členských států mohou mít přímý účinek na fungování společného trhu;
vzhledem k tomu, že článek 117 Smlouvy stanoví, že se členské státy shodují v tom, že je nutno podporovat zlepšování životních a pracovních podmínek zaměstnanců tak, aby bylo možno tyto podmínky vyrovnat a přitom udržet jejich zvýšenou úroveň;
vzhledem k tomu, že bod 9 Charty Společenství základních sociálních práv pracovníků, kterou na zasedání Evropské rady ve Štrasburku dne 9. prosince 1989 přijaly hlavy států a předsedové vlád jedenácti členských států, stanoví:
"Pracovní podmínky všech pracovníků Evropského společenství musí být stanoveny zákonem, kolektivní smlouvou nebo pracovní smlouvou, podle úpravy uplatňované v každé zemi." ;
vzhledem k tomu, že je nezbytné zavést na úrovni Společenství obecnou povinnost, podle které každému zaměstnanci musí být předán dokument obsahující údaje o základních náležitostech jeho pracovní smlouvy nebo pracovního poměru;
vzhledem k tomu, že se zřetelem na potřebu zachovat určitou pružnost pracovních poměrů by členským státům měla být dána možnost vyloučit z oblasti působnosti této směrnice některé omezené případy pracovního poměru;
vzhledem k tomu, že povinnost informovat může být splněna písemnou formou pracovní smlouvy, jmenovací listinou nebo jedním či více dokumenty nebo, pokud takových není, písemným prohlášením podepsaným zaměstnavatelem;
vzhledem k tomu, že v případě vyslání do jiné země musí zaměstnanec obdržet kromě hlavních podmínek své pracovní smlouvy nebo pracovního poměru doplňující údaje o svém dočasném přeložení;
vzhledem k tomu, že na ochranu zájmu zaměstnanců na obdržení dokumentu jim musí být všechny změny podmínek pracovní smlouvy nebo pracovního poměru sděleny písemně;
vzhledem k tomu, že je nezbytné, aby členské státy zaručily, že se zaměstnanci mohou domáhat práv, která jim poskytuje tato směrnice;
vzhledem k tomu, že by členské státy měly přijmout právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nebo zajistit, aby sociální partneři stanovili nezbytná ustanovení dohodou, přičemž by členské státy byly povinny učinit nezbytná opatření umožňující jim kdykoli zaručit výsledky uložené touto směrnicí,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Oblast působnosti 1. Tato směrnice se vztahuje na všechny zaměstnance, kteří mají pracovní smlouvu nebo jsou v pracovním poměru upravených platným právem členského státu nebo řídících se platným právem členského státu.
2. Členské státy mohou stanovit, že se tato směrnice nevztahuje na zaměstnance mající pracovní smlouvu nebo jsoucí v pracovním poměru:
a) - s celkovým trváním nepřesahujícím jeden měsíc anebo
- s týdenní pracovní dobou nepřesahující osm hodin nebo
b) příležitostné nebo specifické povahy, je-li v těchto případech je toto vynětí objektivně odůvodnitelné.
Článek 2
Povinnost informovat 1. Zaměstnavatel je povinen seznámit zaměstnance, na kterého se vztahuje tato směrnice, (dále jen "zaměstnanec") s podstatnými body pracovní smlouvy nebo pracovního poměru.
2. Seznámení uvedené v odstavci 1 zahrnuje alespoň:
a) označení stran;
b) místo výkonu práce; pokud není žádné stálé nebo hlavní pracoviště, zásadu, že zaměstnanec je zaměstnán na různých místech, s uvedením sídla nebo popřípadě bydliště zaměstnavatele;
c) i) název, zařazení, povahu nebo druh práce, pro kterou byl zaměstnanec přijat do zaměstnání, nebo
ii) krátké upřesnění nebo stručný popis práce;
d) datum začátku pracovní smlouvy nebo vzniku pracovního poměru;
e) v případě pracovní smlouvy nebo pracovního poměru na dobu určitou jejich očekávané trvání;
f) délku placené dovolené, na kterou má zaměstnanec nárok, nebo, pokud to není možné v době poskytnutí informace určit, postup pro přiznání a stanovení takové dovolené;
g) délku výpovědních lhůt, které je třeba dodržet ze strany zaměstnavatele a zaměstnance v případě ukončení pracovní smlouvy nebo pracovního poměru nebo, pokud nemohou být v době poskytnutí informace uvedeny, údaje o stanovení takových výpovědních dob;
h) počáteční základní částku a další jednotlivé složky a splatnost odměny za práci, na kterou má zaměstnanec nárok;
i) délku běžného pracovního dne nebo pracovního týdne zaměstnance;
j) popřípadě:
i) kolektivní smlouvy, kterými se řídí pracovní podmínky zaměstnance, nebo
ii) v případě kolektivních smluv uzavřených mimo podnik zvláštními orgány nebo paritními institucemi, název dotyčného orgánu nebo paritní instituce, v rámci kterých byly tyto smlouvy uzavřeny.
5. Seznámení s údaji uvedenými v odst. 2 písm. f), g), h) a i) může být popřípadě provedeno formou odkazu na právní nebo správní předpisy nebo na kolektivní smlouvy, kterými jsou jednotlivé otázky upraveny.
Článek 3
Způsob informování 1. Zaměstnanec může být seznámen s údaji uvedenými v čl. 2 odst. 2 nejpozději do dvou měsíců po nástupu do práce formou:
a) písemné pracovní smlouvy
anebo b) jmenovací listiny anebo
c) jednoho nebo více písemných dokumentů, pokud jeden z nich obsahuje alespoň všechny informace uvedené v čl. 2 odst. 2 písm. a), b), c), d), h) a i).
2. Pokud není zaměstnanci v předepsané lhůtě předán žádný z dokumentů uvedených v odstavci 1, je zaměstnavatel povinen vydat zaměstnanci nejpozději do dvou měsíců po nástupu do práce písemné prohlášení podepsané zaměstnavatelem a obsahující alespoň údaje uvedené v čl. 2 odst. 2.
Pokud dokument nebo dokumenty uvedené v odstavci 1 obsahují pouze část požadovaných údajů, musí zbývající údaje obsahovat písemné prohlášení uvedené v prvním pododstavci tohoto odstavce.
3. Pokud pracovní smlouva nebo pracovní poměr skončí před uplynutím lhůty dvou měsíců ode dne nástupu do práce, musí být zaměstnanec seznámen s údaji uvedenými v článku 2 a v tomto článku nejpozději do uplynutí této lhůty.
Článek 4
Zaměstnanci vyslaní do ciziny 1. Pokud je na zaměstnanci požadováno, aby vykonával práci v jiné zemi nebo v jiných zemích, než je členský stát, jehož právními předpisy nebo zvyklostmi se řídí jeho pracovní smlouva nebo pracovní poměr, musí zaměstnanec před odjezdem obdržet dokument nebo dokumenty uvedené v článku 3, které musí obsahovat alespoň tyto doplňující údaje:
a) dobu trvání práce vykonávané v cizině;
b) měnu, ve které je vyplácena odměna za práci;
c) popřípadě peněžní a věcné dávky vyplývající z jeho výkonu práce v cizině;
d) popřípadě podmínky návratu zaměstnance.
2. Seznámení s údaji uvedenými v odst. 1 písm. b) a c) může být popřípadě provedeno formou odkazu na právní nebo správní předpisy nebo na kolektivní smlouvy, kterými jsou jednotlivé otázky upraveny.
3. Odstavce 1 a 2 se nepoužijí, jestliže trvání práce mimo zemi, jejímiž právními předpisy nebo zvyklostmi se řídí pracovní smlouva nebo pracovní poměr, nepřesáhne jeden měsíc.
Článek 5
Změny pracovní smlouvy nebo pracovního poměru 1. Jakákoli změna údajů uvedených v čl. 2 odst. 2 a čl. 4 odst. 1 musí být provedena formou písemného dokumentu, který zaměstnavatel předá zaměstnanci při nejbližší příležitosti, a nejpozději do jednoho měsíce po nabytí účinnosti dotyčné změny.
2. Písemný dokument uvedený v odstavci 1 není povinný v případě změny právních nebo správních předpisů nebo kolektivních smluv, na které odkazují dokumenty uvedené v článku 3, doplněné popřípadě podle čl. 4 odst. 1.
Článek 6
Forma pracovní smlouvy nebo pracovního poměru a úprava jejich prokázání a procesní pravidla Touto směrnicí nejsou dotčeny vnitrostátní právní předpisy a zvyklosti týkající se:
- formy pracovní smlouvy nebo pracovního poměru,
- úpravy prokázání existence a obsahu pracovní smlouvy nebo pracovního poměru,
- odpovídajících procesních pravidel.
Článek 7
Příznivější ustanovení Touto směrnicí není dotčeno právo členských států použít nebo přijmout právní nebo správní předpisy, které jsou pro zaměstnance příznivější nebo které podporují nebo dovolují použití kolektivních smluv, které jsou pro zaměstnance příznivější.
Článek 8
Ochrana práv 1. Členské státy zavedou do svých vnitrostátních právních řádů nezbytná opatření, která umožní všem zaměstnancům, kteří se cítí poškozeni v důsledku nedodržení povinností vyplývajících z této směrnice, domáhat se svých práv soudní cestou případně po využití opravných prostředků u jiných příslušných orgánů.
2. Členské státy mohou stanovit, že prostředky nápravy uvedené v odstavci 1 jsou podmíněny předchozím oznámením zaměstnance zaměstnavateli a tím, že zaměstnavatel do 15 dnů na toto oznámení neodpoví.
Předchozí oznámení však v žádném případě nesmí být vyžadováno v případech uvedených v článku 4, ani u zaměstnanců s pracovní smlouvou nebo pracovním poměrem na dobu určitou, ani u zaměstnanců, na něž se nevztahuje kolektivní smlouva nebo smlouvy týkající se pracovního poměru.
Článek 9
Závěrečná ustanovení 1. Členské státy přijmou právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 30. června 1993 nebo zajistí, aby do uvedeného dne sociální partneři zavedli vyžadovaná ustanovení dohodou; členské státy jsou povinny učinit nezbytná opatření umožňující jim kdykoli zaručit výsledky uložené touto směrnicí.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy přijmou nezbytná opatření k zajištění, aby v případě pracovních poměrů existujících v době nabytí účinnosti předpisů, které přijmou, vydal zaměstnavatel zaměstnancům na jejich žádost do dvou měsíců od obdržení jejich žádosti dokument nebo dokumenty uvedené v článku 3, doplněné popřípadě podle čl. 4 odst. 1.
3. Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
4. Členské státy neprodleně uvědomí Komisi o opatřeních přijatých k provedení této směrnice.
Článek 10
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 19. listopadu 1991
o ochraně zvířat během přepravy a o změně směrnic 90/425/EHS a 91/496/EHS
(91/628/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že Evropský parlament ve svém usnesení ze dne 20. února 1987 o politice k zajištění dobrých životních podmínek chovných zvířat [4] vyzval Komisi k předložení návrhů o ochraně zvířat během přepravy;
vzhledem k tomu, že pro odstranění technických překážek v obchodu s živými zvířaty a pro umožnění správného fungování dotyčných organizací trhu a zároveň pro zajištění dostatečné úrovně ochrany dotyčných zvířat přijalo Společenství v této oblasti pravidla;
vzhledem k tomu, že všechny členské státy ratifikovaly Evropskou dohodu o ochraně zvířat při mezinárodní přepravě a podepsaly dodatkový protokol umožňující Společenství jako takovému, aby přistoupilo k uvedené dohodě;
vzhledem k tomu, že nařízení Rady (EHS) č. 3626/82 ze dne 3. prosince 1982 o provádění Úmluvy o mezinárodním obchodu s ohroženými druhy volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin ve Společenství [5] (dále jen "CITES") upravuje podmínky přepravy některých druhů těchto živočichů a rostlin;
vzhledem k tomu, že směrnice 77/489/EHS [6] stanovila pravidla o ochraně zvířat při mezinárodní přepravě; že směrnice 81/389/EHS [7] stanovila opatření týkající se provádění směrnice 77/489/EHS, a zejména zavedla kontroly na vnitřních hranicích Společenství;
vzhledem k tomu, že pro dosažení těchto stejných cílů, a zejména pro dosažení ochrany zvířat během přepravy je třeba v rámci uskutečňování vnitřního trhu pozměnit pravidla směrnice 90/425/EHS [8] s cílem harmonizovat především předchozí kontroly týkající se dobrých životních podmínek zvířat během přepravy;
vzhledem k tomu, že v tomto rámci musí být pokryta přeprava zvířat uvnitř, do nebo ze Společenství a že musí být zrušeny soustavné kontroly na vnitřních hranicích Společenství;
vzhledem k tomu, že z důvodů dobrých životních podmínek zvířat by měla být snížena, pokud je to možné, přeprava zvířat na dlouhé vzdálenosti, včetně přepravy jatečných zvířat;
vzhledem k tomu, že navrhovaná pravidla musejí zaručovat účinnější ochranu zvířat během přepravy;
vzhledem k tomu, že je třeba navíc změnit směrnici 91/496/EHS [9], aby byla přizpůsobena této směrnici; že je třeba rovněž zrušit směrnice 77/489/EHS a 81/389/EHS,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
KAPITOLA I Obecná ustanovení
Článek 1
1. Tato směrnice se vztahuje na přepravu:
a) domácích lichokopytníků a domácího skotu, ovcí, koz a prasat;
b) drůbeže, domácích ptáků a domácích králíků;
c) domácích psů a domácích koček;
d) jiných savců a ptáků;
e) jiných obratlovců a studenokrevných zvířat.
2. Tato směrnice se nevztahuje na:
a) cestující, kteří nevýdělečně přepravují domácí zvířata zájmového chovu, která je doprovázejí;
b) aniž jsou dotčeny vnitrostátní předpisy použitelné v této oblasti, na přepravu zvířat prováděnou:
- a vzdálenost nejvýše 50 kilometrů od začátku přepravy zvířat až do místa určení nebo
- chovateli nebo krmiči pomocí zemědělských vozidel nebo dopravních prostředků, které jim patří, jestliže zeměpisné podmínky vyžadují nevýdělečné sezónní stěhování některých druhů zvířat na pastvu.
Článek 2
1. Pro účely této směrnice se podle potřeby použijí definice uvedené v článku 2 směrnic 89/662/EHS [10], 90/425/EHS, 90/675/EHS [11] a 91/496/EHS.
2. Kromě toho se rozumí:
a) "dopravním prostředkem" části používané pro nakládku a přepravu zvířat v silničních vozidlech, kolejových vozidlech, na plavidlech a v letadlech, jakož i v kontejnerech pro pozemní, námořní a leteckou přepravu;
b) "přepravou" každý pohyb zvířat prováděný dopravním prostředkem, který zahrnuje nakládku a vykládku zvířat;
c) "místem zastávky" místo, kde je cesta přerušena, aby si zvířata mohla odpočinout a mohla být nakrmena nebo napojena;
d) "místem překládky" místo, kde je přeprava přerušena, aby mohla být zvířata přeložena z jednoho dopravního prostředku na druhý;
e) "místem odeslání", aniž je dotčen čl.
1 odst. 2 písm. b), místo, kde je zvíře poprvé naloženo na dopravní prostředek, jakož i všechna místa, ve kterých byla zvířata vyložena a ustájena alespoň na 10 hodin, napojena, nakrmena a případně ošetřena, s výjimkou každého místa zastávky nebo překládky.
Za místo odeslání mohou být rovněž považovány trhy a shromažďovací střediska schválené v souladu s právními předpisy Společenství:
- pokud je první místo nakládky zvířat vzdáleno méně než 50 kilometrů od uvedených trhů nebo shromažďovacích středisek,
- pokud v případě, že je vzdálenost uvedená v první odrážce větší než 50 kilometrů, měla zvířata dobu na odpočinek v délce, která má být stanovena postupem podle článku 17, byla napojena a nakrmena dříve, než byla znovu naložena;
f) "místem určení" místo, kde je zvíře vyloženo naposledy z dopravního prostředku, s výjimkou každého místa odpočinku nebo překládky;
g) "cestou" přemístění z místa odeslání na místo určení.
KAPITOLA II Přeprava a kontroly na území Společenství
Článek 3
1. Členské státy dbají na to, aby:
a) se přeprava zvířat uvnitř, do nebo z každého členského státu prováděla v souladu s touto směrnicí a u zvířat uvedených v:
- čl. 1 odst. 1 písm. a) kapitole I přílohy,
- čl. 1 odst. 1 písm. b) kapitole II přílohy,
- čl. 1. odst. 1 písm. c) kapitole III přílohy,
- čl. 1 odst. 1 písm. d) kapitole IV přílohy,
- čl. 1 odst. 1 písm. e) kapitole V přílohy;
b) mohla být zvířata přepravována pouze tehdy, jsou-li způsobilá pro plánovanou cestu a byla-li přijata všechna potřebná opatření pro jejich ošetřování během cesty a při jejich příjezdu na místo určení.
Zvířata, která jsou nemocná nebo zraněná, nejsou považována za způsobilá k přepravě.
Toto ustanovení se však nevztahuje na:
i) zvířata lehce poraněná nebo nemocná, jejichž přeprava by nebyla příčinou zbytečného utrpení;
ii) zvířata, která se přepravují pro účely vědeckého výzkumu schváleného příslušným orgánem;
c) zvířata, která onemocní nebo se poraní během přepravy, dostala první pomoc, jakmile je to možné.
Případně jim musí být poskytnuto vhodné veterinární ošetření, a je-li to nezbytné, musí být nutně poražena tak, aby jim nebylo způsobeno zbytečné utrpení.
Odchylně od odst. 1 písm. b) mohou členské státy povolit přepravu zvířat na nutné veterinární ošetření nebo porážku za podmínek, které nejsou v souladu s touto směrnicí.
Členské státy dbají na to, aby taková přeprava byla povolena pouze tehdy, nezpůsobí-li dotyčným zvířatům žádné utrpení nebo špatné zacházení.
Případně se postupem podle článku 17 stanoví zvláštní prováděcí pravidla k tomuto odstavci.
3. Aniž jsou dotčeny požadavky stanovené v odst. 1 písm. a) a b) a v příloze, stanoví Rada na návrh Komise kvalifikovanou většinou odpovídající dodatečné podmínky pro přepravu některých druhů zvířat, jako jsou lichokopytníci, volně žijící ptáci a mořští savci, aby byly zajištěny jejich dobré životní podmínky.
Členské státy mohou až do provádění uvedených ustanovení s ohledem na obecná ustanovení Smlouvy uplatňovat příslušné doplňující vnitrostátní předpisy v této oblasti.
Článek 4
Členské státy dbají na to, aby byla zvířata během celé cesty identifikována a zaevidována v souladu s čl. 3 odst. 1 písm. c) směrnice 90/425/EHS a provázena doklady stanovenými v předpisech Společenství nebo ve vnitrostátních předpisech, umožňujícími příslušnému orgánu kontrolovat:
- jejich původ a jejich majitele,
- jejich místo odeslání a jejich místo určení,
- datum a dobu odeslání.
Článek 5
Členské státy dbají na to, aby:
1. každá fyzická nebo právnická osoba přepravující zvířata za účelem zisku:
a) byla zaregistrována takovým způsobem, aby bylo umožněno příslušnému orgánu kontrolovat dodržování požadavků této směrnice;
b) používala pro přepravu zvířat uvedených v této směrnici dopravní prostředky, které umožňují dodržovat požadavky stanovené v příloze;
c) nepřepravovala nebo nenechala přepravovat zvířata za podmínek, za nichž by mohla být poraněna nebo vystavena zbytečnému utrpení;
2. odpovědná osoba podniku pro přepravu zvířat:
a) svěřila přepravu personálu, která má požadované znalosti pro poskytování případné vhodné péče přepravovaným zvířatům;
b) sestavila pro cesty od místa odeslání a s ohledem na místo určení, které trvají déle než 24 hodin, plán cesty — včetně případných míst zastávek nebo překládek — umožňující zajistit odpočinek, nakrmení a napojení, jakož i případnou vykládku nebo ustájení zvířat při dodržování požadavků této směrnice pro druh zvířete, které má být přepravováno;
c) mohla prokázat v závislosti na přepravovaných druzích zvířat a pokud vzdálenosti, které mají být překonány, předpokládají dobu přepravy delší než 24 hodiny, že byla přijata opatření s cílem uspokojit potřeby, pokud jde o napojení a nakrmení přepravovaných zvířat během cesty, a to i v případě změny plánu cesty nebo přerušení cesty z důvodů, které nezávisejí na její vůli;
d) se ujistila, že zvířata budou dodána bez zpoždění na místo určení nehledě k obvyklým dobám odpočinku, kterých využívají řidiči;
e) zajistila, že přepravu provází během cesty originál cestovního plánu uvedeného v písmenu b) s doplněním dne, místa a času odeslání;
f) uchovávala po dobu stanovenou příslušným orgánem druhý exemplář výše uvedeného plánu cesty, který by mohl být na požádání předložen příslušnému orgánu k případnému prověření;
g) ujistila se, pokud jsou zvířata přepravována bez doprovodu, že se odesilatel přizpůsobil, co se týče doručení zvířat, ustanovením této směrnice a že příjemce přijal nezbytná opatření pro přijetí zvířat;
3. místa zastávek dohodnutá předem odpovědnou osobou uvedenou v bodu 2 byla pravidelně kontrolována příslušným orgánem.
Článek 6
1. Směrnice 90/425/EHS se mění takto:
a) V článku 1 se třetí pododstavec nahrazuje tímto:
"Touto směrnicí nejsou dotčeny kontroly, které se provádějí v rámci úkolů uskutečňovaných nediskriminačním způsobem orgány pověřenými obecným uplatňováním zákonů v nějakém členském státě."
b) V příloze A je kolonka I doplněna tímto odkazem: "Směrnice Rady 91/628/EHS ze dne 19. listopadu 1991 o ochraně zvířat během přepravy a o změně směrnic 90/425/EHS a 91/496/EHS (Úř. věst.
L 340, 11.12.1991, s. 17)."
2. Osvědčení a doklady uvedené v článku 3 směrnice 90/425/EHS jsou doplněny postupem podle článku 17 tak, aby byly vzaty v úvahu požadavky této směrnice.
3. Výměna informací mezi orgány o dodržování požadavků této směrnice musí být začleněna do počítačového systému podle článku 20 směrnice 90/425/EHS (ANIMO) a u dovozů ze třetích zemí do projektu Shift v souladu s čl. 12 odst. 4 směrnice 91/496/EHS.
Prováděcí pravidla k tomuto odstavci se stanoví postupem podle článku 17.
Článek 7
1. Členské státy dbají, aby byla přijata nezbytná opatření, která mají předejít nebo co nejvíce snížit každé zpoždění během přepravy nebo každé utrpení zvířat v případě stávky nebo jiných okolností, které brání uplatňování této směrnice.
Zvláštní opatření jsou zejména přijata v přístavech, na letištích, v železničních stanicích, na seřadištích a stanovištích hraniční kontroly uvedených v článku 6 směrnice 91/496/EHS s cílem urychlit přepravu zvířat za podmínek, které jsou v souladu s požadavky této směrnice.
2. Aniž jsou dotčena ostatní opatření Společenství v oblasti zdraví zvířat, může být přeprava zvířat přerušena pouze tehdy, je-li takové opatření nezbytné pro dobré životní podmínky zvířat.
Pokud má být přeprava zvířat přerušena na delší dobu než 2 hodiny, musí být přijata odpovídající opatření, aby mohla být zvířata ošetřena, a je-li to nutné, vyložena a ustájena.
Článek 8
Členské státy dbají, aby příslušné orgány v souladu se zásadami a pravidly kontroly stanovenými směrnicí 90/425/EHS kontrolovaly dodržování požadavků této směrnice a prováděly nediskriminačním způsobem kontrolu:
a) dopravních prostředků a zvířat při jejich příjezdu na místa určení;
b) dopravních prostředků a zvířat na trzích, místech odeslání, jakož i na místech zastávky a překládky;
c) zápisů uvedených v provázejících dokladech.
Pokud má příslušný orgán členského státu informace, které mu dovolují předpokládat porušení této směrnice, mohou být tyto kontroly rovněž prováděny během přepravy zvířat na jeho území.
Tímto článkem nejsou dotčeny kontroly, které se provádějí v rámci úkolů uskutečňovaných nediskriminačním způsobem orgány pověřenými obecným uplatňováním zákonů v nějakém členském státě.
Článek 9
1. Pokud se během přepravy zjistí, že nejsou nebo nebyla dodržována ustanovení této směrnice, požádá příslušný orgán v místě, kde je toto zjištění provedeno, osoby odpovědné za dopravní prostředek, aby přijaly všechna opatření, která považuje příslušný orgán za nezbytná pro zajištění dobrých životních podmínek zvířat.
V závislosti na okolnostech každého případu mohou tato opatření zahrnovat:
a) ukončení cesty nebo odeslání zvířat co nejkratší cestou zpět na místo odeslání, pokud toto opatření nevyvolá jejich zbytečné utrpení;
b) vhodné ustájení zvířat s poskytnutím nezbytné péče až do vyřešení problému;
c) humánní porážku zvířat.
Místo určení a využití těchto mrtvých těl zvířat se řídí podle ustanovení směrnice 64/433/EHS [12].
2. Pokud osoba odpovědná za přepravu nedodrží pokyny příslušného orgánu, příslušný orgán okamžitě nařídí vykonání přijatých opatření a nechá uhradit odpovídajícím postupem náklady vzešlé vykonáním uvedených opatření.
3. Touto směrnicí nejsou dotčeny možnosti odvolání podle platných právních předpisů v členských státech proti rozhodnutím příslušných orgánů.
Rozhodnutí přijatá příslušnými orgány členských států a odůvodnění těchto rozhodnutí musí být sdělena odesilateli nebo jeho zplnomocněnému zástupci, jakož i příslušnému orgánu odesílajícího členského státu.
Pokud o to odesilatel nebo jeho zplnomocněný zástupce požádá, musí mu být odůvodnění rozhodnutí sdělena písemně s uvedením možností odvolání, které mu nabízí platné právní předpisy členského státu určení, jakož i formy a lhůty, ve kterých musí být uvedená odvolání podána.
Nicméně v případě sporu a pokud s tím obě strany souhlasí, mohou strany ve lhůtě nejvýše jednoho měsíce předložit spor k posouzení znalci uvedenému na seznamu znalců Společenství, který má být sestaven Komisí.
Znalec je pověřen vydat stanovisko ve lhůtě nejvýše 72 hodin.
Strany se podrobí stanovisku znalce s ohledem na veterinární předpisy Společenství.
Článek 10
1. Znalci Komise mohou, pokud je to nutné pro jednotné uplatňování této směrnice, provádět ve spolupráci s příslušnými orgány členských států kontroly na místě.
Členský stát, na jehož území je prováděna kontrola, poskytne znalcům veškerou nezbytnou pomoc při plnění jejich úkolu.
Komise informuje členské státy o výsledcích prováděných kontrol.
2. Prováděcí pravidla k tomuto článku se stanoví postupem podle článku 17.
KAPITOLA III Dovozy ze třetích zemí
Článek 11
1. Pravidla stanovená směrnicí 91/496/EHS se použijí, zejména pokud jde o organizaci a výsledky kontrol.
2. Dovoz, tranzit a přeprava na území a přes území Společenství živých zvířat uvedených v této směrnici a pocházejících ze třetích zemí je povolena pouze tehdy, pokud se vývozce a/nebo dovozce písemně zaváže, že bude dodržovat požadavky této směrnice, a pokud přijme opatření, aby se jim přizpůsobil.
3. Ve směrnici 91/496/EHS se ode dne 1. ledna 1993 v čl. 4 odst. 2 prvním pododstavci nahrazuje písmeno d) tímto:
"d) ověření, zda jsou dodržovány požadavky směrnice Rady 91/628/EHS ze dne 19. listopadu 1991 o ochraně zvířat během přepravy a o změně směrnic 90/425/EHS a 91/496/EHS. [13]
4.
Osvědčení nebo doklady stanovené v čl.
4 odst. 1 třetí odrážce směrnice 91/496/EHS jsou doplněny postupem podle článku 17, aby se přihlédlo k požadavkům této směrnice.
Až do přijetí uvedených ustanovení jsou použitelné příslušné vnitrostátní předpisy v této oblasti, za dodržování obecných ustanovení Smlouvy.
KAPITOLA IV Závěrečná ustanovení
Článek 12
Pravidla a informační postup stanovené směrnicí 89/608/EHS [14] se použijí přiměřeně pro potřeby této směrnice.
Článek 13
1. Komise předloží do 1. července 1992 zprávu vypracovanou na základě stanoviska Vědeckého veterinárního výboru, doprovázenou případnými návrhy, týkající se:
- otázky stanovení nejdelší doby přepravy pro některé druhy zvířat,
- intervalů podle kapitoly I rubriky A bodu 2 písm. d) přílohy,
- doby odpočinku podle čl. 5 bodu 2 písm. b),
- norem hustoty nakládky použitelných na přepravu některých druhů zvířat,
- norem, kterým musí odpovídat dopravní prostředky pro přepravu některých druhů zvířat.
Rada rozhoduje kvalifikovanou většinou o těchto návrzích.
2. Postupem podle článku 17 a po konzultaci s Vědeckým veterinárním výborem stanoví Komise kritéria Společenství, kterým by měla odpovídat místa zastávek, pokud jde o nakrmení, napojení, nakládku, vykládku a případné ustájení některých druhů zvířat.
3. Komise předloží Radě po třech letech provádění této směrnice zprávu o zkušenostech, které získaly členské státy, zejména pokud jde o ustanovení zmíněná v odstavcích 1 a 2, spolu s případnými návrhy na změnu uvedených ustanovení, o nichž Rada rozhoduje kvalifikovanou většinou.
4. Až do provádění ustanovení uvedených v odstavcích 1 a 2 jsou použitelné vnitrostátní předpisy v této oblasti, za dodržování obecných ustanovení Smlouvy.
Článek 14
Přílohu této směrnice změní Rada na návrh Komise kvalifikovanou většinou, zejména vzhledem k jejímu přizpůsobení technickému a vědeckému pokroku.
Článek 15
Postupem podle článku 17 mohou být provázející osvědčení nebo doklady stanovené předpisy Společenství pro přepravu zvířat uvedených v článku 1 doplněny o potvrzení příslušného orgánu uvedené v čl. 2 bodu 6 směrnice 90/425/EHS, které osvědčuje dodržování požadavků této směrnice.
Článek 16
Postupem podle článku 17 se přijmou na základě údajů ve druhém pododstavci předpisy použitelné ohledně dobrých životních podmínek zvířat během přepravy na přesun zvířat v některých částech území uvedených v příloze I směrnice 90/675/EHS včetně, co se týče Španělského království, Kanárských ostrovů, aby bylo přihlédnuto k přírodním omezením specifickým pro tyto ostrovy, a zejména k jejich vzdálenosti ve srovnání s pevninskou částí území Společenství.
Za tímto účelem předloží dotyčné členské státy nejpozději do 1. července 1992 Komisi zvláštní předpisy, které budou dodržovány ohledně dobrých životních podmínek zvířat během přepravy při pohybu těchto zvířat v dotyčných regionech s přihlédnutím k omezením, která jsou specifická pro tato území.
Článek 17
1. Má-li být zahájen postup podle tohoto článku, přednese věc Stálému veterinárnímu výboru, zřízenému rozhodnutím 68/361/EHS [15], dále jen "výbor", neprodleně jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu, nebo na žádost zástupce některého členského státu.
2. Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k návrhu ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci. Stanovisko se přijímá většinou stanovenou v čl.
148 odst. 2 Smlouvy pro přijímání rozhodnutí, která má Rada přijímat na návrh Komise.
Hlasům zástupců členských států ve výboru je přidělena váha stanovená v uvedeném článku.
Předseda nehlasuje.
3. Komise přijme zamýšlená opatření, jsou-li v souladu se stanoviskem výboru.
4. Pokud zamýšlená opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, předloží Komise Radě neprodleně návrh opatření, která mají být přijata.
Rada rozhoduje kvalifikovanou většinou.
Pokud Rada nerozhodne ve lhůtě tří měsíců ode dne, kdy jí byl návrh předán, přijme navrhovaná opatření Komise a ihned je provede s výjimkou případů, kdy se Rada proti opatřením vysloví prostou většinou.
Článek 18
1. Členské státy přijmou odpovídající zvláštní opatření k postihu veškerého porušení této směrnice fyzickou nebo právnickou osobou.
2. V případě opakovaných porušení této směrnice nebo porušení způsobujících vážné utrpení zvířat může členský stát přijmout, aniž jsou dotčeny ostatní stanovené sankce, nezbytná opatření k nápravě zjištěných nedostatků.
Článek 19
Tato směrnice se použije, aniž jsou dotčeny závazky vyplývající z celních předpisů.
Článek 20
Směrnice 77/489/EHS a 81/389/EHS se zrušují nejpozději ke dni uvedenému v článku 21.
Článek 21
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. ledna 1993.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Pokud členské státy přijmou opatření uvedená v odstavci 1, musí tato opatření obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 22
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 19. listopadu 1991,
kterou se stanoví minimální požadavky pro ochranu telat
(91/629/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této Smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že všechny členské státy ratifikovaly Evropskou úmluvu o ochraně zvířat chovaných pro hospodářské účely; že tuto úmluvu přijalo rovněž Společenství rozhodnutím 78/923/EHS [4] a uložilo schvalovací listinu;
vzhledem k tomu, že Evropský parlament ve svém usnesení o politice k zajištění dobrých životních podmínek zvířat ze dne 20. února 1987 [5] vyzval Komisi k předložení návrhů minimálních požadavků pro intenzivní chov telat ve výkrmu;
vzhledem k tomu, že telata jsou jako živá zvířata zahrnuta do soupisu produktů v příloze II Smlouvy;
vzhledem k tomu, že chov telat je nedílnou součástí zemědělství; že tvoří zdroj zisku pro část zemědělské populace;
vzhledem k tomu, že rozdíly, které mohou vést k narušení podmínek hospodářské soutěže, nepříznivě ovlivňují řádné fungování organizace společného trhu telat a odvozených produktů;
vzhledem k tomu, že je tudíž třeba vytvořit společné minimální požadavky pro ochranu chovných telat i telat ve výkrmu tak, aby se zajistil racionální vývoj produkce;
vzhledem k tomu, že je nezbytné, aby úřady, producenti, spotřebitelé a jiní byli informováni o vývoji v této oblasti; že Komise by tedy měla na základě zprávy Vědeckého veterinárního výboru aktivně sledovat vědecký výzkum nejúčinnějších systémů živočišné výroby z hlediska zajištění dobrých životních podmínek telat; že by mělo být stanoveno přechodné období, aby Komise mohla úspěšně splnit svůj úkol,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Tato směrnice stanovuje minimální požadavky pro ochranu telat ustájených pro odchov a výkrm.
Článek 2
Pro účely této směrnice se rozumí:
1. "teletem" skot do stáří šesti měsíců;
2. "příslušným orgánem" příslušný orgán, jak je definován v čl. 2 odst.
Článek 3
1. Členské státy zajistí, aby počínaje 1. lednem 1994 na přechodné období čtyř roků všechny nově budovaná nebo rekonstruovaná hospodářství a hospodářství nově uváděné do provozu splňovala minimálně následující požadavky:
- telata ustájená ve skupinách musejí mít k dispozici vhodnou podlahovou plochu dostatečnou k tomu, aby se mohla bez překážek otáčet a uléhat, a tato plocha musí činit minimálně 1,5 m2 na jedno tele o živé hmotnosti 150 kg,
- jsou-li telata ustájena v boxech nebo ve vazné stáji, musí tyto boxy nebo stáje mít mezistěny s otvory a jejich šířka musí být minimálně 90 cm více méně 10 %, nebo 0,8 násobek výšky v kohoutku.
2. Ustanovení odstavce 1 se nevztahují na hospodářství, v nichž je ustájeno méně než šest telat.
3. Zvláštní podmínky mohou být uplatněny u:
- telat, jejichž zdravotní stav nebo způsob chování vyžaduje, aby kvůli náležitému ošetření byla izolována od skupiny,
- čistokrevných plemenných kusů skotu ve smyslu směrnice 77/504/EHS [7],
- sajících telat ustájených s matkami,
- volně ustájených telat.
4. Doba používání zařízení postavených
- před 1. lednem 1994, která neodpovídají podmínkám odstavce 1, má být stanovena příslušným orgánem podle výsledků kontrol prováděných podle čl. 7 odst. 1; tato doba nesmí za žádných okolností trvat déle než do 31. prosince 2003,
- během přechodného období v souladu s ustanoveními odst. 1 nesmí za žádných okolností trvat déle než do 31. prosince 2007, ledaže k tomuto datu splňují požadavky této směrnice.
Článek 4
1. Členské státy zajistí, aby podmínky pro chovná telata odpovídaly obecným požadavkům ustanoveným v příloze.
2. Navíc, před vstupem této směrnice v platnost vydá Komise ve spolupráci s členskými státy doporučení, v němž stanoví případné minimální normy pro ochranu telat jako doplněk norem uvedených v příloze.
Článek 5
Ustanovení přílohy mohou být postupem stanoveným v článku 10 pozměňována tak, aby odpovídala vývoji vědeckého poznání.
Článek 6
Komise předloží nejpozději do 1. října 1997 Radě zprávu o intenzivních systémech živočišné výroby, které odpovídají požadavkům na dobré životní podmínky telat z hlediska patologického, zootechnického, fyziologického a etologického včetně společensko-hospodářských dopadů jednotlivých systémů, doplněnou návrhy k závěrům této zprávy; zprávu vypracuje Komise na základě stanoviska Vědeckého veterinárního výboru.
Rada se usnese o těchto návrzích kvalifikovanou většinou hlasů nejpozději do tří měsíců po předložení zprávy.
Článek 7
1. Členské státy zajistí, aby byly prováděny inspekce za účelem kontroly dodržování ustanovení směrnice a přílohy, za něž nese odpovědnost příslušný orgán.
Tyto inspekce, které mohou být prováděny současně s kontrolami konanými pro jiné účely, mají být každoročně provedeny ve statisticky reprezentativním vzorku různých systémů odchovu používaných v každém členském státě.
2. Komise postupem uvedeným v článku 10 vypracuje pravidla pro provádění inspekcí podle ustanovení odstavce 1.
3. Členské státy informují každé dva roky k poslednímu pracovnímu dni v dubnu, a to poprvé ke 30. dubnu 1996, Komisi o výsledcích inspekcí provedených v uplynulých dvou letech podle tohoto článku, přičemž uvádějí i počet vykonaných inspekcí v poměru k počtu hospodářství na svém území.
Článek 8
Zvířata dovezená do Společenství ze třetí země musejí být provázena osvědčením vydaným příslušným orgánem uvedené země, v němž se potvrzuje, že se zvířaty bylo zacházeno způsobem přinejmenším rovnocenným způsobu používanému u zvířat pocházejících ze Společenství v souladu s ustanoveními této směrnice.
Článek 9
Pokud to bude potřebné pro jednotné používání této směrnice, mohou veterinární znalci Komise ve spolupráci s příslušnými orgány provádět kontroly na místě.
Osoby provádějící tyto kontroly musejí použít zvláštní opatření týkající se osobní hygieny, která jsou nezbytná k vyloučení rizika přenosu onemocnění.
Členský stát, na jehož území se kontrola provádí, poskytuje těmto znalcům veškerou pomoc nezbytnou pro plnění jejich povinností.
Výsledky kontroly oznamuje Komise příslušnému orgánu dotyčného členského státu.
Příslušný orgán dotyčného členského státu musí provést veškerá opatření, která se mohou prokázat nezbytnými na základě výsledků kontroly.
Ve vztahu ke třetím zemím se použijí ustanovení kapitoly III směrnice 91/496/EHS [8].
Obecná prováděcí pravidla k tomuto článku se stanoví postupem podle článku 10.
Článek 10
1. Má-li být zahájen postup podle tohoto článku, přednese věc Stálému veterinárnímu výboru zřízenému směrnicí 68/361/EHS [9], dále označovanému jen jako "výbor", bez odkladu jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu, nebo na žádost zástupce některého členského státu.
2. Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme své stanovisko k tomuto návrhu ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti dané otázky. Stanovisko se přijímá většinou podle čl.
148 odst. 2 Smlouvy pro přijímání rozhodnutí, která má Rada přijímat na návrh Komise.
Při hlasování ve výboru je hlasům zástupců členských států přidělena váha stanovená ve zmíněném článku.
Předseda nehlasuje.
3. Komise přijme zamýšlená opatření, jsou-li v souladu se stanoviskem výboru.
4. Pokud však zamýšlená opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, předloží Komise neprodleně Radě návrh opatření, která mají být přijata.
Rada se usnese kvalifikovanou většinou.
Pokud se Rada neusnese do tří měsíců od předložení věci Radě, přijme navrhovaná opatření Komise s výjimkou případů, kdy se Rada proti zmíněným opatřením vysloví prostou většinou.
Článek 11
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy, a to včetně sankcí, nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. ledna 1994.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Avšak od data stanoveného v odstavci 1 si členské státy mohou v souladu s obecnými pravidly Smlouvy ponechat nebo mohou zavést na svém území přísnější opatření, než jsou opatření uvedená v této směrnici.
Členské státy o nich uvědomí Komisi.
Článek 12
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 19. listopadu 1991,
kterou se stanoví minimální požadavky pro ochranu prasat
(91/630/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této Smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že všechny členské státy ratifikovaly Evropskou úmluvu o ochraně zvířat chovaných pro hospodářské účely; že tuto úmluvu přijalo rovněž Společenství rozhodnutím 78/923/EHS [4] a uložilo schvalovací listinu;
vzhledem k tomu, že Evropský parlament ve svém usnesení o politice k zajištění dobrých životních podmínek zvířat ze dne 20. února 1987 [5] vyzval Komisi k předložení návrhů minimálních požadavků pro intenzivní chov prasat;
vzhledem k tomu, že prasata jsou jako živá zvířata zahrnuta do soupisu produktů v příloze II Smlouvy;
vzhledem k tomu, že chov prasat je nedílnou součástí zemědělství; že tvoří zdroj zisku pro část zemědělské populace;
vzhledem k tomu, že rozdíly, které mohou vést k narušení podmínek hospodářské soutěže, nepříznivě ovlivňují řádné fungování organizace společného trhu s prasaty a výrobků z vepřového masa;
vzhledem k tomu, že je tudíž třeba vytvořit společné minimální požadavky pro ochranu prasat v odchovu i ve výkrmu tak, aby se zajistil racionální vývoj produkce;
vzhledem k tomu, že je nezbytné, aby úřady, producenti, spotřebitelé a jiní byli informováni o vývoji v této oblasti; vzhledem k tomu, že Komise by tedy měla na základě zprávy Vědeckého veterinárního výboru aktivně sledovat vědecký výzkum nejúčinnějších systémů chovu prasat z hlediska zajištění dobrých životních podmínek prasat; že by mělo být stanoveno přechodné období, aby Komise mohla úspěšně splnit svůj úkol,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Tato směrnice stanovuje minimální požadavky pro ochranu prasat ustájených pro odchov a výkrm.
Článek 2
Pro účely této směrnice se rozumí:
1. "prasetem": živočich druhu prase jakéhokoliv věku, chovaný pro plemenitbu nebo výkrm;
2. "kancem": pohlavně dospělý samec prasete určený k plemenitbě;
3. "prasničkou": pohlavně dospělá samice prasete před prvním porodem;
4. "prasnicí": samice prasete po prvním porodu;
5. "prasnicí po porodu": samice prasete od perinatálního období do odstavu;
6. "zaprahlou březí prasnicí": prasnice v době mezi odstavem a perinatálním obdobím;
7. "seletem": prase od narození do odstavu;
8. "odstávčetem": prase od odstavu do stáří 10 týdnů;
9. "chovným běhounem a prasetem ve výkrmu": prase od stáří 10 týdnů do porážky nebo zařazení do plemenitby;
10. "příslušným orgánem": příslušný orgán ve smyslu čl. 2 odst. 6 směrnice 90/425/EHS [6].
Článek 3
Členské země zajistí, aby:
1. - Od 1. ledna 1994 všechna nová nebo rekonstruovaná hospodářství a/nebo hospodářství poprvé uváděná do provozu splňovala alespoň následující požadavky:
Při skupinovém chovu musí využitelná volná podlahová plocha pro každé odstávče nebo chovného běhouna a prase ve výkrmu ve skupině činit minimálně:
- 0,15 m2 na prase o průměrné hmotnosti do 10 kg,
- 0,20 m2 na prase o průměrné hmotnosti od 10 do 20 kg,
- 0,30 m2 na prase o průměrné hmotnosti od 20 do 30 kg,
- 0,40 m2 na prase o průměrné hmotnosti od 30 do 50 kg,
- 0,55 m2 na prase o průměrné hmotnosti od 50 do 85 kg,
- 0,65 m2 na prase o průměrné hmotnosti od 85 do 110 kg,
- 1,00 m2 na prase o hmotnosti nad 110 kg.
Od 1. ledna 1998 se výše uvedené minimální požadavky vztahují na všechna hospodářství.
2. Stavba nebo úprava zařízení pro vazné ustájení prasnic nebo prasniček musí být po 31. prosinci 1995 zakázána.
Používání zařízení postavených před 1. lednem 1996, která neodpovídají požadavkům bodu 1, však může příslušný orgán na základě výsledků inspekcí provedených podle čl. 7 odst. 1 povolit na dobu, která za žádných okolností nesmí překročit 31. prosinec 2005.
Ustanovení tohoto článku se nevztahují na hospodářství, v nichž je ustájeno méně než šest prasat nebo pět prasnic se selaty.
Článek 4
1. Členské státy zajistí, aby podmínky pro chovné běhouny a prasata ve výkrmu odpovídaly obecným podmínkám ustanoveným v příloze.
Příslušné orgány členského státu však mohou do 30. června 1995 povolit odchylky od ustanovení odst. 3, 5, 8 a 11 kapitoly I přílohy.
2. Navíc, před vstupem této směrnice v platnost vydá Komise ve spolupráci s členskými státy doporučení, v němž stanoví případné minimální normy pro ochranu prasat jako doplněk požadavků uvedených v příloze.
Článek 5
Ustanovení přílohy mohou být postupem uvedeným v článku 10 pozměňována tak, aby odpovídala vývoji vědeckého poznání.
Článek 6
Komise předloží do 1. října 1997 Radě zprávu o intenzivních systémech odchovu prasat, které odpovídají požadavkům na dobré životní podmínky prasat z hlediska patologického, zootechnického, fyziologického a etologického včetně společensko-hospodářských dopadů jednotlivých systémů; zprávu vypracuje Komise na základě stanoviska Vědeckého veterinárního výboru.
Zpráva se musí zaměřit zejména na dobré životní podmínky prasnic chovaných v zařízeních s různým stupněm omezení pohybu a ve skupinách a má být doplněna návrhy vyplývajícími z jejích závěrů.
Rada se usnese o těchto návrzích kvalifikovanou většinou hlasů nejpozději do tří měsíců po předložení zprávy.
Článek 7
1. Členské státy zajistí, aby byly prováděny inspekce za účelem kontroly dodržování ustanovení směrnice a přílohy, za něž nese odpovědnost příslušný orgán.
Tyto inspekce, které mohou být prováděny současně s kontrolami konanými pro jiné účely, mají být každoročně provedeny ve statisticky reprezentativním vzorku různých systémů odchovu používaných v každém členském státě.
2. Komise postupem uvedeným v článku 10 vypracuje pravidla pro provádění inspekcí podle ustanovení odstavce 1.
3. Členské státy informují každé dva roky k poslednímu pracovnímu dni v dubnu, a to poprvé ke 30. dubnu 1996, Komisi o výsledcích inspekcí provedených v uplynulých dvou letech podle tohoto článku, přičemž uvádějí i počet vykonaných inspekcí v poměru k počtu hospodářství na svém území.
Článek 8
Zvířata dovezená do Společenství ze třetí země musejí být provázena osvědčením vydaným příslušným orgánem uvedené země, v němž se potvrzuje, že se zvířaty bylo zacházeno způsobem přinejmenším rovnocenným způsobu používanému u zvířat pocházejících ze Společenství v souladu s ustanoveními této směrnice.
Článek 9
Pokud to bude potřebné pro jednotné používání této směrnice, mohou veterinární znalci Komisevespolupráci s příslušnými orgány provádět kontroly na místě.
Osoby provádějící tyto kontroly musejí použít zvláštní opatření týkající se osobní hygieny, která jsou nezbytná k vyloučení rizika přenosu onemocnění.
Členský stát, na jehož území se kontrola provádí, poskytuje těmto znalcům veškerou pomoc nezbytnou pro plnění jejich povinností.
Výsledky kontroly oznamuje Komise příslušnému orgánu dotyčného členského státu.
Příslušný orgán dotyčného členského státu musí provést veškerá opatření, která se mohou prokázat nezbytnými na základě výsledků kontroly.
Ve vztahu ke třetím zemím se použijí ustanovení kapitoly III směrnice 91/496/EHS [7].
Obecná prováděcí pravidla k tomuto článku se stanoví postupem podle článku 10.
Článek 10
1. Má-li být zahájen postup podle tohoto článku, přednese věc Stálému veterinárnímu výboru zřízenému směrnicí 68/361/EHS [8], dále označovanému jen jako "výbor", bez odkladu jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu, nebo na žádost zástupce některého členského státu.
2. Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme své stanovisko k tomuto návrhu ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti dané otázky. Stanovisko se přijímá většinou podle čl.
148 odst. 2 Smlouvy pro přijímání rozhodnutí, která má Rada přijímat na návrh Komise.
Při hlasování ve výboru je hlasům zástupců členských států přidělena váha stanovená ve zmíněném článku.
Předseda nehlasuje.
3. Komise přijme zamýšlená opatření, jsou-li v souladu se stanoviskem výboru.
4. Pokud však zamýšlená opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, předloží Komise neprodleně Radě návrh opatření, která mají být přijata.
Rada se usnese kvalifikovanou většinou.
Pokud se Rada neusnese do tří měsíců od předložení věci Radě, přijme navrhovaná opatření Komise s výjimkou případů, kdy se Rada proti zmíněným opatřením vysloví prostou většinou.
Článek 11
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy, a to včetně sankcí, nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. ledna 1994.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Avšak od data stanoveného v odstavci 1 si členské státy mohou v souladu s obecnými pravidly Smlouvy ponechat nebo mohou zavést na svém území přísnější opatření, než jsou opatření uvedená v této směrnici.
Členské státy o nich uvědomí Komisi.
Článek 12
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 28. října 1991, kterou se popatnácté přizpůsobuje technickému pokroku směrnice Rady 67/548/EHS o sbližování právních a správních předpisů týkajících se klasifikace, balení a označování nebezpečných látek
(91/632/EHS) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 67/548/EHS ze dne 27. června 1967 o sbližování právních a správních předpisů týkajících se klasifikace, balení a označování nebezpečných látek [1], naposledy pozměněnou směrnicí 79/831/EHS [2], a zejména na články 19, 20 a 21 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že Spolková republika Německo a Dánské království požádaly o změnu v označování některých látek a uvědomilo o tom Komisi podle článku 23 směrnice 67/548/EHS;
vzhledem k tomu, že zkoumání seznamu nebezpečných látek v příloze I směrnice 67/548/EHS ukázalo, že je nezbytné tento seznam přizpůsobit s ohledem na současné vědecké a technické poznatky;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro přizpůsobení technickému pokroku směrnic pro odstranění technických překážek obchodu na úseku nebezpečných látek a přípravků,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Příloha I směrnice 67/548/EHS se mění takto:
1. odpovídající položky přílohy I uvedené směrnice se nahrazují položkami přílohy I této směrnice;
2. položky v příloze II této směrnice se poprvé vkládají do přílohy I uvedené směrnice;
3. položky, jejichž číslo ES je uvedeno v příloze III této směrnice, se vyřazují z přílohy I uvedené směrnice.
Článek 2
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. července 1993.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Tyto předpisy přijaté členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 3. prosince 1991, kterou se přizpůsobuje technickému pokroku příloha I směrnice Rady 76/769/EHS o sbližování právních a správních předpisů členských států týkajících se omezení uvádění na trh a používání některých nebezpečných látek a přípravků (azbest)
(91/659/EHS) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 76/769/EHS ze dne 27. července 1976 o sbližování právních a správních předpisů členských států týkajících se omezení uvádění na trh a používání některých nebezpečných látek a přípravků [1], naposledy pozměněnou směrnicí 91/339/EHS [2], a zejména na článek 2a vložený směrnicí 89/678/EHS [3],
vzhledem k tomu, že použití azbestu, jakož i výrobků, které ho obsahují, může uvolňováním vláken vyvolat azbestosu, mesothelioma a rakovinu plic; že by proto jejich uvedení na trh a používání mělo podléhat nejpřísnějším možným omezením;
vzhledem k tomu, že směrnice Rady 83/478/EHS [4], kterou se popáté mění směrnice 76/769/EHS, stanovila, že azbestová vlákna typu krocidolitu a výrobky, které je mohou obsahovat, nesmějí být s výjimkou tří případů dále uváděny na trh a používány; že stejná směrnice zavedla ustanovení o povinném označování všech výrobků obsahujících azbestová vlákna;
vzhledem k tomu, že směrnice Rady 85/610/EHS [5], kterou se posedmé mění směrnice 76/769/EHS, stanovila, že azbestová vlákna nesmějí být dále uváděna na trh a používána v hračkách, materiálech a přípravcích určených k použití rozprašováním, ve výrobcích v práškové formě prodávané veřejnosti v malém balení, v kuřáckých potřebách, v katalytických ohřívačích, v nátěrových hmotách a lacích;
vzhledem k tomu, že k ochraně lidského zdraví je nezbytné zlepšit kontrolu uvádění na trh a používání nebezpečných azbestových vláken, zejména proto, že na základě analýzy rizika jsou pro některá použití náhradní výrobky považovány za méně nebezpečné;
vzhledem k tomu, že velmi účinným způsobem ochrany lidského zdraví a životního prostředí je zakázat používání některých vláken, jako jsou amfibolové azbesty, které jsou podle některých vědeckých pramenů obzvláště nebezpečné; že v současnosti nemůže být takový zákaz rozšířen na všechny v přírodě se vyskytující materiály, jako jsou rudy a písky obsahující azbestová vlákna coby přírodní nečistoty;
vzhledem k tomu, že zkouška fixace azbestových vláken za účelem zhodnocení nebezpečí způsobeného určitými výrobky obsahujícími azbest není dosud v širším měřítku k dispozici; že by však přesto měly být podporovány výrobky, které snižují celkové riziko pro člověka a prostředí;
vzhledem k tomu, že směrnice Rady 91/382/EHS [6] mění směrnici 83/477/EHS o ochraně zaměstnanců před riziky spojenými s expozicí azbestu při práci (druhá samostatná směrnice ve smyslu článku 8 směrnice 80/1107/EHS);
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro přizpůsobování směrnic o odstraňování technických překážek obchodu s nebezpečnými látkami a přípravky technickému pokroku,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Příloha I směrnice 76/769/EHS se přizpůsobuje technickému pokroku způsobem uvedeným v příloze této směrnice.
Článek 2
1. Členské státy přijmou a zveřejní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 1. ledna 1993 a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Použijí tyto předpisy ode dne 1. července 1993.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi nejpozději 18 měsíců od data přijetí znění základních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Komise
ze dne 6. prosince 1991,
kterou se přizpůsobuje technickému pokroku směrnice Rady 74/297/EHS s ohledem na chování volantu a sloupku řízení při nárazu
(91/662/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 74/297/EHS ze dne 4. června 1974 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se vnitřní výbavy motorových vozidel (chování mechanismu řízení při nárazu) [1], a zejména na článek 5 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že na základě získaných zkušeností a současného stavu techniky je nyní vhodné zlepšit ochranu, kterou řidiči poskytuje kontrola nad chováním volantu a mechanismu řízení při čelním nárazu, uvedením směrnice 74/297/EHS do souladu s nejnovějším stavem vývoje odpovídajícího předpisu Evropské hospodářské komise Organizace spojených národů a zavedením některých dalších zlepšení;
vzhledem k tomu, že některé další změny uvedené směrnice by měly být provedeny na základě získaných poznatků z nehod, podle nichž by volant měl být měkký, aby ochránil obličej řidiče před vážným poraněním; že bylo navrženo několik zkušebních metod, a proto Komise předloží do 31. prosince 1991 další návrhy Výboru pro přizpůsobování směrnic technickému pokroku;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro přizpůsobování technickému pokroku směrnic pro motorová vozidla,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Přílohy směrnice 74/297/EHS se nahrazují přílohami této směrnice.
Článek 2
1. Od 1. října 1992 nesmějí členské státy
a) - odmítnout udělit ES schválení typu nebo vydat dokladu uvedený v čl. 10 odst. 1 poslední odrážce směrnice 70/156/EHS [2] nebo udělit vnitrostátní schválení typu pro typ vozidla, ani
- zakázat uvedení vozidla do provozu
z důvodů týkajících se jejich mechanismu řízení, jestliže byl tento mechanismus schválen jako typ podle směrnice 74/297/EHS ve znění této směrnice;
b) - odmítnout udělit ES schválení typu pro typ mechanismu řízení určeného k montáži do určitého vozidla nebo vozidel, ani
- zakázat uvedení na trh mechanismu řízení určeného k montáži do určitého vozidla nebo vozidel,
pokud tento mechanismus řízení splňuje požadavky směrnice 74/297/EHS ve znění této směrnice.
2. Od 1. října 1996 členské státy:
- nesmějí již vydat doklad uvedený v čl. 10 odst. 1 poslední odrážce směrnice 70/156/EHS a
- mohou odmítnout udělit vnitrostátní schválení typu
pro motorová vozidla kategorie M1 s jiným než čelním řízením z důvodů týkajících se jejich mechanismu řízení, pokud tento mechanismus nesplňuje požadavky směrnice 74/297/EHS ve znění této směrnice.
3. Od 1. října 1995 členské státy
- nesmějí již vydat doklad uvedený v čl. 10 odst. 1 poslední odrážce směrnice 70/156/EHS a
- mohou odmítnout udělit vnitrostátní schválení typu
pro motorová vozidla kategorie M1 s čelním řízením a pro všechna motorová vozidla kategorie N1 s maximální přípustnou hmotností do 1500 kg z důvodů týkajících se jejich mechanismu řízení, pokud tento mechanismus nesplňuje požadavky směrnice 74/297/EHS ve znění této směrnice.
4. Od 1. října 1996 členské státy
- nesmějí již vydat doklad uvedený v čl. 10 odst. 1 poslední odrážce směrnice 70/156/EHS a
- mohou odmítnout udělit vnitrostátní schválení typu
pro typ mechanismu řízení z důvodů týkajících se mechanismu řízení, pokud tento mechanismus nesplňuje požadavky bodů 5.2, 5.3 a 5.4 přílohy I směrnice 74/297/EHS ve znění této směrnice.
5. Od 1. října 1996 mohou členské státy mohou zakázat první uvedení do provozu vozidel, jejichž mechanismus řízení nesplňuje požadavky směrnice 74/297/EHS ve znění této směrnice.
Toto ustanovení se však nepoužije do 1. října 1997
- na vozidla kategorie M1 s čelním řízením nebo
- na vozidla kategorie N1 s maximální přípustnou hmotností do 1500 kg nebo
- na vozidla kategorie M1 s jiným než čelním řízením z hlediska požadavků uvedených v bodě 5.1 přílohy I (maximální svislý posuv sloupku řízení).
6. Od 1. října 1995 mohou členské státy zakázat uvedení na trh mechanismů řízení určených k montáži do určitého vozidla nebo vozidel, pokud tyto mechanismy nesplňují požadavky bodů 5.2, 5.3 a 5.4 přílohy I směrnice 74/297/EHS ve znění této směrnice.
Článek 3
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. října 1992.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy zajistí, aby bylo Komisi sděleno znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 4
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Komise
ze dne 10. prosince 1991,
kterou se přizpůsobuje technickému pokroku směrnice Rady 76/756/EHS o montáži zařízení pro osvětlení a světelnou signalizaci motorových vozidel a jejich přípojných vozidel
(91/663/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100A této smlouvy,
s ohledem na směrnici Rady 70/156/EHS ze dne 6. února 1970 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu motorových vozidel a jejich přípojných vozidel [1], naposledy pozměněnou směrnicí 87/403/EHS ze dne 25. června 1987 [2], a zejména na článek 11 uvedené směrnice,
s ohledem na směrnici Rady 76/756/EHS ze dne 27. července 1976 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se montáže zařízení pro osvětlení a světelnou signalizaci motorových vozidel a jejich přípojných vozidel [3], ve znění směrnic 80/233/EHS ze dne 21. listopadu 1979 [4], 82/244/EHS ze dne 17. března 1982 [5], 83/276/EHS ze dne 26. května 1983 [6], 84/8/EHS ze dne 14. prosince 1983 [7] a 89/278/EHS ze dne 28. března 1989 [8],
vzhledem k tomu, že z důvodu přehlednosti je nyní nezbytné tyto směrnice sjednotit;
vzhledem k tomu, že nyní lze na základě současného technického pokroku zavést další změny, bude jmenovitě požadována jedině bílá barva světlometů, pro určitá vozidla budou požadovány boční obrysové svítilny a mohou být objasněny požadavky na svítilny na pohyblivých částech a jiné otázky podrobných návrhů;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro přizpůsobování směrnic o odstraňování technických překážek obchodu v oblasti motorových vozidel technickému pokroku,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 76/756/EHS se mění takto:
1. Články se nahrazují články uvedenými v této směrnici.
2. Přílohy se nahrazují přílohami uvedenými v této směrnici.
Článek 2
Pro účely této směrnice se "vozidlem" rozumí každé vozidlo, na které se vztahuje směrnice Rady 70/156/EHS.
Článek 3
1. Od 1. ledna 1993 nesmějí členské státy
- odmítnout udělit ES schválení typu, vydat doklad uvedený v čl. 10 odst. 1 poslední odrážce směrnice 70/156/EHS nebo udělit vnitrostátní schválení typu pro typ vozidla, nebo
- zakázat první uvedení vozidel do provozu
z důvodu týkajících se montáže zařízení pro osvětlení a světelnou signalizaci na tomto typu vozidla nebo na těchto vozidlech, pokud jsou tato zařízení namontována v souladu s požadavky této směrnice.
2. Od 1. října 1993 členské státy
- nesmějí již vydat doklad uvedený v čl. 10 odst. 1 poslední odrážce směrnice 70/156/EHS a
- mohou odmítnout udělit vnitrostátní schválení typu
3. Od 1. října 1994 mohou členské státy zakázat první uvedení do provozu vozidel, na kterých nejou zařízení pro osvětlení a světelnou signalizaci namontována v souladu s požadavky této směrnice.
Článek 4
Členský stát, který udělí ES schválení typu, přijme nezbytná opatření, aby byl informován o každé změně konstrukční části nebo vlastností uvedených v bodě 1.1 přílohy I. Příslušný orgán dotyčného členského státu posoudí, zda je nutné provést na změněném typu vozidla nové zkoušky vystavit nový protokol.
Změna se nepovolí, jestliže se při těchto zkouškách prokáže nesplnění požadavků této směrnice.
Článek 5
Změny nezbytné pro přizpůsobení požadavků příloh této směrnice technickému pokroku se přijímají postupem stanoveným v článku 13 směrnice 70/156/EHS.
Článek 6
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. ledna 1993.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
3. Členské státy sdělí Komisi znění vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 7
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 16. prosince 1991 o vzájemném uznávání licencí pro výkon funkcí v civilním letectví (91/670/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na čl. 84 odst. 2 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3]
vzhledem k tomu, že pro hladký a bezpečný průběh letecké dopravy je důležitý dostatečný počet kvalifikovaného řídícího technického personálu držícího licence;
vzhledem k tomu, že dokončení společného vnitřního trhu koncem roku 1992 si žádá existenci účinného systému letecké dopravy za účelem zjednodušení pohybu osob ve Společenství;
vzhledem k tomu, že letecká doprava je vysoce dynamické a rychle se vyvíjející odvětví silně mezinárodního charakteru; že proto lze rovnováhu nabídky a poptávky po personálu udržovat účinněji na úrovni Společenství než na vnitrostátní úrovni;
vzhledem k tomu, že je proto nezbytné rozšířit společnou dopravní politiku, pokud jde o civilní letectví, na zjednodušení pohybu řídícího technického personálu ve Společenství;
vzhledem k tomu, že požadavky na získání licence řídícím technickým personálem se v jednotlivých členských státech liší;
vzhledem k tomu, že kvalifikace nutné pro získání licence nejsou v současnosti na úrovni Společenství stanoveny; že si členské státy proto ponechávají možnost stanovit úroveň těchto kvalifikací s ohledem na zajištění bezpečnosti služeb poskytovaných letadly registrovanými na jejich území; že nesmějí, bez porušení svých povinností stanovených Smlouvou, vyžadovat od příslušníka členského státu získání takových kvalifikací, které obecně určují výlučně odkazem na vlastní vnitrostátní vzdělávací a výcvikový systém, pokud daná osoba již takové kvalifikace získala v jiném členském státě;
vzhledem k tomu, že ke zjednodušení splnění závazků plynoucích ze Smlouvy a za účelem zajištění možnosti pohybu řídícího technického personálu je třeba stanovit postup Společenství pro uznávání licencí a kvalifikací takového personálu;
vzhledem k tomu, že uznávání soukromých pilotních oprávnění již lze zavést ve všech členských státech;
vzhledem k tomu, že musí-li profesionální piloti za účelem získání povolení k provozu letadla registrovaného v jiném členském státě, než kde získali licenci, podstoupit dodatečné zkoušky, je třeba jim umožnit jejich podstoupení co nejdříve;
vzhledem k tomu, že možnosti výcviku dostupné v členských státech nedostačují vždy poptávce a že v souladu s článkem 7 Smlouvy musí členské státy na nediskriminačním základě zpřístupnit příslušníkům jiných členských států veřejná i soukromá výcviková zařízení a zkoušky profesní způsobilosti;
vzhledem k tomu, že k dosažení plného vzájemného uznávání licencí Rada přijme do 1. ledna 1993, na návrh Komise předložený do 1. července 1992, se zřetelem na pokrok dosažený v práci mezinárodních organizací, opatření k harmonizaci požadavků ve vztahu k licencím a výcvikovým programům; že každý členský stát uzná jakoukoli licenci odpovídající těmto požadavkům, PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Tato směrnice se vztahuje na postupy vzájemného uznávání licencí vydaných členskými státy technickému řídícímu personálu civilního letectví.
Článek 2
Pro účely této směrnice se a) "licencí" rozumí jakýkoli platný doklad vydaný členským státem opravňující držitele vykonávat činnosti jako člen řídícího technického personálu na palubě civilního letadla registrovaného v členském státě.
Tato definice zahrnuje také třídu spojenou s tímto dokladem;
b) "třídou" rozumí prohlášení v licenci nebo v samostatném dokladu udávající zvláštní podmínky, výsady nebo omezení náležející k této licenci;
c) "uznáním licence" rozumí jakýkoli úkon uznání nebo ověření platnosti licence vydané jiným členským státem spolu s výsadami a osvědčeními náležejícími k této licenci, provedený členským státem.
Doba platnosti uznání provedeného vydáním vnitrostátní licence příslušného členského státu nesmí přesáhnout dobu platnosti původní licence;
d) "uznáním" rozumí povolení používat licenci vydanou jedním členským státem v souladu s výsadami k ní náležejícími pro letadla registrovaná v jiném členském státě;
e) "ověřením" rozumí výslovné prohlášení členského státu, že licence vydaná jiným členským státem může být používána jako jeho vlastní;
f) "technickým řídícím personálem" rozumějí osoby držící licenci a pověřené výkonem podstatných operací řízení letadla během letu. Tato definice se vztahuje na piloty, letecké navigátory a palubní inženýry.
Článek 3
1. Členský stát uzná bez zbytečného prodlení nebo dodatečných zkoušek každou licenci vydanou jiným členským státem včetně výsad a osvědčení náležejících k této licenci.
2. Každá osoba držící soukromou pilotní licenci vydanou členským státem smí pilotovat letadlo registrované v jiném členském státě.
Uznání se omezuje na výkon výsad držitele soukromé pilotní licence a související leteckou třídu podle pravidel letu za viditelnosti (VFR) jen ve dne v letadle certifikovaném pro provoz s jedním pilotem.
Článek 4
1. Čl. 3 odst. 1 se použije, pokud se licence vydaná členským státem a předložená jinému členskému státu k uznání zakládá na požadavcích rovnocenných požadavkům tohoto hostitelského členského státu. Aby mohly příslušné orgány posoudit rovnocennost licence vydané jiným členským státem, provede Komise porovnání požadavků používaných pro vydávání licencí pro stejné funkce ve všech členských státech, jehož výsledky předá do 1. ledna 1992 všem členským státům.
2. a) Každý členský stát může do tří týdnů od obdržení žádosti požádat Komisi o stanovisko k rovnocennosti licence předložené k uznání.
b) Komise zaujme stanovisko do dvou měsíců.
Příslušný členský stát má jeden měsíc na odpověď žadateli.
c) Pokud členský stát nežádá Komisi o stanovisko, je povinen odpovědět žadateli do tří měsíců.
d) Lhůty uvedené v písmenech a), b) a c) běží od okamžiku, kdy jsou k dispozici všechny nezbytné informace.
3. Pokud po posouzení licence členským státem, kterému byla předložena k uznání, vzniknou odůvodněné pochybnosti o její rovnocennosti, může tento členský stát, odchylně od zásad stanovených v čl.
3 odst. 1 usoudit, že pro umožnění uznání licence je nezbytné splnění dodatečných požadavků nebo zkoušek.
Držitel licence, vydávající členský stát a Komise jsou o tom písemně informováni. Hostitelský členský stát, kterému byla licence předložena ke schválení, poskytne co nejdříve držiteli licence možnost podstoupit zkoušku, a to za každých okolností bez diskriminace na základě národnosti.
4. Pokud žadatel splní dodatečné požadavky nebo uspěje v požadované zkoušce nebo zkouškách podle odstavce 3, daný členský stát bez odkladu uzná příslušnou licenci.
5. Avšak pokud jde o pilotní průkaz a bez ohledu na odstavce 1 a 4, uznává členský stát každou licenci vydanou v souladu s požadavky přílohy 1 Chicagské úmluvy o mezinárodním civilním letectví, pokud nositel splňuje zvláštní požadavky za účelem ověření podle přílohy této směrnice.
Článek 5
Členské státy zajistí dostupnost veřejných a soukromých výcvikových zařízení, jakož i zkoušek za účelem získání licence pro státní příslušníky jiných členských států na stejném základě jako pro vlastní státní příslušníky.
Článek 6
Pokud členský stát vydá za účelem rovnocennosti licenci na základě licence vydané třetí zemí včetně k ní náležejících výsad a potvrzení, je to v licenci zaznamenáno.
Ostatní členské státy nejsou povinny takovou licenci uznat.
Článek 7
1. Členské státy po konzultaci s Komisí uvedou do 1. června 1992 v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
3. Členské státy sdělí Komisi znění vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
4. Členské státy si vzájemně pomáhají při uplatňování této směrnice a v případě potřeby si vyměňují informace o licencích uznaných na základě rovnocennosti.
5. Důvěrné informace získané podle této směrnice jsou chráněny profesním tajemstvím.
Článek 8
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 16. prosince 1991 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se povinného používání bezpečnostních pásů ve vozidlech s hmotností do 3,5 tuny (91/671/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ, s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 75 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že vnitrostátní právní předpisy o povinném používání bezpečnostních pásů se v jednotlivých členských státech velmi liší, a že je tudíž vhodné toto povinné užívání sladit;
vzhledem k tomu, že by měla být sladěna povinnost používat bezpečnostní pásy ve vozidlech s hmotností do 3,5 tuny, aby byla účastníkům provozu na pozemních komunikacích zaručena větší bezpečnost;
vzhledem k tomu, že směrnice 76/115/EHS [4] a 77/541/EHS [5] se týkají technických požadavků na bezpečnostní pásy, které musí motorová vozidla splňovat, ale netýkají se jejich používání;
vzhledem k tomu, že v usnesení ze dne 19. prosince 1984 [6] se Rada a zástupci vlád členských států, zasedající v Radě, zavázali zajistit rychlé přijetí opatření o bezpečnosti provozu na pozemních komunikacích a vyzvali Komisi, aby předložila návrhy;
vzhledem k tomu, že usnesení Evropského parlamentu o bezpečnosti provozu na pozemních komunikacích [7] doporučila, aby bylo použití bezpečnostních pásů povinné pro všechny cestující, včetně dětí, na všech pozemních komunikacích a na všech sedadlech ve vozidlech pro přepravu osob (kromě vozidel pro hromadnou přepravu cestujících);
vzhledem k tomu, že by měla být přijata ustanovení týkající se povinného používání dětských zádržných systémů na sedadlech vybavených bezpečnostními pásy;
vzhledem k tomu, že až do sblížení norem Společenství týkajících se dětských zádržných systémů musí všechny členské státy uznávat ty normy, které odpovídají vnitrostátním požadavkům členských států;
vzhledem k tomu, že studie ukázaly, že zadní sedadla jsou pro nepřipoutaného cestujícího téměř stejně nebezpečná jako přední sedadla a že nepřipoutaný cestující na zadním sedadle zvyšuje nebezpečí poranění pro cestující na předních sedadlech; že povinné používání bezpečnostních pásů na zadních sedadlech by proto mohlo snížit počty úmrtí a zranění;
vzhledem k tomu, že stanovení dne vstupu opatření uvedených v této směrnici v platnost by mělo poskytnout čas pro vypracování návrhů požadovaných předpisů, zejména v těch členských státech, kde dosud žádné předpisy v této věci neexistují, PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Tato směrnice se vztahuje na všechna motorová vozidla kategorií M1, M2 (kromě zadních sedadel a vozidel s maximální přípustnou hmotností nad 3,5 tuny a těch, která mají místa zvlášť určená pro stojící cestující) a N1 (kromě zadních sedadel) podle přílohy I směrnice 70/156/EHS [8], která jsou určená pro provoz na pozemních komunikacích a která mají nejméně čtyři kola a nejvyšší povolenou rychlost nad 25 km/h.
2. Pro účely této směrnice:
1. "bezpečnostním pásem" (sedadlovým pásem, pásem) se rozumí sestava popruhů se zajišťovacími přezkami, regulačním zařízením a upevněním, které může být ukotveno uvnitř motorového vozidla a je konstruováno tak, aby snižovalo nebezpečí poranění svého nositele v případě srážky nebo prudkého snížení rychlosti tím, že omezuje pohyblivost těla nositele.
Tato sestava se zpravidla nazývá "souprava pásů"; tento pojem zahrnuje také všechna zařízení na pohlcení energie nebo zatažení pásů;
2. "zádržným systémem" se rozumí kombinace sedadla vhodným způsobem ukotveného ke konstrukci vozidla a bezpečnostní pás, jehož nejméně jeden ukotvovací bod je umístěn na sedadle;
3. "sedadlem" se rozumí čalouněná konstrukce, která může a nemusí tvořit celek s konstrukcí vozidla a je určena pro jednu dospělou osobu; tento pojem zahrnuje jak jednotlivé sedadlo, tak i část spojených sedadel určenou pro jednu osobu.
Článek 2
Členské státy zajistí, aby řidiči a cestující na sedadlech vozidel v provozu na pozemních komunikacích uvedených v článku 1 používali bezpečnostní pásy nebo byli zabezpečeni schváleným zádržným systémem, jestliže jsou sedadla takovým zařízením opatřena.
Cestující na zadních sedadlech musí přednostně používat takto vybavená sedadla.
Členské státy zajistí, aby děti mladší 12 let a menší než 150 cm, které cestují ve vozidlech na sedadlech vybavených pásy, byly zabezpečeny schválenými zádržnými systémy vhodnými pro jejich výšku a hmotnost.
Tato sedadla musí být obsazována přednostně.
Používání bezpečnostního systému schváleného příslušnými orgány členského státu je přípustné také v ostatních členských státech.
Článek 3
Tato směrnice se vztahuje také na řidiče a cestující ve vozidlech pohybujících se na pozemních komunikacích Společenství, která jsou registrována ve třetí zemi.
Článek 4
1. Odchylně od čl. 2 druhého pododstavce mohou členské státy na svém území povolit, aby děti ve věku nejméně tří let sedící na sedadlech vozidel uvedených v článku 1 byly zabezpečeny bezpečnostními pásy nebo jiným zádržným systémem schváleným pro dospělé.
2. Členské státy mohou také na svém území za podmínek stanovených svými vnitrostátními předpisy dovolit, aby děti mladší tří let na zadních sedadlech nemusely být zabezpečeny zádržnými systémy vhodnými pro jejich výšku a hmotnost, jsou-li tyto děti přepravovány ve vozidle, které není takovým systémem vybaveno.
Článek 5
Osoby, kterým bylo příslušnými orgány z vážných zdravotních důvodů vydáno osvědčení, jsou od povinností uvedených ve článku 2 osvobozeny.
Jakékoliv lékařské osvědčení vydané příslušnými orgány v jednom členském státě je také platné v kterémkoli jiném členském státě; musí být na něm vyznačena doba jeho platnosti a osvědčení musí být na požádání předloženo všem oprávněným osobám v souladu s odpovídajícími předpisy platnými v každém členském státě.
Osvědčení musí obsahovat následující symbol:
+++++ TIFF +++++
Článek 6
Členské státy mohou se souhlasem Komise udělit i jiné výjimky než ty, které jsou uvedeny v článku 5, za účelem - zohlednění zvláštního tělesného stavu nebo zvláštních okolností s omezenou dobou trvání,
- umožnění účinného výkonu určitých povolání,
- zajištění řádného plnění povinností služeb veřejného pořádku, bezpečnostní nebo tísňové služby.
Článek 7
Komise předloží do 1. srpna 1994 zprávu o uplatňování této směrnice, aby se zjistilo, zda jsou potřebná přísnější bezpečnostní opatření a další harmonizace.
Podle potřeby zprávu doplní o návrhy, o nichž Rada rozhodne kvalifikovanou většinou co nejdříve.
Článek 8
1. Po konzultaci s Komisí uvedou členské státy v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. ledna 1993.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Přijímají-li členské státy tato opatření, musí v nich být učiněn odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
3. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 9
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 16. prosince 1991 o vzájemném uznávání národních osvědčení vůdců plavidel pro přepravu zboží a cestujících po vnitrozemských vodních cestách (91/672/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ, s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 75 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že je vhodné pracovat na společných ustanoveních týkajících se řízení plavidel vnitrozemské plavby na vnitrozemských vodních cestách Společenství;
vzhledem k tomu, že je vhodné jako první krok, s ohledem na podporu volné plavby po vnitrozemských vodních cestách Společenství, dosáhnout vzájemného uznávání národních osvědčení vůdců plavidel pro přepravu zboží a cestujících po vnitrozemských vodních cestách;
vzhledem k tomu, že pro účely plavby na určitých vnitrozemských vodních cestách by mohlo být nezbytné požadovat splnění dalších požadavků na znalosti místních situací, PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Pro účely této směrnice se národní osvědčení vůdců plavidel pro přepravu zboží a cestujících po vnitrozemských vodních cestách podle přílohy I dělí takto:
Skupina A: _BAR_ osvědčení vůdce plavidla platné pro vodní cesty námořního charakteru podle přílohy II, _BAR_
Skupina B: _BAR_ osvědčení vůdce plavidla platné pro ostatní vodní cesty Společenství, kromě řek Rýn, Lek a Waal. _BAR_
Článek 2
S výhradou čl. 3 odst. 5 platí osvědčení vůdce plavidla pro plavbu na Rýně vydaná v souladu s revidovanou Úmluvou o plavbě na Rýně pro všechny vodní cesty Společenství.
Článek 3
1. Platná osvědčení vůdce plavidla uvedená ve skupině A přílohy I uznávají všechny členské státy za platná pro účely plavby po vodních cestách námořního charakteru podle přílohy II, jako by byla daná osvědčení vydána těmito státy.
2. Členské státy vzájemně uznávají platná osvědčení vůdců plavidel uvedená ve skupině B přílohy I za platná pro účely plavby na jejich vnitrozemských vodních cestách, kromě těch, u kterých se požaduje osvědčení pro plavbu na Rýně, nebo které jsou uvedeny v příloze II, jako kdyby tato osvědčení samy vydaly.
3. Uznání osvědčení vůdce plavidla skupiny A nebo skupiny B přílohy I členským státem může být podmíněno dosažením stejného minimálního věku, jaký je stanoven v daném členském státě pro vydání osvědčení stejné skupiny.
4. Uznání osvědčení vůdce plavidla členským státem může být omezeno na ty kategorie plavidel, pro které osvědčení platí v členském státě, který osvědčení vydal.
5. S výhradou konzultací s Komisí a ostatními členskými státy může členský stát požadovat, aby pro účely plavby po určitých vodních cestách jiných než námořního charakteru podle přílohy II splňovali vůdci plavidel z jiných členských států další podmínky, pokud jde o znalost místní situace, rovnocenné podmínkám, jejichž splnění požaduje od vlastních vůdců plavidel.
6. Tato směrnice nebrání členskému státu požadovat od vůdce plavidla další znalosti, pokud jde o řízení plavidla přepravujícího nebezpečné látky na jeho území.
Členské státy uznávají osvědčení vydaná v souladu s číslem 10170 ADNR jako důkaz těchto znalostí.
Článek 4
V případě potřeby přijme Komise potřebné kroky k úpravě seznamu osvědčení uvedených v příloze I postupem podle článku 7.
Článek 5
Na základě návrhu Komise předloženého nejpozději do 31. prosince 1993 rozhodne Rada kvalifikovanou většinou nejpozději do dne 31. prosince 1994 o společných ustanoveních týkajících se řízení plavidel vnitrozemské plavby určených pro přepravu zboží a cestujících.
Článek 6
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné k dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. ledna 1993.
Bez odkladu o tom informují Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 7
1. Pro účely článku 4 je Komisi nápomocen výbor složený ze zástupců členských států, kterému předsedá zástupce Komise.
Zástupce Komise předloží výboru návrh změn přílohy I. Výbor zaujme stanovisko k návrhu ve lhůtě, kterou může stanovit předseda podle naléhavosti věci. Stanovisko se přijímá většinou stanovenou v čl.
148 odst. 2 Smlouvy pro přijímání rozhodnutí, která má Rada přijímat na návrh Komise.
Hlasům zástupců členských států ve výboru je přidělena váha stanovená v uvedeném článku.
Předseda nehlasuje.
Komise přijme změny přílohy I, jsou-li v souladu se stanoviskem výboru.
Pokud navrhovaná změna není v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, předloží Komise Radě neprodleně návrh opatření, která mají být přijata.
Rada se usnese kvalifikovanou většinou.
Pokud se Rada neusnese do tří měsíců ode dne, kdy jí byl návrh předán, přijme navrhovanou změnu Komise.
Článek 8
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 19. prosince 1991, kterou se mění směrnice 69/169/EHS, pokud se jedná o prodloužení a změnu odchylek udělených Dánsku a Irsku ve věci osvobození od daní pro cestující (91/673/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ, s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 99 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že do 31. prosince 1991 se na Dánské království a Irsko vztahovala odchylka od směrnice 69/169/EHS [3], naposledy pozměněné směrnicí 91/191/EHS [4], pokud se jedná o uplatňování obecných úrovní osvobození od daní;
vzhledem k tomu, že uvedené odchylky je třeba přezkoumat v souvislostech článku 8a Smlouvy, který definuje vnitřní trh jako prostor bez vnitřních hranic, v němž je zajištěn volný pohyb zboží, osob, služeb a kapitálu, a stanoví, že tento trh by měl být postupně vytvořen nejpozději do 31. prosince 1992;
vzhledem k tomu, že okamžité ukončení uvedených odchylek by mohlo Dánskému království a Irsku způsobit hospodářské nesnáze; že by proto jejich platnost měla být prodloužena, v případě Irska v pozměněné podobě, až do 31. prosince 1992, PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 69/169/EHS se mění takto:
1. v čl. 7b odst. 1 písm. b) se částka "95 ECU" nahrazuje částkou "150 ECU";
2. v článku 7c se datum "31. prosince 1991" nahrazuje datem "31. prosince 1992";
3. článek 7d se nahrazuje tímto: "Článek 7d
Odchylně od čl. 2 odst. 1 a v rámci množstevního omezení stanoveného v uvedeném článku je Irsko oprávněno uplatňovat množstevní omezení ve výši 30 litrů piva pro všechny cestující vstupující do Irska až do 31. prosince 1992.
Odchylně od čl. 2 odst. 1, čl. 4 odst. 1 a čl. 7b odst. 1 písm. b) je Irsko oprávněno uplatňovat až do 31. prosince 1992 následující omezení u dovozu dotyčného zboží, je–li dováženo cestujícími z Irska po pobytu mimo Irsko kratším než 24 hodin:
a) pro cestující ze Společenství: 175 ECU, přičemž jednotková hodnota nesmí překročit 110 ECU;
b) u piva 15 litrů."
Článek 2
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. ledna 1992.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 19. prosince 1991
o ročních účetních závěrkách a konsolidovaných účetních závěrkách pojišťoven
(91/674/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 54 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
ve spolupráci s Evropským parlamentem [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že čl. 54 odst.
3 písm. g) Smlouvy požaduje, aby byly v míře nezbytné k dosažení jejich rovnocennosti koordinovány záruky, které jsou pro ochranu zájmů společníků i třetích osob vyžadovány v členských státech od společností ve smyslu čl. 58 druhého pododstavce Smlouvy;
vzhledem k tomu, že až do další koordinace nemusí být na pojišťovny uplatňována čtvrtá směrnice Rady 78/660/EHS ze dne 25. července 1978, založená na čl. 54 odst.
3 písm. g) Smlouvy o ročních účetních závěrkách některých forem společností [4], naposledy pozměněná směrnicí 90/605/EHS [5]; že s ohledem na stěžejní význam pojišťoven ve Společenství nemůže být tato koordinace po provedení uvedené směrnice již déle odkládána;
54 odst. 3 písm. g) Smlouvy, o konsolidovaných účetních závěrkách [6], naposledy pozměněná směrnicí 90/605/EHS, umožňuje odchylky u pojišťoven pouze do uplynutí lhůty přijaté pro provedení této směrnice; že tato směrnice proto musí obsahovat také ustanovení specifická pro pojišťovny, týkající se konsolidovaných účetních závěrek;
vzhledem k tomu, že taková koordinace se také stala naléhavou, protože stále více pojišťoven působí přes hranice států; že lepší srovnatelnost ročních účetních závěrek a konsolidovaných účetních závěrek pojišťoven má pro věřitele, dlužníky, společníky, pojistníky a jejich poradce a pro širokou veřejnost zásadní význam;
vzhledem k tomu, že si v členských státech navzájem konkurují pojišťovny různých právních forem; že pojišťovny zabývající se přímým pojištěním poskytují obvykle také zajištění a konkurují tudíž specializovaným zajišťovnám; že se proto zdá vhodné neomezovat koordinaci na právní formy uvedené ve směrnici 78/660/EHS, ale rozhodnout se spíše pro oblast působnosti, která odpovídá oblasti působnosti první směrnice Rady 73/239/EHS ze dne 24. července 1973 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se přístupu k činnosti v přímém pojištění jiném než životním a jejího výkonu [7], naposledy pozměněné směrnicí 90/618/EHS [8], a rozsahu působnosti první směrnice Rady 79/267/EHS ze dne 5. března 1979 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se přístupu k činnosti v přímém životním pojištění a jejího výkonu [9], naposledy pozměněné směrnicí 90/619/EHS [10], která však zahrne také některé podniky vyňaté z oblasti působnosti těchto směrnic a společnosti, které jsou zajišťovnami;
vzhledem k tomu, že z důvodu specifické povahy pojišťoven se sice zdálo vhodné přijmout samostatnou směrnici o jejich ročních účetních závěrkách a konsolidovaných účetních závěrkách, neznamená to však potřebu nového souboru samostatných pravidel vedle ustanovení směrnic 78/660/EHS a 83/349/EHS; že taková samostatná pravidla by nebyla ani vhodná, ani v souladu se zásadami, které jsou základem koordinace práva společností, jelikož pojišťovny vzhledem k důležité úloze, kterou hrají v hospodářství Společenství, nemohou být vyňaty z rámce pravidel stanovených pro podniky všeobecně; že proto byly vzaty v úvahu pouze odvětvová specifika pojišťoven a že se tato směrnice zabývá pouze odchylkami od ustanovení směrnic 78/660/EHS a 83/349/EHS;
vzhledem k tomu, že existují významné rozdíly ve struktuře a obsahu rozvah pojišťoven v různých členských státech; že tato směrnice proto musí stanovit stejný formát a označení položek pro rozvahy všech pojišťoven ve Společenství;
vzhledem k tomu, že mají-li být roční účetní závěrky a konsolidované účetní závěrky srovnatelné, musí být vyřešena řada zásadních otázek týkajících se vykazování různých transakcí v rozvaze;
vzhledem k tomu, že je v zájmu lepší srovnatelnosti je také nezbytné, aby obsah různých rozvahových položek byl přesně vymezen;
vzhledem k tomu, že může být účelné rozlišovat závazky pojistitele od závazků zajistitele vykazováním podílu technických rezerv zajistitele v aktivech;
vzhledem k tomu, že by měla být stanovena struktura výsledovky a definovány některé její položky;
vzhledem k tomu, že s ohledem na specifickou povahu pojišťovnictví může být účelné, aby byly nerealizované zisky a ztráty vypořádány v rámci výsledovky;
vzhledem k tomu, že srovnatelnost hodnotových údajů v rozvaze a výsledovce závisí v zásadě na hodnotách, v jakých jsou položky aktiv a pasiv zahrnovány do rozvahy; že pro správné pochopení finanční situace pojišťovny musí být uvedena aktuální hodnota investic i jejich hodnota založená na principu pořizovací ceny nebo vlastních nákladů; že však povinné vykazování aktuálního ocenění investic, alespoň v příloze k účetní závěrce, je nařízeno výhradně za účelem srovnatelnosti a transparentnosti a jeho cílem není zavedení změn v daňovém zacházení s pojišťovnami;
vzhledem k tomu, že k výpočtu rezerv u životního pojištění může být použito metod pojistné matematiky, obvykle používaných na trhu nebo uznávaných orgány dozoru nad pojišťovnami; že tyto metody mohou pojistní matematici či odborníci uplatňovat za podmínek, které mohou být vymezeny vnitrostátními právními předpisy, a při dodržení zásad pojistné matematiky, uznávaných v rámci současné a budoucí koordinace základních pravidel pro obezřetnostní a finančních dozor nad činností v oblasti přímého životního pojištění;
vzhledem k tomu, že při výpočtu rezerv na nevyřízená pojistná plnění je v zájmu opatrnosti a transparentnosti třeba jednak zakázat veškeré nedefinované odpočty nebo snížení, a jednak vymezit přesné podmínky pro provádění jednoznačně definovaných odpočtů nebo snížení;
vzhledem k tomu, že s ohledem na zvláštní povahu pojišťoven jsou rovněž nezbytné určité změny v příloze k ročním účetním závěrkám a ke konsolidovaným účetním závěrkám;
vzhledem k tomu, že v souladu se záměrem obsáhnout veškeré pojišťovny spadající do působnosti směrnic 73/239/EHS a 79/267/EHS i některých dalších směrnic se nepočítá s odchylkami pro malé a střední pojišťovny uvedené ve směrnici 78/660/EHS; že by však některé malé vzájemné pojišťovny, na něž se nevztahují směrnice 73/239/EHS a 79/267/EHS, neměly být zahrnuty;
vzhledem k tomu, že ze stejných důvodů nebyla u pojišťoven uplatněna opatření umožňující členským státům podle směrnice 83/349/EHS vyloučit mateřské společnosti skupin podniků z povinnosti provádět konsolidaci, nepřesahují-li tyto podniky společně určitou velikost;
vzhledem k tomu, že vzhledem k její zvláštní povaze je nezbytné mít zvláštní ustanovení pro sdružení upisovatelů "Lloyd`s";
vzhledem k tomu, že se tato směrnice vztahuje rovněž na konsolidované účetní závěrky sestavované mateřskou společností, který je finanční holdingovou společností, jejíž dceřiné společnosti jsou buď výlučně, anebo v hlavní míře pojišťovnami;
vzhledem k tomu, že zkoumání otázek vznikajících v souvislosti s předmětem této směrnice, zejména s ohledem na její uplatňování, vyžaduje spolupráci zástupců členských států a Komise v kontaktním výboru; že v zájmu zamezení početností těchto výborů je žádoucí, aby se spolupráce odehrávala ve výboru zřízeném článkem 52 směrnice 78/660/EHS; že však při zkoumání otázek týkajících se pojišťoven bude výbor muset mít vhodné složení;
vzhledem k tomu, že složitost celé věci vyžaduje, aby byla pojišťovnám uvedeným v této směrnici poskytnuta přiměřená lhůta k jejímu provedení; že tato lhůta může být prodloužena tak, aby se umožnilo provedení nezbytných úprav jednak v případě sdružení upisovatelů "Lloyd`s", jednak v případě těch pojišťoven, které v okamžiku provedené této směrnice vykazují své investice v historických cenách;
vzhledem k tomu, že po vyhodnocení zkušeností z pěti let uplatňování této směrnice by s přihlédnutím k cíli dosažení lepší transparentnosti a harmonizace měla být přezkoumána některá její ustanovení,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
ODDÍL 1 Předběžná ustanovení a oblast pŭsobnosti
Článek 1
1. Nestanoví-li tato směrnice jinak, použijí se na pojišťovny uvedené v článku 2 této směrnice články 2, 3 a čl. 4 odst. 1, 3, 4 a 5, články 6, 7, 13, 14 a čl. 15 odst. 3 a 4, články 16 až 21, 29 až 35 a články 37 až 42, čl. 43 odst. 1 body 1 až 7 a body 9 až 13, čl. 45 odst. 1, články 46, 48 až 50 a čl. 51 odst. 1 a články 54, 56 až 59 a článek 61 směrnice 78/660/EHS.
2. Odkazují-li směrnice 78/660/EHS a 83/349/EHS na články 9 a 10 (rozvaha) nebo články 23 až 26 (výsledovka) směrnice 78/660/EHS, považují se tyto odkazy za odkazy na článek 5 (rozvaha) nebo článek 29 (výsledovka) této směrnice.
3. Odkazy ve směrnicích 78/660/EHS a 83/349/EHS na články 31 až 42 směrnice 78/660/EHS se považují za odkazy na tyto články s přihlédnutím k článkům 45 až 62 této směrnice.
4. Pokud se uvedená ustanovení směrnice 78/660/EHS týkají rozvahových položek, pro které tato směrnice nemá rovnocenná ustanovení, považují se tyto odkazy za odkazy na položky uvedené v článku 6 této směrnice, které obsahují příslušná aktiva a pasiva.
Článek 2
1. Koordinační opatření stanovená touto směrnicí se ve smyslu čl. 58 odst. 2 Smlouvy vztahují na
a) podniky ve smyslu článku 1 směrnice 73/239/EHS s výjimkou vzájemných pojišťoven, které jsou vyloučeny z působnosti směrnice 73/239/EHS na základě jejího článku 3, ale včetně subjektů uvedených v čl. 4 písm. a), b), c) a e) směrnice 73/239/EHS s výjimkou těch, jejichž činnost nespočívá vůbec v provádění pojišťovací činnosti nebo spočívá v provádění této činnosti pouze v malém rozsahu;
b) podniky ve smyslu článku 1 směrnice 79/267/EHS s výjimkou subjektů a vzájemných pojišťoven uvedených v čl. 2 odst.
2 a 3 a v článku 3 směrnice 79/267/EHS;
c) podniky provádějící zajišťování.
V této směrnici se tyto podniky označují jako pojišťovny.
1 odst. 2 písm. c) a d) směrnice 79/267/EHS, které pojišťovna spravuje vlastním jménem na účet třetích osob, musí být vykázány v rozvaze, nabývá-li pojišťovna právní titul k souvisejícím aktivům.
Celková hodnota těchto aktiv a pasiv se vykazuje samostatně nebo v příloze k účetní závěrce v členění na jednotlivé položky aktiv a pasiv.
Členské státy mohou nicméně povolit uvedení těchto fondů v rámci podrozvahových položek, existuje-li zvláštní režim umožňující vyjmout tyto fondy z disponibilního majetku v případě likvidace pojišťovny (nebo obdobného postupu).
Aktiva pořízená jménem a na účet třetích osob nesmějí být v rozvaze vykazována.
Článek 3
Ustanovení této směrnice, která se týkají životního pojištění, seobdobně použijí i na pojišťovny, které se zabývají pouze nemocenským pojištěním a postupují výlučně nebo převážně podle technických principů životního pojištění.
Členské státy mohou uplatňovat první pododstavec u nemocenského pojištění poskytovaného podniky smíšeného zaměření ve smyslu technických principů životního pojištění, je-li tato činnost významného rozsahu.
Článek 4
Tato směrnice se vztahuje na sdružení upisovatelů Lloyd`s úpravami uvedenými v příloze této směrnice, které zohledňují zvláštní povahu a strukturu Lloyd`s.
ODDÍL 2 Obecná ustanovení k rozvaze a výsledovce
Článek 5
Slučování položek za podmínek stanovených v čl. 4 odst. 3 písm. a) nebo b) směrnice 78/660/EHS je v případě pojišťoven omezeno
- na položky rozvahy uvedené pod arabskou číslicí, s výjimkou položek vztahujících se k technickým rezervám a
- na položky výsledovky uvedené pod jedním či několika malými písmeny s výjimkou položek I.1, I.4, II.1, II.5 a II.6.
Slučování položek je dovoleno pouze v rámci pravidel stanovených jednotlivými členskými státy.
ODDÍL 3 Formát rozvahy
Článek 6
Členské státy stanoví toto uspořádání položek rozvahy:
Aktiva
A. Upsaný nesplacený základní kapitál
z toho samostatně splatný základní kapitál (nestanoví-li vnitrostátní právní předpisy, že splatný kapitál je vykazován v pasivech; potom musí být splatný, avšak dosud nesplacený základní kapitál zahrnut jako aktivum buď do položky A, nebo do položky E. IV).
B. Dlouhodobý nehmotný majetek
popsaný v položkách B a C. I v článku 9 směrnice 78/660/EHS, v tom:
- zřizovací výdaje, jak jsou vymezeny vnitrostátními právními předpisy a v rozsahu, v jakém vnitrostátní předpisy dovolují jejich vykazování v aktivech (nepožadují-li vnitrostátní právní předpisy jejich uvedení v příloze k účetní závěrce),
- goodwill, pokud byl pořízen úplatně (nepožadují-li vnitrostátní právní předpisy jeho uvedení v příloze k účetní závěrce).
C. Investice
I. Pozemky a budovy:
v tom pozemky a budovy využívané pojišťovnou pro její provozní činnost (nepožadují-li vnitrostátní právní předpisy jejich uvedení v příloze k účetní závěrce).
II. Investice do přidružených podniků a účasti:
1. Účasti v přidružených podnicích.
2.
Dluhové cenné papíry vydané přidruženými podniky a pohledávky vůči těmto podnikům.
3. Účasti.
4.
Dluhové cenné papíry vydané podniky, s nimiž je pojišťovna ve spojení na základě účastí, a pohledávky vůči těmto podnikům.
III.
Jiné finanční investice:
1. Akcie a jiné cenné papíry s proměnlivým výnosem a podíly ve fondech kolektivního investování.
2.
Dluhové cenné papíry a ostatní cenné papíry s pevným výnosem.
3.
Účast v investičních sdruženích.
4.
Půjčky kryté hypotékami.
5. Jiné půjčky.
6. Vklady u úvěrových institucí.
7.
Ostatní.
IV. Vklady u převádějících pojišťoven.
D. Investice ve prospěch pojistníků u životních pojistek, kteří sami nesou riziko s nimi související
E. Pohledávky
(u položek I, II a III jsou uvedeny jako samostatné podpoložky částky pohledávek vůči
- přidruženým podnikům a
- podnikům, s nimiž je pojišťovna ve spojení na základě účastní)
I. Pohledávky vzniklé při operacích přímého pojištění za
1. pojistníky;
2. zprostředkovatele pojištění.
II. Pohledávky vzniklé při operacích zajištění.
III. Jiné pohledávky.
IV. Pohledávky za upsaný základní kapitál splatný, ale dosud nesplacený
(nepožadují-li vnitrostátní právní předpisy, aby byl splatný, ale doposud nesplacený základní kapitál uváděn v položce A aktiv).
F. Ostatní aktiva
I. Dlouhodobý hmotný majetek a zásoby uvedené v položkách C. II a D. I v článku 9 směrnice 78/660/EHS, mimo pozemky a budovy, nedokončené stavby a poskytnuté zálohy na pozemky a budovy.
II.
Pokladní hotovost.
III.
Vlastní akcie a podíly (s uvedením jejich jmenovité hodnoty, nebo nemají-li jmenovitou hodnotu, s uvedením jejich účetní hodnoty), pokud vnitrostátní právní předpisy povolují jejich vykazování v rozvaze.
IV. Ostatní.
G. Náklady a příjmy příštích období (účty časového rozlišení)
I. Časové rozlišení úroků a nájemného.
II.
Pořizovací náklady příštích období (odděleně pro oblast životního pojištění a ostatního pojištění).
III.
Ostatní náklady a příjmy příštích období.
H. Ztráta za účetní období
(nepožadují-li vnitrostátní právní předpisy její zahrnutí do položky A. VI pasiv).
Pasiva
A. Vlastní kapitál a rezervní fondy
I. Upsaný základní kapitál nebo obdobné fondy
(nestanoví-li vnitrostátní právní předpisy, že v této položce je uveden splatný základní kapitál.
V tom případě musí být hodnoty upsaného a splaceného základního kapitálu uvedeny samostatně).
II. Emisní ážio.
III.
Rezervní fond z nového ocenění.
IV. Rezervní fondy.
V. Nerozdělený zisk nebo neuhrazená ztráta z předchozích období.
VI.
Zisk nebo ztráta za účetní období.
(nepožadují-li vnitrostátní právní předpisy, aby byly uvedeny v položce H aktiv nebo v položce I pasiv).
B. Podřízené závazky
C. Technické rezervy
1.Rezerva na nezasloužené pojistné: _BAR_ _BAR_ _BAR_
a)hrubá hodnota _BAR_ … _BAR_ _BAR_
b)v tom: hodnota zajištění (-) _BAR_ … _BAR_ _BAR_
_BAR_ _BAR_ … _BAR_
2.Rezerva na životní pojištění: _BAR_ _BAR_ _BAR_
a)hrubá hodnota _BAR_ … _BAR_ _BAR_
b)v tom: hodnota zajištění (-) _BAR_ … _BAR_ _BAR_
_BAR_ _BAR_ … _BAR_
3.Rezerva na pojistná plnění nevyřízených pojistných událostí: _BAR_ _BAR_ _BAR_
a)hrubá hodnota _BAR_ … _BAR_ _BAR_
b)v tom: hodnota zajištění (-) _BAR_ … _BAR_ _BAR_
_BAR_ _BAR_ … _BAR_
4.Rezerva na bonusy a slevy (pokud není vykázána v položce C.2): _BAR_ _BAR_ _BAR_
a)hrubá hodnota _BAR_ … _BAR_ _BAR_
b)v tom: hodnota zajištění (-) _BAR_ … _BAR_ _BAR_
_BAR_ _BAR_ … _BAR_
5.Vyrovnávací rezerva _BAR_ _BAR_ _BAR_
6.Ostatní technické rezervy: _BAR_ _BAR_ _BAR_
a)hrubá hodnota _BAR_ … _BAR_ _BAR_
b)v tom: hodnota zajištění (-) _BAR_ … _BAR_ _BAR_
_BAR_ _BAR_ … _BAR_
D. Technické rezervy u životního pojištění, kde jsou nositeli investičního rizika pojistníci:
a)hrubá hodnota _BAR_ … _BAR_ _BAR_
b)v tom: hodnota zajištění (-) _BAR_ … _BAR_ _BAR_
_BAR_ _BAR_ … _BAR_
E. Rezervy na jiná rizika a náklady
1. Rezervy na penzijní a podobné závazky.
2. Rezervy daňové.
3. Ostatní rezervy.
F. Vklady od zajistitelů
G. Ostatní pasiva
(jako dílčí položky jsou samostatně uváděny závazky vůči
- přidruženým podnikům a
- podnikům, s nimiž je pojišťovna ve spojení na základě účastí.)
I. Závazky vzniklé z operací přímého pojištění
II. Závazky vzniklé z operací zajišťování.
III.
Závazky z dluhových cenných papírů se samostatným vykázáním závazků z konvertibilních cenných papírů.
IV. Závazky vůči úvěrovým institucím.
V. Ostatní závazky včetně daňových závazků a závazků ze sociálního zabezpečení.
H. Výnosy a výdaje příštích období
I. Zisk za účetní období
(nestanoví-li vnitrostátní právní předpisy jeho zahrnutí do položky A. VI pasiv).
Článek 7
Článek 14 směrnice 78/660/EHS se nevztahuje na závazky spojené s pojišťovacími činnostmi.
ODDÍL 4 Zvláštní ustanovení k některým položkám rozvahy
Článek 8
Ustanovení čl. 15 odst. 3 směrnice 78/660/EHS se použije pouze u položek B, C. I a C. II aktiv podle článku 6 této směrnice. Veškeré pohyby v případě těchto položek musí být vykazovány na základě ocenění použitých v rozvaze na začátku účetního období.
Článek 9
Aktiva: položka C. III.2
Dluhové cenné papíry a ostatní cenné papíry s pevným výnosem
1. Tato položka zahrnuje obchodovatelné dluhové cenné papíry a ostatní cenné papíry s pevným výnosem, které byly vydány úvěrovými institucemi, ostatními podniky nebo veřejnoprávními subjekty, nejsou-li vykázány v položkách C. II.2 nebo C. II.4.
2. Cenné papíry s proměnlivou úrokovou mírou, která kolísá v závislosti na vymezených faktorech, např. úroková míra na mezibankovním trhu nebo na trhu eura, se rovněž považují za dluhové cenné papíry a ostatní cenné papíry s pevným výnosem.
Článek 10
Aktiva: položka C. III.3
Účast v investičních sdruženích
Tato položka zahrnuje účasti držené pojišťovnou ve společných investicích uskutečněných několika pojišťovnami nebo penzijními fondy, jejichž správou je pověřena jedna z těchto pojišťoven či jeden z těchto penzijních fondů.
Článek 11
Aktiva: položka C. III.4 a 5
Půjčky kryté hypotékami a jiné půjčky
Půjčky pojistníkům, u nichž je pojistka hlavní zárukou, se uvádí v položce "Jiné půjčky" a jejich výše se uvádí v příloze k účetní závěrce.
Půjčky zajištěné hypotékou se vykazují jako půjčky kryté hypotékami, i když jsou rovněž zaručeny pojistnou smlouvou.
Pokud je výše "Jiných půjček" nezaručených pojistkou významná, uvede se rozpis těchto půjček v příloze k účetní závěrce.
Článek 12
Aktiva: položka C. III.6
Vklady u úvěrových institucí
V této položce se vykazují částky, které mohou být vyzvednuty až po určité době.
Částky uložené bez časového omezení výběru se vykazují v položce F. II, i pokud jsou úročené.
Článek 13
Aktiva: položka C. III.7
Ostatní
Tato položka zahrnuje finanční investice, které nejsou uvedeny v položkách C. III.1 až 6.
Pokud je jejich výše významná, musí být uvedeny v příloze k účetní závěrce.
Článek 14
Aktiva: položka C. IV
Vklady u převádějících pojišťoven
V rozvaze pojišťovny, která přebírá zajištění , se v této položce uvádějí pohledávky vůči převádějící pojišťovně odpovídající zástavám, které jsou uloženy u těchto pojišťoven nebo u třetí osoby, nebo částky, které si tyto pojišťovny ponechávají.
Tyto pohledávky nelze slučovat s jinými pohledávkami zajistitele vůči převádějícímu pojistiteli, ani je nelze započíst proti dluhu zajistitele vůči převádějícímu pojistiteli.
Cenné papíry uložené u převádějící pojišťovny nebo u třetí osoby, které zůstávají majetkem pojišťovny přebírající zajištění, se v účtech zajistitele vykazují v odpovídající položce jako finanční investice.
Článek 15
Aktiva: položka D
Investice ve prospěch pojistníků u životních pojistek, kteří sami nesou riziko s nimi související
V této položce se v případě životního pojištění uvádějí jednak investice, jejichž hodnota se používá ke stanovení hodnoty nebo výnosnosti pojištění vztahujících se k určitému investičnímu fondu, jednak investice určené ke krytí závazků, které se stanoví pomocí určitého indexu. Tato položka zahrnuje také investice, které jsou drženy jménem účastníků tontinu a které mají být mezi ně později rozděleny.
Článek 16
Aktiva: položka F. IV
Ostatní aktiva
Tato položka zahrnuje aktiva, která nejsou uvedena v položkách F. I, II a III.
Pokud je jejich výše významná, musí být uvedena v příloze k účetní závěrce.
Článek 17
Aktiva: položka G. I
Časové rozlišení úroků a nájemného
Tato položka zahrnuje výnosové úroky a nájemné dosažené k rozvahovému dni, které se doposud nestaly splatnými.
Článek 18
Aktiva: položka G. II
Pořizovací náklady příštích období
1. Pořizovací náklady na pojistné smlouvy musí být odloženy do příštích období v souladu s článkem 18 směrnice 78/660/EHS, pokud toto odložení členské státy nezakazují.
2. Členské státy však mohou povolit odečtení pořizovacích nákladů od nezískaného pojistného v oblasti neživotního pojištění a v případě životního pojištění jejich odečtení metodou pojistné matematiky od matematických rezerv.
Pokud se použije tato metoda, musí být částky, o něž jsou rezervy sníženy, uvedeny v příloze k účetní závěrce.
Článek 19
Pasiva: položka A. I
Upsaný základní kapitál nebo obdobné fondy
Tato položka zahrnuje, bez ohledu na konkrétní označení, všechny částky, které jsou na základě právní formy pojišťovny považovány ve smyslu vnitrostátních právních předpisů členského státu za vlastní kapitál upsaný akcionáři nebo jinými vkladateli.
Článek 20
Pasiva: položka A. IV
Rezervní fondy
Tato položka zahrnuje všechny typy rezervních fondů vyjmenované v článku 9 směrnice 78/660/EHS pod položkou A. IV pasiv podle definice uvedené ve zmíněném článku.
Členské státy mohou také předepsat jiné typy rezervních fondů, je-li to nutné pro pojišťovny, jejichž právní forma není ve směrnici 78/660/EHS uvedena.
Rezervní fondy se v rozvaze příslušných pojišťoven vykazují samostatně jako podpoložky položky A. IV pasiv, s výjimkou fondu z nového ocenění, který se vykazuje v položce A. III pasiv.
Článek 21
Pasiva: položka B
Podřízené závazky
V této položce se vykazují závazky (bez ohledu na to, zda jsou z cenných papírů), o kterých bylo smluvně dohodnuto, že v případě likvidace nebo úpadku budou proplaceny teprve po uspokojení nároků všech ostatních věřitelů.
Článek 22
V případě, že členský stát povolí, aby byly v rozvaze pojišťovny zahrnuty fondy, jejichž přidělení pojistníkům nebo akcionářům nebylo do konce účetního období stanoveno, vykazují se tyto fondy v pasivech rozvahy v položce B.a) "Fond na budoucí příděly".
Pohyby na této položce jsou souvztažné k položce II.12.a) výsledovky ("Příděl do fondu na budoucí příděly nebo čerpání z fondu na budoucí příděly").
Článek 23
Pasiva: položka C
Technické rezervy
Na technické rezervy se vztahuje článek 20 směrnice 78/660/EHS v souladu s články 24 až 30 této směrnice.
Článek 24
Pasiva: položka C.1.b), 2.b), 3.b), 4.b) a 6.b) a D.b)
Hodnota zajištění
1. Hodnota zajištění zahrnuje skutečné nebo odhadnuté částky, o které se v souladu se smluvními podmínkami zajištění snižuje hrubá výše technických rezerv.
2. Pokud jde o rezervu na nezasloužené pojistné, hodnota zajištění se vypočítává podle metod uvedených v článku 57 nebo podle podmínek zajišťovací smlouvy.
3. Členské státy mohou nařídit nebo povolit, aby se hodnota zajištění uváděla v aktivech.
Pokud je této možnosti využito, vykazují se tyto částky jako aktiva v položce D.a) ("Podíl zajistitelů na technických rezervách") rozdělené takto:
1. Rezerva na nezasloužené pojistné
2. Rezerva na životní pojištění
3.
Rezerva na pojistná plnění nevyřízených pojistných událostí
4.
Rezerva na bonusy a slevy (pokud není vykazována v položce 2)
5. Jiné technické rezervy
6. Technické rezervy u životního pojištění, kde jsou nositeli investičního rizika pojistníci
Bez ohledu na článek 5 nemohou být tyto položky slučovány.
Článek 25
Pasiva: položka C.1
Rezerva na nezasloužené pojistné
Rezerva na nezasloužené pojistné zahrnuje částku představující podíl hrubé výše pojistného, které má být přiřazeno k následujícímu účetnímu období či k pozdějším účetním obdobím.
V případě životního pojištění mohou členské státy do další harmonizace vyžadovat nebo povolit, aby tato rezerva byla vykazována v položce C.2.
Pokud ve smyslu článku 26 zahrnuje položka C.1 rovněž hodnotu rezervy na rizika hrozící ztráty z pojištění, zní název položky "Rezerva na nezasloužené pojistné a hrozící ztráty z pojištění".
Pokud je výše hrozících ztrát významná, vykáže se jejich hodnota samostatně buď v rozvaze, nebo v příloze k účetní závěrce.
Článek 26
Pasiva: položka C.6
Ostatní technické rezervy
Tato položka zahrnuje mimo jiné rezervu na hrozící ztráty z pojištění, tj. částku doplněnou navíc k rezervě na nezasloužené pojistné z hlediska rizik přebíraných pojišťovnou po skončení účetního období, aby bylo možné pokrýt veškeré nároky a výdaje spojené s platnými pojistnými smlouvami překračující výši rezerv na nezasloužené pojistné a splatné pojistné vyplývající z těchto smluv.
Pokud to umožňují vnitrostátní právní předpisy, může se výše rezervy na hrozící ztráty připočítat k rezervě na nezasloužené pojistné, jak je vymezeno v článku 25, a začlenit do částky uvedené v položce C.1.
Pokud je výše hrozící ztráty z pojištění významná, uvede se samostatně buď v rozvaze, nebo v příloze k účetní závěrce.
Pokud se nevyužije možnosti uvedené v čl. 3 druhém pododstavci, obsahuje tato položka rovněž rezervu na starobní pojištění.
Článek 27
Pasiva: položka C.2
Rezerva na životní pojištění
Rezerva na životní pojištění obsahuje hodnotu závazků pojišťovny včetně již vyhlášených bonusů, stanovenou pojistně matematickým odhadem po odečtení pojistně matematické hodnoty budoucího pojistného.
Článek 28
Pasiva: položka C.3
Rezerva na pojistná plnění nevyřízených pojistných událostí
Rezerva na pojistná plnění nevyřízených pojistných událostí představuje úhrn předpokládaných konečných nákladů, které pojišťovně vzniknou v souvislosti s vypořádáním veškerých nároků vyplývajících z událostí, k nimž došlo do konce účetního období, ať byly hlášeny či nikoliv, snížený o částky, které již byly ve vztahu k těmto nárokům vyplaceny.
Článek 29
Pasiva: položka C.4
Rezerva na bonusy a slevy
Rezerva na bonusy a slevy představuje částky ve formě bonusů a slev určené pro pojistníky nebo pro osobu, která má smluvní právo na plnění, jak jsou vymezeny v článku 39, pokud tyto částky nebyly účtovány ve prospěch pojistníka nebo osoby, která má smluvní právo na plnění, nebo nebyly zahrnuty do položky B.a) ("Fond na budoucí příděly"), jak je stanoveno v čl. 22 prvním pododstavci, nebo do položky C.2.
Článek 30
Pasiva: položka C.5
Vyrovnávací rezerva
1. Vyrovnávací rezerva zahrnuje veškeré částky odložené v souladu s právními nebo správními předpisy pro vyrovnání kolísání ukazatelů ztrát v příštích letech anebo pro pokrytí zvláštních rizik.
2. Pokud byly z důvodu neexistence těchto právních a správních předpisů vytvořeny za stejným účelem rezervní fondy ve smyslu článku 20, musí se informace o tom uvést v příloze k účetní závěrce.
Článek 31
Pasiva: položka D
Technické rezervy u životního pojištění, kde jsou nositelem investičního rizika pojistníci
Tato položka zahrnuje technické rezervy vytvořené ke krytí závazků vztahujících se k investicím v rámci smluv na životní pojištění, jejichž hodnota nebo výnosnost se stanoví podle finančních investic, u nichž pojistník nese riziko, nebo podle určitého ukazatele.
Doplňkové technické rezervy, které se případně vytvářejí ke krytí rizik spojených s úmrtím, provozních výdajů či dalších rizik (jako jsou zaručené dávky pojistného plnění splatné při skončení smlouvy nebo zaručené hodnoty při odstoupení od pojistné smlouvy) se vykazují v položce C.2.
Položka D zahrnuje rovněž technické rezervy představující závazky organizátora tontiny vůči jejím účastníkům.
Článek 32
Pasiva: položka F
Vklady od zajistitelů
V rozvaze podniku, který převádí zajištění, se do této položky zahrnují částky vložené jinými pojišťovnami nebo částky od nich převzaté v rámci smlouvy o zajištění.
Tyto částky nesmějí být vykazovány společně s částkami závazků nebo pohledávek vůči těmto podnikům.
Pokud podnik, který převádí zajištění, obdržel záruku v podobě cenných papírů, které byly převedeny do jeho vlastnictví, obsahuje tato položka částku dluženou odstupujícím podnikem z titulu této záruky.
ODDÍL 5 Uspořádání položek výsledovky
Článek 33
1. Členské státy stanoví pro výsledovku uspořádání položek uvedené v článku 34.
2. Technický účet k neživotnímu pojištění se používá pro kategorie přímého pojištění, které spadají do působnosti směrnice 73/239/EHS, a pro odpovídající kategorie zajištění.
3. Technický účet k životnímu pojištění se používá pro kategorie přímého pojištění, které spadají do působnosti směrnice 79/267/EHS, a pro odpovídající kategorie zajištění.
4. Členské státy mohou požadovat nebo povolit pojišťovnám, jejichž činností jsou pouze zajišťovací operace, aby používaly pro veškeré své aktivity technického účtu k neživotnímu pojištění.
To se vztahuje rovněž na pojišťovny, které se zabývají pojišťováním v oblasti přímého neživotního pojištění a také zajišťováním.
Článek 34
Výsledovka
I. Technický účet k neživotnímu pojištění
1.Získané pojistné, očištěné od zajištění: _BAR_ _BAR_ _BAR_ _BAR_
a)hrubá výše sjednaného pojistného _BAR_ … _BAR_ _BAR_ _BAR_
b)pojistné postoupené zajistitelům (-) _BAR_ … _BAR_ … _BAR_ _BAR_
c)změna stavu hrubé výše rezervy na nezasloužené pojistné, a pokud vnitrostátní právní předpisy umožňují zahrnutí této rezervy v položce C.1 pasiv, pak i změna stavu rezervy na hrozící ztráty z pojištění (+/-) _BAR_ … _BAR_ _BAR_ _BAR_
d)změna stavu rezervy na nezasloužené pojistné, podíl připadající na zajistitele (+/-) _BAR_ … _BAR_ … _BAR_ … _BAR_
2.Výnosy z umístění investic převedené z netechnického účtu (položka III.6) _BAR_ _BAR_ _BAR_ … _BAR_
3.Jiné technické výnosy, očištěné od zajištění _BAR_ _BAR_ _BAR_ … _BAR_
4.Náklady na pojistná plnění, očištěné od zajištění: _BAR_ _BAR_ _BAR_ _BAR_
a)vyplácená pojistná plnění: _BAR_ _BAR_ _BAR_ _BAR_
aa)hrubá výše _BAR_ … _BAR_ _BAR_ _BAR_
bb)podíl zajistitelů (-) _BAR_ … _BAR_ … _BAR_ _BAR_
b)změna stavu rezervy na pojistná plnění: _BAR_ _BAR_ _BAR_ _BAR_
aa)hrubá výše _BAR_ … _BAR_ _BAR_ _BAR_
bb)podíl zajistitelů (-) _BAR_ … _BAR_ … _BAR_ … _BAR_
5.Změny stavu jiných technických rezerv, očištěné od zajištění, nevykázané v jiných položkách (+/-) _BAR_ _BAR_ _BAR_ … _BAR_
6.Bonusy a slevy, očištěné od zajištění _BAR_ _BAR_ _BAR_ … _BAR_
7.Čistá výše provozních nákladů: _BAR_ _BAR_ _BAR_ _BAR_
a)pořizovací náklady _BAR_ _BAR_ … _BAR_ _BAR_
b)změna stavu pořizovacích nákladů příštích období (+/-) _BAR_ _BAR_ … _BAR_ _BAR_
c)správní režie _BAR_ _BAR_ … _BAR_ _BAR_
d)provize zajistitelům a podíly na zisku (-) _BAR_ _BAR_ … _BAR_ … _BAR_
8.Jiné technické náklady, očištěné od zajištění _BAR_ _BAR_ _BAR_ … _BAR_
9.Změna stavu vyrovnávací rezervy (+/-) _BAR_ _BAR_ _BAR_ … _BAR_
10.Mezisoučet (zůstatek technického účtu k neživotnímu pojištění) (položka III.1) _BAR_ _BAR_ _BAR_ … _BAR_
II.
Technický účet k životnímu pojištění
1.Získané pojistné, očištěné od zajištění: _BAR_ _BAR_ _BAR_ _BAR_
a)hrubá výše sjednaného pojistného _BAR_ _BAR_ … _BAR_ _BAR_
b)pojistné postoupené zajistitelům (-) _BAR_ _BAR_ … _BAR_ _BAR_
c)změna stavu rezervy na nezasloužené pojistné, očištěné od zajištění (+/-) _BAR_ _BAR_ … _BAR_ … _BAR_
2.Výnosy z investic: _BAR_ _BAR_ _BAR_ _BAR_
a)výnosy z podílových účastí s odděleným uvedením těch, které pocházejí od přidružených podniků… _BAR_ _BAR_ … _BAR_ _BAR_
b)výnosy z jiných investic, s odděleným uvedením těch, které pocházejí od přidružených podniků… _BAR_ _BAR_ _BAR_ _BAR_
aa)výnosy z pozemků a budov _BAR_ … _BAR_ _BAR_ _BAR_
bb)výnosy z jiných investic _BAR_ … _BAR_ … _BAR_ _BAR_
c)rozpuštění opravných položek k investicím _BAR_ _BAR_ … _BAR_ _BAR_
d)zisky z realizace investic _BAR_ _BAR_ … _BAR_ … _BAR_
3.Nerealizované výnosy z investic _BAR_ _BAR_ _BAR_ … _BAR_
4.Jiné technické výnosy, očištěné od zajištění _BAR_ _BAR_ _BAR_ … _BAR_
5.Náklady na pojistná plnění, očištěné od zajištění _BAR_ _BAR_ _BAR_ _BAR_
a)vyplacená pojistná plnění: _BAR_ _BAR_ _BAR_ _BAR_
aa)hrubá výše _BAR_ … _BAR_ _BAR_ _BAR_
bb)podíl zajistitelů (-) _BAR_ _BAR_ … _BAR_ … _BAR_
b)změna stavu rezervy na pojistná plnění: _BAR_ _BAR_ _BAR_ _BAR_
aa)hrubá výše _BAR_ … _BAR_ _BAR_ _BAR_
bb)podíl zajistitelů (-) _BAR_ … _BAR_ … _BAR_ … _BAR_
6.Změna stavu jiných technických rezerv, očištěných od zajištění, pokud nejsou vykazovány pod jinou položkou (+/-) _BAR_ _BAR_ _BAR_ _BAR_
a)rezerva k životnímu pojištění, očištěná od zajištění: _BAR_ _BAR_ _BAR_ _BAR_
aa)hrubá výše _BAR_ … _BAR_ _BAR_ _BAR_
bb)podíl zajistitelů (-) _BAR_ … _BAR_ … _BAR_ _BAR_
b)jiné technické rezervy, očištěné od zajištění _BAR_ _BAR_ … _BAR_ … _BAR_
7.Bonusy a slevy, očištěné od zajištění _BAR_ _BAR_ _BAR_ … _BAR_
8.Čisté provozní náklady _BAR_ _BAR_ _BAR_ _BAR_
a)pořizovací náklady _BAR_ _BAR_ … _BAR_ _BAR_
b)změna stavu pořizovacích nákladů příštích období (+/-) _BAR_ _BAR_ … _BAR_ _BAR_
c)správní režie _BAR_ _BAR_ … _BAR_ _BAR_
d)provize zajistitelům a podíly na zisku (-) _BAR_ _BAR_ … _BAR_ … _BAR_
9.Investiční náklady: _BAR_ _BAR_ _BAR_ _BAR_
a)správní náklady na investice včetně úroků _BAR_ _BAR_ … _BAR_ _BAR_
b)tvorba opravných položek k investicím _BAR_ _BAR_ … _BAR_ _BAR_
c)ztráty z realizace investic _BAR_ _BAR_ … _BAR_ … _BAR_
10.Nerealizované ztráty z investic _BAR_ _BAR_ _BAR_ … _BAR_
11.Jiné technické náklady, očištěné od zajištění _BAR_ _BAR_ _BAR_ … _BAR_
12.Výnosy z umístění investic, převedené na netechnický účet (-) (položka III.4) _BAR_ _BAR_ _BAR_ … _BAR_
13.Mezisoučet: zůstatek technického účtu k životnímu pojištění (položka III.2) _BAR_ _BAR_ _BAR_ … _BAR_
III.
Netechnický účet
1.Zůstatek technického účtu k neživotnímu pojištění (položka I.10) _BAR_ _BAR_ _BAR_ _BAR_
2.Zůstatek technického účtu k životnímu pojištění (položka II.13) _BAR_ _BAR_ _BAR_ _BAR_
3.Výnosy z investic: _BAR_ _BAR_ _BAR_ _BAR_
a)výnosy z podílových účastí s odděleným uvedením těch, které pocházejí od přidružených podniků… _BAR_ _BAR_ … _BAR_ _BAR_
b)výnosy z jiných investic, s odděleným uvedením těch, které pocházejí od přidružených podniků… _BAR_ _BAR_ _BAR_ _BAR_
aa)výnosy z pozemků a budov _BAR_ … _BAR_ _BAR_ _BAR_
bb)výnosy z jiných investic _BAR_ … _BAR_ … _BAR_ _BAR_
c)rozpuštění opravných položek k investicím _BAR_ _BAR_ … _BAR_ _BAR_
d)zisky z realizace investic _BAR_ _BAR_ … _BAR_ … _BAR_
4.Výnosy z umístění investic, převedené z technického účtu k životnímu pojištění (položka II.12) _BAR_ _BAR_ _BAR_ … _BAR_
5.Investiční náklady: _BAR_ _BAR_ _BAR_ _BAR_
a)správní náklady na investice včetně úroků _BAR_ _BAR_ … _BAR_ _BAR_
b)tvorba opravných položek k investicím _BAR_ _BAR_ … _BAR_ _BAR_
c)ztráty z realizace investic _BAR_ _BAR_ … _BAR_ … _BAR_
6.Výnosy z umístění investic, převedené na technický účet neživotního pojištění (položka I.2) _BAR_ _BAR_ _BAR_ … _BAR_
7.Ostatní výnosy _BAR_ _BAR_ _BAR_ … _BAR_
8.Ostatní náklady, včetně tvorby opravných položek _BAR_ _BAR_ _BAR_ … _BAR_
9.Daň z příjmů z běžné činnosti _BAR_ _BAR_ _BAR_ … _BAR_
10.Zisk nebo ztráta z běžné činnosti po zdanění _BAR_ _BAR_ _BAR_ … _BAR_
11.Mimořádné výnosy _BAR_ _BAR_ _BAR_ … _BAR_
12.Mimořádné náklady _BAR_ _BAR_ _BAR_ … _BAR_
13.Mimořádný hospodářský výsledek _BAR_ _BAR_ _BAR_ … _BAR_
14.Daň z příjmů z mimořádné činnosti _BAR_ _BAR_ _BAR_ … _BAR_
15.Ostatní daně nevykazované v předcházejících položkách _BAR_ _BAR_ _BAR_ … _BAR_
16.Zisk nebo ztráta za účetní období _BAR_ _BAR_ _BAR_ … _BAR_
ODDÍL 6
Zvláštní ustanovení k některým položkám výsledovky
Článek 35
Technický účet k neživotnímu pojištění: položka I.1.a)Technický účet k životnímu pojištění: položka II.1.a)Hrubá výše sjednaného pojistného
Hrubá výše sjednaného pojistného zahrnuje veškeré částky, které se na základě pojistných smluv stanou splatnými v průběhu účetního období, bez ohledu na skutečnost, že se tyto částky mohou vztahovat zcela nebo zčásti k příštímu účetnímu období, zejména
i) pojistné, které dosud nebylo sjednáno tam, kde se výpočet pojistného může provést až na konci roku;
ii) - jednorázové pojistné včetně ročních splátek,
- jednorázové pojistné u životního pojištění, vyplývající z rezerv na bonusy a slevy, pokud tyto musí být vedeny jako smluvní pojistné a pokud vnitrostátní právní předpisy vyžadují nebo povolují jejich vykazování v rámci pojistného;
iii) dodatkové pojistné v případě půlročních, čtvrtletních či měsíčních plateb, a dodatkové platby pojistníků určené ke krytí nákladů pojišťovny;
iv) podíl, který připadá na podnik z celkového pojistného v případě spolupojištění;
v) zajistné splatné pojišťovnami převádějícími část rizika a část zpětného pojištění rizika včetně přírůstků pojistného kmene,
po odečtení
- úbytků pojistného kmene ve prospěch pojišťoven převádějících část rizika a část zpětného pojištění rizika a
- storen.
Výše uvedené částky nezahrnují daně či poplatky vyúčtované v rámci pojistného.
Článek 36
Technický účet k neživotnímu pojištění: položka I.1.b)Technický účet k životnímu pojištění: položka II.1.b)Pojistné postoupené zajistitelům
Pojistné postoupené zajistitelům zahrnuje veškeré pojistné již zaplacené či určené k úhradě z titulu postoupených zajišťovacích smluv uzavřených pojišťovnou.
Přírůstky do pojistného kmene splatné na konci nebo v okamžiku změny postoupených zajišťovacích smluv se přičítají; úbytky pojistného kmene musí být odečteny.
Článek 37
Technický účet k neživotnímu pojištění: položky I.1.c) a d)Technický účet k životnímu pojištění: položka II.1.c)Změna stavu rezervy na nezasloužené pojistné, očištěná od zajištění
Až do další koordinace mohou členské státy v případě životního pojištění vyžadovat nebo povolit, aby změna v nezaslouženém pojistném byla zahrnuta do změn stavu rezervy na životní pojištění.
Článek 38
Technický účet k neživotnímu pojištění: položka I.4Technický účet k životnímu pojištění: položka II.5Náklady na pojistná plnění, očištěné od zajištění
1. Náklady na pojistná plnění zahrnují veškeré platby provedené za dané účetní období, zvýšené o rezervu na pojistná plnění a snížené o rezervu na pojistná plnění za předchozí účetní období.
Tyto částky zahrnují splátky, odstoupení od smlouvy, tvorbu a rozpouštění rezervy na ztráty ve vztahu k převádějícím pojišťovnám a zajistitelům, mimopodnikové i vnitropodnikové náklady a výdaje na řízení závazků z pojistných událostí, jakož i náklady na vzniklé pojistné události, které nejsou doposud nahlášeny, jak je uvedeno v čl. 60 odst. 1 písm. b) a odst. 2 písm. a).
Částky nárokovatelné na základě nabytí práv pojistníka vůči třetí osobě a na základě vlastnictví pojištěného majetku ve smyslu čl. 60 odst. 1 písm. d) se odečítají.
2. V případě, že rozdíl mezi
- rezervou vytvořenou na počátku účetního období na pojistná plnění nevyřízených pojistných událostí vzniklých během předcházejících účetních období a
- částkami vyplacenými během účetního období na plnění pojistných událostí vzniklých během předcházejících účetních období a rezervou na plnění takovýchto dosud nevyřízených pojistných událostí, vykazovanou na konci účetního období,
je významný, uvede se rozpis druhů a částek těchto rozdílů v příloze k účetní závěrce.
Článek 39
Technický účet k neživotnímu pojištění: položka I.6Technický účet k životnímu pojištění: položka II.7Bonusy a slevy, očištěné od zajištění
Bonusy zahrnují veškeré částky zúčtovatelné za účetní období, které byly nebo budou vyplaceny pojistníkům a jiným pojištěným osobám nebo které jsou připsány v jejich prospěch, včetně částek použitých ke zvýšení technických rezerv nebo ke snížení budoucích pojistných částek, a to v takovém rozsahu, v jakém tyto částky představují rozložení přebytku nebo zisku plynoucího z veškerých operací nebo pouze z některých z nich, po odečtení částek poskytnutých v předcházejících účetních obdobích, kterých již není třeba.
Slevy zahrnují takové částky, které představují částečné vrácení pojistného na základě zkušenosti z plnění jednotlivých smluv.
Pokud je jejich výše významná, uvedou se částky zúčtované na bonusy a na vrácení pojistného samostatně v příloze k účetní závěrce.
Článek 40
Technický účet k neživotnímu pojištění: položka I.7.a)Technický účet k životnímu pojištění: položka II.8.a)Pořizovací náklady
Pořizovacími náklady se rozumějí náklady vyplývající z uzavírání pojistných smluv.
Zahrnují jak přímé náklady, jako jsou pořizovací provize nebo náklady na vypracování pojistné dokumentace či na začlenění pojistné smlouvy do pojistného kmene, tak i nepřímé náklady, jako jsou náklady na reklamu nebo náklady na správní režii spojené s vyřizováním nabídek a s vystavováním pojistných smluv.
Členské státy mohou požadovat, aby se provize za obnovení smlouvy uváděly v položce I.7.c) nebo II.8.c).
Článek 41
Technický účet k neživotnímu pojištění: položka I.7.c)Technický účet k životnímu pojištění: položka II.8.c)Správní režie
Správní režie zahrnuje zejména náklady spojené s výběrem pojistného, se správou pojistného kmene, spravováním bonusů a slev a s náklady na přijatá i odstoupená zajištění.
Zejména sem patří osobní náklady a odpisy kancelářského nábytku a zařízení v rozsahu, v jakém je není nutné uvádět v pořizovacích nákladech, nárocích z pojistných událostí či nákladech na investice.
Článek 42
Technický účet k životnímu pojištění: položky II.2 a 9Netechnický účet: položky III.3 a 5Výnosy z investic a investiční náklady
1.
Veškeré investiční výnosy a náklady u investic týkajících se neživotního pojištění se uvedou v netechnickém účtu.
2. Jedná-li se o pojišťovnu poskytující výhradně životní pojištění, uvedou se investiční výnosy a náklady v technickém účtu k životnímu pojištění.
3. Jedná-li se o pojišťovnu poskytující jak životní, tak neživotní pojištění, uvedou se investiční výnosy a náklady v rozsahu, v jakém přímo souvisí s poskytováním životního pojištění, v technickém účtu k životnímu pojištění.
4. Členské státy mohou vyžadovat nebo povolit vykazování investičních výnosů a nákladů podle původu či přiřazení investic, pokud je to nezbytné na základě stanovení dalších položek technického účtu k neživotnímu pojištění, obdobně i v případě odpovídajících položek technického účtu k životnímu pojištění.
Článek 43
Technický účet k neživotnímu pojištění: položka I.2Technický účet k životnímu pojištění: položka II.2Netechnický účet: položky III.4 a 6Výnosy z umístění investic
1. Pokud je část výnosů z investic převedena na technický účet k neživotnímu pojištění, odečte se převod z netechnického účtu v položce III.6 a přičte se k položce I.2.
2. Pokud je část výnosů z investic uvedená na technickém účtu k životnímu pojištění převedena na netechnický účet, odečte se převedená částka z položky II.12 a přičte se k položce III.4.
3. Členské státy mohou stanovit postupy pro převody výnosů z umístění a jejich hodnoty z jedné části výsledovky do jiné.
Důvody těchto převodů a východiska, na základě kterých se uskutečnily, musí být v každém případě uvedeny v příloze k účetní závěrce; případně může dostačovat odkaz na příslušné předpisy.
Článek 44
Technický účet k životnímu pojištění: položky II.3 a 10Nerealizované zisky a ztráty z investic
1. U životního pojištění mohou členské státy povolit, aby se v položkách II.3 a 10 výsledovky zachycovala část změn nebo všechny změny stavu rozdílů mezi
- oceněním finančních investic podle současné hodnoty nebo podle jedné z metod uvedených v čl. 33 odst. 1 směrnice 78/660/EHS a
- jejich oceněním podle pořizovací ceny.
Členské státy budou v každém případě vyžadovat, aby částky uvedené v prvním pododstavci byly zachyceny v uvedených položkách, vztahují-li se k investicím uvedeným v položce D aktiv.
2. Členské státy, které vyžadují nebo povolují oceňování investic vykazovaných jako aktiva v položce C aktiv, v jejich současné hodnotě, mohou u neživotního pojištění umožnit, aby se v položce III.3a a v položce III.5a výsledovky zachycovala část změn nebo všechny změny stavu rozdílů mezi oceněním investic v současné hodnotě a jejich oceněním v pořizovací ceně.
ODDÍL 7 Pravidla oceňování
Článek 45
Článek 32 směrnice 78/660/EHS, podle něhož musí být oceňování položek uvedených v ročních účetních závěrkách prováděno na základě pořizovací ceny nebo vlastních nákladů, se vztahuje i na investice s výhradou článků 46 až 49 této směrnice.
Článek 46
1. Členské státy mohou vyžadovat nebo povolit, aby investice uvedené v položce C aktiv byly oceňovány na základě jejich současné hodnoty vypočítané v souladu s články 48 a 49.
2. Investice uvedené v položce D aktiv se oceňují v jejich současné hodnotě.
3. Pokud jsou investice vykazovány v pořizovací ceně, uvede se jejich současná hodnota v příloze k účetní závěrce.
V členských státech, kde se investice ke dni vydání této směrnice vykazují v pořizovací ceně, však může být pojišťovnám dána možnost prvního vykázání současné hodnoty investic v položce C. I aktiv v rozvaze nejvýše ve lhůtě pěti let ode dne uvedeného v čl. 70 odst. 1 a současné hodnoty ostatních investic nejpozději ve lhůtě tří let od stejného dne.
4. Jsou-li finanční investice vykázány ve své současné hodnotě, uvede se jejich pořizovací cena v příloze k účetní závěrce.
5. Stejná metoda oceňování se použije u všech investic zahrnutých v některé z položek označených arabskou číslicí nebo v položce C. I aktiv.
6. Metoda použitá pro každou jednotlivou položku investic se uvede v příloze k účetní závěrce.
Článek 47
Použije-li se v případě investic současná hodnota, použije se čl. 33 odst. 2 a 3 směrnice 78/660/EHS, s výhradou článků 37 a 44 této směrnice.
Článek 48
1. V případě jiných investic, než jsou pozemky a budovy, se současnou hodnotou rozumí tržní hodnota, s výhradou uvedenou v odstavci 5.
2. Jsou-li investice kotovány na oficiální burze cenných papírů, rozumí se tržní hodnotou hodnota k rozvahovému dni, a pokud rozvahový den není obchodním dnem burzy, hodnota k poslednímu obchodnímu dni burzy předcházejícímu rozvahový den.
3. Existuje-li trh s jinými investicemi než s těmi, které uvádí odstavec 2, rozumí se tržní hodnotou průměrná cena, za jakou se s takovými investicemi k rozvahovému dni obchoduje, nebo pokud k rozvahovému dni trh nepracuje, k poslednímu obchodnímu dni, který rozvahovému dni předchází.
4. Pokud byly investice uvedené v odstavcích 2 a 3 ke dni sestavení výkazů již prodány nebo by měly být prodány v nejbližší době, sníží se tržní hodnota o skutečné nebo odhadnuté náklady s tím spojené.
5. Kromě případů, kdy se použije ekvivalenční metoda podle článku 59 směrnice 78/660/EHS, se veškeré další investice ocení na základě obezřetného odhadu jejich pravděpodobné realizační hodnoty.
6. Metoda oceňování musí být v každém případě přesně popsána a důvody pro její uplatnění musí být vyjádřeny v příloze k účetní závěrce.
Článek 49
1. V případě pozemků a budov se současnou hodnotou rozumí tržní hodnota stanovená ke dni ocenění, případně snížená ve smyslu odstavců 4 a 5.
2. Tržní hodnotou se rozumí cena, za jakou by mohly být pozemky a budovy prodány v den ocenění na základě soukromé smlouvy mezi prodávajícím ochotným transakci uskutečnit a kupujícím, který není svázán s prodávajícím žádnými vztahy, za předpokladu, že majetek je na trhu veřejně dostupný, situace na trhu umožňuje řádný prodej a lhůta ke sjednání prodeje je obvyklá vzhledem k povaze majetku.
3. Tržní hodnota se určuje prostřednictvím samostatného ocenění každého pozemku a každé budovy provedeného nejméně jednou za 5 let podle obecně uznávaných metod nebo podle metod uznávaných orgány dozoru nad pojišťovnami. Ustanovení čl. 35 odst. 1 písm. b) směrnice 78/660/EHS se nepoužije.
4. Pokud od posledního oceňování provedeného v souladu s odstavcem 3 hodnota pozemku nebo budovy poklesla, vytvoří se odpovídající opravná položka.
Takto stanovená nižší hodnota se v dalších rozvahách nezvyšuje kromě případů, kdy zvýšení vyplývá z nového stanovení tržní hodnoty provedeného v souladu s odstavci 2 a 3.
5. Pokud byly pozemky a budovy ke dni sestavení výkazů prodány nebo by měly být prodány v nejbližší době, sníží se hodnota stanovená v souladu s odstavci 2 a 4 o skutečné nebo odhadnuté realizační náklady.
6. Pokud není možné určit tržní hodnotu některého pozemku nebo budovy, považuje se za současnou hodnotu hodnota stanovená na základě pořizovací ceny nebo vlastních nákladů.
7. Metoda použitá ke stanovení současné hodnoty pozemků a budov i jejich rozčlenění v účetním období, ve kterém je ocenění provedeno, se uvedou v příloze k účetní závěrce.
Článek 50
Článek 33 směrnice 78/660/EHS se použije na pojišťovny takto:
a) odst. 1 písm. a) se vztahuje na aktiva uvedená v položce F. I podle článku 6 této směrnice;
b) odst.
1 písm. c) se vztahuje na aktiva uvedená v položkách C. I až C. IV, F. I (s výjimkou zásob) a F. III podle článku 6 této směrnice.
Článek 51
Článek 35 směrnice 78/660/EHS se použije na pojišťovny takto:
a) vztahuje se na aktiva uvedená v položkách B a C a na dlouhodobý hmotný majetek uvedená v položce F. I podle článku 6 této směrnice;
b) odst. 1 písm. c) bod aa) se vztahuje na aktiva uvedená v položkách C. II, III, IV a F. III podle článku 6 této směrnice.
Členské státy mohou vyžadovat, aby se vytvořily opravné položky u převoditelných cenných papírů vykazovaných jako investice tak, aby byly vykazovány v nižší hodnotě, která jim byla přiřazena k rozvahovému dni.
Článek 52
Článek 38 směrnice 78/660/EHS se použije na aktiva uvedená v položce F. I podle článku 6 této směrnice.
Článek 53
Článek 39 směrnice 78/660/EHS se použije na aktiva uvedená v položkách E. I, II a III a F. II podle článku 6 této směrnice.
Článek 54
V případě neživotního pojištění vychází hodnota pořizovacích nákladů příštích období ze základu, který je slučitelný se základem používaným pro nezasloužené pojistné.
V případě životního pojištění se výpočet výše časového rozlišení u pořizovacích nákladů může začlenit do výpočtu metodou pojistné matematiky uvedenou v článku 59.
Článek 55
1. a) Pokud dluhové cenné papíry a ostatní cenné papíry s pevným výnosem uváděné v položkách C. II a III aktiv nebyly oceněny v tržní hodnotě, uvedou se v rozvaze v pořizovací ceně.
Členské státy však mohou vyžadovat nebo povolit, aby se tyto dluhové cenné papíry uváděly v rozvaze v částce splatné ke dni splatnosti.
b) Pokud pořizovací cena cenných papírů uvedených v písmenu a) přesáhne částku splatnou ke dni splatnosti, vykazuje se hodnota rozdílu ve výsledovce.
Členské státy však mohou vyžadovat nebo povolit, aby se rozdíl postupně odpisoval tak, aby byl v okamžiku splacení těchto cenných papírů zcela odepsán.
Tento rozdíl musí být samostatně uveden v rozvaze nebo v příloze k účetní závěrce.
c) Pokud je pořizovací cena cenných papírů uvedených v písmenu a) nižší než částka splatná při splatnosti, mohou členské státy vyžadovat nebo povolit, aby se rozdíl postupně rozpouštěl do výnosů v průběhu celého období, které zbývá do okamžiku splatnosti.
Tento rozdíl musí být samostatně uveden v rozvaze nebo v příloze k účetní závěrce.
2. Jestliže jsou dluhové cenné papíry nebo ostatní cenné papíry s pevným výnosem, které nejsou oceněny v tržní hodnotě, prodány před splatností a příjmy z tohoto prodeje se použijí na nákup dalších dluhových cenných papírů nebo cenných papírů s pevným výnosem, mohou členské státy vyžadovat nebo povolit, aby se rozdíl mezi příjmy z tohoto prodeje a jejich účetní hodnotou rovnoměrně rozložil na celé období, které zbývá do doby splatnosti původní investice.
Článek 56
Technické rezervy
Výše technických rezerv musí být v libovolném okamžiku dostatečná do té míry, aby byla pojišťovna schopna dostát závazkům vyplývajícím na základě racionálních předpokladů z pojistných smluv.
Článek 57
Rezerva na nezasloužené pojistné
1. Rezerva na nezasloužené pojistné se v zásadě vypočítává pro každou pojistnou smlouvu zvlášť.
Členské státy však mohou povolit použití statistických metod, zvláště metod poměrných nebo paušálních, pokud lze očekávat, že se dojde přibližně ke stejným výsledkům jako při individuálních výpočtech.
2. U kategorií pojištění, kde není možné stanovit časovou korelaci mezi riziky a pojistným, se použijí takové výpočtové metody, které berou v úvahu nestejný časový vývoj rizika.
Článek 58
Rezerva na hrozící ztráty
Rezerva na hrozící ztrátyuvedená v článku 26 se vypočítává na základě pojistných plnění a správní režie, které by mohly pravděpodobně vyvstat po skončení účetního období v souladu s pojistnými smlouvami uzavřenými před tímto dnem, pokud jejich odhadovaná výše přesáhne výši rezervy na nezasloužené pojistné a výši splatného pojistného vyplývajícího z daných pojistných smluv.
Článek 59
Rezerva na životní pojištění
1. Rezerva na životní pojištění se v zásadě vypočítává samostatně pro každou smlouvu životního pojištění.
Členské státy však mohou povolit, aby se použilo statistických či matematických metod, pokud lze očekávat, že se dojde k přibližně stejným výsledkům jako při individuálních výpočtech.
Přehled základních zvolených předpokladů se uvede v příloze k účetní závěrce.
2. Výpočet provádí každoročně pojistný matematik nebo jiný odborník z této oblasti na základě uznávaných metod pojistné matematiky.
Článek 60
Rezervy na pojistná plnění nevyřízených pojistných událostí
1. Neživotní pojištění
a) Rezerva se v zásadě vypočítává pro každou pojistnou událost samostatně na základě předpokládané hodnoty budoucích nákladů.
Statistických metod lze použít, je-li výsledkem jejich použití přiměřená rezerva s ohledem na druh rizika; členské státy však mohou rozhodnout, že použití těchto metod podléhá předchozímu schválení.
b) Rezerva musí rovněž brát v úvahu vzniklé, ale k rozvahovému dni dosud nehlášené škody; hodnota takovéto rezervy je stanovena s ohledem na dosavadní zkušenost, pokud jde o počet a závažnost nároků na pojistná plnění hlášených po rozvahovém dni.
c) Při výpočtu rezervy se zohledňují náklady na vyřízení pojistných událostí bez ohledu na jejich původ.
d) Zpětně získatelné částky vyplývající z nabytí práv pojistníků vůči třetím osobám (subrogace) nebo z nabytí zákonného vlastnictví pojištěného majetku se odečítají od výše rezervy na pojistná plnění nevyřízených pojistných událostí; k jejich odhadu se přistupuje na základě zásady obezřetnosti.
Pokud jsou tyto částky významné, uvedou se v příloze k účetní závěrce.
e) Odchylně od písmene d) mohou členské státy vyžadovat nebo povolit, aby se zpětně získatelné částky vykazovaly v aktivech.
f) Pokud musí být odškodné z titulu pojistného plnění vypláceno formou ročních splátek, musí být výše rezervy, která je za tímto účelem vytvářena, vypočtena na základě uznávaných metod pojistné matematiky.
g) Zakazují se implicitní diskontování či odpočty, bez ohledu na to, zda vyplývají z použití současné hodnoty na rezervu na pojistná plnění nevyřízených pojistných událostí, jejichž vypořádání je očekáváno později ve vyšší hodnotě, nebo se předpokládá, že bude provedeno jinak.
Členské státy mohou povolit, aby se provedlo explicitní diskontování nebo odpočty za účelem zohlednění výnosů z investic.
Takové diskontování nebo odpočty mohou být provedeny pouze za těchto podmínek:
i) očekávaný termín pro vypořádání nároků z pojistných událostí je nejméně čtyři roky po dni uskutečnění účetního případu;
ii) diskontování či odpočet se provádí na všeobecně uznávaném obezřetném základě, přičemž o každé změně metody je nutno předem informovat příslušný orgán;
iii) při výpočtu celkových nákladů na vypořádání nároků z pojistných událostí bere pojišťovna v úvahu veškeré faktory, které by mohly způsobit zvýšení těchto nákladů;
iv) pojišťovna má k dispozici odpovídající údaje k tomu, aby mohla vytvořit spolehlivý model četnosti vypořádání nároků z pojistných událostí;
v) úroková míra použitá pro výpočet současné hodnoty není vyšší než opatrný odhad investičního výnosu z aktiv investovaných v rámci rezervy na pojistná plnění během období nutného k výplatě nároků z pojistných událostí.
Kromě toho nesmí přesáhnout ani jeden z těchto ukazatelů:
- investiční výnos z takových aktiv za předcházejících pět let,
- investiční výnos z takových aktiv za rok předcházející rozvahovému dni.
Pokud pojišťovna provádí diskontování nebo odpočty, uvede v příloze k účetní závěrce celkovou výši rezerv před diskontováním či odpočtem, kategorie nároků z pojistných událostí, které byly diskontovány nebo u nichž byly provedeny odpočty, a u každé takové kategorie nároků z pojistných událostí rovněž použité metody, především zvolené sazby pro odhady uvedené v předchozím pododstavci bodech iii) a v), a uvede kritéria použitá pro odhad doby zbývající pro výplatu náhrad.
2. Životní pojištění
a) Výše rezervy na pojistná plnění nevyřízených pojistných událostí se rovná částkám dlužným majitelům pojistných práv, zvýšeným o náklady na vyřízení pojistných událostí.
Zahrnuje rezervu na vzniklé, ale dosud neohlášené škody.
b) Členské státy mohou vyžadovat, aby se hodnota rezerv podle písmene a) vykazovala v položce C.2 pasiv.
Článek 61
1. Až do další koordinace mohou členské státy vyžadovat nebo povolit použití následujících metod, pokud je v důsledku povahy kategorií nebo typů předmětných pojištění informace o pohledávkách z pojistného nebo nárocích z pojistných událostí za dané pojistné období v době sestavování ročních účetních závěrek nedostatečná pro provedení přesného odhadu.
První metoda
Přebytek sjednaného pojistného oproti nárokům z pojistných událostí a nákladům uhrazeným z titulu smluv s počátkem v průběhu pojistného období tvoří technickou rezervu, která je začleněna do technické rezervy na pojistná plnění nevyřízených pojistných událostí uvedené v rozvaze v položce C.3 pasiv.
Tato rezerva se může rovněž vypočítat na základě stanoveného procentního podílu ze sjednaného pojistného, pokud je uplatnění takovéto metody vhodné vzhledem k typu pojištěného rizika.
Nastane-li taková potřeba, zvýší se tato technická rezerva, aby byla dostatečně vysoká a umožňovala dostát současným i budoucím závazkům.
V okamžiku, kdy jsou shromážděny dostatečné informace, se technická rezerva vytvořená touto metodou nahradí rezervou na pojistná plnění nevyřízených pojistných událostí odhadnutou obvyklým způsobem, nejpozději však ve lhůtě tří let následujících po pojistném období.
Druhá metoda
Čísla uvedená v rámci celého technického účtu nebo v některých jeho položkách se vztahují k roku, který předchází v plném rozsahu nebo alespoň částečně účetnímu období.
Datum vzniku uvedených informací však nesmí předcházet účetnímu období o více než dvanáct měsíců.
V případě potřeby se technické rezervy uváděné v účetních závěrkách zvýší tak, aby byly dostatečně vysoké a pokrývaly současné i budoucí závazky.
2. Pokud je použita některá z metod popsaných v odstavci 1, použije se tato metoda systematicky i pro následující účetní období, pokud okolnosti nevyžadují změnu.
Použití jedné z uvedených metod se uvede a zdůvodní v příloze k účetní závěrce; v případě změny použité metody se v příloze k účetní závěrce uvedou dopady na aktiva, pasiva, finanční situaci a na zisk nebo ztrátu.
Pokud je použita první metoda, uvede se v příloze k účetní závěrce doba, která uplyne do okamžiku, kdy bude vytvořena rezerva na pojistná plnění nevyřízených pojistných událostí na obvyklém základě.
Pokud se použije druhá metoda, uvede se v příloze k účetní závěrce rozsah příslušných operací a doba, která dělí účetní období a předchozí rok, k němuž se vztahují čísla.
3. Pro účely tohoto článku se pojistným obdobím rozumí účetní období, během nějž pojistné smlouvy dané kategorie či typu pojištění nabývají účinku.
Článek 62
Až do další koordinace stanoví členské státy, které požadují vytváření vyrovnávacích rezerv, oceňovací pravidla, která se budou u těchto rezerv uplatňovat.
ODDÍL 8 Obsah přílohy k účetní závěrce
Článek 63
Místo údajů uvedených v čl. 43 odst. 1 bodě 8 směrnice 78/660/EHS poskytují pojišťovny tyto informace:
I. Pokud jde o neživotní pojištění, uvede se v příloze k účetní závěrce
1. hrubé sjednané pojistné;
2. hrubé získané pojistné;
3. hrubé náklady na plnění nároků z pojistných událostí;
4. hrubé provozní náklady;
5. zůstatek zajištění.
Tyto částky se uvedou v členění na přímé pojištění a přijatá zajištění, pokud tato zajištění dosahují alespoň deseti procent z celkové výše hrubého sjednaného pojistného, a dále v rámci přímého pojištění v členění na tyto skupiny kategorií pojištění:
- úrazové a nemocenské,
- povinné ručení z provozu automobilů,
- ostatní z provozu automobilů,
- námořní, letecké a dopravní,
- protipožární a ostatní majetkové,
- odpovědnostní,
- úvěrové a záruční,
- pojištění právní ochrany,
- pojištění pro pomoc na cestách,
- různé.
Rozčlenění podle skupin kategorií v rámci přímého pojištění není vyžadováno, pokud hrubá výše sjednaného pojistného v dané skupině nepřesáhne 10 milionů evropských zúčtovacích jednotek (ECU).
Pojišťovny však v každém případě uvedou hodnotové údaje vztahující se ke třem největším skupinám kategorií pojištění v jejich podnikání.
II.
Pokud jde o životní pojištění, musí příloha k účetní závěrce obsahovat
1) hrubou výši sjednaného pojistného, v členění na přímé pojištění a přijatá zajištění, pokud tato zajištění dosahují alespoň deset procent z celkové výše hrubého sjednaného pojistného, a dále v rámci přímého pojištění tyto údaje:
a) i) individuální pojistné;
ii) pojistné z titulu skupinových smluv;
b) i) periodické pojistné;
ii) jednorázové pojistné;
c) i) pojistné z titulu smluv bez bonusů;
ii) pojistné z titulu smluv s bonusy;
iii) pojistné z titulu smluv, kde investiční riziko nesou pojistníci.
Uvádění částek u každé z položek a), b) nebo c) není nutné, pokud jejich výše nepřesahuje 10 % z celkové hrubé výše sjednaného pojistného v rámci přímého pojištění;
2. zůstatek zajištění.
III. V případech uvedených v čl.
33 odst. 4 musí být v příloze k účetní závěrce uvedena výše hrubých částek pojistného, rozčleněná na životní a neživotní pojištění.
IV.
V každém případě se musí uvést celková výše hrubých částek pojistného sjednaného v rámci přímého pojištění, které plyne ze smluv uzavřených pojišťovnou
- v členském státě, kde má sídlo,
- v jiných členských státech,
- v dalších zemích,
s tím, že se příslušné částky nemusí uvádět, pokud nepřesahují 5 % z celkové výše hrubého pojistného
Článek 64
Pojišťovny vykazují v příloze ke své účetní závěrce celkovou hodnotu provizí týkajících se přímého pojištění za dané účetní období.
Tato povinnost se vztahuje na provize všeho druhu, zvláště pak provize při získávání a obnovování pojistných smluv, inkasování pojistného a provize za správu pojistného kmene.
ODDÍL 9 Ustanovení týkající se konsolidovaných účetních závěrek
Článek 65
1. Pojišťovny sestavují konsolidované účetní závěrky a konsolidovanou výroční zprávu v souladu se směrnicí 83/349/EHS, pokud tento oddíl nestanoví jinak.
2. Pokud členský stát neuplatňuje článek 5 směrnice 83/349/EHS, vztahuje se odstavec 1 tohoto článku rovněž na mateřské společnosti, jejichž jediným nebo hlavním cílem je nabývání účastí v dceřiných podnicích, správa těchto účastí a zajišťování jejich ziskovosti v případech, kdy jsou tyto dceřiné podniky výlučně nebo převážně pojišťovnami.
Článek 66
Použije se směrnice 83/349/EHS s výhradou těchto ustanovení:
1. Články 4, 6 a 40 se nepoužijí.
2. Informace uvedené v čl. 9 odst. 2 první a druhé odrážce, jmenovitě
- hodnota dlouhodobých aktiv a
- čistý obrat,
se nahrazují informacemi o hrubém sjednaném pojistném podle článku 35 této směrnice.
3.
Členský stát může také použít článek 12 směrnice 83/349/EHS v případě dvou nebo více pojišťoven, které nejsou propojené ve smyslu čl. 1 odst.
1 nebo 2 zmíněné směrnice, ale jsou řízeny na jednotném základě jiném než ve smyslu smlouvy nebo stanov či společenské smlouvy. Jednotné řízenímůže rovněž obsahovat významné a trvalé zajišťovací vazby.
26 odst. 1 písm. c) směrnice 83/349/EHS, pokud byla operace uzavřena za obvyklých tržních podmínek a pokud založila práva pojistníků.
Tyto odchylky se zveřejňují, a pokud mají podstatný vliv na aktiva, pasiva, finanční situaci a zisk nebo ztrátu podniků zahrnutých v konsolidaci, musí být tato skutečnost uvedena v příloze ke konsolidované účetní závěrce.
5. Čl. 27 odst. 3 směrnice 83/349/EHS se použije, pokud rozvahový den podniku zahrnutého do konsolidace nepředchází rozvahovému dni, ke kterému je sestavována konsolidovaná účetní závěrka, o více než o šest měsíců.
6.
Článek 29 směrnice 83/349/EHS se nepoužije u těch položek pasiv, jejichž ocenění je v případě podniků zahrnutých do konsolidace založeno na uplatnění zvláštních ustanovení pro pojišťovny, ani u těch položek aktiv, jejichž změny hodnot mají vliv i na některá práva pojistníků nebo taková práva vytvářejí.
Pokud je tato odchylka využita, uvede se v příloze ke konsolidované účetní závěrce.
Článek 67
Členské státy mohou vyžadovat nebo povolit, aby v konsolidovaných účetních závěrkách byly veškeré výnosy a náklady spojené s investicemi zahrnuty na netechnickém účtu, i když jsou spojeny s operacemi v rámci životního pojištění.
Kromě toho mohou členské státy v těchto případech vyžadovat nebo povolovat přiřazení části investičních výnosů na technickém účtu životního pojištění.
ODDÍL 10 Zveřejňování
Článek 68
1. Řádně schválené roční účetní závěrky pojišťoven se spolu s výročními zprávami a zprávami osob odpovědných za audit účetních závěrek zveřejňují způsobem stanoveným právními předpisy každého členského státu v souladu s článkem 3 směrnice 68/151/EHS [11].
Právní předpisy členského státu však mohou povolit, aby výroční zpráva nemusela být zveřejňována způsobem uvedeným v prvním pododstavci.
V tom případě je veřejnosti zpřístupněna v sídle pojišťovny v daném členském státě.
Kopii celé nebo části každé takové zprávy musí být možné získat na požádání.
Cena kopie nesmí přesáhnout administrativní náklady na její pořízení.
2. Odstavec 1 se použije také v případě řádně schválených konsolidovaných účetních závěrek, konsolidovaných výročních zpráv a zpráv osob odpovědných za audit účetních závěrek.
1 odst. 1 směrnice 78/660/EHS a nepožadují-li vnitrostátní právní předpisy zveřejnění dokumentů uvedených v odstavcích 1 a 2 tohoto článku obdobně, jak je stanoveno v článku 3 směrnice 68/151/EHS, musí je alespoň zpřístupnit veřejnosti v sídle společnosti.
Kopie těchto dokumentů musí být možné získat na požádání.
Ceny kopií nesmějí přesáhnout administrativní náklady na jejich pořízení.
4. Za nedodržení pravidel zveřejňování uvedených v tomto článku stanoví členské státy patřičné sankce.
ODDÍL 11 Závěrečná ustanovení
Článek 69
Kontaktní výbor zřízený článkem 52 směrnice 78/660/EHS, scházející se v odpovídajícím složení, má také tyto úkoly:
a) usnadňovat, aniž jsou dotčeny články 169 a 170 Smlouvy, harmonizované uplatňování této směrnice prostřednictvím pravidelných jednání zabývajících se zejména praktickými otázkami vyplývajícími z jejího uplatňování;
b) je.-li to nezbytné, radit Komisi ohledně doplňování nebo změn této směrnice.
Článek 70
1. Členské státy přijmou právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. ledna 1994.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy mohou stanovit, že ustanovení odstavce 1 se poprvé použijí ve vztahu k ročním účetním závěrkám a konsolidovaným účetním závěrkám za účetní období začínající 1. lednem 1995 nebo v průběhu kalendářního roku 1995.
3. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 71
Po pěti letech ode dne uvedeného v čl. 70 odst. 2 Rada na návrh Komise přezkoumá a v případě nutnosti zreviduje všechna ustanovení této směrnice, která členským státům poskytují možnost volby, s ohledem na zkušenosti nabyté při uplatňování této směrnice, a zejména na cíle větší transparentnosti a harmonizace ustanovení uvedených v této směrnici.
Článek 72
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 19. prosince 1991,
kterou se zřizuje Výbor pro pojišťovnictví
(91/675/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na čl. 57 odst. 2 třetí větu této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
ve spolupráci s Evropským parlamentem [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že Rada zmocní Komisi k zavádění pravidel stanovených Radou;
vzhledem k tomu, že pro uplatňování směrnic Rady o přímém pojištění jiném než životním a přímém životním pojištění jsou nezbytná prováděcí opatření; že čas od času mohou být nezbytné zejména technické úpravy, aby bylo přihlédnuto k vývoji v pojišťovnictví; že je vhodné, aby tato opatření byla přijata postupy stanovenými v článku 2 postupu III variantě b) rozhodnutí Rady 87/373/EHS ze dne 13. července 1987 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [4];
vzhledem k tomu, že je proto třeba zřídit Výbor pro pojišťovnictví;
vzhledem k tomu, že vytvoření Výboru pro pojišťovnictví nevylučuje další formy spolupráce mezi orgány dozoru nad přístupem k činnosti pojišťoven a jejím výkonem, zejména spolupráci v rámci Konference orgánů dozoru v pojišťovnictví, která je zejména příslušná k vypracování protokolů o uplatňování směrnic Společenství; že úzká spolupráce mezi výborem a konferencí by byla zvlášť prospěšná;
vzhledem k tomu, že při zkoumání obtíží vznikajících v oblasti přímého životního pojištění a pojištění jiného než životního by byla žádoucí spolupráce mezi příslušnými orgány a Komisí; že je tímto úkolem vhodné pověřit Výbor pro pojišťovnictví; že by dále měla být zajištěna plynulá koordinace veškeré činnosti tohoto výboru s činností dalších výborů podobné povahy zřízených akty Společenství,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Komisi je nápomocen Výbor pro pojišťovnictví (dále jen "výbor") složený ze zástupců členských států, kterému předsedá zástupce Komise.
2. Výbor přijme svůj jednací řád.
Článek 2
1. Přenese-li Rada na Komisi v aktech, jež přijme v oblasti přímého životního pojištění a přímého pojištění jiného než životního, prováděcí pravomoc k pravidlům, která stanoví, použije se postup stanovený v odstavci 2.
2. Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k návrhu ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci. Stanovisko se přijímá většinou stanovenou v čl.
148 odst. 2 Smlouvy pro přijímání rozhodnutí, která má Rada přijímat na návrh Komise.
Hlasům zástupců členských států ve výboru je přidělena váha stanovená v uvedeném článku.
Předseda nehlasuje.
Komise přijme zamýšlená opatření, jsou-li v souladu se stanoviskem výboru.
Pokud zamýšlená opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, předloží Komise Radě neprodleně návrh opatření, která mají být přijata.
Rada se usnese kvalifikovanou většinou.
Pokud se Rada neusnese ve lhůtě tří měsíců ode dne, kdy jí byl návrh předán, přijme navrhovaná opatření Komise s výjimkou případů, kdy se Rada proti opatřením vysloví prostou většinou.
Článek 3
1. Výbor zkoumá jakékoli otázky týkající se uplatňování předpisů Společenství v oblasti pojišťovnictví, zejména směrnic o přímém pojištění.
Komise může s výborem konzultovat také nové návrhy, které zamýšlí předložit Radě a které se týkají další koordinace v oblasti přímého životního pojištění a jiného než přímého životního pojištění.
2. Výbor se nezabývá konkrétními otázkami týkajícími se jednotlivých pojišťoven.
Článek 4
Výbor vykonává své úkoly ode dne 1. ledna 1992.
Článek 5
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 12. prosince 1991 o ochraně vod před znečištěním dusičnany ze zemědělských zdrojů (91/676/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ, s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 130s této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3];
vzhledem k tomu, že v některých oblastech členských států stoupá obsah dusičnanů ve vodách a je již vysoký s ohledem na normy stanovené ve směrnici Rady 75/440/EHS ze dne 16. června 1975 o požadované jakosti povrchových vod určených v členských státech k odběru pitné vody [4], ve znění směrnice 79/869/EHS [5] a směrnice Rady 80/778/EHS [6] ze dne 15. července 1980 o jakosti vody určené k lidské spotřebě a pozměněné aktem o přistoupení z roku 1985;
vzhledem k tomu, že čtvrtý akční program Evropských hospodářských společenství pro životní prostředí [7] obsahuje záměr Komise vypracovat návrh směrnice o kontrole a snižování znečištění vod způsobovaného vyvážením nebo vypouštěním odpadů z chovu zvířat a nadměrným používáním hnojiv;
vzhledem k tomu, že se v reformě společné zemědělské politiky popsané v Zelené knize Komise pod názvem "Perspektivy společné zemědělské politiky" uvádí, že zatímco používání hnojiv obsahujících dusík a statkových hnojiv je pro zemědělství Společenství nezbytné, představuje nadměrné hnojení nebezpečí pro životní prostředí, a je proto zapotřebí přijmout společná opatření k řešení problémů vyplývajících z intenzivní živočišné výroby a v zemědělské politice musí být věnována větší pozornost oblasti životního prostředí;
vzhledem k tomu, že usnesení Rady ze dne 28. června 1988 o ochraně Severního moře a ostatních vod ve Společenství [8] vyzývá Komisi k předložení návrhů opatření na úrovni Společenství;
vzhledem k tomu, že znečištění vod Společenství z rozptýlených zdrojů je způsobováno hlavně dusičnany pocházejícími ze zemědělství;
vzhledem k tomu, že je proto nezbytné pro ochranu lidského zdraví, zdrojů obživy a vodních ekosystémů a pro zajištění jiného oprávněného užívání vod snížit přímé či nepřímé znečišťování vod dusičnany ze zemědělských zdrojů a zamezit dalšímu znečišťování; že je proto důležité učinit opatření pro skladování veškerých dusíkatých látek a pro jejich používání v půdě a také zvolit určité metody nakládání s půdou;
vzhledem k tomu, že z toho důvodu, že znečištění vod dusičnany v jednom členském státě může zasahovat vody v jiných členských státech, je nutné působení na úrovni Společenství v souladu s článkem 130r;
vzhledem k tomu, že podporou zásad správné zemědělské praxe mohou členské státy do budoucna zajistit určitou úroveň ochrany veškerých vod před znečišťováním;
vzhledem k tomu, že určité oblasti, které jsou odvodňovány do vod ohrožených znečištěním dusíkatými látkami, vyžadují zvláštní ochranu;
vzhledem k tomu, že je nezbytné, aby členské státy vymezily ohrožené oblasti, vypracovaly a prováděly akční programy zaměřené na snížení znečištění vod dusíkatými látkami v ohrožených oblastech;
vzhledem k tomu, že tyto akční programy mají zahrnovat opatření omezující používání všech hnojiv obsahujících dusíkaté látky, a zejména stanovit zvláštní omezení pro používání statkových hnojiv;
vzhledem k tomu, že k zajištění účinnosti těchto opatření je nezbytné monitorovat vody a k určení množství dusíkatých látek používat referenční metody stanovení;
vzhledem k tomu, že je známo, že s přihlédnutím k hydrogeologickým poměrům v některých členských státech povedou ochranná opatření ke zlepšení jakosti vod možná až po uplynutí mnoha let;
vzhledem k tomu, že by měl být zřízen výbor pro pomoc Komisi při provádění této směrnice a při jejím přizpůsobování vědeckému a technickému pokroku;
vzhledem k tomu, že členské státy jsou povinny vypracovávat zprávy o provádění této směrnice a předkládat je Komisi;
vzhledem k tomu, že Komise musí pravidelně předkládat zprávy o provádění této směrnice členskými státy, PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Cílem této směrnice je:
- snížit znečištění vod způsobované dusičnany ze zemědělských zdrojů, - předcházet dalšímu takovémuto znečišťování.
Článek 2
Pro účely této směrnice se rozumí:
a) "podzemními vodami" veškeré vody, které jsou pod zemským povrchem v pásmu nasycení a v přímém styku s půdou nebo půdním podložím;
b) "sladkými vodami" vody vyskytující se v přírodním stavu s nepatrnou koncentrací solí, které jsou vhodné k odběru a úpravě na pitnou vodu;
c) "dusíkatou látkou" jakákoli látka obsahující dusík s výjimkou plynného dusíku;
d) "zvířaty" všechna zvířata chovaná k užitkovým nebo obchodním účelům;
e) "hnojivem" jakákoli látka obsahující jednu nebo více dusíkatých složek, která je používána v půdách k podpoře růstu rostlin; tento pojem může zahrnovat i statkové hnojivo, odpad z chovu ryb a čistírenský kal;
f) "umělým hnojivem" jakékoli průmyslově vyráběné hnojivo;
g) "statkovým hnojivem" živočišné výkaly nebo směs z podestýlek a živočišných výkalů, včetně upravené formy;
h) "rozšiřováním" přidávání látek do půdy, rozhazováním na povrch půdy, vstřikováním do půdy, zaváděním pod povrch půdy nebo mícháním s povrchovými půdními vrstvami;
i) "eutrofizací" obohacení vody dusíkatými látkami, které způsobuje zrychlený růst řas a vyšších rostlin, a které vede k nežádoucímu porušení rovnováhy mezi organismy přítomnými ve vodě a jakostí vody;
j) "znečištěním" přímé nebo nepřímé vnášení dusíkatých látek ze zemědělských zdrojů do vodního prostředí, které má za následek ohrožení lidského zdraví, poškození zdrojů obživy a vodních ekosystémů, škody na přírodních hodnotách nebo ohrožení jiného oprávněného používání vod;
k) "ohroženou oblastí" území vymezené podle čl. 3 odst. 2.
Článek 3
1. Pokud nejsou přijata opatření podle článku 5, vymezí členské státy znečištěné vody a vody ohrožené znečištěním podle kritérií stanovených v příloze I.
2. Členské státy vymezí do dvou let od oznámení této směrnice jako ohrožené oblasti všechny známé půdní plochy na území svého státu, které jsou odvodňovány do vod vymezených v souladu s odstavcem 1 a které přispívají ke znečišťování.
Členské státy oznámí toto první vymezení vod Komisi do šesti měsíců.
3. Jsou-li vody vymezené členským státem podle odstavce 1 zasahovány znečištěním z vod přitékajících přímo nebo nepřímo z jiného členského státu, mohou členské státy, jejichž vody jsou zasaženy, uvědomit o těchto skutečnostech další členské státy a Komisi.
Dotyčné členské státy spolupracují v případě potřeby s Komisí na zjištění příčin zmíněných zdrojů znečištění a na přijetí opatření pro ochranu zasažených vod s cílem zajistit soulad s touto směrnicí.
4. Členské státy přezkoumají a podle potřeby upraví nebo doplní seznam vymezených ohrožených oblastí nejméně každé čtyři roky, přičemž přihlédnou ke změnám a skutečnostem, které při předchozím vymezení nebylo možné předvídat.
Členské státy oznámí Komisi do šesti měsíců jakoukoli změnu nebo doplněk k seznamu vymezených oblastí.
5. Členské státy jsou zbaveny povinnosti vymezovat zvláštní ohrožené oblasti, jestliže připraví a provádějí na celém území svého státu akční programy podle článku 5 této směrnice.
Článek 4
1. S cílem zabezpečit pro všechny vody obecnou úroveň ochrany před znečištěním, členské státy do dvou let od oznámení této směrnice:
a) přijmou zásady správné zemědělské praxe, které budou zemědělci dobrovolně provádět a které budou obsahovat alespoň ustanovení uvedená v příloze II A,
b) připraví v případě potřeby programy, včetně školení a poskytování informací zemědělcům, s cílem podporovat uplatňování zásad správné zemědělské praxe.
2. Členské státy předloží Komisi podrobné podmínky přijatých zásad správné zemědělské praxe a Komise tyto informace zahrne do zprávy uvedené v článku 11.
Na základě obdržených informací může Komise, pokud to uzná za nezbytné, předložit příslušné návrhy Radě.
Článek 5
1. Členské státy připraví pro vymezené ohrožené oblasti akční programy k dosažení cílů uvedených v článku 1 do dvou let po prvním vymezení těchto oblastí podle čl. 3 odst. 2 nebo do jednoho roku po každém novém vymezení podle čl. 3 odst. 4.
2. Akční program může být společný pro všechny ohrožené oblasti v rámci území členského státu nebo, pokud to členský stát považuje za vhodné, mohou být připraveny různé programy pro jednotlivé ohrožené oblasti nebo jejich části.
3. Akční programy vezmou v úvahu:
a) dostupné vědecké a technické údaje, zejména pokud jde o podíly dusíku ze zemědělských nebo z jiných zdrojů;
b) podmínky životního prostředí ve zmíněných oblastech dotyčných členských států.
4. Akční programy jsou zaváděny do čtyř let po jejich vypracování a obsahují následující závazná opatření:
a) opatření uvedená v příloze III;
b) opatření, která členské státy zahrnuly do zásad správných zemědělských postupů přijatých v souladu s článkem 4, s výjimkou těch, které byly nahrazeny opatřeními uvedenými v příloze III.
5. Členské státy přijmou v rámci akčních programů dodatečná nebo účinnější opatření, která pokládají za potřebná, je-li od počátku nebo na základě získaných zkušeností s prováděním akčních programů zřejmé, že opatření podle odstavce 4 nejsou dostatečná pro dosažení cílů uvedených v článku 1.
Při výběru těchto opatření nebo postupů vezmou členské státy v úvahu jejich účinnost a související náklady ve srovnání s jinými možnými preventivními opatřeními.
6. Členské státy připraví a zavedou odpovídající monitorovací programy k posuzování účinnosti akčních programů vypracovaných podle tohoto článku.
Členské státy, které uplatňují ustanovení článku 5 na celém území svého státu, sledují obsah dusičnanů ve vodách (povrchových a podzemních) na vybraných měřicích místech, která umožňují zjistit rozsah znečištění vod dusičnany ze zemědělských zdrojů.
7. Členské státy přezkoumají a v případě nutnosti upraví své akční programy včetně všech dodatečných opatření přijatých podle odstavce 5, a to nejméně každé čtyři roky.
O veškerých změnách v akčních programech uvědomí Komisi.
Článek 6
1. Za účelem sestavení a přezkoumání seznamu ohrožených oblastí přezkoumání členské státy:
a) do dvou let po oznámení této směrnice monitorují po dobu jednoho roku koncentrace dusičnanů ve sladkých vodách;
i) nejméně jednou měsíčně a častěji v období povodní na vzorkovacích místech povrchových vod stanovených podle čl. 5 odst. 4 směrnice 75/440/EHS, případně na jiných místech, která jsou reprezentativní pro povrchové vody členských států;
ii) v pravidelných intervalech a se zřetelem na ustanovení směrnice 80/778/EHS ve vzorkovacích stanicích, které jsou reprezentativní pro volné podzemní vody členských států;
b) nejméně každé čtyři roky opakují monitorovací program uvedený pod písmenem a), s výjimkou vzorkovacích stanic, u kterých koncentrace dusičnanů u všech dříve odebraných vzorků dosáhla hodnot nižších než 25 mg/l a kde se neobjevily žádné vlivy, které by mohly způsobit zvýšení obsahu dusičnanů; v tomto případě je nutno opakovat monitorovací program pouze každých osm let;
c) každé čtyři roky prověřují stav eutrofizace sladkých povrchových vod, vod v ústích řek a pobřežních vod.
2. Stanovení koncentrací budou provedena pomocí referenčních metod stanovení obsažených v příloze IV.
Článek 7
Pokyny pro monitorování obsažené v článcích 5 a 6 jsou stanoveny postupem podle článku 9.
Článek 8
Přílohy této směrnice jsou přizpůsobovány vědeckému a technickému pokroku postupem podle článku 9.
Článek 9
1. Komisi je nápomocen výbor složený ze zástupců členských států, kterému předsedá zástupce Komise.
2. Zástupce Komise předloží výboru návrh zamýšlených opatření.
Výbor zaujme stanovisko k návrhu ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci. Stanovisko se přijímá většinou stanovenou v čl.
148 odst. 2 Smlouvy pro přijímání rozhodnutí, která má Rada přijímat na návrh Komise.
Hlasům zástupců členských států je přidělena váha stanovená ve zmíněném článku.
Předseda nehlasuje.
3. a) Komise přijme opatření, jsou-li v souladu se stanoviskem výboru.
b) Pokud zamýšlená opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, předloží Komise Radě neprodleně návrh opatření, která mají být přijata.
Rada se usnese kvalifikovanou většinou.
c) Pokud se Rada neusnese do tří měsíců ode dne, kdy jí byl návrh předán, přijme navrhovaná opatření Komise s výjimkou případů, kdy se Rada proti opatřením vysloví prostou většinou.
Článek 10
1. Členské státy předloží Komisi za čtyřleté období ode dne oznámení této směrnice a za každé následující čtyřleté období zprávu, která bude obsahovat údaje uvedené v příloze V.
2. Zpráva podle tohoto článku bude předložena Komisi do šesti měsíců od konce období, kterého se týká.
Článek 11
Na základě informací získaných podle článku 10, vydá Komise do šesti měsíců od obdržení zpráv členských států souhrnné zprávy a předloží je Evropskému parlamentu a Radě.
S ohledem na způsob provádění této směrnice, a zejména na ustanovení přílohy III, předloží Komise Radě do 1. ledna 1998 zprávu, ke které v případě potřeby připojí návrhy na úpravu této směrnice.
Článek 12
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnici do dvou let ode dne jejího oznámení [9].
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si určí členské státy.
3. Členské státy sdělí Komisi znění ustanovení vnitrostátních právních předpisů, která přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 13
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 16. prosince 1991,
kterou se doplňuje společný systém daně z přidané hodnoty a mění směrnice 77/388/EHS s ohledem na odstranění daňových hranic
(91/680/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména článek 99 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že článek 8a Smlouvy definuje vnitřní trh jako prostor bez vnitřních hranic, v němž je zajištěn volný pohyb zboží, osob, služeb a kapitálu v souladu s ustanoveními Smlouvy;
vzhledem k tomu, že dotvoření vnitřního trhu vyžaduje odstranění daňových hranic mezi členskými státy a že zdaňování při dovozu a vracení daně při vývozu v obchodu mezi členskými státy musí být s konečnou platností odstraněno;
vzhledem k tomu, že daňová kontrola na vnitřních hranicích bude pro veškerá plnění mezi členskými státy zrušena s konečnou platností k 1. lednu 1993;
vzhledem k tomu, že zdaňování při dovozu a vracení daně při vývozu se proto musí vztahovat pouze na plnění týkající se území vyloučeného z oblasti působnosti společného systému daně z přidané hodnoty;
vzhledem k tomu, že s ohledem na úmluvy a smlouvy týkající se Monackého knížectví a ostrova Man musí být nicméně plnění z nich pocházející nebo pro ně určená považována za plnění pocházející z Francouzské republiky nebo Spojeného království Velké Británie a Severního Irska nebo určená pro Francouzskou republiku nebo Spojené království Velké Británie a Severního Irska;
vzhledem k tomu, že odstranění zásady zdaňování při dovozu ve vztazích mezi členskými státy učiní ustanovení o osvobozeních od daně a daňových úlevách při dovozu nadbytečnými; že by proto měla být tato ustanovení zrušena a příslušné směrnice přiměřeně upraveny;
vzhledem k tomu, že dosažení cíle vytyčeného v článku 4 první směrnice Rady ze dne 11. dubna 1967 [4] naposledy pozměněné šestou směrnicí 77/388/EHS [5] vyžaduje, aby zdaňování obchodu mezi členskými státy bylo založeno na zásadě zdanění v členském státě původu dodávaného zboží a poskytovaných služeb, aniž tím je ve vztahu k obchodu mezi osobami povinnými k dani uvnitř Společenství dotčena zásada, že daňový příjem ze zdanění posledního stupně spotřeby má být ve prospěch členského státu, ve kterém dochází ke konečné spotřebě;
vzhledem k tomu, že určení konečného způsobu, kterým se dosáhne cíle společného systému daně z přidané hodnoty ze zboží dodávaného a služeb poskytovaných mezi členskými státy, vyžaduje nicméně určité podmínky, kterých nemůže být plně dosaženo k 31. prosinci 1992;
vzhledem k tomu, že by proto mělo být upraveno přechodné období počínající dnem 1. ledna 1993 a trvající omezenou dobu, během nějž budou provedena ustanovení určená k usnadnění přechodu ke konečnému systému zdaňování obchodu mezi členskými státy, který je nadále střednědobým cílem;
vzhledem k tomu, že během přechodného období by měla být plnění uskutečňovaná uvnitř Společenství osobami povinnými k dani neosvobozenými od daně zdaňována ve členském státě určení za použití sazeb a podmínek stanovených tímto členským státem;
vzhledem k tomu, že nabytí určitých hodnot uvnitř Společenství právnickými osobami osvobozenými od daně nebo nepovinnými k dani a určité dálkové prodeje nebo dodání nových dopravních prostředků uvnitř Společenství jednotlivcům nebo subjektům osvobozeným od daně nebo nepovinným k dani by měla být po dobu přechodného období rovněž zdaňována ve členském státě určení za použití sazeb a podmínek jím stanovených, pokud by tato plnění při neexistenci zvláštních ustanovení mohla vyvolat významná narušení hospodářské soutěže mezi členskými státy;
vzhledem k tomu, že nezbytná snaha o snížení administrativních a statistických formalit pro podniky, zejména pro malé a střední podniky, musí být vyvážena zavedením účinných kontrolních opatření a zachováním kvality statistických nástrojů Společenství z hospodářských i daňových důvodů;
vzhledem k tomu, že přechodného zdaňovacího období obchodu uvnitř Společenství je třeba využít k přijetí opatření řešících sociální dopady na určitá odvětví i regionální obtíže, zejména v pohraničních oblastech, které mohou následovat odstranění zdaňování při dovozu a vracení daně při vývozu v obchodu mezi členskými státy; že členské státy by proto měly být do 30. června 1999 oprávněny osvobozovat od daně dodání zboží uskutečňovaná v určených mezích bezcelními prodejnami při letecké a námořní dopravě mezi členskými státy;
vzhledem k tomu, že přechodná úprava vstoupí v platnost na dobu čtyř let, a bude tedy použitelná do 31. prosince 1996; že bude nahrazena konečným systémem zdaňování obchodu mezi členskými státy založeným na zásadě zdaňování dodání zboží a poskytování služeb v členském státě původu, aby tak byl naplněn cíl vytyčený v článku 4 první směrnice Rady ze dne 11. dubna 1967;
vzhledem k tomu, že Komise za tímto účelem předloží Radě do 31. prosince 1994 zprávu o fungování přechodné úpravy a navrhne podrobnosti konečného systému zdanění obchodu mezi členskými státy; že Rada, shledá-li, že podmínky přechodu ke konečnému systému byly uspokojivě splněny, rozhodne do 31. prosince 1995 o úpravě nezbytné pro vstup v platnost a fungování konečného systému, přičemž přechodná úprava bude bez dalšího použitelná až do vstupu konečného systému v platnost a v každém případě do rozhodnutí Rady o konečném systému;
vzhledem k tomu, že směrnice 77/388/EHS naposledy pozměněná směrnicí 89/465/EHS [6] by měla být změněna,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 77/388/EHS se mění takto:
1. Článek 3 se nahrazuje tímto:
"Článek 3
1. Pro účely této směrnice se:
- "územím členského státu" rozumí tuzemsko, jak je vymezeno pro jednotlivé členské státy v odstavcích 2 a 3,
- "Společenstvím" a "územím Společenství" rozumí území členských států, jak je vymezeno pro jednotlivé členské státy v odstavcích 2 a 3,
- "třetím územím" a "třetí zemí" rozumí jakékoliv jiné území než to, které je vymezeno v odstavcích 2 a 3 jako území některého členského státu.
2. Pro účely této směrnice se "tuzemskem" rozumí území v působnosti Smlouvy o založení Evropského hospodářského společenství, jak je vymezeno pro jednotlivé členské státy v článku 227.
3. Z pojmu "tuzemsko" jsou vyloučena následující území jednotlivých členských států:
- Spolková republika Německo:
ostrov Helgoland,
území Büsingen,
- Španělské království:
Ceuta,
Melilla,
- Italská republika:
Livigno,
Campione d'Italia,
italské vody jezera Lugano.
Rovněž následující území jednotlivých členských států se vylučují z pojmu "tuzemsko":
- Španělské království:
Kanárské ostrovy,
- Francouzská republika:
zámořské departementy,
- Řecká republika:
Άγιο Όρος.
4. Členské země přijmou opatření nezbytná k zajištění toho, aby plnění
- pocházející z Monackého knížectví nebo pro ně určená byla považována za plnění pocházející z Francouzské republiky nebo pro ni určená,
- pocházející z ostrova Man nebo pro něj určená byla považována za plnění pocházející ze Spojeného království Velké Británie a Severního Irska nebo pro ně určená.
5. Dospěje-li Komise k závěru, že ustanovení odstavců 3 a 4 nejsou nadále odůvodněná, zejména s ohledem na soutěžní neutralitu nebo vlastní zdroje, předloží v tomto smyslu vhodné návrhy Radě."
2.
Článek 7 se nahrazuje tímto:
"Článek 7
Dovoz
1. "Dovozem zboží" se rozumí:
a) vstup zboží, které nesplňuje podmínky stanovené v článcích 9 a 10 Smlouvy o založení Evropského hospodářského společenství, a u zboží pokrytého Smlouvou o založení Evropského společenství uhlí a oceli vstup zboží, které se nenachází ve volném oběhu, na území Společenství;
b) vstup zboží z území vymezeného v čl. 3 odst. 3 druhém pododstavci nebo z britských Normanských ostrovů na území Společenství.
2. Místem dovozu zboží je členský stát, na jehož území se zboží nachází při vstupu do Společenství.
3. Odchylně od odstavce 2 je u zboží, které je uvedeno v odst. 1 písm. a) a při svém vstupu do Společenství je propuštěno do některého z režimů uvedených v čl. 16 odst. 1 bodu B nebo do režimu dočasného použití s úplným osvobozením od daně při dovozu anebo do režimu vnějšího tranzitu, místem dovozu členský stát, na jehož území se na toto zboží přestanou vztahovat uvedené režimy.
Obdobně je-li zboží uvedené v odst. 1 písm. b) propuštěno při svém vstupu do Společenství do režimu vnitřního tranzitu Společenství podle čl.
33a odst. 1 písm. b), je místem dovozu členský stát, na jehož území je tento režim ukončen."
8 odst. 1 písm. a) se slova "v jiné zemi než v zemi" nahrazují slovy "v jiném členském státě než v členském státě" a slova "členský stát, do nějž se zboží dováží" slovy "členský stát, na jehož území se uskutečňuje instalace nebo montáž".
4. V čl. 8 odst. 1 se doplňuje nové písmeno, které zní:
"c) v případě zboží dodávaného na palubě lodí, letadel nebo ve vlacích během přepravy, přičemž místo zahájení přepravy a místo určení se nacházejí na území Společenství: místo, kde se zboží nachází v okamžiku zahájení přepravy."
5. V článku 8 se odstavec 2 nahrazuje tímto:
1 písm. a), nachází-li se místo, kde se přeprava nebo odeslání zboží začíná uskutečňovat, na třetím území, má se za to, že místo dodání zboží dovozcem, jak je vymezuje čl. 21 bod 2, a místo případných následných dodání se nacházejí ve členském státě, do nějž se zboží dováží."
6. V článku 10 se odstavec 3 nahrazuje tímto:
"3. Zdanitelné plnění se uskuteční a daňová povinnost vzniká v okamžiku dovozu zboží. Je-li zboží při vstupu do Společenství propuštěno do některého z režimů uvedených v čl. 7 odst. 3, uskuteční se zdanitelné plnění a daňová povinnost vzniká až tehdy, když zboží tyto režimy opustí.
Je-li však dovážené zboží podrobeno clu, zemědělským dávkám nebo poplatkům s rovnocenným účinkem zavedeným v rámci některé společné politiky, uskuteční se zdanitelné plnění a daňová povinnost vzniká tehdy, kdy nastane rozhodná skutečnost pro tyto poplatky Společenství a stanou se splatné.
Není-li dovážené zboží podrobeno žádnému z těchto poplatků Společenství, použijí členské státy k určení dne uskutečnění zdanitelného plnění a vzniku daňové povinnosti platné předpisy týkající se cel."
7. V čl. 11 části B se:
- odstavec 1 nahrazuje tímto:
"1. Základem daně je celní hodnota, stanovená podle platných předpisů Společenství.",
- zrušuje odstavec 2.
8.
V čl. 11 části B se odstavec 3 nahrazuje tímto:
"3. Základ daně zahrnuje následující položky, nejsou-li dosud zahrnuty:
a) daně, cla, dávky a další poplatky splatné mimo dovážející členský stát, jakož i ty, které jsou splatné při dovozu, s výjimkou daně z přidané hodnoty, jež má být vyměřena;
b) doplňkové výdaje, jako je provize, náklady na balení, přepravu a pojištění, vzniklé až do dosažení prvního místa určení na území dovážejícího členského státu.
"Prvním místem určení" se rozumí místo uvedené v náložném listě nebo jiném přepravním dokladu, na jehož základě je zboží dováženo do dovážejícího členského státu.
Není-li takový údaj k dispozici, považuje se za první místo určení místo prvního přeložení nákladu v dovážejícím členském státě.
Členské státy mohou rovněž zahrnout do základu daně výše zmíněné doplňkové výdaje, jestliže vyplývají z přepravy na jiné místo určení na území dovážejícího členského státu, je-li toto místo v okamžiku uskutečnění zdanitelného plnění známo."
9. V čl. 11 části B odst. 5 se za slova "bylo dočasně vyvezeno" vkládají slova "ze Společenství", slova "v zahraničí" se nahrazují slovy "mimo Společenství" a slova "a zpětný dovoz přitom není osvobozen od daně podle čl. 14 odst. 1 písm. f)," se vypouštějí.
10.
V čl. 11 části C se odstavec 2 nahrazuje tímto:
"2. Jsou-li údaje potřebné pro stanovení základu daně při dovozu vyjádřeny v jiné měně než měně členského státu, v němž je daň vyměřována, určí se směnný kurz v souladu s předpisy Společenství o výpočtu celní hodnoty.
Jsou-li údaje potřebné pro stanovení základu daně při plnění jiném než dovozu vyjádřeny v jiné měně než měně členského státu, v němž je daň vyměřována, použije se jako směnný kurz poslední zaznamenaný prodejní kurz v době, kdy vzniká daňová povinnost, na nejreprezentativnějším devizovém trhu nebo trzích daného členského státu, nebo kurz určený odkazem na tento trh nebo tyto trhy způsobem stanoveným daným členským státem.
U některých takových plnění nebo u určitých kategorií osob povinných k dani mohou členské státy nicméně nadále používat směnný kurz, který byl stanoven podle platných předpisů Společenství o výpočtu celní hodnoty."
11. V čl. 14 odst. 1 se:
- zrušuje písmeno b),
- písmeno c) nahrazuje tímto:
- "c) dovoz zboží k případnému prodeji, jak je vymezen v článku 29 směrnice 85/362/EHS [7] naposledy pozměněné směrnicí 90/237/EHS [8];",
- v písmenu d) zrušují slova "nebo vztahovalo-li by se na ně takové osvobození, kdyby bylo dovezeno ze třetí země" a slova "na vnitřním trhu",
- v písmenu e) zrušují slova "nebo vztahovalo-li by se na ně takové osvobození, kdyby bylo dovezeno ze třetí země",
- písmeno f) zrušuje,
- v písmenu g) zrušují slova "nebo vztahovalo-li by se na ně takové osvobození, kdyby bylo dovezeno ze třetí země".
12.
Nadpis článku 15 se nahrazuje tímto:"Osvobození vývozu ze Společenství a obdobných plnění a mezinárodní přepravy od daně".
13. V čl. 15 bodu 1 a 2 se slova "mimo tuzemsko, jak je vymezeno v článku 3," nahrazují slovy "mimo Společenství".
14.
V článku 15 se bod 3 nahrazuje tímto:
"3. poskytnutí služeb sestávajících z práce na movitém majetku, který byl pořízen nebo dovezen za účelem provedení těchto prací na území Společenství a odeslán nebo přepraven mimo Společenství osobou, která tyto služby poskytuje, nebo jejím zákazníkem, který je usazen mimo Společenství, popřípadě na účet některé z těchto osob,".
15. V čl. 15 bodu 10 prvním pododstavci se doplňuje nová odrážka, která zní:
"— směřující do jiného členského státu pro ozbrojené síly kteréhokoli členského státu, jenž je stranou Severoatlantické smlouvy a není sám státem určení, které jsou určeny pro použití těmito ozbrojenými silami nebo civilními zaměstnanci je doprovázejícími anebo k zásobení jejich jídelen, pokud se tyto síly podílejí na společném obranném úsilí."
16. V čl. 15 bodu 10 druhém pododstavci se slova "stanoví podmínky a meze tohoto osvobození od daně členské státy" nahrazují slovy "stanoví podmínky a meze tohoto osvobození od daně hostitelský členský stát".
17.
V čl. 15 bodu 12 se za slova "které je vyvážejí" vkládají slova "ze Společenství" a slova "do zahraničí" se nahrazují slova "mimo Společenství".
18. V článku 15 se bod 13 nahrazuje tímto:
"13. poskytování služeb včetně dopravních a doprovodných plnění, avšak vyjma poskytování služeb osvobozených od daně podle článku 13, jsou-li tyto služby přímo vázány
- na vnější tranzit nebo vývoz zboží ze Společenství nebo na dovoz zboží, na který se vztahují čl. 14 odst. 1 písm. c) a čl. 16 odst. 1 bod A,
- na zboží uvedené v čl. 7 odst. 1 písm. b) nacházející se v tranzitním režimu uvnitř Společenství podle čl. 33a odst. 1 písm. b)."
V čl. 15 bodu 14 se slova "mimo tuzemsko, jak je vymezeno v článku 3" nahrazují slovy "mimo Společenství".
20. V čl. 16 odst. 1 se:
- bod A nahrazuje tímto:
- "A. dovoz zboží, které má být propuštěno do režimu uskladnění v jiném než celním skladu;",
- bod B nahrazuje tímto:
- "B. dodání zboží, které má být
a) předloženo k proclení a případně umístěno do dočasného skladiště;
b) umístěno do svobodného celního pásma nebo do svobodného celního skladu;
c) propuštěno do režimu uskladnění v celním skladu nebo do režimu aktivního zušlechťovacího styku;
d) vpuštěno do pobřežních vod:
- aby zde bylo včleněno do těžebních nebo výrobních plošin za účelem výstavby, opravy, údržby, úpravy nebo vybavení těchto plošin nebo za účelem propojení těchto těžebních nebo výrobních plošin s pevninou,
- za účelem zásobování těžebních nebo výrobních plošin;
e) propuštěno do režimu uskladnění v jiném než celním skladu.
V písmenech a), b), c) a d) se uvádějí místa, která takto vymezují platné celní předpisy Společenství.",
- bod C nahrazuje tímto:
- "C. poskytování služeb souvisejících s dodáními zboží uvedenými v bodu B;",
- bod D nahrazuje tímto:
- "D. dodání zboží a poskytování služeb, které se uskutečňují na místech uvedených v bodu B a které se stále nacházejí v některé ze situací tam uvedených;",
- doplňuje nový bod, který zní:
- "E. dodání
- zboží uvedeného v čl.
7 odst. 1 písm. a), které se nadále nachází v režimu dočasného použití s úplným osvobozením od dovozního cla nebo v režimu vnějšího tranzitu,
- zboží uvedeného v článku 7 odst. 1 písm. b), které se nadále nachází v režimu vnitřního tranzitu Společenství podle článku 33a,
jakož i poskytování služeb spojených s těmito dodáními."
21. V článku 28 se vkládá nový odstavec, který zní:
"3a. Dokud Rada nerozhodne podle článku 3 směrnice 89/465/EHS [9] o zrušení přechodných odchylek podle odstavce 3, je Španělsko oprávněno osvobozovat od daně plnění uvedená v bodě 2 přílohy F, pokud jde o služby poskytované autory, a plnění uvedená v bodech 23 a 25 přílohy F."
22. "HLAVA XVIa
PŘECHODNÉ ÚPRAVY ZDANĚNÍ OBCHODU MEZI ČLENSKÝMI STÁTY
Článek 28a
Oblast působnosti
1. Předmětem daně z přidané hodnoty je rovněž
a) pořízení zboží za protiplnění uvnitř Společenství v tuzemsku osobou povinnou k dani, jestliže jedná jako taková, nebo právnickou osobou nepovinnou k dani, je-li prodávajícím osoba povinná k dani, která jedná jako taková a přitom nemá nárok na osvobození od daně podle článku 24, ani se na ni nevztahuje úprava stanovená v čl. 8 odst. 1 písm. a) druhé větě nebo v čl. 28b části B odst. 1.
Odchylně od prvního pododstavce není předmětem daně z přidané hodnoty pořízení zboží uvnitř Společenství, vyjma nové dopravní prostředky a výrobky podléhající spotřební dani, uskutečněné:
- osobou povinnou k dani, na kterou lze vztáhnout režim daňového paušálu podle článku 25, nebo osobou povinnou k dani, která uskutečňuje dodání zboží nebo poskytování služeb, u nichž nevzniká nárok na odpočet daně, nebo právnickou osobou nepovinnou k dani,
- za celkovou částku bez daně z přidané hodnoty splatné nebo odvedené ve členském státě, odkud bylo zboží odesláno nebo přepravováno, která nepřesahuje v běžném kalendářním roce mez, kterou stanoví členské státy a která nesmí být nižší než ekvivalent 10000 ECU v národní měně, a
- za předpokladu, že celková hodnota zboží pořízeného uvnitř Společenství, vyjma nové dopravní prostředky a výrobky podléhající spotřební dani a bez daně z přidané hodnoty splatné nebo odvedené ve členském státě, odkud bylo zboží odesláno nebo přepravováno, nepřesáhla v minulém kalendářním roce mez zmíněnou ve druhé odrážce.
Členské státy poskytnou osobám povinným k dani a právnickým osobám nepovinným k dani, jež splňují podmínky druhého pododstavce, možnost rozhodnout se pro obecný režim stanovený v prvním pododstavci.
Členské státy stanoví podrobná pravidla výkonu této volby, jež se použijí nejméně po dva kalendářní roky;
b) pořízení nových dopravních prostředků uvnitř Společenství uskutečněné za protiplnění v tuzemsku osobou povinnou k dani nebo právnickou osobou nepovinnou k dani, která splňuje podmínky pro použití odchylky uvedené v písm. a) druhém pododstavci, nebo jakoukoli jinou osobou nepovinnou k dani.
2. Pro účely této hlavy se:
a) za "dopravní prostředky" považuje toto: lodě delší než 7,5 metru, letadla o startovací hmotnosti vyšší než 1550 kilogramů a motorová pozemní vozidla, je-li jejich obsah válců větší než 48 krychlových centimetrů nebo jejich výkon větší než 7,2 kilowattu, jsou-li určeny k přepravě osob nebo zboží, s výjimkou lodí a letadel uvedených v čl.
15 body 5 a 6;
b) dopravní prostředky uvedené v písm. a) se nepovažují za "nové", splňují-li současně tyto podmínky:
- byly dodány déle než tři měsíce po dni prvního zprovoznění,
- mají u pozemních vozidel najeto více než 3000 kilometrů, u lodí najeto více než 100 hodin a u letadel nalétáno více než 40 hodin.
Členské státy stanoví podmínky, za nichž lze výše uvedené skutečnosti považovat za prokázané.
3. "Pořízením zboží uvnitř Společenství" se rozumí získání práva nakládat jako vlastník s movitým hmotným majetkem, který byl pořizovateli odeslán nebo přepraven prodávajícím nebo samotným pořizovatelem nebo jejich jménem do jiného členského státu, než ze kterého je zboží odesíláno nebo přepravováno.
Je-li zboží pořízené právnickou osobou nepovinnou k dani odesláno nebo přepraveno z třetího území a dovezeno touto právnickou osobou nepovinnou k dani do jiného členského státu než členského stát určení odeslaného či přepravovaného zboží, považuje se toto zboží za odeslané nebo přepravené z členského státu dovozu.
Tento členský stát vrátí dovozci, jak jej vymezuje čl. 21 bod 2, daň z přidané hodnoty odvedenou v souvislosti s dovozem zboží, jestliže dovozce prokáže, že jeho pořízení bylo předmětem daně z přidané hodnoty v členském státě určení odeslaného nebo přepravovaného zboží.
4. Za osobu povinnou k dani se považuje rovněž každá osoba, která příležitostně dodává nové dopravní prostředky za podmínek stanovených v čl. 28c části A.
Členský stát, na jehož území se toto dodání uskutečňuje, poskytne osobě povinné k dani nárok na odpočet za těchto opatření:
- nárok na odpočet vzniká a může být uplatněn pouze v době dodání,
- osoba povinná k dani je oprávněna odpočíst si daň z přidané hodnoty zahrnutou do kupní ceny nebo odvedenou při pořízení dopravních prostředků uvnitř Společenství, a to až do výše nepřekračující daň, kterou by byla povinna odvést, kdyby od ní nebyla osvobozena.
Členské státy mohou přijmout prováděcí pravidla k těmto ustanovením.
5. Následující dodání se považují za dodání zboží uskutečněné za protiplnění:
a) dodání jiné osobě povinné k dani zboží zhotoveného na základě smlouvy o dílo ve smyslu čl. 5 odst. 5 písm. a), fakticky uskutečněné v členském státě jiném než v tom, v němž má zákazník identifikační číslo pro daň z přidané hodnoty, jsou-li splněny tyto podmínky:
- materiál použitý zhotovitelem byl odeslán nebo přepraven zákazníkem nebo na jeho účet ze členského státu, na jehož území má zákazník identifikační číslo pro daň z přidané hodnoty,
- dílo zhotovené nebo sestavené zhotovitelem je odesláno nebo přepraveno zákazníkovi do členského státu;
b) přemístění zboží osobou povinnou k dani z jejího podniku do jiného členského státu.
Za přemístěný do jiného členského státu se považuje: jakýkoliv hmotný majetek odeslaný nebo přepravený osobou povinnou k dani nebo jejím jménem z území vymezeného v článku 3, avšak v rámci Společenství, pro potřeby jejího podniku a za účelem jiného plnění než některého z následujících:
- dodání dotyčného zboží osobou povinnou k dani na území členského státu určení zásilky či přepravy za podmínek stanovených v čl. 8 odst. 1 písm. a) druhé větě a v čl. 28b části B odst. 1,
- dodání dotyčného zboží osobou povinnou k dani za podmínek stanovených v čl. 8 odst. 1 písm. c),
- dodání dotyčného zboží osobou povinnou k dani do tuzemska za podmínek stanovených v článku 15 nebo v čl. 28c části A,
- dodání zboží zhotoveného na základě smlouvy o dílo v členském státě určení zásilky či přepravy dotyčného zboží osobě povinné k dani za podmínek uvedených v písm. a),
- poskytnutí služby osobě povinné k dani, jejímž předmětem je práce na dotyčném zboží skutečně vykonaná v členském státě určení zásilky či přepravy dotyčného zboží,
- dočasné používání dotyčného zboží na území členského státu, na němž je ukončeno odesílání nebo přeprava zboží, za účelem poskytnutí služby osobou povinnou k dani usazenou na území členského státu, v němž se přeprava nebo odeslání zboží začaly uskutečňovat,
- dočasné používání dotyčného zboží po dobu nepřekračující 24 měsíců na území jiného členského státu, v němž by na dovoz stejného zboží z třetí země pro dočasné používání bylo možné uplatnit režim dočasného dovozu s plným osvobozením od dovozního cla.
6. Pořízení zboží za protiplnění uvnitř Společenství zahrnuje i případ, kdy osoba povinná k dani využije pro účely svého podniku zboží, které bylo odesláno nebo přepraveno touto osobou nebo jejím jménem z jiného členského státu, na jehož území dotyčná osoba dané zboží vyrobila, vytěžila, zpracovala, zakoupila, pořídila podle definice obsažené v odstavci 1 nebo dovezla při svém podnikání do tohoto jiného členského státu,
7. Členské státy přijmou opatření, aby zajistily, že plnění, která by spadala pod pojem "dodání zboží" podle definice obsažené v odstavci 5 nebo v článku 5, kdyby byla provedena v tuzemsku osobu povinnou k dani, která by jednala jako taková, se považují za "pořízení zboží uvnitř Společenství".
Článek 28b
Místo zdanitelného plnění
A. Místo pořízení zboží uvnitř Společenství
1. Za místo pořízení zboží uvnitř Společenství se považuje místo, kde se zboží nachází při ukončení odesílání nebo přepravy pořizovateli.
2. Aniž je dotčen odstavec 1, považuje se nicméně za místo pořízení zboží uvnitř Společenství uvedeného v čl. 28a odst. 1 písm. a) území členského státu, který vydal identifikační číslo pro daň z přidané hodnoty, pod nímž si pořizovatel zboží pořídil, neprokáže-li pořizovatel, že toto pořízení bylo předmětem daně podle odstavce 1.
Je-li však toto pořízení předmětem daně podle odstavce 1 v členském státě určení zásilky či přepravy zboží poté, co bylo zdaněno podle prvního pododstavce, základ daně se přiměřeně sníží v členském státě, který vydal identifikační číslo pro daň z přidané hodnoty, pod nímž si pořizovatel zboží pořídil.
B. Místo dodání zboží
1. Odchylně od čl. 8 odst. 1 písm. a) a odst. 2 se za místo dodání zboží, které bylo odesláno nebo přepravováno dodavatelem nebo jeho jménem z jiného členského státu než členského státu určení zásilky či přepravy zboží, považuje místo, kde se zboží nachází při ukončení odesílání nebo přepravy kupujícímu, jsou-li přitom splněny tyto podmínky:
- dodání zboží uskutečňuje osoba povinná k dani, na niž lze vztáhnout odchylku uvedenou v čl. 28a odst. 1 druhém pododstavci, ve prospěch právnické osoby nepovinné k dani, na niž lze rovněž vztáhnout tuto odchylku, nebo ve prospěch jiné osoby nepovinné k dani,
- předmětem dodání je zboží jiné než nové dopravní prostředky a než zboží, jež je dodáváno s montáží nebo instalací, ať již i se zkušebním chodem nebo bez něj, dodavatelem nebo jeho jménem.
Je-li zboží takto dodávané odesláno nebo přepravováno z třetího území a dovezeno dodavatelem do jiného členského státu než členského státu určení zásilky či přepravy zboží kupujícímu, považuje se toto zboží za odeslané nebo přepravené z členského státu dovozu.
2. Je-li předmětem dodání jiné zboží než výrobky podléhající spotřební dani, nevztahuje se odstavec 1 nicméně na dodání zboží odeslaného nebo přepraveného do téhož členského státu určení zásilky či přepravy, pokud
- celková hodnota takových dodání bez daně z přidané hodnoty nepřekročila v jednom kalendářním roce ekvivalent 100000 ECU v národní měně a
- celková hodnota bez daně z přidané hodnoty dodání jiného zboží než výrobků podléhajících spotřební dani, které byly uskutečněny za podmínek stanovených v odstavci 1 v předchozím kalendářním roce, nepřekročila ekvivalent 100000 ECU v národní měně.
Členský stát, na jehož území se zboží nachází při ukončení odesílání a přepravy kupujícímu, může snížit výše uvedené meze na ekvivalent 35000 ECU v národní měně jestliže, se členský stát obává, že by meze ve výši 100000 ECU vedly k vážnému narušení hospodářské soutěže.
Členské státy, které využijí této možnosti, přijmou opatření potřebná k uvědomění příslušných správních orgánů v členském státě odeslání nebo přepravy zboží.
Do 31. prosince 1994 podá Komise Radě zprávu o uplatňování zvláštních mezí ve výši 35000 ECU zavedených podle předchozího pododstavce.
V této zprávě může Komise Radu informovat, že zrušení zvláštních mezí nepovede k vážnému narušení hospodářské soutěže.
Předcházející pododstavec zůstane v platnosti, dokud Rada o návrhu Komise jednomyslně nerozhodne.
3. Členský stát, na jehož území se zboží nachází v okamžiku, kdy se přeprava nebo odeslání zboží začíná uskutečňovat, poskytne osobám povinným k dani, které uskutečňují dodání zboží a na něž lze vztáhnout odstavec 2, možnost rozhodnout se, že se místo těchto dodávek určí podle odstavce 1.
Dotyčné členské státy stanoví podrobná pravidla výkonu této volby, jež se použijí nejméně po dva kalendářní roky.
C. Místo poskytování služeb při přepravě zboží uvnitř Společenství
1. Odchylně od čl. 9 odst. 2 písm. b) se místo poskytování služeb při přepravě zboží uvnitř Společenství určí podle odstavců 2, 3 a 4. Pro účely této části se
- "přepravou zboží uvnitř Společenství" rozumí přeprava, kdy se místo odeslání a místo určení nacházejí na území dvou různých členských států,
- "místem odeslání" rozumí místo, kde přeprava zboží skutečně začíná, bez ohledu na dráhu ve skutečnosti uraženou na místo, kde se zboží nachází,
- "místem určení" rozumí místo, kde přeprava zboží skutečně končí.
2. Místem poskytování služeb při přepravě zboží uvnitř Společenství je místo odeslání.
3. Odchylně od odstavce 2 se nicméně za místo poskytování služeb při přepravě zboží uvnitř Společenství zákazníkům, kteří mají identifikační číslo pro daň z přidané hodnoty v jiném členském státě než ve státě zahájení přepravy, považuje místo na území toho členského státu, který vydal zákazníkovi daňové identifikační číslo pro daň z přidané hodnoty, pod nímž mu byla služba poskytnuta.
4. Členské státy nemusí uplatňovat daň na tu část přepravy, která odpovídá cestě uskutečněné ve vodách, jež netvoří součást území Společenství, jak je vymezeno v článku 3.
D. Místo poskytování doplňkových služeb při přepravě zboží uvnitř Společenství
E. Místo poskytování služeb uskutečňovaných zprostředkovateli
1. Odchylně od čl. 9 odst. 1 je místem poskytování služeb zprostředkovali, kteří jednají jménem a na účet jiných osob, jsou-li součástí služeb poskytovaných při přepravě zboží uvnitř Společenství, místo odeslání.
Má-li nicméně zákazník, jemuž zprostředkovatel služby poskytnul, identifikační číslo pro daň z přidané hodnoty v jiném členském státě než ve státě zahájení přepravy, považuje se za místo poskytování služeb zprostředkovatelem území členského státu, který zákazníkovi vydal identifikační číslo pro daň z přidané hodnoty, pod nímž mu byla služba poskytnuta.
2. Odchylně od čl. 9 odst. 1 je místem poskytování služeb zprostředkovateli, kteří jednají jménem a na účet jiných osob, jsou-li součástí doplňkových činností při přepravě zboží uvnitř Společenství, místo, kde jsou tyto doplňkové služby skutečně poskytovány.
Má-li však zákazník, jemuž zprostředkovatel služby poskytl, identifikační číslo pro daň z přidané hodnoty v jiném členském státě než ve státě, na jehož území byly tyto doplňkové služby skutečně poskytovány, považuje se za místo poskytnutí služeb zprostředkovatelem území členského státu, který vydal zákazníkovi identifikační číslo pro daň z přidané hodnoty, pod nímž mu zprostředkovatel službu poskytnul.
3. Odchylně od čl. 9 odst. 1 je místem poskytování služeb zprostředkovateli, kteří jednají jménem a na účet jiných osob, jsou-li tyto služby součástí jiných plnění než těch, které jsou uvedeny v odstavci 1 nebo 2 nebo v čl. 9 odst. 2 písm. e), místo, kde se tato plnění uskutečňují.
Má-li nicméně zákazník identifikační číslo pro účely daně z přidané hodnoty v jiném členském státě než v tom, na jehož území se tato plnění uskutečňují, považuje se za místo poskytování služeb zprostředkovatelem území členského státu, který vydal zákazníkovi identifikační číslo pro daň z přidané hodnoty, pod níž mu zprostředkovatel službu poskytnul.
Článek 28c
Osvobození od daně
A. Dodání zboží osvobozená od daně
Aniž jsou dotčeny ostatní předpisy Společenství a za podmínek, které samy stanoví k zajištění správného a jednoznačného uplatňování níže uvedených osvobození, jakož i s cílem zabránit jakýmkoli daňovým únikům, vyhýbání se daňovým povinnostem nebo zneužití daňového režimu, osvobodí členské státy od daně:
a) dodání zboží, jak je vymezeno v článku 5 a čl. 28a odst. 5 písm. a), které bylo odesláno nebo přepraveno prodávajícím nebo jeho jménem, popřípadě pořizovatelem nebo jeho jménem, z tuzemska, jak je vymezeno v článku 3, avšak uvnitř Společenství, a uskutečněné pro jinou osobu povinnou k dani nebo právnickou osobu nepovinnou k dani, která jedná jako taková, v jiném členském státě než v tom, kde se přeprava nebo odeslání zboží začaly uskutečňovat.
Toto osvobození od daně se nevztahuje na dodání zboží uskutečňované osobou povinnou k dani, která je osvobozena od daně podle článku 24, ani na dodání zboží uskutečňované osobou povinnou k dani nebo právnickou osobou nepovinnou k dani, na kterou lze vztáhnout odchylku podle čl. 28a odst. 1 písm. a) druhého pododstavce;
b) dodání nových dopravních prostředků, které byly odeslány nebo přepraveny kupujícímu prodávajícím nebo jeho jménem, popřípadě kupujícím nebo jeho jménem mimo tuzemsko, jak je vymezeno v článku 3, avšak uvnitř Společenství, uskutečněné pro osobu povinnou k dani nebo právnickou osobu nepovinnou k dani, na kterou lze vztáhnout odchylku podle čl. 28a odst.
1 písm. a) druhého pododstavce, nebo pro jakoukoliv jinou osobu nepovinnou k dani;
28a odst. 5 písm. b), které by bylo osvobozeno od daně podle písmene a), kdyby se uskutečnilo ve prospěch jiné osoby povinné k dani.
B. Osvobození pořízení zboží uvnitř Společenství od daně
Aniž jsou dotčeny ostatní předpisy Společenství a za podmínek, které samy stanoví k zajištění správného a jednoznačného uplatňování níže uvedených osvobození, a k zamezení jakýchkoli daňových úniků, vyhýbání se daňovým povinnostem a zneužití daňového režimu, osvobodí členské státy od daně:
a) pořízení zboží uvnitř Společenství, jehož dodání osobou povinnou k dani by bylo v tuzemsku za všech okolností osvobozeno od daně;
b) pořízení zboží uvnitř Společenství, které by bylo při dovozu za všech okolností osvobozeno od daně podle čl. 14 odst. 1;
c) pořízení zboží uvnitř Společenství, jestliže by podle čl. 17 odst.
3 a 4 byl pořizovatel za všech okolností oprávněn k plné náhradě daně z přidané hodnoty splatné podle čl. 28a odst.
1.
C. Osvobození přepravních služeb od daně
D. Osvobození dovozu zboží od daně
E. Jiná osvobození od daně
a) Členské státy přijmou opatření nezbytná k zajištění toho, že na pořízení uvnitř Společenství zboží, které se nachází v některém z režimů uvedených v čl. 16 odst.
1 bodu B, se vztahují tatéž předpisy, jako na dodání zboží uskutečněná za stejných podmínek v tuzemsku.
b) V článku 16 se odstavec 2 nahrazuje tímto:
"2. S výhradou konzultací podle článku 29 mohou členské státy rozhodnout, že osvobodí od daně:
a) pořízení zboží uvnitř Společenství osobou povinnou k dani, dovoz a dodání zboží osobě povinné k dani za účelem vývozu v témže stavu nebo po zpracování na třetí území a poskytování služeb spojených s jejím vývozem, a to až do výše rovnající se hodnotě jejího vývozu během předcházejících 12 měsíců;
b) pořízení zboží uvnitř Společenství osobou povinnou k dani, dovoz a dodání zboží osobě povinné k dani za účelem dodání do jiného členského státu za podmínek stanovených v čl. 28c části A, a poskytování služeb spojených s takovým jejím dodáním do jiného členského státu za podmínek stanovených v čl.
Členské státy mohou společně stanovit maximální hodnotu plnění, která osvobozují od daně podle písmen a) a b)."
Článek 28d
Uskutečnění zdanitelného plnění a daňová povinnost
1. Zdanitelné plnění je uskutečněno tehdy, kdy se uskuteční pořízení zboží uvnitř Společenství.
Pořízení zboží uvnitř Společenství se považuje za uskutečněné tehdy, kdy je za uskutečněné považováno dodání obdobného zboží v tuzemsku.
2. Při pořízení zboží uvnitř Společenství vzniká daňová povinnost k patnáctému dni měsíce, který následuje po měsíci, v němž se uskutečnilo zdanitelné plnění.
3. Odchylně od odstavce 2 vznikne daňová povinnost vystavením faktury, pokud tuto fakturu vystaví pořizovatel před patnáctým dnem měsíce, který následuje po měsíci, v němž se uskutečnilo zdanitelné plnění.
4. Odchylně od čl. 10 odst. 2 a 3 vznikne daňová povinnost z dodání zboží, které bylo uskutečněno za podmínek stanovených v čl. 28c části A, k patnáctému dni měsíce, který následuje po měsíci, v němž se uskutečnilo zdanitelné plnění.
Daňová povinnost nicméně vznikne vystavení faktury, pokud je tato faktura vystavena před patnáctým dnem měsíce, který následuje po měsíci, v němž došlo k zdanitelnému plnění.
Článek 28e
Základ daně a sazba daně
1. V případě pořízení zboží uvnitř Společenství se základ daně stanoví na základě stejných položek, jaké se podle čl. 11 části A použijí ke stanovení základu daně z dodání stejného zboží v tuzemsku. Zejména se při pořízení zboží uvnitř Společenství podle čl. 28a odst. 6 základ daně stanoví podle čl. 11 části A odst. 1 písm. b).
Členské státy přijmou opatření nezbytná k zajištění toho, že spotřební daň splatná nebo odvedená osobou, která si pořizuje uvnitř Společenství výrobek, který je předmětem spotřební daně, bude zahrnuta do základu daně v souladu s čl. 11 částí A odst. 2 písm. a).
2. Na pořízení zboží uvnitř Společenství se použije daňová sazba platná v okamžiku, kdy vzniká daňová povinnost.
3. Na pořízení zboží uvnitř Společenství se použije daňová sazba, která se použije na dodání obdobného zboží v tuzemsku.
Článek 28f
Právo na odpočet daně
1. "2.
Jsou-li zboží a služby použity pro účely jejích zdanitelných plnění, je osoba povinná k dani oprávněna odpočíst od daně, kterou je povinna odvést:
a) daň z přidané hodnoty, která je splatná nebo byla odvedena za zboží nebo služby, jež jí byly nebo mají být dodány jinou osobou povinnou k dani, která je v tuzemsku daňovým dlužníkem;
b) daň z přidané hodnoty, která je splatná nebo byla odvedena s ohledem na zboží dovezené do tuzemska;
c) daň z přidané hodnoty splatnou podle čl. 5 odst. 7 písm. a), čl. 6 odst. 3 a čl. 28a odst. 6;
d) daň z přidané hodnoty splatnou podle čl. 28a odst. 1 písm. a).
3. Členské státy mohou přiznat každé osobě povinné k dani nárok na odpočet nebo vrácení daně z přidané hodnoty uvedený v odstavci 2, jsou-li zboží a služby použity za účelem:
a) plnění souvisejících s hospodářskými činnostmi uvedenými v čl.
4 odst. 2, která byla uskutečněny v jiné zemi a na která by se vztahoval nárok na odpočet daně, kdyby byla uskutečněna v tuzemsku;
b) plnění, která jsou osvobozena od daně podle čl. 14 odst. 1 písm. i), článku 15, čl. 16 odst. 1 bodů B, C, D nebo E nebo odst. 2 nebo čl. 28c části A;
c) jakýchkoli plnění osvobozených od daně podle čl. 13 části B písm. a) a d) body 1 až 5, je-li zákazník usazen mimo Společenství nebo je-li toto plnění přímo vázáno na zboží určené k vývozu do země mimo Společenství.
4. Daň z přidané hodnoty se podle odstavce 3 vrací:
- osobám povinným k dani neusazeným v tuzemsku, ale usazeným v jiném členském státě, v souladu s prováděcími pravidly stanovenými směrnicí 79/1072/EHS [10],
- osobám povinným k dani neusazeným na území Společenství, v souladu s prováděcími pravidly stanovenými směrnicí 86/560/EHS [11]."
2.
"1. Pro uplatnění nároku na odpočet daně musí osoba povinná k dani:
a) při odpočtu daně podle čl. 17 odst. 2 písm. a) vlastnit fakturu vystavenou v souladu s čl. 22 odst. 3;
b) při odpočtu daně podle čl.
17 odst. 2 písm. b) vlastnit dovozní doklad, v němž je uvedena jako příjemce nebo dovozce a který udává nebo umožňuje výpočet výše splatné daně;
c) při odpočtu daně podle čl. 17 odst. 2 písm. c) splnit náležitosti předepsané jednotlivými členskými státy;
d) je-li žádána, aby odvedla daň jako zákazník nebo kupující v případech, na které se vztahuje čl. 21 bod 1, splnit náležitosti předepsané jednotlivými členskými státy;
e) při odpočtech podle čl. 17 odst. 2 písm. d) uvést v přiznání podaném podle čl. 22 odst. 4 veškeré údaje potřebné pro stanovení výše daně splatné z pořízení zboží uvnitř Společenství touto osobou a dále vlastnit fakturu podle čl. 22 odst. 3."
3. "3a. Členské státy mohou poskytnout osobě povinné k dani, která nevlastní fakturu podle čl. 22 odst. 3, právo provést odpočet uvedený v čl. 17 odst. 2 písm. d); stanoví přitom podmínky a prováděcí pravidla k tomuto ustanovení."
Článek 28g
Daňoví dlužníci
"Článek 21
Daňoví dlužníci vůči finančním orgánům
Následující osoby jsou povinny odvádět daň z přidané hodnoty:
1. v rámci vnitřního systému:
a) osoba povinná k dani uskutečňující zdanitelná plnění jiná než ta, která jsou uvedena v písmenu b).
Uskutečňuje-li zdanitelné dodání zboží nebo poskytnutí služeb osoba povinná k dani usazená v zahraničí, mohou členské státy přijmout předpisy, na jejichž základě je povinna odvádět daň jiná osoba.
Za takovou jinou osobu může být mimo jiné ustanoven daňový zástupce nebo jiná osoba, pro kterou se zdanitelné dodání zboží nebo poskytnutí služeb provádí.
Členské státy mohou rovněž stanovit, že někdo jiný než osoba povinná k dani je povinen odvádět daň společně a nerozdílně;
b) zákazník služeb uvedených v čl. 9 odst. 2 písm. e) nebo v čl. 28b částech C, D nebo E poskytnutých osobou povinnou k dani usazenou v zahraničí.
Členské státy mohou nicméně požadovat, aby poskytovatel služeb byl povinen odvádět daň společně a nerozdílně;
c) každá osoba, která uvádí daň z přidané hodnoty na faktuře nebo jiném dokladu sloužícím jako faktura;
d) osoba uskutečňující zdanitelné pořízení zboží uvnitř Společenství.
Pořizuje-li se zboží uvnitř Společenství osoba usazená v zahraničí, mohou členské státy přijmout předpisy, na jejichž základě je povinna odvést daň jiná osoba.
Takovou jinou osobu může být mimo jiné ustanoven daňový zástupce.
Členské státy mohou rovněž stanovit, že někdo jiný než osoba, která si pořizuje zboží uvnitř Společenství, je povinen odvést daň společně a nerozdílně;
2. při dovozu: osoba nebo osoby, které členský stát, do kterého je zboží dováženo, označí nebo uzná jako daňové dlužníky."
Článek 28h
Povinnosti daňových dlužníků
"Článek 22
Povinnosti v rámci vnitřního systému
1. a) Každá osoba povinná k dani oznámí zahájení, změnu nebo ukončení činnosti, kterou vykonává jako osoba povinná k dani.
b) Aniž je dotčeno písmeno a), oznámí každá osoba povinná k dani uvedená v čl.
28a odst. 1 písm. a) druhém pododstavci, že uskutečňuje pořízení zboží uvnitř Společenství, nejsou-li splněny podmínky pro použití odchylky podle zmíněného článku.
c) Členské státy přijmou opatření nezbytná k určení totožnosti prostřednictvím osobního čísla:
- každé osoby povinné k dani s výjimkou osob uvedených v čl. 28a odst. 4, která uskutečňuje v tuzemsku dodání zboží nebo poskytování služeb, z nichž jí vzniká nárok na odpočet, kromě poskytování služeb, z nichž odvádějí daň výhradně zákazníci podle čl. 21 bodu 1 písm. b). Členské státy nejsou nicméně povinny přidělit identifikační číslo pro účely daně některým osobám povinným k dani uvedeným v čl. 4 odst. 3,
- každé osoby povinné k dani uvedené v odst. 1 písm b) a každé osoby povinné k dani, která využije možnost poskytovanou v čl.
28a odst. 1 písm. a) třetím pododstavci.
d) Každé osobní identifikační číslo obsahuje předčíslí podle mezinárodního standardu ISO 3166 – alfa 2, podle nějž lze určit vydávající členský stát.
e) Členské státy přijmou opatření nezbytná k zajištění toho, že jejich identifikační systémy umožní odlišit osoby povinné k dani uvedené v písmenu c), a k zajištění správného používání přechodných úprav pro zdaňování plnění uskutečněných uvnitř Společenství, jak jsou stanoveny v této hlavě.
2. a) Každá osoba povinná k dani vede účetnictví dostatečně podrobné k tomu, aby správci daně umožnilo uplatnit a prověřit daň z přidané hodnoty.
b) Každá osoba povinná k dani vede rejstřík zboží, které odeslala či přepravila nebo které bylo odesláno či přepraveno jejím jménem z tuzemska, jak je vymezuje článek 3, ale uvnitř Společenství, v rámci plnění uvedených v čl. 28a odst.
Každá osoba povinná k dani vede rejstřík materiálu odeslaného jí z jiného členského státu osobou povinnou k dani nebo jejím jménem, má-li tato osoba identifikační číslo pro daň z přidané hodnoty v tomto jiném členském státě, v souvislosti s dodáním zboží zhotoveného na základě smlouvy o dílo.
3. a) Každá osoba povinná k dani vystaví fakturu nebo jiný doklad sloužící jako faktura za zboží a služby, které dodala nebo poskytla jiné osobě povinné k dani nebo právnické osobě nepovinné k dani.
Každá osoba povinná k dani rovněž vystaví fakturu nebo jiný doklad sloužící jako faktura v souvislosti s dodáními zboží uvedenými v čl. 28b části B odst.
1 a v souvislosti s dodáními zboží za podmínek uložených čl. 28c částí A. Osoba povinná k dani si podrží opisy všech vystavených dokladů.
Každá osoba povinná k dani rovněž vystaví fakturu za každou platbu na její účet před dodáním zboží podle prvního pododstavce, jakož i za každou platbu na její účet provedenou jinou osobou povinnou k dani nebo právnickou osobou nepovinnou k dani předtím, než je poskytnutí služeb dokončeno.
b) Faktura musí jednoznačně uvádět cenu bez daně a příslušnou daň podle jednotlivých sazeb a také případná osvobození od daně.
Faktura musí dále uvádět
- u plnění uvedených v čl. 28b části C, D a E identifikační číslo osoby povinné k dani v tuzemsku a identifikační číslo zákazníka, pod nímž mu byla poskytnuta služba,
- u plnění uvedených v čl. 28c části A písm. a) identifikační číslo osoby povinné k dani v tuzemsku a identifikační číslo pořizovatele v jiném členském státě,
- u dodání nových dopravních prostředků podrobnosti uvedené v čl. 28a odst. 2.
c) Členské státy stanoví kritéria pro posouzení toho, zda doklad slouží jako faktura.
4. a) Každá osoba povinná k dani předloží ve lhůtě stanovené členskými státy daňové přiznání.
Tato lhůta nesmí překročit dva měsíce od konce jednotlivých zdaňovacích období.
Členské státy mohou stanovit zdaňovací období jako měsíční, dvouměsíční nebo čtvrtletní.
Členské státy mohou nicméně stanovit odlišná období s podmínkou, že nepřekročí jeden rok.
b) Daňové přiznání musí obsahovat všechny údaje potřebné k výpočtu splatné daně a k provedení odpočtu daně včetně celkové hodnoty plnění vztahujících se k této dani a odpočtu a celkové hodnoty plnění osvobozených od daně, je-li to vhodné a do té míry, do jaké je to nezbytné ke stanovení základu daně.
c) Daňové přiznání dále uvádí
- na jedné straně celkovou hodnotu bez daně z přidané hodnoty dodání zboží uvedených v čl. 28c části A, z nichž vznikla v daném zdaňovacím období daňová povinnost.
Uvádí rovněž tyto údaje: celková hodnota bez daně z přidané hodnoty dodání zboží uvedených v čl. 8 odst. 1 písm. a) druhé větě a v čl. 28b části B odst. 1, která byla uskutečněna na území jiného členského státu a u nichž vznikla v daném zdaňovacím období daňová povinnost, pokud se místo, kde se přeprava nebo odeslání zboží začaly uskutečňovat, nachází v tuzemsku,
- na druhé straně celkovou hodnotu bez daně z přidané hodnoty pořízení zboží uvnitř Společenství uvedeného v čl. 28a odst. 1 a 6, z nichž vznikla daňová povinnost.
Uvádí rovněž tyto údaje: celková hodnota bez daně z přidané hodnoty dodání zboží uvedených v čl. 8 odst. 1 písm. a) druhé větě a v čl. 28b části B odst. 1, která byla uskutečněna v tuzemsku a u nichž v průběhu zdaňovacího období vznikla daňová povinnost, pokud se místo, kde se přeprava nebo odeslání zboží začaly uskutečňovat, nachází na území jiného členského státu.
5. Každá osoba povinná k dani odvede při odevzdání pravidelného daňového přiznání čistou výši daně z přidané hodnoty.
Členské státy mohou nicméně pro odvedení této daně určit jiný den nebo mohou požadovat zálohu.
6. a) Členské státy mohou na osobě povinné k dani požadovat, aby předložila prohlášení obsahující údaje uvedené v odstavci 4, které se týkají všech plnění uskutečněných v předchozím roce.
Toto prohlášení musí poskytovat veškeré údaje potřebné pro jakékoliv opravy.
b) Každá osoba povinná k dani s identifikačním číslem pro daň z přidané hodnoty předloží rovněž souhrnný výkaz všech pořizovatelů, kteří mají identifikační číslo pro daň z přidané hodnoty a kterým dodala zboží za podmínek stanovených v čl. 28c části A.
Souhrnný výkaz vypracuje za každé kalendářní čtvrtletí ve lhůtě a postupem stanoveným členskými státy, které přijmou opatření nezbytná k zajištění toho, aby byly v každém případě dodrženy předpisy o administrativní spolupráci v oblasti nepřímého zdanění.
Souhrnný výkaz uvádí:
- identifikační číslo osoby povinné k dani pro daň z přidané hodnoty v tuzemsku, pod kterým uskutečnil dodání zboží za podmínek stanovených v čl. 28c části A,
- identifikační číslo pro daň z přidané hodnoty každého pořizovatele v jiném členském státě, pod nímž mu bylo zboží dodáno, a je-li třeba, také údaj o tom, že dodání zboží, jak je vymezuje čl. 28a odst. 5 písm. a), bylo uskutečněno pro pořizovatele,
- pro každého pořizovatele celkovou hodnotu dodání zboží uskutečněných osobou povinnou k dani.
Tato částka se přiznává za kalendářní čtvrtletí, v jehož průběhu vznikla daňová povinnost.
Souhrnný výkaz dále uvádí:
- u dodání zboží, na které se vztahuje čl. 28c část A písm. c) identifikační číslo pro daň z přidané hodnoty osoby povinné k dani v tuzemsku, její identifikační číslo v členském státě určení zásilky nebo přepravy zboží a celkovou hodnotu dodaného zboží určenou v souladu s čl. 28e odst. 1,
- částku oprav provedených podle čl. 11 části C odst. 1. Tato částka se přiznává za kalendářní čtvrtletí, v jehož průběhu je pořizovateli oprava oznámena.
Je-li zboží odesíláno nebo přepravováno osobou povinnou k dani nebo jejím jménem z tuzemska, jak je vymezeno v článku 3, avšak uvnitř Společenství, v souvislosti s dodáním zboží zhotoveného osobou povinnou k dani na základě smlouvy o dílo za podmínek uvedených v čl. 28a odst. 5 písm. a), uvede souhrnný výkaz za čtvrtletí, v němž bylo zboží tímto způsobem odesláno nebo přepraveno:
- identifikační číslo pro daň z přidané hodnoty osoby povinné k dani na území členského státu, kde se přeprava nebo odeslání zboží začaly uskutečňovat,
- identifikační číslo příjemce zboží, jež bylo zhotoveno na základě smlouvy o dílo, v členském státě určení zásilky nebo přepravy zboží,
- prohlášení, že zboží bylo odesláno nebo přepraveno za výše uvedených podmínek za účelem zhotovení za základě smlouvy o dílo, které je skutečně provedeno v členském státě určení zásilky nebo přepravy.
c) Odchylně od písmene b) mohou členské státy:
- požadovat, aby byl souhrnný výkaz podáván měsíčně,
- požadovat, aby souhrnný výkaz obsahoval další podrobnosti.
d) U dodání nových dopravních prostředků za podmínek stanovených čl. 28c částí A písm. b), které uskuteční osoba povinná k dani, která má identifikační číslo pro daň z přidané hodnoty, pro kupujícího, který nemá identifikační číslo pro daň z přidané hodnoty, nebo které uskuteční osoba povinná k dani, jak je vymezena v čl.
28a odst. 4, přijmou členské státy opatření nezbytná k zajištění toho, že prodávající sdělí veškeré údaje potřebné k tomu, aby správce daně mohl uplatnit a přezkoumat daň z přidané hodnoty.
e) Členské státy mohou od osob povinných k dani, které v tuzemsku uskutečňují pořízení zboží uvnitř Společenství, jak je vymezeno v čl. 28a odst. 1 písm. a) a odst. 6, požadovat, aby předložily prohlášení obsahující podrobnosti o tomto pořízení, s tím, že taková prohlášení nicméně nemohou být požadována za dobu kratší než jeden měsíc.
Členské státy mohou rovněž požadovat na osobách, které uskutečňují pořízení nových dopravních prostředků uvnitř Společenství, jak je vymezeno v čl. 28a odst. 1 písm. b), aby poskytly při předkládání daňového přiznání podle odstavce 4 veškeré údaje potřebné k tomu, aby správce daně mohl uplatnit a přezkoumat daň z přidané hodnoty.
7. Členské státy přijmou opatření nezbytná k zajištění toho, aby osoby, které se podle čl. 21 bodu 1 písm. a) a b) považují za daňové dlužníky namísto osoby povinné k dani usazené v zahraničí nebo které jsou povinny odvádět daň společně a nerozdílně, splnily výše uvedené povinnosti týkající se prohlášení a odvodu.
8. Členské státy mohou ukládat další povinnosti, které považují za nezbytné k správnému uložení a výběru daně a k předcházení daňovým únikům, dostojí-li požadavku rovného zacházení s domácími plněními i plněními prováděnými osobami povinnými k dani mezi členskými státy, a za podmínky, že tyto povinnosti nepovedou při obchodu mezi členskými státy k formalitám spojeným s překračováním hranic.
9. a) Členské státy mohou osvobodit od určitých nebo všech povinností:
- osoby povinné k dani, které uskutečňují výhradně dodání zboží nebo poskytování služeb osvobozená od daně podle článků 13 a 15,
- osoby povinné k dani, jež mohou být osvobozeny od daně podle článku 24 a na něž lze vztáhnout odchylku podle čl. 28a odst. 1 písm. a) druhého pododstavce,
- osoby povinné k dani, které neuskutečňují žádné z plnění uvedených v odst.
4 písm. c).
b) Členské státy mohou osvobodit od povinností podle odst. 2 písm. a) jiné osoby povinné k dani než uvedené v písmenu a).
c) Členské státy mohou osoby povinné k dani osvobodit od úhrady splatné daně, je-li její výše bezvýznamná.
10. Členské státy přijmou opatření k zajištění toho, aby právnické osoby nepovinné k dani, kteří jsou daňovými dlužníky v souvislosti s pořízením zboží uvnitř Společenství, na které se vztahuje čl. 28a odst. 1 písm. a) první pododstavec, dodržovaly výše zmíněné povinnosti týkající se prohlášení a odvodu a aby jim byla přidělena osobní identifikační čísla, jak jsou vymezena v odst. 1 písm. c), d) a e).
11. Pro pořízení nových dopravních prostředků uvnitř Společenství, na která se vztahuje čl. 28a odst. 1 písm. b), přijmou členské státy předpisy upravující prohlášení a následný odvod daně.
12. Rada může jednomyslně na návrh Komise povolit kterémukoli členskému státu, aby zavedl zvláštní opatření ke zjednodušení povinnosti předkládat souhrnný výkaz, kterou stanoví odst.
6 písm. b). Tato zjednodušující opatření, která nesmějí ohrozit řádnou kontrolu plnění uvnitř Společenství, mohou mít tyto podoby:
a) členské státy mohou oprávnit osoby povinné k dani, které splňují následující tři podmínky, k podávání ročního souhrnného výkazu, ve kterém dotyčné osoby povinné k dani uvedou identifikační čísla pro daň z přidané hodnoty v jiném členském státě osob, kterým dodávaly zboží za podmínek stanovených v čl. 28c části A:
- celková roční hodnota bez daně z přidané hodnoty jimi dodaného zboží nebo poskytnutých služeb, jak je vymezena v článcích 5, 6 a čl. 28a odst. 5, nepřekročila o více než 35000 ECU roční obrat, který posloužil jako východisko pro uplatnění osvobození od daně podle článku 24,
- celková roční hodnota bez daně z přidané hodnoty dodání zboží jimi uskutečněných za podmínek stanovených v čl. 28c části A nepřekročila ekvivalent 15000 ECU v národní měně,
- dodání zboží jimi uskutečněná za podmínek stanovených v čl. 28c části A nejsou dodáními nových dopravních prostředků,
b) členské státy, které stanoví tříměsíční zdaňovací období, za které musí osoby povinné k dani předkládat daňové přiznání podle odstavce 4, mohou oprávnit tyto osoby k předkládání souhrnného výkazu za stejné období, splňují-li tyto osoby povinné k dani tyto tři podmínky:
- celková roční hodnota bez daně z přidané hodnoty zboží, jež dodávají, a služeb, jež poskytují, jak je vymezena v článcích 5, 6 a čl. 28a odst. 5, nepřekročila ekvivalent 200000 ECU v národní měně,
- celková roční hodnota bez daně z přidané hodnoty dodání zboží jimi uskutečněných za podmínek stanovených v čl. 28c části A nepřekročila ekvivalent 15000 ECU v národní měně,
- dodání zboží jimi uskutečněná za podmínek stanovených v článku 28c části A nejsou dodáními nových dopravních prostředků."
Článek 28i
Zvláštní režim pro malé podniky
"Dodání nových dopravních prostředků uskutečněné za podmínek stanovených v čl. 28c části A se v každém případě vylučují z možnosti osvobození od daně podle odstavce 2."
Článek 28j
Společný režim daňového paušálu pro zemědělce
1. "Využijí-li členské státy této možnosti, přijmou opatření nezbytná k zajištění správného používání přechodné úpravy pro zdaňování plnění uskutečněných uvnitř Společenství, jak je stanovena v hlavě XVIa."
2. "5. Sazba paušální náhrady podle odstavce 3 se uplatní na ceny bez daně:
a) zemědělských produktů dodaných zemědělci podléhajícími daňovému paušálu osobám povinným k dani jiným než těm, na které lze v tuzemsku vztáhnout režim daňového paušálu podle tohoto článku;
b) zemědělských služeb poskytnutých zemědělci podléhajícími daňovému paušálu za podmínek stanovených v čl. 28c části A právnickým osobám nepovinným k dani, na které v členském státě určení zásilky nebo přepravy dodávaných zemědělských produktů nelze vztáhnout odchylku podle čl.
28a odst. 1 písm. a) druhého pododstavce;
c) zemědělských služeb poskytnutých zemědělci podléhajícími daňovému paušálu osobám povinným k dani jiným než těm, na které lze v tuzemsku vztáhnout režim daňového paušálu podle tohoto článku.
Tato náhrada vylučuje všechny jiné formy odpočtu.
6. V případě dodání zemědělských produktů a zemědělských služeb uvedených v odstavci 5 členské státy stanoví, že paušální náhradu zaplatí:
a) kupující nebo zákazník.
V tomto případě bude kupující nebo zákazník povinný k dani oprávněn podle článku 17 postupem stanoveným členskými státy odpočíst od daně, kterou je v tuzemsku povinen odvést, výši paušální náhrady, kterou zaplatil zemědělcům podléhajícím daňovému paušálu.
Členské státy nahradí kupujícímu nebo zákazníkovi výši paušální náhrady, již zaplatil zemědělcům podléhajícím daňovému paušálu v souvislosti s některým z těchto plnění:
- dodání zemědělských produktů za podmínek stanovených v čl. 28c části A osobám povinným k dani nebo právnickým osobám nepovinným k dani, které jednají jako takové, v jiném členském státě, v němž na ně nelze vztáhnout odchylku podle čl. 28a odst. 1 písm. a) druhého pododstavce,
- dodání zemědělských produktů za podmínek stanovených v článku 15 a v čl. 16 odst. 1 bodech B, D a E ve prospěch kupujících povinných k dani usazených mimo Společenství, jestliže tito kupující použili dotyčné výrobky k plněním uvedeným v čl. 17 odst. 3 písm. a) a b) nebo k službám, které se považují za poskytované v tuzemsku a z nichž odvádějí daň výhradně zákazníci podle čl. 21 bodu 1 písm. b),
- poskytnutí zemědělských služeb zákazníkům povinným k dani usazeným uvnitř Společenství, avšak v jiném členském státě, nebo zákazníkům povinným k dani usazeným mimo Společenství, využívají-li dotyční zákazníci tyto služby k plněním uvedeným v čl. 17 odst. 3 písm. a) a b) nebo k službám, které se považují za poskytované v tuzemsku a z nichž odvádějí daň výhradně zákazníci podle čl. 21 bodu 1 písm. b).
Členské státy stanoví způsob, jakým bude daň vracena; zejména mohou použít ustanovení čl. 17 odst. 4;
b) nebo správce daně."
3. "Využijí-li členské státy možnosti dané tímto článkem, přijmou veškerá potřebná opatření k zajištění toho, že u dodání zemědělských produktů za podmínek stanovených v čl.
28b části B odst. 1 bude uplatňován týž způsob zdanění bez ohledu na to, zda je dodání uskutečněno zemědělcem podléhajícím daňovému paušálu nebo osobou povinnou k dani, která není zemědělcem podléhajícím daňovému paušálu."
Článek 28k
Různá ustanovení
Do 30. června 1999 se použijí tato ustanovení:
1. Členské státy mohou osvobodit od daně dodání zboží uskutečněné v bezcelních prodejnách, které jsou převáženy cestujícími do jiného členského státu v osobních zavazadlech při letu nebo námořní cestě uvnitř Společenství.
Pro účely tohoto článku se:
a) "bezcelní prodejnou" rozumí jakékoliv zařízení umístěné na letišti nebo v přístavu, jež splňuje podmínky stanovené příslušnými úřady, zejména za použití odstavce 5 tohoto článku;
b) "cestujícím do jiného členského státu" rozumí každý cestující, jenž je držitelem cestovního dokladu opravňujícího k letecké či námořní dopravě, v němž je jako bezprostřední místo určení uvedeno letiště či přístav nacházející se v jiném členském státě;
c) "letem nebo námořní cestou uvnitř Společenství" rozumí jakákoliv letecká nebo námořní doprava počínající v tuzemsku, jak je vymezeno v článku 3, při níž se skutečné místo příjezdu nachází na území jiného členského státu.
Dodání zboží uskutečněné bezcelními prodejnami zahrnuje dodání zboží uskutečněné na palubě letadla nebo lodi během dopravy cestujících uvnitř Společenství.
Toto osvobození od daně se vztahuje rovněž na dodání zboží uskutečňované v bezcelních prodejnách umístěných na jednom ze dvou přístupových terminálů k tunelu pod kanálem La Manche cestujícím, již jsou držiteli cestovních dokladů platných pro cestu mezi těmito dvěma terminály.
2. Osvobození od daně podle odstavce 1 se vztahuje pouze na dodání zboží:
a) jehož celkové hodnota nepřesahuje omezení na osobu a cestu stanovené platnými předpisy Společenství, které se týkají pohybu cestujících mezi třetími zeměmi a Společenstvím.
Jestliže celková hodnota více předmětů nebo více dodávek zboží na osobu a cestu tato omezení překročí, udělí se osvobození od daně jen do této výše s tím, že hodnota předmětu se nesmí dělit;
b) jehož množství nepřesahuje omezení na osobu a cestu stanovené platnými předpisy Společenství, které se týkají pohybu cestujících mezi třetími zeměmi a Společenstvím.
K hodnotě dodání zboží v rámci množstevních omezení stanovených v předcházejícím pododstavci se nepřihlíží při uplatňování písmene a).
3. Členské státy přiznají každé osobě povinné k dani právo na odpočet nebo vrácení daně z přidané hodnoty uvedené v čl. 17 odst. 2, pokud tyto zboží či služby využije za účelem dodání zboží, která jsou podle tohoto článku osvobozena od daně.
4. Členské státy, které uplatní možnost danou čl. 16 odst. 2, poskytnou na základě tohoto ustanovení stejnou výhodu také dovozu, nabytí uvnitř Společenství a dodání zboží pro osobu povinnou k dani, jsou-li uskutečňovány za účelem dodání zboží, která jsou podle tohoto článku osvobozena od daně, touto osobou.
5. Členské státy přijmou opatření nezbytná k zajištění toho, aby osvobození od daně podle tohoto článku byla používána správně a jednoznačně a aby bylo zabráněno možným daňovým únikům, vyhýbání se daňovým povinnostem nebo zneužití daňového režimu.
Článek 28l
Doba použitelnosti
Přechodná úprava podle této hlavy vstoupí v platnost dnem 1. ledna 1993.
Do 31. prosince 1994 předloží Komise Radě zprávu o fungování přechodné úpravy a předloží návrhy na konečný systém.
Přechodná úprava bude nahrazena konečným systémem zdanění obchodu mezi členskými státy založeným na zásadě zdaňování dodání zboží nebo poskytování služeb v členském státě původu. Rada proto zmíněnou zprávu podrobně prozkoumá a shledá-li, že podmínky přechodu ke konečnému systému byly uspokojivě splněny, rozhodne do 31. prosince 1995 jednomyslně na návrh Komise a po konzultaci Evropského parlamentu o úpravách nezbytných k vstupu v platnost a fungování konečného systému.
Přechodná úprava vstupuje v platnost na dobu čtyř let a bude tedy použitelná do 31. prosince 1996.
Doba použitelnosti přechodné úpravy bude bez dalšího prodlužována až do dne vstupu konečného systému v platnost a v každém případě do dne rozhodnutí Rady o konečném systému.
Článek 28m
Přepočítací koeficient
Pro určení ekvivalentu částek, které jsou v této hlavě vyjádřeny v ECU, v národní měně použijí členské státy směnný kurz platný k 16. prosinci 1991 [12]."
23. Článek 33 se nahrazuje tímto:
"Článek 33
1. Aniž jsou dotčeny jiné předpisy Společenství, zejména ty, které se týkají obecné úpravy držení, pohybu a sledování výrobků, jež jsou předmětem spotřební daně, není tato směrnice na překážku tomu, aby si kterýkoli členský stát zachoval nebo zavedl daně z pojistných smluv, daně ze sázek a her, spotřební daně, kolkovné a obecně jakékoliv daně, dávky nebo poplatky, které nelze označit za daně z obratu, pokud ovšem tyto daně, dávky nebo poplatky nepovedou při obchodu mezi členskými státy ke vzniku formalit spojených s překračováním hranic.
2. Odkazy činěné v této směrnici na výrobky, které jsou předmětem spotřební daně, se vztahují na následující výrobky, jak je vymezují stávající předpisy Společenství:
- minerální oleje,
- alkohol a alkoholické nápoje,
- tabákové výrobky."
24.
Vkládá se nový článek, který zní:
"Článek 33a
1. Na zboží, které vstupuje do Společenství z některého z území uvedených v čl. 3 odst. 3 druhém pododstavci nebo z britských Normanských ostrovů, se vztahují tato ustanovení:
a) formality pro vstup takového zboží do Společenství musí být splněny v souladu s nařízením (EHS) č.
717/91 [13];
b) režim vnitřního tranzitu Společenství se použije, jestliže toto zboží je při vstupu do Společenství:
- určeno pro jiný členský stát než ten, na jehož území se nachází v době vstupu do Společenství,
- určeno ke zpětnému vývozu ze Společenství po opravě, změně, úpravě, přepracování nebo zpracování uvnitř Společenství,
- propuštěno do režimu dočasného použití ve smyslu směrnice 85/362/EHS.
2. Na zboží pocházející ze Společenství, které je odesíláno nebo přepravováno na některé z území uvedených v čl. 3 odst. 3 druhém pododstavci nebo na britské Normanské ostrovy, se vztahují tato ustanovení:
a) formality pro vývoz takového zboží ze Společenství musí být splněny v souladu s nařízením (EHS) č. 717/91;
b) režim vnitřního tranzitu Společenství se použije, jestliže je toto zboží dodáváno pro vývoz do jiného členského státu, než ze kterého opustilo území Společenství."
Článek 2
1. Pro vztahy mezi členskými státy pozbývají následující směrnice účinku dnem 31. prosince 1992:
- směrnice 83/181/EHS [14] naposledy pozměněná směrnicí 89/219/EHS [15],
- směrnice 85/362/EHS.
2. Ustanovení následujících směrnic, která se týkají se daně z přidané hodnoty, pozbývají účinku dnem 31. prosince 1992:
- směrnice 74/651/EHS [16] naposledy pozměněná směrnicí 88/663/EHS [17],
- směrnice 83/182/EHS [18],
- směrnice 83/183/EHS [19] ve znění směrnice 89/604/EHS [20].
3. Pro vztahy mezi členskými státy pozbývají účinku dnem 31. prosince 1992 ustanovení směrnice 69/169/EHS [21] naposledy pozměněné směrnicí 91/191/EHS [22], která se týkají daně z přidané hodnoty.
Článek 3
1. Členské státy přizpůsobí svou stávající úpravu daně z přidané hodnoty této směrnici.
Přijmou nezbytné právní a správní předpisy tak, aby takto přijaté úpravy podle čl. 1 bodů 1 až 20 a 22 až 24 a článku 2 této směrnice nabyly účinnosti dnem 1. ledna 1993.
2. Členské státy uvědomí Komisi o předpisech přijatých k provedení této směrnice.
3. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
4. Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 4
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 19. prosince 1991
o změně směrnice 90/44/EHS, kterou se mění směrnice 79/373/EHS o uvádění krmných směsí na trh
(91/681/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že směrnice 79/373/EHS [4] naposledy pozměněná směrnicí 90/654/EHS [5] stanoví pravidla pro uvádění krmných směsí na trh v rámci Společenství;
vzhledem k tomu, že směrnice 90/44/EHS [6] přináší řadu podstatných změn v platné právní úpravě, zejména pokud jde o ustanovení, která se týkají označování krmných směsí; že na základě uvedené směrnice jsou členské státy povinny ke dni 22. ledna 1992 uvést v platnost předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto novou právní úpravou;
vzhledem k tomu, že uvedená směrnice nepřipouští žádnou výjimku pro krmné směsi vyrobené před 22. lednem 1992, které zůstanou v oběhu po tomto datu a jejichž označení nebude v souladu s novou právní úpravou; že toto opomenutí by mělo být napraveno tím, že bude povoleno, aby krmné směsi vyrobené před 22. lednem 1992 v souladu s tehdy platnými pravidly mohly být dále uváděny na trh s původním označením až do 31. prosince 1992,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
V článku 2 směrnice 90/44/EHS se vkládá tento pododstavec:
"Členské státy však stanoví, že krmné směsi vyrobené před 22. lednem 1992 v souladu s tehdy platnými právními předpisy členského státu, i když neodpovídají požadavkům této směrnice, mohou být uváděny na trh až do 31. prosince 1992."
Článek 2
Členské státy k 22. lednu 1992 uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady
ze dne 19. prosince 1991,
kterou se mění směrnice 89/437/EHS o hygienických a zdravotních otázkách produkce vaječných výrobků a jejich uvádění na trh
(91/684/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 89/437/EHS ze dne 20. června 1989 o hygienických a zdravotních otázkách produkce vaječných výrobků a jejich uvádění na trh [1] pozměněnou směrnicí 89/662/EHS [2], a zejména na článek 10 uvedené směrnice,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že některá ustanovení přílohy by se měla přizpůsobit vědeckému a technologickému pokroku v souladu s článkem 10 směrnice 89/437/EHS, pokud jde o testování na stafylokoky ve vaječných výrobcích a skladovací teploty některých vaječných výrobků,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Příloha směrnice 89/437/EHS se mění takto:
1. V kapitole VI bodu 1 písm. b) se třetí odrážka nahrazuje tímto:
"— Staphylococcus aureus: nepřítomnost v 1 g vaječného výrobku."
2.
V kapitole IX bodu 3 se čtvrtá odrážka zrušuje.
Článek 2
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 31. prosince 1991.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 11. prosince 1991, kterou se mění směrnice 64/432/EHS a 72/461/EHS a 80/215/EHS, pokud jde o některá opatření týkající se moru prasat (91/687/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ, s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že směrnice Rady 64/432/EHS ze dne 26. června 1964 o veterinárních otázkách obchodu se skotem a prasaty uvnitř Společenství [4], naposledy pozměněná směrnicí 91/499/EHS [5], určuje zejména podmínky, kterým musejí odpovídat živá prasata určená pro obchod uvnitř Společenství, pokud jde o klasický mor prasat;
vzhledem k tomu, že směrnice Rady 72/461/EHS ze dne 12. prosince 1972 o veterinárních otázkách obchodu s čerstvým masem uvnitř Společenství [6], naposledy pozměněná směrnicí 91/499/EHS [7], určuje zejména podmínky, které je třeba splnit u čerstvého vepřového masa určeného pro obchod uvnitř Společenství, pokud jde o klasický mor prasat;
vzhledem k tomu, že směrnice Rady 80/215/EHS ze dne 22. ledna 1980 o veterinárních otázkách obchodu s masnými výrobky uvnitř Společenství [8], naposledy pozměněná směrnicí 89/662/EHS [9], určuje zejména podmínky, které je třeba splnit u masných výrobků určených pro obchod uvnitř Společenství, pokud jde o klasický mor prasat;
vzhledem k tomu, že opatření pro eradikaci klasického moru prasat postupně zlepšila nákazový status stavů prasat na území Společenství;
vzhledem k tomu, že na rozsáhlých prostorách bylo dosaženo jednoho ze stanovených cílů, a sice udržet území Společenství prosté klasického moru prasat, a je tudíž třeba vzít tuto situaci v úvahu a odpovídajícím způsobem pozměnit směrnice 64/432/EHS, 72/461/EHS a 80/215/EHS;
vzhledem k tomu, že v této souvislosti je vhodné neprodlužovat typ záruk stanovených v článku 4b směrnice 64/432/EHS a v článku 13a směrnice 72/461/EHS a pozastavit opatření stanovená v článku 10 směrnice 80/215/EHS, PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 64/432/EHS se mění takto:
1. V článku 2:
a) v písmenu j) odrážce ii) se zrušují slova "moru prasat";
b) písmena p), q) a r) se zrušují.
2. V článku 3:
a) v odstavci 2 se v písmenu b) zrušují slova "moru prasat";
b) v odst. 2 písm. b) se v odrážce i) zrušují slova "moru prasat";
c) v odst. 2 písm. b) se zrušuje odrážka ii);
d) v odst. 2 písm. c) se v odrážce ii) zrušují slova "moru prasat";
e) v odstavci 4 se úvodní věta nahrazuje tímto:
"4. Plemenná a užitková prasata musejí kromě toho pocházet ze stáda prostého brucelózy." 3. V článku 4b se datum "31. prosince 1991" nahrazuje datem "1. července 1992".
4. Článek 4b se od 1. července 1992 nahrazuje tímto: "Článek 4b
Kromě opatření této směrnice týkajících se klasického moru prasat musí každý členský stát zajistit, že prasata odesílaná z jeho území na území jiného členského státu nepocházejí z hospodářství nebo oblastí, na které se vztahují omezení v souvislosti s klasickým morem prasat podle směrnice Rady 80/217/EHS ze dne 22. ledna 1980, kterou se zavádějí opatření Společenství pro tlumení klasického moru prasat [10].".
5.
V příloze F vzorovém formuláři III části V se zrušuje písmeno c).
Dosavadní písmena "d),e),f) a g)" se označují jako písmena "c), d), e) a f)".
Článek 2
Směrnice 72/461/EHS se mění takto:
1. V čl. 13a odst. 3 prvním pododstavci se datum "31. prosince 1991" nahrazuje datem "1. července 1992".
2. V článku 3 se doplňuje nové písmeno e), které zní:
"e) Na maso se nevztahují veterinární omezení podle směrnice Rady 80/217/EHS ze dne 22. ledna 1980, kterou se zavádějí opatření Společenství pro tlumení klasického moru prasat.
[11]
Článek 3
Článek 10 směrnice 80/215/EHS se zrušuje.
Článek 4
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s čl. 1 odst. 3 a čl. 2 odst. 1 této směrnice nejpozději do 1. ledna 1992 a. s. ostatními ustanoveními této směrnice nejpozději do 1. července 1992. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Přijímají-li členské státy uvedené předpisy, musí v nich být učiněn odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob, jakým má být tento odkaz učiněn, si určí členské státy.
Článek 5
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
ze dne 11. prosince 1991, kterou se mění směrnice 72/462/EHS o veterinárních a hygienických otázkách dovozu skotu, prasat, ovcí a koz, čerstvého masa nebo masných výrobků ze třetích zemí (91/688/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ, s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise[1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu[2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru[3],
vzhledem k tomu, že směrnice 72/462/EHS[4] naposledy pozměněná směrnicí 91/266/EHS[5] stanoví zejména podmínky, které musí být s ohledem na klasický mor prasat splněny při dovozu živých prasat, čerstvého vepřového masa nebo masných výrobků ze třetích zemí;
vzhledem k tomu, že stávající nákazová situace ve Společenství, co se týče klasického moru prasat, se zlepšila a bylo přerušeno systematické očkování proti této nákaze, a že je tudíž vhodné pozměnit podmínky stanovené pro dovoz živých prasat, čerstvého vepřového masa nebo masných výrobků, PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 72/462/EHS se mění takto:
1. V článku 6 se vkládají nové odstavce, které znějí:
"4. Pokud jde o klasický mor prasat, dovážená prasata musí pocházet z území třetí země, která:
- je nejméně dvanáct měsíců prostá klasického moru prasat,
- v průběhu předchozích dvanácti měsíců nepovolila očkování,
- nepovoluje na svém území přítomnost prasat, která byla očkována před méně než dvanácti měsíci.
5. Odchylně od ustanovení odstavce 4 může být postupem uvedeným v článku 29 rozhodnuto o povolení dovozu prasat pocházejících z části území třetí země za předpokladu, že očkování proti klasickému moru prasat je zakázáno na celém území dané země a že dotyčná část území dané třetí země splňuje podmínky stanovené v odstavci 4.
6. V případě výskytu klasického moru prasat ve třetí zemi, která splňuje podmínky uvedené v odstavci 4, může být odchylně od ustanovení odstavce 4 postupem uvedeným v článku 29 rozhodnuto, že období dvanácti měsíců zmíněné v první odrážce odstavce 4 může být zkráceno na šest měsíců, jestliže:
b) dané ohnisko nebo ohniska byla zlikvidována v období tří měsíců a bez použití očkování." 2. V čl. 14 odst. 2 se vkládá nové písmeno c), které zní:
"c) ve kterých nebyl za posledních nejméně dvanáct měsíců zjištěn klasický mor prasat, ve kterých nebylo povoleno očkování proti klasickému moru prasat po dobu nejméně posledních dvanácti měsíců a ve kterých nebyla za posledních dvanáct měsíců žádná prasata očkována proti klasickému moru prasat." 3. V článku 15 se vkládá nová věta, která zní:
"Za použití postupu uvedeného v článku 29 je možno rozhodnout o odchylce z čl. 14 odst. 2 písm. c)."
Článek 2
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. července 1992.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Přijímají-li členské státy tato opatření, musí v nich být učiněn odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob, jakým má být tento odkaz učiněn, si určí členské státy.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 12. prosince 1991 o nebezpečných odpadech (91/689/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ, s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 130s této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že směrnice Rady 78/319/EHS ze dne 20. března 1978 o toxických a nebezpečných odpadech [4] stanovila pravidla Společenství pro nakládání s nebezpečnými odpady; že za účelem respektování zkušeností získaných při provádění této směrnice v členských státech je nutné změnit pravidla a nahradit směrnici 78/319/EHS touto směrnicí;
vzhledem k tomu, že usnesení Rady ze dne 7. května 1990 o odpadové politice [5] a akční program Evropských společenství v oblasti životního prostředí, který byl předmětem usnesení Rady Evropských společenství a zástupců vlád členských států zasedajících v Radě dne 19. října 1987 o pokračování a provádění politiky Evropských společenství a akčního programu v oblasti životního prostředí (1987–1992) [6], předpokládají opatření Společenství pro zlepšení podmínek odstraňování odpadů a nakládání s nimi;
vzhledem k tomu, že obecná pravidla pro nakládání s odpady, která jsou stanovena směrnicí Rady 75/442/EHS ze dne 15. července 1975 o odpadech [7] ve znění směrnice 91/156/EHS [8], se týkají také nakládání s nebezpečnými odpady;
vzhledem k tomu, že správné nakládání s nebezpečnými odpady vyžaduje další přísnější pravidla, která budou brát v úvahu zvláštní charakter těchto odpadů;
vzhledem k tomu, že za účelem zvýšení efektivnosti nakládání s nebezpečnými odpady v rámci Společenství je nutno používat přesnou a jednotnou definici nebezpečných odpadů založenou na získaných zkušenostech;
vzhledem k tomu, že je nutno zajistit, aby nakládání s nebezpečnými odpady a jejich využití bylo co nejúplněji monitorováno;
vzhledem k tomu, že musí být možno rychle přizpůsobovat ustanovení této směrnice vědeckému a technickému pokroku; že výbor zřízený na základě směrnice 75/442/EHS musí být rovněž zmocněn upravovat ustanovení této směrnice v souladu s tímto pokrokem, PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Předmětem této směrnice, vypracované na základě čl. 2 odst. 2 směrnice 75/442/EHS, je sblížení právních předpisů členských států v oblasti řízeného nakládání s nebezpečnými odpady.
2. S výhradou této směrnice se směrnice 75/442/EHS vztahuje na nebezpečné odpady.
3. Definice "odpadů" a dalších termínů používaných v této směrnici jsou stejné jako ve směrnici 75/442/EHS.
4. Pro účely této směrnice se "nebezpečnými odpady" rozumí:
- odpady uvedené v seznamu, který bude vypracován podle postupu uvedeného v článku 18 směrnice 75/442/EHS a na základě příloh I a II této směrnice nejpozději do šesti měsíců přede dnem provedení této směrnice.
Tyto odpady musí mít jednu nebo více vlastností uvedených v příloze III.
Seznam bere zřetel na původ a složení odpadů a popřípadě mezní hodnoty koncentrací.
Tento seznam bude pravidelně přezkoumán a v případě nutnosti stejným postupem upraven,
- jiný odpad, který podle názoru některého členského státu má některou z vlastností uvedených v příloze III.
Tyto případy budou zaznamenány Komisí a přezkoumány postupem podle článku 18 směrnice 75/442/EHS v souvislosti s úpravou seznamu.
5. Z ustanovení této směrnice je vyňat domovní odpad.
Rada stanoví na návrh Komise nejpozději do konce roku 1992 zvláštní pravidla respektující zvláštní charakter domovního odpadu.
Článek 2
1. Členské státy přijmou nezbytná opatření vyžadující, aby v každé lokalitě, kde se provádí ukládání (vypouštění) nebezpečných odpadů, byly odpady registrovány a identifikovány.
2. Členské státy přijmou nezbytná opatření vyžadující, aby zařízení a podniky, které nakládají s nebezpečnými odpady, provádějí jejich využití, sběr nebo přepravu, nemísily různé druhy nebezpečných odpadů nebo nemísily nebezpečný odpad s odpadem, který není klasifikován jako nebezpečný.
3. Odchylně od odstavce 2 je možno povolit směšování nebezpečných odpadů s jinými nebezpečnými odpady nebo jinými odpady, látkami nebo materiály pouze v případě, že jsou splněny podmínky stanovené v článku 4 směrnice 75/442/EHS, a to zejména za účelem zvýšení bezpečnosti při nakládání s nimi nebo při jejich využití.
Takový postup podléhá požadavku schválení uvedenému v článcích 9, 10 a 11 směrnice 75/442/EHS.
4. Pokud je odpad již smíšen s jinými odpady, látkami nebo materiály, je nutno provést oddělení, je-li technicky a ekonomicky proveditelná a je-li to nutné pro splnění článku 4 směrnice 75/442/EHS.
Článek 3
1. Výjimka z požadavku povolení pro zařízení a podniky, které samy nakládají s vlastními odpady, uvedená v čl. 11 odst. 1 písm. a) směrnice 75/442/EHS, se nevztahuje na nebezpečné odpady spadající do působnosti této směrnice.
2. V souladu s čl. 11 odst. 1 písm. b) směrnice 75/442/EHS nemusí členský stát trvat na splnění jejího článku 10 u organizací nebo podniků využívajících odpady, na něž se vztahuje tato směrnice:
- jestliže členský stát přijme obecná pravidla uvádějící seznam druhů a množství odpadů a stanovící specifické podmínky (mezní hodnoty pro obsah nebezpečných látek v odpadech, mezní hodnoty emisí, druhy činnosti) a další požadavky nezbytné pro realizaci různých způsobů využití a - jestliže druhy nebo množství odpadů a metody využití jsou takové, že jsou splněny podmínky stanovené v článku 4 směrnice 75/442/EHS.
3. Organizace a podniky uvedené v odstavci 2 musí být registrovány u příslušných orgánů.
4. Jestliže členský stát má v úmyslu využít ustanovení odstavce 2, musí být pravidla uvedená v tomto odstavci zaslána Komisi nejpozději tři měsíce před jejich vstupem v platnost.
Komise se poradí s členskými státy.
Na základě těchto konzultací Komise navrhne, aby došlo ke konečnému schválení pravidel postupem podle článku 18 směrnice 75/442/EHS.
Článek 4
1. Článek 13 směrnice 75/442/EHS se vztahuje také na původce nebezpečných odpadů.
2. Článek 14 směrnice 75/442/EHS se vztahuje také na původce nebezpečných odpadů a na všechna zařízení a podniky přepravující nebezpečné odpady.
3. Záznamy uvedené v článku 14 směrnice 75/442/EHS se musí uchovávat nejméně tři roky, s výjimkou zařízení a podniků přepravujících nebezpečné odpady, které musí tyto záznamy uchovávat nejméně 12 měsíců.
Dokumentaci, která prokazuje, že operace nakládání s odpady byly provedeny, je nutno předložit na požádání příslušných orgánů nebo předchozího držitele.
Článek 5
1. Členské státy přijmou nezbytná opatření, kterými se zajistí, že při sběru, přepravě a přechodném skladování budou odpady řádně zabaleny a označeny v souladu s platnými mezinárodními normami a normami Společenství.
2. V případě nebezpečných odpadů je třeba při kontrolách v oblasti sběru a přepravy na základě článku 13 směrnice 75/442/EHS klást zvláštní důraz na původ a cíl přepravy těchto odpadů.
3. Pokud jsou nebezpečné odpady přepravovány, musí být doprovázeny identifikačním formulářem obsahujícím údaje určené v části A přílohy I směrnice Rady 84/631/EHS ze dne 6. prosince 1984 o dozoru nad přeshraniční přepravou nebezpečného odpadu v rámci Evropského společenství a její kontrole [9] naposledy pozměněnou směrnicí 86/279/EHS [10].
Článek 6
1. Podle článku 7 směrnice 75/442/EHS mají příslušné orgány povinnost vypracovat buď samostatně, nebo v rámci svých celkových plánů pro nakládání s odpady plány pro nakládání s nebezpečnými odpady a tyto plány zveřejnit.
2. Komise porovná tyto plány a zejména metody odstranění a využití.
Tyto informace zpřístupní příslušným orgánům členských států, které o to požádají.
Článek 7
Za mimořádných situací nebo při vážném nebezpečí musí členské státy přijmout veškerá nezbytná opatření zahrnující, pokud je to nezbytné, dočasné odchylky od této směrnice, aby nebezpečné odpady neohrožovaly obyvatelstvo nebo životní prostředí.
Členské státy o veškerých těchto odchylkách uvědomí Komisi.
Článek 8
1. V rámci zprávy uvedené v čl. 16 odst. 1 směrnice 75/442/EHS a na podkladě dotazníku vypracovaného podle výše uvedeného článku zašlou členské státy Komisi zprávu o provádění této směrnice.
2. Kromě souhrnné zprávy uvedené v čl. 16 odst. 2 směrnice 75/442/EHS podá Komise Evropskému parlamentu a Radě každé tři roky zprávu o provádění této směrnice.
3. Dále členské státy zašlou Komisi do 12. prosince 1994 za každé zařízení nebo podnik, které provádějí odstraňování nebo využití nebezpečných odpadů především pro třetí strany a které by mohly být článkem integrované sítě uvedené v článku 5 směrnice 75/442/EHS, tyto údaje:
- název a adresa,
- metoda používaná při zpracování odpadů,
- druhy a množství odpadů, které je možno zpracovávat.
Členské státy Komisi jednou ročně uvědomí o veškerých změnách v těchto údajích.
Komise tyto údaje na požádání zpřístupní příslušným orgánům členských států.
Forma, jakou budou tyto údaje předkládány Komisi, bude odsouhlasena postupem podle článku 18 směrnice 75/442/EHS.
Článek 9
Změny nutné pro přizpůsobování příloh této směrnice vědeckému a technickému pokroku a pro přezkoumání seznamu odpadů uvedenému v čl. 1 odst. 4 je třeba přijímat postupem podle článku 18 směrnice 75/442/EHS.
Článek 10
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 12. prosince 1993.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
3. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 11
Směrnice 78/319/EHS se zrušuje s účinkem ode dne 12. prosince 1993.
Článek 12
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 23. prosince 1991, kterou se normalizují a racionalizují zprávy o provádění některých směrnic týkajících se životního prostředí (91/692/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ, s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 130s této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že některé směrnice Společenství z oblasti životního prostředí vyžadují, aby členské státy předkládaly zprávy o opatřeních, která přijaly za účelem provádění těchto směrnic; že Komise sestavuje souhrnnou zprávu; že jiné směrnice vztahující se k životnímu prostředí takové zprávy nevyžadují;
vzhledem k tomu, že stávající ustanovení týkající se podávání zpráv určují různé intervaly mezi těmito zprávami a kladou na jejich obsah různé požadavky;
vzhledem k tomu, že je třeba zavést takové pravidlo, které by členským státům i Komisi umožnilo hodnotit dosažený pokrok při provádění těchto směrnic na celém území Společenství a zároveň poskytlo široké veřejnosti zdroj informací o dotyčné záležitosti;
vzhledem k tomu, že stávající ustanovení je proto třeba harmonizovat, aby se péče o životní prostředí v rámci jednotlivých úseků vzájemně doplňovala a byla úplnější;
vzhledem k tomu, že interval, ve kterém budou členské státy podávat tyto zprávy Komisi, by měl být stanoven na tři roky s jednoročními intervaly mezi jednotlivými úseky péče o životní prostředí; že základem pro vypracování zprávy bude dotazník, který sestaví Komise za pomoci výboru a rozešle členským státům šest měsíců před začátkem období, jehož se zpráva týká; že úkolem Komise bude vydat souhrnnou zprávu o dotyčném úseku do devíti měsíců od doby, kdy své zprávy předložily členské státy;
vzhledem k tomu, že zpráva o provádění směrnice Rady 76/160/EHS ze dne 8. prosince 1975 o jakosti vody ke koupání [4], naposledy pozměněné aktem o přistoupení z roku 1985, má být vydávána každoročně a ve vhodné době, aby o jakosti vody ke koupání podávala veřejnosti nejnovější informace;
vzhledem k tomu, že opatření, která mají členské státy učinit, nezahrnují přijetí právních nebo správních předpisů, neboť sestavování zpráv o provádění směrnic Společenství v současné době nevyžaduje, aby členské státy takové právní normy přijímaly, PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Účelem této směrnice je racionalizovat a zdokonalit v rámci jednotlivých úseků péče o životní prostředí ustanovení o podávání informací a vydávání zpráv o provádění některých směrnic Společenství z oblasti ochrany životního prostředí, aniž jsou dotčena ustanovení uvedená pod první odrážkou článku 155 Smlouvy.
Článek 2
1. Ustanovení uvedená v příloze I se nahrazují tímto:
"Členské státy podávají v tříletých intervalech Komisi informace o provádění této směrnice, a to v podobě zprávy za příslušný úsek péče o životní prostředí, která pojedná i o dalších směrnicích Společenství, jež se k tomuto úseku vztahují.
Zpráva bude vypracována na základě dotazníku nebo osnovy, které sestaví Komise v souladu s postupem stanoveným v článku 6 směrnice 91/692/EHS [5].
Dotazník nebo osnova bude členským státům odeslána šest měsíců před začátkem období, jehož se zpráva týká.
Komisi bude zpráva odeslána do devíti měsíců od konce tříletého období, jehož se týká.
První zpráva se týká období od roku 1993 do roku 1995 včetně.
Komise uveřejní zprávu o provádění této směrnice v celém Společenství do devíti měsíců od obdržení zpráv z členských států."
2.
Text odstavce 1 se vkládá do směrnic uvedených v příloze II způsobem, který je v ní stanoven.
Článek 3
Článek 13 směrnice 76/160/EHS se nahrazuje tímto: "Článek 13
Každý rok, poprvé do 31. prosince 1993, podají členské státy Komisi zprávu o provádění této směrnice v právě uplynulém roce.
Zpráva bude vypracována na základě dotazníku nebo osnovy, které sestaví Komise v souladu s postupem stanoveným v článku 6 směrnice 91/692/EHS [6].
Dotazník nebo osnova bude členským státům odeslána šest měsíců před začátkem období, jehož se zpráva týká.
Komisi bude zpráva odeslána do devíti měsíců od konce tříletého období, jehož se týká.
Komise uveřejní zprávu o provádění této směrnice v celém Společenství do čtyř měsíců od obdržení zpráv z členských států."
Článek 4
1. Ustanovení uvedená v příloze III se nahrazují tímto:
"Členské státy podávají v tříletých intervalech Komisi informace o provádění této směrnice, a to v podobě zprávy za příslušný úsek péče o životní prostředí, která pojedná i o dalších směrnicích Společenství, jež se k tomuto úseku vztahují.
Zpráva bude vypracována na základě dotazníku nebo osnovy, které sestaví Komise v souladu s postupem stanoveným v článku 6 směrnice 91/692/EHS [7].
Dotazník nebo osnova bude členským státům odeslána šest měsíců před začátkem období, jehož se zpráva týká.
Komisi bude zpráva odeslána do devíti měsíců od konce tříletého období, jehož se týká.
První zpráva se týká období od roku 1994 do roku 1996 včetně.
Komise uveřejní zprávu o provádění této směrnice v celém Společenství do devíti měsíců od obdržení zpráv z členských států."
2.
Text odstavce 1 se vkládá do směrnic uvedených v příloze IV způsobem, který je v ní stanoven.
3. Do směrnic uvedených v příloze V se vkládá níže uvedený text způsobem, který je v ní stanoven:
"Každý rok Komise sdělí členským státům informace, které získala v souladu s tímto článkem."
Článek 5
Ustanovení uvedená v příloze VI se nahrazují tímto zněním:
"Členské státy podávají v tříletých intervalech Komisi informace o provádění této směrnice, a to v podobě zprávy za příslušný úsek péče o životní prostředí, která pojedná i o dalších směrnicích Společenství, jež se k tomuto úseku vztahují.
Zpráva bude vypracována na základě dotazníku nebo osnovy, které sestaví Komise v souladu s postupem stanoveným v článku 6 směrnice 91/692/EHS [8].
Dotazník nebo osnova bude členským státům odeslána šest měsíců před začátkem období, jehož se zpráva týká.
Komisi bude zpráva odeslána do devíti měsíců od konce tříletého období, jehož se týká.
První zpráva se týká období od roku 1995 do roku 1997 včetně.
Komise uveřejní zprávu o provádění této směrnice v celém Společenství do devíti měsíců od obdržení zpráv z členských států."
Článek 6
Komisi pomáhá výbor složený ze zástupců členských států a ze zástupce Komise ve funkci předsedy.
Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor podá stanovisko k návrhu ve lhůtě, kterou může určit předseda s ohledem na naléhavost záležitosti.
V případě rozhodnutí, která má Rada přijímat na návrh Komise, se stanovisko přijímá většinou stanovenou v čl. 148 odst.
2 Smlouvy. Hlasům zástupců členských států ve výboru se přikládá váha způsobem stanoveným ve výše uvedeném článku.
Předseda nehlasuje.
Komise přijme opatření, která jsou okamžitě použitelná.
Pokud však tato opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru, oznámí je Komise neprodleně Radě.
V takovém případě:
- Komise může odložit provádění opatření, o nichž rozhodla, na dobu nejvýše jednoho měsíce ode dne, kdy o nich podala Radě oznámení,
- Rada může kvalifikovanou většinou přijmout jiné rozhodnutí ve lhůtě uvedené v první odrážce.
Článek 7
1. Členské státy přijmou opatření nezbytná ke splnění ustanovení: - článků 2 a 3 nejpozději do 1. ledna 1993,
- článku 4 nejpozději do 1. ledna 1994, - článku 5 nejpozději do 1. ledna 1995.
Přijatá opatření okamžitě oznámí Komisi.
2. Stávající ustanovení různých směrnic, která se novými ustanoveními pozměňují, zůstanou použitelná do termínů uvedených v odstavci 1.
3. Opatření podle odstavce 1 přijímaná členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním zveřejnění.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 8
Tato směrnice je určena členským státům.
Nařízení Komise (EHS) č.
56/91
ze dne 9. ledna 1991,
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č.
1785/81 ze dne 30. června 1981 o společné organizaci trhů v odvětví cukru [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
3577/90 [2], a zejména na čl.
26 odst.
3 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že článek 2 nařízení Komise (EHS) č.
2670/81 [3] naposledy pozměněného nařízením (EHS) č.
3892/88 [4] stanoví, že výrobce cukru C usazený v některém členském státě může za účelem vývozu zaměnit cukr C za bílý cukr vyrobený výrobcem usazeným na území téhož členského státu, a to pod podmínkou, že uhradí částku určenou k vyrovnání ekonomické výhody, kterou mu uvedená záměna mohla přinést; že v případě, že se cukr C určený na vývoz skladuje ve skladovacích prostorách mimo území podniku, v členském státě, v němž byl vyroben nebo v jiném členském státě, společně s jinými cukry vyrobenými zejména jiným podnikem, aniž by bylo možné je fyzicky rozlišit, je podle uvedeného článku možné, aby za stanovených podmínek nebyla záměna vyváženého cukru spojena s povinností uhradit částku uvedenou v čl. 2 odst.
2 nařízení (EHS) č. 2670/81;
vzhledem k tomu, že cukr C může v malých balení vyvážet charitativní organizace na náklady výrobce tohoto cukru; že v tomto případě se nejedná o záměnu ve smyslu čl.
2 odst. 2 nařízení (EHS) č.
2670/81, protože vyvážený výrobek má prokazatelnou fyzickou totožnost; že by se podobným akcím neměly vytvářet překážky a že by mělo být stanoveno jako výjimečné opatření, že v podobných případech tato transakce není spojena s povinností uhradit částku uvedenou v čl. 2 odst.
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro cukr,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ: Článek 1
Nařízení (EHS) č.
2670/81 se mění takto:
1. V čl.
2 odst. 2 písm. a) se v prvním pododstavci doplňuje tato věta:
"V případě podle odst. 2 třetího pododstavce se však tento důkaz nahrazuje rovnocenným důkazem, který stanoví členský stát."
2.
V odstavci 3 článku 2 se doplňuje nový pododstavec, který zní:
"Jestliže je bílý cukr C kódu KN 17019910 vyrobený v rámci hospodářského roku 1990/91 zabalen za účelem vývozu ve spotřebitelském obalu o čisté hmotnosti výrobku nejvýše 1 kg a je spolu s jinými potravinářskými výrobky vložen do balíku, který vyváží uznávaná charitativní organizace na náklady podniku, který cukr C vyrobil, tento postup není považován za záměnu ve smyslu odstavce 2 a nezakládá povinnost uhradit částku uvedenou v tomto odstavci."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č.
75/91
ze dne 11. ledna 1991,
kterým se stanoví postupy a podmínky pro uvedení neloupané rýže ze zásob intervenčních agentur do prodeje
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č.
1418/76 ze dne 21. června 1976 o společné organizaci trhu s rýží [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1806/89 [2], a zejména na čl.
5 odst. 5 a čl.
8 odst. 4 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že intervenční agentury mohou rýži nakupovat v rámci povinné intervence podle článku 5 nebo v rámci zvláštních intervenčních opatření podle článku 6 nařízení (EHS) č.
1418/76;
vzhledem k tomu, že podle článku 3 nařízení Rady (EHS) č.
1424/76 ze dne 21. června 1976, kterým se stanoví obecná pravidla pro intervenci na trhu s rýží [3], pozměně [4], a podle nařízení Rady (EHS) č.
1425/76 ze dne 21. června 1976 o zvláštních intervenčních opatřeních pro rýži [5], se rýže ze zásob intervenčních agentur uvádí do prodeje prostřednictvím nabídkového řízení;
vzhledem k tomu, že pro prodej množství menšího než 1000 tun na trhu Společenství není rozhodnutí postupem podle článku 27 nařízení (EHS) č.
1418/76 nezbytné; že další ustanovení se však použijí i nadále;
vzhledem k tomu, že podle článku 3 nařízení (EHS) č.
1424/76 by měl být prodej na trhu Společenství proveden za cenových podmínek, na jejichž základě lze zamezit poškozování trhu; že tohoto cíle lze dosáhnout, pokud se prodejní cena s ohledem na jakost zařazenou do nabídkového řízení rovná ceně na místním trhu, aniž by klesla pod úroveň dané intervenční ceny; že v některých případech dodržování této cenové úrovně může být v rozporu s řádným řízením trhu nebo intervence a může narušit fungování společné organizace trhu; že by proto měla být stanovena možnost vyprodávat v těchto případech intervenční zásoby za zvláštních cenových podmínek;
vzhledem k tomu, že uvedení rýže pro vývoz do prodeje by mělo být prováděno na základě cenových podmínek stanovených pro jednotlivé případy s přihlédnutím k vývoji a potřebám trhu; že však tyto prodeje nesmějí vést k narušením poškozujícím vývozy z otevřeného trhu; že je proto vhodné, aby Komise na základě podaných nabídek stanovila minimální prodejní cenu;
vzhledem k tomu, že Komise stanoví minimální prodejní cenu s ohledem na všechny relevantní údaje dostupné v den podání nabídek; že za tím účelem, aby se zabránilo spekulacím a byl zajištěn průběh nabídkového řízení za rovných podmínek pro všechny zájemce, musí být nabídky doplněny žádostí o předběžné stanovení vývozní náhrady;
vzhledem k tomu, že nabídky pro různé šarže jsou srovnatelné pouze tehdy, vztahují-li se na rýži v rovnocenných podmínkách; že rýže zařazená do nabídkového řízení je skladována na různých místech; že srovnatelnost je lépe zajištěna, jsou-li vybranému účastníkovi hrazeny nejnižší náklady na přepravu z místa, kde je dotčená rýže skladována, do místa výjezdu; že však lze z rozpočtových důvodů hradit náklady pouze ve vztahu k místu výjezdu, jehož lze dosáhnout za nejnižších nákladů; že by takové místo mělo být určeno s ohledem na své technické vybavení pro vývoz rýže;
vzhledem k tomu, že pro zohlednění postavení vybraného účastníka na trzích některých třetích zemí by měla být stanovena možnost odstoupit od smlouvy s intervenční agenturou; že tato možnost je oprávněná pouze v případech, kdy vybraný účastník zažádal o vývozní licenci podle článku 44 nařízení Komise (EHS) č.
3719/88 ze dne 16. listopadu 1988, kterým se stanoví společná prováděcí pravidla k režimu dovozních a vývozních licencí a osvědčení o stanovení náhrady předem pro zemědělské produkty [6], naposledy pozměněného nařízením (EHS) č.
1599/90 [7];
vzhledem k tomu, že na světovém trhu je poptávka po rýži v jiném stupni zpracování, než je neloupaná rýže, a že by proto měla být stanovena možnost uvést do prodeje na trhu Společenství neloupanou rýži ze zásob intervenčních agentur v podobě produktu, který je v některém z následujících stupňů zpracování;
vzhledem k tomu, že za tím účelem, aby se všem zájemcům ve Společenství zajistilo rovné zacházení, musí být zahájená nabídková řízení zveřejněna v Úředním věstníku Evropských společenství a měla by být stanovena dostatečná lhůta mezi datem zveřejnění a prvním termínem pro podání nabídek;
vzhledem k tomu, že řádný průběh nabídkového řízení je možný pouze tehdy, podají-li účastníci vážné nabídky; že tohoto cíle lze dosáhnout složením jistoty, která se uvolní při včasném zaplacení prodejní ceny;
vzhledem k tomu, že při nabídkovém řízení pro vývoz musí být zajištěno, aby rýže nebyla opětovně uvedena na trh Společenství; že toto riziko vzniká, je-li prodejní cena nižší než minimální cena, kterou je třeba dodržet při opětovném uvedení do prodeje na vnitřním trhu; že by proto mělo být v takovém případě stanoveno složení druhé jistoty, jejíž výše by odpovídala rozdílu mezi prodejní cenou a touto minimální cenou; že se proto tato jistota uvolní pouze tehdy, poskytne-li vybraný vývozce důkaz podle článku 18 nařízení Komise (EHS) č.
3665/87 ze dne 27. listopadu 1987, kterým se stanoví společná prováděcí pravidla k režimu vývozních náhrad pro zemědělské produkty [8], naposledy pozměněného nařízením (EHS) č.
1615/90 [9];
vzhledem k tomu, že za tím účelem, aby byl výprodej intervenčních zásob proveden rychle a pokud možno v souladu s běžnými obchodními zvyklostmi, měla by být stanovena lhůta, pokud jde o práva a povinnosti vyplývající z nabídkového řízení;
vzhledem k tomu, že pro postupy a podmínky pro uvedení neloupané rýže ze zásob intervenčních agentur do prodeje by měl být zaveden všeobecný systém; že z důvodů jasnosti je vhodné nařízení Komise č.
471/67/EHS [10] zrušit a nahradit;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro obiloviny,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ: Článek 1
1. Rýže nakoupená intervenčními agenturami podle článků 5 a 6 nařízení (EHS) č.
1418/76 se opětovně uvede na trh prostřednictvím nabídkového řízení za podmínek stanovených v následujících článcích.
2. Pro účely tohoto nařízení se nabídkovým řízením rozumí soutěž zájemců na základě výzvy k předkládání nabídek, přičemž je vybrána nabídka, která je nejvýhodnější a je v souladu s tímto nařízením.
HLAVA I Prodej na trhu společenství
1. O zahájení nabídkového řízení se rozhodne postupem podle článku 27 nařízení (EHS) č.
1418/76.
V rozhodnutí se stanoví zejména:
a) množství zařazená do nabídkového řízení;
b) konečné datum pro podání nabídek u zvláštního nabídkového řízení a první a konečné datum pro podání nabídek u stálého nabídkového řízení.
2. Odstavec 1 se nepoužije pro nabídková řízení pro množství menší než 1000 tun.
Článek 3
1. Intervenční agentury vypracují oznámení o nabídkovém řízení podle čl. 12 odst. 2 a zajistí jejich zveřejnění zejména tím, že je vystaví ve svém sídle. U stálého nabídkového řízení určí konečná data pro podání nabídek pro každé dílčí nabídkové řízení.
2. Oznámení o nabídkovém řízení stanoví minimální množství, jichž se nabídky musí týkat.
Článek 4
Nabídkové řízení podle článku 2 lze omezit na stanovená užití nebo místa určení.
Článek 5
1. Při opětovných prodejích jiných než podle odstavce 3 musí vybraná nabídka odpovídat ceně zjištěné pro srovnatelnou jakost a pro reprezentativní množství na trhu v místě skladování nebo, není-li tato cena dostupná, ceně na nejbližším trhu, přičemž se zohlední náklady na přepravu.
Nabídka nesmí být za žádných okolností nižší než intervenční cena uvedená v čl. 5 odst.
2 nařízení (EHS) č. 1418/76, použitelná poslední den lhůty pro podání nabídek a upravená případně použitím přirážek a srážek stanovených v přílohách I až III nařízení Komise č.
470/67/EHS [11].
2. Pro účely odstavce 1 budou intervenční ceny, které se zohlední během dvanáctého měsíce hospodářského roku, intervenční ceny platné pro jedenáctý měsíc zvýšené o částku měsíčního zvýšení.
3. Dojde-li během hospodářského roku k narušení společné organizace dotčeného trhu zejména v důsledku obtíží s prodejem rýže za ceny podle odstavce 1, mohou být postupem podle článku 27 nařízení (EHS) č.
1418/76 stanoveny zvláštní cenové podmínky.
HLAVA II Uvedení do prodeje pro vývoz
1. O zahájení nabídkového řízení se rozhodne postupem podle článku 27 nařízení (EHS) č.
1418/76.
V rozhodnutí se stanoví zejména:
a) množství zařazená do nabídkového řízení;
b) regiony, ve kterých jsou tato množství skladována;
c) konečné datum pro podání nabídek pro dílčí nabídkové řízení a první a konečné datum pro podání nabídek pro stálé nabídkové řízení.
2. V oznámení o nabídkovém řízení podle čl. 12 odst. 2 určí intervenční agentura pro každou šarži přístav nebo místo výjezdu, kterých lze dosáhnout při nejnižších nákladech na přepravu a které mají odpovídající technické zařízení pro vývoz rýže.
Nejnižší náklady na přepravu mezi místem skladování a výše uvedeným místem nakládky v přístavu nebo místě výjezdu jsou vybranému vývozci pro vyvážená množství hrazeny intervenční agenturou.
3. U stálého nabídkového řízení stanoví intervenční agentura konečná data pro podání nabídek pro každé dílčí nabídkové řízení.
Článek 7
1. Nabídky:
a) mohou být zamítnuty, týkají-li se šarží menších než 200 tun;
b) mohou být podány, týkají-li se určených množství;
c) jsou považovány za podané, týkají-li se rýže dodané do přístavů nebo míst výjezdu podle čl. 6 odst. 2, ale nevyložené.
2. Nabídky jsou platné pouze tehdy, jsou-li doplněny žádostí o vývozní licenci a žádostí o stanovení vývozní náhrady předem nebo dávky pro dotyčné místo určení.
Za místo určení jsou považovány všechny země, pro něž je stanovena stejná sazba vývozní náhrady nebo dávky.
Článek 8
Odchylně od čl. 21 odst.
1 nařízení Komise (EHS) č. 3719/88 se vývozní licence vydané podle tohoto nařízení považují pro účely stanovení jejich doby platnosti za vydané v konečný den pro podání nabídek.
Článek 9
Po uplynutí lhůty pro podání nabídek zašle dotčený členský stát Komisi anonymní seznam, v němž uvede pro jednotlivé nabídky zejména množství a cenu.
Komise postupem podle článku 27 nařízení (EHS) č.
1418/76 stanoví minimální prodejní cenu nebo rozhodne, že žádné kroky ohledně obdržených nabídek nepodnikne.
Článek 10
Je-li žádost o vývozní licenci předložená vybraným účastníkem podle čl. 7 odst.
2 založena na článku 44 nařízení (EHS) č. 3719/88, intervenční agentura odstoupí od smlouvy pro množství, pro něž není v souladu s uvedeným článkem vydána žádná licence.
HLAVA III Uvedení do prodeje na trhu společenství pro vývoz rýže jiné než neloupané
Článek 11 O zahájení nabídkového řízení pro vývoz rýže jiné než neloupané se rozhodne postupem podle článku 27 nařízení (EHS) č.
1418/76.
Při rozhodnutí se stanoví zejména:
a) množství neloupané rýže zařazené do nabídkového řízení;
b) konečné datum pro podání nabídek v případě zvláštního nabídkového řízení a první a konečné datum pro podání nabídek v případě stálého nabídkového řízení;
c) kódy KN vyvážených produktů, jakož i množství těchto produktů vyjádřené v tunách neloupané rýže zařazené do nabídkového řízení;
d) případné oblasti určení pro vyvážený produkt;
e) minimální prodejní cena, kterou je třeba dodržet;
HLAVA IV Obecná a závěrečná ustanovení
Článek 12
1. Rozhodnutí podle článků 2, 6 a 11 se dá na vědomí všem zájemcům zveřejněním v Úředním věstníku Evropských společenství.
Mezi tímto zveřejněním a posledním datem první lhůty pro podání nabídek musí být dodržena lhůta nejméně 10 dnů.
2. Intervenční agentury zveřejní nejméně osm dní před posledním dnem první lhůty pro podání nabídek oznámení o nabídkovém řízení, ve kterém se stanoví zejména:
- doplňkové doložky a podmínky prodeje slučitelné s tímto nařízením,
- hlavní fyzické a technické vlastnosti různých šarží zjištěné intervenční agenturou při nákupu nebo během následných kontrol,
- místa skladování a jména a adresy skladovatelů.
Toto oznámení, jakož i všechny jeho změny, jsou před svým zveřejněním zaslány Komisi.
Článek 13
1. Při uvedení do prodeje na trhu Společenství jsou nabídky stanoveny odkazem na standardní jakost definovanou nařízením (EHS) č.
1423/76.
Pokud se jakost rýže od této standardní jakosti liší, cena vybrané nabídky se upraví použitím přirážek nebo srážek určených podle čl. 5 odst.
5 nařízení (EHS) č. 1418/76.
2. Při uvedení do prodeje pro vývoz podle hlav II a III:
- se nabídky stanoví odkazem na skutečnou jakost šarže, jíž se nabídka týká,
- lze stanovit, že nabídky podané podle článku 44 nařízení (EHS) č.
3719/88 nejsou přijatelné.
3. Podané nabídky nelze změnit ani stáhnout.
4. Nabídky jsou platné, pokud jsou doplněny dokladem, že účastník složil jistotu ve výši 15 ECU/t.
Článek 14
Při uvedení do prodeje pro vývoz podle hlav II a III se minimální prodejní cena podle článků 9 a 11 stanoví na úrovni, která nenaruší ostatní vývozy.
Minimální cena nesmí být z důvodu jakosti jakkoli upravena.
Článek 15
Intervenční agentury přijmou veškerá potřebná opatření, aby bylo zájemcům před podáním nabídek umožněno posoudit jakost rýže uváděné do prodeje.
Článek 16
Intervenční agentura okamžitě informuje všechny účastníky o výsledku jejich účasti v nabídkovém řízení.
Do tří pracovních dnů po uvedeném oznámení zašle vybraným účastníkům doporučeným dopisem nebo telefaxem prohlášení o výběru nabídky.
Článek 17
Vybraný účastník zaplatí rýži před odebráním, ale nejpozději do jednoho měsíce od data odeslání prohlášení podle článku 16.
Veškerá rizika a náklady na skladování rýže neodebrané ve lhůtě pro platbu nese vybraný účastník.
Rýže zařazená do nabídkového řízení a neodebraná ve lhůtě pro platbu se po uplynutí této lhůty považuje ve všech ohledech za vyskladněnou.
Při prodeji na vnitřním trhu je cena nabídky upravena s ohledem na jakostní vlastnosti popsané v oznámení o nabídkovém řízení.
Náklady na vyskladnění rýže odebrané po lhůtě pro platbu převezme vybraný účastník.
Cena k vyplacení při vývozu je cena uvedená v nabídce zvýšená o jedno měsíční zvýšení, dojde-li k odebrání v měsíci následujícím po měsíci výběru nabídky.
Pokud je zaplacená cena nižší než cena, kterou je třeba dodržet při opětovném uvedení do prodeje na vnitřním trhu podle čl. 5 odst. 1 a 2, rýže nesmí být odebrána, dokud není složena jistota, která odpovídá rozdílu mezi těmito dvěma cenami.
Pokud vybraný účastník nezaplatí rýži ve lhůtě podle prvního pododstavce, intervenční agentura od smlouvy pro nezaplacená množství odstoupí.
Článek 18
1. Jistoty podle tohoto nařízení jsou složeny v souladu s hlavou III nařízení Komise (EHS) č.
2220/85 [12].
2. Jistota podle čl. 13 odst. 4 se uvolní pro množství, pro něž
- nebyla nabídka vybrána,
- byla prodejní cena zaplacena ve stanovené lhůtě a při prodeji pro vývoz podle hlav II a III byla složena jistota podle čl. 17 pátého pododstavce.
3. Jistota podle čl. 17 pátého pododstavce se uvolní pro množství, pro něž
- byl předložen důkaz, že produkt není nadále vhodný pro výživu lidí nebo zvířat,
- byly předloženy důkazy podle článku 18 nařízení (EHS) č.
3665/87,
- nebyla vydána licence podle článku 44 nařízení (EHS) č.
3719/88,
- byla smlouva vypovězena podle čl. 17 šestého pododstavce.
4. Jistota podle čl. 13 odst. 4 propadne pro množství, pro něž:
- propadla jistota podle čl. 44 odst.
2 druhého pododstavce nařízení (EHS) č. 3719/88,
- s výjimkou případů vyšší moci nebyla platba provedena ve lhůtě podle článku 17.
Jistota podle čl. 17 pátého pododstavce s výjimkou případů vyšší moci propadne pro množství, pro něž nebyly předloženy důkazy podle článku 18 nařízení (EHS) č.
3665/87 ve lhůtě stanovené v článku 47 uvedeného nařízení.
Článek 19
Příslušné členské státy informují Komisi o průběhu nabídkového řízení, zejména o prodejních cenách pro jednotlivé šarže a o prodaných množstvích.
Tyto údaje musí být doručeny Komisi nejpozději do pěti dnů od konečného data pro podání nabídek pro jednotlivá nabídková řízení.
Článek 20
Nařízení č.
471/67/EHS se zrušuje.
Článek 21
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
NAŘÍZENÍ KOMISE (EHS) č.
104/91
ze dne 16. ledna 1991
o dovozu některých oliv do Společenství
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady č.
136/66/EHS ze dne 22. září 1966 o zřízení společné organizace trhu s oleji a tuky1, naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
3499/902, a zejména na čl. 5 odst.
5 a čl.
11 odst. 8 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že ze třetích zemích se do Společenství dováží stále více oliv určených k produkci oleje; že existuje nebezpečí, že na olej lisovaný z těchto oliv by mohly být poskytovány podpory produkce a spotřeby olivového oleje;
vzhledem k tomu, že podle právních předpisů jsou tyto podpory omezeny na olivový olej získaný z oliv pěstovaných ve Společenství; že je tudíž třeba přijmout odpovídající opatření, aby se zabezpečilo, že tyto podpory nebudou poskytovány na olej získaný z oliv propuštěných do volného oběhu ve Společenství;
vzhledem k tomu, že složení jistoty by mělo nejméně ovlivňovat obchod, a tudíž je to nejvhodnější opatření;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro oleje a tuky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ: Článek 1
S výjimkou oliv ve spotřebitelském balení o čisté hmotnosti nejvýše 5 kg podléhá propuštění oliv kódů KN 0709 90 31, 0709 90 39, 0711 20 10 a 0711 20 90 do volného oběhu ve Společenství složení jistoty.
Tato jistota, propočítaná v den propuštění do volného oběhu na obsah oleje ve výši 22 kg na 100 kg dovezených oliv, se rovná součtu podpory produkce pro pěstitele oliv, jejichž průměrná produkce je menší než 500 kg olivového oleje ročně, a podpory spotřeby platné ve Společenství ve složení k 31. prosinci 1985.
Jistota se skládá v jedné z forem uvedených v článku 8 nařízení Komise (EHS) č. 2220/853.
Předložení dokladu podle třetího pododstavce je zásadním požadavkem ve smyslu uvedeného nařízení.
Jistota se uvolní při předložení prvopisu osvědčení uvedeného v příloze během šesti měsíců následujících po dni složení jistoty.
Jistota se uvolňuje v poměru k množství, na které je vydáno osvědčení, že:
- bylo zpracováno tak, že je vyloučeno následné použití k získání olivového oleje nebo
- získaný olej byl upraven tak, že nemůže být způsobilý pro podporu produkce a spotřeby.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
ze dne 18. ledna 1991,
kterým se mění nařízení (EHS) č.
3792/90 o zvláštních podmínkách pro poskytování podpory soukromého skladování vepřového masa
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č.
2759/75 ze dne 29. října 1975 o společné organizaci trhu s vepřovým masem [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1249/89 [2], a zejména na čl.
5 odst. 4 a čl.
7 odst. 2 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č.
3792/90 [3] zavedlo v odvětví vepřového masa podporu soukromého skladování; že produkty způsobilé pro takovou podporu jsou uvedeny v příloze k uvedenému nařízení;
vzhledem k tomu, že některé druhy výsekového vepřového masa nejsou v tomto v tomto seznamu zahrnuty; že tento seznam je tudíž třeba doplnit v zájmu zvýšení účinnosti daných intervenčních opatření;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro vepřové maso,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ: Článek 1
Příloha nařízení (EHS) č.
3792/90 se nahrazuje přílohou tohoto nařízení.
Článek 2 Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č.
147/91
ze dne 22. ledna 1991,
kterým se definují a stanoví mezní přípustné odchylky pro množstevní ztráty zemědělských produktů ve veřejném intervenčním skladování
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č.
3492/90 ze dne 27. listopadu 1990 o stanovení činitelů, které musí brát v úvahu záruční sekce Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu v ročních účetních závěrkách pro financování intervenčních opatření ve formě veřejného skladování [1], a zejména na článek 4 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že definice mezní přípustné odchylky stanovená v článku 4 nařízení (EHS) č. 3492/90 pro zachování zemědělských produktů ve veřejném intervenčním skladování a způsob výpočtu použitého k určení finančních důsledků skladování musí být upřesněny;
vzhledem k tomu, že tato mezní přípustná odchylka se vztahuje na obvyklé množstevní ztráty vyplývající z běžného skladování nebo zpracování zemědělských produktů v režimu veřejné intervence, přičemž je třeba dodržovat požadavky na řádné zachování produktu;
vzhledem k tomu, že tato mezní odchylka musí být stanovena pro každý dotyčný produkt za použití jednoduchého způsobu a s přihlédnutím k neidentifikovatelným množstevním ztrátám, k nimž došlo během skladování v posledních letech; že mezní přípustná odchylka by proto měla být stanovena jako procento z celkového skladovaného množství;
vzhledem k tomu, že pro určité produkty podléhající zpracování v době mezi nákupem a skladováním musí být stanoveny zvláštní mezní přípustné odchylky pro ztráty vzniklé během zpracování;
vzhledem k tomu, že u vepřového masa nebyla již delší dobu provedena skladovací opatření a tato hodnota mezní odchylky se stanoví až po zahájení skladovacích opatření;
vzhledem k tomu, že by mělo být určeno datum, k němuž má záruční sekce EZOZF zaúčtovat finanční důsledky vyplývající z použití mezní přípustné odchylky;
vzhledem k tomu, že u některých zemědělských produktů byl podstatně upraven způsob výpočtu přípustné procentní ztráty při skladování; že je nezbytné tyto procentní sazby na základě zkušeností přezkoumat;
vzhledem k tomu, že mezní přípustné odchylky byly stanoveny různými nařízeními pro jednotlivá odvětví; že za účelem zjednodušení by měly být stanoveny v jednom nařízení;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru EZOZF,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ: Článek 1
1. Pro každý zemědělský produkt, který je předmětem opatření veřejného skladování se tímto stanoví mezní přípustná odchylka pro množstevní ztráty vyplývající z běžných operací skladování prováděných v souladu s přijatými pravidly.
2. Mezní přípustná odchylka se stanoví jako procentní sazba skutečné hmotnosti (bez obalu) množství uskladněného a převzatého během příslušného účetního roku, zvýšené o množství nacházejících se ve skladu na začátku tohoto roku.
Vypočítá se pro každý produkt na základě všech množství uskladněných intervenční agenturou.
Skutečná hmotnost se vypočítá při nákupu a vyskladnění odečtením standardní hmotnosti obalů, jak je stanovena v nákupních podmínkách, od zaregistrované hmotnosti nebo, není-li k dispozici, od průměrné hmotnosti obalů používané intervenční agenturou.
3. Mezní přípustná odchylka se nevztahuje na ztráty počtu balíků nebo registrovaných kusů.
Článek 2
1. Následující procentní sazby se uznávají za běžné přípustné ztráty během skladování: —obiloviny _BAR_ 0,2 % _BAR_
—máslo _BAR_ 0,0 % _BAR_ —sýry: _BAR_ Grana Padano _BAR_ 4,5 %, _BAR_ Parmigiano Reggiano _BAR_ 6,5 % _BAR_ —hovězí maso _BAR_ 0,6 % _BAR_
—vepřové maso _BAR_ bude stanoveno později. _BAR_
2. Jako přípustné ztráty během zpracování se stanoví tyto procentní sazby:
—vykostění hovězího masa _BAR_ 32 % _BAR_
—zpracování tabákových listů _BAR_ 9 %. _BAR_
Tyto procentní sazby platí pro všechna množství zpracovaná během účetního roku.
Článek 3
Ztráty přesahující mezní přípustné odchylky se zaúčtují na konci účetního roku záruční sekce EZOZF.
Článek 4
Procentní sazby uvedené v článku 2 se přezkoumají nejpozději po třech letech, přičemž je třeba vycházet z poznatků získaných při používání nových způsobů výpočtu.
Článek 5
Nařízení Komise (EHS) č.
742/70, (EHS) č.
743/70, (EHS) 771/71, (EHS) č.
899/70, (EHS) č.
2705/71, (EHS) č.
236/72, (EHS) č.
2577/72, (EHS) č.
638/74, (EHS) č.
230/79 a (EHS) č.
394/89 [2] se zrušují.
Článek 6 Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č.
269/91 ze dne 1. února 1991,
kterým se stanoví obecná prováděcí pravidla pro paušální částky pro financování výdajů na veřejné skladování
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č.
1676/85 ze dne 11. června 1985 o hodnotě zúčtovací jednotky a přepočítacích koeficientech používaných pro účely společné zemědělské politiky [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 2205/90 [2], a zejména na čl.
5 odst. 3 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č.
1883/78 ze dne 2. srpna 1978 o obecných pravidlech pro financování intervencí záruční sekcí Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu, [3], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 787/89 [4], a zejména na čl.
6 odst. 2 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Rady (EHS) č.
1678/85 [5] naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
3609/90 [6] stanoví zemědělské přepočítací koeficienty, které mají být použity při výpočtu paušálních částek uvedených v článku 6 nařízení (EHS) č.
1883/78; že je třeba určit rozhodnou skutečnost pro stanovení použitelných koeficientů, která platí první den finančního roku záruční sekce EZOZF;
vzhledem k tomu, že Rada rozhodla o zemědělských přepočítacích koeficientech po začátku roku 1991; že rozhodná skutečnost pro finanční rok 1991 musí proto být stanovena zvlášť;
vzhledem k tomu, že s ohledem na změny provedené ve způsobu stanovení výše uvedených paušálních částek by se měly tyto částky znovu vyplácet v plné výši;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru EZOZF,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ: Článek 1
V nařízení Komise (EHS) č.
1643/89 [7] se vkládá nový článek, který zní:
"Článek 1a
Paušální částky se přepočítávají na národní měnu pomocí zemědělského přepočítacího koeficientu platného první den finančního roku záruční sekce EZOZF, pokud jde o výdaje na veřejné skladování.
Pro finanční rok 1991 se však použije zemědělský přepočítací koeficient platný dne 17. prosince 1990."
Článek 2
Článek 2 nařízení Komise (EHS) č.
1730/86 ze dne 3. června 1986 o některých pravidlech pro financování intervencí záruční sekcí EZOZF, [8], se zrušuje s účinkem od 1. října 1990.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č.
294/91
ze dne 4. února 1991
o provozování nákladní letecké dopravy mezi členskými státy
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na čl. 84 odst. 2 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že je důležité přijmout opatření k postupnému zřízení vnitřního trhu v období do 31. prosince 1992, jak je stanoveno v článku 8a Smlouvy; že vnitřní trh zahrnuje prostor bez vnitřních hranic, ve kterém je zajištěn volný pohyb zboží, osob, služeb a kapitálu;
vzhledem k tomu, že opatření pro větší spolupráci při využívání letiště v Gibraltaru byla schválena v Londýně dne 2. prosince 1987 Španělským královstvím a Spojeným královstvím ve společném prohlášení ministrů zahraničních věcí těchto dvou zemí a že se tento režim dosud nestal použitelným;
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č.
2343/90 [4] zajišťuje liberalizaci nákladní letecké dopravy v kombinaci s osobní dopravou;
vzhledem k tomu, že je vhodné liberalizovat výhradně nákladní leteckou dopravu;
vzhledem k tomu, že tímto nařízením není dotčeno použití článků 85 a 86 Smlouvy;
vzhledem k tomu, že nákladní letecká doprava se stále setkává s omezeními na úrovni členských států, která překážejí volnému pohybu zboží vzdušnou cestou; že nárůst možností přístupu na trh povzbudí vývoj v oblasti letecké dopravy ve Společenství a zlepší služby poskytované uživatelům;
vzhledem k tomu, že některé členské státy jsou velmi závislé na nákladní letecké dopravě spojující je se zbytkem Společenství; že pohyb zboží vzdušnou cestou je nezbytným prvkem obchodu;
vzhledem k tomu, že je proto nutné odstranit překážky, které nyní brání nákladní letecké dopravě v přístupu na trh;
vzhledem k tomu, že jako první krok je žádoucí zvýšit tržní možnosti nákladní letecké dopravy mezi členskými státy;
vzhledem k tomu, že společná pravidla o udělování provozních licencí by měla být navržena a přijata Radou nejpozději dne 1. července 1992;
vzhledem k tomu, že s ohledem na letištní infrastrukturu a navigační zařízení jsou nutná určitá omezení výkonu provozních práv;
vzhledem k tomu, že sdělování všech běžných sazeb za přepravu vytváří větší transparentnost trhu;
vzhledem k tomu, že ke zvýšení konkurenceschopnosti potřebují letečtí dopravci pružnost při stanovení sazeb za přepravu, PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Oblast působnosti a definice Článek 1
1. Toto nařízení se vztahuje na:
a) přístup leteckých dopravců Společenství na trh za účelem provozování nákladní letecké dopravy mezi členskými státy;
b) sazby za leteckou přepravu zboží mezi členskými státy.
2. Tato směrnice se použije pro letiště Gibraltar, aniž jsou dotčeny právní postoje Španělského království a Spojeného království ve sporech o suverenitu nad územím, kde se letiště nachází.
3. Použitelnost této směrnice pro letiště v Gibraltaru se pozastavuje, dokud nebude zaveden režim stanovený ve společném prohlášení ministrů zahraničních věcí Španělského království a Spojeného království ze dne 2. prosince 1987.
Vlády Španělska a Spojeného království budou Radu o tomto datu informovat.
Článek 2
Pro účely tohoto nařízení se rozumí:
a) "leteckým dopravcem" podnik letecké dopravy, který má platnou provozní licenci vydanou členským státem a opravňující přinejmenším k nákladní letecké dopravě;
b) "leteckým dopravcem Společenství":
i) letecký dopravce, který má a udržuje svoji ústřední správu a hlavní provozovnu ve Společenství, přičemž většina jeho majetkového podílu je a zůstane v držení členských států nebo státních příslušníků členských států, a který je a zůstává fakticky kontrolován těmito státy nebo osobami;
ii) letecký dopravce, který splňuje definici v čl. 2 písm. e) bodě ii) nařízení (EHS) č.
2343/90 a je uveden v příloze nařízení;
c) "sazbami za přepravu" ceny placené v národní měně za přepravu zboží a podmínky, za kterých se tyto sazby uplatňují, včetně odměn a podmínek nabízených zástupcům a jiným pomocným službám;
d) "běžnými sazbami za přepravu" ceny účtované za normálních okolností leteckým dopravcem za přepravu a podmínky, za kterých se tyto sazby uplatňují, bez ohledu na jakékoli zvláštní slevy;
e) "nákladní leteckou dopravou" letecká přeprava zboží a poštovních zásilek;
f) "provozním právem třetí svobody" právo leteckého dopravce, kterému jeden ze členských států vydal licenci, vykládat na území jiného státu cestující, zboží a poštovní zásilky naložené ve státě, ve kterém byla licence vydána;
"provozním právem čtvrté svobody" právo leteckého dopravce, kterému jeden ze členských států vydal licenci, nakládat na území jiného státu cestující, zboží a poštovní zásilky určené k vyložení ve státě, ve kterém byla licence vydána;
"provozním právem páté svobody" právo leteckého dopravce provozovat leteckou přepravu cestujících, zboží a poštovních zásilek mezi dvěma státy jinými než stát, ve kterém byla licence vydána;
g) "letištním systémem" dvě nebo více letišť sloužících stejnému městu;
h) "zúčastněnými státy" členské státy, mezi kterými je provozována nákladní letecká doprava;
i) "státem registrace" členský stát, ve kterém byla licence podle písmene a) vydána.
Provozní licence
Článek 3
1. Tímto nařízením není dotčen vztah mezi členským státem a leteckými dopravci, kterým vydal licenci tento stát, pokud jde o přístup na trh a přidělení kapacity.
2.
Rada na základě návrhu společných specifikací a kritérií, který má Komise předložit nejpozději do dne 31. května 1991, přijme pravidla udělování licencí leteckým dopravcům a licencí na provozování tras, která se použijí nejpozději od 1. července 1992.
Přístup na trh
Článek 4 S výhradou tohoto nařízení jsou letečtí dopravci Společenství oprávněni provozovat služby třetí a čtvrté svobody mezi letišti nebo letištními systémy v jednom členském státě a letišti nebo letištními systémy v jiném členském státě, pokud jsou tato letiště nebo letištní systémy otevřeny pro nákladní leteckou dopravu mezi členskými státy nebo pro mezinárodní dopravu.
1. Členský stát oprávní letecké dopravce k výkonu provozních práv třetí, čtvrté a páté svobody, pokud byla těmto dopravcům vydána licence v jiném členském státě a byli tímto státem oprávněni tato práva vykonávat; provozní práva páté svobody se vykonávají jako rozšířená doprava z jejich státu registrace nebo jako předběžná doprava do něj.
2. Při provozování nákladní letecké dopravy do nebo ze dvou nebo více bodů v jiném členském státě nebo mezi členskými státy jinými, než je stát registrace, je letecký dopravce Společenství oprávněn zúčastněným státem dopravu kombinovat a používat stejné číslo letu.
Provozní pružnost
Článek 6 1. Letečtí dopravci Společenství mohou ve kterémkoli bodě na trase provést okamžité přeložení na trase, pokud to obnáší jen výměnu letadla.
2. S výhradou článku 8 nelze uložit omezení frekvence dopravy, typu letadla ani objemu přepravovaného zboží a poštovních zásilek.
Podmínky pro výkon provozních práv Článek 7
Tímto nařízením není dotčeno právo členského státu bez diskriminace na základě státní příslušnosti regulovat rozdělení dopravy mezi letiště v rámci systému letišť.
Článek 8
1. Výkon provozních práv podléhá zveřejněným pravidlům Společenství, členského státu, regionu nebo místa v oblasti bezpečnosti, ochrany životního prostředí a přidělování volných letištních časů a těmto podmínkám:
a) dané letiště nebo letištní systém musí mít dostatečné prostředky k odbavení dopravy;
b) navigační zařízení musí být dostatečná k odbavení dopravy.
2. Pokud nejsou splněny podmínky odstavce 1, může členský stát bez diskriminace na základě státní příslušnosti uložit podmínky nebo omezit nebo odmítnout výkon těchto provozních práv.
Před přijetím takového opatření uvědomí daný členský stát Komisi a poskytne jí veškeré nezbytné informace.
3. Na žádost členského státu v každém případě přezkoumá Komise žádost podle odstavce 2 a do jednoho měsíce rozhodne, zda může členský stát nadále uplatňovat dané opatření.
4. Komise sdělí své rozhodnutí Radě a členským státům.
Každý členský stát může ve lhůtě jednoho měsíce předložit rozhodnutí Komise Radě.
Rada může ve lhůtě jednoho měsíce kvalifikovanou většinou přijmout odlišné rozhodnutí.
Tvorba cen
Článek 9 1. Sazby za přepravu účtované leteckými dopravci Společenství se stanoví svobodnou dohodou mezi smluvními stranami smlouvy o přepravě.
2. Letečtí dopravci Společenství na požádání zpřístupní běžné sazby za přepravu zboží veřejnosti.
Obecná ustanovení Článek 10
1. Toto nařízení nebrání členským státům, aby mezi sebou uzavřely dohody, které jsou pružnější, než stanoví články 4, 5 a 6 nebo zachovaly takové dohody v platnosti.
2. Tohoto nařízení se nelze dovolávat k většímu omezení stávajících práv a úprav ve vztahu k přístupu na trh, rozdělení kapacity a pružnosti provozu.
Závěrečná ustanovení
Článek 11 Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 295/91
ze dne 4. února 1991,
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména čl. 84 odst. 2 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že liberalizační opatření přijatá Radou v červenci 1990 jsou dalším krokem k plně rozvinuté společné politice letecké dopravy;
vzhledem k tomu, že za účelem zajištění vyváženého rozvoje v radikálně se měnícím prostředí, ve kterém musí letečtí dopravci působit, je nezbytný společný postup v oblasti ochrany zájmů uživatelů letecké dopravy;
vzhledem k tomu, že současná praxe v oblasti náhrad za odepření nástupu na palubu se mezi leteckými dopravci značně liší;
vzhledem k tomu, že určité společné minimální normy v oblasti náhrad za odepření nástupu na palubu by měly zajistit zachování kvality služeb leteckých dopravců v souvislosti s nárůstem hospodářské soutěže;
vzhledem k tomu, že letečtí dopravci by měli být povinni stanovit pravidla pro nástup na palubu v případě, že rezervují více míst, než mají k dispozici;
vzhledem k tomu, že by měla být definována práva cestujících v případě odepření nástupu na palubu;
vzhledem k tomu, že letečtí dopravci by měli být povinni zaplatit náhradu a poskytnout další služby cestujícím, kterým byl odepřen nástup na palubu;
vzhledem k tomu, že cestující by měli být jasně informováni o platných pravidlech,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Toto nařízení stanoví společná minimální pravidla pro případy, kdy je cestujícím odepřen let, na který bylo rezervováno více míst, než je k dispozici, a na který mají platnou letenku a potvrzenou rezervaci, s odletem z letiště umístěného na území členského státu, na který se vztahuje Smlouva, bez ohledu na stát, ve kterém je letecký dopravce usazen, na státní příslušnost cestujícího a místo určení.
Článek 2
Pro účely tohoto nařízení se:
a) "odepřením nástupu na palubu" rozumí odmítnutí cestujících, přestože
- mají platnou letenku,
- mají potvrzenou rezervaci na daný let a
- včas a při dodržení zvláštních podmínek se přihlásili k odletu;
b) "potvrzenou rezervací" rozumí letenka prodaná leteckým dopravcem nebo jeho oprávněným cestovním zástupcem, která obsahuje:
- určení čísla, data a času letu a
- označení "OK" nebo jakýkoliv jiný zápis v příslušném místě na letence značící registraci a výslovné potvrzení rezervace leteckým dopravcem;
c) "pravidelným letem" se rozumí let se všemi těmito vlastnosti:
- je provozován za úplatu letadly pro přepravu cestujících nebo cestujících, nákladu nebo poštovních zásilek tak, že pro každý let jsou k dispozici místa pro individuální prodej veřejnosti, buď přímo dopravcem, nebo jeho schválenými zástupci,
- je provozován za účelem poskytování dopravy mezi dvěma nebo více stejnými místy, buď
i) podle zveřejněného letového řádu, nebo
ii) s lety tak pravidelnými nebo tak četnými, že tvoří zřejmou systematickou řadu;
d) "letem, na který bylo rezervováno více míst, než je k dispozici" se rozumí let, kde počet cestujících s potvrzenou rezervací, kteří se včas a při dodržení zvláštních podmínek přihlásili k odletu, převyšuje počet míst, která jsou v daném letu k dispozici;
e) "dobrovolníkem" se rozumí osoba, která:
- má platnou letenku,
- má potvrzenou rezervaci a
- včas a při dodržení zvláštních podmínek se přihlásila k odletu a která vyhoví výzvě leteckého dopravce odstoupit za náhradu od své potvrzené rezervace;
f) "konečným místem určení" se rozumí místo určení uvedené na letovém kuponu předloženém u přepážky přihlášení k přepravě nebo, v případě návazných letů, uvedené na posledním kuponu letenky.
Navazující lety uskutečnitelné bez obtíží, přestože odepřením nástupu na palubu bylo způsobeno zpoždění, se neberou v úvahu.
Článek 3
1. Letecký dopravce stanoví pravidla, která bude dodržovat pro nástup na palubu letadla v případě, že rezervuje více míst, než je k dispozici.
Oznámí tato pravidla a všechny jejich změny zúčastněnému členskému státu a Komisi, která je zpřístupní ostatním členským státům.
Veškeré případné změny vstoupí v platnost jeden měsíc po svém oznámení.
2. Pravidla podle odstavce 1 musí být k dispozici veřejnosti v kancelářích dopravce a na přepážkách přihlášení k přepravě.
3. Pravidla uvedená v odstavci 1 by měla obsahovat možnost výzvy dobrovolníkům připraveným nenastoupit na palubu letadla.
4. V každém případě by letecký dopravce měl brát v úvahu zájmy cestujících, kterým musí být z oprávněných důvodů při nástupu na palubu dána přednost, například postiženým osobám nebo dětem bez doprovodu.
Článek 4
1. V případě odepření nástupu na palubu má cestující možnost volby mezi
- plným proplacením ceny letenky beze srážky za část neuskutečněné přepravy, nebo
- dopravením do konečného místa určení při nejbližší příležitosti, nebo
- pozdějším dopravením podle potřeby cestujícího.
2. Bez ohledu na výběr cestujícího podle odstavce 1 zaplatí letecký dopravce ihned po odepření nástupu na palubu minimální náhradu, aniž jsou dotčeny odstavce 3 a 4, ve výši
- 150 ECU pro lety do 3 500 km,
- 300 ECU pro lety nad 3 500 km,
s ohledem na konečné místo určení uvedené na letence.
3. Pokud letecký dopravce nabízí dopravení do konečného místa určení náhradním letem, jehož čas příletu nepřesahuje původně plánovaný čas příletu o více než dvě hodiny pro lety do 3 500 km a o více než čtyři hodiny pro lety nad 3 500 km, může být náhrada podle odstavce 2 snížena o 50 %.
4. Výše náhrady může být omezena cenou letenky do konečného místa určení.
5. Náhrada je vyplácena v hotovosti nebo po dohodě s cestujícím v cestovních poukázkách nebo v jiných službách.
6. Pokud v případě letu, na který bylo rezervováno více míst, než je k dispozici, cestující souhlasí s umístěním v nižší třídě, než pro kterou byla letenka zakoupena, má nárok na vrácení rozdílu v ceně.
7. Vzdálenosti uvedené v odstavcích 2 a 3 se měří metodou vzdálenosti na hlavní kružnici (trasa hlavní kružnice).
Článek 5
1. Při odepření nástupu na palubu v případě letu prodaného jako součást turistického zájezdu je letecký dopravce na základě směrnice Rady 90/314/EHS ze dne 13. června 1990 o souborných službách pro cesty, pobyty a zájezdy [4] povinen poskytnout náhradu provozovateli zájezdu, který s cestujícím uzavřel smlouvu a ručí mu za řádné splnění smlouvy o uvedeném turistickém zájezdu.
2. Aniž jsou dotčena práva a povinnosti na základě směrnice 90/314/EHS, je provozovatel zájezdu povinen předat cestujícímu částky vybrané podle odstavce 1.
Článek 6
1. Kromě minimálních částek náhrady stanovených v článku 4 nabídne letecký dopravce cestujícím, kterým byl odepřen nástup na palubu, bezplatně:
a) náhradu nákladů na telefonní hovor nebo telexovou nebo faxovou zprávu do místa určení;
b) stravu a občerstvení přiměřené čekací době;
c) ubytování v hotelu, pokud je nezbytné jedno nebo více přenocování.
2. Pokud je město nebo region obsluhován více letišti a letecký dopravce nabídne cestujícímu, kterému byl odepřen nástup na palubu, let na jiné letiště, než je letiště místa určení, které měl cestující rezervováno, nese po dohodě s cestujícím náklady na přepravu mezi těmito letišti nebo do nejbližšího náhradního místa určení letecký dopravce.
Článek 7
Letecký dopravce není povinen platit náhradu za odepření nástupu na palubu, pokud se cestující přepravuje bezplatně nebo za snížené sazby, které nejsou přímo či nepřímo dostupné veřejnosti.
Článek 8
Letečtí dopravci poskytnou každému cestujícímu postiženému odepřením nástupu na palubu formulář s pravidly poskytování náhrady za odepření nástupu na palubu.
Článek 9
1. Toto nařízení se použije bez ohledu na následné žaloby podávané k příslušným soudům za účelem dalšího vyrovnání.
2. Odstavec 1 se nevztahuje na dobrovolníky podle definice v čl. 2 písm. e), kteří přijali náhradu na základě pravidel podle článku 3.
Článek 10
Toto nařízení vstupuje v platnost dva měsíce po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č.
316/91
ze dne 7. února 1991
o zařazení určitého zboží do kombinované nomenklatury
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č.
2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
53/91 [2], a zejména na článek 9 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že k zajištění jednotného uplatňování kombinované nomenklatury tvořící přílohu uvedeného nařízení je nezbytné přijmout opatření k zařazení zboží uvedeného v příloze tohoto nařízení;
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č.
2658/87 stanovilo všeobecná pravidla pro výklad kombinované nomenklatury a že se tato pravidla vztahují i na každou jinou nomenklaturu, která je na ní plně nebo částečně založena nebo k ní přidává další třídění a která je zřízena zvláštními předpisy Společenství za účelem uplatňování celních nebo jiných opatření týkajících se obchodu se zbožím;
vzhledem k tomu, že podle uvedených všeobecných pravidel musí být zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze tohoto nařízení zařazeno na základě odůvodnění ve sloupci 3 do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro nomenklaturu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ: Článek 1
Zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze se v kombinované nomenklatuře zařazuje do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2 této tabulky.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým prvním dnem po vyhlášení
ze dne 13. února 1991,
kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (EHS) č.
1186/90, kterým se rozšiřuje oblast působnosti klasifikační stupnice Společenství pro jatečně upravená těla dospělých kusů skotu
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č.
1186/90 ze dne 7. května 1990, kterým se rozšiřuje oblast působnosti klasifikační stupnice Společenství pro jatečně upravená těla dospělých kusů skotu [1], a zejména na článek 2 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č.
1186/90, a zejména jeho článek 1, rozšiřuje oblast působnosti klasifikační stupnice Společenství pro jatečně upravená těla dospělých kusů skotu zavedené nařízením Rady (EHS) č.
1208/81 dne 28. dubna 1981, kterým se stanoví klasifikační stupnice Společenství pro jatečně upravená těla dospělých kusů skotu [2], na všechna jatečně upravená těla a půlky jatečně upravených uváděné na trh;
vzhledem k tomu, že je nezbytné upřesnit podmínky pro identifikaci tříděných jatečně upravených těl; že systém označování razítky stanovený pro produkty nakoupené v rámci intervence je pro tento účel nejvhodnější; že je proto vhodné stanovit stejný systém označování razítky, jaký stanoví nařízení Komise (EHS) č.
859/89 ze dne 29. března 1989, kterým se stanoví prováděcí pravidla k intervenčním opatřením v odvětví hovězího a telecího masa [3], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
2271/90 [4], a zejména čl.
4 odst. 3 uvedeného nařízení, přičemž by členské státy měly být oprávněny povolit odchylky, pokud se jedná o umístění razítka na jatečně upraveném těle;
vzhledem k tomu, že praktické zkušenosti v některých členských státech prokázaly, že štítky za jistých podmínek umožňují stejně spolehlivou identifikaci jako razítka a navíc dovolují podrobnější údaje; že je proto vhodné umožnit, aby členské státy používaly spíše štítky než razítka;
vzhledem k tomu, že by stanovení kategorie mělo být provedeno v souladu s nařízením (EHS) č.
1208/81, a zejména s jeho čl. 3 odst.
vzhledem k tomu, že s ohledem na omezenou kapacitu některých malých jatek by měly být podle čl. 2 písm. b) nařízení (EHS) č.
1186/90 na žádost členského státu povoleny odchylky od třídění, pokud je průměrné množství poraženého dospělého skotu malé; že Komise musí při rozhodování zohlednit některé okolnosti, zejména cíl postupné harmonizace v této oblasti; že s cílem zjednodušit používání uvedeného opatření pro malá jatka by měly být členské státy oprávněny samy udělovat tyto odchylky, pokud příslušná jatka v ročním průměru porážejí týdně nejvíce 75 kusů dospělého skotu nebo pokud se jedná o jatečně upravená těla ze zvířat, která koupil maloobchodník živá a která byla na jeho žádost i na jeho účet poražena;
vzhledem k tomu, že pokud schválená jatka sama vykosťují všechna dodaná a tříděná jatečně upravená těla, není již povinná identifikace nutná;
vzhledem k tomu, že by třídění měl provádět kvalifikovaný personál, který má nezbytnou licenci nebo schválení;
vzhledem k tomu, že spolehlivost třídění musí být ověřena nezávislými veřejnými nebo soukromými subjekty; že za nesprávné třídění musí být uloženy sankce, zejména odebrána licence zodpovědné osobě;
vzhledem k tomu, že jsou členské státy povinny sdělit Komisi opatření, která přijmou za účelem zajistit dodržování nařízení (EHS) č.
1186/90 a uložit sankce za jeho porušování;
vzhledem k tomu, že Řídící výbor pro hovězí a telecí maso nezaujal stanovisko ve lhůtě stanovené jeho předsedou,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ: Článek 1
1. Identifikace jatečně upravených těl a půlek jatečně upravených těl podle čl.
1 odst. 1 nařízení (EHS) č.
1186/90, které jsou tříděny v souladu s klasifikační stupnicí Společenství pro jatečně upravená těla dospělých kusů skotu stanovené nařízením (EHS) č. 1208/81, je prováděna ve schválených zařízeních prostřednictvím razítka, které uvádí kategorii, třídu zmasilosti a třídu protučnělosti.
Toto označování se provádí otiskem razítka za použití nesmazatelného a zdravotně nezávadného inkoustu postupem schváleným příslušnými orgány členského státu; písmena a čísla musejí být vysoká nejméně dva centimetry.
Razítko je umístěno na zadní čtvrti na úroveň "Rostbífu" ve výši čtvrtého bederního obratle a na přední čtvrti na silnějším konci hrudi ve vzdálenosti přibližně 10—30 cm od hrudní kosti.
Členské státy však mohou stanovit jiné umístění na každé čtvrti, pokud o tom předem uvědomí Komisi.
2. Aniž jsou dotčeny čl. 4 odst. 3 písm. d) nařízení (EHS) č. 859/89 a čl. 2 odst. 2 nařízení Komise (EHS) č. 3445/90 [5], mohou členské státy stanovit, že se razítka nahradí štítky, které splňují tato kritéria:
- štítky mohou být drženy a připevněny pouze ve schválených zařízeních, která porážejí zvířata; musí mít rozměry nejméně 5 × 10 cm,
- kromě údajů stanovených v odstavci 1 musí uvádět i schvalovací číslo jatek, identifikační nebo jatečné číslo zvířete, den porážky a hmotnost jatečně upraveného těla,
- údaje uvedené ve druhé odrážce musí být dobře čitelné; opravy nejsou povoleny,
- štítky musí být nepadělatelné a musí být pevně připevněny na každé čtvrti na místech stanovených v odstavci 1.
3. Razítka a štítky nesmějí být odstraněny před vykostěním čtvrtí.
4. Uvedení kategorie se provede v souladu s čl.
3 odst. 1 nařízení (EHS) č.
1208/81. Článek 2
1. Na žádost členského státu může Komise udělit schváleným zařízením, která v ročním průměru porazí týdně pouze malé množství dospělého skotu, odchylku od předpisů pro třídění jatečně upravených těl dospělého skotu podle článku 1 nařízení (EHS) č.
1186/90.
Při svém rozhodování Komise zohlední vývoj kapacity jatek, provádění třídění a cíl postupné harmonizace v této oblasti.
Odchylka má časově omezenou platnost.
2. Aniž je dotčen odstavec 1, mohou členské státy rozhodnout, že předpisy pro třídění jatečně upravených těl dospělého skotu podle článku 1 nařízení (EHS) č.
1186/90 nejsou povinné pro:
- schválená zařízení, která v ročním průměru porážejí týdně nejvíce 75 kusů dospělého skotu,
- maloobchodníky, kteří nakupují živá zvířata a nechávají je porazit na vlastní žádost a na svůj účet.
3. Předpisy pro identifikaci jatečně upravených těl dospělého skotu podle článku 1 se nevztahují na schválená jatka, která sama vykosťují všechna dodaná jatečně upravená těla.
Článek 3
1. Členské státy zajistí, aby třídění prováděli kvalifikovaní odborní zaměstnanci, kteří k tomuto účelu získali licenci.
Licenci lze nahradit schválením, které udělí členský stát, pokud takové schválení představuje uznání odpovídající kvalifikace.
Třídění je bez předchozího upozornění kontrolováno nezávislými subjekty přímo v zařízeních uvedených v článku 1 nařízení (EHS) č. 1186/90.
Kontroly musí být prováděny ve všech schválených zařízeních, která provádějí třídění, nejméně dvakrát za čtvrt roku a musí se vztahovat na nejméně 30 namátkou vybraných jatečně upravených těl. Pro schválená zařízení podle čl.
2 odst. 2 první odrážky však stačí jedna kontrola za čtvrt roku.
Pokud je při těchto kontrolách zjištěn značný počet nesprávně provedených třídění nebo identifikací, které nejsou v souladu s předpisy, je zvýšen počet kontrolovaných jatečně upravených těl i četnost kontrol a může být odebrána licence stanovená v předchozím odstavci.
3. Členské státy sdělí Komisi opatření k provedení článku 3 nařízení (EHS) č.
1186/90 a k ukládání sankcí za jeho porušení, jako je zejména padělání a podvodné použití razítek a štítků nebo třídění provedené personálem, který nemá povolení.
Článek 4
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. června 1991.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (EHS) č.
440/91 ze dne 25. února 1991
o zařazení určitého zboží do kombinované nomenklatury
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č.
2658/87 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
53/91 [2], a zejména na článek 9 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že k zajištění jednotného uplatňování kombinované nomenklatury tvořící přílohu uvedeného nařízení je nezbytné přijmout opatření k zařazení zboží uvedeného v příloze tohoto nařízení;
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č.
2658/87 stanovilo všeobecná pravidla pro výklad kombinované nomenklatury a že se tato pravidla vztahují i na každou jinou nomenklaturu, která je na ní plně nebo částečně založena nebo k ní přidává další třídění a která je zřízena zvláštními předpisy Společenství za účelem uplatňování celních nebo jiných opatření týkajících se obchodu se zbožím;
vzhledem k tomu, že podle uvedených všeobecných pravidel musí být zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze tohoto nařízení zařazeno na základě odůvodnění ve sloupci 3 do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro nomenklaturu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ: Článek 1
Zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze se v kombinované nomenklatuře zařazuje do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2 této tabulky.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č.
441/91 ze dne 25. února 1991
o zařazení určitého zboží do kódů 17041019, 17041099 a 95021010 kombinované nomenklatury a o zrušení nařízení (EHS) č.
1287/83
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č.
2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
53/91 [2], a zejména na článek 9 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že k zajištění jednotného uplatňování kombinované nomenklatury tvořící přílohu uvedeného nařízení je nezbytné přijmout opatření k zařazení zboží uvedeného v příloze tohoto nařízení;
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č.
2658/87 stanovilo všeobecná pravidla pro výklad kombinované nomenklatury a že se tato pravidla vztahují i na každou jinou nomenklaturu, která je na ní plně nebo částečně založena nebo k ní přidává další třídění a která je zřízena zvláštními předpisy Společenství za účelem uplatňování celních nebo jiných opatření týkajících se obchodu se zbožím;
vzhledem k tomu, že podle uvedených všeobecných pravidel musí být zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze tohoto nařízení zařazeno na základě odůvodnění ve sloupci 3 do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2;
vzhledem k tomu, že se toto nařízení týká také výrobků uvedených v nařízení Komise (EHS) č.
1287/83 [3]; že by proto toto nařízení mělo být zrušeno;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro nomenklaturu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ: Článek 1
Zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze se v kombinované nomenklatuře zařazuje do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2 této tabulky.
Článek 2
Zrušuje se nařízení (EHS) č.
1287/83.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č.
442/91 ze dne 25. února 1991
o zařazení určitého zboží do kombinované nomenklatury
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č.
2658/87 [1] o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku, naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
53/91 [2], a zejména na článek 9 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že k zajištění jednotného uplatňování kombinované nomenklatury tvořící přílohu uvedeného nařízení je nezbytné přijmout opatření k zařazení zboží uvedeného v příloze tohoto nařízení;
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č.
2658/87 stanovilo všeobecná pravidla pro výklad kombinované nomenklatury a že se tato pravidla vztahují i na každou jinou nomenklaturu, která je na ní plně nebo částečně založena nebo k ní přidává další třídění a která je zřízena zvláštními předpisy Společenství za účelem uplatňování celních nebo jiných opatření týkajících se obchodu se zbožím;
vzhledem k tomu, že podle uvedených všeobecných pravidel musí být zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze tohoto nařízení zařazeno na základě odůvodnění ve sloupci 3 do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2;
vzhledem k tomu, že Výbor pro nomenklaturu nezaujal, pokud jde o výrobky č.
1 a 4 v tabulce v příloze, stanovisko ve lhůtě stanovené jeho předsedou;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou, pokud jde o výrobky č.
2, 3 a 5 v tabulce v příloze, v souladu se stanoviskem Výboru pro nomenklaturu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ: Článek 1
Zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze se v kombinované nomenklatuře zařazuje do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2 této tabulky.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č.
546/91 ze dne 5. března 1991
o zařazení určitého zboží do kombinované nomenklatury
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č.
2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
315/91 [2], a zejména na článek 9 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že k zajištění jednotného uplatňování kombinované nomenklatury tvořící přílohu uvedeného nařízení je nezbytné přijmout opatření k zařazení zboží uvedeného v příloze tohoto nařízení;
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č.
2658/87 stanovilo všeobecná pravidla pro výklad kombinované nomenklatury a že se tato pravidla vztahují i na každou jinou nomenklaturu, která je na ní plně nebo částečně založena nebo ji rozšiřuje o další třídění a která je zřízena zvláštními předpisy Společenství za účelem uplatňování celních nebo jiných opatření týkajících se obchodu se zbožím;
vzhledem k tomu, že podle uvedených všeobecných pravidel musí být zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze tohoto nařízení zařazeno na základě odůvodnění ve sloupci 3 do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro nomenklaturu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ: Článek 1
Zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze se v kombinované nomenklatuře zařazuje do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2 této tabulky.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č.
560/91 ze dne 7. března 1991,
kterým se v důsledku přistoupení Portugalska mění některá nařízení o obilovinách a rýži
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na akt o přistoupení Španělska a Portugalska,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č.
1418/76 ze dne 21. června 1976 o společné organizaci trhu s rýží [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1866/89 [2], a zejména na čl.
10 odst. 2 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č.
1180/77 ze dne 17. května 1977 o dovozu některých zemědělských produktů pocházejících z Turecka do Společenství [3], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
4016/88 [4], a zejména na článek 4 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č.
1250/77 ze dne 17. května 1977 o dovozech rýže z Egyptské arabské republiky [5], a zejména na článek 4 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č.
715/90 ze dne 5. března 1990 o opatřeních vztahujících se na zemědělské produkty a některé zboží vyrobené ze zemědělských produktů pocházejících ze států AKT nebo ze zámořských zemí a území [6], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
297/91 [7], a zejména na článek 27 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že na základě aktu o přistoupení jsou počínaje dnem 1. ledna 1991 ustanovení o společné organizaci trhů použitelná pro Portugalsko; že pro používání těchto ustanovení je nutné doplnit údaje týkající se Portugalska v těchto nařízeních:
- nařízení Komise (EHS) č.
2622/71 ze dne 9. prosince 1971 o postupech pro dovoz žita z Turecka [8], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
3817/85 [9],
- nařízení Komise (EHS) č.
2942/73 ze dne 30. října 1973, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (EHS) č.
2412/73 ze dne 24. července 1973 o dovozech rýže z Egyptské arabské republiky [10], ve znění nařízení (EHS) č.
3817/85,
- nařízení Komise (EHS) č.
2047/84 ze dne 17. července 1984, kterým se určují intervenční centra pro rýži jiná než Vercelli [11], ve znění nařízení (EHS) č.
3817/85,
- nařízení Komise (EHS) č.
999/90 ze dne 20. dubna 1990, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro dovozy rýže ze států africké, karibské a tichomořské oblasti (AKT) a zámořských zemí a území [12],
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro obiloviny,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ: Článek 1
1. V článku 1 nařízení (EHS) č.
2622/71 se vkládá nový údaj, který zní:
"Imposição especial de exportação, nos termos do Regulamento (CEE) no 1234/71, paga num montante de…"
2. Na konci článku 2 nařízení (EHS) č.
2942/73 se vkládá nový údaj, který zní:
"Aplicada a imposição especial de exportação" .
3. V příloze nařízení (EHS) č. 2047/84 se vkládá nový text, který zní: "5. PORTUGALSKO
Regiony _BAR_ Názvy intervenčních center _BAR_ Beira Litoral _BAR_ — Granja do Ulmeiro _BAR_
— Amieira _BAR_
— Louriçal _BAR_
— Caldas da Rainha _BAR_ Ribatejo _BAR_ — Coruche _BAR_
— Mora _BAR_
— Pavia _BAR_
— Ponte de Sor _BAR_
— Vale de Figueira _BAR_ Alentejo _BAR_ — Alcácer do Sal _BAR_
— Águas de Moura _BAR_
— Ferreira do Alentejo." _BAR_
4. Nařízení (EHS) č.
999/90 se mění takto:
V čl. 2 odst. 2 se vkládá nová poznámka, která zní:
"Imposição especial cobrada na exportação do arroz".
V čl. 3 odst. 1 písm. a) se vkládá nový údaj, který zní:
"Direito nivelador reduzido ACP/PTU".
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
ze dne 4. března 1991
o nesrovnalostech a zpětném získávání částek neoprávněně vyplacených v rámci financování společné zemědělské politiky, o organizaci informačního systému v této oblasti a o zrušení nařízení (EHS) č.
283/72
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č.
729/70 ze dne 21. dubna 1970 o financování společné zemědělské politiky [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 2048/88 [2], a zejména na čl.
8 odst. 3 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č.
1676/85 ze dne 11. června 1985 o hodnotě zúčtovací jednotky a o směnných kursech používaných pro účely společné zemědělské politiky [3], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 2205/90 [4], a zejména na čl.
2 odst. 4 uvedeného nařízení,
s ohledem na návrh Komise [5],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [6],
vzhledem k tomu, že článek 8 nařízení (EHS) č.
729/70 stanoví zásady, podle nichž Společenství zamýšlí posílit boj proti nesrovnalostem a získat zpět ztracené částky; že k tomu má Rada v souladu s odstavcem 3 uvedeného článku stanovit obecná pravidla;
vzhledem k tomu, že je třeba upravit ustanovení nařízení (EHS) č.
283/72 [7] za účelem sladit jeho používání v členských státech a posílit boj proti nesrovnalostem podle získaných zkušeností; že z důvodu jasnosti úpravy by mělo být nařízení (EHS) č. 283/72 zcela nahrazeno;
vzhledem k tomu, že za účelem lepší informovanosti Společenství o opatřeních přijatých členskými státy v boji s nesrovnalostmi je třeba blíže určit vnitrostátní předpisy, které mají být sděleny Komisi;
vzhledem k tomu, že s ohledem na zjištění povahy podvodných praktik a finančních účinků nesrovnalostí a k zpětnému získání neoprávněně vyplacených částek je třeba vydat ustanovení týkající se pravidelného čtvrtletního sdělování nesrovnalostí Komisi; že toto sdělení musí být doplněno údaji o průběhu právních a správních řízení;
vzhledem k tomu, že by Komise měla být systematicky informována o právních a správních řízeních vedených proti osobám, které se dopustily nesrovnalostí; že by rovněž bylo vhodné zajistit systematické informování týkající se opatření přijatých členskými státy na ochranu finančních zájmů Společenství;
vzhledem k tomu, že by měly být blíže určeny postupy mezi členskými státy a Komisí, pokud částky ztracené v důsledku nesrovnalostí nelze získat zpět;
vzhledem k tomu, že v případech, kdy Komise požaduje, aby členské státy zahájily šetření, musí být případně informována o přípravě šetření a jeho výsledcích; že by měly být vymezeny pravomoci zástupců Komise účastnících se těchto šetření;
vzhledem k tomu, že tímto nařízením nesmějí být dotčeny vnitrostátní předpisy týkající se trestního řízení nebo právní pomoci mezi soudy členských států v trestních věcech;
vzhledem k tomu, že by měla být upravena finanční účast Společenství na nákladech šetření a zpětného získávání na základě zpětně získaných částek; že je rovněž vhodné stanovit možnost, aby se Společenství podílelo na soudních nákladech a nákladech vyplývajících přímo ze soudního řízení;
vzhledem k tomu, že k předcházení nesrovnalostí by měla být posílena spolupráce mezi členskými státy a Komisí a současně zajištěna vysoká míra mlčenlivosti při uskutečňování takového opatření;
vzhledem k tomu, že by celkové výsledky měly být čtvrtletně sdělovány Výboru Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu a ročně Evropskému parlamentu a Radě;
vzhledem k tomu, že by měla být zvýšena minimální hranice, při jejímž překročení musí být nesrovnalosti automaticky oznamovány členskými státy; že tato hranice je odchylně od čl. 2 odst.
1 nařízení (EHS) č. 1676/85 určena tak, aby bylo docíleno jednotného a srovnatelného postupu, který může být snadno používán příslušnými vnitrostátními orgány s pomocí směnného kursu odrážejícího hospodářskou realitu;
vzhledem k tomu, že by mělo být upřesněno, že toto nařízení se rovněž vztahuje na případy, kdy platba, která měla být uskutečněna hospodářským subjektem v rámci záruční sekce Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu (dále jen "fond"), nebyla uskutečněna v důsledku nesrovnalosti,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ: Článek 1
Opatření uvedená v tomto nařízení se vztahují na veškeré výdaje záruční sekce Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu.
Toto nařízení se dále použije na nesrovnalosti, které souvisejí s výdaji orientační sekce Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu a které byly sděleny před 1. lednem 1989.
Tímto nařízením není dotčeno používání předpisů týkající se trestního řízení v členských státech nebo právní pomoci mezi soudy členských států v trestních věcech.
Článek 2
1. Členské státy sdělí Komisi do tří měsíců od vstupu tohoto nařízení v platnost:
- právní nebo správní předpisy týkající se uplatňování opatření uvedených v čl. 8 odst.
1 nařízení (EHS) č. 729/70 a
- seznam orgánů a subjektů pověřených uplatňováním těchto opatření a základních ustanovení týkající se úlohy a fungování těchto orgánů a subjektů a postupů, které mají používat.
2. Členské státy sdělí neprodleně Komisi jakékoliv změny údajů předaných podle odstavce 1.
3. Komise prověří sdělení členských států a uvědomí výbor fondu o závěrech, které z nich hodlá vyvodit.
Udržuje s členskými státy, případně na půdě výboru fondu, vhodné styky nezbytné k provádění tohoto článku.
Článek 3
1. Během dvou měsíců po skončení každého čtvrtletí sdělí členské státy Komisi seznam nesrovnalostí, které byly předmětem prvotního zjištění správním nebo soudním orgánem.
Za tímto účelem pokud možno do podrobností sdělí:
- předpis, který byl porušen,
- povahu a výši výdajů; nebyla-li provedena žádná platba, uvedou částky, které by byly neoprávněně vyplaceny, kdyby nesrovnalost nebyla odhalena, s výjimkou omylu nebo nedbalosti hospodářského subjektu, které byly odhaleny před provedením platby a které nebyly důvodem ke správní nebo soudní sankci,
- společné organizace trhu a dotyčný produkt nebo produkty anebo dotyčné opatření,
- období nebo okamžik, v němž byla nesrovnalost spáchána,
- praktiky použité při spáchání nesrovnalosti,
- způsob, jakým byla nesrovnalost odhalena,
- vnitrostátní orgány nebo subjekty, které nesrovnalost zjistily,
- finanční důsledky a možnosti zpětného získání dané částky,
- den obdržení a zdroj první informace vedoucí k podezření, že došlo k nesrovnalosti,
- den odhalení nesrovnalosti,
- případně členské státy a třetí země, jichž se záležitost týká,
- totožnost fyzických a právnických osob, kterých se záležitost týká, pokud tento údaj může mít z důvodu povahy dotyčné nesrovnalosti význam pro boj proti nesrovnalostem.
2. Pokud některé z těchto údajů, zejména ty, které se týkají praktik použitých při spáchání nesrovnalosti a způsobu, jakým byla nesrovnalost odhalena, nejsou dostupné, doplní je členské státy pokud možno při předložení následujícího čtvrtletního seznamu Komisi.
3. Jestliže vnitrostátní předpisy stanoví povinnost zachovávat tajemství při šetření, schvaluje sdělení těchto údajů příslušný soudní orgán.
Článek 4
Každý členský stát neprodleně sdělí ostatním dotčeným členským státům a Komisi nesrovnalosti, které byly odhaleny nebo o kterých existuje podezření, pokud by v krátké době mohly mít důsledky mimo jeho území nebo pokud u nich byly použity nové podvodné praktiky.
Článek 5
1. Do dvou měsíců po skončení každého čtvrtletí informují členské státy Komisi o řízeních zahájených v důsledku nesrovnalostí oznámených podle článku 3 a o všech důležitých změnách, kterése vyskytly v těchto řízeních, zejména:
- o částkách zpětně získaných nebo jejichž zpětné získání se očekává,
- o opatřeních přijatých členskými státy k zajištění zpětného získávání neoprávněně vyplacených částek,
- o soudních a správních řízeních zahájených s cílem zpětného získání neoprávněně vyplacených částek a uplatnění sankcí,
- o důvodech zastavení řízení o zpětném získání částek; Komise musí být pokud možno informována před vydáním rozhodnutí,
- o případném zastavení trestního stíhání.
Členské státy sdělí Komisi správní nebo soudní rozhodnutí nebo jejich hlavní body v souvislosti s ukončením těchto řízení.
2. Pokud má členský stát za to, že některá částka nemůže být získána plně zpět, nebo nelze-li její úplné zpětné získání očekávat, uvědomí Komisi zvláštním sdělením o částce, která nebyla získána zpět, a o důvodech, proč by tato částka měla být, dle jeho názoru, hrazena Společenstvím nebo členským státem.
Tyto údaje musí být dostatečně podrobné, aby umožnily Komisi rozhodnout, kdo ponese finanční důsledky podle čl. 8 odst.
2 nařízení (EHS) č.
729/70. Toto rozhodnutí se přijme postupem podle článku 5 uvedeného nařízení.
Článek 6 1. Má-li Komise za to, že v jednom nebo ve více členských státech došlo k nesrovnalostem, uvědomí o tom dotyčný členský stát nebo státy a ty zahájí co nejdříve šetření, kterého se mohou účastnit i zástupci Komise.
Pro účely tohoto článku se "šetřením" rozumí každá kontrola, ověření nebo opatření učiněné zástupci vnitrostátního správního orgánu při výkonu jejich funkcí, jejichž účelem je zjistit, zda došlo k nesrovnalosti, s výjimkou opatření provedeného na žádost nebo pod přímým dohledem soudního orgánu.
2. Členský stát sdělí Komisi co nejdříve závěry vyplývající z šetření.
Prokáže-li šetření, že došlo k nesrovnalosti, uvědomí o tom členský stát Komisi v souladu s články 3, 4 a 5 a případně ostatní dotčené členské státy v souladu s článkem 4.
3. Účastní-li se šetření zástupci Komise, je o tom dotyčný členský stát informován.
Členský stát sdělí Komisi základní skutečnosti o šetření alespoň jeden týden předem, s výjimkou naléhavých případů.
4. Účastní-li se šetření zástupci Komise, je toto šetření vždy vedeno zástupci příslušného členského státu; zástupci Komise nesmějí z vlastního podnětu vykonávat kontrolní pravomoci přiznané zástupcům členského státu; mají však přístup do stejných prostor a ke stejným dokladům jako zástupci členského státu.
Pokud vnitrostátní předpisy o trestním řízení vyhrazují provádění určitých úkonů pouze osobám zvlášť stanoveným vnitrostátním právem, neúčastní se zástupci Komise těchto úkonů.
Zejména se neúčastní domovních prohlídek nebo formálních výslechů osob podle trestního práva členského státu.
Mají nicméně přístup k údajům, které byly tímto způsobem získány.
Aby se zástupci Komise mohli účastnit šetření uvedených v odstavci 1, předloží písemnou plnou moc, v níž je uvedena jejich totožnost a jejich funkce.
Článek 7
1. Jsou-li zpětně získané částky předány fondu, může si členský stát ponechat 20 % z těchto částek, pokud nebyla podstatně porušena pravidla stanovená v tomto nařízení.
2. Pokud příslušné orgány členského státu rozhodnou na výslovnou žádost Komise o zahájení nebo pokračování soudního řízení s cílem zpětného získání neoprávněně vyplacených částek, může se Komise zavázat, že členskému státu plně nebo částečně nahradí soudní náklady a náklady přímo vyplývající ze soudního řízení proti předložení odpovídajících dokladů, a to i v případě, že řízení nebude úspěšné.
Článek 8
1. Komise udržuje s dotyčnými členskými státy vhodné kontakty za účelem doplnění dodaných údajů o nesrovnalostech uvedených v článku 3 a o řízeních uvedených v článku 5 a zejména o možnostech zpětného získání částek.
2. Aniž tím jsou dotčeny zmíněné kontakty, bude v případě, že povaha nesrovnalosti naznačuje, že by se stejné nebo podobné praktiky mohly vyskytnout i v ostatních členských státech, celá záležitost předložena výboru fondu.
3. Komise dále pořádá informativní setkání na úrovni Společenství, která jsou určena pro dotčené zástupce členských států, jejichž účelem je společné přezkoumání údajů získaných podle článků 3, 4 a 5 a odstavce 1 tohoto článku, zejména s ohledem na získávání zkušeností z nesrovnalostí, preventivních opatření a stíhání.
Pokud je to nezbytné, informuje o této práci výbor fondu a konzultuje s ním veškeré návrhy, které hodlá předložit Radě v souvislosti s prevencí nesrovnalostí.
4. Na návrh některého členského státu nebo Komise za podmínek uvedených v odstavci 3 se členské státy vzájemně konzultují, případně v rámci výboru fondu nebo jiného příslušného orgánu, za účelem nápravy jakékoli právní mezery, která se projevila při používání platných předpisů a která může mít nepříznivý dopad na zájmy Společenství.
Článek 9
Každé čtvrtletí informuje Komise výbor fondu o řádovém rozsahu částek odhalených nesrovnalostí a o různých kategoriích nesrovnalostí rozčleněných podle počtu a povahy.
Ve zvláštní kapitole výroční zprávy o správě fondu podle článku 10 nařízení (EHS) č.
729/70 Komise uvede počet případů, které jí byly oznámeny, počet případů, které byly uzavřeny, jakož i výši částek, které byly získány zpět, a částek, které nelze získat zpět.
Článek 10
1. Členské státy a Komise učiní veškerá nezbytná bezpečnostní opatření pro to, aby údaje, které si vzájemně vyměňují, zůstaly důvěrné.
2. Údaje uvedené v odstavci 1 nesmějí být zejména sděleny jiným osobám než těm, které jsou v členských státech nebo v orgánech Společenství oprávněny je znát z titulu své funkce, pokud s tím členský stát, který informace sdělil, výslovně nesouhlasil.
3. Jména a názvy fyzických nebo právnických osob mohou být sdělena jinému členskému státu nebo jinému orgánu Společenství jen tehdy, je-li to nezbytné pro zabránění nesrovnalosti nebo její stíhání nebo pro zjištění, zda k údajné nesrovnalosti došlo.
4. Na údaje sdělené nebo obdržené v jakékoli podobě na základě tohoto nařízení se vztahuje povinnost zachovávat služební tajemství a požívají ochrany poskytované obdobným údajům právními předpisy členského státu, který je obdržel, a odpovídajícími předpisy vztahujícími se na orgány Společenství.
Tyto údaje navíc nesmějí být použity pro jiné účely než jsou ty, které jsou uvedeny v tomto nařízení, pokud k tomu orgány, které je poskytly, nedaly výslovný souhlas a pokud platné předpisy v členském státě, v němž se nachází orgán, který je obdržel, nezakazují jejich předání a použití.
5. Odstavce 1 až 4 nebrání použít údaje získané na základě tohoto nařízení v soudním řízení nebo při stíhání zahájeném pro nedodržení právních předpisů v oblasti zemědělství.
Příslušný orgán členského státu, který tyto informace poskytl, musí být o takovém použití neprodleně informován.
6. Pokud některý členský stát oznámí Komisi, že některá fyzická nebo právnická osoba, jejíž jméno nebo název byly Komisi sděleny podle tohoto nařízení, prokázala na základě dalšího šetření, že se nepodílela na nesrovnalosti, uvědomí o tom Komise neprodleně všechny, kterým sdělila dané jméno nebo název podle tohoto nařízení.
S touto osobou nebude nadále zacházeno jako s osobou, která se na základě dřívějšího oznámení podílela na dotyčné nesrovnalosti.
Článek 11
V případech spolufinancování fondem a členským státem se zpětně získané částky rozdělí mezi Společenství a členský stát poměrně podle jejich výdajů.
Článek 12
1. Týkají-li se nesrovnalosti částky nižší než 4000 ECU, předávají členské státy Komisi údaje uvedené v článku 3 a 5 jen na její výslovnou žádost.
2. Částka uvedená v odstavci 1 se přepočte na národní měnu pomocí směnných kurzů zveřejněných v řadě C Úředního věstníku Evropských společenství, které jsou platné první pracovní den v roce, ve kterém byly předány údaje o nesrovnalostech.
Článek 13
Toto nařízení se použije obdobně na případy, kdy částka ve prospěch fondu nebyla vyplacena v souladu s příslušnými předpisy.
Článek 14
1. Nařízení (EHS) č.
283/72 se zrušuje.
2. Odkazy na nařízení (EHS) č.
283/72 se považují za odkazy na toto nařízení.
Článek 15
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č.
613/91 ze dne 4. března 1991
o změně registru lodí v rámci Společenství
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 84 odst. 2 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že vytvoření a fungování vnitřního trhu vyžaduje odstranění technických překážek převodu lodí z registru jednoho členského státu do registru jiného členského státu; že jsou rovněž vyžadována opatření k usnadnění převodu lodí v rámci Společenství za účelem osvobození evropských majitelů lodí od nákladů a správních postupů spojených se změnou registru v rámci Společenství a také za účelem zlepšení provozních podmínek a konkurenceschopnosti námořní dopravy Společenství;
vzhledem k tomu, že je současně nezbytné zajistit vysokou úroveň bezpečnosti lodí a ochrany životního prostředí v souladu s mezinárodními úmluvami;
vzhledem k tomu, že převodu lodí plujících pod vlajkou členského státu Společenství mezi registry členských států nesmějí proto bránit technické překážky, pokud jsou lodi uznány jako vyhovující pravidlům těchto mezinárodních úmluv;
vzhledem k tomu, že k vydání mezinárodních osvědčení o bezpečnosti a zabránění znečišťování podle Mezinárodní úmluvy o bezpečnosti lidského života na moři (SOLAS 1974), Mezinárodní úmluvy o nákladové značce (LL 1966) z roku 1966, Mezinárodní úmluvy o zabránění znečišťování z lodí, z roku 1973 doplněné protokolem z roku 1978 (MARPOL 73/78) a související usnesení závazné povahy přijatá Mezinárodní námořní organizací (IMO) jsou příslušné státy; že pokud soukromé subjekty vydávají osvědčení jménem členského státu v souladu s uvedenými úmluvami, činí tak rovněž v odpovědnosti daného členského státu, jak je definováno v těchto úmluvách;
vzhledem k tomu, že mezinárodní úmluvy ponechávají některé důležité body výkladu na uvážení jednotlivých smluvních států; že na základě svého výkladu úmluv vydávají vlády členských států všem lodím plujícím pod jejich vlajkou, na které se tyto úmluvy vztahují, mezinárodní osvědčení potvrzující soulad s těmito ustanoveními; že členské státy používají vnitrostátní technické předpisy, z nichž některé obsahují požadavky odlišné od požadavků uvedených v mezinárodních úmluvách a s nimi spojených technických normách; že by měl být zaveden vhodný postup, aby byly vyřešeny odchylky ve výkladu současných požadavků, které se mohou vyskytnout v případě žádosti o převod lodí, a aby bylo zohledněno zavedení nových ustanovení v uvedených úmluvách;
vzhledem k tomu, že se toto nařízení žádným způsobem nedotýká přípravy a výkladu úmluv Mezinárodní námořní organizace (IMO);
vzhledem k tomu, že lodě, na které lze toto nařízení použít, musí být registrovány a musí být v aktivním provozu pod vlajkou členského státu po dobu nejméně šesti měsíců, aby tento stát měl dost času podmínky prověřit;
vzhledem k tomu, že by měl být zřízen výbor nápomocný Komisi při provádění a výkladu tohoto nařízení s ohledem na dosažení cíle usnadnit převod lodí v rámci Společenství a současně zajistit, aby nebyly porušovány normy bezpečnosti a ochrany životního prostředí na moři,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ: Článek 1
Pro účely tohoto nařízení se:
a) "úmluvami" rozumějí Mezinárodní úmluva o bezpečnosti lidského života na moři (SOLAS 1974), Mezinárodní úmluva o nákladové značce (LL 1966) a Mezinárodní úmluva o zabránění znečišťování z lodí (MARPOL 73/78) spolu s jejich změnami platnými ke dni přijetí tohoto nařízení a související závazná usnesení přijatá Mezinárodní námořní organizací (IMO).
Aniž jsou dotčeny postupy pro změnu uvedených úmluv, rozhoduje se pro účely tohoto nařízení o použití pozdějších platných změn těchto úmluv postupem podle článku 7;
b) "požadavky" rozumějí požadavky na bezpečnost a zabránění znečištění moří uvedené v úmluvách;
c) "osvědčeními" rozumějí osvědčení vydaná členským státem nebo jeho jménem v souladu s úmluvami, jakož i osvědčení vydaná pro chemické tankery a tankery přepravující plyn postavené před 1. červencem 1986 v souladu s Kodexem pro hromadnou přepravu chemikálií [rezoluce IMO A.212 (VII)] nebo s Kodexem pro hromadnou přepravu plynu [rezoluce IMO A.328 (IX)].
Článek 2
Toto nařízení se vztahuje na nákladní lodi o hrubé nosnosti nejméně 500 t, které
a) byly postaveny dne 25. května 1980 nebo později nebo
byly postaveny před tímto dnem, ale
- soulad s předpisy pro nové lodi podle definice v úmluvě SOLAS 1974 a
- v případě chemických tankerů a tankerů pro přepravu plynu soulad s normovými kodexy uvedenými v čl.
1 písm. c) pro lodi postavené dne 25. května 1980 nebo později
je potvrzen členským státem nebo jeho jménem a b) plují pod vlajkou a jsou zapsány v registru členského státu a jsou v aktivním provozu pod touto vlajkou po dobu nejméně šesti měsíců a
c) mají platné osvědčení.
Článek 3
1. Členské státy neodmítnou z technických důvodů plynoucích z úmluv registraci nákladní lodi registrované v jiném členském státě, která splňuje tyto požadavky, má platné osvědčení a má zařízení a příslušenství schválené nebo typově schválené v zemi původu lodi.
Pokud jsou ke dni vstupu tohoto nařízení v platnost členské státy vázány regionálními dohodami o ochraně životního prostředí na moři, mohou uložit dodatečná pravidla, která jsou v souladu s nezávaznými přílohami úmluv.
2. Při převodu lodi vydá přijímající členský stát vlajky osvědčení za stejných podmínek jako stát, pod jehož vlajkou loď původně plula.
3. Pokud osvědčení vydává určitý subjekt jménem členského státu, musí členský stát zajistit, aby kvalifikace, technické zkušenosti a personál daného subjektu při uplatňování úmluvy mu umožňovaly vydávat osvědčení zajišťující vysokou úroveň bezpečnosti.
Subjekt musí být schopen vytvářet a aktualizovat pravidla a nařízení v souladu s úrovní přijatých technických norem a musí pracovat s kvalifikovanými a zkušenými inspektory, kteří jsou schopni přiměřeně posoudit stav lodi.
4. Při převodu však může loď podléhat inspekci přijímajícího státu vlajky za účelem ověření, že skutečný stav lodi a jejího zařízení odpovídá jejím osvědčením a potvrzení o souladu podle čl.
2 písm. a). Článek 4
Pokud se požadavky pro existující lodi nezměnily v době obnovení, prodloužení nebo revize osvědčení vydaného podle článku 3, neklade přijímající členský stát vlajky jiné požadavky než ty, které byly původně předepsány pro vydání osvědčení.
Článek 5
1. Členské státy neprodleně oznámí Komisi jakékoliv odmítnutí vydat nové osvědčení z důvodů založených na odlišném výkladu požadavků nebo předpisů, které úmluvy ponechávají na smluvních stranách.
Pokud není Komise informována o dohodě mezi příslušnými členskými státy do jednoho měsíce, zahájí jednání k přijetí rozhodnutí postupem podle článku 7.
2. Pokud členský stát dojde k závěru, že loď nelze zaregistrovat podle článku 3 z důvodu vážného ohrožení bezpečnosti neboživotního prostředí mimo rozsah osvědčení, může registraci pozastavit na období nepřesahující tři měsíce a neprodleně předložit záležitost Komisi s uvedením důvodů.
Pozastavení je potvrzeno nebo zrušeno postupem podle článku 7.
Článek 6
Komisi je nápomocen výbor složený ze zástupců členských států, kterému předsedá zástupce Komise.
Článek 7
Má-li být zahájen postup podle tohoto článku, předloží zástupce Komise výboru návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k návrhu ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci. Stanovisko se přijímá většinou stanovenou v čl.
148 odst. 2 Smlouvy pro přijímání rozhodnutí, která má Rada přijímat na návrh Komise.
Hlasům zástupců členských států ve výboru je přidělena váha stanovená v uvedeném článku.
Předseda nehlasuje.
Komise přijme zamýšlená opatření, jsou-li v souladu se stanoviskem výboru.
Pokud zamýšlená opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, předloží Komise Radě neprodleně návrh opatření, která mají být přijata.
Rada se usnese kvalifikovanou většinou.
Pokud po uplynutí lhůty osmi týdnů ode dne předložení návrhu Rada nepřijala opatření, přijme navrhovaná opatření Komise.
Článek 8
Komise může také konzultovat výbor v souvislosti s jakoukoli záležitostí týkající se uplatňování a výkladu tohoto nařízení, a zejména za účelem zajištění toho, aby normy námořní bezpečnosti a ochrany životního prostředí nebyly dotčeny. Výbor přijme svůj jednací řád.
Článek 9
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. ledna 1992.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
ze dne 14. března 1991,
kterým se ukončuje započítávání do celních stropů, které byly v rámci všeobecných celních preferencí otevřeny nařízením Rady (EHS) č.
3897/89 pro některé textilní výrobky pocházející z Thajska, Pákistánu a Číny, a kterým se zrušuje nařízení (EHS) č.
3891/90 a (EHS) č.
3892/90
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č.
3897/89 ze dne 18. prosince 1989 o používání všeobecných celních preferencí pro rok 1990 pro textilní výrobky pocházející z rozvojových zemích [1], ve znění nařízení (EHS) č. 3211/90 [2], a zejména na čl.
12 třetí pododstavec uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že podle článků 1 a 10 nařízení (EHS) č.
3897/89 se v rámci preferenčních celních stropů pozastavují cla pro každou kategorii dotyčných výrobků v mezích jednotlivých stropů stanovených ve sloupci 8 přílohy I uvedeného nařízení; že podle čl.
2 třetího pododstavce uvedeného nařízení může Komise po 31. prosinci 1990 přijmout opatření, kterými se ukončí započítávání do jednotlivých celních stropů, pokud byly tyto stropy překročeny v důsledku regulace dovozu skutečně provedeného během preferenčního období;
vzhledem k tomu, že pro výrobky kategorie 28 (pořadové číslo 40.0280) pocházející z Thajska a Pákistánu byly tyto stropy stanoveny ve výši 104000 kusů a pro výrobky kategorie 97 (pořadové číslo 40.0970) pocházející z Číny ve výši čtyř tun; že k 1. lednu 2001 celkové množství započítané během preferenčního období 1990 překročilo uvedené stropy;
vzhledem k tomu, že je vhodné přijmout opatření, kterými se ukončí započítávání do uvedených stropů v případě Thajska a Pákistánu u kategorie 28 a v případě Číny u kategorie 97;
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č.
3891/90 ze dne 21. prosince 1990, kterým se znovu zavádí vybírání cel pro výrobky kategorie 28 (pořadové č.
40.0280) pocházející z Thajska a Pákistánu, na které se vztahují preferenční sazební opatření stanovená nařízením Rady (EHS) č.
3897/89 [3], a nařízení Komise (EHS) č.
3892/90 ze dne 21. prosince 1990, kterým se znovu zavádí vybírání cel pro výrobky kategorie č.
97 (pořadové číslo 40.0970) pocházející z Číny, na které se vztahují preferenční sazební opatření stanovená nařízením Rady (EHS) č. 3897/89 [4], jsou z důvodu opožděného vyhlášení bezpředmětná; že je tedy třeba je zrušit,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ: Článek 1
Započítávaní do celních stropů otevřených nařízením (EHS) č.
3897/89, které se vztahuje na výrobky a původ uvedené níže v tabulce, se od 1. ledna 1991 nepovoluje.
Pořadové číslo _BAR_ Kategorie (jednotka) _BAR_ Kód KN _BAR_ Popis _BAR_ Původ _BAR_
40.0280 _BAR_ 28 (1000 kusů) _BAR_ 6103411061034190610342106103429061034310610343906103491061034991 _BAR_ Kalhoty, náprsníkové kalhoty se šlemi, krátké kalhoty a šortky (jiné než plavky), pletené nebo háčkované, z vlny, bavlny nebo ze syntetických vláken _BAR_ Thajsko Pákistán _BAR_
6104611061046190610462106104629061046310610463906104691061046991 _BAR_
40.0970 _BAR_ 97 (tuny) _BAR_ 5608111156081119560811915608119956081911560819195608193156081939560819915608199956089000 _BAR_ Vázané síťoviny z motouzů, šňůr nebo provazů a zhotovené rybářské sítě z vláken, motouzů, šňůr nebo provazů _BAR_ Čína _BAR_
Článek 2
Zrušují se nařízení (EHS) č.
3891/90 a (EHS) č.
3892/90.
Článek 3 Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
ze dne 18. března 1991
o žádostech o podporu v podobě operačních programů orientační sekce Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu (EZOZF) ve prospěch investic na zlepšení podmínek zpracování produktů rybolovu a akvakultury a jejich uvádění na trh
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č.
4042/89 ze dne 19. prosince 1989 o zlepšení podmínek zpracování produktů rybolovu a akvakultury a jejich uvádění na trh [1], a zejména na čl. 8 odst.
s ohledem na stanovisko Stálého výboru pro rybářství,
vzhledem k tomu, že žádosti o podporu podané v rámci společných opatření ke zlepšení podmínek zpracování produktů rybolovu a akvakultury a jejich uvádění na trh v podobě operačních programů orientační sekce EZOZF by měly podle předpisů nařízení (EHS) č.
4042/89 obsahovat všechny údaje potřebné pro jejich kontrolu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ: Článek 1
1. Žádosti o podporu adresované v podobě operačních programů orientační sekci EZOZF ve prospěch investic na zlepšení podmínek zpracování produktů rybolovu a akvakultury a jejich uvádění na trh se předkládají ve dvojím vyhotovení a obsahují údaje a příslušné podklady uvedené v přílohách.
2. Žádosti, které nesplňují požadavky odstavce 1, nejsou zpracovány.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
ze dne 4. dubna 1991,
kterým se mění nařízení (EHS) č.
2742/90, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (EHS) č.
2204/90
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č.
2204/90 ze dne 24. července 1990, kterým se stanoví doplňující obecná pravidla společné organizace trhu s mlékem a mléčnými výrobky, pokud jde o sýry [1], a zejména na čl. 1 odst.
3 odst. 3 druhý pododstavec uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že čl.
4 odst. 1 nařízení Komise (EHS) č.
2742/90 [2] stanoví částku, kterou je nezbytné uhradit, za množství kaseinů a kaseinátů používaná bez povolení, a to s ohledem na cenu kaseinů a kaseinátů zjištěnou na trzích ve druhém čtvrtletí roku 1990; že snížení těchto cen ve druhém pololetí roku 1990 vyžaduje zvýšení uvedené částky;
vzhledem k tomu, že v příloze nařízení (EHS) č.
2742/90 jsou uvedeny příslušné maximální procentuální obsahy kaseinu a kaseinátu v sýrech; že čl.
2 odst. 2 uvedeného nařízení stanoví, že příloha může být změněna na základě odůvodněných žádostí prokazujících, že přidání kaseinu nebo kaseinátů je technologicky nezbytné; že ověření dvou žádostí týkajících se sušených tavených sýrů a strouhaných tavených sýrů prokázalo nezbytnost uvedeného opatření; že je proto nutné uvedenou přílohu doplnit;
vzhledem k tomu, že Řídící výbor pro mléko a mléčné výrobky nezaujal stanovisko ve lhůtě stanovené předsedou,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ: Článek 1
Nařízení (EHS) č.
2742/90 se mění takto:
1. v článku 4 se odstavec 1 nahrazuje tímto:
"1. Částku, kterou je nezbytné uhradit podle čl. 3 odst. 3 nařízení (EHS) č. 2204/90, se rovná 350 ECU za 100 kg kaseinu a/nebo kaseinátu s ohledem na cenu kaseinu a kaseinátů zjištěnou na trzích ve čtvrtém čtvrtletí roku 1990." 2. v příloze se doplňuje toto: "— strouhaný tavený sýr kódu KN ex040620: 5 % [3]
— sušený tavený sýr kódu KN ex040620: 5 % [4] Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č.
862/91 ze dne 8. dubna 1991,
kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (EHS) č.
3491/90 o dovozech rýže pocházející z Bangladéše
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č.
3491/90 ze dne 26. listopadu 1990 o dovozech rýže pocházející z Bangladéše [1], a zejména na článek 3 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č.
1676/85 ze dne 11. června 1985 o hodnotě zúčtovací jednotky a přepočítacích koeficientech, které se mají uplatňovat v rámci společné zemědělské politiky [2], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 2205/90 [3], a zejména na čl.
5 odst. 3 uvedeného nařízení,
s ohledem na stanovisko Měnového výboru,
vzhledem k tomu, že podle nařízení (EHS) č.
3491/90 se dávka, která se vypočte podle článku 11 nařízení Rady (EHS) č.
1418/76 [4], naposledy pozměněného nařízením (EHS) č.
1806/89 [5], sníží o 50 % a o paušální částku, která se liší podle stupně zpracování rýže, pokud byla při vývozu z dotčené třetí země vybrána odpovídající vývozní dávka;
vzhledem k tomu, že přesnou částku vývozní dávky lze vybrat pouze tehdy, je-li známa dávka použitelná při dovozu do Společenství; že by proto dovozní dávka měla být stanovena předem;
vzhledem k tomu, že by se mělo ověřovat, zda vyvážející země skutečně vybrala vývozní dávku, jejíž částka odpovídá snížení dávky;
vzhledem k tomu, že článek 3b nařízení Komise (EHS) č.
3152/85 ze dne 11. listopadu 1985, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (EHS) č.
1676/85 o hodnotě zúčtovací jednotky a přepočítacích koeficientech, které se mají uplatňovat v rámci společné zemědělské politiky [6], naposledy pozměněného nařízením (EHS) č.
3237/90 [7], stanoví koeficient, který se použije pro přepočet částky vyjádřené v měně třetí země na měnu členského státu;
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č.
3491/90 rovněž stanoví, že dávka se sníží pouze tehdy, je-li předloženo osvědčení o původu; že by se měla použít ustanovení nařízení Komise (EHS) č.
3850/89 ze dne 15. prosince 1989, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (EHS) č.
802/68 ze dne 27. června 1968 o společné definici pojmu původ zboží pro některé zemědělské produkty, na něž se vztahují zvláštní dovozní režimy [8], a měly stanovit podmínky týkající se platnosti tohoto osvědčení;
vzhledem k tomu, že by měla být stanovena vhodná správní opatření, aby se zajistilo, že nebude překročen objem stanovené kvóty;
vzhledem k tomu, že pro účely řízení této kvóty musí členské státy sdělit Komisi, pro jaká množství rýže pocházející z Bangladéše byly podány žádosti o dovozní licence;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro obiloviny,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ: Článek 1
Každý týden určí Komise částky dávek uvedených v čl. 1 odst.
1 nařízení (EHS) č. 3491/90 na základě dávek, které byly stanoveny podle kritérií článku 11 nařízení (EHS) č.
1418/76.
1. Pokud jde o dovozy podle nařízení (EHS) č.
3491/90, použije se pro doklad o původu zboží nařízení (EHS) č.
3850/89.
Vzor osvědčení o původu, které se použije, je uveden v příloze tohoto nařízení.
2. Osvědčení o původu podle odstavce 1 je platné 90 dní ode dne vydání a nejpozději do 31. prosince téhož roku.
3. Příslušným orgánem pro vydávání osvědčení o původu je "Export Promotion Bureau of Bangladesh"
Článek 3
1. Příslušné orgány Bangladéše poskytnou důkaz uvedený v první odrážce čl. 1 odst. 2 nařízení (EHS) č. 3491/90 tím, že v kolonce "Poznámky" v osvědčení o původu uvedou některou z těchto poznámek:
"Derecho especial percibido a la exportación del arroz""Særafgift, der opkræves ved eksport af ris""Bei der Ausfuhr von Reis erhobene sonderabgabe""Ειδικός δασμός που εισπράττεται κατά την εξαγωγή ρυζιού"Částka v národní měně"Special charge collected on export of rice""Taxe spéciale perçue à l'exportation du riz""Tassa speciale riscossa all'esportazione del riso""Bij uitvoer van de rijst opgelegde bijzondere heffing""Taxa especial cobrada à exportação de arroz" _BAR_ Částka v _BAR_
2. Pokud je dávka vybraná vyvážející zemí nižší než snížení podle čl. 1 odst. 1 nařízení (EHS) č. 3491/90, snížení nepřekročí vybranou částku.
3. Pro přepočet vývozní dávky vybrané v Bangladéši do národní měny dovážejícího členského státu se použije přepočítací koeficient uvedený v článku 3b nařízení (EHS) č.
3152/85, který je platný v den stanovení dávky předem.
Článek 4
1. Za tím účelem, aby se na žádost o dovozní licenci a na dovozní licenci mohla vztahovat snížená dávka podle článku 1 nařízení (EHS) č.
3491/90, musí žádost o dovozní licenci a dovozní licence kromě podmínek stanovených v právních předpisech Společenství obsahovat:
a) v kolonce 20 a v kolonce 24 některou z těchto poznámek:
- "Exacción reguladora reducida Bangladesh"
- "Reduceret afgift Bangladesh"
- "Verminderte Abschöpfung Bangladesch"
- "Μειωμένη εισφορά Μπαγκλαντές"
- "Reduced levy Bangladesh"
- "Prélèvement réduit Bangladesh"
- "Prelievo ridotto Bangladesh"
- "Verminderde heffing Bangladesh"
- "Direito nivelador reduzido Bangladesh"
b) v kolonce 8 poznámku "Bangladéš".
2. Dovozní licence vydaná pro množství, které nepřekračuje množství uvedené v osvědčení o původu podle článku 2, zavazuje k dovozu z Bangladéše.
Kromě toho by dovozní dávka měla být stanovena předem.
3. Dovozní licence podle odstavce 1 se vydá pátý pracovní den následující po dni podání žádosti, pokud není v této lhůtě přijato opatření, kterým se odkládá stanovení dávky předem, a pokud nejsou vyčerpána množství, na něž by se mohla vztahovat snížená dávka.
4. V den, kdy množství, o něž bylo žádáno, překročí množství, pro která byla poskytnuta snížená dávka, stanoví Komise jednotný procentní podíl snížení množství, o něž se žádá.
V takovém případě se dovozní licence vydá pro množství, která vyplývají z použití jednotného procentního podílu snížení množství, o něž se žádá.
Pokud však tento procentní podíl způsobí, že je dovozní licence vydána pro množství nižší než 20 tun, může hospodářský subjekt vzít žádost zpět a jistota týkající se této žádosti se uvolní.
Nejpozději do dvou následujících dnů sdělí členské státy Komisi množství, kterých se stažené žádosti týkají.
5. Pokud je množství, pro které je dovozní licence vydána, nižší než množství, o které se žádá, částka jistoty se přiměřeně sníží.
Článek 5
Členské státy sdělí Komisi prostřednictvím dálnopisu tyto údaje:
a) množství jednotlivých typů rýže pocházející z Bangladéše, pro něž bylo žádáno o dovozní licenci;
b) množství jednotlivých typů rýže, pro něž byla dovozní licence skutečně vydána, s uvedením data a vyvážející země (Bangladéš);
c) množství jednotlivých typů rýže, pro něž byly dovozní licence vydány, ale nebyly použity;
d) množství jednotlivých typů rýže, pro něž byly dovozní licence podle článku 36 nařízení Komise (EHS) č.
3719/88 [9] zrušeny.
Tyto údaje se sdělí odděleně od údajů týkajících se jiných dovozních licencí v odvětví rýže a podle stejných pravidel.
Článek 6
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č.
964/91 ze dne 18. dubna 1991
o zařazení určitého zboží do kombinované nomenklatury
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č.
2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
315/91 [2], a zejména na článek 9 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že k zajištění jednotného uplatňování kombinované nomenklatury tvořící přílohu uvedeného nařízení je nezbytné přijmout opatření k zařazení zboží uvedeného v příloze tohoto nařízení;
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č.
2658/87 stanovilo všeobecná pravidla pro výklad kombinované nomenklatury a že se tato pravidla vztahují i na každou jinou nomenklaturu, která je na ní plně nebo částečně založena nebo ji rozšiřuje o další třídění a která je zřízena zvláštními předpisy Společenství za účelem uplatňování celních nebo jiných opatření týkajících se obchodu se zbožím;
vzhledem k tomu, že podle uvedených všeobecných pravidel musí být zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze tohoto nařízení zařazeno na základě odůvodnění ve sloupci 3 do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro nomenklaturu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ: Článek 1
Zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze se v kombinované nomenklatuře zařazuje do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2 této tabulky.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
ze dne 22. dubna 1991,
kterým se mění nařízení (EHS) č.
1208/81, kterým se stanoví klasifikační stupnice Společenství pro jatečně upravená těla dospělých kusů skotu
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č.
1358/80 ze dne 5. června 1980, kterým se stanoví směrná cena a intervenční cena pro dospělý skot pro hospodářský rok 1980/81 a kterým se zavádí klasifikační stupnice Společenství pro jatečně upravená těla dospělého skotu [1], a zejména na čl. 4 odst.
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č.
1208/81 [2] stanovilo klasifikační stupnici Společenství pro jatečně upravená těla dospělých kusů skotu;
vzhledem k tomu, že s ohledem na genetický pokrok vyplývající ze šlechtění skotu by klasifikační stupnice Společenství pro jatečně upravená těla dospělého skotu měla být upravena tak, aby zohlednila dobytek s dvojitým osvalením; že je proto nutné stanovit nepovinné zavedení třídy zmasilosti vyšší než jsou třídy již existující,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ: Článek 1
Nařízení (EHS) č.
1208/81 se mění takto:
1.
Článek 3 se nahrazuje tímto:
"Článek 3
1. Jatečně upravená těla dospělého skotu se dělí do těchto kategorií:
A. jatečně upravená těla nekastrovaných mladých zvířat samčího pohlaví do dvou let věku,
B. jatečně upravená těla ostatních nekastrovaných zvířat samčího pohlaví,
C. jatečně upravená těla kastrovaných zvířat samčího pohlaví,
D. jatečně upravená těla zvířat samičího pohlaví, která měla telata,
E. jatečně upravená těla ostatních zvířat samičího pohlaví.
Písmena A, B, C, D a E se použijí k identifikaci jatečně upravených těl od 1. ledna 1992, aniž tím jsou dotčena platná intervenční pravidla.
Kritéria pro rozlišování kategorií jatečně upravených těl se stanoví postupem podle článku 27 nařízení (EHS) č. 805/68.
2. Jatečně upravená těla dospělého skotu se roztřídí na základě posouzení
a) zmasilosti;
b) protučnělosti,
jak jsou definovány v přílohách I a II.
Třídu zmasilosti stanovenou v příloze I písmenem S mohou členské státy využít k tomu, aby prostřednictvím nepovinného uvedení třídy zmasilosti vyšší třídy než jsou třídy již existující (jatečně upravená těla s dvojitým osvalením) zohlednily znaky nebo očekávaný vývoj zvláštní produkce.
Členské státy, které mají v úmyslu využít tuto možnost, to oznámí Komisi a ostatním členským státům.
3. Členské státy jsou oprávněny dále dělit každou ze tříd stanovených v přílohách I a II do nejvýše tří podtříd."
2.
Příloha I se nahrazuje zněním obsaženým v příloze tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č.
1057/91 ze dne 26. dubna 1991,
kterým se mění některá nařízení a směrnice Rady o zemědělské statistice v souvislosti se sjednocením Německa
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č.
3570/90 ze dne 4. prosince 1990 o odchylkách u zemědělských statistických zjišťování v Německu v souvislosti se sjednocením Německa [1], a zejména s ohledem na článek 1 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že provádění předpisů Společenství o zemědělské statistice na území bývalé Německé demokratické republiky vyžaduje úpravy na straně institucí odpovědných za sběr údajů; že je nutné zavést přechodné výjimky, týkající se lhůt pro předávání statistických údajů týkajících se tohoto území;
vzhledem tomu, že na území bývalé Německé demokratické republiky nebude před 31. prosincem 1992 z technických důvodů možná centralizace individuálních údajů podle bodu 6 přílohy II nařízení Rady (EHS) č.
571/88 [2], ve znění nařízení (EHS) č.
807/89 [3];
vzhledem k tomu, že na území bývalé Německé demokratické republiky bude možné až do skončení statistického zjišťování za Německo za rok 1992 provést odhady přípravy a zakládání nově osázených ploch podle čl. 5 a 6 směrnice Rady 76/625/EHS ze dne 20. července 1976 o statistických zjišťováních prováděných členskými státy pro stanovení produkčního potenciálu sadů určitých druhů ovocných stromů [4], ve znění směrnice 86/652/EHS [5];
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro zemědělskou statistiku,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ: Článek 1
V prvním pododstavci čl. 10 odst.
1 nařízení Rady (EHS) č. 2782/75 [6] se doplňuje nová věta, která zní: "Německu se povoluje provádět sběr měsíčních údajů o líhních drůbeže na území bývalé Německé demokratické republiky až od 1. ledna 1991 a předkládat tyto údaje v roce 1991 nejpozději do čtyř měsíců po vykazovaném měsíci."
Článek 2 Bod 6 přílohy II nařízení (EHS) č.
571/88 se doplňuje těmito slovy: "Lhůta pro centralizaci individuálních údajů za podniky na území bývalé Německé demokratické republiky se posunuje zpět na 31. prosinec 1992."
Článek 3
V článku 6 směrnice Rady 72/280/EHS [7] se vkládá odstavec 2a, který zní:
"2a) Odchylně od odstavce 2 se Německu povoluje provádět sběr měsíčních údajů o podnicích na území bývalé Německé demokratické republiky až od 1. ledna 1991 a sdělovat údaje za rok 1991 v těchto lhůtách:
a) měsíční výsledky podle čl. 4 odst. 1 nejpozději do jednoho měsíce po skončení vykazovaného týdne;
b) měsíční výsledky podle čl. 4 odst. 2 nejpozději do tří měsíců po skončení vykazovaného měsíce;
c) v červenci roku následujícího po vykazovaném roce pro:
- roční výsledky podle čl. 4 odst. 3 písm. a) a b),
- výsledky statistických zjišťování podle čl. 1 odst. 1 písm. b);
d) roční výsledky podle čl. 4 odst. 3 písm. c) v srpnu roku následujícího po vykazovaném roce;
e) výsledky podle čl. 4 odst. 4 v listopadu roku následujícího po vykazovaném roce." Článek 4 Směrnice Rady 73/132/EHS [8] se mění takto:
1.
V článku 6 se vkládá odstavec 4, který zní:
"4. Odchylně od odstavce 3 se Německu povoluje sdělovat prognózy týkající se území bývalé Německé demokratické republiky do deseti týdnů po měsíci, za který je v letech 1990 a 1991 prováděno statistické zjišťování."
2.
V článku 7 se vkládá odstavec 5, který zní:
"5. Odchylně od odstavce 1 se Německu povoluje vypracovávat měsíční statistiky týkající se území bývalé Německé demokratické republiky až od roku 1991 a bez ohledu na odstavec 4 se Německu povoluje sdělovat výsledky za rok 1991 do deseti týdnů po vykazovaném měsíci."
Článek 5 Směrnice Rady 76/625/EHS se mění takto:
1.
V článku 5 se vkládá odstavec 4, který zní:
"4. Odchylně od odstavce 1 se Německu povoluje vypracovávat statistiky týkající se území bývalé Německé demokratické republiky až od roku 1993."
2.
V článku 6 se vkládá odstavec 3, který zní:
"3. Odchylně od odstavce 1 se Německu povoluje vypracovávat statistiky týkající se území bývalé Německé demokratické republiky až od roku 1993."
Článek 6 Směrnice Rady 76/630/EHS [9] se mění takto:
1.
V článku 1 se vkládá pododstavec, který zní:
"Odchylně od prvního pododstavce se Německu povoluje provádět statistické zjišťování týkající se území bývalé Německé demokratické republiky, předpokládané v dubnu 1991, až v měsíci květnu 1991."
2. V čl.
4 odst. 3 se vkládá pododstavec, který zní:
"Odchylně od prvního pododstavce se Německu povoluje sdělovat výsledky zjišťování provedeného v květnu 1991 na území bývalé Německé demokratické republiky až do 31. srpna 1991."
3.
V článku 7 se vkládá odstavec 4, který zní:
"4. Odchylně od odstavce 1 se Německu povoluje provádět měsíční statistiky za území bývalé Německé demokratické republiky až od ledna 1991."
Článek 7 Směrnice Rady 82/177/EHS [10] se mění takto:
1.
V článku 6 se vkládá odstavec 4, který zní:
"4. Odchylně od odstavce 3 se Německu povoluje sdělovat prognózy týkající se roku 1991 až do 1. dubna 1991."
2.
V článku 7 se vkládá odstavec 5, který zní:
"5. Odchylně od odstavce 1 se Německu povoluje provádět měsíční statistiky za území bývalé Německé demokratické republiky až od ledna 1991 a bez ohledu na odstavec 4 se Německu povoluje sdělovat výsledky za rok 1991 do deseti týdnů po vykazovaném měsíci."
Článek 8
Toto nařízení vstupuje v platnost desátým dnem po vyhlášení
ze dne 29. dubna 1991 o celním režimu použitelném na dovoz produktů pocházející z okupovaných území do Společenství a o zrušení nařízení (EHS) č. 3363/86
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 113 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že na produkty pocházející z území západního břehu Jordánu a pásma Gazy obsazených Izraelem (dále jen "okupovaná území") platí na základě nařízení Rady (EHS) č. 3363/86 ze dne 27. října 1986 o celním režimu použitelném na dovoz produktů pocházející z okupovaných území do Společenství [1] se vztahuje preferenční režim přístupu na trh Společenství;
vzhledem k tomu, že preferenční režim zahrnuje bezcelní dovoz průmyslového zboží do Společenství a preferenční celní zacházení pro některé zemědělské produkty;
vzhledem k tomu, že je vhodné přijmout opatření pro rychlé zlepšení podmínek přístupu na trh Společenství pro zemědělské produkty pocházející z okupovaných území; že by proto nařízení (EHS) č.
3363/86 mělo být nahrazeno novým nařízením,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Produkty pocházející z okupovaných území, které nejsou uvedeny v seznamu přílohy II Smlouvy, se mohou do Společenství dovážet bez množstevních omezení nebo opatření s rovnocenným účinkem a jako osvobozené od cel a poplatků s rovnocenným účinkem.
2. U zboží uvedeného v příloze k nařízení Rady (EHS) č. 3033/80 ze dne 11. listopadu 1980, kterým se stanoví obchodní režim pro určité zboží vzniklé zpracováním zemědělských produktů [2], jehož seznam je uveden v příloze I k tomuto nařízení, se odstavec 1 použije pouze pro pevnou složku poplatku vybíraného za toto zboží při dovozu do Společenství.
Článek 2
Pro zemědělské produkty pocházející z okupovaných území, které jsou uvedeny v příloze II, se dovozní cla odstraní ve dvou stejných částích, dne 1. ledna 1992 a dne 1. ledna 1993, ve lhůtách uvedených pro daný produkt.
Článek 3
1. Pro jahody kódu KN 0810 10 90 se použije článek 2 v rámci celní kvóty Společenství 1200 tun.
2. Pro některé produkty je v příloze II uvedeno referenční množství.
Pokud dovozy jakéhokoliv z těchto produktů překročí referenční množství a v důsledku toho by mohly vzniknout potíže na trhu Společenství, může se pro dané produkty stanovit celní kvóta Společenství ve výši referenčního množství.
3. Pro jiné produkty uvedené v příloze II, které nejsou uvedeny v odstavcích 1 a 2, se mohou stanovit referenční množství, pokud hrozí, že dovážená množství způsobí potíže na trhu Společenství.
Pro tyto produkty se mohou později stanovit celní kvóty Společenství za podmínek uvedených v odstavci 2.
4. Snížené celní sazby uvedené v příloze II platí pro dovážená množství překračující příslušné celní kvóty.
5. Od chvíle, kdy v souladu s článkem 2 dosáhnou celní sazby výše 2 % nebo méně, se jejich výběr úplně pozastaví.
Článek 4
Použitelná pravidla původu jsou stanovena v nařízení Komise (EHS) č. 4129/86 [3].
Článek 5
Nařízení (EHS) č. 3363/86 se zrušuje.
Článek 6
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. ledna 1992.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (EHS) č.
1176/91 ze dne 6. května 1991
o zařazení určitého zboží do kombinované nomenklatury
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č.
2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku [1] naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
315/91 [2], a zejména na článek 9 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že k zajištění jednotného uplatňování kombinované nomenklatury tvořící přílohu uvedeného nařízení je nezbytné přijmout opatření k zařazení zboží uvedeného v příloze tohoto nařízení;
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č.
2658/87 stanovilo všeobecná pravidla pro výklad kombinované nomenklatury a že se tato pravidla vztahují i na každou jinou nomenklaturu, která je na ní plně nebo částečně založena nebo ji rozšiřuje o další třídění a která je zřízena zvláštními předpisy Společenství za účelem uplatňování celních nebo jiných opatření týkajících se obchodu se zbožím;
vzhledem k tomu, že podle uvedených všeobecných pravidel musí být zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze tohoto nařízení zařazeno na základě odůvodnění ve sloupci 3 do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro nomenklaturu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ: Článek 1
Zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze se v kombinované nomenklatuře zařazuje do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2 této tabulky.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č.
1180/91 ze dne 6. května 1991
kterým se mění nařízení (EHS) č.
1014/90, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro definici, označování a obchodní úpravu lihovin
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č.
1576/89 ze dne 29. května 1989, kterým se stanoví obecná pravidla pro definici, označování a obchodní úpravu lihovin [1], a zejména na čl. 6 odst.
vzhledem k tomu, že prováděcí pravidla pro definici, označování a obchodní úpravu lihovin jsou stanovena nařízením Komise (EHS) č.
1014/90 ze dne 24. dubna 1990 [2]; že mají-li být určité výrazy, které jsou připojeny k obchodním označením řady lihovin vyráběných tradičními metodami, chráněny před nekalou soutěží, smějí být použity pouze pro lihoviny definované v příloze uvedeného nařízení;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Prováděcího výboru pro lihoviny,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ: Článek 1
Do nařízení (EHS) č.
1014/90 se vkládá nový článek, který zní:
"Článek 7a
Doplňující výrazy k obchodním označením, které jsou uvedeny v příloze tohoto nařízení, smějí být použity pouze pro produkty definované v uvedené příloze.
Lihoviny, které nesplňují specifikace přijaté pro výrobky definované v příloze, nesmějí být označeny výrazy uvedenými u definovaných produktů."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č.
1184/91 ze dne 6. května 1991,
kterým se stanoví prováděcí pravidla k režimu podpor pro portugalské producenty obilovin
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č.
3653/90 ze dne 11. prosince 1990, kterým se zavádějí přechodná opatření pro společnou organizaci trhu s obilovinami a rýží v Portugalsku [1], a zejména na článek 10 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č.
3653/90 zavádí podporu pro producenty některých obilovin uváděných na trh nebo přímo prodávaných intervenční agentuře; že by měl být definován pojem prodej na trhu;
vzhledem k tomu, že pro řádné fungování režimu podpor by členské státy měly provádět kontroly, kterými zajistí, že je podpora poskytována v souladu se stanovenými podmínkami; že by žádosti o podpory měly obsahovat dostatečné množství údajů pro účely provádění kontrol;
vzhledem k tomu, že pro zajištění účinného používání by mělo být přijato opatření pro provádění namátkových kontrol na místě za účelem ověření správnosti předložených žádostí; že by tyto kontroly měly být prováděny u dostatečně reprezentativního počtu žádostí o podporu;
vzhledem k tomu, že by měla být přijata ustanovení pro vymáhání podpory v případě neoprávněných plateb a pro náležité sankce v případě nesprávných prohlášení;
vzhledem k tomu, že pro řádné řízení režimu podpor by mělo být stanoveno, aby údaje uvedené v žádostech o podporu byly počítačově zpracovány;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro obiloviny,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ: Článek 1
Podpora uvedená v článku 3 nařízení (EHS) č.
3653/90 se poskytne portugalským producentům obilovin v souladu s pravidly stanovenými tímto nařízením.
Článek 2
Podpora se vyplatí producentům nebo jejich zplnomocněným zástupcům pro množství obilovin uvedená v čl. 1 písm. a) nařízení Rady (EHS) č.
2727/75 [2], sklizená na hospodářství producenta, u nichž se prokáže, že byly prodány na trhu.
2. Pro účely tohoto nařízení se "prodejem na trhu" rozumí prodej obilovin ve formě zrna producentem sběrným, obchodním nebo zpracovatelským podnikům, jiným producentům nebo intervenční agentuře.
Článek 3
1. Podporu vyplatí portugalské orgány producentům nebo jejich zplnomocněným zástupcům uvedeným v článku 2 na jejich žádost.
2. Žádost o podporu se zašle do INGA a je k ní přiložen chronologický seznam jednotlivých prodejů obilovin a prodaných množství.
Pro prodeje množství nižších než 40 tun podají producenti pouze jednu žádost pro daný hospodářský rok.
3. Poslední žádost pro hospodářský rok se předloží nejpozději do 31. července následujícího hospodářského roku.
4. Portugalské orgány vyplatí podporu nejpozději do konce měsíce následujícího po měsíci, kdy obdržely žádost.
Článek 4
1. Za tím účelem, aby byli producenti jiných obilovin než kukuřice a čiroku zařazeni do režimu podpor uvedeného v tomto nařízení, předloží příslušnému orgánu nejpozději do 30. dubna každého roku prohlášení o pěstování, v němž uvedou všechny plochy oseté jednotlivými obilovinami a jejich polohu na základě katastrálních údajů nebo dokumentace, kterou subjekt odpovědný za kontrolu daných ploch uzná za rovnocennou, například mapy nebo letecké či satelitní fotografie, podle které mohou kontrolní orgány přesně určit rozmístění ploch.
Pro jiné obiloviny než pro kukuřici a čirok se však prohlášení o sklizni obilovin v roce 1991 předloží nejpozději do 31. května 1991.
Pro kukuřici a čirok je konečný termín pro předložení prohlášení o pěstování stanoven na 30. června.
2. Příslušný orgán zaregistruje prohlášení producenta a přidělí mu registrační číslo.
Článek 5 Doklad o prodeji obilovin podle článku 2 se při každém prodeji poskytne předložením datované faktury, ve které se uvede jméno kupujícího, jméno producenta a registrační číslo prohlášení podle článku 4, jakož i prodané množství jednotlivých obilovin a datum dodávky obilovin. Článek 6
a) jména a adresy producentů nebo hospodářských subjektů, kteří jim obiloviny dodali;
b) množství jednotlivých druhů obilovin dodaná, jak bylo uvedeno výše, a datum těchto dodávek.
Článek 7
1. Portugalské orgány zavedou režim správních kontrol na místě, kterými se zajistí, že jsou podmínky pro poskytování podpory dodržovány.
Budou provádět zejména namátkové kontroly na místě, kterými ověří správnost předkládaných žádostí, jakož i prohlášení o pěstování podle článku 4.
2. Kontroly na místě prohlášení o pěstování se provedou alespoň
- u 5 % prohlášení o pěstování, která se týkají méně než 25 ha,
- u 20 % prohlášení o pěstování, která se týkají více než 25 ha, ale méně než 250 ha
a u všech prohlášení o pěstování, která se týkají více než 250 ha.
1. Portugalské orgány provedou kontroly na místě u kupujících uvedených v žádostech o podporu.
Kontroly se týkají účtů uvedených v článku 6 a pokrývají alespoň 20 % množství obilovin, pro které bylo žádáno o podporu a 10 % dotčených kupujících.
Každá kontrola na místě se zaznamená ve zprávě.
2. Na konci hospodářského roku provedou portugalské orgány křížovou kontrolu všech žádostí o podporu a prohlášení o pěstování, které k nim náleží.
Pokud jsou při těchto kontrolách zjištěny nesrovnalosti mezi žádostí producenta o podporu a jeho výrobní kapacitou, členský stát důkladně prověří všechny žádosti, které dotčený producent předložil.
Článek 9
1. Pokud jsou při kontrole žádostí o platbu podpory zjištěny nesrovnalosti, je producent vyloučen z režimu podpor pro příslušný hospodářský rok.
2. Při neoprávněné platbě podpory jsou vymáhány příslušné částky, jež jsou zvýšeny o 15 % úrok vypočtený na základě lhůty, která uplyne mezi platbou podpory a okamžikem, kdy ji příjemce opět uhradí.
Znovu získané částky jsou vyplaceny platební agentuře a odečteny od výdajů financovaných záruční sekcí Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu (EZOZF).
Pokud jde o prohlášení o pěstování, přijme Portugalsko vhodná opatření pro ukládání sankcí za nesprávná prohlášení. O těchto přijatých opatřeních informuje Komisi.
Článek 10
Pokud jsou v žádostech o podporu uvedeny nesprávné údaje, a to úmyslně nebo z hrubé nedbalosti, ztratí žadatel nárok na podporu pro následující hospodářský rok.
Článek 11
Portugalsko přijme veškerá další opatření nezbytná pro používání tohoto nařízení, zejména pro zajištění spolehlivosti kontrolních opatření.
Za tímto účelem počítačově zpracuje údaje uvedené v žádostech o podporu.
Článek 12
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 1214/91 ze dne 7. května 1991 o zařazení určitého zboží do kombinované nomenklatury
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
315/91 [2], a zejména na článek 9 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že k zajištění jednotného uplatňování kombinované nomenklatury tvořící přílohu uvedeného nařízení je nezbytné přijmout opatření k zařazení zboží uvedeného v příloze tohoto nařízení;
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č. 2658/87 stanovilo všeobecná pravidla pro výklad kombinované nomenklatury a že se tato pravidla vztahují i na každou jinou nomenklaturu, která je na ní plně nebo částečně založena nebo k ní přidává další třídění a která je zřízena zvláštními předpisy Společenství za účelem uplatňování celních nebo jiných opatření týkajících se obchodu se zbožím;
vzhledem k tomu, že podle uvedených všeobecných pravidel musí být zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze tohoto nařízení zařazeno na základě odůvodnění ve sloupci 3 do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro nomenklaturu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze se v kombinované nomenklatuře zařazuje do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2 této tabulky.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým prvním dnem po vyhlášení
ze dne 14. května 1991,
kterým se mění nařízení (EHS) č.
3446/90, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro poskytování podpory soukromého skladování skopového a kozího masa, a nařízení (EHS) č.
3447/90 o zvláštních podmínkách pro poskytování podpory soukromého skladování skopového a kozího masa
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č.
3013/89 ze dne 25. září 1989 o společné organizaci trhu se skopovým a kozím masem [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
3577/90 [2], a zejména na čl. 7 odst.
5 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č. 3446/90 [3] stanoví prováděcí pravidla pro poskytování podpory soukromého skladování skopového a kozího masa;
vzhledem k tomu, že dosavadní zkušenosti ukázaly, že je nutné přijmout ustanovení, která by umožnila provádět vykostění během uskladnění; že nařízení (EHS) č.
3446/90 by proto mělo být změněno;
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č.
3447/90 [4] ve znění nařízení (EHS) č.
273/91 [5] stanoví zvláštní podmínky pro poskytování podpory soukromého skladování skopového a kozího masa; že s cílem usnadnit vyskladnění vykostěných produktů je třeba stanovit minimální množství, které má být vyskladněno; že nařízení (EHS) č.
3447/90 by proto mělo být změněno;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro ovce a kozy,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ: Článek 1
Znění odstavců 2 a 3 v článku 4 nařízení (EHS) č.
3446/90 se mění takto:
"2. Během uskladňování mohou smluvní strany pod stálým dohledem intervenční agentury dělit, částečně vykosťovat nebo vykosťovat všechny nebo část produktů za předpokladu, že k tomuto účelu použijí dostatečné množství jatečně upravených těl, aby byl skladován příslušný objem v tunách, na který byla uzavřena smlouva, a že se všechno maso takto upravené uskladní.
Smluvní strana musí svůj záměr využít této možnosti oznámit nejpozději v den uskladnění; intervenční agentura však může požadovat, aby jí tato informace byla poskytnuta nejméně dva pracovní dny před uskladněním každé jednotlivé šarže.
Velké šlachy, chrupavky, kusy tuku a ostatní odřezky vzniklé bouráním jatečně upravených těl nesmějí být skladovány.
3. Uskladnění každé jednotlivé šarže z celkového smluvního množství začíná dnem, kdy příslušná šarže přechází pod kontrolu intervenční agentury.
Tímto dnem je den, kdy je stanovena čistá hmotnost čerstvého nebo chlazeného produktu:
- v místě skladování, pokud se v něm maso zmrazí,
- na místě zmrazení masa, pokud je zmrazení provedeno ve vhodném zařízení mimo místo skladování.
V případě, kdy se maso uskladňuje po bourání, částečném vykostění nebo vykostění, může být vážení prováděno v místě, kde dochází k bourání, částečnému vykostění nebo vykostění.
Stanovení hmotnosti produktů určených k uskladnění se neprovádí před uzavřením smlouvy."
Článek 2
Článek 3b nařízení (EHS) č.
3447/90 se nahrazuje tímto:
"Článek 3b
Minimální množství pro každý odběr ze skladu činí čtyři tuny, vyjádřeno jako hmotnost produktu na sklad a smluvní stranu.
Je-li však množství zbývající na skladě menší než uvedené množství, povolí se jeden další odběr zbývajícího množství nebo jeho části.
Pokud nejsou plněny podmínky pro odběr uvedené v předchozím odstavci:
- vypočítá se částka podpory pro vyskladněné množství podle čl. 6 odst.
3 nařízení Komise (EHS) č. 3446/90 a
Článek 3 Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 15. května 1991.
Použije se na soukromé skladování zahájené k uvedenému dni.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
ze dne 15. května 1991,
kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení (EHS) č.
1907/90 o některých obchodních normách pro vejce
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1907/90 ze dne 26. června 1990 o některých obchodních normách pro vejce [1], a zejména na čl. 5 odst. 3, čl. 10 odst. 3, čl. 11 odst. 2, čl. 20 odst. 1 a čl. 22 odst. 2 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č.
1907/90 obsahuje podrobnou revizi obchodních norem, které byly uplatňovány podle předcházejících nařízení; že v uvedeném nařízení je stanoveno, že nezbytná prováděcí pravidla pro tyto normy se stanoví v souladu s článkem 17 nařízení (EHS) č.
2771/75 [2], naposledy pozměněného nařízením (EHS) č.
1235/89 [3]; že uvedená pravidla se musí zejména vztahovat na podmínky registrace sběrných zařízení a třídíren, na identifikaci vajec, četnost jejich sběru od producentů sběrným zařízením, dodávky, manipulaci s vejci, na kritéria jakosti a hmotnostní skupiny, na náležitosti značení vajec a jejich balení, na způsob značení způsobu chovu a kritéria týkající se původu vajec, a musí rovněž upravit výjimku v případě malého množství vajec, které nemusí být zabaleno ve velkém balení;
vzhledem k tomu, že současný technický rozvoj a poptávka spotřebitelů vyžadují, aby byla přijata opatření pro urychlení dodávek, sběru, třídění a balení vajec; že někteří producenti jsou nicméně schopni zajistit takovou skladovací teplotu vajec, jež umožňuje, aby byli trvale zproštěni povinnosti denně zajistit sběr nebo dodávku vajec určených k označení "extra" podle článku 12 nařízení (EHS) č.
1907/90; že je nicméně vhodné schválit na přechodnou dobu všeobecnou výjimku ve prospěch všech ekonomických subjektů;
vzhledem k tomu, že trhy, na něž mají přístup pouze schválené třídírny a zpracovatelské podniky, jsou zárukou náležitého nakládání s vejci, a proto jim lze povolit, aby dodávaly vejce druhý pracovní den po přejímce;
vzhledem k tomu, že v případě třídíren dodávajících netříděná vejce jiným třídírnám je nezbytné zabránit záměrné kumulaci různých lhůt ohrožujících čerstvost vajec;
vzhledem k tomu, že povolení provádět sběr vajec nebo třídit vejce podle jakosti a hmotnosti by měla být vydávána pouze podnikům, jejichž prostory a technické vybavení odpovídají rozsahu jejich činnosti a umožňují tudíž řádné zacházení s vejci;
vzhledem k tomu, že je nezbytné předcházet nedorozumění a umožnit identifikaci zásilek vajec za účelem provádění tohoto nařízení, a proto by každé třídírně mělo být uděleno rozlišovací registrační číslo na základě jednotného systému kódů;
vzhledem k tomu, že by měla být stanovena náročná kritéria pro všechny stupně jakosti, aby tak bylo zaručeno, že spotřebitelé dostanou jakostní produkty;
vzhledem k tomu, že je nutné vymezit požadavky na jakost u vajec označovaných jako vejce třídy A, aby do této třídy byla zařazována pouze vejce nejvyšší jakosti; že některá vejce mohou být považována za "extra čerstvá", pokud jejich převzetí sběrným zařízením a následnou distribuci upravují zvláště přísná opatření;
vzhledem k tomu, že vejce běžné jakosti, která neodpovídají požadavkům na třídu "čerstvá vejce", musí být popsána jako "vejce druhé jakosti" a zařazena do této třídy; že vejce, která prošla procesem čištění, chlazení máčením nebo konzervace by měla být zpravidla zařazena do uvedené třídy jakosti;
vzhledem k tomu, že by měl být zaveden stupeň třetí jakosti pro vejce, která nesplňují požadavky vyšších tříd, avšak stále ještě jsou vhodná k lidské spotřebě;
vzhledem k tomu, že v praxi jsou tato vejce převážně určena pro přímé dodávky podnikům potravinářského průmyslu, včetně podniků, které byly schváleny v souladu se směrnicí Rady 89/437/EHS ze dne 20. června 1989 o hygienických a zdravotních problémech týkajících se produkce vajec a vaječných výrobků a jejich uvádění na trh [4], ve znění směrnice 89/662/EHS [5], a za předpokladu, že balení obsahující tato vejce jsou označena zmíněným místem určení, nemusí v tomto případě být na vejcích rozlišovací znak, který by je jinak určil jako vejce třídy "C";
vzhledem k tomu, že za stejných podmínek lze uvedenou výjimku rozšířit rovněž na vejce třídy "B"; že toto značení však nesmí vést k náhodné nebo záměrné záměně se značením určeným pro vejce nevhodná k lidské spotřebě, která lze dodávat pouze podnikům mimo potravinářský průmysl;
vzhledem k tomu, že jakost tříděných vajec se může během přepravy zhoršit, a proto je nezbytné pro balení, skladování a přepravu stanovit přísné normy; že podobná rizika, včetně mikrobiologické kontaminace, lze podstatně snížit zavedením přísných norem upravujících používání obalového materiálu; že je nutné stanovit podrobné podmínky, za kterých mohou nabýt účinnosti některé výjimky týkající se přímých místních dodávek určených k maloobchodnímu prodeji vajec bez zvláštního balení, rovněž nazývanému prodeji vajec bez obalu;
vzhledem k tomu, že kromě povinného uvedení data balení na obalech vajec a data třídění u vajec prodávaných bez obalu, je možné poskytnout spotřebiteli další relevantní informace tím, že se na vejcích nebo jejich baleních nepovinně vyznačí doporučené datum prodeje nebo spotřeby nebo datum snášky; že se jeví vhodným stanovit doporučené datum prodeje nebo spotřeby v závislosti na kritériích jakosti vajec; že při splnění určitých podmínek lze umožnit, aby vyznačení data snášky na vejcích bylo prováděno rovněž na farmách;
vzhledem k tomu, že je nutné zabránit případným podvodům, a proto musí být u vajec, na která má být vyznačeno datum snášky, stanovena povinnost denní přejímky sběrným zařízením a okamžitého třídění a značení, a současně velmi přísná registrace, vedení záznamů a kontrola;
vzhledem k tomu, že v případě vajec, u kterých bylo datum snášky vyznačeno na farmě, může být požadavek denního sběru zmírněn, aby nedocházelo k diskriminaci výrobních zařízení jiných než těch, která dodávají třídírnám nacházejícím se na témže místě;
vzhledem k tomu, že s ohledem na stávající obchodní praxi se nezdá nutné, aby vejce od nosnic v klecových chovech měla zvláštní značení; že by nicméně u vajec od slepic v neklecových chovech měl být stanoven omezený počet vyznačovaných údajů, aby se zabránilo matení spotřebitelů, pokud jde o hlavní produkci v neklecových chovech;
vzhledem k tomu, že je nezbytné ochránit spotřebitele před zavádějícími údaji, které by mohly být použity s nekalým záměrem získat vyšší ceny než ceny běžné u vajec od slepic v klecovém chovu, a proto musí být pro subjekty uvádějící nepovinné údaje o příslušném typu neklecového chovu stanoveny minimální požadavky, jež musí tento chov splňovat, jakož i přísná pravidla pro registraci, vedení záznamů a kontrolu;
vzhledem k tomu, že by mezi členskými státy a Komisí mělo docházet k neustálé výměně informací, aby tak bylo zajištěno jednak jednotné uplatňování nařízení (EHS) č. 1907/90, zejména ustanovení, která se týkají kontroly, včetně zvláštních opatření zaměřených na kontrolu používání data snášky, a jednak jednotné používání údajů o příslušném typu neklecového chovu a o původu vajec;
vzhledem k tomu, že pásky a štítky musí umožnit snadnou identifikaci balení a jejich obsahu;
vzhledem k tomu, že by se měla věnovat velká pozornost velkým a malým balením obsahujícím průmyslová vejce na jedné straně a vejcím "extra" na straně druhé;
vzhledem k tomu, že by třídírny měly mít možnost vejce znovu zabalit (což se stává nutností zejména v případě poškození obalu), pokud si obchodník přeje prodávat vejce pod svým jménem nebo pokud mají být vejce ve velkém balení zabalena v malých baleních; že v těchto případech je rovněž nezbytné k páskám, štítkům a balením přiložit údaje o původu a stáří vajec; že z tohoto označení by mělo být zřejmé, že vejce byla znovu tříděna nebo znovu zabalena;
vzhledem k tomu, že by informace poskytované velkoobchodníkům, maloobchodníkům, jakož i konečným spotřebitelům měly být správné a jednoznačné, a proto je nezbytné přijmout zvláštní ustanovení upravující používání štítků u vajec, která byla znovu zabalena, a zvláště v případě opětovného použití obalu nebo zařazení vajec do nižší třídy jakosti;
vzhledem k tomu, že kvůli dalším zpožděním způsobeným novým zabalením je nezbytné zakázat použití označení "extra" u vajec, která byla znovu zabalena;
vzhledem k tomu, že efektivní kontrolu dodržování obchodních norem lze zajistit prověřením dostatečného počtu vajec vybraných tak, aby představovala reprezentativní vzorek kontrolované šarže; že po skončení kontroly by zkontrolovaná dávka měla být označena podle rozhodnutí kontrolora;
vzhledem k tomu, že v souladu s ustanoveními nařízení (EHS) č.
1907/90 týkajícími se způsobu a definice prodeje vajec bez obalu by měly být parametry odebíraných vzorků používány rovněž u tohoto prodeje;
vzhledem k tomu, že metody používané pro třídění vajec podle jakosti a hmotnosti nejsou zcela přesné, a proto by pro tento proces měly být stanoveny určité přípustné odchylky; že je kromě toho nutné stanovit tyto přípustné odchylky diferencovaně podle jednotlivých fází uvádění produktů na trh, neboť skladovací a přepravní podmínky mohou ovlivnit jakost a hmotnost zásilky;
vzhledem k tomu, že je nezbytné stanovit průměrnou minimální čistou hmotnost pro každou hmotnostní skupinu, aby vejce roztříděná podle jakosti a hmotnosti a zabalená ve velkých baleních mohla být snadněji uváděna na trh a kontrolována;
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č.
1907/90 pověřuje Komisi, aby přijala řadu ustanovení původně obsažených v nařízení (EHS) č.
2772/75 s cílem usnadnit budoucí změny; že z tohoto důvodu je nezbytné přijmout velký počet změn nařízení Komise (EHS) č.
95/69 [6], naposledy pozměněného nařízením (EHS) č.
3906/86 [7], které by v zájmu srozumitelnosti mělo být přeformulováno;
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č.
95/69, jakož i nařízení Komise (EHS) č.
1295/70 [8], ve znění nařízení/EHS) č.
36/85 [9], by měla být zrušena;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro drůbeží maso a vejce,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ: Článek 1
1. Minimálně každý třetí pracovní den dodávají producenti vejce zařízením vymezeným v čl. 4 odst. 1 písm. a) nařízení (EHS) č. 1907/90 nebo tato zařízení provádějí sběr vajec u producentů.
Nicméně dodávky do třídíren nebo sběr vajec u producentů mohou probíhat jednou týdně pouze v případě, že teplota prostředí, v kterém jsou vejce na farmě skladována, není vyšší než 18 oC.
2. V případě vajec určených k uvedení na trh s označením "extra" podle článku 12 nařízení (EHS) č.
1907/90 je nezbytné, aby všichni producenti dodávali tato vejce do třídíren nebo aby třídírny prováděly jejich sběr u producentů každý pracovní den.
Nicméně dodávky nebo sběr vajec mohou probíhat každý druhý pracovní den v případě, že teplota prostředí, v kterém jsou vejce na farmě skladována, není vyšší než 18 oC.
Během přechodného období, které skončí dnem 31. prosince 1992, mohou být dodávky a sběr uvedených vajec zpravidla prováděny každý druhý pracovní den.
3. Vejce, na kterých má být vyznačeno datum snášky podle článku 17, mohou být dodávána třídírně nebo třídírnou od producentů odebírána pouze v den snášky.
Dodávky nebo sběr vajec, na kterých je datum snášky vyznačeno na farmě, jsou prováděny nejpozději jeden pracovní den po dni snášky.
4. Všechna sběrná zařízení musí vejce dodat třídírnám nejpozději v pracovní den následující po dni převzetí.
Nicméně hospodářské subjekty na trzích ve smyslu čl. 2 odst.
2 nařízení (EHS) č. 1907/90 mohou vejce dodávat nejpozději druhý pracovní den po dni převzetí ze strany daného trhu.
5. Na každé dodávce musí být uvedeno jméno a adresa producenta nebo sběrného zařízení a datum odeslání.
6. Třídírny jsou povinny třídit a balit vejce nejpozději druhý pracovní den po dni převzetí vajec, s výjimkou případů, kdy:
- vejce převzatá od producentů jsou dodávána jiným třídírnám nejpozději v pracovní den po dni převzetí,
- na vejcích má být vyznačeno datum snášky a tato vejce tedy musí být roztříděna a zabalena v den snášky.
7. Znaky uvedené v článku 7, čl. 10 odst. 1 a čl. 10 odst. 2 písm. c) nařízení (EHS) č. 1907/90 musí být vyznačeny nejpozději v den třídění a balení.
Článek 2 Při uskladnění v prostorách producenta a při přepravě od producenta do sběrného zařízení nebo třídírny se musí vejce uchovávat při teplotě, která zaručí optimální zachování jejich jakosti.
Článek 3
2. Prostory sběrných zařízení a třídíren musí být: a) dostatečné velké z hlediska objemu vykonávané činnosti;
b) postaveny a vybaveny tak, aby
- zajišťovaly dostatečné větrání a osvětlení,
- mohly být důkladně čištěny a dezinfikovány,
- vejce byla chráněna před velkým kolísáním venkovní teploty;
c) vyhrazeny pro manipulaci s vejci a jejich uskladnění; nicméně část prostor lze používat ke skladování jiných produktů pod podmínkou, že tyto produkty nepřenesou na vejce cizí pachy.
3. Technické vybavení třídíren musí umožnit řádnou manipulaci s vejci a musí jej především tvořit:
a) vhodné zařízení na prosvěcování vajec, u kterého je po celou dobu provozu nepřetržitá obsluha a které umožňuje provést u každého vejce zvlášť kontrolu jakosti.
Pokud se používá automat na prosvěcování, výběr a třídění, musí být součástí tohoto zařízení samostatná prosvěcovací lampa;
b) přístroje na měření výšky vzduchové bubliny;
c) stroj na třídění vajec podle hmotnosti;
d) jedna nebo více vah kalibrovaných na vážení vajec;
e) zařízení na razítkování vajec, v případě použití článků 7 a 8 nařízení (EHS) č.
1907/90.
4. Prostory a technické zařízení musí být udržovány v čistotě, v dobrém stavu a bez cizích pachů.
Článek 4
1. Všechny žádosti o schválení sběrných zařízení nebo třídíren se podávají příslušnému orgánu daného členského státu, na jehož území se prostory sběrného zařízení nebo třídírny nacházejí.
2. Uvedený orgán přidělí schválené třídírně rozlišovací číslo, jehož první číslice je následující:
Belgie _BAR_ 1 _BAR_
Německo _BAR_ 2 _BAR_
Francie _BAR_ 3 _BAR_
Itálie _BAR_ 4 _BAR_
Lucembursko _BAR_ 5 _BAR_
Nizozemsko _BAR_ 6 _BAR_
Dánsko _BAR_ 7 _BAR_
Irsko _BAR_ 8 _BAR_
Spojené království _BAR_ 9 _BAR_
Řecko _BAR_ 10 _BAR_
Španělsko _BAR_ 11 _BAR_
Portugalsko _BAR_ 12. _BAR_
3. Pouze třídírny, které prošly zvláštním registračním řízením, mohou být pověřeny balením vajec třídy "A" označených jako "extra" nebo vyznačováním data snášky podle článku 17 nebo za podmínek vymezených v článku 18.
4. Do 1. června 1991 poskytne každý členský stát ostatním členským státům a Komisi seznam schválených třídíren na svém území, s uvedením názvu a adresy každé třídírny, jakož i čísla, které jí bylo přiděleno.
O jakýchkoliv změnách tohoto seznamu musí být na počátku každého čtvrtletí kalendářního roku informovány ostatní členské státy a Komise.
Článek 5
1. Vejce třídy "A" musí splňovat tyto minimální požadavky:
skořápka a blána: _BAR_ normální, čisté, nepoškozené; _BAR_ vzduchová bublina: _BAR_ nepohyblivá, výška nejvýše do 6 mm; u vajec určených k označení "extra" však v okamžiku balení nebo v případě dovozu v okamžiku celního odbavení nesmí tato výška přesáhnout 4 mm; _BAR_ bílek: _BAR_ průhledný, čirý, želatinové konzistence, bez cizích látek jakéhokoliv druhu; _BAR_ žloutek: _BAR_ při prosvětlení viditelný pouze jako stín, bez zřetelně rozeznatelných obrysů, při otáčení se výrazně nevzdaluje od středu vejce, bez cizích látek jakéhokoliv druhu; _BAR_ zárodek: _BAR_ nepostřehnutelný vývoj; _BAR_ pach: _BAR_ bez cizího pachu. _BAR_
2. Vejce třídy "A" se nesmí mýt nebo jakýmkoliv jiným způsobem čistit před tříděním ani po třídění.
3. Vejce třídy "A" nesmí být žádným způsobem konzervována nebo chlazena v prostorách nebo objektech, kde je teplota uměle udržována pod + 5 oC.
Vejce, která byla uložena při teplotě nižší než + 5 oC během přepravy netrvající déle než 24 hodin nebo v maloobchodních prodejnách a jejich přidružených prostorách, se však nepovažují za chlazená, pokud množství uskladněné v těchto prostorách nepřesahuje počet vajec, který daná maloobchodní prodejna potřebuje na tři dny prodeje.
Článek 6
1. Vejce třídy "B" musí splňovat tyto minimální požadavky:
skořápka: _BAR_ normální a nepoškozená; _BAR_ vzduchová bublina: _BAR_ výška nepřesahující 9 mm; _BAR_ bílek: _BAR_ průhledný, čirý, bez cizích látek jakéhokoliv druhu; _BAR_ žloutek: _BAR_ při prosvětlení viditelný pouze jako stín; tento požadavek nemusí splňovat vejce konzervována ve vápně,bez cizích látek jakéhokoliv druhu; _BAR_ zárodek: _BAR_ nepostřehnutelný vývoj; _BAR_
pach: _BAR_ bez cizího pachu. _BAR_ 2. Třída "B" zahrnuje tři druhy vajec:
a) vejce nechlazená a nekonzervovaná:
vejce třídy "B", která nebyla žádným způsobem konzervována nebo chlazena v prostorách nebo objektech, kde je teplota uměle udržována na méně než + 5 oC; vejce, která byla uložena při teplotě nižší než + 5 oC během přepravy netrvající déle než 24 hodin nebo v maloobchodních prodejnách a jejich přidružených prostorách, se však nepovažují za chladírenská, pokud množství uskladněné v těchto prostorách nepřesahuje počet vajec, který daná maloobchodní prodejna potřebuje na tři dny prodeje;
b) vejce chladírenská:
vejce třídy "B", která byla chlazená v prostorách, kde je teplota uměle udržována pod + 5 oC;
c) vejce konzervovaná:
vejce třídy "B", která byla konzervovaná, nebo též chlazená, ve směsi plynů, jejichž složení je odlišné od složení vzduchu, nebo konzervována jakýmkoliv jiným způsobem.
Článek 7
Vejce třídy "C" jsou vejce, která nesplňují požadavky kladené na vejce třídy "A" a "B".
Mohou být dodávána výhradně podnikům potravinářského průmyslu, jež byly schváleny podle článku 6 směrnice 89/437/EHS nebo podnikům mimo potravinářský průmysl.
Článek 8
Vejce třídy "A" se třídí podle hmotnosti takto:
- třída 0: 75 g a více,
- třída 1: od 70 g do 75 g.
- třída 2: od 65 g do 70 g.
- třída 3: od 60 g do 65 g.
- třída 4: od 55 g do 60 g.
- třída 5: od 50 g do 55 g.
- třída 6: od 45 g do 50 g.
- třída 7: méně než 45 g.
Článek 9
V případě značení vajec třídy "A" podle článku 7 nařízení (EHS) č.
1907/90 se použijí následující ustanovení:
- rozlišovací znak třídy "A" je kruh o průměru minimálně 12 mm,
- rozlišovací znak hmotnostní skupiny je číslice o výšce 2 až 3 mm umístěné uvnitř uvedeného kruhu,
- číslo třídírny se skládá ze tří nebo více číslic o minimální výšce 5 mm,
- data se skládají z písmen a číslic o minimální výšce 5 mm, jsou uváděná pod názvy podle přílohy I, za kterými následuje den a měsíc podle článku 14.
Článek 10
1. Rozlišovací znak představující třídu jakosti u vajec třídy "B" má:
a) u vajec nechlazených ani nekonzervovaných podobu kruhu o průměru minimálně 12 mm, v němž je latinkou znázorněno písmeno B o minimální výšce 5 mm;
b) u chladírenských vajec podobu rovnostranného trojúhelníku o straně minimálně 10 mm;
c) u konzervovaných vajec podobu kosočtverce o úhlopříčkách 16 mm a 7 mm.
Kdokoliv vejce chladí nebo jiným způsobem konzervuje, musí je před tímto procesem označit způsobem uvedeným pod písmenem b) nebo c).
Nicméně u vajec konzervovaných ve vápně lze označení provést až po ukončení konzervačního procesu.
2. Rozlišovací znak představující třídu jakosti u vajec třídy "C" má podobu kruhu o průměru minimálně 12 mm, v němž je latinkou znázorněno písmeno C o minimální výšce 5 mm.
3. Bez ohledu na výše uvedené nemusí být vejce třídy "B" a "C" označena v případě přímých dodávek do podniků potravinářského průmyslu, pokud je na baleních obsahujících tato vejce zřetelně vyznačeno uvedené místo určení.
Článek 11
1. Rozlišovací znaky znázorněné podle článků 9 a 10, jakož i údaje na vejcích stanovené v článcích 16, 17, 18 a 19 musí být dobře čitelné.
2. K razítkování vajec se použije nesmazatelná barva odolná varu.
Barva musí splňovat požadavky stanovené platnými právními předpisy, které upravují užívání barviv na potravinách určených k lidské spotřebě.
Článek 12 1. Balení, včetně vnitřního obalového materiálu, musí být odolné proti nárazu, suché, čisté a v dobrém stavu; musí být zhotoveno z materiálu, který chrání vejce před cizím pachem a před vlivy negativně působícími na jejich jakost.
2. Velká balení, používaná pro přepravu a expedici vajec, včetně vnitřního obalového materiálu, nemohou být opětovně použita, pokud nezůstala jako nová a pokud již nesplňují technické požadavky podle odstavce 1.
Opětovně použitá velká balení nesmí obsahovat žádná předchozí znaky, které by mohly být zavádějící.
3. Malá balení nesmí být používána opakovaně.
Odchylka stanovená v čl. 11 odst.
2 nařízení (EHS) č. 1907/90 se vztahuje na dodávky v okruhu do 20 km od třídírny a pro denní objemy menší než 3600 vajec na jednu dodávku a menší než 360 vajec na jednoho odběratele.
V průvodních dokladech musí být uvedeno jméno, adresa a číslo třídírny, jakož i počet vajec, třída jakosti, hmotnostní skupina a datum minimální trvanlivosti.
Článek 13
1. Vejce musí být skladována v čistých a suchých prostorách, bez cizích pachů.
2. Při přepravě a skladování musí být vejce udržována v čistotě, v suchu a bez cizích pachů a zároveň účinně chráněna před nárazy, povětrnostními vlivy a působením světla.
3. Při přepravě a skladování musí být vejce chráněna před extrémními teplotami.
Článek 14
Údaj o datu balení uvedený v článcích 7 a 10 nařízení (EHS) č.
1907/90 zahrnuje jeden nebo více těchto výrazů:
- EMBALADO EL: ….
- PAKKET DEN: ….
- VERPACK AM: ….
- HMEPOMHNIA ΣYΣKEYAΣIAΣ: ….
- PACKING DATE: ….
- EMBALLE LE: ….
- DATE D'IMBALLAGGIO: … .
- VERPAKT OP: … .
- EMBALADO EM: … .
Pro tento účel se datum udává dvěma číselnými řadami, které v následujícím sledu označují:
- den, od 01 do 31,
- měsíc, od 01 do 12.
Článek 15
Kromě data balení může hospodářský subjekt při balení rovněž vyznačit doporučené datum prodeje a datum spotřeby nebo datum snášky.
Datum snášky však může být taktéž otištěno na vejce na příslušné farmě.
Článek 16
Doporučené datum prodeje udává poslední den, kdy by vejce měla být v prodeji a po kterém ještě mohou být vejce uskladněna doma u spotřebitele po dobu minimálně sedmi dnů.
Je stanoveno tak, aby vejce třídy "A", pakliže jsou náležitě skladována, splňovala požadavky stanovené v čl. 5 odst.
1 tohoto nařízení až do konce uvedené doby trvanlivosti. Doporučené datum spotřeby odpovídá konci doby trvanlivosti.
Výrazy označující uvedená data musí být formulovány tak, aby z nich jednoznačně vyplynul jejich význam. Článek 17
1. Pokud je datum snášky vyznačeno na vejcích a na baleních obsahujících vejce, musí třídírny vést samostatné záznamy o:
- jménu a adrese producentů, kteří tato vejce dodávají a jejichž schválení podléhá kontrole příslušného orgánu členského státu,
- počtu nosnic chovaných jednotlivými producenty, pokud o tento údaj tento orgán požádá.
2. U producentů uvedených v odstavci 1 se poté provádějí pravidelné kontroly.
Producenti vedou aktuální záznamy o těchto údajích:
- o datu umístění nosnic, o jejich věku k datu umístění a o počtu nosnic, v členění podle jednotlivých drůbežáren,
- o denní produkci vajec v každé drůbežárně,
- o počtu nebo hmotnosti dodaných vajec, na kterých má být vyznačeno datum snášky nebo na kterých již toto datum bylo vyznačeno na farmě, v členění podle jednotlivých odběratelů, u nichž je uvedeno jejich jméno, adresa a číslo třídírny.
3. Vejce, na kterých má být vyznačeno datum snášky, jsou dodávána třídírnám v uzavřených kontejnerech.
Dodávky těchto vajec, jakož i vajec označených datem snášky již na farmě musí obsahovat tyto náležitosti:
- datum snášky,
- jméno, adresu a číslo producenta, současně s kódovaným označením drůbežárny, z které vejce pocházejí,
- datum odeslání,
- počet nebo hmotnost vajec v příslušné dodávce.
Tyto údaje jsou uvedeny na kontejneru a v průvodních dokladech, které třídírna musí uchovat po dobu nejméně 12 měsíců.
4. Kontejnery uvedené v odstavci 3 se otevírají v třídírně těsně před tím, než začne třídění vajec.
Všechna vejce z jednoho kontejneru musí být roztříděna a zabalena bez přerušení.
Datum snášky je vyznačeno na určená vejce během třídění nebo okamžitě po něm.
V případě třídíren zásobených z vlastních výrobních jednotek, které se nacházejí na témže místě jako třídírna, musí být vejce značena nebo roztříděna a zabalena v den snášky nebo dodána jiným třídírnám.
5. Třídírny vedou samostatné záznamy o:
- denním množství vajec převzatém od jednotlivých producentů, na která se má vyznačit datum snášky nebo na kterých bylo datum snášky již vyznačeno na farmě, včetně jména, adresy a registračního čísla producenta,
- počtu nebo hmotnosti prodaných vajec, v členění podle hmotnostní skupiny a jednotlivých odběratelů, u kterých jsou uvedena jejich jména a adresy; rovněž se evidují referenční čísla malých balení a v případě prodeje vajec bez obalu čísla velkých balení obsahujících tato vejce.
Zmíněná referenční čísla se uvádějí jako nepřetržitě vzestupná číselná řada.
6. V případě třídíren zásobovaných pouze z vlastních výrobních jednotek, které se nacházejí na témže místě, se použijí pouze první a druhá odrážka odstavce 2, třetí a čtvrtá věta odstavce 4 a odstavec 5.
7. Výrobní jednotky a třídírny uvedené v odstavci 1 jsou kontrolovány nejméně jednou za dva měsíce.
Článek 18
1. Na vejcích třídy "A", jakož i malých baleních obsahujících tato vejce může být podle potřeby uveden jeden z následujících údajů, týkající se způsobu chovu podle čl. 10 odst. 3 nařízení (EHS) č. 1907/90:
_BAR_ na baleních: _BAR_ na vejcích: _BAR_ a) _BAR_ Huevos de gallinas camperas _BAR_ Camperas _BAR_ Æg fra fritgående hens _BAR_ Fritgående _BAR_ Eier aus Freilandhaltung _BAR_ Freiland _BAR_ Aνγά ελεύδερης δοακης _BAR_ Ελεύδερης δοακης _BAR_ Free range eggs _BAR_ Free range _BAR_ Oeufs de poules élevées en libre parcours _BAR_ Libre parcours _BAR_ Uova di allevamento all "aperto — sistema extensivo" _BAR_ Aperto estensivo _BAR_ Eieren van hennen met vrije uitloop — extensief system _BAR_ Vrije uitloop — extensief _BAR_ Ovos de galina criada so ar livre _BAR_ Ar livre; _BAR_ b) _BAR_ Huevos de gallinas criadas en parques _BAR_ Parque _BAR_ Æg fra fritgående hens — intensivt system _BAR_ Fritgående — int. _BAR_ Eier aus intensiver Auslaufhaltung _BAR_ Auslauf _BAR_ Aνγά περιοριομέυης δοακης _BAR_ Пεριοριομέυης δοακης _BAR_ Semi-intensive eggs _BAR_ Semi-intensive _BAR_ Oeufs de poules élevées en plein air _BAR_ Plein air _BAR_ Uova di allevamento all "aperto" _BAR_ Aperto _BAR_ Eieren van hennen met vrije uitloop _BAR_ Vrije uitloop _BAR_ Ovos de galinha criada em parque _BAR_ Parque; _BAR_ c) _BAR_ Huevos de gallina explotadas en el suelo _BAR_ Suelo _BAR_ Skrabeæg _BAR_ Skrabeæg _BAR_ Eier aus Bodenhaltung _BAR_ Bodenhaltung _BAR_ Aνγά δαπέδον με οτρωμνη _BAR_ Δαπέδον — οτρωμνη _BAR_ Deep litter eggs _BAR_ Deep litter _BAR_ Oeufs de poules élevées au sol _BAR_ Poules au sol _BAR_ Uova di galline allevate a terra _BAR_ Allevate a terra _BAR_ Scharreleieren _BAR_ Scharrelei _BAR_ Ovos de cama _BAR_ Cama; _BAR_ d) _BAR_ Huevos de gallinas criadas en aseladero _BAR_ Aseladero _BAR_ Æg fra volierehønsehold _BAR_ Volière _BAR_ Eier aus Volierenhaltung _BAR_ Volière _BAR_ Aνγά κλιμακωτής οχάρας _BAR_ Κλιμακωτής οχάρας _BAR_ Perchery eggs (Barn eggs) _BAR_ Perchery (Barn) _BAR_ Oeufs de poules élevées sur perchoirs _BAR_ Perchoirs _BAR_ Uova di galline allevate in voliera _BAR_ Voliera _BAR_ Volière-eieren _BAR_ Volière _BAR_ Ovos de capoeira _BAR_ Capoeira. _BAR_
Uvedené údaje mohou být používány pouze pro vejce vyprodukovaná v drůbežárnách, které splňují požadavky stanovené v příloze.
V případě prodeje vajec bez obalu mohou být uvedené údaje o způsobu chovu použity pouze za předpokladu, že každé vejce je opatřeno příslušným znakem.
2. Třídírny oprávněné používat údaje uvedené v odstavci 1 vedou u jednotlivých způsobů chovu záznamy týkající se:
- jmen a adres producentů vajec, kteří jsou registrováni po kontrole příslušného orgánu daného členského státu,
- počtu nosnic chovaných jednotlivými producenty, pokud o tento údaj příslušný orgán požádá.
U zmíněných producentů je po zaregistrování pravidelně prováděna kontrola.
Vedou záznamy o datu umístění nosnic, o jejich věku k datu umístění, jakož i o počtu nosnic, a to podle jednotlivých způsobů chovu; rovněž vedou záznamy o počtu vajec vyprodukovaných a dodaných za den, datum odeslání a jména odběratelů.
3. Podle čl. 4 odst. 4 každý členský stát poskytne ostatním členským státům a Komisi seznam takto zaregistrovaných třídíren na svém území a bude je informovat o jakékoliv změně tohoto seznamu.
4. Vejce uvedená v odstavci 1 se dodávají třídírnám v kontejnerech, na kterých je uveden jeden ze zmíněných údajů podle odstavce 1 v jednom nebo více jazycích Společenství.
Zásilky jsou označeny jménem a adresou producenta, druhem, počtem nebo hmotností vajec a datem odeslání a dodání; třídírny tyto záznamy, jakož i stav zásob jednou za týden aktualizují.
5. Vejce uvedená v odstavci 1 se třídí a balí pouze ve dnech, o kterých je s minimálním předstihem jednoho dne informován příslušný orgán daného členského státu.
Během skladování, třídění a balení jsou vejce zcela oddělena od všech ostatních vajec.
6. Třídírny podle odstavce 2 vedou samostatné záznamy o denním třídění podle jakosti a hmotnosti, jakož i prodeji vajec a malých balení označených podle odstavce 1, včetně jména a adresy odběratele, počtu balení, počtu nebo hmotnosti prodaných vajec podle hmotnostní skupiny a data dodání.
Nicméně místo záznamů o uskutečněném prodeji mohou být v třídírnách zakládány v pořadačích faktury nebo dodací listy, na kterých jsou uvedeny údaje podle odstavce 1.
7. Velká balení obsahující vejce nebo malá balení označená podle odstavce 1 obsahují jeden z údajů uvedených v odstavci 1.
8. Odstavce 1 až 7 se použijí, aniž by byly dotčeny vnitrostátní technické normy, které stanoví náročnější požadavky, než jsou minimální požadavky uvedené v příloze, a které se vztahují pouze na producenty příslušného členského státu, a to za předpokladu, že jsou slučitelné s právem Společenství a se společnými obchodními normami pro vejce.
9. O vnitrostátních normách uvedených v odstavci 8 musí být informována Komise.
10. Členské státy jsou povinny kdykoliv a na žádost Komise poskytnout veškeré informace nezbytné pro posouzení slučitelnosti norem podle tohoto článku s právem Společenství a se společnými obchodními normami pro vejce.
Článek 19
K označení původu vajec třídy "A" nebo malých balení obsahujících tato vejce podle čl. 10 odst.
3 nařízení (EHS) č. 1907/90 lze použít údaje nebo symboly, které se vztahují k danému členskému státu nebo určité administrativní jednotce či regionu stanovenému příslušným orgánem členského státu, v němž byla vejce vyprodukována.
V případě prodeje vajec bez obalu může být původ vajec vyznačen pouze za předpokladu, že příslušnými údaji či symboly jsou označena všechna vejce.
2. Třídírny používající údaje nebo symboly uvedené v odstavci 1 vedou podrobné záznamy o dodávkách rozepsané podle jejich původu; v těchto záznamech je uvedeno jméno a adresa producenta, počet nebo hmotnost vajec a datum dodávky.
Producent vede aktualizované záznamy o počtu a věku nosnic, počtu vyprodukovaných a dodaných vajec, datu odeslání a jménu odběratelů.
3. Třídírny uvedené v odstavci 2 vedou samostatné záznamy o denním třídění podle jakosti a hmotnosti a prodeji malých balení a vajec označených údaji nebo symboly podle odstavce 1; v těchto záznamech je rovněž uvedeno jméno a adresa odběratele, počet balení, počet nebo hmotnost prodaných vajec, datum dodání, jakož i údaje o zásobách zjišťované jednou týdně.
Místo uvedených záznamů však mohou být v třídírnách zakládány v pořadačích faktury nebo dodací listy, na kterých jsou uvedeny údaje podle odstavce 1.
4. Velká balení obsahující vejce nebo malá balení označená údaji nebo symboly podle odstavce 1 musí být označena stejnými údaji nebo symboly.
Článek 20
1. Každý členský stát oznámí ostatním členským státům a Komisi:
- kontrolní metody užívané při používání článků 17, 18 a 19,
- jednou za rok, nejpozději do 1. dubna, průměrný počet chovaných nosnic [10], počet nebo hmotnost dodaných vajec zaevidovaných podle čl. 18 odst.
2 a 4, jakož i počet nebo hmotnost prodaných vajec zaevidovaných podle čl. 18 odst.
2. Postupem podle článku 18 nařízení (EHS) č.
2771/75 probíhají pravidelné výměny názorů na kontroly prováděné v jednotlivých členských státech.
Článek 21
1. Pásky a štítky uvedené v článku 11 nařízení (EHS) č.
1907/90 jsou bílé barvy a písmena na nich jsou vytištěny černě.
2. Kromě údajů stanovených v článku 10 nařízení (EHS) č.
1907/90 musí tyto pásky a štítky nést úřední znak stanovený příslušným orgánem; rovněž mohou být očíslovány.
Každý členský stát poskytne nejdéle do 1. června 1991 jeden nebo více vzorů pásky a štítku ostatním členským státům a Komisi.
Článek 22
1. V baleních opatřených žlutou páskou nebo štítkem, která po rozbalení nemohou být opětovně použita, se uvádějí na trh tyto produkty:
a) vejce uvedená v čl. 2 odst.
2 nařízení (EHS) č. 1907/90, která nebyla zařazena do třídy "A", "B" nebo "C";
b) vejce třídy "A" nebo "B", která již nesplňují požadavky kladené na tyto třídy, avšak nebyla znovu roztříděna;
c) vejce třídy "C".
2. Pásky nebo štítky uvedené v odstavci 1 musí odpovídat vzoru stanovenému příslušným orgánem.
Každý členský stát poskytne nejdéle do 1. června 1991 jeden nebo více vzorů pásky a štítku ostatním členským státům a Komisi.
Musí na nich být zřetelně a čitelně černým písmem uvedeno:
a) jméno nebo název a adresa podniku, jenž vejce odeslal;
b) počet nebo čistá hmotnost balených vajec;
c) slova "VEJCE URČENÁ PRO POTRAVINÁŘSKÝ PRŮMYSL" černými velkými písmeny, o výšce 2 cm, v jednom nebo více jazyků Společenství.
Článek 23
1. Průmyslová vejce ve smyslu čl. 1 odst. 2 nařízení (EHS) č. 1907/90 se uvádějí na trh v baleních opatřených červenou páskou nebo štítkem.
2. Páska a štítek podle článku 1 musí odpovídat vzoru stanovenému příslušným orgánem.
Každý členský stát poskytne nejdéle do 1. června 1991 jeden nebo více vzorů pásky a štítku ostatním členským státům a Komisi.
Na pásce a štítku musí být uvedena:
a) jméno nebo název a adresa podniku, jemuž jsou vejce určena;
b) jméno nebo název a adresa podniku, jenž vejce odeslal;
c) slova "průmyslová vejce" černými velkými písmeny, o výšce 2 cm, a slova "nevhodná k lidské spotřebě" černými písmeny o minimální výšce 0,8 cm, v jednom nebo více jazycích Společenství. Článek 24
1. Páska nebo štítek uvedené v článku 12 nařízení (EHS) č.
1907/90 musí být připevněny tak, aby nezakrývaly žádný z údajů vyznačených na balení.
2. Slovo "extra" je provedeno v bílé barvě kurzívou o výšce 1 cm na červeném podkladě.
3. Na velkých baleních obsahujících malá balení s označením "extra" musí být velkými písmeny o výšce 2 cm uvedeno "BALENÍ OBSAHUJÍCÍ MALÁ BALENÍ EXTRA" v jednom nebo více jazycích Společenství.
Článek 25
Vejce, která byla přeřazena do jiné třídy podle čl. 8 odst.
2 nařízení (EHS) č. 1907/90, mohou být uváděna na trh ve stejných baleních, v nichž se nacházela před přeřazením do jiné třídy.
Pokud jsou opětovně zabalena, každé balení může obsahovat pouze vejce jedné šarže.
2. Na pásce nebo štítku na velkých baleních musí být zřetelně a čitelně černým písmem uvedeno minimálně:
a) jméno nebo název a adresa podniku, jenž vejce znovu roztřídil nebo nechal znovu roztřídit;
b) rozlišovací číslo třídírny, která vejce zabalila jako první nebo v případě vajec z dovozu země původu;
c) třída jakosti a hmotnostní skupina;
d) počet zabalených vajec;
e) slova "datum balení", za kterými následuje datum prvního zabalení; a pod tím slova "přeřazena do jiné třídy", za kterými následuje datum přetřídění, a to postupem podle článku 14;
f) v případě chladírenských nebo konzervovaných vajec, údaje o chlazení nebo způsobu konzervování, nekódované, psané latinkou.
3. Malá balení obsahující vejce přeřazená do jiné třídy obsahují pouze údaje uvedené v odstavci 2 a provedené zřetelným a čitelným písmem; pokud jsou opětovně použity původní obaly, je nutné překrýt údaje, které již neplatí.
Kromě toho malá balení mohou obsahovat obchodní značku podniku, který vejce přeřadil do jiné třídy nebo nechal přeřadit do jiné třídy.
Článek 26
Vyjma případu stanoveného v čl. 8 odst.
2 nařízení (EHS) č. 1907/90 mohou balená vejce opětovně zabalit do velkých nebo malých balení pouze třídírny.
Každé balení obsahuje pouze vejce jedné šarže.
2. Na pásce nebo štítku na velkých baleních musí být zřetelně a čitelně černým písmem uvedeno minimálně:
a) jméno nebo název a adresa podniku, jenž vejce znovu zabalil nebo nechal znovu zabalit;
b) rozlišovací číslo třídírny, která vejce znovu zabalila;
c) třída jakosti a hmotnostní skupina;
d) počet zabalených vajec;
e) slova "datum balení", za kterými následuje datum prvního zabalení; a pod tím slova "znovu zabaleno", za kterými následuje datum opětovného zabalení, a to postupem podle článku 14;
f) v případě chladírenských nebo konzervovaných vajec, údaje o chlazení nebo způsobu konzervování, nekódované, psané latinkou;
g) rozlišovací číslo třídírny, která vejce poprvé zabalila nebo v případě vajec z dovozu země původu.
3. Na malých baleních obsahujících znovu zabalená vejce musí být zřetelně a čitelně vyznačeny pouze údaje uvedené v odstavci 2.
Kromě toho mohou malá balení obsahovat obchodní značku podniku, který vejce znovu zabalil nebo nechal znovu zabalit.
Slovo "extra" nesmí být použito.
4. Použije se čl. 1 odst. 6 a 7. Článek 27
1. Článek 21 se vztahuje na pásky a štítky uvedené v článcích 25 a 26.
Příslušné vzory je nezbytné předat nejpozději do 1. června 1991.
2. Pokud se původní balení použijí pro přeřazení do jiných tříd a opětovné zabalení, považují se ve smyslu čl. 12 odst. 2 za opětovně použité.
3. Původní údaje na páskách nebo štítcích velkých balení, které jsou opětovně použity podle čl. 12 odst. 2, musí být úplně zakryty novými páskami nebo štítky nebo odstraněny jakýmkoliv způsobem tak, aby nebyly čitelné.
4. Velká balení mohou nést jeden nebo více údajů uvedených na páskách a štítcích, kterými jsou opatřena.
Kromě toho může být na velkých baleních obchodní značka podniku, který vejce znovu zabalil nebo nechal vejce znovu zabalit.
Článek 28
Údaje, které mají být umístěny na vejce nebo balení podle tohoto nařízení, jsou vyjádřeny minimálně v tom jazyce nebo jazycích členského státu, v kterém se uskutečňuje maloobchodní prodej nebo v kterém je zboží určeno k jakémukoliv jinému použití.
Článek 29
1. Rozhodnutí uvedená v čl. 19 odst. 2 nařízení (EHS) č. 1907/90 nemohou být přijata, pokud kontrola neproběhne v souladu s odstavci 2 až 5.
2. Jsou-li vejce ve velkých baleních neobsahujících malá balení, vybírá se jako vzorek tento minimální počet vajec: Počet vajec v šarži _BAR_ Počet vajec určených ke kontrole _BAR_
18001 až 36000 _BAR_ 3 _BAR_ 720 _BAR_
36001 až 360000 _BAR_ 1,5 _BAR_ 1080 _BAR_ více než 360000 _BAR_ 0,5 _BAR_ 5400 _BAR_
3. Jsou-li vejce v malých baleních, která mohou či nemusí být součástí velkých balení, vybírá se jako vzorek tento minimální počet malých balení a vajec:
18001 až 36000 _BAR_ 3 _BAR_ 100 _BAR_
36001 až 360000 _BAR_ 1,5 _BAR_ 100 _BAR_
více než 360000 _BAR_ 0,5 _BAR_ 100 _BAR_
4. U šarží do 18000 vajec se ke kontrole vybírají vejce z minimálního počtu 20 % velkých balení.
U šarží nad 18000 vajec se ke kontrole vybírají vejce z minimálního počtu 10 % velkých balení a minimálně z deseti velkých balení.
5. V případě nebalených vajec vystavených za účelem prodeje nebo nabízených k prodeji v maloobchodních prodejnách se vybírá jako vzorek 100 % vajec z množství do 180 kusů a 15 % vajec z většího množství, minimálně však 180 vajec.
1. Po dokončení kontroly a případného provedení úpravy šarže tak, aby splňovala podmínky nařízení (EHS) č.
1907/90, kontrolor připevní na balení pásku s úředním razítkem a těmito údaji:
a) "Kontrola provedena (dne)…,
v (místo)…" ;
b) číslem přiděleným kontrolorovi kontrolním subjektem.
2. Kontrolní páska je bílá a příslušné nápisy jsou červené.
Pokud bylo balení uzavřeno a převázáno před kontrolou, je znovu převázáno pomocí kontrolní pásky, která může být v případě potřeby umístěna přes původní pásku nebo štítek.
3. Po zkontrolování malých balení s označením "extra" by kontrolní páska měla splňovat náležitosti uvedené v odstavci 1 a obsahovat slovo "extra" napsané kurzívou písmeny o výšce 1 cm.
Článek 31
1. Při kontrole šarže obsahující vejce třídy "A" se považují za přípustné tyto odchylky:
a) při expedici z třídírny:
- 5 % vajec s vadami jakosti, z nichž nejvýše:
- 2 % vajec jsou rozbitá nebo mají naprasklou skořápku, t.j. mají vady viditelné pouhým okem,
- 1 % vajec se skvrnami od masa nebo krve.
Avšak při kontrole vajec uváděných na trh pod názvem "extra" není přípustná žádná odchylka u výšky vzduchové bubliny v okamžiku balení nebo při celním odbavení;
b) v ostatních fázích uvádění na trh:
- 7 % vajec s vadami jakosti, z nichž nejvýše:
- 4 % vajec jsou rozbitá nebo mají naprasklou skořápku, t.j. mají vady viditelné pouhým okem,
- 1 % vajec se skvrnami od masa nebo krve.
2. Při kontrole šarže vajec třídy "B" se připouští odchylka 7 % vajec s vadami jakosti.
3. Pokud kontrolovaná šarže obsahuje méně než 180 vajec, procentuální hodnoty uvedené v odstavcích 1 a 2 se zdvojnásobí.
Článek 32
Při kontrole šarže vajec třídy "A" se připouští odchylka u hmotnosti jednotlivých vajec.
Taková šarže může obsahovat nejvýše 6 % vajec bezprostředně nižší hmotnosti.
Pokud kontrolovaná šarže obsahuje méně než 180 vajec, výše uvedené procentuální hodnoty se zdvojnásobí.
Článek 33
Velká balení vajec třídy "A", rozdělených podle hmotnostních skupin, musí mít tuto minimální čistou hmotnost:
Třída 0: 7,5 kg/100 vajec
Třída 1: 7,1 kg/100 vajec
Třída 2: 6,6 kg/100 vajec
Třída 3: 6,1 kg/100 vajec
Třída 4: 5,6 kg/100 vajec
Třída 5: 5,1 kg/100 vajec
Třída 6: 4,6 kg/100 vajec
Třída 7: minimální hmotnost není stanovena.
Článek 34
Každý členský stát, na jehož území dojde u určité šarže pocházející z jiného členského státu k přeřazení vajec do jiné třídy, je povinen zajistit, aby o rozhodnutí přeřadit vejce do jiné třídy byl neprodleně informován příslušný členský stát a na jeho žádost rovněž příslušný orgán pověřený tímto státem.
Článek 35
Členské státy sdělí Komisi nejpozději do 1. ledna 1992, jaká opatření přijaly k provádění tohoto nařízení.
Článek 36
Zrušují se nařízení (EHS) č.
95/69 a 1295/70.
Článek 37
Toto nařízení se použije ode dne 1. července 1991 s výjimkou čl. 4 odst. 4, čl. 21 odst. 2, čl. 22 odst. 2, čl. 23 odst. 2 a čl. 27 odst. 1, které se použijí ode dne 1. června 1991.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Rady (EHS) č.
1284/91 ze dne 14. května 1991,
kterým se mění nařízení (EHS) č.
3975/87, kterým se stanoví postup pro použití pravidel hospodářské soutěže pro podniky v odvětví letecké dopravy
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 87 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že nařízení Rady (EHS) č.
2342/90 ze dne 24. června 1990 o tarifech pravidelné letecké dopravy [4] a nařízení (EHS) č.
2343/90 o přístupu leteckých dopravců k pravidelným trasám letecké dopravy uvnitř Společenství a o rozdělení kapacity pro přepravu cestujících v pravidelné letecké dopravě mezi členskými státy mezi letecké dopravce [5];
vzhledem k tomu, že politika Společenství v odvětví letecké dopravy umožňuje dopravcům, aby si svými službami konkurovali a tím přispívali k dynamičtějšímu rozvoji odvětví v zájmu uživatelů letecké přepravy, avšak Komise by měla být schopna přijmou okamžitá opatření v případech, kdy letečtí dopravci používají praktiky odporující pravidlům hospodářské soutěže, které mohou ohrozit životaschopnost služeb provozovaných soutěžiteli nebo samotnou existenci letecké společnosti a tím způsobit nevratné poškození struktury hospodářské soutěže;
vzhledem k tomu, že je žádoucí stanovit zvláštní postup, podle kterého by Komise mohla uplatnit pravidla hospodářské soutěže v naléhavých případech, kdy je nezbytné zabránit praktikám odporujícím pravidlům hospodářské soutěže nebo proti nim učinit protiopatření;
vzhledem k tomu, že by tento postup měl dotyčným podnikům umožnit vyjádřit písemné připomínky ke stížnostem, které proti nim byly vzneseny;
vzhledem k tomu, že je proto nezbytné změnit nařízení (EHS) č. 3975/87 [6],
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ: Článek 1
Nařízení (EHS) č.
3975/87 se mění takto:
1.
Vkládá se nový článek, který zní:
"Článek 4a
Předběžná opatření proti praktikám odporujícím pravidlům hospodářské soutěže
1. Aniž je dotčen čl. 4 odst. 1, může Komise v případech, kdy má zřejmé důkazy, že určité praktiky jsou v rozporu s článkem 85 nebo 86 Smlouvy a jejich cílem nebo účinkem je přímé ohrožení existence určité letecké služby, a kdy pomocí běžných postupů by ochrana dotyčné letecké služby nebo letecké společnosti nebyla dostatečná, může svým rozhodnutím přijmout předběžné opatření, aby takové praktiky nebyly použity nebo byly zastaveny, a dát nezbytné pokyny, aby se zabránilo takovým praktikám, dokud nebude přijato rozhodnutí podle čl. 4 odst. 1.
2. Rozhodnutí podle odstavce 1 se použije po dobu nejdéle šesti měsíců. Ustanovení čl. 8 odst. 5 se nepoužije.
Komise může prodloužit platnost počátečního rozhodnutí, změněného nebo nezměněného, na dobu nepřesahující tři měsíce. V tom případě se čl.
8 odst. 5 použije."
2. V čl.
13 odst. 1 se doplňuje nové písmeno e), které zní:
"e) vyhovět každému opatření uloženému rozhodnutím podle článku 4a."
3. V čl.
16 odst. 1 se slova "podlle článku 4," nahrazují slovy "podle článků 4 a 4a,".
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č.
1288/91 ze dne 14. května 1991
o zařazení určitého zboží do kombinované nomenklatury
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č.
2658/87 [1] ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku, naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
1056/91 [2], a zejména na článek 9 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že k zajištění jednotného uplatňování kombinované nomenklatury tvořící přílohu uvedeného nařízení je nezbytné přijmout opatření k zařazení zboží uvedeného v příloze tohoto nařízení;
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č.
2658/87 stanovilo všeobecná pravidla pro výklad kombinované nomenklatury a že se tato pravidla vztahují i na každou jinou nomenklaturu, která je na ní plně nebo částečně založena nebo k ní přidává další třídění a která je zřízena zvláštními předpisy Společenství za účelem uplatňování celních nebo jiných opatření týkajících se obchodu se zbožím;
vzhledem k tomu, že podle uvedených všeobecných pravidel musí být zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze tohoto nařízení zařazeno na základě odůvodnění ve sloupci 3 do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro nomenklaturu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ: Článek 1
Zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze se v kombinované nomenklatuře zařazuje do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2 této tabulky.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č.
1304/91
ze dne 17. května 1991,
kterým se mění nařízení Komise (EHS) č.
2159/89, kterým se stanoví prováděcí pravidla ke zvláštním opatřením pro ořechy a svatojánský chléb podle hlavy IIa nařízení Rady (EHS) č.
1035/72
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č.
1035/72 ze dne 18. května 1972 o společné organizaci trhu s ovocem a zeleninou [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
3920/90 [2], a zejména na článek 14g uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Rady č.
2159/89 [3] naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
3403/89 [4] stanoví možnost provedení změny plánu na zlepšování jakosti a uvádění na trh během provádění tohoto plánu; že by měly být upřesněny podmínky přijetí žádosti o změnu plánu; že v případě žádostí předkládaných za účelem zohlednění zvětšení rozlohy sadů v důsledku přistoupení členů do organizací producentů, musí být změny prověřeny po určité době provádění plánů a fungování těchto organizací, která by umožnila zhodnotit stabilitu těchto organizací a vypracovat zprávu o stavu uskutečňování plánů od jejich schválení;
vzhledem k tomu, že je nezbytné zajistit správné využívání prostředků Společenství; že je za tímto účelem vhodné omezit percentuální podíl záloh poskytovaných na výplatu za roční fázi provádění plánů na zlepšování jakosti a uvádění na trh a vyplácet roční podíl pouze po skutečném vyplacení ročního podílu za předcházející rok; že je rovněž vhodné stanovit, aby předkládané podpůrné doklady umožňovaly sledovat a kontrolovat vývoj uskutečňování prací na celkové ploše sadu uvedené v plánu;
vzhledem k tomu, že opatření uvedená v tomto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro ovoce a zeleninu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ: Článek 1
Nařízení (EHS) č.
2159/89 se mění takto:
1. Ustanovení čl.
8 odst. 4 se nahrazuje tímto:
"4. O každé žádosti o změnu plánu rozhodne příslušný orgán po podrobném prověření poskytnutých podpůrných dokladů a v závislosti na kritériích podle odst. 2 druhého pododstavce a v souladu s postupem podle tohoto odstavce.
Žádost o změnu plánu může být podána pouze z důvodů snahy o rozšíření plochy, na kterou se plán vztahuje, a to zejména po zvýšení počtu členů organizací producentů. Žádost může být podána pouze jednou, počínaje čtvrtým rokem po schválení plánu.
Tato žádost se doplní zprávou o změnách v rozloze sadu organizace, na kterou se plán vztahuje, v důsledku přistoupení nových členů nebo odchodem členů od doby předložení plánu a o vývoji, kterého bylo dosaženo od schválení plánu.
Příslušný orgán rozhoduje o těchto žádostech poté, co na místě provedl kontrolu jednotlivých hledisek uvedených v odst. 2 druhém pododstavci a vývoje provádění plánu, jakož i kontrolu veškerých podpůrných dokladů, které se žádostí o změnu plánu souvisejí.
Zpráva o kontrole se připojí ke sdělení, které je v souladu s výše uvedeným odstavcem zasláno Komisi.
Časová lhůta stanovená pro provádění změněného plánu nesmí v žádném případě překročit původně stanovenou lhůtu."
2. K čl.
8 odst. 5 se připojí následující pododstavec:
"Příslušný orgán zaznamená snížení rozlohy sadu, na kterou se plán vztahuje, které vzniklo snížením počtu členů organizací producentů."
3.
K čl. 19 třetímu pododstavci se připojí následující text:
"Žádosti o podporu obsahují veškeré nezbytné informace pro geografickou identifikaci umístění uvedené části sadu, na kte rou se vztahují všechny druhy prací prováděných během této roční fáze."
4. Ustanovení čl.
22a odst. 3 se nahrazuje tímto:
"3. V případě podpory na provádění plánu mohou být žádosti předkládány ve formě uvedené v příloze VII po schválení plánu.
Pro každý rok provádění plánu může být předložena pouze jedna žádost, ke které je přiložen důkaz, že již roční fáze provádění již započala.
Tento důkaz se skládá z dokladů vztahujících se alespoň k 50 % odhadu uvedeného v bodě 7 přílohy VII.
V žádosti musí být obsaženy veškeré informace nezbytné pro identifikaci uvedené části sadu, na kterou se vztahují různé druhy prací roční fáze.
Výplata provedená jako záloha na příspěvek Společenství nesmí být vyšší než 50 % ročního finančního příspěvku Společenství, který je vymezen v čl. 14d odst.
2 nařízení (EHS) č.
1035/72. Tato výplata je podmíněna skutečným uhrazením 50 % členského příspěvku členského státu, který je vymezen ve výše uvedeném odstavci.
Souhrn záloh uvedených v předcházejícím pododstavci však nesmí být vyšší než 50 % částky uvedené v článku 2 nařízení (EHS) č.
790/89.
Koeficient, který se použije pro převod maximální výše záloh na národní měnu, je zemědělský převodní koeficient platný k 1. září před podáním žádosti.
Dokud všechny platby týkající se přecházejících ročních fází nebudou uskutečněny za podmínek uvedených v článcích 19 a 20, nevyplatí se žádná záloha a žádná výplata podpory pro roční fázi provádění plánu."
5.
Na konec přílohy III části D bodu I se připojí následující věta:
"V plánu musí být uvedeno přesné umístění pozemku, na kterém jsou tyto činnosti prováděny."
6.
V příloze VII:
a) se koeficient "0,44" uvedený v části A "Způsobilé výdaje" bodu 4 nahrazuje koeficientem "0,275";
b) se koeficient "0,90" uvedený v části B "Maximální povolená výše podpory" bodu 1 nahrazuje koeficientem "0,50".
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
ze dne 17. května 1991,
kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (EHS) č. 597/91 pro dodávky slunečnicového oleje do Rumunska
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č.
597/91 o nouzovém opatření pro dodání zemědělských a zdravotnických produktů pro obyvatelstvo Rumunska a Bulharska 1, a zejména na čl. 5 odst.
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č.
1676/85 ze dne 11. června 1985 o hodnotě zúčtovací jednotky a přepočítacích koeficientech, které se mají uplatňovat v rámci společné zemědělské politiky 2, naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
2205/90 3, a zejména na čl. 2 odst.
4 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č.
597/91 stanoví nouzové opatření pro bezplatné dodání zemědělských produktů do Bulharska a Rumunska; že náklady na dodání uvedených produktů ponese Evropské společenství;
vzhledem k tomu, že Rumunsko požádalo o dodání 20 000 tun nerafinovaného slunečnicového oleje s ohledem na naléhavou situaci a na kapacitu svých zpracovatelských závodů; že je třeba vyhovět této žádosti a stanovit pravidla pro dodání první šarže na zkoušku; že tento produkt musí být mobilizován na trhu Společenství, protože jej není možné získat z intervenčních zásob;
vzhledem k tomu, že podle nařízení (EHS) č.
597/91 musí být dodavatelé vybráni v nabídkovém řízení; že tento postup musí umožnit určení nejvýhodnějších dodacích nákladů, zejména pokud jde o cenu produktu a dopravní náklady na dodání na dané místo určení v Rumunsku;
vzhledem k tomu, že v zájmu řádného provádění dodávek je třeba stanovit podmínky pro skládání jistot, jakož i nezbytná prováděcí pravidla nařízení Komise (EHS) č.
2220/85 ze dne 22. července 1985, kterým se stanoví společná prováděcí pravidla k režimu jistot pro zemědělské produkty 4, naposledy pozměněného nařízením (EHS) č.
3745/89 5;
vzhledem k tomu, že v zájmu zabránění narušení trhu, které by mohly způsobit měnové faktory, je třeba při určování dodacích nákladů a výše skládaných jistot reprezentativních tržních kurzů podle článku 3a nařízení Komise (EHS) č.
3152/85 ze dne 11. listopadu 1985, kterým se provádí nařízení Rady (EHS) č.
1676/85 o hodnotě zúčtovací jednotky a přepočítacích koeficientech, které se mají uplatňovat v rámci společné zemědělské politiky 6, naposledy pozměněného nařízením (EHS) č.
3237/90 7;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro oleje a tuky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ: Článek 1
Na základě nařízení (EHS) č.
597/91 a za podmínek stanovených tímto nařízením se zahajuje nabídkové řízení na dodávku 5 000 tun surového (nerafinovaného) slunečnicového oleje do Rumunska.
Dodávka zahrne:
- mobilizování nerafinovaného slunečnicového oleje řádné a uspokojivé obchodní jakosti s těmito charakteristikami:
- základní kyselost (FFA) 2 %, nejvýše 3 %,
- obsah vody a nečistot nejvýše 0,5 %,
- v případě dodání po moři:
s dodáním do přístavu Constanta s vykládkou na nábřeží (FRIAL SA, Constanta; tel.
916/83300),
- v případě jiného druhu dopravy: s dodáním a vykládkou na místo určení (ULCOM SA, Slobozia, chaussée Amara 3; tel.
910/13650),
nejpozději dne 10. července 1991.
Článek 2
1. Účastníci nabídkového řízení se tohoto řízení účastní tímto způsobem:
- nabídky je možno zaslat doporučeně na níže uvedenou adresu orgánu Komise nebo podat osobně na uvedené adrese proti potvrzení příjmu.
V tomto případě musí být nabídky podány v obálce s nápisem "Nouzová pomoc pro Rumunsko, nařízení (EHS) č.
1312/91", a tato zapečetěná obálka musí být zapečetěna a uložena uvnitř další obálky označené níže uvedenou adresou,
- nabídky je možno podat na uvedenou adresu také telefaxem nebo faxem.
Přihlíží se pouze k nabídkám, které jsou doručeny nebo podány nejpozději ve 12 hodin dne 28. května 1991.
Commission of the European Communities,
Oilseeds and Protein Crops Division,
Loi 120, office 7/132
Rue de la Loi 200,
B-1049 Brussels;
(Telefax: AGREC 22037B nebo 25670B),
(Fax: Brusel 2364317 nebo 2362005).
2. Nabídky jsou platné pouze v případě, že:
a) jasně odkazují na dodávky uvedené v článku 1 a na toto nařízení;
b) uvádějí jméno a adresu účastníka nabídkového řízení usazeného ve Společenství;
c) se týkají celkového množství uvedeného v článku 1;
d) uvádějí nabízenou cenu v ECU na tunu pro provedení celé dodávky; náklady na přepravu po moři je třeba uvést zvlášť;
e) uvádějí dopravní prostředek, který má být použit, a adresu skladiště odeslání, případně přístav nalodění ve Společenství u přepravy po moři;
f) je k nim přiložen doklad potvrzující, že účastník složil ve prospěch Komise nabídkovou jistotu ve výši 15 ECU na tunu zboží.
K nabídkám, které nejsou podány v souladu s ustanoveními tohoto článku nebo obsahují jiné podmínky, než byly stanoveny pro nabídkové řízení, se nepřihlíží.
Nabídku nelze změnit ani vzít zpět.
Článek 3
1. Na základě přijatých nabídek:
- se zakázka na dodávky přidělí účastníku s nejnižší cenou,
- se nepřidělí žádná zakázka, zejména pokud doručené nabídky obsahují ceny, které jsou vyšší než obvyklé tržní ceny.
2. Během tří dnů po uplynutí lhůty pro podání nabídek Komise sdělí všem účastníkům telexem nebo faxem výsledek nabídkového řízení.
V případě přidělení zakázky na dodávky bude účastník neprodleně informován telexem nebo faxem.
Článek 4
1. Nabídková jistota uvedená v čl. 2 odst. 2 písm. f) se neprodleně uvolní, není-li nabídka přijata nebo není-li přidělena žádná zakázka.
2. Zásadními požadavky ve smyslu článku 20 nařízení (EHS) č.
2220/85 jsou:
a) pro účastníky nabídkového řízení: zachování nabídky až do přijetí rozhodnutí podle čl. 3 odst. 1;
b) pro úspěšné účastníky nabídkového řízení: složení jistoty na provedení dodávky podle článku 5 odst.
1.
Článek 5 Do pěti dnů po přijetí oznámení o přidělení zakázky na dodávky zašle úspěšný účastník nabídkového řízení orgánu uvedenému v článku 6 doklad o tom, že v souladu s hlavou III nařízení (EHS) č.
2220/85 složil ve prospěch Komise jistotu na provedení dodávky ve výši 10 % ceny uvedené v nabídce.
Článek 6
Úspěšný účastník nabídkového řízení podá nejpozději dne 31. srpna 1991 žádost o platbu dodávek intervenční agentuře členského státu, ve kterém se nachází skladiště uvedené v čl. 2 odst.
2 písm. e), nebo intervenční agentuře členského státu přístavu nakládky v případě přepravy po moři.
K žádosti o platbu dodávek se přikládá:
- originál osvědčení o převzetí vypracovaný podle vzoru v příloze, vydaný zástupcem společnosti Prodexport SA, place Walter Marcineanu 1, Bukurešť (tel. 15 55 95),
- kopie námořního přepravního dokumentu,
- osvědčení o provedení kontrol vydané orgány uvedenými v článku 7.
Výše platby za dodávky se vypočítá na čisté množství uvedené ve výše uvedeném osvědčení o převzetí.
Článek 7
Úspěšný účastník nabídkového řízení se podrobí kontrolám ze strany agentury jmenované Komisí, která je mu včas oznámena.
Za tímto účelem účastník sdělí agentuře místa, kde jsou skladovány případně stáčeny produkty, které jsou předmětem dodávek, jakož i uvede přístav nakládky, název lodi a den nakládky v přístavu.
Článek 8
1. Zásadním požadavkem na dodávku ve smyslu článku 20 nařízení (EHS) č.
2220/85 je dodání úplného množství za stanovených podmínek. Dodané množství se považuje za vyhovující, pokud úbytek čisté hmotnosti zjištěný příjemcem při příjmu není vyšší než 1 % plánovaného množství.
2. Jistota na provedení dodávky se uvolní, jakmile úspěšný účastník nabídkového řízení předloží intervenční agentuře doklady uvedené v článku 6.
Článek 9
Přepočítacími koeficienty, které budou použity při nabídkovém řízení se rozumí reprezentativní tržní kursy uvedené v článku 3a nařízení (EHS) č. 3152/85, platné v poslední den lhůty pro podávání nabídek.
Článek 10
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č.
1382/91 ze dne 21. května 1991
o předkládání údajů o vykládkách produktů rybolovu v členských státech
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
vzhledem k tomu, že zejména řízení trhu s produkty rybolovu podle nařízením Rady (EHS) č.
3796/81 ze dne 29. prosince 1981 o společné organizaci trhu s produkty rybolovu [3], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
2886/89 [4], by se zlepšilo, kdyby na úrovni Společenství existovaly harmonizované statistiky celkových vykládek produktů rybolovu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ: Článek 1
Každý členský stát předloží Komisi údaje o množství a průměrné ceně produktů rybolovu vyložených rybářskými plavidly Společenství během kalendářního měsíce v dotčeném členském státu.
Pro účely tohoto nařízení se výrazem "vykládka produktů rybolovu" rozumí:
- produkty vyložené rybářskými plavidly nebo jinými složkami rybářského loďstva,
- produkty vyložené plavidly členských států v přístavech mimo území Společenství, na které se vztahuje doklad T2M ustavený nařízením Komise (EHS) č.
137/79 [5], a
- produkty přeložené z rybářských plavidel Společenství a jiných složek rybářského loďstva Společenství na plavidla třetích zemí na území dotčeného členského státu.
Členské státy zajistí, aby všechny předkládané údaje, kromě případů, na které se vztahují odchylky a výjimky podle čl.
5 odstavců 4 a 6, zahrnovaly všechny vykládky produktů rybolovu uvedených v příloze I, které byly provedeny v daném kalendářním měsíci.
Množství do 10 % hmotnosti produktů rybolovu vyložených v kalendářním měsíci lze však určit pomocí odběru vzorků.
Tyto odběry vzorků jsou předmětem zprávy podle čl. 5 odstavců 1 a 2.
Článek 2
Údaje uvedené v článku 1 se předkládají Komisi do šesti měsíců po uplynutí měsíce, kterého se týkají.
Článek 3
1. Produkty rybolovu, u nichž se musejí předkládat údaje podle článku 1, jsou uvedeny v příloze I. Členské státy však mohou předkládat údaje i o dalších jednotlivě uváděných produktech rybolovu.
Údaje o produktech, které jsou v členském státě méně významné, není nutno sdělovat jednotlivě, ale mohou být shrnuty do jedné položky, pokud hmotnost produktů takto zaznamenaných nepřesahuje 10 % hmotnosti všech vykládek uskutečněných v uvedeném členském státě během dotčeného měsíce.
2. Definice jednotek hmotnosti a průměrné ceny, určení a úpravy produktů jsou uvedeny v příloze II.
3. Seznam produktů v příloze I a definice v příloze II mohou být změněny postupem podle článku 6.
Článek 4
1. Členské státy předkládají Komisi údaje uvedené v článcích 1 a 2 v podobě, která je uvedena v příloze III.
2. Údaje mohou být předkládány na magnetických nosičích dat, formát musí být dohodnut mezi členskými státy a Komisí.
Článek 5
1. Během 12 měsíců po vstupu tohoto nařízení v platnost předloží členské státy Komisi zprávu popisující, jakým způsobem jsou údaje o vykládkách získávány, a upřesní, jak jsou tyto údaje reprezentativní a spolehlivé.
Komise vypracuje ve spolupráci s členskými státy výtah z těchto zpráv.
2. Členské státy vyrozumí Komisi o všech změnách údajů poskytnutých podle odstavce 1, a to do tří měsíců od jejich zavedení.
3. V případě, že metodologické zprávy uvedené v odstavci 1 ukáží, že členský stát nemůže okamžitě vyhovět požadavkům tohoto nařízení a že změny zjišťovacích postupů a metodologie jsou nezbytné, může Komise ve spolupráci s dotyčným členským státem stanovit přechodné období na dobu až tří let ode dne vstupu tohoto nařízení v platnost, během něhož musí být program tohoto nařízení dokončen; v průběhu tohoto přechodného období mohou být uděleny dočasné odchylky zprošťující členský stát od plnění ustanovení tohoto nařízení na dobu nejvýše tří let.
Komise informuje o těchto odchylkách všechny členské státy postupem podle odstavce 7.
4. V případech, kdy by zahrnutí určitého oboru rybářského průmyslu členského státu způsobilo vnitrostátním orgánům potíže, které nejsou přiměřené důležitosti tohoto oboru, může být postupem podle článku 6 přiznána odchylka, na jejímž základě může tento členský stát vyjmout údaje o tomto oboru z předkládaných národních údajů.
5. Odchylky podle odstavce 4 lze přiznat nejvýše na dobu tří let, avšak mohou být prodlouženy o další tříletá období.
Při podání žádosti o prodloužení sdělí členský stát Komisi výsledky výběrového šetření s uvedením problémů, s nimiž se členský stát setkal při použití nařízení na celkové vykládky na jeho území.
Žádosti jsou pak posouzeny postupem podle článku 6.
6. Údaje o vykládkách v malých přístavech mohou být, na základě odůvodněné žádosti zaslané Komisi ve lhůtě 12 měsíců ode dne vstupu tohoto nařízení v platnost, vyňaty z předkládaných národních údajů, a to za níže uvedených podmínek.
Toto vynětí je povoleno, pokud by předložení požadovaných údajů způsobilo vnitrostátním orgánům potíže neodpovídající důležitosti celkových vykládek a pokud jsou odpovídající vyložené produkty uvedeny pouze na místní trh.
Seznam dotyčných přístavů se vypracuje pro každý členský stát přicházející v úvahu postupem podle článku 6.
Dotyčné členské státy předloží Komisi každé tři roky od vstupu tohoto nařízení v platnost zprávu obsahující všechny příslušné údaje, aby Stálý výbor pro zemědělskou statistiku, zřízený rozhodnutím 72/279/EHS [6], mohl přezkoumat, případně upravit postupem podle článku 6, měřítka a seznamy uvedené v druhém pododstavci tohoto odstavce.
7. Metodologické zprávy, přechodná ustanovení, dostupnost a spolehlivost údajů a ostatní náležité otázky související s prováděním tohoto nařízení přezkoumá jednou za rok Pracovní skupina Výboru pro zemědělskou statistiku.
Článek 6
1. Má-li být zahájen postup podle tohoto článku, přednese věc Stálému výboru pro zemědělskou statistiku (dále jen "výbor") jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu, nebo na žádost zástupce některého členského státu.
2. Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k tomuto návrhu ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci. Stanovisko se přijímá většinou stanovenou v čl.
148 odst. 2 Smlouvy pro přijímání rozhodnutí, která má Rada přijímat na návrh Komise.
Hlasům zástupců členských států ve výboru je přidělena váha stanovená v uvedeném článku.
Předseda nehlasuje.
3. a) Komise přijme zamýšlená opatření, jsou-li v souladu se stanoviskem výboru.
b) Pokud zamýšlená opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, předloží Komise Radě neprodleně návrh opatření, která mají být přijata.
Rada se usnese kvalifikovanou většinou.
Pokud se Rada neusnese ve lhůtě tři měsíce ode dne, kdy jí byl návrh předán, přijme navrhovaná opatření Komise.
Článek 7
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č.
1497/91 ze dne 3. června 1991,
kterým se mění nařízení (EHS) č.
2191/81, pokud jde o poskytování podpory pro nákup másla neziskovými institucemi a organizacemi
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č.
804/68 ze dne 27. června 1968 o společné organizaci trhu s mlékem a mléčnými výrobky [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 3641/90 [2], a zejména na čl.
12 odst. 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č.
2191/81 [3], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
1679/89 [4], stanoví poskytování podpory pro nákup másla neziskovými institucemi a organizacemi; že se podpora poskytuje dodavateli másla na základě jeho písemné žádosti a po předložení očíslované poukázky, která je vystavena na období nepřesahující šest měsíců; že je vhodné uvedené období prodloužit s cílem ulehčit nadměrnému administrativnímu zatížení orgánům členských států;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro mléko a mléčné výrobky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ: Článek 1
V čl. 3 odst.
6 nařízení (EHS) č. 2191/81 se slova "šesti měsíců" nahrazují slovy "dvanácti měsíců".
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
ze dne 31. května 1991
o použití čl. 85 odst.
3 Smlouvy na určité kategorie dohod, rozhodnutí a jednání ve vzájemné shodě v odvětví pojišťovnictví
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 87 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že ustanovení čl. 85 odst. 1 Smlouvy mohou být podle čl. 85 odst. 3 prohlášena za neúčinná pro kategorie dohod, rozhodnutí a jednání ve vzájemné shodě, pokud splňují podmínky uvedené v čl. 85 odst. 3;
vzhledem k tomu, že k čl. 85 odst. 3 Smlouvy musí být nařízením přijatým na základě článku 87 Smlouvy stanovena prováděcí pravidla;
vzhledem k tomu, že spolupráce mezi podniky v odvětví pojišťovnictví je až do určitého stupně žádoucí pro zajištění správného fungování tohoto odvětví a může současně přispívat k prosazování zájmů spotřebitelů;
vzhledem k tomu, že provádění nařízení Rady (EHS) č.
4064/89 ze dne 21. prosince 1989 o kontrole spojování podniků [4] umožňuje Komisi dohlížet na otázky, které se vyskytují v souvislosti se spojováním podniků ve všech odvětvích včetně odvětví pojišťovnictví;
vzhledem k tomu, že výjimkami podle čl. 85 odst. 3 Smlouvy zůstávají v každém případě nedotčeny právní předpisy Společenství nebo členských států, které hájí zájmy spotřebitelů v tomto odvětví;
vzhledem k tomu, že dohody, rozhodnutí a jednání ve vzájemné shodě sloužící těmto cílům mohou, pokud spadají pod zákaz uvedený v čl. 85 odst.
1 Smlouvy, být za určitých podmínek z uloženého zákazu vyňaty; že se to týká zejména dohod, rozhodnutí a jednání ve vzájemné shodě vztahujících se ke stanovení společných sazeb rizikového pojistného, založených na společně zjištěné statistice nebo na počtu pojistných událostí, k sestavení vzoru všeobecných pojistných podmínek, ke společnému krytí určitých druhů rizik, k likvidaci pojistných událostí, k prověření a uznání zabezpečovacích opatření, k sestavování seznamů a výměně informací o zvýšených rizicích;
vzhledem k tomu, že pro velký počet přihlášek, které byly podány podle nařízení Rady č.
17 ze dne 6. února 1962, prvního nařízení, kterým se provádějí články 85 a 86 Smlouvy [5] naposledy pozměněné aktem o přistoupení Španělska a Portugalska, je žádoucí, aby Komise za účelem usnadnění svých úkolů mohla prostřednictvím nařízení prohlásit ustanovení čl. 85 odst.
vzhledem k tomu, že má být stanoveno, za jakých podmínek může Komise v úzkém a stálém spojení s příslušnými orgány členských států tuto pravomoc vykonávat;
vzhledem k tomu, že při výkonu těchto pravomocí bude Komise brát v úvahu nejen riziko, že dojde k zamezení hospodářské soutěže na podstatné části relevantního trhu, a veškeré výhody pojistníků, které vyplývají z dohod, nýbrž i riziko, které plyne pro pojistníky z rozšíření doložek omezujících hospodářskou soutěž a z činnosti společností, které mají v zemi působení pouze poštovní schránku;
vzhledem k tomu, že vedení seznamů a nakládání s informacemi o zvýšených rizicích musí být prováděno se zajištěním ochrany důvěrnosti;
vzhledem k tomu, že podle článku 6 nařízení č.
17 může Komise určit, že rozhodnutí podle čl. 85 odst.
3 Smlouvy má zpětnou působnost; že Komise může také za tímto účelem vydat nařízení;
vzhledem k tomu, že podle článku 7 nařízení č.
17 mohou být dohody, rozhodnutí a jednání ve vzájemné shodě rozhodnutím Komise vyňaty ze zákazu zejména tehdy, jsou-li změněny tak, že splňují požadavky čl. 85 odst.
3 Smlouvy; že je žádoucí, aby Komise mohla nařízením vyjmout tyto dohody, rozhodnutí a jednání ve vzájemné shodě, pokud jsou změněny takovým způsobem, že spadají do kategorie stanovené v některém nařízení týkajícím se výjimky;
vzhledem k tomu, že nelze vyloučit, že v určitých případech nemusí být splněny předpoklady vyjmenované v čl. 85 odst.
3 Smlouvy; že Komise musí mít možnost upravit do budoucna tyto případy pomocí rozhodnutí v souladu s nařízením č. 17,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ: Článek 1
1. Aniž je dotčeno používání nařízení č. 17, Komise může pomocí nařízení a v souladu s čl. 85 odst. 3 Smlouvy prohlásit ustanovení čl. 85 odst. 1 Smlouvy za nepoužitelná pro kategorie dohod mezi podniky, rozhodnutí podnikových sdružení a jednání ve vzájemné shodě v odvětví pojišťovnictví, jejichž předmětem je spolupráce v těchto oblastech:
a) stanovení společných sazeb rizikového pojistného, založených na společně zjištěné statistice nebo na počtu pojistných případů;
b) sestavení vzoru všeobecných pojistných podmínek;
c) společné krytí určitých druhů rizik;
d) likvidace pojistných událostí;
e) kontrola a uznání zabezpečovacích opatření;
f) sestavování seznamů zvýšených rizik a výměna příslušných informací, za předpokladu, že vedení těchto seznamů a nakládání s těmito informacemi je prováděno se zajištěním ochrany důvěrnosti.
2. Nařízení Komise uvedené v odstavci 1 musí definovat kategorie dohod, rozhodnutí a jednání ve vzájemné shodě, na které se nařízení vztahuje, a určovat zejména:
a) omezení nebo ustanovení, která smí nebo nesmí být obsažena v dohodách, rozhodnutích nebo v jednání ve vzájemné shodě;
b) ustanovení, která musí být obsažena v dohodách, rozhodnutích a v jednání ve vzájemné shodě, nebo jiné podmínky, které musí být splněny.
Článek 2
Nařízení přijaté na základě článku 1 se vydává na dobu určitou.
Může být zrušeno nebo změněno, pokud se okolnosti změnily v některém bodě, který byl pro vydání nařízení podstatný; v tomto případě se určí lhůta na přizpůsobení dohod, rozhodnutí a jednání ve vzájemné shodě, spadajících do působnosti původního nařízení.
Článek 3
Nařízení přijaté na základě článku 1 může stanovit, že se se zpětnou působností vztahuje na dohody, rozhodnutí a jednání ve vzájemné shodě, pro něž by v den, kdy by uvedené nařízení vstoupilo v platnost, mohlo být vydáno rozhodnutí se zpětnou působností na základě článku 6 nařízení č.
17.
Článek 4
1. Nařízení přijaté na základě článku 1 může stanovit, že zákaz stanovený v čl. 85 odst. 1 Smlouvy se po dobu, která má být určena tímto nařízením, nevztahuje na dohody, rozhodnutí a jednání ve vzájemné shodě, které již existovaly 13. března 1962 a nesplňují podmínky čl. 85 odst. 3, jestliže
- jsou do šesti měsíců po vstupu uvedeného nařízení v platnost změněny tak, že splní podmínky uvedeného nařízení, a
- změny jsou Komisi sděleny ve lhůtě stanovené v uvedeném nařízení.
Ustanovení pododstavce 1 se stejnou měrou vztahuje i na dohody, rozhodnutí a jednání ve vzájemné shodě, které existovaly v den přistoupení nových členských států a které v důsledku přistoupení spadají do působnosti čl. 85 odst. 1 Smlouvy a nesplňují předpoklady čl. 85 odst. 3.
2. Na dohody, rozhodnutí a jednání ve vzájemné shodě, které bylo třeba podle článku 5 nařízení č.
17 oznámit před 1. únorem 1963, se odstavec 1 vztahuje jen tehdy, pokud bylo oznámení provedeno před tímto datem.
Na dohody, rozhodnutí a jednání ve vzájemné shodě, které následkem přistoupení nových členských států spadají do působnosti čl. 85 odst.
1 Smlouvy a které bylo třeba podle článků 5 a 25 nařízení č. 17 ohlásit do šesti měsíců po přistoupení, se odstavec 1 použije jen tehdy, jestliže bylo oznámení provedeno před uplynutím této lhůty.
3. V právních sporech, jež nejsou ukončeny, když vstupuje v platnost některé nařízení vydané na základě článku 1, nelze použít ustanovení přijatá na základě odstavce 1; nelze je rovněž použít vůči třetím osobám k odůvodnění nároků na náhradu škody.
Článek 5
Před přijetím nařízení uveřejní Komise jeho návrh, aby poskytla všem dotyčným osobám a organizacím příležitost sdělit připomínky ve lhůtě, kterou stanoví alespoň na jeden měsíc.
Článek 6
1. Komise vyslechne Poradní výbor pro restriktivní praktiky a dominantní postavení:
a) dříve než uveřejní návrh nařízení;
b) dříve než přijme nařízení.
2. Použijí se odst.
5 a 6 článku 10 nařízení č. 17, které se týkají Poradního výboru.
Společná zasedání s Komisí se však konají nejdříve jeden měsíc po odeslání pozvání.
Článek 7
Jestliže Komise ze svého vlastního podnětu nebo na návrh některého členského státu nebo fyzické nebo právnické osoby, která uplatní oprávněný zájem, zjistí, že v určitém případě mají dohody, rozhodnutí nebo jednání ve vzájemné shodě, které spadají pod nařízení vydané na základě článku 1, přece jen některé účinky neslučitelné s podmínkami stanovenými v čl. 85 odst.
3 Smlouvy, může při odnětí výhody z použití tohoto nařízení přijmout rozhodnutí podle článků 6 a 8 nařízení č. 17, aniž je vyžadováno oznámení podle čl.
4 odst. 1 nařízení č.
17. Článek 8
Nejpozději šest let od vstupu v platnost nařízení Komise stanoveného v článku 1 předloží Komise Evropskému parlamentu a Radě zprávu o fungování tohoto nařízení, doprovázenou takovými návrhy na změny tohoto nařízení, které se mohou podle získaných zkušeností jevit jako nezbytné.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (EHS) č.
1538/91 ze dne 5. června 1991,
kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení (EHS) č.
1906/90 o některých obchodních normách pro drůbeží maso
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č.
1906/90 ze dne 26. června 1990 o některých obchodních normách pro drůbeží maso [1], a zejména na článek 9 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č.
1906/90 závazně stanovilo některé obchodní normy pro drůbež, pro jejichž provádění je nezbytné přijmout předpis, který by stanovil výčet jatečně upravených těl drůbeže, jejich částí a drobů, na které se zmíněné nařízení vztahuje, jakož i rozdělení drůbeže podle stavby těla, vzhledu a hmotnosti, různé druhy obchodní úpravy, označení názvem, pod kterým mají být předmětné produkty prodávány, nepovinné uvádění údajů o metodě chlazení a způsobu chovu, podmínky pro skladování a přepravu některých druhů drůbežího masa a kontrolu dodržování uvedeného předpisu, aby bylo zajištěno jeho jednotné provádění v rámci Společenství;
vzhledem k tomu, že by drůbež měla být uváděna na trh v různých třídách podle stavby těla a vzhledu, a je proto nezbytné definovat živočišný druh, věk a obchodní úpravu u jatečně upravených těl a anatomickou stavbu a obsah u děleného drůbežího masa; že v případě produktu známého pod názvem "foie gras" je nezbytné stanovit obzvláště podrobné minimální obchodní normy s ohledem na vysoké náklady u tohoto produktu a s tím související riziko podvodných praktik;
vzhledem k tomu, že není nutné, aby se tyto normy vztahovaly na některé produkty a druhy obchodní úpravy lokálního nebo jinak omezeného významu; že nicméně názvy, pod kterými se tyto produkty prodávají, by neměly uvádět spotřebitele v omyl v tom smyslu, že by je považovali za produkty, které musí odpovídat zmíněným normám; že toto nařízení by se mělo vztahovat rovněž na dodatečné popisné výrazy doplňující názvy těchto produktů;
vzhledem k tomu, že teplota produktů při skladování a manipulaci má klíčový význam pro udržení vysoké úrovně jakosti; že je proto nezbytné stanovit minimální teplotu pro skladování mražených produktů z drůbežího masa;
vzhledem k tomu, že ustanovení tohoto nařízení a zejména ustanovení o jeho kontrole a provádění musí být v rámci Společenství používána jednotně; že prováděcí pravidla přijatá za tímto účelem musí být rovněž jednotná; že je tudíž nezbytné stanovit společný postup pro odběr vzorků a přípustné odchylky;
vzhledem k tomu, že spotřebitelé musí dostávat dostatečné, jednoznačné a objektivní informace o uvedených produktech nabízených k prodeji a že musí být zajištěn volný pohyb těchto produktů v rámci Společenství, a je proto nezbytné, aby obchodní normy pro drůbeží maso v co nejvyšší možné míře vycházely ze směrnice Rady 76/211/EHS ze dne 20. ledna 1976 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se zhotovení některých výrobků v hotovém balení podle hmotnosti nebo objemu [2], ve znění směrnice 78/891/EHS [3];
vzhledem k tomu, že k údajům nepovinně vyznačovaným na štítku patří údaje o způsobu chlazení a zejména o příslušném způsobu chovu; že v zájmu ochrany spotřebitelů musí používání údajů o způsobu chovu splňovat jasně stanovené požadavky týkající se podmínek chovu, jakož i množstevních limitů pro uvádění některých údajů, jako je věk při porážce, délka výkrmu nebo obsah některých přísad v krmivu;
vzhledem k tomu, že by Komise měla neustále kontrolovat, zda všechny vnitrostátní předpisy přijaté k provádění tohoto nařízení jsou slučitelné s právem Společenství a s příslušnými obchodními normami; že by rovněž měla být přijata ustanovení o registraci a pravidelných kontrolách podniků oprávněných používat výrazy označující příslušný způsob chovu; že tyto podniky jsou z uvedeného důvodu povinny vést pravidelné a podrobné záznamy;
vzhledem k tomu, že uvedené kontroly mají odborný charakter a jejich prováděním mohou tudíž příslušné orgány jednotlivých členských států pověřit patřičně kvalifikované nezávislé subjekty s řádným oprávněním při zachování nutného dozoru a obezřetnosti;
vzhledem k tomu, že hospodářské subjekty ve třetích zemích mohou chtít vyznačovat nepovinné údaje o metodě chlazení a způsobu chovu; že by jim to mělo být umožněno přijetím odpovídajícího předpisu, avšak za předpokladu, že jim příslušný orgán dané třetí země vydá oprávnění a že tento orgán je na seznamu vypracovaném Komisí;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro drůbeží maso a vejce,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ: Článek 1
Produkty uvedené v čl. 1 odst.
2 nařízení (EHS) č. 1906/90 jsou definovány takto:
1.
Jatečně upravená těla drůbeže
a) KUR DOMÁCÍ (Gallus domesticus)
- kuře, brojler: jedinec s ohebným, nezkostnatělým hřbetem hrudní kosti,
- kohout, slepice (vhodné pro vývar) : jedinec s tuhým, zkostnatělým hřbetem hrudní kosti,
- kapoun: mladý kohout chirurgicky vykastrovaný před dosažením pohlavní dospělosti,
- kuřátko: kuře s hmotností jatečně upraveného těla nižší než 750 g (bez drobů, hlavy a běháků);
b) KRŮTY (Meleagris gallopavo dom.)
- mladá krůta: jedinec s ohebným, nezkostnatělým hřbetem hrudní kosti,
- krůta: jedinec s tuhým, zkostnatělým hřbetem hrudní kosti;
c) KACHNY (Anas platyrhynchos dom., cairina muschata)
- (mladá) kachna nebo kachňátko, (mladá) kachna pižmová: jedinec s ohebným, nezkostnatělým hřbetem hrudní kosti,
- kachna, kachna pižmová: jedinec s tuhým, zkostnatělým hřbetem hrudní kosti;
d) HUSY (Anser anser dom.)
- mladá husa nebo house: jedinec s ohebným, nezkostnatělým hřbetem hrudní kosti.
Vrstva podkožního tuku, která pokrývá celé tělo, musí být středně tenká až tenká; tuk může vykazovat odchylky v barvě podle způsobu výživy,
- husa: jedinec s tuhým, zkostnatělým hřbetem hrudní kosti, jatečně upravené tělo pokrývá středně silná až silná vrstva tuku;
e) PERLIČKY (Numida meleagris domesticus)
- mladá perlička: jedinec s ohebným, nezkostnatělým hřbetem hrudní kosti,
- perlička: jedinec s tuhým, zkostnatělým hřbetem hrudní kosti.
Pro účely tohoto nařízení se varianty názvů drůbeže týkající se jedinců opačného pohlaví považují za rovnocenné.
2.
Dělené drůbeží maso
a) půlka: půlka trupu získaná podélným řezem v rovině hrudní kosti a páteře;
b) čtvrtka: přední a zadní čtvrtka vzniká příčným řezem půlky;
c) neoddělené zadní čtvrtky: obě zadní čtvrtky vcelku, spojené částí hřbetu s biskupem nebo bez něj;
d) prsa: prsní kost a žebra nebo jejich část, nacházející se po obou stranách této kosti, včetně okolní svaloviny. Prsa mohou být celá nebo půlená;
e) stehno: pánevní končetina zahrnující kosti stehenní, holenní a lýtkové, obalené svalovinou.
Řezy provedeny v kloubech;
f) stehno kuřete spojené s částí hřbetu, jejíž hmotnost může dosáhnout nejvýše 25 % hmotnosti celého dílu;
g) horní stehno: stehenní kost, obalená svalovinou.
Řezy provedeny v kloubech;
h) spodní stehno: holenní a lýtková kost, obalené svalovinou.
Řezy provedeny v kloubech;
i) křídlo: kosti pažní, vřetenní a loketní, obalené svalovinou.
U křídel krůt mohou být pažní kosti včetně svaloviny nebo vřetenní a loketní kosti včetně svaloviny uváděny do oběhu odděleně.
Hřebeny včetně zápěstních kůstek mohou nebo nemusí být odděleny.
Řezy provedeny v kloubech;
j) neoddělená křídla: obě křídla v jednom kuse, spojená částí hřbetu, která může dosáhnout podílu nejvýše 45 % hmotnosti celého dílu;
k) prsní řízek: celá nebo půlená vykostěná prsní část, tj. bez hrudní kosti a žeber.
Prsní řízek krůty může být pouze z vnitřního hrudního svalu;
l) filety z prsou s klíční kostí: prsní filety bez kůže, pouze s klíční kostí a chrupavčitým hřbetem hrudní kosti; hmotnost klíční kosti a chrupavky může dosáhnout nejvýše 3 % z celkové hmotnosti tohoto dílu.
Do 31. prosince 1991 mohou být v případě produktů uvedených v písm. e), g) a h) oba řezy vedeny v blízkosti kloubů.
Produkty uvedené v písm. d) až k) mohou být v úpravě s kůží nebo bez ní.
Skutečnost, že produkty uvedené v písm. d) až j) nemají kůži nebo že produkty uvedené v písm. k) kůži mají, musí být uvedena na označení ve smyslu čl. 1 odst.
3.
Foie gras
Játra hus nebo kachen druhu cairina muschata nebo c.m. x Anas platyrynchos, které byly krmeny tak, aby vznikla tuková buněčná hypertrofie jater.
Drůbež, z které se tato játra vyjímají, musí být zcela vykrvená. Játra musí být rovnoměrně zbarvená.
Játra musí mít tuto hmotnost:
- kachní játra musí mít čistou hmotnost minimálně 250 g,
- husí játra musí mít čistou hmotnost minimálně 400 g
Článek 2
1. Jatečně upravená těla drůbeže musí být uváděna trh v souladu s tímto nařízením, a proto jsou nabízena k prodeji v těchto úpravách:
- částečně vykuchaná (bez střev, svázaná),
- vykuchaná, s droby,
- vykuchaná, bez drobů.
2. Částečně vykuchaná jatečně upravená těla jsou těla, z nichž nebylo vyjmuto srdce, játra, plíce, svalnatý žaludek, vole ani ledviny.
3. Pokud není odstraněna hlava, může při obchodní úpravě zůstat v jatečně upravených tělech průdušnice a jícen.
Mezi droby se řadí pouze tyto orgány: Srdce, krk, svalnatý žaludek a játra, jakož i ostatní části považované za jedlé na trhu, na kterém je příslušný produkt určen ke konečné spotřebě.
Játra musí být bez žlučníku. Ze žaludku musí být odstraněna rohovitá membrána a obsah žaludku musí být vyprázdněn.
Srdce může být s osrdečníkem nebo bez něj.
Pokud krk zůstane součástí jatečně upraveného těla, není řazen mezi droby.
Pokud se jatečně upravená těla běžně prodávají bez některého z těchto čtyř orgánů, je nezbytné tuto skutečnost uvést na obalu.
Článek 3
3 odst. 1 bod 1) směrnice 79/112/EHS, jsou názvy uvedené v článku 1 a odpovídající výrazy v ostatních jazycích Společenství uvedené v příloze I a doplněné
- v případě celých jatečně upravených těl, odkazem na příslušnou obchodní úpravu podle čl. 2 odst. 1,
- v případě děleného drůbežího masa, odkazem na příslušný živočišný druh.
2. Názvy definované v článku 1 odst. 1 a 2 mohou být doplněny jinými výrazy za předpokladu, že neuvedou spotřebitele v omyl a zejména neumožní, aby byly zaměněny s jinými produkty uvedenými v článku 1 odst. 1 a 2 nebo s údaji vyznačovanými podle článku 10. Článek 4
Produkty jiné než produkty definované v článku 1 mohou být uváděny na trh v rámci Společenství pouze pod názvy, které neuvádějí spotřebitele v omyl tím, že by je považoval za produkty podle článku 1 nebo za údaje uváděné podle článku 10.
Článek 5
Na zmrazené drůbeží maso podle čl. 2 odst.
6 nařízení (EHS) č. 1906/90 se vztahují tato ustanovení:
Teplota zmrazeného drůbežího masa podle tohoto nařízení musí být stálá a ve všech bodech produktu musí být udržována na – 12 oC nebo méně, s možností krátkodobého výkyvu směrem nahoru nejvýše o 3 oC.
K těmto přípustným odchylkám v teplotě produktu může docházet v podmínkách dobré úrovně skladování a distribuce v rámci lokální distribuční sítě a v maloobchodních prodejních boxech.
Článek 6 7. Jatečně upravená těla drůbeže a dělené drůbeží maso podle tohoto nařízení musí splňovat následující minimální požadavky, aby mohly být zařazeny do třídy jakosti A nebo B:
- neporušená, berouce v úvahu obchodní úpravu,
- čistá, bez cizích látek, znečištění nebo krve,
- bez cizího zápachu,
- bez viditelných skvrn krve, s výjimkou skvrn malých a nenápadných,
- bez vyčnívajících zlomených kostí,
- bez viditelných pohmožděnin.
Čerstvá drůbež nesmí vykazovat žádné stopy po předchozím mražení.
8. Pro zařazení jatečně upravených těl drůbeže a děleného drůbežího masa do třídy jakosti A musí být kromě toho splněny tyto požadavky:
- drůbež musí mít dobrou stavbu těla a musí být plně zmasilá.
Prsa musí být dobře vyvinutá, široká, zaoblená a zmasilá, stehna musí být rovněž zmasilá.
U kuřat, mladých kachen nebo káčátek a krůt musí být na prsou, hřbetu a horních stehnech tenká rovnoměrná vrstva podkožního tuku.
U kohoutů, slepic, kachen a mladých hus je dovolena silnější vrstva tuku.
U hus musí středně silná až silná vrstva tuku pokrývat celé tělo,
- na prsou, stehnech, biskupu, stehenních kloubech a špičkách křídel může být několik malých pírek, špiček brk a chloupků (filopeří).
U drůbeže určené k přípravě vývaru, kachen, krůt a hus se mohou zbytky opeření vyskytovat i na jiných částech,
- slabé poškození, pohmožděniny a změna barvy jsou přípustné, pokud jsou v malém rozsahu a málo viditelné, a nenacházejí se na prsou nebo stehnech.
Konce křídel mohou být odstraněnya.
Přípustné je rovněž mírné zabarvení konců křídel a blan,
zmrazená nebo hluboce zmrazená drůbež nesmí vykazovat žádné stopy po spálení mrazem [5] mimo těch, jež jsou nahodilé, malé a nenápadné, a nejsou na prsou a stehnech.
Článek 7
1. Rozhodnutí, která se přijímají v případě nedodržení článků 1 a 6, se musí vztahovat pouze na celou šarži, která byla zkontrolována podle tohoto článku.
2. Šarži tvoří drůbeží maso stejného druhu, stejné třídy jakosti a stejné výrobní série nebo ze stejných jatek či bourárny, nacházející se na témže místě, kde má být provedena kontrola.
3. Vzorek sestávající z následujícího počtu jednotlivých produktů vymezených v článku 1 je náhodně odebrán z každé šarže, která má být zkontrolována na jatkách, v bourárnách, velkoobchodních a maloobchodních skladech nebo při celním odbavení v případě dovozu ze třetích zemí:
Velikost šarže _BAR_ Velikost vzorku _BAR_ Přípustný počet nevyhovujících jednotek _BAR_ 100 až 500 _BAR_ 30 _BAR_ 5 _BAR_ 501 až 3200 _BAR_ 50 _BAR_ 7 _BAR_
< 3200 _BAR_ 80 _BAR_ 10 _BAR_ 4. Při kontrole šarže drůbežího masa třídy jakosti A se přípustný počet nevyhovujících jednotek podle článku 3 vztahuje na tyto případy:
a) řezy nejsou provedeny v kloubech u stehen, horních stehen, dolních stehen a křídel;
b) přítomnost nejvýše 2 % hmotnostních chrupavky (ohebný hřeben hrudní kosti) u prsního řízku;
c) drobné a málo viditelné poškození, zhmožděniny, změna barvy a stopy po spálení mrazem na prsou a stehnech.
5. Při kontrole šarže drůbežího masa třídy jakosti B se přípustný počet nevyhovujících jednotek týkajících se produktů podle odstavce 4 písmen a) a b) zdvojnásobí.
6. Pokud ze závěrů kontroly vyplyne, že určitá šarže nesplňuje stanovené požadavky, kontrolní orgán zakáže její uvedení na trh nebo dovoz, jestliže šarže pochází ze třetí země, a to do té doby, než bude řádně doloženo, že daná šarže již ustanovení článku 1 a 6 splňuje.
Článek 8
1. Zmrazené nebo hluboce zmrazené drůbeží maso, v hotovém balení ve smyslu článku 2 směrnice 76/211/EHS, může být rozděleno do hmotnostních kategorií podle čl.
3 odst. 3 nařízení (EHS) č.
1906/90. Hotová balení mohou být:
- hotová balení obsahující jedno jatečně upravené tělo, nebo
- hotová balení obsahující jeden nebo více dílů děleného drůbežího masa téhož typu a téhož živočišného druhu, dle definice v článku 1.
2. Na všech hotových baleních musí být podle odstavců 3 a 4 uvedena hmotnost produktu, kterou mají obsahovat a která se označuje jako "nominální hmotnost".
3. Hotová balení zmrazeného nebo hluboce zmrazeného drůbežího masa mohou být rozdělena do kategorií nominální hmotnosti takto:
- jatečně upravená těla do 1100 g: hmotnostní kategorie po 50 g (1100, 1050, 1000 atd.),
- jatečně upravená těla od 1100 g: hmotnostní kategorie po 100 g (1100, 1200, 1300 atd),
- dělené drůbeží maso: 250 g, 500 g, 750 g, 1000 g, 1500 g, 2000 g, 2500 g, 3000 g, 5000 g.
4. Hotová balení uvedená v odstavci 1 musí být zhotovena tak, aby splňovala tyto požadavky:
- skutečný obsah nesmí být v průměru nižší než nominální hmotnost,
- podíl hotových balení se zápornou odchylkou větší, než jsou přípustné záporné odchylky stanovené v odstavcích 9 a 10, musí být dostatečně malý, aby šarže hotových balení splňovaly požadavky kontrol podle odstavce 11,
- žádné hotové balení se zápornou odchylkou dvojnásobně vyšší, než je odpovídající přípustná záporná odchylka uvedená v odstavcích 9 a 10, nesmí být uvedeno na trh.
Na toto nařízení se vztahují definice nominální hmotnosti, skutečného obsahu a záporné odchylky stanovené v příloze I směrnice 76/211/EHS.
5. Pokud jde o odpovědnost balíren nebo dovozců zmrazeného nebo hluboce zmrazeného drůbežího masa, jakož i kontroly prováděné příslušnými orgány, použijí se přiměřeně body 4, 5 a 6 přílohy I směrnice 76/211/EHS.
6. Kontrola hotových balení je prováděna formou odběru vzorků a skládá se ze dvou částí:
- z kontroly skutečného obsahu každého hotového balení ve vzorku,
- z kontroly průměrného skutečného obsahu hotových balení ve vzorku.
Šarže hotových balení se považuje za přijatelnou, pokud výsledky obou zmíněných kontrol odpovídají kritériím pro schválení vymezeným v odstavcích 11 a 12.
7. Šarži tvoří všechna hotová balení stejné nominální hmotnosti, stejného typu a stejné výrobní série, zabalené na stejném místě, kde má být šarže zkontrolována.
Velikost šarže je stanovena takto:
- pokud jsou hotová balení kontrolována na konci balicí linky, jejich počet v každé šarži se musí rovnat maximálnímu hodinovému výkonu balicí linky, aniž by velikost šarže byla nějakým způsobem omezena;
- v ostatních případech je velikost šarže nejvýše 10000.
8. Z každé šarže určené ke kontrole je namátkově odebrán vzorek sestávající z tohoto počtu hotových balení:
Velikost šarže _BAR_ Velikost vzorku _BAR_ 100 až 500 _BAR_ 30 _BAR_ 501 až 3200 _BAR_ 50 _BAR_
nad 3201 _BAR_ 80 _BAR_ Pokud je u šarží obsahujících méně než 100 hotových balení provedena nedestruktivní zkouška ve smyslu přílohy II směrnice 76/211/EHS, musí být její výsledky stoprocentní.
9. U hotových balení jednotlivých jatečně upravených těl drůbeže se připouštějí tyto záporné odchylky:
Nominální hmotnost _BAR_ Přípustná záporná odchylka (v gramech) _BAR_
do 1100 _BAR_ 25 _BAR_ 1100 a více _BAR_ 50 _BAR_
10. U hotových balení děleného drůbežího masa se připouštějí tyto záporné odchylky:
Nominální hmotnost (v gramech) _BAR_ Přípustná záporná odchylka _BAR_ (v gramech) _BAR_ (v %) _BAR_ 250 _BAR_ 9 _BAR_ _BAR_ 500 _BAR_ 15 _BAR_ _BAR_ 750 _BAR_ 15 _BAR_ _BAR_ 1000 _BAR_ _BAR_ 1,5 _BAR_ 1500 _BAR_ _BAR_ 1,5 _BAR_ 2000 _BAR_ _BAR_ 1,5 _BAR_ 2500 _BAR_ _BAR_ 1,5 _BAR_ 3000 _BAR_ _BAR_ 1,5 _BAR_
5000 _BAR_ _BAR_ 1,5 _BAR_ 11. Při kontrole skutečného obsahu každého hotového balení ve vzorku se přípustný minimální obsah vypočítá tak, že se od nominální hmotnosti hotového balení odečte záporná odchylka přípustná pro danou hmotnost.
Hotová balení ve vzorku, jejichž skutečný obsah je nižší než přípustný minimální obsah, musí být považována za vadná.
Kontrolovaná šarže hotových balení se považuje za přijatelnou, pokud počet zjištěných nevyhovujících jednotek ve vzorku je stejný jako počet stanovený v kritériích pro schválení nebo menší než tento počet, a naopak je zamítnuta, pokud počet nevyhovujících jednotek je stejný jako počet stanovený v kritériích pro zamítnutí nebo vyšší než tento počet: Počet jednotek ve vzorku _BAR_ Počet vadných jednotek _BAR_
Kritéria pro schválení _BAR_ Kritéria pro zamítnutí _BAR_ 30 _BAR_ 2 _BAR_ 3 _BAR_ 50 _BAR_ 3 _BAR_ 4 _BAR_ 80 _BAR_ 5 _BAR_ 6 _BAR_
12. Při kontrole průměrného skutečného obsahu se šarže hotových balení považuje za přijatelnou, pokud je průměrný skutečný obsah hotových balení ve vzorku větší než obsah stanovený v kritériích pro schválení, která mají tyto hodnoty: Velikost vzorku _BAR_ Kritéria pro schválení u průměrného skutečného obsahu _BAR_ 30 _BAR_ x ≥ Qn − 0,503s _BAR_ 50 _BAR_ x ≥ Qn − 0,379s _BAR_ 80 _BAR_ x ≥ Qn − 0,295s _BAR_
x = průměrný skutečný obsah hotových balení, Qn = nominální hmotnost hotových balení,
s = směrodatná odchylka skutečného obsahu hotových balení v šarži.
Směrodatná odchylka je stanovena postupem podle bodu 2.3.2.2 přílohy II směrnice 76/211/EHS.
13. Použije se čl. 4 odst. 4 směrnice 76/211/EHS. Článek 9
Údaje o jedné z níže uvedených metod chlazení a odpovídající výrazy v ostatních jazycích Společenství uvedené v příloze II mohou být uvedeny na označení ve smyslu článku 1 odst. 3 písm. a) směrnice 79/112/EHS
—chlazení vzduchem s postřikem: _BAR_ chlazení jatečně upravených těl drůbeže vychlazeným vzduchem obsahujícím vodní mlhu nebo s vodním postřikem, _BAR_ —chlazení ve vodní lázni ponořením: _BAR_ chlazení jatečně upravených těl drůbeže v nádržích s vodou nebo s vodou a ledem, s použitím protiproudové metody stanovené v příloze I kapitole V bodech 28 a) a b) směrnice Rady 71/118/EHS _BAR_
Článek 10
1. K označení způsobu chovu, s výjimkou organického nebo biologického chovu, mohou být uvedeny na označení pouze níže uvedené výrazy a odpovídající výrazy v ostatních jazycích Společenství uvedené v příloze III, a to ve smyslu článku 1 odst. 3 písm a) směrnice 79/112/EHS, pokud jsou splněny příslušné podmínky stanovené v příloze IV:
a) "Krmena (čím) … % (čeho) .…";
b) "Extenzivní způsob – chov v drůbežárně";
c) "Volný výběh";
d) "Tradiční volný výběh";
e) "Volný výběh – plná svoboda".
Tyto výrazy mohou být doplněny údaji o charakteristice příslušného způsobu chovu.
2. Údaj o věku při porážce nebo o délce výkrmu lze uvést pouze tehdy, je-li vyjádřen jedním z výrazů uvedených v odstavci 1 a pouze v případě, že tento věk není nižší než věková hranice stanovená v příloze IV písm. b), c) nebo d).
Toto ustanovení se však nevztahuje na kuřátka.
3. Tato ustanovení se použijí, aniž by byly dotčeny vnitrostátní technické normy, které stanoví náročnější požadavky než jsou minimální požadavky uvedené v příloze IV a které se vztahují pouze na producenty příslušného členského státu, a to za předpokladu, že jsou slučitelné s právem Společenství a se společnými obchodními normami pro drůbeží maso.
4. O vnitrostátních normách uvedených v odstavci 3 musí být informována Komise.
5. Členské státy jsou povinny kdykoliv na žádost Komise poskytnout veškeré informace nezbytné pro posouzení slučitelnosti norem podle tohoto článku s právem Společenství a se společnými obchodními normami pro drůbeží maso.
Článek 11
1. Jatka oprávněná používat výrazy podle článku 10 podléhají zvláštní registraci.
Musí vést samostatné záznamy o jednotlivých způsobech chovu, v kterých je uvedeno:
- jméno a adresa producentů dané drůbeže, kteří jsou zaregistrováni po kontrole provedené příslušným orgánem členského státu,
- počet kusů drůbeže chovaných každým producentem v jednom výrobním cyklu, pokud o tuto informaci uvedený orgán požádá.
2. U zmíněných producentů probíhá pravidelná kontrola.
Musí vést aktuální záznamy o počtu kusů drůbeže podle jednotlivých způsobů chovu, jakož i o počtu prodaných kusů a jménu odběratelů.
3. Pravidelná kontrola týkající se provádění článků 10 a 11 se vykonává:
- na farmě: minimálně jednou během výrobního cyklu,
- v míchárně krmiv: minimálně jednou u každé krmné směsi a vždy minimálně jednou za rok,
- na jatkách: minimálně čtyřikrát za rok,
- v líhni: minimálně jednou za rok u způsobů chovu uvedených v čl. 10 odst. 1 písmenu d) a e).
4. Každý členský stát poskytne nejpozději do 1. července 1991 ostatním členským státům a Komisi seznam schválených jatek zaregistrovaných podle odstavce 1; v seznamu uvede jméno a adresu, jakož i číslo přidělené každým z nich.
O všech změnách tohoto seznamu musí být na počátku každého čtvrtletí kalendářního roku informovány ostatní členské státy i Komise.
Článek 12
V případě kontroly vyznačování způsobu chovu podle čl. 5 odst.
6 druhý pododstavec nařízení (EHS) č. 1906/90 musí subjekty pověřené členskými státy splňovat požadavky stanovené v evropské normě č.
EN/45011 a současně je musí schválit a kontrolovat příslušné orgány jednotlivých členských států.
Článek 13
Drůbeží maso dovážené ze třetích zemí může být označeno jedním nebo více nepovinnými údaji uvedenými v článku 9 nebo 10, pokud je přiloženo osvědčení vystavené příslušným orgánem země původu jako doklad, že dotčené produkty splňují požadavky příslušných ustanovení tohoto nařízení.
Na žádost třetí země vypracuje Komise seznam těchto orgánů.
Článek 14
Názvy produktů a jiné výrazy, které upravuje toto nařízení, musí být uvedeny minimálně v jazyce nebo jazycích členského státu, v němž se uskutečňuje maloobchodní prodej nebo v němž je produkt jinak využíván.
Článek 15
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 20. června 1991.
Použije se ode dne 1. července 1991.
Až do 31. prosince 1991 však mohou hospodářské subjekty balit produkty upravené tímto nařízením do obalového materiálu s označením stanoveným v předpisech Společenství nebo vnitrostátních předpisech použitelných před vstupem tohoto nařízení v platnost. Uvedené produkty mohou být uváděny na trh až do 31. prosince 1992.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
ze dne 7. června 1991,
kterým se mění nařízení (EHS) č.
2077/85, kterým se stanoví prováděcí pravidla k režimu podpory produkce konzervovaného ananasu
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení (EHS) č.
525/77 ze dne 14. března 1977, kterým se zavádí režim podpory produkce konzervovaného ananasu [1], naposledy pozměněného nařízením (EHS) č.
1699/85 [2], a zejména na článek 8 tohoto nařízení;
vzhledem k tomu, že na základě nařízení Komise (EHS) č.
2077/85 [3], pozměněného nařízením (EHS) č.
344/86 [4], se některé normy, které platí pro podporu produkce zpracovaného ovoce a zeleniny, rozšiřují také na konzervovaný ananas; že odkazy obsažené ve zmíněném nařízení by měly být aktualizovány v souladu s nařízením Komise (EHS) č.
1558/91 [5] a změnami kombinované nomenklatury v příloze I nařízení Rady (EHS) č.
2658/87 [6], naposledy pozměněného nařízením Komise (EHS) č.
1056/91 [7];
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č.
1558/91 stanoví nová prováděcí pravidla pro režim podpory produkce produktů zpracovaných z ovoce a zeleniny; že tato nová úprava by měla být používána také na konzervovaný ananas;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro produkty zpracované z ovoce a zeleniny,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ: Článek 1
Článek 1 nařízení (EHS) č.
2077/85 se mění takto:
"Článek 1
1. Pro účely režimu podpory produkce podle nařízení (EHS) č.
525/77 se "konzervovaným ananasem" rozumí ananasy nebo kousky ananasu bez slupky a střední části, které byly podrobeny tepelnému zpracování, zabaleny v hermeticky uzavřených obalech, v cukrovém sirupu s celkovým obsahem cukru určovaným po homogenizaci minimálně 14 %, dle kódu KN 20082051, 20082059, 20082071 a 20082079.
Aniž jsou dotčena ustanovení níže uvedených článků, články 2, 3, 6, 7, 9, 10, 11, 12 odst. 1 a články 14 až 17 nařízení Komise (EHS) č.
1558/91 [8] se použijí pro poskytování podpory produkce zpracovaného ananasu."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 1601/91 ze dne 10. června 1991, kterým se stanoví obecná pravidla pro definici, označování a obchodní úpravu aromatizovaných vín, aromatizovaných, vinných nápojů a aromatizovaných vinných koktejlů
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 43 a 100a této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
ve spolupráci s Evropským parlamentem [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že v současné době neexistují žádné zvláštní předpisy Společenství týkající se aromatizovaného vína, aromatizovaných vinných nápojů a aromatizovaných vinných koktejlů (dále jen "aromatizované nápoje"), zejména pokud jde o definici těchto nápojů a požadavky na jejich označování a obchodní úpravu; že se zřetelem na hospodářský význam těchto nápojů je nezbytné přijmout společné předpisy pro tuto oblast a tím přispět k řádnému fungování společného trhu;
vzhledem k tomu, že trh s aromatizovanými nápoji je významným odbytištěm pro zemědělství Společenství; že toto odbytiště zakládá z velké části na pověsti, kterou některé z těchto nápojů získaly ve Společenství a na světovém trhu; že tato pověst je spojena s jakostí těchto nápojů; že je proto k zachování tohoto odbytiště nezbytné zachovat úroveň jakosti těchto nápojů; že vhodným prostředkem k zachování této úrovně je definice těchto nápojů s přihlédnutím k tradičním výrobním metodám, na nichž je jejich pověst založena; že by dále měla takto definovaná pojmenování zůstat vyhrazena pro nápoje stejné jakosti jako tradiční nápoje, aby se předešlo znehodnocení těchto pojmenování;
vzhledem k tomu, že je vhodné stanovit vhodný rámec pro aromatizované nápoje, které sestávají převážně z vína nebo moštu, zároveň však zachovat možnosti vývoje a inovace, pokud jde o tyto nápoje; že tohoto cíle lze snáze dosáhnout vytvořením tří kategorií nápojů podle obsahu vína, obsahu alkoholu a podle toho, zda k nim byl či nebyl přidán alkohol;
vzhledem k tomu, že právo Společenství by mělo určitým územím vyhradit používání zeměpisných údajů, které se k nim vztahují, pokud v dané zeměpisné oblasti probíhá výrobní fáze, během níž produkt získává své charakteristické a konečné vlastnosti;
vzhledem k tomu, že k informaci spotřebitele slouží obvykle etiketa s určitými údaji; že označování aromatizovaných nápojů etiketou podléhá obecným pravidlům stanoveným směrnicí Rady 79/112/EHS ze dne 18. prosince 1978 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se označování potravin určených k prodeji konečnému spotřebiteli, jejich obchodní úpravy a související reklamy [4], naposledy pozměněnou směrnicí 89/395/EHS [5]; že se zřetelem na povahu dotyčných nápojů a v zájmu lepší informovanosti spotřebitele by měly být přijaty zvláštní předpisy k těmto obecným pravidlům;
vzhledem k tomu, že spotřebitel často spojuje pověst určitých aromatizovaných nápojů s jeho tradičním původem; že pro náležité informování spotřebitele a s ohledem na tyto zvláštní případy by měla být stanovena povinnost uvádět původ v případech, kdy nápoj nepochází z regionu, v němž je tradičně vyráběn;
vzhledem k tomu, že má-li být umožněno náležité informování o složení nápoje, je třeba stanovit určitá pravidla pro označování druhu použitého alkoholu;
vzhledem k tomu, že směrnice Rady 80/778/EHS ze dne 15. července 1980 o jakosti vody určené k lidské spotřebě [6], naposledy pozměněná směrnicí 81/858/EHS [7], a směrnice Rady 80/777/EHS ze dne 15. července 1980 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se využívání a prodeje přírodních minerálních vod [8], naposledy pozměněná směrnicí 85/7/EHS [9], stanoví vlastnosti vody, která může být použita k lidské spotřebě; že je třeba se odvolat na tyto směrnice;
vzhledem k tomu, že směrnice Rady 88/388/EHS ze dne 22. června 1988 o sbližování právních předpisů členských států týkající se látek určených k aromatizaci pro použití v potravinách a výchozích materiálů pro jejich výrobu [10] vymezuje různé pojmy, které lze použít ve spojení s látkami určenými k aromatizaci; že stejná terminologie by měla být použita i v tomto;
vzhledem k tomu, že je třeba přijmout zvláštní předpisy pro označování dovážených aromatizovaných nápojů a jejich obchodní úpravu s ohledem na závazky Společenství vyplývající ze vztahů s třetími zeměmi;
vzhledem k tomu, že k zachování pověsti aromatizovaných nápojů ze Společenství na světovém trhu by měla být stejná pravidla rozšířena na vyvážené nápoje, nestanoví-li jinak zvláštní předpisy s ohledem na tradiční zvyklosti a praxi;
vzhledem k tomu, že jednotného a současného provádění navržených opatření lze nejlépe dosáhnout přijetím nařízení;
vzhledem k tomu, že pro zjednodušení a urychlení postupu by mělo být Komisi svěřeno přijímání prováděcích předpisů technické povahy; že je proto vhodné stanovit postup úzké spolupráce mezi členskými státy a Komisí v rámci prováděcího výboru;
vzhledem k tomu, že pro usnadnění přechodu na režim zavedený tímto nařízením jsou nezbytná přechodná opatření, PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Tímto nařízením se stanoví obecná pravidla pro definici, označování a obchodní úpravu aromatizovaných vín, aromatizovaných vinných nápojů a aromatizovaných vinných koktejlů
Článek 2
1. Pro účely tohoto nařízení se rozumí: a) nápoj:
aromatizovaným vínem: - získaný z vín definovaných v bodech 12 až 18 přílohy I nařízení (EHS) č. 822/87 [11] naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 1325/90 [12], s výjimkou stolního vína retsina, případně s přidaným hroznovým moštem, částečně zkvašeným hroznovým moštem a/nebo čerstvým hroznovým moštem, jehož kvašení bylo zastaveno přidáním alkoholu, jak je vymezují právní předpisy Společenství,
- do něhož byl přidán alkohol podle čl. 3 písm. d),
- který byl aromatizován pomocí - přírodních aromatických látek a/nebo přírodních aromatických přípravků, jak jsou vymezeny v čl. 1 odst. 2 písm. b) bodu i) a písm. c) směrnice 88/388/EHS. Aniž jsou dotčena přísnější ustanovení odstavce 2, může být v určitých případech a za určitých předpokladů postupem podle článku 14 povoleno použití látek a přípravků identických s přírodními látkami a přípravky, jak jsou vymezeny v čl. 1 odst. 2 písm. b) bodu ii) uvedené směrnice, a/nebo
- aromatickými bylinami a/nebo kořením a/nebo potravinami určenými k aromatizaci, - který byl zpravidla přislazen a až na výjimky podle odstavce 2 případně obarven karamelem,
- který má minimální skutečný obsah alkoholu nejméně 14,5 % objemových, maximální skutečný obsah alkoholu nižší než 22 % objemových a minimální celkový obsah alkoholu nejméně 17,5 % objemových.
U produktů, které jsou podle odstavce 5 označeny jako "suché" nebo "extra suché", je však stanoven minimální celkový obsah alkoholu, v závislosti na uvedených případech, na 16 % nebo 15 % objemových.
Podíl vína použitého při přípravě aromatizovaného vína musí v konečném produktu před obohacením činit nejméně 75 %. Aniž je dotčen článek 5, musí být minimální přirozený obsah alkoholu v % objemových použitých produktů roven obsahu stanovenému v čl. 18 odst. 1 nařízení (EHS) č. 822/87.
Pojmenování "aromatizované víno" lze nahradit pojmenováním "vinný aperitiv".
Použití výrazu "aperitiv" v tomto spojení nemá vliv na použití tohoto výrazu k definici produktů, na které se toto nařízení nevztahuje;
b) nápoj: aromatizovaným vinným nápojem:
- získaný z vín definovaných v bodech 11 až 13 a 15 až 18 přílohy I nařízení (EHS) č. 822/87, s výjimkou vín připravených s přidáním alkoholu a stolního vína "retsina", případně s přidaným hroznovým moštem a/nebo částečně zkvašeným hroznovým moštem, - který byl aromatizován pomocí
- přírodních aromatických látek a/nebo přírodních a/nebo přírodně identických aromatických přípravků, jak jsou vymezeny v čl. 1 odst. 2 písm. b) bodech i) a ii) a písm. c) směrnice 88/388/EHS. Použití syntetických látek, jak jsou vymezeny v čl. 1 odst. 2 písm. b) bodu iii) uvedené směrnice, může být v určitých případech a za určitých podmínek povoleno postupem podle článku 14, a/nebo - aromatickými bylinami a/nebo kořením a/nebo potravinami určenými k aromatizaci,
- který byl případně přislazen,
- k němuž nebyl přidán žádný alkohol s výjimkami stanovenými v definici produktů, která je obsažena v tomto nařízení, nebo o kterých bylo rozhodnuto postupem podle článku 14,
- který má minimální skutečný obsah alkoholu nejméně 7 % objemových a maximální skutečný obsah alkoholu nižší než 14,5 % objemových.
Podíl vína použitého při přípravě aromatizovaného vinného nápoje musí v konečném produktu činit nejméně 50 %. Aniž je dotčen článek 5, musí být minimální přirozený obsah alkoholu v % objemových použitých produktů roven obsahu stanovenému v čl. 18 odst. 1 nařízení (EHS) č. 822/87;
c) nápoj: aromatizovaným vinným koktejlem:
- získaný z vína a/nebo hroznového moštu, - který byl aromatizován pomocí
- rodních aromatických látek a/nebo přírodních a/nebo přírodně identických aromatických přípravků, jak jsou vymezeny v čl. 1 odst. 2 písm. b) bodech i) a ii) a písm. c) směrnice 88/388/EHS. Použití syntetických látek, jak jsou vymezeny v čl. 1 odst. 2 písm. b) bodu iii) uvedené směrnice, může být v určitých případech a za určitých podmínek povoleno postupem podle článku 14, a/nebo
- aromatickými bylinami a/nebo kořením a/nebo potravinami určenými k aromatizaci,
- k němuž nebyl přidán žádný alkohol,
- který má maximální skutečný obsah alkoholu nižší než 7 % objemových.
Podíl vína anebo hroznového moštu použitého při přípravě aromatizovaného vinného koktejlu musí v konečném produktu činit nejméně 50 %. Aniž je dotčen článek 5, musí být minimální přirozený obsah alkoholu v % objemových použitých produktů roven obsahu stanovenému v čl. 18 odst. 1 nařízení (EHS) č. 822/87.
O zvláštních pojmenováních lze rozhodnout postupem podle článku 13.
Použití výrazu "koktejl" ("cocktail") v tomto spojení nemá vliv na použití tohoto výrazu k vymezení produktů, na které se toto nařízení nevztahuje.
2. Definice jednotlivých kategorií aromatizovaných vín, jejichž pojmenování "aromatizované víno" lze nahradit pojmenováním:
a) Vermut:
matizované víno, které bylo připraveno z vína uvedeného v odst. 1 písm. a), jehož charakteristická chuť je získána použitím vhodných látek získaných především z odrůd pelyňku, které musí být použity vždy; tento nápoj může být přislazen pouze karamelizovaným cukrem, sacharόzou, hroznovým moštem, rektifikovaným moštovým koncentrátem a zahuštěným hroznovým moštem.
b) Hořké aromatizované víno:
aromatizované víno s typicky hořkou chutí. Aniž je dotčen čl.
8 odst. 3, následuje po pojmenování "hořké aromatizované víno" název hlavní hořké aromatické látky.
Toto pojmenování může být nahrazeno nebo doplněno následujícími výrazy nebo odpovídajícími výrazy v jiném úředním jazyce Společenství:
- "Chininové víno", pokud je hlavní látkou určenou k aromatizaci přírodní aroma chininu,
- "Bitter vino", pokud je hlavní látkou určenou k aromatizaci přírodní aroma hořce a nápoj byl přibarven povoleným žlutým a/nebo červeným barvivem; použití výrazu "bitter" v tomto spojení nemá vliv na použití tohoto výrazu k definici produktů, na které se toto nařízení nevztahuje,
- "Americano", pokud k aromatizaci dochází díky přítomnosti přírodních aromatických látek získaných z pelyňku nebo z hořce a nápoj byl přibarven povoleným žlutým a/nebo červeným barvivem.
c) Aromatizované víno s vejci:
aromatizované víno, do kterého byl přidán jakostní vaječný žloutek nebo z něj získané látky a jehož obsah cukru vyjádřený jako invertní cukr je vyšší než 200 gramů a minimální obsah vaječného žloutku činí 10 gramů na litr konečného produktu.
Výraz "aromatizované víno s vejci" může být doprovázen výrazem "cremovo", pokud takové víno obsahuje víno Marsala, jehož podíl činí nejméně 80 %.
Výraz "aromatizované víno s vejci" může být doprovázen výrazem "cremovo zabaione", pokud takové víno obsahuje víno Marsala, jehož podíl činí nejméně 80 %, a obsah vaječného žloutku činí nejméně 60 gramů na litr.
3. Definice různých kategorií aromatizovaných vinných nápojů, jejichž pojmenování lze:
- v produkujícím členském státě nahradit pojmenování "aromatizovaný vinný nápoj",
- v ostatních členských státech doplnit pojmenování "aromatizovaný vinný nápoj":
a) Sangria:
nápoj získaný z vína aromatizovaný přidáním přírodních výtažků nebo esencí z citrusových plodů, se šťávou nebo bez šťávy těchto plodů a s případným přídavkem koření, přislazený nebo dosycený oxidem uhličitým, s maximálním skutečným obsahem alkoholu nižším než 12 % objemových.
Nápoj může obsahovat pevné kousky dužniny nebo slupek citrusových plodů a jeho barva musí pocházet výlučně z použitého materiálu surovin.
Pojmenování "Sangria" musí být vždy doprovázeno údajem "vyrobeno v (ve)…" a názvem produkujícího členského státu nebo menšího regionu, nebyl-li nápoj vyroben ve Španělsku nebo v Portugalsku.
Pojmenování "aromatizovaný vinný nápoj" může být nahrazeno pojmenováním "Sangria" jen tehdy, byl-li nápoj vyroben ve Španělsku nebo v Portugalsku.
b) Clarea:
nápoj z bílého vína získaný za stejných podmínek jako v písmenu a).
Pojmenování "Clarea" musí být vždy doprovázeno údajem "vyrobeno v(e)…" a názvem produkujícího členského státu nebo menšího regionu, nebyl-li nápoj vyroben ve Španělsku.
Pojmenování "aromatizovaný vinný nápoj" může být nahrazeno pojmenováním "Clarea" jen tehdy, byl-li nápoj vyroben ve Španělsku.
c) Zurra:
nápoj získaný přidáním brandy nebo vínovice, jak jsou vymezeny v nařízení (EHS) č. 1576/89 [13], do nápojů vymezených v písmenech a) a b), případně s přidáním kousků ovoce.
Minimální skutečný obsah alkoholu musí činit nejméně 9 % objemových a maximální skutečný obsah alkoholu musí být nižší než 14 % objemových.
d) Bitter soda:
aromatizovaný nápoj získaný z nápoje bitter vino, jehož obsah v konečném produktu musí být nejméně 50 % objemových, doplněný oxidem uhličitým nebo vodou sycenou oxidem uhličitým a případně se stejnými barvivy jako nápoj bitter vino.
Minimální skutečný obsah alkoholu musí činit nejméně 8 % objemových a maximální skutečný obsah alkoholu musí být nižší než 10,5 % objemových. Použití výrazu "bitter" v tomto spojení nemá vliv na použití tohoto výrazu k definici produktů, na které se toto nařízení nevztahuje.
e) Kalte Ente:
aromatizovaný vinný nápoj získaný smícháním vína, perlivého vína nebo perlivého vína dosyceného oxidem uhličitým se šumivým vínem nebo šumivým vínem dosyceným oxidem uhličitým a přidáním přírodních látek z citronu nebo výtažku z nich, jejichž chuť musí převládat.
Konečný produkt musí obsahovat nejméně 25 % objemových šumivého vína nebo šumivého vína dosyceného oxidem uhličitým.
f) Glühwein:
aromatizovaný nápoj získaný výhradně z červeného vína nebo bílého vína a cukru, aromatizovaný hlavně skořicí a hřebíčkem.
Je-li připravován z bílého vína, musí být pojmenování "Glühwein" doplněno slovy "z bílého vína".
g) Maiwein:
aromatický nápoj získaný z vína s přidanou mařinkou vonnou (Asperula odorata) nebo výtažky z ní tak, aby chuť mařinky vonné převládala.
h) Maitrank:
aromatický nápoj vyrobený ze suchého bílého vína, ve kterém byla macerována mařinka vonná (Asperula odorata) nebo do něhož byl přidány výtažky z ní, s přídavkem pomerančů a/nebo jiných plodů, případně ve formě šťávy, koncentrátu nebo výtažku, přislazený nejvýše 5 % cukru.
i) Další definice:
Další definice se přijímají podle článku 13.
4. Definice různých kategorií aromatizovaných vinných koktejlů, jejichž pojmenováním lze:
- v členském státě, kde se koktejl vyrábí, nahradit pojmenování "aromatizovaný vinný koktejl",
- v ostatních členských státech doplnit pojmenování "aromatizovaný vinný koktejl":
a) Vinný koktejl: aromatizovaný nápoj,
- v němž podíl zahuštěného hroznového moštu nepřekračuje 10 % celkového objemu konečného produktu,
- jehož obsah cukru vyjádřený jako invertní cukr je menší než 80 gramů na litr; b) nápoj:
Aromatizovaný perlivý hroznový mošt:
- připravený výhradně z hroznového moštu,
- jehož maximální skutečný obsah alkoholu je nižší než 4 % objemových,
- obsahující oxid uhličitý získaný výhradně kvašením použitých produktů.
c) Další definice:
Další definice se přijímají postupem podle článku 13.
5. Pojmenování uvedená v odst. 1 písm. a) a b) a v odstavcích 2 a 3 lze doplnit následujícími přívlastky, přičemž odpovídající obsah cukru je vyjádřen jako invertní cukr:
a) extra suchý: pro produkty s obsahem cukru menším než 30 gramů na litr,
b) suchý: pro produkty s obsahem cukru menším než 50 gramů na litr,
c) polosuchý: pro produkty s obsahem cukru 50 až 90 gramů na litr,
d) polosladký: pro produkty s obsahem cukru 90 až 130 gramů na litr,
e) sladký: pro produkty s obsahem cukru vyšším než 130 gramů na litr.
Přívlastky "polosladký" a "sladký" mohou být nahrazeny údajem o obsahu cukru vyjádřeném v gramech invertního cukru na litr.
6. Obsahuje-li obchodní označení aromatizovaného vinného nápoje přívlastek "šumivý", musí množství použitého šumivého vína činit nejméně 95 %.
7. Prováděcí pravidla k tomuto ustanovení se stanoví postupem podle článku 14.
Článek 3 Doplňkové definice
Pro účely tohoto nařízení se rozumí: a) přislazováním:
použití jednoho nebo více následujících produktů při přípravě aromatizovaných vín, aromatizovaných vinných nápojů a aromatizovaných vinných koktejlů:
cukr polobílý, cukr bílý, rafinovaný cukr bílý, dextrόza, fruktόza, škrobový sirup, tekutý cukr, tekutý invertní cukr, sirup z invertního cukru, rektifikovaný moštový koncentrát, zahuštěný hroznový mošt, čerstvý hroznový mošt, karamelizovaný cukr, med, sirup z karubinu nebo jiné přírodní sacharidy s podobným účinkem jako výše uvedené produkty;
"karamelizovaným cukrem" se rozumí produkt získaný výhradně řízeným zahříváním sacharόzy bez zásad, minerálních kyselin nebo jiných chemických přídatných látek;
b) aromatizováním:
použití jedné nebo více látek určených k aromatizaci vymezených v čl. 1 odst. 2 písm. a) směrnice 88/388/EHS a/nebo aromatických bylin, koření a/nebo potravin určených k aromatizaci při přípravě aromatizovaných vín, aromatizovaných vinných nápojů a aromatizovaných vinných koktejlů.
Přidání takových látek uděluje konečnému produktu organoleptické vlastnosti jiné než udělené vínem;
c) přibarvením:
použití jednoho barviva nebo více barviv při přípravě aromatizovaných vín nebo aromatizovaných vinných koktejlů;
d) přidáním alkoholu:
použití jednoho nebo více následujících produktů při přípravě aromatických vín a případně aromatizovaných vinných nápojů:
- ethanol vinného původu,
- alkohol z vína nebo sušených vinných hroznů,
- ethanol zemědělského původu,
- vinný destilát nebo destilát ze sušených vinných hroznů,
- destilát zemědělského původu,
- vínovice nebo matolinová pálenka,
- destilát ze sušených vinných hroznů,
které jsou v souladu s charakteristikami stanovenými předpisy Společenství; zejména charakteristiky ethanolu musí být v souladu s charakteristikami stanovenými v příloze I;
e) skutečným obsahem alkoholu v % objemových:
počet objemových jednotek čistého alkoholu, které produkt obsahuje při 20 oC ve 100 objemových jednotkách;
f) možným obsahem alkoholu v % objemových:
počet objemových jednotek čistého alkoholu při 20 oC, které mohou vzniknout úplným zkvašením cukru obsaženého ve 100 objemových jednotkách produktu při téže teplotě;
g) celkovým obsahem alkoholu v % objemových:
součet skutečného a možného obsahu alkoholu v % objemových;
h) přirozeným obsahem alkoholu v % objemových:
celkový obsah alkoholu v % objemových v produktu před jakýmkoli obohacením.
Článek 4
1. Pro nápoje uvedené v tomto nařízení budou postupem podle směrnice 89/107/EHS [14] stanoveny seznam povolených potravinářských přídatných látek, pokyny pro jejich použití a dotyčné produkty.
2. Při přípravě těchto nápojů je povoleno přidání vody, případně destilované nebo demineralizované, pokud jakost vody vyhovuje vnitrostátním předpisům přijatým k provedení směrnic 90/777/EHS a 80/778/EHS a přidaná voda nemění vlastnosti nápoje.
3. Ethanol případně použitý pro ředění nebo rozpouštění barviv, látek určených k aromatizaci nebo jiných povolených přídatných látek použitých při přípravě uvedených aromatizovaných nápojů musí být zemědělského původu a musí být použit v dávkách naprosto nezbytných k ředění nebo rozpuštění barviv, látek určených k aromatizaci nebo jiných povolených přídatných látek.
4. Prováděcí pravidla včetně metod rozboru produktů, na které se vztahuje toto nařízení, se stanoví postupem podle článku 13.
Článek 5
1. Na enologické postupy a ošetření povolené pro víno a mošty se použije v nařízení (EHS) č. 822/87.
2. Postupy týkající se konečných produktů a surovin, na něž se nevztahuje odstavec 1, mohou být stanoveny postupem podle článku 14.
Článek 6
1. Použití pojmenování uvedených v článku 2 a v tomto článku je omezeno na nápoje tam definované s přihlédnutím k požadavkům stanoveným v článcích 2 a 4.
Tato pojmenování musí být používána ve Společenství k označování uvedených nápojů.
Nápoje, které nesplňují požadavky stanovené pro nápoje, jak jsou definovány v článku 2, nesmějí užívat pojmenování tam uvedená.
2. a) Pojmenování uvedená v odstavci 1 mohou být nahrazeny zeměpisnými označeními uvedenými v příloze II nebo jimi mohou být doplněna, a mohou tak s nimi vytvořit složená pojmenování.
b) Tato zeměpisná označení jsou vyhrazena pro nápoje, u nichž se výrobní fáze, během níž získávají své charakteristické a konečné vlastnosti, uskutečňuje v uvedené zeměpisné oblasti a za předpokladu, že spotřebitel není uváděn v omyl, pokud jde o použitou surovinu.
3. Obchodní označení podle odstavce 1 nesmějí být doplňována zeměpisnými označeními, na něž mají nárok vinařské produkty.
4. Členské státy mohou pro nápoje uvedené v příloze II vyráběné na svém území použít zvláštní vnitrostátní předpisy pro výrobu, tuzemský oběh, označování a obchodní úpravu, pokud jsou tyto předpisy slučitelné s právem Společenství.
Článek 7
1. Obchodní označení aromatizovaných nápojů, které obsahují vinařské produkty a látky určené k aromatizaci, jejichž minimální obsah alkoholu činí nejméně 1,2 % objemových a jež nejsou v souladu s tímto nařízením, nesmějí obsahovat žádný odkaz na vinařské produkty.
2. Aromatizované nápoje, které nejsou v souladu s tímto nařízením, nesmějí být uváděny na trh k lidské spotřebě s označením užívajícím slova nebo obraty, jako jsou "druh", "typ", "styl", "značka", "chuť" nebo jakýchkoli podobných údajů s kterýmikoli pojmenováními uvedenými v tomto nařízení.
3. Nejpozději do šesti měsíců od vstupu tohoto nařízení v platnost předloží Komise Radě vhodný návrh týkající se aromatizovaných nápojů, které obsahují vinařské produkty, jsou získány přidáním alkoholu a nevztahuje se na ně toto nařízení.
Až do rozhodnutí Rady o tomto návrhu je povoleno používání popisného pojmenování nápojů "wine cooler".
Článek 8
1. Kromě vnitrostátních předpisů přijatých v souladu se směrnicí 79/112/EHS musí být označování etiketou, obchodní úprava a související reklama nápojů uvedených v článku 2 v souladu s tímto článkem.
2. Obchodním označením produktů uvedených v článku 2 je některý z výrazů, které jsou pro ně vyhrazeny podle článku 6.
3. Pojmenování podle článku 2 mohou být doplněna odkazem na hlavní použitou látku určenou k aromatizaci.
4. Pokud alkohol použitý při přípravě nápojů uvedených v tomto nařízení pochází pouze z jedné suroviny (například pouze vinný alkohol, alkohol z melasy nebo obilovin), může být druh použitého alkoholu uveden na etiketě.
Pochází-li alkohol z více surovin, nesmí být na etiketě uveden žádný zvláštní údaj o druhu alkoholu.
Ethanol použitý pro ředění nebo rozpouštění barviv, látek určených k aromatizaci nebo jiných povolených přídatných látek, se nepovažuje za složku.
5. Zeměpisná označení uvedená v příloze II nesmějí být překládána.
6. Údaje podle tohoto nařízení musí být uvedeny v jednom nebo více úředních jazycích Společenství tak, aby konečný spotřebitel snadno rozuměl každému údaji, pokud nejsou kupujícím tyto informace podány jiným způsobem.
7. U nápojů pocházejících ze třetích zemí je povoleno použití úředního jazyka třetí země, ve které byl produkt vyroben, jsou-li údaje podle tohoto nařízení uvedeny také v některém úředním jazyce Společenství tak, aby konečný spotřebitel snadno rozuměl každému údaji.
8. Aniž je dotčen článek 11, mohou být údaje podle tohoto nařízení u nápojů pocházejících ze Společenství určených na vývoz opakovány v jiném jazyce, s výjimkou pojmenování uvedených v odstavci 5.
9. Pro nápoje uvedené v článku 2 mohou být postupem podle článku 13 stanoveny:
a) zvláštní ustanovení o používání výrazů poukazujících na určité vlastnosti produktu, například jeho minulost nebo způsob výroby,
b) předpisy o označování produktů v nádobách, které nejsou určeny konečnému spotřebiteli.
Článek 9
1. Členské státy přijmou opatření nezbytná k zajištění toho, že předpisy Společenství v oblasti aromatizovaných vín, aromatizovaných vinných nápojů a aromatizovaných vinných koktejlů budou dodržovány.
Určí jeden nebo více subjektů pro dohled nad dodržováním těchto předpisů.
U nápojů uvedených v příloze II může být postupem podle článku 13 rozhodnuto, že tento dohled bude při oběhu uvnitř Společenství zajištěn obchodními doklady ověřenými správními orgány a vedením vhodných rejstříků.
2. Pro nápoje uvedené v příloze II, jež jsou vyváženy, může být postupem podle článku 13 zaveden systém ověřování pravosti, aby bylo zabráněno podvodům a padělkům.
Do doby zavedení systému uvedeného v prvním pododstavci uplatňují členské státy vlastní systémy ověřování pravosti, pokud jsou v souladu s právem Společenství.
3. Rada na návrh Komise kvalifikovanou většinou přijme opatření nezbytná pro jednotné používání předpisů Společenství v oblasti aromatizovaných vín, aromatizovaných vinných nápojů a aromatizovaných vinných koktejlů, zejména pokud jde o dohled a vztahy mezi příslušnými subjekty členských států.
4. Členské státy a Komise si navzájem sdělují údaje nezbytné pro provádění tohoto nařízení.
Pravidla pro sdělování a šíření těchto údajů se stanoví postupem podle článku 13.
Článek 10
Nápoje definované v tomto nařízení, jež jsou dovážené a označené zeměpisným označením, mohou za účelem jejich uvádění na trh k lidské spotřebě ve Společenství a za podmínky vzájemnosti podléhat dohledu a ochraně podle čl. 9 odst. 1 druhého pododstavce.
První pododstavec se provádí prostřednictvím dohod se zainteresovanými třetími zeměmi, které budou sjednány a uzavřeny postupem podle článku 113 Smlouvy.
Prováděcí pravidla a seznam produktů podle prvního pododstavce se stanoví postupem podle článku 14.
Článek 11
Kromě výjimek, jež budou stanoveny postupem podle článku 13, musí být aromatizovaná vína, aromatizované vinné nápoje a aromatizované vinné koktejly určené pro vývoz v souladu s tímto nařízením.
Článek 12
1. Zřizuje se prováděcí výbor pro nápoje uvedené v tomto nařízení (dále jen "výbor") složený ze zástupců členských států, kterému předsedá zástupce Komise.
2. Hlasům členských států ve výboru je přidělena váha podle čl. 148 odst. 2 Smlouvy. Předseda nehlasuje.
Článek 13
1. Má-li být zahájen postup podle tohoto článku, přednese věc výboru jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu, nebo na žádost zástupce některého členského státu.
2. Zástupce Komise předloží návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k návrhu ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci.
Stanovisko se přijímá většinou 54 hlasů, přičemž hlasům členských států ve výboru je přidělena váha podle čl. 148 odst.
2 Smlouvy. Předseda nehlasuje.
3. Komise přijme opatření, která jsou okamžitě použitelná.
Pokud však tato opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru, sdělí je Komise neprodleně Radě.
V tomto případě může Komise nejvýše o jeden měsíc ode dne tohoto sdělení odložit použitelnost opatření, o kterých rozhodla.
Rada může kvalifikovanou většinou ve lhůtě jednoho měsíce přijmout jiné rozhodnutí.
Článek 14
1. Má-li být zahájen postup podle tohoto článku, přednese věc výboru jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu, nebo na žádost zástupce některého členského státu.
2. Zástupce Komise předloží návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k návrhu ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci. Stanovisko se přijímá většinou podle čl.
148 odst. 2 Smlouvy pro přijímání rozhodnutí, která má Rada přijímat na návrh Komise.
Při hlasování ve výboru je hlasům zástupců členských států přidělena váha stanovená v uvedeném článku.
Předseda nehlasuje.
3. a) Komise přijme zamýšlená opatření, jsou-li v souladu se stanoviskem výboru.
b) Pokud však zamýšlená opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, předloží Komise neprodleně Radě návrh opatření, která mají být přijata.
Rada se usnese kvalifikovanou většinou.
Pokud se Rada neusnese do tří měsíců ode dne, kdy jí byla věc předložena, přijme navrhovaná opatření Komise.
Článek 15
Výbor může posoudit jakoukoli jinou otázku, kterou mu předloží jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu, nebo na žádost zástupce některého členského státu.
Článek 16
1. Pro usnadnění přechodu od dosavadní úpravy k úpravě zavedené tímto nařízením se postupem podle článku 13 stanoví přechodná opatření.
2. Přechodná opatření lze používat nejdéle dva roky ode dne použitelnosti tohoto nařízení.
Článek 17
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Použije se ode dne 17. prosince 1991 s výjimkou článků 12 až 15, které se použijí ode dne vstupu tohoto nařízení v platnost.
Nápoje vyrobené a označené před tímto dnem však mohou být prodávány do vyčerpání zásob.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
ze dne 10. června 1991, kterým se mění nařízení (EHS) č. 1037/72, kterým se stanoví obecná pravidla pro poskytování a financování podpory pro producenty chmele
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ, s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1696/71 ze dne 26. července 1971 o společné organizaci trhu s chmelem [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 3577/90 [2], a zejména na čl. 13 odst. 3 uvedeného nařízení,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že vložením článku 12a nařízení (EHS) č.
2780/90 [3] do nařízení (EHS) č. 1696/71 byl vytvořen nový odkaz na poskytování podpory pro producenty chmele; že je proto nutné změnit články 1 a 5 nařízení (EHS) č.
1037/72 [4], aby se zohlednila nová ustanovení týkající se poskytování podpory pro producenty chmele, PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V článcích 1 a 5 nařízení (EHS) č. 1037/72 se slova "článku 12" nahrazují slovy "článků 12 a 12a" a "článcích 12 a 12a".
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 1605/91 ze dne 10. června 1991, kterým se mění nařízení (EHS) č. 1784/77 o vydávání ověřovacích listin původu pro chmel
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ, s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1696/71 ze dne 26. července 1971 o společné organizaci trhu s chmelem [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 3577/90 [2], a zejména na čl. 2 odst. 4 uvedeného nařízení,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č.
1784/77 [3] naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 2039/85 [4] stanoví podmínky, za kterých může být chmel zpracován na chmelové výrobky;
vzhledem k tomu, že se v praxi na základě technického vývoje používají při zpracování nejenom chmelové hlávky, ale také chmelové výrobky; že je za účelem zohlednění technického vývoje a uplatňovaného řízení podniku nutné změnit předpisy o zpracování chmele v nařízení (EHS) č. 1784/77 takovým způsobem, aby mohly být chmelové výrobky podrobeny dalšímu zpracování,
Článek 1
Nařízení (EHS) č. 1784/77 se mění takto:
1. V článku 7 se slova "chmel ověřený ve Společenství" nahrazují slovy "chmel ověřený ve Společenství, z něj upravené ověřené chmelové výrobky".
2. V článku 8 se odstavec 3 nahrazuje tímto:
"3. Pro výrobu chmelového prášku a chmelových extraktů se může smíchat ověřený chmel vyprodukovaný ve Společenství a z něj upravené ověřené výrobky pocházející ze stejné sklizně, ale z různých odrůd a pěstitelských oblastí, pokud jeho ověřovací listina původu obsahuje tyto údaje:
a) použité odrůdy, chmelařskou oblast a sklizňový rok;
b) hmotnostní podíl jednotlivých odrůd obsažených ve směsi; pokud byly při zpracování chmelových výrobků použity chmelové výrobky v kombinaci s chmelovými hlávkami nebo pokud byly použity různé chmelové výrobky, hmotnostní podíl jednotlivých odrůd vycházející z množství chmelových hlávek, které bylo použito pro zpracování použitých produktů;
c) referenční čísla ověřovacích listin původu použitého chmele a chmelových výrobků."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost sedmým dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č.
1720/91 ze dne 13. června 1991,
kterým se mění nařízení č.
136/66/EHS o zřízení společné organizace trhu s oleji a tuky
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že je třeba upravit režim podpory pro olejnatá semena, použitelný od 1. července 1992; že Rada musí patřičným způsobem a včas rozhodnout o budoucím systému;
vzhledem k tomu, že pokud Rada nepřijme rozhodnutí včas, měla by mít Komise v zájmu zamezení výkyvů na trhu oprávnění přijmout bezpodmínečně nutná přechodná opatření;
vzhledem k tomu, že s ohledem na tuto reformu je třeba konec hospodářského roku 1991/92 pro slunečnicová semena přesunout na 30. červen 1992;
vzhledem k tomu, že režim maximálních zaručených množství podle článku 27a nařízení č.
136/66/EHS [4] naposledy pozměněného nařízením (EHS) č.
3577/90 [5] je třeba naposledy prodloužit ještě na jeden hospodářský rok;
vzhledem k tomu, že v zájmu zlepšení přesnosti odhadů produkce v rámci tohoto režimu je třeba přesunout konečnou lhůtu pro tyto odhady na konec října;
vzhledem k tomu, že výše podpory pro semena řepky a řepice ve Španělsku musí být stejná jako ve zbytku Společenství,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Odchylně od čl.
22 odst.
3 nařízení č. 136/66/EHS končí hospodářský rok 1991/92 pro slunečnicová semena dne 30.června1992.
Článek 2
Nařízení č.
136/66/EHS se mění takto:
1. V čl.
27a odst. 1 se doplňuje nový pododstavec, který zní:
"Odchylně od předchozího pododstavce stanoví Rada maximální zaručená množství pouze pro hospodářský rok 1991/92 na stejné úrovni jako pro hospodářský rok 1990/91."
2. V čl.
27a odst. 3 se slova "produkci odhadovanou před koncem druhého měsíce hospodářského roku" nahrazují slovy "produkci odhadovanou před koncem října".
3. V čl.
27a odst. 3 se doplňuje nový pododstavec, který zní:
"Odchylně od prvního a druhého pododstavce se výše podpory na hospodářský rok 1991/92 pro semena řepky a řepice vyprodukovaná ve Španělsku stanoví tak, že upravená směrná cena bude ve Španělsku stejně vysoká jako ve Společenství v jeho složení ke dni 31. prosince 1985."
Článek 3
Rada rozhodne postupem podle čl.
43 odst.
2 Smlouvy nejpozději do 31. října 1991 o novém režimu pro olejnatá semena, použitelném od 1. července 1992.
Článek 4
Nerozhodne-li Rada do 31. října 1991, je Komise postupem podle článku 38 nařízení č.
136/66/EHS oprávněna přijmout bezpodmínečně nutná přechodná opatření pro zamezení výkyvů na trhu.
Článek 5
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 1768/91 ze dne 21. června 1991, kterým se mění nařízení (EHS) č. 2921/90 o podpoře výroby kaseinu a kaseinátů z odstředěného mléka
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ, s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 804/68 ze dne 27. června 1968 o společné organizaci trhu s mlékem a mléčnými výrobky [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1630/91 [2], a zejména na čl. 11 odst. 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č.
756/70 ze dne 24. dubna 1970 o poskytování podpory pro odstředěné mléko zpracované na kasein a kaseináty [3] bylo zrušeno nařízením (EHS) č.
2921/90 [4]; že v době zrušení uvedeného nařízení byla přijata některá zvláštní opatření s cílem usnadnit uvolňování jistot složených na základě čl. 4 odst.
1 nařízení (EHS) č. 756/70; že se ukázalo, že uvedená opatření, pokud jde o množství, která dosáhla svého místa určení do 14. října 1990, neumožňují dosáhnout zamýšlený výsledek, přičemž vinu nelze přičítat hospodářským subjektům; že je proto nutné přijmout nová opatření, která by příslušným osobám umožnila dosáhnout uvolnění jistot na základě předložení jiných dokladů než těch, které byly až dosud požadovány;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro mléko a mléčné výrobky, PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (EHS) č. 2921/90 se mění takto:
1. V článku 6: a) v druhém odstavci se zrušuje druhá věta;
b) se vkládají nové odstavce, které znějí:
"Jestliže bylo dosaženo místa určení podle druhého odstavce do 14. října 1990, dotčené osoby dosáhnou uvolnění jistot tím, že příslušnému orgánu předloží žádost, ke které musí být přiloženy doklady, které uvádějí přesná množství příslušných kaseinů a kaseinátů včetně čísel příslušných výrobních šarží:
- v případě vývozu: doklad, že příslušné kaseiny nebo kaseináty opustily celní území Společenství,
- v případě dodávky do zařízení, které je vázáno závazkem podle čl. 4 odst. 5 nařízení (EHS) č. 756/70: opis přepravních dokladů a/nebo dodacího listu a opis faktury.
Příslušný orgán přijme žádost uvedenou ve třetím odstavci pouze v případě, že obsahuje závazek dotčené osoby zaplatit příslušnému orgánu částku, která se rovná výši uvolněných jistot, pokud by se zjistilo, že při všech kontrolách, které mohou orgány veřejné správy provádět během 12 měsíců ode dne podepsání závazku, měly uvedené kaseiny a kaseináty jiné místo určení, než je místo uvedeno v dokladech předložených podle třetího odstavce.
Za účelem usnadnit z administrativního hlediska uvolňování jistot si členské státy v případě potřeby vzájemně pomáhají při identifikaci zařízení, která se nacházejí jejich území a která jsou vázána závazkem podle čl. 4 odst. 5 nařízení (EHS) č. 756/70."
2. V článku 7 se odstavec 2 nahrazuje tímto:
"Použije se na množství kaseinu a kaseinátů vyrobená od 15. října 1990 na základě ustanovení článku 6."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č.
1781/91
ze dne 19. července 1991,
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č.
1576/89 ze dne 29. května 1989, kterým se stanoví obecná pravidla pro definici, označování a obchodní úpravu lihovin [1], a zejména na čl. 6 odst.
vzhledem k tomu, že v nařízení Komise (EHS) č.
1014/90 [2] jsou stanovena počáteční pravidla; že je třeba tato pravidla doplnit;
vzhledem k tomu, že mají-li být zohledněny zvyklosti, které existovaly již před vstupem nařízení (EHS) č.
1576/89 v platnost, mělo by být povoleno, aby určité složené výrazy pro označování likérů mohly být zachovány, přestože alkohol v nich obsažený není získán nebo není výhradně získán z udávané lihoviny; že je nezbytné upřesnit podmínky pro označování těchto likérů, aby se předešlo jakémukoliv riziku záměny s lihovinami definovanými v čl. 1 odst.
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Prováděcího výboru pro lihoviny,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ: Článek 1
V nařízení (EHS) č.
1014/90 se vkládá nový článek, který zní:
"Článek 7b
1. Podle čl. 6 odst. 1 druhé odrážky nařízení (EHS) č. 1576/89 je v obchodní úpravě lihoviny zakázáno použití obecných výrazů ve složených výrazech, pokud alkohol obsažený v dotyčném nápoji nepochází výhradně z uvedené lihoviny.
2. Podle situace v okamžiku vstupu tohoto nařízení v platnost však smějí být v obchodní úpravě likérů vyrobených ve Společenství použity pouze následující složené výrazy:
prune brandy,
orange brandy,
apricot brandy,
cherry brandy,
solbaerrom, také nazývaný blackcurrant rum.
3. Pokud jde o označování etiketou a obchodní úpravu likérů uvedených v odstavci 2, uvádí se složený výraz na etiketě v jednom řádku, stejným písmem stejné barvy a slovo "likér" musí být uvedeno v bezprostřední blízkosti a písmem ne menším, než je písmo složeného výrazu.
Jestliže alkohol nepochází z udávané lihoviny, musí být odkaz na druh užitého alkoholu uveden na etiketě ve stejném zorném poli jako údaje.
Tento odkaz se vyjádří buď údajem o druhu užitého zemědělského alkoholu, nebo slovy "zemědělského alkoholu", kterým předchází slova "vyrobený ze" nebo "vyrobený za použití"."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č.
1796/91 ze dne 24. června 1991
o zařazení určitého zboží do kombinované nomenklatury
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č.
2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
1056/91 [2], a zejména na článek 9 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že k zajištění jednotného uplatňování kombinované nomenklatury tvořící přílohu uvedeného nařízení je nezbytné přijmout opatření k zařazení zboží uvedeného v příloze tohoto nařízení;
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č.
2658/87 stanovilo všeobecná pravidla pro výklad kombinované nomenklatury a že se tato pravidla vztahují i na každou jinou nomenklaturu, která je na ní plně nebo částečně založena nebo k ní přidává další třídění a která je zřízena zvláštními předpisy Společenství za účelem uplatňování celních nebo jiných opatření týkajících se obchodu se zbožím;
vzhledem k tomu, že podle uvedených všeobecných pravidel musí být zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze tohoto nařízení zařazeno na základě odůvodnění ve sloupci 3 do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro nomenklaturu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ: Článek 1
Zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze se v kombinované nomenklatuře zařazuje do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2 této tabulky.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým prvním dnem po vyhlášení
ze dne 28. června 1991, kterým se mění nařízení (EHS) č. 2213/83, kterým se stanoví normy jakosti pro cibuli a čekanku salátovou, pokud jde o charakteristiku třídy II. jakosti pro čekanku salátovou
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1035/72 ze dne 18. května 1972 o společné organizaci trhu s ovocem a zeleninou [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1623/91 [2], a zejména na čl. 2 odst. 2 druhý pododstavec uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č.
2213/83 [3] stanoví normy jakosti pro čekanku salátovou zahrnující III. třídu jakosti; že nařízení Komise (EHS) č.
1764/90 [4] činí třídu III. jakosti použitelnou u čekanky salátové do 30. června 1991; že skutečnost, že toto opatření již nadále neplatí, znamená, že produkty, které tvarem nevyhovují charakteristice II. třídy jakosti, jsou vyloučeny z trhu; že je nezbytné upravit platnou normu pro čekanku salátovou;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro ovoce a zeleninu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V nařízení (EHS) č. 2213/83 se příloha II mění takto:
1. v části II "Znaky jakosti" písmenu B. "Třídění" se v bodě iii) "II. jakost" doplňuje nová věta, který zní:
"Kromě toho může tato třída zahrnovat čekanku nepravidelného tvaru, je-li upravena odděleně ve stejnorodých baleních a splňuje-li všechny ostatní požadavky stanovené pro třídu.";
2. v části V "Obchodní úprava" písmenu B "Obalová úprava" se poslední odstavec nahrazuje tímto:"Čekanka ve třídě II. jakosti nepravidelného tvaru a čekanka ve třídě III. jakosti musí být upravena v baleních vážících 7 kilogramů nebo více.";
3. v části VI "Ustanovení o označování" písmenu D "Obchodní údaje" se první odrážka nahrazuje tímto:
"— třída a, v případě třídy II. jakosti, slova "nepravidelný tvar", kde je to vhodné, a případně odpovídající vnitrostátní popis."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. července 1991.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Rady (EHS) č.
1893/91 ze dne 20. června 1991,
kterým se mění nařízení (EHS) č.
1191/69 o postupu členských států ohledně závazků vyplývajících z pojmu veřejné služby v dopravě po železnici, silnici a vnitrozemských vodních cestách
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 75 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že při zachování zásady zrušení závazků veřejné služby může konkrétní veřejný zájem na dopravních službách odůvodnit použití pojmu veřejné služby v této oblasti;
vzhledem k tomu, že v souladu se zásadou obchodní nezávislosti dopravních podniků by mělo poskytování dopravních služeb být upraveno smlouvou uzavřenou mezi příslušnými orgány členských států a daným podnikem;
vzhledem k tomu, že pro účely nabídky určitých služeb nebo v zájmu určitých sociálních kategorií cestujících by členské státy měly mít možnost zachovat nebo uložit určité závazky veřejné služby;
vzhledem k tomu, že je proto nezbytné změnit nařízení (EHS) č.
1191/69 [4] naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
3572/90 [5], upravit jeho oblast působnosti a stanovit obecná pravidla pro smlouvy na základě závazků veřejné služby,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (EHS) č.
1191/69 se mění takto:
1.
Článek 1 se nahrazuje tímto:
"Článek 1
1. Toto nařízení se vztahuje na dopravní podniky provozující dopravu po železnici, silnici a vnitrozemských vodních cestách.
Členské státy mohou vyloučit z oblasti působnosti tohoto nařízení všechny podniky, jejichž činnost je omezena výlučně na provozování městské, příměstské nebo regionální dopravy.
2. Pro účely tohoto nařízení se
- "městskou a příměstskou dopravou" rozumí doprava uspokojující dopravní potřeby městského centra nebo aglomerace, jakož i dopravní potřeby mezi nimi a jejich okolím,
- "regionální dopravou" rozumí doprava uspokojující dopravní potřeby regionu.
3. Příslušné orgány členských států zruší všechny závazky v dopravě po železnici, silnici a vnitrozemských vodních cestách, které vyplývají z pojmu veřejné služby, vymezené tímto nařízením.
4. Za účelem zajištění přiměřených dopravních služeb, které zejména berou v úvahu sociální faktory a faktory životního prostředí a územního plánování, nebo s cílem nabídnout zvláštní jízdné určitým kategoriím cestujících mohou příslušné orgány členských států uzavřít s dopravním podnikem smlouvu na veřejné služby.
Podmínky a podrobnosti takové smlouvy jsou stanoveny v oddíle V.
5. Příslušné orgány členských států však mohou zachovat nebo uložit závazky veřejné služby podle článku 2 v městské, příměstské a regionální přepravě cestujících.
Podmínky a podrobnosti, včetně metod vyrovnání, jsou stanoveny v oddílech II, III a IV.
Pokud dopravní podnik provozuje současně služby plynoucí ze závazků veřejné služby a jiné činnosti, musí být veřejné služby provozovány oddělenými divizemi, splňujícími alespoň tyto podmínky:
a) provozní účty pro každou z těchto činností jsou oddělené a podíl prostředků příslušejících každé z nich se určuje v souladu s platnými účetními pravidly;
b) výdaje se dorovnávají pomocí výnosů z provozu a platbami orgánů veřejné moci, bez jakékoliv možnosti přesunu do jiného odvětví činnosti podniku nebo z něj.
6. Příslušné orgány členského státu mohou dále rozhodnout o nepoužití odstavců 3 a 4 na sazby a podmínky stanovené v zájmu jedné nebo více sociálních kategorií cestujících v odvětví přepravy cestujících."
2.
V článku 10 se zrušuje odstavec 2.
3.
V článku 11 se zrušuje odstavec 3.
4.
Oddíl V se nahrazuje tímto:
"ODDÍL V
Smlouvy na veřejné služby
Článek 14
1. "Smlouvou na veřejné služby" se rozumí smlouva uzavřená mezi příslušnými orgány členského státu a dopravním podnikem za účelem zajištění přiměřených dopravních služeb pro veřejnost.
Smlouva na veřejné služby může zahrnovat zejména:
- dopravní služby splňující stanovené normy plynulosti, pravidelnosti, výkonnosti a kvality,
- doplňkové dopravní služby,
- dopravní služby za zvláštní přepravní sazby a podle zvláštních přepravních podmínek, zejména pro určité kategorie cestujících nebo určité spoje,
- úpravu služeb podle skutečných požadavků.
2. Smlouva na veřejné služby zahrnuje mimo jiné toto:
a) povahu poskytované služby, zejména normy plynulosti, pravidelnosti, výkonnosti a kvality;
b) cenu služeb zahrnutých smlouvou, které se buď připojí k tarifním výnosům, nebo zahrnuje příjmy a podrobnosti finančních vztahů mezi oběma stranami;
c) pravidla o dodatcích a změnách smlouvy, zejména s ohledem na nepředvídatelné změny;
d) dobu platnosti smlouvy;
e) smluvní pokuty pro případ nedodržení smlouvy.
3. Prostředky zapojené do poskytování dopravních služeb, které jsou předmětem smlouvy na veřejné služby, mohou patřit podniku nebo mu mohou být k dispozici.
4. Každý podnik, který zamýšlí přerušit dopravní služby poskytované veřejnosti plynule a pravidelně a nespadající do systému smluv na veřejné služby nebo závazků veřejné služby, anebo provést v nich podstatné změny, to sdělí příslušným orgánům členského státu nejméně tři měsíce předem.
Příslušné orgány mohou rozhodnout o odmítnutí takového sdělení.
Toto ustanovení se netýká ostatních vnitrostátních postupů použitelných pokud jde o oprávnění k zrušení nebo změně dopravních služeb.
5. Po obdržení sdělení podle odstavce 4 mohou příslušné orgány trvat na zachování dané služby až po dobu jednoho roku ode dne sdělení a oznámí toto rozhodnutí podnikům nejpozději jeden měsíc před uplynutím platnosti předběžného oznámení.
Mohou také podnítit jednání o zřízení nebo úpravě takové služby.
6. Finanční břemena vzniklá dopravním podnikům ze závazků podle odstavce 5 jsou vyrovnávána společnými postupy stanovenými v oddílech II, III a IV."
5.
Článek 19 se zrušuje.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. července 1992.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Rady (EHS) č.
1911/91 ze dne 26. června 1991
o uplatňování právních předpisů Společenství na Kanárské ostrovy
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na akt o přistoupení Španělska a Portugalska, a zejména na čl. 25 odst. 4 první pododstavec uvedeného aktu,
s ohledem na pozměněný návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že na základě článku 25 aktu o přistoupení se Smlouvy a akty orgánů Evropských společenství vztahují na Kanárské ostrovy, s výhradou odchylek stanovených v uvedeném článku, v článku 155 a v protokolu 2 k uvedenému aktu;
vzhledem k tomu, že tato úprava vylučuje Kanárské ostrovy zejména z celního území Společenství a z uplatňování společné obchodní politiky, společné zemědělské politiky a společné rybářské politiky; že zkušenosti ukázaly, že rozvoji Kanárských ostrovů by více prospělo jejich plné začlenění do společných politik a procesu vytváření vnitřního trhu; že by proto úprava stanovená v aktu o přistoupení měla být změněna a Kanárské ostrovy by měly být začleněny do celního území Společenství;
25 odst. 4 prvním pododstavcem aktu o přistoupení může Rada na žádost Španělska a na návrh Komise po konzultaci s Evropským parlamentem jednomyslně rozhodnout o zahrnutí Kanárských ostrovů do celního území Společenství, a vymezit vhodná opatření s cílem rozšířit působnost právních předpisů Společenství na Kanárské ostrovy; že Španělsko podalo žádost podle uvedeného článku dne 7. března 1990;
vzhledem k tomu, že začlenění Kanárských ostrovů do všech politik Společenství vyžaduje postupný proces během přiměřeného přechodného období, aniž jsou dotčena zvláštní opatření, jejichž účelem je zohlednit zvláštní překážky vyplývající z odlehlosti Kanárských ostrovů, jejich ostrovní polohy a z jejich tradičního hospodářského a daňového postavení; že pro tato opatření bude nezbytné přijmout na základě tohoto nařízení program možností specifických pro odlehlost a ostrovní povahu Kanárských ostrovů;
vzhledem k tomu, že uplatňování společné zemědělské politiky na Kanárských ostrovech umožní volný pohyb výrobků za podmínek platných v kontinentálním Španělsku (konec přechodného období: 31. prosinec 1995), s výjimkou doplňkových obchodních mechanismů, pokud jde o zásobování Kanárských ostrovů; že v tomto systému bude zajištěn volný pohyb výrobků mezi Kanárskými ostrovy a zbývající částí Španělska; že plné uplatňování společné zemědělské politiky závisí na vstupu v platnost zvláštních předpisů o zásobování; že uplatňování této politiky bude muset být dále doprovázeno zvláštními opatřeními pro zemědělskou produkci na Kanárských ostrovech; že je tudíž nezbytné řídit se ustanoveními aktu o přistoupení o uplatňování společné zemědělské politiky na Kanárských ostrovech, s výjimkou ustanovení o přístupu zemědělských produktů pocházejících z Kanárských ostrovů do jiných částí Společenství, až do vstupu těchto předpisů o zásobování v platnost; že ustanovení protokolu 2 o banánech musí zůstat použitelná;
vzhledem k tomu, že je nezbytné, aby byla od vstupu tohoto nařízení v platnost na Kanárských ostrovech uplatňována společnárybářská politika za podmínek platnýchvkontinentálním Španělsku (konec přechodného období: 31. prosinec 1995), s výhradou zvláštních opatření, jež budou stanovena podle stávajících právních předpisů;
vzhledem k tomu, že k ostrovní povaze Kanárských ostrovů se v historii přihlíželo zaváděním zvláštní hospodářské a daňové úpravy, jež měla vyrovnat nevýhody vyplývající ze zeměpisné izolace souostroví;
vzhledem k tomu, že v této souvislosti je posílené začlenění Kanárských ostrovů do Společenství slučitelné se zachováním nepřímého zdanění specifického pro tyto ostrovy, zejména vyloučení Kanárských ostrovů z územní působnosti společného systému daně z přidané hodnoty podle článku 26 ve spojení s přílohou I oddílem V bodem 2 aktu o přistoupení, kterými se mění čl. 3 odst. 2 šesté směrnice 77/388/EHS [4], a pokračující vyloučení Kanárských ostrovů z územní působnosti směrnic o tabákových výrobcích podle článku 26 ve spojení s přílohou I oddílem V body 3 a 4 aktu o přistoupení;
vzhledem k tomu, že Společenství bere s potěšením na vědomí cíle reformy zahájené Španělskem v souvislosti s hospodářskou a daňovou úpravou pro Kanárské ostrovy; že tato reforma postupně zavádí modernizované nepřímé daně, jež fungují jako nástroj hospodářského a sociálního rozvoje a financování místních rozpočtů a jež vytvářejí podmínky pro plné začlenění do Společenství na konci přechodného období nepřesahujícího deset let;
vzhledem k tomu, že je vhodné osvobodit některé domácí produkty, nejpozději do 31. prosince 2000 ve dvou pětiletých etapách jako součásti dynamického procesu v souladu s postupným vstupem Kanárských ostrovů do celní unie, zcela nebo částečně od nové daně "arbitrio sobre la producción y sobre las importaciones (APIM)" (výrobní a dovozní daň), pokud toto osvobození od daně přispívá k podpoře místních činností; že by však výběr této daně měl být pozastaven u produktů, na které se vztahuje společná zemědělská politika, až do začátku uplatňování této politiky, čímž se rozumí, že u těchto produktů dovážených ze třetích zemí se předpisy platné na Kanárských ostrovech pro obchod s těmito zeměmi uplatňují až do uvedeného okamžiku;
vzhledem k tomu, že postupné rušení této daně musí být po vstupu tohoto nařízení v platnost během téhož přechodného období doprovázeno postupným přijímáním společného celního sazebníku, aby bylo zajištěno úplné začlenění Kanárských ostrovů do celní unie do 31. prosince 2000;
vzhledem k tomu, že však v případě produktů, na něž se vztahuje společná zemědělská politika, závisí uplatňování společného celního sazebníku a jiných dovozních cel na vstupu v platnost zvláštních předpisů o zásobování Kanárských ostrovů základními zemědělskými produkty; že v každém případě může být postupné zavádění společného celního sazebníku na Kanárských ostrovech u některých citlivých produktů v případě potřeby doprovázeno zvláštními tarifními opatřeními nebo odchylkami od společné obchodní politiky; že tato opatření mohou být přijata rovněž v souvislosti s právní úpravou svobodných pásem;
vzhledem k tomu, že daň "arbitrio insular — tarifa especial", která se vybírá z produktů dodávaných jinými částmi Společenství za podmínek stanovených v čl.
6 odst.
3 protokolu 2, se nebude uplatňovat po 31. prosinci 1992, s výhradou uplatňování v určitých případech, které určí Rada, do 31. prosince 2000; že tato daň z produktů dovážených na Kanárské ostrovy ze třetích zemí musí být od 1. ledna 1996 postupně rušena tak, aby byla do 31. prosince 2000 zrušena úplně, aniž jsou dotčeny povinnosti podle stávajících dohod;
vzhledem k tomu, že by se měla stanovit možnost uplatňovat ochranná opatření nejdéle do 31. prosince 1999,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Ustanovení smluv a aktů orgánů Evropských společenství, pro něž akt o přistoupení stanovil odchylky, se na Kanárské ostrovy uplatňují za podmínek stanovených v tomto nařízení.
Článek 2
1. Ode dne vstupu v platnost zvláštních opatření uvedených v odstavci 2 se společná zemědělská politika vztahuje na Kanárské ostrovy za podmínek platných pro kontinentální Španělsko.
Avšak
- doplňkový obchodní mechanismus stanovený v aktu o přistoupení se nevztahuje na vstup dotyčných produktů na Kanárské ostrovy,
- pravidla platná pro kontinentální Španělsko se vztahují na produkty pocházející z Kanárských ostrovů zasílané do jiných částí Společenství ode dne vstupu tohoto nařízení v platnost.
2. Společná zemědělská politika se uplatňuje ve spojení se zvláštními předpisy o zásobování.
3. Při uplatňování společné zemědělské politiky se přihlíží ke zvláštním rysům zemědělské produkce na Kanárských ostrovech.
Článek 3
Ode dne vstupu tohoto nařízení v platnost se společná rybářská politika vztahuje na Kanárské ostrovy za podmínek platných pro kontinentální Španělsko.
Společná rybářská politika se uplatňuje ve spojení se zvláštními opatřeními, která v případě potřeby přihlížejí ke zvláštním rysům rybářské produkce na Kanárských ostrovech.
Článek 4
1. Podle článku 26 ve spojení s přílohou I oddílem V bodem 2 aktu o přistoupení, kterými se mění čl. 3 odst. 2 šesté směrnice 77/388/EHS, zůstává území Kanárských ostrovů vyloučeno z územní působnosti společného systému daně z přidané hodnoty.
2. Podle článku 26 ve spojení s přílohou I oddílem V body 3 a 4 aktu o přistoupení může Španělsko upustit od uplatňování směrnic 72/464/EHS [5] a 79/32/EHS [6] na Kanárské ostrovy.
Článek 5
1. Během přechodného období, které skončí nejpozději dne 31. prosince 2000, jsou španělské orgány oprávněny uvalit na všechny produkty, které jsou na Kanárské ostrovy přivezeny nebo jsou na Kanárských ostrovech vyrobeny, výrobní a dovozní daň (APIM).
Tuto možnost však nelze zavést u produktů, na něž se vztahuje společná zemědělská politika, dokud nevstoupí v platnost zvláštní předpisy o zásobování zmíněné v čl. 2 odst.
2.
Do 31. prosince 1995 budou sazby daně stanoveny v souladu s odstavcem 3.
Od 1. ledna 1996 se tyto sazby budou každý rok snižovat vždy o 20 %, aby byla daň zcela zrušena do konce období stanoveného v odstavci 1.
3. Použitelné sazby se mohou v závislosti na kategoriích produktů pohybovat mezi 0,1 % a 5 %; tyto sazby mohou však u tabákových výrobků (kódy KN 24021000 a24022000) vzrůst až na 15 %.
Za žádných okolností je však nelze zvýšit o více než 15 % původní sazby.
Tyto změny sazeb nesmějí v žádném případě vést k diskriminaci výrobků pocházejících ze Společenství.
4. Během přechodného období uvedeného v odstavci 1 mohou být místní výrobky, s ohledem na zvláštní situaci Kanárských ostrovů a vzhledem k jejich plnému začlenění do celní unie, do 31. prosince 1995 částečně nebo zcela osvobozeny od daně podle hospodářských potřeb.
Tato osvobození od daně musí být součástí strategie hospodářského a sociálního rozvoje Kanárských ostrovů s ohledem na rámec pomoci Společenství a musí přispívat k podpoře místních činností, avšak nesmí způsobit změnu obchodních podmínek v rozporu se společným zájmem.
5. Právní úprava osvobození od daně, kterou příslušné orgány přijmou podle odstavce 4, se oznámí Komisi, jež o ní uvědomí členské státy a do dvou měsíců zhodnotí, zda je v souladu s cíli vymezenými v uvedeném odstavci.
Pokud se Komise v této lhůtě nevyjádří, považují se osvobození od daně za schválená.
6. V průběhu roku 1995 zhodnotí Komise po konzultaci se španělskými orgány dopad přijatých opatření na hospodářství Kanárských ostrovů a vyhlídky začlenění Kanárských ostrovů do celního území Společenství.
Na základě tohoto zhodnocení mohou být španělské orgány oprávněny, aby v souladu s kritérii uvedenými v odstavci 4 a postupem podle odstavce 5 zcela nebo zčásti zachovaly platné výjimky, nejdéle však do 31. prosince 2000.
Článek 6
1. Během přechodného období, které končí nejpozději dne 31. prosince 2000, se postupně zavádí společný celní sazebník podle tohoto harmonogramu:
- do 31. prosince 1992 činí uplatňované celní sazby 30 % sazeb společného celního sazebníku; od 1. ledna 1993 činí 35 % sazeb společného celního sazebníku, od 1. ledna 1994 činí 40 % sazeb společného celního sazebníku a od 1. ledna 1995 činí 50 % sazeb společného celního sazebníku,
- od 1. ledna 1996 se tyto sazby každý rok zvyšují o 10 %, takže na konci přechodného období se sazby společného celního sazebníku vztahují na Kanárské ostrovy v plné výši.
2. Uplatňování společného celního sazebníku a jiných dovozních cel podle společné zemědělské politiky se odkládá do vstupu v platnost zvláštních předpisů o zásobování zmíněných v čl. 2 odst. 2.
3. Společný celní sazebník se na Kanárské ostrovy vztahuje, aniž jsou dotčena zvláštní tarifní opatření nebo případné odchylky od společné obchodní politiky pro určité citlivé výrobky, jsou-li nezbytné.
Celní opatření mohou být rovněž učiněna v souvislosti s právní úpravou svobodných pásem.
4. Na produkty dodané z jiných částí Společenství za podmínek stanovených v čl.
6 odst. 3 protokolu 2 k aktu o přistoupení se do 31. prosince 1992 uplatňuje daň "arbitrio insular — tarifa especial".
V určitých případech však může Rada na žádost Španělska a postupem podle čl.
6 odst. 3 protokolu 2 povolit uplatňování této daně na některé citlivé produkty nejpozději do 31. prosince 2000.
Aniž jsou dotčeny závazky vyplývající ze stávajících dohod, je tato daň z dovezených výrobků pocházejících ze třetích zemí od 1. ledna 1996 snižována tak, aby byla zcela zrušena do 31. prosince 2000.
5. Pokud se zjistí, že uplatňování odstavce 1 vede k odklonu obchodu, může Komise rozhodnout, že rozdíl v dovozních clech u zboží ve volném oběhu na Kanárských ostrovech bude vybírán při jejich uvedení do ostatních částí celního území Společenství.
Článek 7
Společná obchodní politika se na Kanárské ostrovy vztahuje za podmínek stanovených pro Španělsko v aktu o přistoupení, aniž jsou dotčena zvláštní opatření uvedená v čl. 2 odst. 2, čl. 6 odst. 3 a čl. 10 odst. 3 tohoto nařízení.
Článek 8
Komise přijme vhodná opatření, aby zabránila spekulativnímu pohybu nebo odklonu obchodu způsobeným změnou právní úpravy obchodu platné pro Kanárské ostrovy.
Článek 9
Rada přijme na návrh Komise a po konzultaci s Evropským parlamentem a Hospodářským a sociálním výborem program možností specifických pro odlehlost a ostrovní povahu Kanárských ostrovů. Tento program zahrnuje zvláštní opatření uvedená v čl.
2 odst. 2 a 3, článku 3 a čl.
3. Tento mnohaodvětvový program činností, jenž zahrnuje právní opatření a finanční přísliby týkající se uplatňování společných politik, aby byly zohledněny nesnáze specifické pro Kanárské ostrovy, bude proveden před 31. prosincem 1992, a to prostřednictvím přijetí nezbytných právních předpisů Radou nebo Komisí v souladu se Smlouvou.
Článek 10
1. Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. července 1991.
2. Ustanovení tohoto nařízení o uplatňování společné zemědělské politiky se použijí od vstupu v platnost zvláštních předpisů o zásobování stanovených v čl.
2 odst. 2.
Tato opatření vstoupí v platnost nejpozději do 1. ledna 1992.
Avšak ustanovení protokolu 2 připojeného k aktu o přistoupení o přístupu výrobků pocházejících z Kanárských ostrovů do zbývající části Společenství, s výhradou odstavce 3, pozbývají účinku vstupem tohoto nařízení v platnost.
3. Ustanovení protokolu 2 k aktu o přistoupení týkající se banánů zůstávají nadále použitelná.
Článek 11
Ochranná opatření podle článku 379 aktu o přistoupení se použijí v případech stanovených v uvedeném článku pro každé odvětví, kterého se dotýká nová úprava začleňující Kanárské ostrovy do Společenství, avšak pouze do 31. prosince 1999.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
ze dne 11. července 1991,
kterým se mění nařízení (EHS) č.
2077/85, kterým se stanoví prováděcí pravidla k režimu podpory produkce konzervovaného ananasu
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č.
525/77 ze dne 14. března 1977, kterým se zavádí režim podpory produkce konzervovaného ananasu [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
1699/85 [2], a zejména na článek 8 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č.
2077/85 [3], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
1559/91 [4], zahrnuje do definice "konzervovaného ananasu", která je rozhodující pro uplatňování režimu podpory, produkty nakládané do cukrového sirupu; že se v poslední době stále více produkuje konzervovaný ananas nakládaný do ovocné šťávy, měly by být i tyto produkty zahrnuty do definice "konzervovaného ananasu";
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro produkty zpracované z ovoce a zeleniny,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1 odst. 1 nařízení (EHS) č.
2077/85 se doplňuje nová věta, která zní: "Tekutina se může u produktů kódů KN ex20082091 a ex20082099 skládat ze jmenovaného cukrového sirupu a/nebo z přírodní ovocné šťávy."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
ze dne 16. července 1991,
které v některých nařízeních týkajících se zařazení zboží nahrazuje kódy stanovené na základě nomenklatury společného celního sazebníku platné k 31. prosinci 1987 kódy stanovenými na základě kombinované nomenklatury
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č.
2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku [1], naposledy pozměněné nařízením Komise (EHS) č.
1056/91 [2], a zejména na článek 15 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízením Rady (EHS) č.
950/68 ze dne 28. června 1968 o společném celním sazebníku [3], zrušeným nařízením (EHS) č.
2658/87, byla zavedena nomenklatura společného celního sazebníku na základě Úmluvy o nomenklatuře pro zařazení zboží v celních sazebnících ze dne 15. prosince 1950;
vzhledem k tomu, že na základě nařízení Rady (EHS) č.
97/69 ze dne 16. ledna 1969 o opatřeních k jednotnému uplatňování nomenklatury společného celního sazebníku [4], zrušeného nařízením (EHS) č.
2658/87, Komise přijala řadu nařízení týkajících se zařazení zboží v nomenklatuře společného celního sazebníku;
vzhledem k tomu, že nařízením (EHS) č.
2658/87 byla zavedena nomenklatura zboží, nazývaná kombinovaná nomenklatura, která splňuje požadavky společného celního sazebníku a zároveň požadavky statistik zahraničního obchodu Společenství a která je založena na Mezinárodní úmluvě o harmonizovaném systému popisu a číselného označování zboží, jež nahrazuje úmluvu ze dne 25. prosince 1950;
vzhledem k tomu, že čl. 15 odst.
1 nařízení (EHS) č. 2658/87 stanoví, že kódy a popisy zboží stanovené na základě nomenklatury společného celního sazebníku platné k 31. prosinci 1987 mají být nahrazeny kódy a popisy zboží stanovenými na základě kombinované nomenklatury;
vzhledem k tomu, že je třeba změnit ta nařízení, která mají praktický význam a jejichž transpozice nepřináší žádnou zásadní změnu, a doplnit tak první sérii nařízení, která již byla změněna nařízením Komise (EHS) č.
646/89 [5] a nařízením (EHS) č.
2723/90 [6],
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V nařízeních uvedených ve sloupci 1 přílohy, jež se vztahují ke zboží popsanému ve sloupci 2, se čísla nomenklatury společného celního sazebníku ve sloupci 3 nahrazují kódy kombinované nomenklatury uvedenými ve sloupci 4.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č.
2084/91 ze dne 12. července 1991
o zařazení určitého zboží do kombinované nomenklatury
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č.
2658/87 [1] ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku, naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
2080/91 [2], a zejména na článek 9 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že k zajištění jednotného uplatňování kombinované nomenklatury tvořící přílohu uvedeného nařízení je nezbytné přijmout opatření k zařazení zboží uvedeného v příloze tohoto nařízení;
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č.
2658/87 stanovilo všeobecná pravidla pro výklad kombinované nomenklatury a že se tato pravidla vztahují i na každou jinou nomenklaturu, která je na ní plně nebo částečně založena nebo k ní přidává další třídění a která je zřízena zvláštními předpisy Společenství za účelem uplatňování celních nebo jiných opatření týkajících se obchodu se zbožím;
vzhledem k tomu, že podle uvedených všeobecných pravidel musí být zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze tohoto nařízení zařazeno na základě odůvodnění ve sloupci 3 do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro nomenklaturu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze se v kombinované nomenklatuře zařazuje do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2 této tabulky.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 2092/91 ze dne 24. června 1991 o ekologickém zemědělství a k němu se vztahujícím označování zemědělských produktů a potravin
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ, s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že stoupá poptávka spotřebitelů po ekologicky vyprodukovaných zemědělských produktech a potravinách, že se tak vytváří nový trh zemědělských produktů;
vzhledem k tomu, že tyto produkty mají vyšší tržní cenu a že jejich způsob produkce zároveň zahrnuje méně intenzivní využívání půdy; že proto v rámci přeorientování společné zemědělské politiky může tento druh produkce přispět k dosažení lepší rovnováhy mezi nabídkou zemědělských produktů a poptávkou po nich, ochranou životního prostředí a zachováním venkova;
vzhledem k tomu, že v reakci na rostoucí poptávku jsou zemědělské produkty a potraviny uváděny na trh s označením, které kupujícím oznamuje nebo naznačuje, že byly vyrobeny ekologicky nebo bez použití syntetických chemických látek;
vzhledem k tomu, že některé členské státy již přijaly pravidla a kontrolní mechanismy týkající se používání takových označení;
vzhledem k tomu, že rámec pravidel Společenství pro produkci, označování a kontrolu umožní ochranu ekologického zemědělství tím, že zajistí podmínky pro korektní hospodářskou soutěž mezi producenty produktů s takovým označením a vytvoří odlišný obraz trhu s ekologickými produkty tím, že zajistí průhlednost ve všech stádiích produkce a zpracování, čímž zlepší důvěryhodnost těchto produktů v očích spotřebitelů;
vzhledem k tomu, že ekologické metody produkce představují zvláštní druh produkce na úrovni zemědělských podniků; že je proto třeba stanovit, že se na označování zpracovaných výrobků musí údaje o ekologických metodách produkce vztahovat na složky získané takovými metodami;
vzhledem k tomu, že pro provádění dotyčných mechanismů je třeba zajistit pružné postupy umožňující pozměnit, rozšířit nebo dále upřesnit některé technické podrobnosti nebo opatření podle nabytých zkušeností; že ve vhodné době bude toto nařízení doplněno rovnocennými pravidly vztahujícími se k živočišné výrobě;
vzhledem k tomu, že v zájmu producentů i spotřebitelů produktů, jejichž označení poukazuje na ekologické metody produkce, je nezbytné stanovit minimální zásady, které je třeba dodržovat, aby produkty mohly nést takové označení;
vzhledem k tomu, že ekologické metody produkce jsou spojeny s významným omezením používání hnojiv nebo pesticidů, které mohou mít škodlivé účinky na životní prostředí nebo vést k přítomnosti reziduí v zemědělské produkci; že se za této situace musí dodržovat praxe obvyklá ve Společenství v době přijetí tohoto nařízení; že v budoucnosti kromě toho musí být stanoveny zásady povolování produktů, které mohou být používány v tomto typu zemědělství;
vzhledem k tomu, že ekologické zemědělství kromě toho zahrnuje odlišné pěstitelské postupy a omezené používání nesyntetických hnojiv a pomocných půdních látek s nízkou rozpustností; že je třeba tyto postupy upřesnit a stanovit podmínky používání některých nesyntetických produktů;
vzhledem k tomu, že stanovené postupy umožňují, aby byla v případě potřeby příloha I doplněna přesnějšími ustanoveními, jejichž účelem bude zabránit, aby v produktech získávaných těmito metodami produkce byla přítomna některá rezidua syntetických chemických látek pocházejících z jiných zdrojů než ze zemědělství (znečištění životního prostředí);
vzhledem k tomu, že k zajištění dodržování pravidel produkce by měla být v zásadě všechna stádia produkce a uvádění na trh podrobena kontrolám;
vzhledem k tomu, že všechny hospodářské subjekty, které produkují, připravují, dovážejí nebo uvádějí na trh produkty nesoucí označení poukazující na ekologické metody produkce musí podléhat systému pravidelné kontroly splňujícímu minimální požadavky Společenství a vykonávanému ustavenými kontrolními orgány nebo schválenými subjekty podléhajícími dozoru; že je třeba zajistit, aby se na označování dotyčného produktu objevil údaj o kontrole Společenství, PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Oblast působnosti
Článek 1
1. Toto nařízení se vztahuje na níže uvedené produkty, pokud tyto produkty nesou nebo mají nést označení poukazující na ekologické metody produkce:
a) nezpracované zemědělské rostlinné produkty; též zvířata a nezpracované živočišné produkty, do té míry, do jaké pro ně budou v přílohách I a III zavedeny zásady produkce a zvláštní kontrolní pravidla;
b) produkty určené k lidské spotřebě převážně složené z jedné nebo více složek rostlinného původu; kromě toho, po přijetí ustanovení týkajících se živočišné výroby uvedených pod písmenem a), produkty určené k lidské spotřebě obsahující složky živočišného původu.
2. Návrh týkající se zásad a zvláštních kontrolních opatření pro ekologickou živočišnou výrobu, nezpracované živočišné produkty a produkty určené k lidské spotřebě obsahující složky živočišného původu bude Komisi předložen co nejdříve a to před 1. červencem 1992.
Článek 2
Pro účely tohoto nařízení se určitý produkt považuje za produkt nesoucí označení poukazující na ekologické metody produkce, pokud tento produkt nebo jeho složky jsou na označování, v propagačních materiálech nebo v obchodních dokumentech popsány způsobem, který se v příslušném členském státě používá, aby dal zákazníkovi najevo, že dotyčný produkt nebo jeho složky byly získány podle pravidel produkce stanovených v článcích 6 a 7, zejména pokud jsou na něm uvedeny níže uvedené výrazy, kromě případů, kdy se tyto výrazy nevztahují na zemědělské produkty v potravinách nebo zřetelně nemají žádnou souvislost s metodou produkce:
—ve španělštině: _BAR_ ecológico, _BAR_
—v dánštině: _BAR_ økologisk, _BAR_
—v němčině: _BAR_ ökologisch, _BAR_
—v řečtině: _BAR_ βιολογικό, _BAR_
—v angličtině: _BAR_ organic, _BAR_
—ve francouzštině: _BAR_ biologique, _BAR_
—v italštině: _BAR_ biologico, _BAR_
—v nizozemštině: _BAR_ biologisch, _BAR_
—v portugalštině: _BAR_ biológico. _BAR_
Článek 3
Toto nařízení platí, aniž by byla dotčena ostatní ustanovení Společenství týkající se produkce, přípravy, uvádění na trh, označování a kontroly produktů uvedených v článku 1.
Definice
Článek 4
Pro účely tohoto nařízení se rozumí:
1. "označováním" jakákoli slova, údaje, ochranné známky, obchodní názvy, zobrazení nebo znaky na jakémkoli obalu, dokumentaci, písemnosti, etiketě, kroužku nebo uzávěru, které produkt uvedený v článku 1 provázejí nebo na něj odkazují;
2. "produkcí" činnosti směřující k produkci zemědělských produktů v takovém stavu, v jakém se obvykle v zemědělském podniku produkují;
3. "přípravou" činnosti při zpracování, konzervování a balení zemědělských produktů;
4. "uváděním na trh" skladování nebo vystavování za účelem prodeje, nabízení k prodeji, prodej, dodávání nebo jakýkoli jiný způsob uvádění na trh;
5. "hospodářským subjektem" jakákoli fyzická nebo právnická osoba, která za účelem následného prodeje vyrábí, připravuje nebo dováží ze třetí země produkty uvedené v článku 1 nebo takové produkty uvádí na trh;
6. "složkami" látky, včetně doplňkových látek, použité při přípravě produktů uvedených v čl.
1 odst. 1 písm. b), které se, třebaže v pozměněné podobě, stále vyskytují v konečném produktu;
7. "přípravky na ochranu rostlin" produkty vymezené v čl.
2 odst. 1 směrnice Rady 79/117/EHS [4] ze dne 21. prosince 1978, kterou se zakazuje uvádění na trh a používání přípravků na ochranu rostlin obsahujících určité účinné látky, naposledy pozměněné směrnicí 89/365/EHS [5];
8. "detergenty" látky a přípravky ve smyslu směrnice Rady 73/404/EHS ze dne 22. listopadu 1973 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se detergentů [6] naposledy pozměněné směrnicí 86/94/EHS [7], které jsou určeny k čistění některých produktů uvedených v čl. 1 odst.
Označování
Článek 5
1. Označování a propagace produktů uvedených v čl. 1 odst. 1 písm. a) může odkazovat na ekologické metody produkce pouze tehdy, pokud: a) je jasné, že se označení vztahuje k metodě zemědělské produkce;
b) produkt byl vyprodukován v souladu s pravidly stanovenými v článcích 6 a 7 nebo dovezen ze třetí země za podmínek stanovených v článku 11;
c) produkt vyprodukoval nebo dovezl hospodářský subjekt, který podléhá kontrolním opatřením stanoveným v článcích 8 a 9.
2. Označování a propagace produktů uvedených v čl. 1 odst. 1 písm. b) může odkazovat na ekologické metody produkce pouze tehdy, pokud je jasné, že se označení vztahuje k metodě zemědělské produkce a doprovází je odkaz na daný zemědělský produkt, tak jak byl získán v zemědělském podniku. 3. Označování a propagace produktů uvedených v čl. 1 odst. 1 písm. b) může v obchodním popisu produktu odkazovat na ekologické metody produkce pouze tehdy, pokud: a) všechny složky produktu, které jsou zemědělského původu, jsou vyprodukovány podle pravidel stanovených v článcích 6 a 7 nebo dovezeny ze třetích zemí podle podmínek stanovených v článku 11 nebo jsou získány z takto vyprodukovaných nebo dovezených produktů;
b) produkt obsahuje jako složky nezemědělského původu pouze látky vyjmenované v příloze VI oddílu A;
c) produkt nebo jeho složky nebyly během přípravy podrobeny ošetření ionizujícím zářením nebo látkami, které nejsou vyjmenovány v příloze VI oddílu B;
d) produkt připravil hospodářský subjekt, který podléhá kontrolním opatřením stanoveným v článcích 8 a 9.
4. Odchylně od odst. 3 písm. a) lze některé složky zemědělského původu, které nesplňují požadavky daného odstavce, použít při přípravě produktů uvedených v čl. 1 odst. 1 písm. b), avšak jejich maximální obsah je 5 % složek zemědělského původu v konečném produktu, za podmínek, že takové složky:
- jsou zemědělského původu a podle pravidel stanovených v článcích 6 a 7 se ve Společenství neprodukují nebo - jsou zemědělského původu a ve Společenství se neprodukují podle pravidel stanovených v článcích 6 a 7 v dostatečném množství.
5. V přechodném období, které končí dnem 1. července 1994, mohou být na označování a v propagaci produktu uvedeného v čl. 1 odst. 1 písm. a) nebo b), který se skládá z jedné složky zemědělského původu, uváděny údaje o přechodu na ekologické metody produkce, pokud: a) jsou naprosto splněny požadavky odstavce 1 nebo odstavce 3, s výjimkou požadavku na délku přechodného období uvedeného v příloze I odstavci 1;
b) bylo dodrženo přechodné období trvající přinejmenším dvanáct měsíců před sklizní;
c) dané údaje neuvádějí zákazníka v omyl, pokud jde o rozdíl vůči produktům, které splňují veškeré požadavky tohoto nařízení;
d) dodržení podmínek stanovených v písmenech a) a b) bylo řádně ověřeno kontrolním subjektem.
6. Označování a propagace produktů uvedených v čl. 1 odst. 1 písm. b) částečně připraveného ze složek, které nesplňují požadavky odst. 3 písm. a), mohou odkazovat na ekologické metody produkce, pokud: a) přinejmenším 50 % složek zemědělského původu splňuje požadavky odst. 3 písm. a);
b) produkt splňuje požadavky odst. 3 písm. b), c) a d);
c) údaje odkazující na ekologické metody produkce: - jsou uvedeny pouze v seznamu složek podle ustanovení směrnice 79/112/EHS [8] naposledy pozměněné směrnicí 89/395/EHS [9],
- jasně odkazují pouze na složky, které byly získány podle pravidel uvedených v článcích 6 a 7;
d) složky a jejich poměrná množství jsou na seznamu složek uvedeny sestupně podle hmotnosti;
e) údaje na seznamu složek mají stejnou barvu, velikost a typ písma.
7. Prováděcí pravidla k tomuto článku mohou být stanovena v souladu s postupem stanoveným v článku 14.
8. V příloze VI se v souladu s postupem stanoveným v článku 14 stanoví omezující seznam látek a produktů uvedených v odst. 3 písm. b) a c) a v odst. 4 první a druhé odrážce.
Podmínky týkající se používání a požadavků na složení těchto složek a látek mohou být upřesněny.
Pokud se některý členský stát domnívá, že by do výše uvedených seznamů měl být doplněn některý produkt nebo že by v nich měly být provedeny změny, zajistí, aby materiál zdůvodňující doplnění nebo změny byl úřední cestou zaslán ostatním členským státům a Komisi, která ho předloží výboru uvedenému v článku 14.
9. Před 1. červencem 1993 Komise přezkoumá ustanovení tohoto článku, zejména odstavců 5 a 6, a případně předloží jakékoli vhodné návrhy na přezkum.
Pravidla produkce
Článek 6
1. Z ekologické metody produkce vyplývá, že pro produkci produktů uvedených v čl. 1 odst. 1 písm. a):
a) musí být splněny přinejmenším požadavky přílohy I a v případě potřeby prováděcí pravidla, která se k nim vztahují; b) pouze produkty složené z látek vyjmenovaných v přílohách I a II mohou být použity jako přípravky na ochranu rostlin, detergenty, hnojiva nebo pomocné půdní látky; mohou být použity pouze za zvláštních podmínek stanovených v přílohách I a II a to takovým způsobem, který je povolen v dotyčných členských státech v zemědělství obecně v souladu s příslušnými ustanoveními Komise nebo s vnitrostátními předpisy v souladu s právem Společenství.
2. Odchylně od odst. 1 písm. b) se osiva ošetřená produkty, které nejsou zahrnuty v příloze II a jsou v daných členských státech povoleny v zemědělství obecně, mohou použít, pokud uživatelé těchto osiv mohou kontrolnímu subjektu prokázat, že na trhu nebylo možné získat neošetřené osivo vhodné odrůdy daného druhu.
Článek 7
1. Produkty, které v době přijetí tohoto nařízení nebyly povoleny z důvodů uvedených v čl. 6 odst. 1 písm. b), mohou být zařazeny do přílohy II, pokud jsou splněny níže uvedené podmínky:
a) používají-li se k ochraně rostlin před škůdci nebo chorobami:
- jsou nezbytné pro ochranu před škodlivými organismy nebo určitou chorobou, před kterými se nelze chránit jinými biologickými, pěstitelskými, fyzickými nebo šlechtitelskými metodami, a - podmínky, za kterých se používají, vylučují jakýkoli přímý styk s osivem, rostlinami nebo rostlinnými produkty; avšak v případě trvalých kultur může dojít k přímému kontaktu, ale pouze mimo vegetačního období jedlých částí (plodů), pokud takové použití nepřímo nevede k přítomnosti reziduí produktu v jedlých částech, a - jejich použití nevede nebo nepřispívá k nepřijatelným dopadům na životní prostředí nebo k jeho zamoření;
b) používají-li se za účelem hnojení nebo zlepšení vlastností půdy:
- jsou nezbytné kvůli zvláštním požadavkům výživy rostlin nebo pro zvláštní účely zlepšení vlastností půdy, kterým není možné vyhovět metodami uvedenými v příloze I, a - jejich použití nevede k nepřijatelným dopadům na životní prostředí nebo nepřispívá k jeho zamoření.
2. V případě potřeby mohou být u jakéhokoli produktu zahrnutého do přílohy II upřesněny níže uvedené údaje:
- podrobný popis produktu,
- podmínky jeho použití a požadavky na jeho složení nebo rozpustnost, zejména pokud u těchto produktů jde o zajištění minimální přítomnosti reziduí v jedlých částech rostliny a o minimální dopad na životní prostředí,
- konkrétní požadavky na označování produktů uvedených v článku 1, pokud jsou tyto produkty získány pomocí některých produktů uvedených v příloze II.
3. Změny přílohy II týkající se doplnění nebo vyjmutí produktů ve smyslu odstavce 1 nebo doplnění nebo změny upřesnění ve smyslu odstavce 2 přijme Komise v souladu s postupem stanoveným v článku 14.
4. Pokud se některý členský stát domnívá, že by do přílohy II měl být doplněn některý produkt nebo že by v ní měly být provedeny změny, zajistí, aby materiál zdůvodňující doplnění nebo změny byl úřední cestou zaslán ostatním členským státům a Komisi, která ho předloží výboru uvedenému v článku 14.
Kontrolní systém
Článek 8
1. Jakýkoli hospodářský subjekt, který za účelem uvádění na trh produkuje, připravuje nebo dováží ze třetí země produkty uvedené v článku 1:
a) oznámí tuto činnost příslušným orgánům členského státu, ve kterém tato činnost probíhá; toto oznámení zahrnuje informace uvedené v příloze IV;
b) podrobí svůj podnik kontrolnímu systému uvedenému v článku 9.
2. Členské státy ustanoví orgán nebo subjekt, jež bude tato oznámení přijímat.
Členské státy mohou požadovat sdělení jakékoli další informace, kterou pokládají za nezbytnou pro účinný dohled nad danými hospodářskými subjekty.
3. Příslušné orgány zajistí, aby byl zúčastněným stranám k dispozici aktualizovaný seznam jmen a adres hospodářských subjektů, na které se vztahuje kontrolní systém.
Článek 9
1. Členské státy zavedou kontrolní systém, který provádí jeden nebo více určených kontrolních orgánů nebo schválených soukromých subjektů, kterým podléhají hospodářské subjekty produkující nebo připravující produkty uvedené v článku 1.
2. Členské státy přijmou opatření, která zajistí, aby hospodářský subjekt, který splňuje ustanovení tohoto nařízení a přispívá na úhradu nákladů na kontrolu, měl přístup do kontrolního systému.
3. Kontrolní systém zahrnuje přinejmenším provádění bezpečnostních a kontrolních opatření uvedených v příloze III.
4. V případě, že kontrolní systém provádějí soukromé subjekty, určí členský stát orgán zodpovědný za schvalování těchto subjektů a dohled nad nimi.
5. Při schvalování soukromého kontrolního subjektu se bere v úvahu toto:
a) standardní postup kontroly, který bude dodržovat, včetně podrobného popisu kontrolních a bezpečnostních opatření, které se subjekt zavazuje vyžadovat u hospodářských subjektů podléhajících jeho kontrole;
b) sankce, které tento subjekt zamýšlí uložit při zjištění nesrovnatelností;
c) dostupnost vhodných zdrojů v podobě kvalifikovaných zaměstnanců a administrativního a technického vybavení, zkušenost v oblasti kontroly a spolehlivost;
d) objektivita kontrolního subjektu vůči hospodářským subjektům podléhajícím jeho kontrole.
6. Po schválení kontrolního subjektu příslušný orgán:
a) zajistí, aby kontroly prováděné kontrolním subjektem byly objektivní;
b) ověří účinnost jeho kontrol;
c) vezme úřední cestou na vědomí jakékoli zjištěné protiprávní jednání a uložené sankce;
d) odejme kontrolnímu subjektu schválení, pokud subjekt nesplňuje požadavky uvedené v písmenech a) a b) nebo přestal splňovat kritéria uvedená v odstavci 5 nebo nesplňuje požadavky stanovené v odstavcích 7, 8 a 9. 7.
Kontrolní orgán a schválené kontrolní subjekty uvedené v odstavci 1: a) zajistí, aby se vůči podnikům podléhajícím jejich kontrole uplatňovala přinejmenším ta bezpečnostní a kontrolní opatření, která jsou stanovená v příloze III;
b) neposkytují informace a údaje, jež získají při své kontrolní činnosti jiným osobám než těm, které odpovídají za dotyčný podnik, a příslušným orgánům veřejné moci.
8. Schválené kontrolní subjekty: a) umožní příslušným orgánům přístup do svých kanceláří a zařízení pro kontrolní účely, stejně tak poskytnou jakékoli informace a pomoc, kterou příslušné orgány považují za nezbytnou pro plnění svých povinností vyplývajících z tohoto nařízení;
b) do 31. ledna každého roku zašlou příslušným orgánům členského státu seznam hospodářských subjektů, které podléhaly jejich kontrole ke dni 31. prosince předchozího roku a předloží výše uvedenému orgánu stručnou výroční zprávu.
9. Kontrolní orgán a kontrolní subjekty uvedené v odstavci 1: a) zajistí, aby při zjištění nesrovnalosti týkající se provádění článků 5, 6 a 7 nebo opatření uvedených v příloze III bylo z celé partie nebo produkční dávky dotčené danou nesrovnalostí odstraněno označení podle článku 2 odkazující na ekologické metody produkce;
b) při zjištění zjevného protiprávního jednání nebo protiprávního jednání s dlouhodobým dopadem zakáže danému hospodářskému subjektu uvádět na trh produkty s označením odkazujícím na ekologickou metodu produkce po dobu dohodnutou s příslušným orgánem daného členského státu.
10. V souladu s postupem stanoveným v článku 14 mohou být přijata:
a) prováděcí pravidla týkající se požadavků uvedených v odstavci 5 a opatření uvedená v odstavci 6;
b) prováděcí opatření týkající se ustanovení odstavce 9.
Údaje informující, že produkty podléhají kontrolnímu systému
Článek 10
1. Údaje o tom, že produkty podléhají zvláštnímu kontrolnímu systému podle přílohy V, se mohou vyskytnout na označení produktů uvedených v článku 1 pouze tehdy, pokud tyto produkty: a) splňují požadavky čl. 5 odst. 1, 2, 3 a 4 a článků 6 a 7 stejně tak jako jakákoli ustanovení přijatá podle těchto článků;
b) podléhaly kontrolním mechanismům uvedeným v čl. 9 odst. 3 po celou dobu stádia produkce a přípravy;
c) jsou vyprodukované nebo připravené hospodářské subjekty, jejichž podniky podléhají kontrolám kontrolního orgánu nebo kontrolního subjektu uvedeného v čl. 9 odst. 1 a mají od tohoto orgánu nebo subjektu uděleno právo používat označení podle přílohy V;
d) jsou zabaleny a dopraveny do maloobchodní prodejny v uzavřených obalech;
e) na jejich značení je uveden název a jakákoli zapsaná známka kontrolního subjektu, jméno a adresa producenta nebo zpracovatele a v případech, na které se vztahuje směrnice 79/112/EHS, jí vyžadované údaje.
2. Na etiketě nebo v propagačních materiálech nesmí být uvedeno tvrzení, které zákazníkovi naznačuje, že údaj uvedený v příloze V představuje záruku vyšší organoleptické, nutriční nebo zdraví prospěšné kvality.
3. Kontrolní orgán a kontrolní subjekty uvedené v čl. 9 odst. 1 musí: a) zajistit, aby při zjištění nesrovnalosti týkající se článků 5, 6 a 7 nebo opatření uvedených v příloze III bylo z celé partie nebo produkční dávky dotčené danou nesrovnalostí odstraněno označení podle přílohy V;
b) při zjištění zjevného protiprávního jednání nebo protiprávního jednání s dlouhodobým dopadem odejmout danému hospodářskému subjektu právo používat označení podle přílohy V po dobu dohodnutou s příslušným orgánem daného členského státu.
4. Pravidla pro odnětí práva na označení podle přílohy V při zjištění určitého protiprávního jednání týkajícího se článků 5, 6 a 7 nebo požadavků nebo opatření přílohy III mohou být přijata v souladu s postupem stanoveným v článku 14.
5. Zjistí-li některý členský stát u produktu pocházejícího z jiného členského státu a nesoucího údaje uvedené v článku 2 nebo v příloze V nesrovnalosti při uplatňování tohoto nařízení, uvědomí o tom Komisi a členský stát, který schválil kontrolní subjekt.
6. Členské státy přijmou veškerá nezbytná opatření, aby zabránily podvodnému používání údajů uvedených v článku 2 nebo v příloze V.
7. Komise přezkoumá do 1. července 1993 článek 10, zejména s ohledem na možnost stanovit povinnost uvádět údaje uvedené v příloze V, popřípadě předloží vhodné návrhy na přezkoumání tohoto článku.
Dovoz ze třetích zemí
Článek 11
1. Aniž je dotčen článek 5, mohou být produkty uvedené v článku 1, které jsou dovezené ze třetích zemí, uvedeny na trh pouze tehdy, pokud: a) pocházejí ze třetí země uvedené na seznamu, který bude sestaven na základě rozhodnutí Komise v souladu s postupem stanoveným v článku 14, a byly vyprodukovány v regionu nebo ve výrobní jednotce, které podléhají kontrole kontrolního subjektu, který je v případě potřeby uveden v rozhodnutí týkajícím se dané třetí země;
b) příslušný orgán nebo subjekt ve třetí zemi vydal osvědčení o kontrole uvádějící, že partie, pro níž bylo osvědčení vydáno: - byla získána pomocí systému produkce, který se řídí pravidly, která jsou rovnocenná pravidlům stanoveným v článcích 6 a 7, a - byla podrobena kontrolnímu systému, jehož rovnocennost byla uznána v souladu s postupem stanoveným v odst. 2 písm. b).
2. Při rozhodování, zda u určitých produktů uvedených v článku 1 může být třetí země na svou žádost zařazena do seznamu uvedeného v odst. 1 písm. a), je nutné brát v úvahu zejména:
a) záruky, které může třetí země nabídnout, přinejmenším u produkce určené k vývozu do Společenství, pokud jde o uplatňování pravidel, která jsou rovnocenná pravidlům stanoveným v článcích 6 a 7;
b) účinnost uplatňovaných kontrolních opatření, která musí být přinejmenším u produkce určené k vývozu do Společenství rovnocenná kontrolním opatřením uvedeným v článcích 8 až 9, aby bylo zajištěno dodržování pravidel uvedených v písmenu a).
Na základě této informace mohou být v rozhodnutí Komise upřesněny regiony nebo produkční jednotky původu nebo subjekty, jejichž kontroly se pokládají za rovnocenné.
3. Osvědčení uvedené v odst. 1 písm. b) musí: a) v původním vyhotovení doprovázet zboží do zařízení prvního příjemce; dovozce je pak povinen toto osvědčení uchovávat k dispozici kontrolním orgánům přinejmenším po dobu dvou let;
b) musí být vyhotoveno v souladu s postupy a vzorem, který bude přijat v souladu s postupem stanoveným v článku 14.
4. Prováděcí pravidla k tomuto článku mohou být přijata v souladu s postupem stanoveným v článku 14.
5. Při posuzování žádosti třetí země si od ní Komise vyžádá dodání veškerých nezbytných informací; může také pověřit odborníky, aby jejím jménem na místě prověřili pravidla produkce a kontrolní opatření, která se v dané zemi skutečně uplatňují.
Volný pohyb ve Společenství
Článek 12
Členské státy nesmí z důvodů týkajících se metody produkce, označování nebo představování této metody zakázat nebo omezit uvádění produktů uvedených v článku 1, které splňují požadavky tohoto nařízení, na trh.
Administrativní ustanovení a provádění
Článek 13
V souladu s postupem stanoveným v článku 14 mohou být přijaty:
- změny příloh I, II, III, IV a VI,
- prováděcí pravidla k přílohám I a III.
Článek 14
Komisi je nápomocen výbor složený ze zástupců členských států, kterému předsedá zástupce Komise.
Má-li být zahájen postup podle tohoto článku, zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k návrhu ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci.
Stanovisko se přijímá většinou stanovenou v čl. 148 odst.
2 Smlouvy. Hlasům zástupců členských států ve výboru je přidělena váha stanovená v uvedeném článku.
Předseda nehlasuje.
Komise přijme zamýšlená opatření, jsou-li v souladu se stanoviskem výboru.
Pokud zamýšlená opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, předloží Komise Radě neprodleně návrh opatření, která mají být přijata.
Rada se usnese kvalifikovanou většinou.
Pokud se Rada neusnese ve lhůtě tří měsíců ode dne, kdy jí byl návrh předán, přijme navrhovaná opatření Komise.
Článek 15
Do 1. července každého roku uvědomí členské státy Komisi o opatřeních, která v předchozím roce přijaly pro provádění tohoto nařízení a sdělí jí zejména: - seznam hospodářských subjektů, které k 31. prosinci předchozího roku podaly oznámení podle čl. 8 odst. 1 písm. a) a podléhají kontrolnímu systému uvedenému v článku 9,
- zprávu o dohledu podle čl. 9 odst. 6.
Kromě toho do 31. března každého roku uvědomí členské státy Komisi o seznamu kontrolních subjektů schválených k 31. prosinci předchozího roku, o jejich právním postavení a organizační struktuře, jejich standardním kontrolním postupu, jejich systému sankcí, a v případě potřeby, o jejich značce.
Komise každý rok zveřejní v řadě C Úředního věstníku Evropských společenství seznamy schválených subjektů, které jí byly oznámeny ve lhůtách stanovených v předchozím pododstavci.
Článek 16
1. Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
2. Členské státy provedou články 8 a 9 do devíti měsíců ode dne vstupu tohoto nařízení v platnost.
3. Článek 5, čl. 8 odst. 1 a čl. 11 odst. 1 se použijí dvanáct měsíců po vstupu tohoto nařízení v platnost.
V souladu s postupem stanoveným v článku 14 může být den účinku čl. 11 odst. 1 na určitou dobu odložen pro dovoz ze třetích zemí, pokud stádium zkoumání otázky následující po žádosti třetí země neumožňuje rozhodnout o zařazení dotyčné země na seznam uvedený v čl. 11 odst. 1 písm. a) před uplynutím lhůty uvedené v prvním pododstavci.
Pro účely dodržení přechodného období uvedeného v odstavci 1 přílohy I se bere v úvahu doba, která uplynula před vstupem tohoto nařízení v platnost, pokud může hospodářský subjekt kontrolnímu subjektu prokázat, že během této doby produkoval v souladu s platnými vnitrostátními ustanoveními nebo, pokud neexistují, v souladu s uznávanými mezinárodními normami ekologické produkce.
4. Po dobu dvanácti měsíců od vstupu tohoto nařízení v platnost mohou členské státy, odchylně od čl. 6 odst. 1, na svém území povolit používání produktů obsahujících látky, které nejsou uvedeny na seznamu uvedeném v příloze II, mají-li za to, že jsou splněny požadavky čl. 7 odst. 1.
5. V období, které končí dvanáct měsíců po přijetí přílohy VI podle čl. 5 odst. 7 mohou členské státy nadále podle svých vnitrostátních právních předpisů povolovat používání látek, které nejsou uvedeny v příloze VI.
6. Každý členský stát uvědomí ostatní členské státy a Komisi o látkách povolených podle odstavů 4 a 5.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
ze dne 15. července 1991,
kterým se mění nařízení (EHS) č.
790/89, pokud jde o maximální částku podpory pro zlepšení jakosti a uvádění zboží na trh v odvětví ořechů a svatojánského chleba
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č.
1035/72 ze dne 18. května 1972 o společné organizaci trhu s ovocem a zeleninou [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1623/91 [2], a zejména na čl.
14d odst. 3 uvedeného nařízení,
s ohledem na návrh Komise [3],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [4],
vzhledem k tomu, že nařízením (EHS) č.
790/89 [5] se stanoví maximální výše finančního příspěvku členského státu a Společenství na hektar pro plány zlepšení jakosti a uvádění zboží na trh obsažené v článku 14d nařízení (EHS) č.
1035/72; že tato podpora je určena především pro klučení následovaného opětovnou výsadbou a/nebo přechodem k jiným odrůdám; že v zájmu skutečného dosažení tohoto cíle by se maximální částka na hektar měla dále rozdělit s ohledem na zvláštní povahu každé činnosti vykonávané v rámci provádění plánu; že první maximální částka představující největší podíl finančního příspěvku Společenství musí pokrýt činnosti, které technicky nejvíce přispívají ke zlepšení jakosti a které lze s ohledem na zkušenosti provádět každý rok pouze na poměrně malé části ovocného sadu zahrnutého do plánu; že toto financování by mělo probíhat v etapách, aby se zohlednila rychlost vykonávání činností, bez zatížení produktivního kapitálu organizace producentů; že z druhé, nižší maximální částky se musí financovat jiné druhy činností související se zbývající částí ovocného sadu, ve které se neprovádí základní práce pro zlepšení jakosti;
vzhledem k tomu, že by se mělo brát v úvahu přechodné období pro provedení úprav a přezkoumání plánů schválených do dne vstupu tohoto nařízení v platnost,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Článek 2 nařízení (EHS) č.
790/89 se nahrazuje tímto:
"Článek 2
Maximální částka na hektar uvedená v čl. 14d odst.
2 směrnice (EHS) č. 1035/72 pro plán, který se má provést v průběhu deseti let, se rozděluje takto:
1.
Maximálně 475 ECU za rok po dobu pěti let na klučení následované opětovnou výsadbou a/nebo přechodem k jiným odrůdám.
Tato maximální částka pokrývá financování prací spojených se zmíněnými činnostmi na ploše menší než je 40 % celkové rozlohy ovocného sadu zahrnutého do plánu, přičemž nejvýše 20 % se upraví během prvních dvou let a nejvýše 20 % během dalších tří let.
Po zbývající roky se na opětovně osázené oblasti nebo na oblasti, u kterých se přešlo na jiné odrůdy, poskytne na provedení plánu maximální částka 200 ECU za rok.
Článek 2
Prováděcí pravidla k tomuto nařízení se stanoví postupem podle článku 33 nařízení (EHS) č.
1035/72.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
ze dne 20. června 1991, kterým se stanoví zvláštní ustanovení pro uplatňování článků 37, 39 a 40 dohody mezi Evropským hospodářským společenstvím a Švýcarskou konfederací o přímém pojištění jiném než životním
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na poslední větu čl. 57 odst. 2 a na článek 235 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
ve spolupráci s Evropským parlamentem [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že mezi Evropským hospodářským společenstvím a Švýcarskou konfederací byla dne 10. října 1989 v Lucemburku podepsána dohoda o přímém pojištění jiném než životním;
vzhledem k tomu, že podle uvedené dohody má být zřízen smíšený výbor, který má spravovat dohodu, zajišťovat její řádné provádění a přijímat rozhodnutí v případech v dohodě stanovených; že je třeba jmenovat zástupce Společenství ve smíšeném výboru a přijmout zvláštní ustanovení pro zaujímání postoje Společenství ve smíšeném výboru,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Společenství je ve smíšeném výboru zřízeném článkem 37 dohody zastupováno Komisí, jíž jsou nápomocni zástupci členských států.
Článek 2
Postoj Společenství ve smíšeném výboru přijímá Rada kvalifikovanou většinou na návrh Komise.
Pro přijetí rozhodnutí smíšeného výboru podle článků 37, 39 a 40 dohody předkládá Komise Radě návrhy a Rada o nich rozhoduje kvalifikovanou většinou.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
ze dne 26. července 1991, kterým se mění nařízení (EHS) č. 2930/81, kterým se přijímají doplňující ustanovení pro použití klasifikační stupnice Společenství pro jatečně upravená těla dospělých kusů skotu
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1208/81 ze dne 28. dubna 1981, kterým se stanoví klasifikační stupnice Společenství pro jatečně upravená těla dospělých kusů skotu [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1026/91 [2], a zejména na čl. 6 odst. 1 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č.
1026/91 doplňuje seznam zmasilosti jatečně upravená těla dospělých kusů skotu přidáním třídy S; že je proto nutné v souladu s tím upravit přílohu nařízení Komise (EHS) č. 2930/81 ze dne 12. října 1981, kterým se přijímají doplňující ustanovení pro použití klasifikační stupnice Společenství pro jatečně upravená těla dospělých kusů skotu [3];
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro hovězí a telecí maso,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V příloze nařízení (EHS) č. 2930/81 se část 1 (Zmasilost) nahrazuje přílohou tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
ze dne 26. července 1991, kterým se mění nařízení (EHS) č. 3076/78 o dovozu chmele ze třetích zemí
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1696/71 ze dne 26. července 1971 o společné organizaci trhu s chmelem [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 3577/90 [2], a zejména na čl. 5 odst. 3 a článek 18 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že článek 5 nařízení (EHS) č.
1696/71 stanoví, že chmel a chmelové výrobky pocházející ze třetích zemí mohou být dovezeny pouze tehdy, pokud jsou jejich znaky jakosti přinejmenším rovnocenné s minimálními požadavky pro uvedení na trh, které byly přijaty pro stejné produkty sklizené ve Společenství nebo z takových produktů získané;
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č. 3076/78 [3] naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 4060/88 [4] stanoví dva typy osvědčení, která mohou být důkazem pro splnění požadavků podle čl. 5 odst. 1 nařízení (EHS) č. 1696/71;
vzhledem k tomu, že praxe ukázala, že dovozní postupy by byly účinnější a pravidla Společenství pro vydávání ověřovacích listin původu pro chmel by mohla být lépe dodržována, kdyby bylo zrušeno osvědčení o kontrole;
vzhledem k tomu, že za účelem zabránit znevýhodnění některých hospodářských subjektů v odvětví chmele by mělo být možné používat osvědčení o kontrole během přechodného období pro chmel pocházející ze zemí, které neoprávnily žádné orgány k vydávání osvědčení o rovnocennosti; že za účelem vyloučit možnost zneužití osvědčení o kontrole se toto osvědčení vydává pouze v případě, kdy je prokázán původ zásilky chmele;
vzhledem k tomu, že za účelem zaručit dodržování právních předpisů Společenství pro vydávání ověřovacích listin původu pro chmel by měly členské státy ověřit, zda dovážený chmel splňuje minimální požadavky pro uvádění na trh;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro chmel,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (EHS) č. 3076/78 se mění takto:
1. V článku 1 se odstavec 2 nahrazuje tímto:
"2. Důkaz podle odstavce 1 se poskytuje předložením osvědčení podle čl. 5 odst. 2 uvedeného nařízení, dále "osvědčení o rovnocennosti"."
2. V čl. 2 odst. 1 se slova "podle první odrážky čl. 1 odst. 2 písm. a) a čl. 1 odst. 2 písm. b)" nahrazují slovy "podle čl. 1 odst. 2".
3. Článek 4 se nahrazuje tímto:
"Článek 4
1. Do 30. dubna 1992 může být důkaz podle článku 1 pro chmelové hlávky kódu KN 121010 pocházející ze třetí země, která neoprávnila žádný orgán k vydávání osvědčení o rovnocennosti, dodán předložením osvědčení o kontrole podle odstavce 2.
2. Osvědčení o kontrole vydávají pro každou zásilku příslušné orgány členských států, které provedly kontrolu dodržování minimálních požadavků pro uvedení na trh stanovených v příloze nařízení (EHS) č. 890/78, v souladu s metodami stanovenými v čl. 3 odst. 2 a 3 uvedeného nařízení.
3. Osvědčení o kontrole může být pro zásilku chmele vydáno pouze tehdy, pokud je k této zásilce přiloženo prohlášení vydané úředním subjektem země původu, které uvádí zemi původu příslušného chmele.
4. Členské státy předají Komisi jméno a adresu orgánů uvedených v odstavci 2 společně s otisky úředních razítek a případně plastických razítek příslušných orgánů.
5. Osvědčení o kontrole se vystavuje v jednom originálu a dvou opisech na formuláři v souladu se vzorem přílohy III a podle pokynů uvedených v příloze IV."
4. Vkládá se nový článek 7a, který zní:
"Členské státy pravidelně provádějí náhodné kontroly za účelem ověřit, zda chmel dovážený podle článku 5 nařízení (EHS) č. 1696/71 odpovídá minimálním požadavkům pro uvádění na trh stanoveným v příloze nařízení (EHS) č.
890/78. Každoročně do 30. června předloží Komisi zprávu o četnosti, druhu a výsledku kontrol, které prováděly v průběhu roku před uvedeným datem.
Kontroly by se měly týkat alespoň 5 % očekávaných zásilek chmele dovážených během příslušného roku ze třetí země do příslušného členského státu."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. září 1991.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (EHS) č. 2265/91 ze dne 26. července 1991, kterým se mění nařízení (EHS) č. 890/78, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro vydávání ověřovacích listin původu pro chmel
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1696/71 ze dne 26. července 1971 o společné organizaci trhu s chmelem [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 3577/90 [2], a zejména na čl. 2 odst. 5 a na článek 18 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Rady (EHS) č. 1784/77 [3], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1605/91 [4], stanoví obecná pravidla pro vydávání ověřovacích listin původu pro chmel;
vzhledem k tomu, že od doby vstupu v platnost nařízení Komise (EHS) č. 890/78 [5] naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 921/89 [6] výrazně vzrostlo zpracování chmele a chmelových výrobků;
vzhledem k tomu, že praxe ukázala, že řádné vydávání ověřovacích listin původu pro chmelové výrobky doprovázejí určité obtíže;
vzhledem k tomu, že je s ohledem na stálý technický pokrok vhodné přesně definovat pojem uzavřeného okruhu operace, aby nedocházelo k různým interpretacím;
vzhledem k tomu, že je navíc vhodné přesněji definovat úřední dohled nad zpracováním chmele a chmelových produktů, aby byl zajištěn účinnější a jednotnější postup vydávání ověřovacích listin původu a dohledu členských států Společenství nad platnými nařízeními;
vzhledem k tomu, že je nutné stanovit sankce pro případ vážného porušení ustanovení týkajících se vydávání ověřovacích listin původu;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro chmel,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (EHS) č. 890/78 se mění takto:
1. V čl. 1 se písm. g) nahrazuje tímto:
"g) "uzavřeným okruhem operace" proces úpravy nebo zpracování chmele prováděný pod úředním dohledem, který zaručí, že během provozu není možné přidat ani odebrat chmel ani chmelové produkty. Uzavřený okruh operace začíná otevřením zapečetěného balíku obsahujícího chmel nebo chmelový produkt určený k úpravě nebo zpracování a končí zapečetěním balíku obsahujícího zpracovaný chmel nebo chmelový výrobek."
2. V článku 8 se doplňují nové odstavce, které znějí:
"5. S výjimkou látek stanovených v příloze V tohoto nařízení může do uzavřeného okruhu operace vstoupit pouze ověřený chmel a ověřené chmelové výrobky.
Mohou vstoupit výhradně ve stavu, ve kterém jim byla vydána ověřovací listina původu.
6. Pokud dojde při výrobě extraktů za použití oxidu uhličitého z technických důvodů k uzavření okruhu operace, zástupci úředních subjektů nebo resortů oprávněných k vydávání ověřovacích listin původu ve smyslu čl. 1 odst. 6 nařízení (EHS) č. 1784/77 zapečetí v okamžiku přerušení obal obsahující výrobek. Pečeť může být odstraněna pouze za dohledu výše uvedených úředních zástupců v okamžiku obnovení zpracování."
3. Vkládá se nový článek, který zní:
"Článek 8a
V případě zpracování chmele na chmelové výrobky by měli být po celou dobu zpracování přítomni zástupci úředních subjektů uvedených v čl. 8 odst.
6. Dohlížejí na každou fázi zpracování tj. od otevření zapečetěného balíku obsahujícího chmel nebo chmelové produkty určené ke zpracování až do konečného zabalení, zapečetění a etiketování chmelového výrobku.
Dočasná nepřítomnost je povolena, pokud technické prostředky zaručí dodržování ustanovení tohoto nařízení.
Před vložením nové partie do zpracovatelského zařízení se úřední zástupci uvedení v čl. 8 odst.
6 kontrolou ujistí, že je zpracovatelské zařízení prázdné a nemůže tudíž dojít ke smíchání dvou různých partií. Pokud při zpracování další partie obsahují části zpracovatelského zařízení, například míchací nebo obalové nádoby, chmel, chmelové produkty, odpad nebo jakékoli jiné chmelové výrobky, je nutné odpojit tyto části od zpracovatelského zařízení vhodnými technickými prostředky a pod úředním dohledem.
Pouze pod úředním dohledem mohou být k zpracovatelskému zařízení opět připojeny.
Mezi zpracovací linkou pro koncentrovaný chmelový prášek a linkou pro nekoncentrovaný chmelový prášek nesmí existovat žádné spojení, pokud je jedna z nich v provozu.
3. Provozovatelé zpracovatelských zařízení pro chmel poskytnou zástupcům podle čl. 8 odst. 6, jakož i zástupcům vnitrostátních úředních subjektů, kteří jsou povinni kontrolovat režim vydávání ověřovacích listin původu ve smyslu čl. 1 odst. 6 nařízení (EHS) č. 1784/77, veškeré informace o technickém vybavení zpracovatelských zařízení.
4. Provozovatelé zpracovatelských zařízení pro chmel musí vést přesné záznamy o množstvích zpracovaného chmele.
Pro každou partii zpracovaného chmele se pořídí záznamy obsahující hmotnost vstupního surového produktu a zpracovaného produktu a rovněž hmotnost chmelového odpadu včetně odstraněných cizích tělísek a předpokládané ztráty vlhkosti.
Pokud jde o vstupní surový produkt, záznamy dále obsahují referenční číslo všech příslušných partií chmele podle čl. 5 odst.
1 písm. b) nařízení (EHS) č. 1784/77 a upřesňují odrůdu chmele.
Pokud je v jedné partii obsažena více než jedna odrůda, musí být v záznamech uvedeny jejich příslušné hmotnostní podíly. Pokud jde o zpracovaný produkt, v záznamech se musí také objevit název odrůdy nebo, pokud je zpracovaný produkt směsí, složení podle odrůd.
Hmotnosti je možné zaokrouhlit na nejbližší kilogram.
5. Záznamy o zpracovaných množstvích se provádějí pod dohledem zástupců uvedených v čl. 8 odst. 6 a jsou jimi podepsány, jakmile je zpracování partie dokončeno. Provozovatelé zpracovatelských zařízení tyto záznamy uchovají nejméně po dobu tří let.
6. Zástupci úředních subjektů, kteří jsou povinni kontrolovat režim vydávání ověřovacích listin původu, provádějí v prostorách zpracovávatelského zařízení pravidelné a neohlášené kontroly výběrových vzorků.
Tyto kontroly jsou zaměřeny na práci výše uvedených zástupců, řádnost ověřených produktů, ověřovací listiny původu doprovázející chmel a rovněž na záznamy o zpracovaných množstvích podle čtvrtého pododstavce tohoto článku.
V jednom roce by mělo být provedeno pět či více kontrol na jedno zpracovatelské zařízení.
7. Každý rok nejpozději do 30. června oznámí členské státy Komisi četnost, druh a výsledek kontrolních opatření přijatých s ohledem na vydávání ověřovacích listin původu během roku, který předcházel výše uvedenému datu.
Pokud je zjištěno, že byly při úpravě chmelových produktů použity nepovolené složky nebo že použité složky neodpovídají údajům v ověřovací listině původu podle článku 5 nařízení (EHS) č. 1784/77, a pokud je tato skutečnost způsobena úmyslným činem nebo vážnou chybou provozovatele nebo jeho zaměstnanců, odebere příslušný členský stát tomuto zpracovatelskému zařízení osvědčení jakožto středisku pro ověřování.
Obnovení osvědčení je možné nejdříve za 12 měsíců od data jeho odebrání.
Na žádost provozovatele je osvědčení obnoveno nejpozději do dvou let nebo ve vážných případech do tří let od data jeho odebrání."
4. Příloha tohoto nařízení se doplňuje jako příloha V.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. září 1991.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
ze dne 29. července 1991, kterým se potřetí mění nařízení Komise (EHS) č. 2159/89, kterým se stanoví prováděcí pravidla ke zvláštním opatřením pro ořechy a svatojánský chléb podle hlavy II nařízení Rady (EHS) č. 1035/72
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1035/72 ze dne 18. května 1972 o společné organizaci trhu s ovocem a zeleninou [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1623/9 [2], a zejména na článek 14g uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady č. 2145/91 ze dne 15. července 1991, kterým se mění nařízení (EHS) č. 790/89, pokud jde o maximální výši podpory na zlepšování jakosti a uvádění na trh v odvětví ořechů a svatojánského chleba [3], a zejména na článek 2 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Rady (EHS) č.
790/89 ze dne 20. března 1989 o stanovení výše doplňkové paušální podpory pro vytvoření organizací producentů a maximální výše podpory pro zlepšování jakosti a uvádění na trh v odvětví ořechů a svatojánského chleba [4], ve znění nařízení (EHS) č. 2145/94, stanoví za účelem určení příspěvku členského státu maximální částky na hektar jednak pro vyklučení, po kterém následuje znovuosázení nebo odrůdová přeměna přeštěpováním, a na druhé straně pro provádění ostatních opatření; že musejí být přijata pravidla pro používání tohoto rozlišení;
vzhledem k tomu, že by proto mělo být upřesněno, že pro získání maximální částky na hektar se musejí opatření, která přispívají k základnímu zlepšení jakosti, týkat všech stromů v oblasti, na kterou se plán vztahuje;
vzhledem k tomu, že by se mělo připomenout, že při uplatnění nařízení (EHS) č. 790/89 se finanční příspěvek Společenství na vyklučení, po kterém následuje znovuosázení nebo odrůdová přeměna, může týkat pouze té části sadu, kde takové práce mohou být provedeny, aniž by se zatížil produkční kapitál organizace producentů;
vzhledem k tomu, že pro posouzení správného zaměření plánů a umožnění správného řízení systému je třeba stanovit, že předkládané projekty musejí obsahovat veškeré potřebné informace týkající se zejména povahy opatření, která mají být prováděna, oblasti jejich použití a časový harmonogram provádění plánu;
vzhledem k tomu, že opatření uvedená v tomto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro ovoce a zeleninu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (EHS) č. 2159/89 [5] se mění takto:
1. Připojí se následující článek 7a:
"Článek 7a
1. Maximální částka ve výši 475 ECU na hektar uvedená v čl. 2 bodě 1 nařízení (EHS) č. 790/89 se vyplácí po dobu pěti let ve prospěch oblastí, na kterých byly podle plánu pro zlepšování jakosti a uvádění na trh stromy ořechů a/nebo svatojánského chleba vyklučeny a kde se přistoupilo ke znovuosázení a/nebo k odrůdové přeměně přeštěpováním.
2. Po dobu dalších let plánu se vyplácí maximální částka ve výši 200 ECU na hektar uvedená v poslední odrážce bodu 1 výše uvedeného článku 2 ve prospěch ostatních oblastí, na které se podle uvedeného odstavce podpora nevztahuje."
2. Ustanovení čl. 8 odst. 1 se nahrazuje tímto:
"1. Organizace producentů předloží návrh plánů ke schválení příslušnému orgánu určenému členským státem formou, která je stanovena v příloze III a doplní je všemi doklady.
V návrhu plánu se podrobně uvedou zejména:
- oblasti sadu, které mají být vyklučeny a znovuosázeny nebo přeštěpováním přeměněny na jinou odrůdu v prvních třech letech plánu a ve třech dalších letech; oblasti se identifikují pomocí katastrálních odkazů nebo čísel parcel,
- časový harmonogram upřesňující provádění jednotlivých opatření uvedených v článku 7 v každém roce plánu, přičemž se specifikují dotyčné parcely.
Provádění plánu nesmí být zahájeno dříve, než jej schválí příslušný orgán."
3. Příloha III se nahrazuje přílohou k tomuto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 2293/91 ze dne 29. července 1991, kterým se mění nařízení (EHS) č. 964/91 o zařazení určitého zboží do kombinované nomenklatury
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 [1] ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku, naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1056/91 [2], a zejména na článek 9 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č.
946/91 ze dne 18. dubna 1991 [3], které zařadilo mimo jiné některé houby do kódu KN 20031010, je v tomto ohledu použitelné ode dne 1. srpna 1991; že se jeví jako vhodné odložit z důvodů souvisejících se společnou obchodní politikou datum použití o tři měsíce; že je proto třeba změnit nařízení (EHS) č.
946/91;
vzhledem k tomu, že Výbor pro nomenklaturu nezaujal stanovisko ve lhůtě stanovené jeho předsedou,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Datum 1. srpna 1991 uvedené v čl. 2 odst. 2 nařízení (EHS) č. 964/91 se nahrazuje datem 1. listopadu 1991.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. srpna 1991.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (EHS) č. 2351/91 ze dne 30. července 1991, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro nákup rýže ze zásob intervenční agentury pro dodávku potravinové pomoci
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1418/76 ze dne 21. června 1976, o společné organizaci trhu s rýží [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1806/89 [2], a zejména na čl. 5 odst. 5 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1424/76 ze dne 21. června 1976, kterým se stanoví obecná pravidla pro intervenci na trhu s rýží [3], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 794/91 [4], a zejména na čl. 4 odst. 2 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nákup rýže od intervenčních agentur se za účelem splnění závazků vyplývajících z výběru zakázek pro dodávky potravinové pomoci v rámci mezinárodních úmluv nebo jiných doplňkových programů provede za cenových podmínek a podle pravidel, které se stanoví předem;
vzhledem k tomu, že za tím účelem, aby se zájemcům umožnila účast při výběru zakázek pro dodávky potravinové pomoci za nejlepších podmínek, mělo by jim být umožněno přezkoumat na vlastní náklady před uplynutím lhůty pro podání nabídek jakost a vlastnosti produktu;
vzhledem k tomu, že za účelem zjednodušení transakcí musí žádosti o koupi obsahovat veškeré údaje nezbytné pro identifikaci produktu;
vzhledem k tomu, že za tím účelem, aby se zabránilo narušování trhu Společenství a případnému narušování soutěže mezi hospodářskými subjekty ve Společenství, musí být nákupní cena zboží z veřejných zásob určena na základě jasných kritérií a musí být všem účastníkům známa předem; že s ohledem na tyto požadavky by mělo být stanoveno, že účastník vybraný pro dodávku potravinové pomoci zaplatí za koupené zboží intervenční cenu podle čl. 5 odst.
vzhledem k tomu, že za tím účelem, aby se po výběru nabídky neměnily podmínky soutěže, která nastane při předkládání nabídek na výběr zakázky pro dodávku potravinové pomoci, měla by být stanovena odchylka od používání některých technických úprav ceny na základě data uzavření kupní smlouvy nebo odstranění produktu;
vzhledem k tomu, že podle článku 4 nařízení Komise (EHS) č. 2200/87 ze dne 8. července 1987, kterým se stanoví obecná pravidla pro mobilizaci produktů ve Společenství, které mají být dodány jako potravinová pomoc Společenství [5], může vybraný účastník v rámci smlouvy o dodávce potravinové pomoci dodat nikoliv zboží z veřejných zásob nebo zboží, které je z těchto zásob vyrobeno, ale zboží zmobilizované na trhu nebo na trhu vyrobené, pokud nakoupí zboží uvedené v oznámení o nabídkovém řízení; že dodržení tohoto závazku má prvořadý význam jednak pro dosažení cíle, kterým je snížení veřejných zásob, jednak pro zajištění rovnosti hospodářských subjektů při výběru zakázek pro dodávku; že by proto mělo být stanoveno, že vybraný účastník složí zvláštní jistotu, aby se zajistilo, že dodrží závazek zaplatit intervenční agentuře nákupní cenu v krátké lhůtě; že by proto s ohledem na tentýž cíl mělo být stanoveno, že jistota týkající se dodávky potravinové pomoci složená podle článku 12 nařízení (EHS) č.
2200/87 propadne, pokud není žádost o koupi podána u intervenční agentury za předepsaných podmínek; že pro složení a uvolnění této zvláštní jistoty by mělo být použito nařízení Komise (EHS) č.
2220/85 ze dne 22. července 1985, kterým se stanoví společná prováděcí pravidla k režimu jistot pro zemědělské produkty [6], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 3745/89 [7];
vzhledem k tomu, že na provádění dodávek potravinové pomoci Společenství se vztahuje zvláštní kontrolní režim, a že se v důsledku toho nařízení Komise (EHS) č.
569/88 ze dne 16. února 1988, kterým se stanoví společná pravidla pro kontrolu využití a/nebo místa určení produktů pocházejících z intervence [8], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 2322/91 [9], nepoužije;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro obiloviny,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Nákup rýže ze zásob intervenční agentury za účelem provedení dodávky potravinové pomoci ve smyslu čl. 4 odst. 2 nařízení (EHS) č. 1424/76 se provede v souladu s tímto nařízením.
2. Ustanovení článků 2 až 7, která byla přijata pro účely provádění dodávek potravinové pomoci Společenství podle článků 5 a 6 nařízení Rady (EHS) č. 3972/86 [10], se použijí obdobně pro dodávky vnitrostátní potravinové pomoci podle odstavce 1 uvedeného nařízení, na něž se však vztahují zvláštní vnitrostátní opatření pro organizaci a přidělování příslušné pomoci.
Článek 2
S ohledem na dodávku uvedenou v článku 1 dá příslušná intervenční agentura k dispozici zboží, které odpovídá vlastnostem stanoveným v oznámení o nabídkovém řízení nebo ve výzvě k podání nabídek.
Intervenční agentura přijme opatření nezbytná pro to, aby každý hospodářský subjekt, který má zájem o podání nabídky na dodávku v rámci nabídkového řízení, mohl ihned po oznámení o nabídkovém řízení nebo ihned po obdržení výzvy k podání nabídek přezkoumat na vlastní náklady odebrané vzorky produktu, který má být mobilizován.
Žádosti o přezkoumání musí být podány a vzorky musí být odebrány pouze před uplynutím lhůty pro podání nabídek stanovené v rámci nabídkového řízení.
Článek 3
1. Do šesti pracovních dní po výběru nabídky na dodávku potravinové pomoci podá příslušný hospodářský subjekt u intervenční agentury jakýmkoliv písemným způsobem žádost o koupi, která se vztahuje na množství dávek pro dodávku, pro které získal zakázku.
V žádosti se uvede:
a) jméno a adresa žadatele;
b) odkaz na opatření potravinové pomoci a číslo zvláštní šarže nebo šarží pro dodávku, pro které získal zakázku.
2. K žádosti se přiloží doklad o tom, že nabídka zájemce pro příslušnou dodávku byla vybrána.
Tento doklad se poskytne předložením kopie oznámení o výběru nabídky, které mu bylo zasláno.
3. Žádost o koupi je přípustná pouze tehdy, odpovídá-li ustanovením odstavců 1 a 2 a je k ní přiložen doklad o tom, že:
- žadatel složil v souladu s hlavou III nařízení (EHS) č. 2220/85 jistotu, jejíž částka se rovná nákupní ceně stanovené podle článku 5 pro příslušnou šarži (příslušné šarže) rýže,
- pro produkt a pro množství, které má být dodáno v rámci potravinové pomoci podle čl. 6 odst. 2 nařízení Komise (EHS) č. 891/89 [11], bylo zažádáno o vývozní licenci.
4. Pokud žádost o koupi není, vyjma případů vyšší moci, podána ve lhůtě uvedené v odstavci 1, jistota složená podle článku 12 nařízení (EHS) č. 2200/87 za podmínek stanovených v oznámení o nabídkovém řízení nebo ve výzvě k podání nabídek propadne.
Článek 4
Do tří pracovních dní po dni podání žádosti o koupi informuje intervenční agentura žadatele prostřednictvím dálnopisu nebo faxu o přijetí žádosti, pokud tato žádost splňuje podmínky stanovené v článku 3.
Článek 5
1. Cena, která se zaplatí za nákup dotčené rýže, je intervenční nákupní cena uvedená v čl. 5 odst. 2 nařízení (EHS) č. 1418/76, která je platná v poslední den pro podání nabídek na zakázky pro dodávku potravinové pomoci, aniž jsou při tom provedeny úpravy podle jakosti produktu. Tato cena se rovněž neupravuje na základě dne skutečného převzetí produktu od intervenční agentury. Tato cena je cena za produkt, který je volně ložený na dopravním prostředku a opustil sklad.
2. Přepočítací koeficient, který se použije pro nákupní cenu, je zemědělský přepočítací koeficient platný v poslední den lhůty pro podání nabídek.
Článek 6
1. Kupující zaplatí intervenční agentuře nákupní cenu za rýži, a to před převzetím zboží ve lhůtě 30 dnů od oznámení o přijetí žádosti uvedené v článku 4.
Ve lhůtě uvedené v prvním pododstavci a se souhlasem intervenční agentury smí být zboží převzato v několika částech.
V takovém případě se zboží zaplatí podle časové posloupnosti odběru zboží.
Zaplacení nákupní ceny je základním požadavkem ve smyslu článku 20 nařízení (EHS) č. 2220/85.
2. Rizika a náklady na uskladnění rýže, která nebyla převzata ve lhůtě uvedené v odstavci 1, nese kupující.
Článek 7
Jistota uvedená v první odrážce čl. 3 odst. 3 se uvolní v souladu s hlavou V nařízení (EHS) č. 2220/85.
Článek 8
Do tří pracovních dní po výběru nabídky na dodávku sdělí Komise příslušné intervenční agentuře veškeré údaje nezbytné pro řádné provedení nákupu, zejména jméno a adresu osob, jejichž nabídky byly vybrány, pokud jde o dávky, které se mají mobilizovat s ohledem na dodávku potravinové pomoci.
Článek 9
Pro dodávku vnitrostátní potravinové pomoci, která se skládá z produktů ze zásob intervenční agentury, sdělí příslušný vnitrostátní orgán Komisi neprodleně, avšak nejméně osm pracovních dnů před začátkem příslušného opatření, důležité údaje o zamýšlené mobilizaci produktu, zejména vlastnosti produktu, množství, období stanovené pro mobilizaci a místo určení dodávky.
Článek 10
Nařízení (EHS) č. 569/88 se nepoužije pro nákupy od intervenční agentury provedené podle tohoto nařízení.
Článek 11
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
ze dne 29. července 1991, kterým se upravují opravné koeficienty použitelné v některých členských státech na odměny a důchody úředníků a ostatních zaměstnanců Evropských společenství
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na služební řád úředníků a pracovní řád ostatních zaměstnanců Evropských společenství stanovený nařízením Rady (EHS, Euratom, ESUO) č. 259/68 [1], naposledy pozměněný nařízením (Euratom, ESUO, EHS) č. 3736/90 [2], a zejména na články 63, 64, 65 a 82 služebního řádu a na čl. 20 první pododstavec a článek 64 pracovního řádu,
s ohledem na rozhodnutí Rady 81/1061/Euratom, ESUO, EHS ze dne 15. prosince 1981, kterým se mění způsob úpravy odměn úředníků a ostatních zaměstnanců Společenství [3],
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že ve druhé polovině roku 1990 se životní náklady v některých členských státech, ve kterých jsou zaměstnáni úředníci a ostatní zaměstnanci, značně zvýšily; že by měly být upraveny s účinkem od 1. ledna 1991 nebo v zemích, kde byl nárůst životních nákladů značně vysoký, s účinkem od 16. listopadu 1990, opravné koeficienty použitelné na odměny a důchody úředníků a ostatních zaměstnanců podle nařízení (Euratom, ESUO, EHS) č. 3736/90,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Od 16. listopadu 1990 opravné koeficienty použitelné na odměny úředníků a ostatních zaměstnanců zaměstnaných v níže uvedených zemích činí:
Řecko: _BAR_ 88,3 _BAR_
Portugalsko: _BAR_ 90,3. _BAR_
2. Od 1. ledna 1990 opravné koeficienty použitelné na odměny úředníků a ostatních zaměstnanců zaměstnaných v níže uvedených zemích nebo městech činí:
Spojené království (kromě Culhamu): _BAR_ 106,5 _BAR_
Culham: _BAR_ 96,8 _BAR_
Španělsko: _BAR_ 114,0 _BAR_
Varese: _BAR_ 109,6. _BAR_
3. Opravné koeficienty použitelné na důchody se určují v souladu s čl. 82 odst. 1 služebního řádu.
Články 3 až 10 nařízení (ESUO, EHS, Euratom) č. 2175/88 [4] jsou nadále použitelné.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 2399/91 ze dne 6. srpna 1991 o zařazení určitého zboží do kombinované nomenklatury
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
2242/91 [2], a zejména na článek 9 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že k zajištění jednotného uplatňování kombinované nomenklatury tvořící přílohu uvedeného nařízení je nezbytné přijmout opatření k zařazení zboží uvedeného v příloze tohoto nařízení;
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č. 2658/87 stanovilo všeobecná pravidla pro výklad kombinované nomenklatury a že se tato pravidla vztahují i na každou jinou nomenklaturu, která je na ní plně nebo částečně založena nebo k ní přidává další třídění a která je zřízena zvláštními předpisy Společenství za účelem uplatňování celních nebo jiných opatření týkajících se obchodu se zbožím;
vzhledem k tomu, že podle uvedených všeobecných pravidel musí být zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze tohoto nařízení zařazeno na základě odůvodnění ve sloupci 3 do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro nomenklaturu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze se v kombinované nomenklatuře zařazuje do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2 této tabulky.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým prvním dnem po vyhlášení
ze dne 29. července 1991, kterým se mění nařízení č.
422/67/EHS-5/67/Euratom o platových poměrech předsedy a členů Komise a předsedy, soudců, generálních advokátů a tajemníka Soudního dvora a předsedy, členů a tajemníka Soudu prvního stupně a nařízení (EHS, Euratom, ESUO) č. 2290/77 o platových poměrech členů Účetního dvora
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o vytvoření jednotné Rady a jednotné Komise Evropských společenství, a zejména na článek 6 této smlouvy,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství uhlí a oceli, a zejména na článek 78e této smlouvy,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 206 této smlouvy,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství pro atomovou energii, a zejména na článek 180 této smlouvy,
vzhledem k tomu, že je vhodné změnit některá ustanovení nařízení o platových poměrech členů Komise, Soudního dvora, Soudu prvního stupně a Účetního dvora, zejména za účelem vyjasnění podmínek, za kterých mají výše uvedení členové nárok na dávky systému sociálního zabezpečení stanoveného služebním řádem úředníků Evropských společenství,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Článek 11 nařízení č. 422/67/EHS, č. 5/67/Euratom [1], naposledy pozměněného nařízením (Euratom, ESUO, EHS) č. 3911/90 [2], se nahrazuje tímto:
"Článek 11
Členové Komise nebo Soudního dvora mají nárok na dávky systému sociálního zabezpečení stanoveném ve služebním řádu úředníků Evropských společenství v případě nemoci, nemoci z povolání a pracovního úrazu a dávky v případě narození dítěte a smrti.
První pododstavec se také vztahuje na bývalé členy Komise nebo Soudního dvora, kterým jsou poskytovány dávky buď v rámci důchodového systému stanoveného v článku 8, nebo přechodný příspěvek stanovený v článku 7, nebo v rámci systému invalidních důchodů stanoveného v článku 10.
Systém sociálního zabezpečení stanovený ve služebním řádu úředníků Evropských společenství se však nevztahuje na krytí rizik, která jsou již kryta jiným systémem sociálního zabezpečení, v rámci kterého může bývalému členovi Komise nebo Soudního dvora vzniknout nárok na dávky stejné povahy a stejné úrovně.
Avšak bývalý člen Komise nebo Soudního dvora, který byl ve funkci alespoň do věku 60 let nebo má nárok na dávky v rámci systému invalidních důchodů stanoveného v článku 10, má nadále bez omezení nárok na nemocenské dávky v rámci systému stanoveného ve služebním řádu úředníků.
Pokud bývalý člen Komise nebo Soudního dvora nepobírá přechodný příspěvek stanovený v článku 7 a nemá nárok na dávky ani podle důchodového systému stanoveného v článku 8, ani podle systému invalidních důchodů stanoveného v článku 10, je povinen zaplatit polovinu příspěvků nezbytných ke krytí těchto rizik.
Příspěvky se vypočítávají na základě posledního přechodného příspěvku upraveného s přihlédnutím k následným úpravám.
Bývalý člen Komise nebo Soudního dvora, který přestal vykonávat funkci před tím, než dosáhl věku 60 let, a který na konci doby, během které pobíral přechodný příspěvek stanovený v článku 7, nemá nárok na dávky ani v rámci důchodového systému stanoveného v článku 8, ani v rámci systému invalidních důchodů stanoveného v článku 10, se může nadále ucházet o krytí stanovené v druhém a třetím pododstavci tohoto článku, za předpokladu, že nevykonává žádnou výdělečnou činnost, která by mu umožňovala, aby se na něj vztahoval jiný veřejný systém nemocenského pojištění.
Pak musí zaplatit plnou částku příspěvků nezbytných ke krytí stanovenému v čl. 72 odst.
1 služebního řádu úředníků Evropských společenství. Příspěvky se vypočítávají na základě posledního přechodného příspěvku, upraveného s přihlédnutím k následným úpravám."
2. Článek 12 nařízení (EHS, Euratom, ESUO) č. 2290/77 [3], naposledy pozměněného nařízením (Euratom, ESUO, EHS) č. 3822/81 [4], se nahrazuje tímto:
"Článek 12
Členové Účetního dvora mají nárok na dávky systému sociálního zabezpečení stanoveného ve služebním řádu úředníků Evropských společenství v případě nemoci, nemoci z povolání, pracovního úrazu a dávky v případě narození a smrti.
První pododstavec se vztahuje také na bývalé členy Účetního dvora, kterým jsou poskytovány dávky buď v rámci důchodového systému stanoveného v článku 9, nebo přechodný příspěvek stanovený v článku 8, nebo v rámci systému invalidních důchodů stanoveného v článku 11.
Systém sociálního zabezpečení stanovený ve služebním řádu úředníků Evropských společenství se však nevztahuje na krytí rizik, která jsou již kryta jiným systémem sociálního zabezpečení, v rámci kterého může bývalému členovi Účetního dvora vzniknout nárok na dávky stejné povahy a stejné úrovně.
Avšak bývalý člen Účetního dvora, který byl ve funkci alespoň do věku 60 let nebo má nárok na dávky v rámci systému invalidních důchodů stanoveného v článku 11, má nadále bez omezení nárok na nemocenské dávky v rámci systému stanoveného ve služebním řádu úředníků.
Pokud bývalý člen Účetního dvora nepobírá přechodný příspěvek stanovený v článku 8 a nemá nárok na dávky ani podle důchodového systému stanoveného v článku 9, ani podle systému invalidních důchodů stanoveného v článku 11, je povinen zaplatit polovinu příspěvků nezbytných ke krytí těchto rizik.
Příspěvky se vypočítávají na základě posledního přechodného příspěvku upraveného s přihlédnutím k následným úpravám.
Bývalý člen Účetního dvora, který přestal vykonávat funkci před tím, než dosáhl věku 60 let, a který na konci doby, během které pobíral přechodný příspěvek stanovený v článku 8, nemá nárok na dávky ani v rámci důchodového systému stanoveného v článku 9, ani v rámci systému invalidních důchodů stanoveného v článku 11, se může nadále ucházet o krytí stanovené v druhém a třetím pododstavci tohoto článku, za předpokladu, že nevykonává žádnou výdělečnou činnost, která by mu umožňovala, aby se na něj vztahoval jiný veřejný systém nemocenského pojištění.
Pak musí zaplatit plnou částku příspěvků nezbytných ke krytí stanovenému v čl. 72 odst.
1 služebního řádu úředníků Evropských společenství. Příspěvky se vypočítávají na základě posledního přechodného příspěvku, upraveného s přihlédnutím k následným úpravám."
Článek 2
1. V článku 15 nařízení č.
422/67/EHS, č. 5/67/Euratom se doplňuje nový odstavec, který zní:
"8. Vdova a vyživované děti člena nebo bývalého člena Komise nebo Soudního dvora mají nárok na nemocenské dávky v rámci systému sociálního zabezpečení stanoveného ve služebním řádu úředníků Evropských společenství, pokud nemají nárok na dávky stejné povahy a stejné úrovně v rámci jiného systému sociálního zabezpečení."
2. V článku 16 nařízení (EHS, Euratom, ESUO) č. 2290/77 se doplňuje nový odstavec, který zní:
"8. Vdova a vyživované děti člena nebo bývalého člena Účetního dvora mají nárok na nemocenské dávky v rámci systému sociálního zabezpečení stanoveného ve služebním řádu úředníků Evropských společenství, pokud nemají nárok na dávky stejné povahy a stejné úrovně v rámci jiného systému sociálního zabezpečení."
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 2507/91 ze dne 20. srpna 1991 o zařazení určitého zboží do kombinované nomenklatury
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
2242/91 [2], a zejména na článek 9 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že k zajištění jednotného uplatňování kombinované nomenklatury tvořící přílohu uvedeného nařízení je nezbytné přijmout opatření k zařazení zboží uvedeného v příloze tohoto nařízení;
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č. 2658/87 stanovilo všeobecná pravidla pro výklad kombinované nomenklatury a že se tato pravidla vztahují i na každou jinou nomenklaturu, která je na ní plně nebo částečně založena nebo k ní přidává další třídění a která je zřízena zvláštními předpisy Společenství za účelem uplatňování celních nebo jiných opatření týkajících se obchodu se zbožím;
vzhledem k tomu, že podle uvedených všeobecných pravidel musí být zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze tohoto nařízení zařazeno na základě odůvodnění ve sloupci 3 do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro nomenklaturu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze se v kombinované nomenklatuře zařazuje do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2 této tabulky.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 2568/91
ze dne 11. července 1991
o charakteristikách olivového oleje a olivového oleje z pokrutin a o příslušných metodách analýzy
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady č. 136/66/EHS ze dne 22. září 1966 o zřízení společné organizace trhu s oleji a tuky [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 3577/90 [2], a zejména na článek 35a uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že příloha nařízení č.
136/66/EHS obsahuje označení a definice olivového oleje a olivového oleje z pokrutin, které jsou uváděny na trh v jednotlivých členských státech, v rámci obchodu uvnitř Společenství a v rámci obchodu s třetími zeměmi;
vzhledem k tomu, že za účelem rozlišování mezi různými druhy olivového oleje je nutno definovat fyzikální a chemické vlastnosti každého z nich, jakož i organoleptické vlastnosti panenského olivového oleje, aby byla zaručena čistota a jakost daných výrobků, aniž jsou dotčena jiná existující ustanovení;
vzhledem k tomu, že přítomnost charakteristik různých druhů olivového oleje je nutno stanovit v celém Společenství jednotně; že za tímto účelem je třeba vypracovat metody Společenství pro chemickou analýzu a organoleptické hodnocení; že v přechodném období je nutno povolit používání jiných metod analýzy v členských státech s podmínkou, že v případě rozdílných výsledků budou rozhodující výsledky získané metodou Společenství;
vzhledem k tomu, že definice fyzikálních a chemických vlastností olivového oleje a metod analýzy způsobuje změnu doplňkových poznámek ke kapitole 15 kombinované nomenklatury;
vzhledem k tomu, že metoda hodnocení organoleptických vlastností panenského olivového oleje zahrnuje sestavení zkušebních komisí z vybraných a vyškolených posuzovatelů; že období nezbytné pro vytvoření takové struktury je proto třeba pevně stanovit; že s ohledem na potíže, s nimiž se některé členské státy setkají při sestavování zkušebních komisí posuzovatelů, je nutno povolit využití zkušebních komisí sestavených v jiných členských státech;
vzhledem k tomu, že v zájmu zajištění správného fungování režimu dávek na dovoz olivových pokrutin je nutno stanovit jednotnou metodu pro stanovení obsahu oleje v těchto produktech;
vzhledem k tomu, že v zájmu hladkého fungování trhu je třeba přijmout opatření, aby bylo možné olivový olej stočený do obalů před vstupem tohoto nařízení v platnost umístit během omezeného časového období na trhu;
vzhledem k tomu, že je nutné zrušit nařízení Komise (EHS) č. 1058/77 [3], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1858/88 [4];
vzhledem k tomu, že Řídící výbor pro oleje a tuky nezaujal stanovisko ve lhůtě stanovené jeho předsedou,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Oleje s charakteristikami, které odpovídají charakteristikám stanoveným v bodech 1, 2 a 3 přílohy I tohoto nařízení, jsou považovány za panenské olivové oleje ve smyslu bodu 1 písm. a), b) a c) přílohy nařízení č. 136/66/EHS.
2. Olej s charakteristikami, které odpovídají charakteristikám stanoveným v bodu 4 přílohy I tohoto nařízení, je považován za lampantový panenský olivový olej ve smyslu bodu 1 písm. d) přílohy nařízení č. 136/66/EHS.
3. Olej s charakteristikami, které odpovídají charakteristikám stanoveným v bodu 5 přílohy I tohoto nařízení, je považován za rafinovaný olivový olej ve smyslu bodu 2 přílohy nařízení č. 136/66/EHS.
4. Olej s charakteristikami, které odpovídají charakteristikám stanoveným v bodu 6 přílohy I tohoto nařízení, je považován za olivový olej ve smyslu bodu 3 přílohy nařízení č. 136/66/EHS.
5. Olej s charakteristikami, které odpovídají charakteristikám stanoveným v bodu 7 přílohy I tohoto nařízení, je považován za surový olivový olej z pokrutin ve smyslu bodu 4 přílohy nařízení č. 136/66/EHS.
6. Olej s charakteristikami, které odpovídají charakteristikám stanoveným v bodu 8 přílohy I tohoto nařízení, je považován za rafinovaný olivový olej z pokrutin ve smyslu bodu 5 přílohy nařízení č. 136/66/EHS.
7. Olej s charakteristikami, které odpovídají charakteristikám stanoveným v bodu 9 přílohy I tohoto nařízení, je považován za olivový olej z pokrutin ve smyslu bodu 6 přílohy nařízení č. 136/66/EHS.
Článek 2
1. Charakteristiky olivových olejů uvedených v příloze I se stanoví v souladu s těmito metodami analýzy:
- stanovení volných mastných kyselin, vyjádřených v procentech kyseliny olejové, metodou uvedenou v příloze II,
- stanovení peroxidového čísla metodou uvedenou v příloze III,
- stanovení alifatických alkoholů metodou uvedenou vpříloze IV,
- stanovení obsahu sterolů metodou uvedenou v příloze V,
- stanovení erythrodiolu a uvaolu metodou uvedenou vpříloze VI,
- stanovení nasycených mastných kyselin v triglyceridech vázaných v poloze 2 metodou uvedenou v příloze VII,
- stanovení obsahu trilinoleinu metodou uvedenou vpříloze VIII,
- spektrofotometrická analýza metodou uvedenou v příloze IX,
- stanovení složení mastných kyselin metodou uvedenou v přílohách XA a XB,
- stanovení těkavých halogenovaných rozpouštědel metodou uvedenou v příloze XI,
- hodnocení organoleptických vlastností panenského olivového oleje metodou uvedenou v příloze XII, používanou v souladu s odstavcem 2,
- důkaz o tom, že proběhla rafinace, metodou uvedenou v příloze XIII.
2. Hodnocení organoleptických vlastností provádí analytik — v případě potřeby s pomocí odborníka — postupem uvedeným v poznámkách k degustaci, na které odkazuje příloha XII.
Pokud jsou výsledkem analýzy jiné charakteristiky než ty, které vyplývají z označení výrobku, musí vzorek přezkoumat zkušební komise posuzovatelů v souladu s ustanoveními přílohy XII.
Případnou kontrolní analýzu provádí zkušební komise posuzovatelů podle stejných ustanovení.
Zkušební komise posuzovatelů posuzuje organoleptické vlastnosti v souvislosti s intervenčními opatřeními podle ustanovení přílohy XII.
Článek 3
Zavedení metod analýzy podle článku 2 nebrání do 31. října 1992 členským státům v používání jiných vyzkoušených a vědecky opodstatněných metod, pokud je povolen volný pohyb výrobků uznaných za vyhovující platným právním předpisům, jimiž se řídí metody Společenství.
Před použitím jiných metod toto dotyčné členské státy sdělí Komisi.
Pokud metody poskytnou rozdílné výsledky, budou rozhodující výsledky získané metodou Společenství.
Článek 4
1. Za účelem posouzení organoleptických vlastností sestaví členské státy zkušební komise z posuzovatelů, kteří prošli odbornou přípravou podle pravidel popsaných v příloze XII.
2. Pokud budou mít členské státy na svém území potíže při sestavování zkušební komise posuzovatelů, mohou využít služeb zkušební komise posuzovatelů působící v jiném členském státu.
Článek 5
Doplňkové poznámky 2, 3 a 4 ke kapitole 15 kombinované nomenklatury se nahrazují doplňkovými poznámkami uvedenými v příloze XIV.
Článek 6
1. Obsah oleje u pokrutin z oliv a jiných zbytků po extrakci olivového oleje (podpoložky 23069011 a 23069019) se stanoví metodou uvedenou v příloze XV.
2. Obsah oleje, na který odkazuje odstavec 1, se vyjadřuje v procentech hmotnosti oleje v sušině.
Článek 7
Pokud jde o přítomnost nežádoucích látek, jiných než na které odkazuje příloha XI, použijí se příslušné předpisy Společenství.
Článek 8
1. Členské státy sdělí Komisi opatření přijatá k provádění tohoto nařízení.
2. Členské státy předají Komisi na začátku každého pololetí souhrn analytických údajů, které se vztahují ke zkouškám provedeným během předchozího pololetí.
Výsledky budou přezkoumány Řídícím výborem pro oleje a tuky postupem podle článku 39 nařízení č. 136/66/EHS.
Článek 9
Nařízení (EHS) č. 1058/77 se zrušuje.
Článek 10
1. Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
ze dne 11. října 1991, kterým se mění nařízení (EHS) č. 1538/91, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení (EHS) č. 1906/90 o některých obchodních normách pro drůbeží maso
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1906/90 ze dne 26. června 1990 o některých obchodních normách pro drůbeží maso [1], a zejména na článek 9 uvedeného nařízení;
vzhledem k tomu, že článek 8 nařízení Komise (EHS) č.
1538/91 [2] stanoví prováděcí pravidla pro nepovinné dělení zmrazeného nebo hluboce zmrazeného drůbežího masa do hmotnostních kategorií; že se ukázalo, že okamžité uplatnění těchto ustanovení je překážkou pro dovoz drůbežího masa ze třetích zemí, které bylo zabaleno před vstupem uvedeného nařízení v platnost; že uplatnění článku 8 uvedeného nařízení by proto mělo být odloženo do 1. března 1992;
vzhledem k tomu, že Řídící výbor pro drůbeží maso a vejce nevydal stanovisko ve lhůtě stanovené jeho předsedou,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Článek 15 nařízení (EHS) č. 1538/91 se nahrazuje tímto:
"Článek 15
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 20. června 1991.
Použije se ode dne 1. července 1991.
Článek 8 se použije ode dne 1. března 1992 v případech dovozu ze třetích zemí.
Až do 31. prosince 1991 však mohou hospodářské subjekty balit produkty upravené tímto nařízením do obalového materiálu s označením stanoveným v předpisech Společenství nebo vnitrostátních předpisech použitelných před vstupem tohoto nařízení v platnost.
Uvedené produkty mohou být uváděny na trh až do 31. prosince 1992."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 3060/91 ze dne 18. října 1991, kterým se mění nařízení (EHS) č. 3143/85 o prodeji intervenčního másla, které je určeno k přímé spotřebě ve formě zahuštěného másla, za snížené ceny
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 804/68 ze dne 27. června 1968 o společné organizaci trhu s mlékem a mléčnými výrobky [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1630/91 [2], a zejména na čl. 6 odst. 7 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č.
3143/85 [3] naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 2690/89 [4] zavedlo režim pro prodej intervenčního másla, které je určeno k přímé spotřebě ve formě zahuštěného másla, za snížené ceny;
vzhledem k tomu, že je vhodné upravit ustanovení uvedeného nařízení týkající se ceny másla s ohledem na změny, které byly mezitím učiněny v intervenčním režimu, a upřesnit přepočítací koeficient pro prodejní smlouvy a jistoty;
vzhledem k tomu, že je vhodné přijmout prozatímní opatření, které by zmírnilo ustanovení týkající se balení;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro mléko a mléčné výrobky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (EHS) č. 3143/85 se mění takto:
1. V článku 2:
- odstavec 1 se nahrazuje tímto:
"1. Máslo uvedené v článku 1 se při vyskladnění prodává za cenu, která se rovná intervenční ceně uvedené v čl. 5 odst. 1 písm. a) nařízení (EHS) č. 804/68 zaplacené v den uzavření smlouvy, sníženou o 191 ECU za 100 kilogramů v případě zpracování na zahuštěné máslo o obsahu tuku nejméně 96 %.",
- v odstavci 4 prvním pododstavci první odrážce se hodnota "200 ECU" nahrazuje hodnotou "210 ECU".
2. V článku 2a se doplňuje nový odstavec, který zní:
"10. Jistota uvedená v odstavci 5 se převede na národní měnu za použití zemědělského přepočítacího koeficientu, který je platný v den uplynutí lhůty pro podávání nabídek v rámci příslušného nabídkového řízení."
3. V čl. 5 odst. 4 se doplňuje nový pododstavec, který zní:
"S cílem dodržet ustanovení prvního a druhého pododstavce se do 31. prosince 1991 mohou používat předtištěná balení podle čl. 10 odst.
3 nařízení Komise (EHS) č.
429/90 [5], pokud bude odkaz na nařízení (EHS) č. 429/90 přetištěn razítkem nebo přelepen nálepkou."
4. V článku 11 se doplňuje nový odstavec, který zní:
"Prodejní cena vyplývající z použití čl. 2 odst. 1 a jistota zaručující, že máslo dosáhne svého místa určení podle čl. 2 odst. 4, se převedou na národní měnu za použití zemědělského přepočítacího koeficientu, který je platný v den uzavření smlouvy."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 3085/91 ze dne 21. října 1991, kterým se mění nařízení (EHS) č. 2275/88 ze dne 25. července 1988 o zařazení určitého zboží do kombinované nomenklatury
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku [1], naposledy pozměněné nařízením Komise (EHS) č.
2857/91 [2], a zejména na článek 9 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č. 2275/88 [3] stanoví určitá opatření týkající se, mimo jiné, zařazení výrobku nazývaného "Mecadeck" do kombinované nomenklatury;
vzhledem k tomu, že Společenství je signatářem Mezinárodní úmluvy o harmonizovaném systému popisu a číselného označování zboží, která je známa jako "harmonizovaný systém";
vzhledem k tomu, že Rada pro celní spolupráci, zmocněná k tomu výše uvedenou úmluvou, vydala své stanovisko k zařazení výrobku nazývaného "Mecadeck" do kombinované nomenklatury;
vzhledem k tomu, že kombinovaná nomenklatura vychází z harmonizovaného systému; že je tedy třeba toto stanovisko týkající se zařazování na úrovni Společenství zohlednit;
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V tabulce tvořící přílohu nařízení (EHS) č. 2275/88 ze dne 25. července 1988 se zrušuje bod 9.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 3254/91 ze dne 4. listopadu 1991 o zákazu používání nášlapných pastí ve Společenství a dovozu kožešin a zboží z určitých volně žijících živočichů ze zemí, kde jsou tito živočichové odchytáváni pomocí nášlapných pastí nebo jiných metod odchytu, které nesplňují mezinárodní normy humánního odchytu do pastí
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 113 a 130s této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že Bernská úmluva ze dne 19. září 1979 o ochraně evropských planě rostoucích rostlin, volně žijících živočichů a přírodních stanovišť, schválená Evropským hospodářským společenstvím rozhodnutím 82/72/EHS [4], zakazuje pro určité druhy používat veškeré nevýběrové prostředky odchytu a usmrcování, včetně jakýchkoli pastí, pokud jsou tyto pasti používány pro hromadný nebo nevýběrový odchyt či usmrcování;
vzhledem k tomu, že zrušení pastí bude mít kladný vliv na stav zachování ohrožených druhů volně žijících živočichů jak vně, tak uvnitř Společenství, včetně druhů chráněných nařízením (EHS) č.
3626/82 [5]; že výzkum vývoje humánních metod odchytu již pokročil a že Společenství bude brát v úvahu výsledky činnosti Mezinárodní normalizační společnosti;
vzhledem k tomu, že z toho důvodu, aby bylo možné přiměřeně chránit druhy volně žijících živočichů a vyloučit narušení hospodářské soutěže, je nutné zajistit, aby vnější obchodní opatření byla jednotně uplatňována v celém Společenství;
vzhledem k tomu, že by proto ve Společenství mělo být zakázáno používání nášlapných pastí a měla by být přijata opatření umožňující zakázat dovoz kožešin určitých druhů živočichů, pokud pocházejí ze zemí, ve kterých jsou nášlapné pasti stále ještě používány nebo ve kterých metody odchytu nesplňují mezinárodně dohodnuté normy humánního odchytu do pastí;
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Pro účely tohoto nařízení se "nášlapnou pastí" rozumí zařízení zkonstruované pro zachycení nebo uvěznění zvířat prostřednictvím čelistí, které se těsně sevřou kolem jedné nebo více končetin tak, že vylučují vytažení této končetiny nebo končetin z pasti.
Článek 2
Používání nášlapných pastí ve Společenství se zakazuje nejpozději od 1. ledna 1995.
Článek 3
1. Od 1. ledna 1995 se zakazuje do Společenství dovážet kožešiny živočišných druhů uvedených na seznamu v příloze I a ostatní zboží uvedené v příloze II, pokud toto zboží zahrnuje kožešiny druhů uvedených v příloze I, pokud Komise postupem podle článku 5 nestanoví, že země, odkud kožešiny pocházejí:
- má přiměřená platná právní nebo správní ustanovení zakazující používání nášlapných pastí, nebo
- metody odchytu do pastí používané pro druhy uvedené v příloze I splňují mezinárodně dohodnuté normy humánního odchytu do pastí.
Komise zveřejní seznam zemí, v nichž je splněna alespoň jedna z podmínek uvedených v prvním pododstavci, v Úředním věstníku Evropských společenství.
2. Zákaz uvedený v odstavci 1 se pozastaví na období jednoho roku, které skončí 31. prosince 1995, pokud Komise postupem podle článku 5 před 1. lednem 1994 na základě přezkoumání provedeného ve spolupráci s příslušnými orgány dotyčných zemí rozhodne, že na jejich území je dosahováno podstatného pokroku ve vývoji humánních metod odchytu živočichů.
Článek 4
Země, které do Společenství po 1. lednu 1995 vyvážejí nebo zpětně vyvážejí jakékoli zboží uvedené v seznamu v příloze II, obsahuje-li kožešiny druhů uvedených v příloze I, musí osvědčit, že tyto kožešiny pocházejí ze zemí ze seznamu uvedeného v druhém pododstavci čl. 3 odst. 1, nebo ze zemí, v jejichž prospěch byl zákaz odložen v souladu s čl. 3 odst. 2.
Komise určí vhodné způsoby tohoto osvědčování postupem podle odstavce 5.
Článek 5
Pro účely článku 3 je Komisi nápomocen výbor zřízený článkem 19 nařízení EHS č. 3626/82.
Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k návrhu ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci. Stanovisko se přijímá většinou stanovenou v čl.
148 odst. 2 Smlouvy pro přijímání rozhodnutí, která má přijímat Rada na návrh Komise.
Hlasům zástupců členských států ve výboru je přidělena váha stanovená v uvedeném článku.
Předseda nehlasuje.
Komise přijme zamýšlená opatření, jsou-li v souladu se stanoviskem výboru.
Pokud zamýšlená opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, předloží Komise Radě neprodleně návrh opatření, která mají být přijata.
Rada se usnese kvalifikovanou většinou.
Pokud se Rada neusnese ve lhůtě tří měsíců ode dne, kdy jí byl návrh předán, přijme navrhovaná opatření Komise.
Článek 6
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 3330/91 ze dne 7. listopadu 1991 o statistice obchodu se zbožím mezi členskými státy
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100a této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
ve spolupráci s Evropským parlamentem [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že dokončení vnitřního trhu vyžaduje odstranění materiálních překážek mezi členskými státy; že uspokojivou úroveň informací o obchodu se zbožím mezi členskými státy je tedy nutné dosáhnout pouze s pomocí metod, které v žádném případě nezahrnují kontroly na hranicích uvnitř Společenství, a to ani nepřímé;
vzhledem k tomu, že analýza situace, v níž se Společenství a členské státy ocitnou po roce 1992, ukazuje, že v oblasti informací o obchodu se zbožím mezi členskými státy bude i nadále existovat mnoho specifických potřeb;
vzhledem k tomu, že tyto potřeby nemají makroekonomický charakter, na rozdíl od potřeb, které se například týkají národních účtů nebo platební bilance, a mnohé nelze uspokojit pouze prostřednictvím vysoce agregovaných údajů; že takové záležitosti, jako je obchodní politika, odvětvové analýzy, pravidla hospodářské soutěže, správa a řízení zemědělství a rybolovu, regionální rozvoj, prognózy v oblasti energetiky a organizace dopravy, musí být naopak založeny na statistických podkladech, poskytujících nejaktuálnější, nejpřesnější a nejpodrobnější obraz vnitřního trhu;
vzhledem k tomu, že jsou to právě informace o obchodu se zbožím mezi členskými státy, které přispějí k vyhodnocení vývoje vnitřního trhu, a tím urychlí jeho dokončení a jeho konsolidaci na racionálním základě; že takové informace se mohou stát jedním z nástrojů vyhodnocení vývoje v oblasti hospodářské a sociální soudržnosti;
vzhledem k tomu, že až do konce roku 1992 budou statistiky obchodu se zbožím mezi členskými státy využívat formality, dokumentaci a kontroly, které pro své vlastní potřeby nebo pro potřeby jiných správních orgánů celní orgány předepisují odesilatelům a příjemcům zboží přepravovaného mezi členskými státy, které však odpadnou s odstraněním fyzických hranic a daňových překážek;
vzhledem k tomu, že potom bude nezbytné sbírat údaje, potřebné pro statistiky obchodu se zbožím mezi členskými státy, přímo u odesilatelů a příjemců, a přitom používat metody a techniky, které zajistí úplnost, spolehlivost a aktuálnost údajů, aniž by se zvýšilo zatížení zúčastněných stran, zejména malých a středních podniků, v poměru k výsledkům, které mohou uživatelé uvedených statistik rozumně očekávat;
vzhledem k tomu, že na všechny statistiky obchodu se zbožím mezi členskými státy se napříště musí vztahovat příslušné právní předpisy, včetně takových statistik, které Společenství před rokem 1993 neharmonizovalo nebo nestanovilo jako povinné;
vzhledem k tomu, že statistiky obchodu se zbožím jsou odvozeny od pohybu daného zboží; že mohou obsahovat údaje o dopravě, které mohou být sbírány souběžně s údaji specifickými pro jednotlivé druhy statistik, čímž se sníží celkové statistické zatížení;
vzhledem k tomu, že soukromé osoby získají z vnitřního trhu zjevné výhody; že je nezbytné zajistit, aby tyto výhody nebyly v jejich očích zastíněny zpravodajskou povinností; že plnění této zpravodajské povinnosti by nepochybně způsobilo zatížení, které by soukromé osoby pokládaly přinejmenším za nevyhovující, přičemž by plnění zpravodajské povinnosti nebylo možné kontrolovat bez přijetí nadměrně zatěžujících opatření; že je tedy rozumné, aby soukromé osoby neměly u těchto informací zpravodajskou povinnost, s výjimkou vhodných pravidelných zjišťování;
vzhledem k tomu, že nový systém sběru informací, který má být zaveden, se má použít u všech statistik týkajících se obchodu se zbožím mezi členskými státy; že je tedy třeba jej nejprve definovat ve všeobecném kontextu, zahrnujícím nové metody, týkající se zejména pole působnosti, zpravodajských jednotek a přenosu dat;
vzhledem k tomu, že základní myšlenka systému spočívá v použití administrativních sítí, které jsou s ním spojeny, zejména sítě správců daně z přidané hodnoty (DPH) tak, aby statistické služby byly zabezpečeny s minimálním stupněm nepřímého ověřování a aby tak bylo minimalizováno zatížení daňových poplatníků; že je však nezbytné vyhnout se nejasnostem, vznikajícím u zpravodajských jednotek, pokud jde o jejich statistické a daňové povinnosti;
vzhledem k tomu, že je naprosto nutné využít ve všech členských státech existující zdroje pro vypracování základní dokumentace týkající se odesilatelů a příjemců zboží, které je předmětem statistik obchodu mezi členskými státy, aby se tak při přípravě statistik za rok 1992 identifikovaly hlavní zúčastněné strany a aby se s jejich pomocí vyvinuly moderní metody přenosu dat;
vzhledem k tomu, že pouze při praktickém provádění se zjistí mezery nebo nedostatky nového systému sběru informací; že zlepšení a zjednodušení je třeba zavádět v přiměřených lhůtách, aby nedostatky neměly negativní vliv na obchod se zbožím mezi členskými státy;
vzhledem k tomu, že statistika obchodu mezi členskými státy musí být ze zřejmých důvodů významnosti a kontinuity postavena na první místo mezi statistikami obchodu se zbožím mezi členskými státy; že však je u těchto statistik nezbytné provádět podstatné změny, aby byly vzaty v úvahu nové podmínky na vnitřním trhu po roce 1992; že bude nezbytné přezkoumat mimo jiné vymezení obsahu statistik, klasifikaci zboží, která se jich týká, a seznam údajů, které je nutno sbírat za účelem sestavení těchto statistik; že je žádoucí, aby byl neprodleně přijata zásada, podle které budou fungovat statistické prahy, aby bylo možno předejít situaci, kdy by malé a střední podniky měly výdaje, které by byly neúměrně velké v porovnání s jejich režijními náklady;
vzhledem k tomu, že Komisi by měl být nápomocen výbor, aby se zajistila pravidelná spolupráce členských států, zejména při řešení problémů, které by mohly vzniknout po zavedení početných inovací v rámci nového systému sběru informací, pokud jde o informace o obchodu se zbožím mezi členskými státy;
vzhledem k tomu, že relevantní právní předpisy Společenství musí být systematicky doplňovány ustanoveními, přijatými buď Radou, nebo Komisí;
vzhledem k tomu, že některá z ustanovení tohoto nařízení musí vstoupit v platnost neprodleně, aby se Společenství a členské státy mohly připravit na praktické dopady, které toto nařízení bude mít po 1. lednu 1993;
vzhledem k tomu, že jedním z takových dopadů je nutnost zrušit nařízení Rady (EHS) č. 2954/85 ze dne 22. října 1985, kterým se stanoví některá opatření pro standardizaci a zjednodušení statistiky obchodu mezi členskými státy [4], a že nařízení Rady (EHS) č. 1736/75 ze dne 24. června 1975 o statistice zahraničního obchodu Společenství a statistice obchodu mezi členskými státy [5], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1629/88 [6], již u statistik obchodu se zbožím mezi členskými státy není možné používat,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Během přechodného období, které začne dne 1. ledna 1993 a skončí dnem přechodu na jednotný systém zdaňování v členském státě původu, a v souladu s pravidly stanovenými tímto nařízením Společenství a členské státy sestaví statistiky obchodu se zbožím mezi členskými státy.
KAPITOLA 1 Obecná ustanovení
Článek 2
Pro účely tohoto nařízení a aniž jsou dotčena jednotlivá ustanovení se rozumí:
a) "obchodem se zbožím mezi členskými státy" jakýkoli pohyb zboží z jednoho členského státu do druhého;
b) "zbožím" jakýkoli movitý majetek, včetně elektrického proudu;
c) "zbožím Společenství" zboží, které:
- je zcela získáno na celním území Společenství, bez přidání zboží ze třetích zemí nebo z území, která nejsou součástí celního území Společenství,
- je ze zemí nebo území netvořících součást celního území Společenství a nachází se v členském státě ve volném oběhu, nebo
- bylo získáno nebo vyrobeno na celním území Společenství ze zboží uvedeného výslovně ve druhé odrážce nebo ze zboží uvedeného v první a druhé odrážce;
d) "zbožím, které není zbožím Společenství", zboží jiné než uvedené v písmenu c).
Aniž jsou dotčeny smlouvy uzavřené s třetími státy pro provádění tranzitních pravidel Společenství se "zbožím, které není zbožím Společenství" rozumí také zboží, které opět vstoupilo na celní území Společenství po vývozu z tohoto území, i když splňuje podmínky uvedené v bodě c);
e) "členským státem" jeho statistické území, je-li tento termín použit v geografickém smyslu;
f) "statistickým územím členského státu" území, které tento členský stát zabírá ve statistickém území Společenství ve smyslu článku 3 nařízení (EHS) č. 1736/75;
g) "zbožím ve volném oběhu na vnitřním trhu Společenství" zboží, které má v souladu se směrnicí 77/388/(EHS) [7] povolení přecházet z jednoho členského státu do druhého bez předběžných formalit nebo formalit spojených s překračováním vnitřních hranic, a
h) "soukromou osobou" každá fyzická osoba, která není ve spojení s pohybem zboží povinna platit DPH.
Článek 3
1. Veškeré zboží přecházejícího z jednoho členského státu do druhého je předmětem statistik obchodu se zbožím mezi členskými státy.
Vedle zboží, které se pohybuje uvnitř statistického území Společenství, se za zboží přecházející z jednoho členského státu do druhého považuje také zboží, které v důsledku takového pohybu překročí vnější hranici Společenství, bez ohledu na to, vstoupí-li následně na území třetího státu, nebo ne.
2. Odstavec 1 platí jak pro zboží, které není zbožím Společenství, tak pro zboží Společenství, bez ohledu na to, je-li zboží předmětem obchodní transakce.
Článek 4
1. Pokud jde o zboží uvedené v článku 3:
a) se vypracuje statistika tranzitu u zboží, které je přepravováno přes členský stát bez přeložení nebo s přeložením, aniž by tam bylo uskladněno z důvodů jiných než spojených s přepravou;
b) se vypracuje statistika skladování u zboží, na které odkazuje čl. 2 odst. 2 nařízení (EHS) č. 1736/75, jakož i zboží vstupujícího do skladovacího zařízení nebo opouštějícího takové skladovací zařízení, stanovené Komisí podle článku 30 tohoto nařízení;
c) se vypracuje statistika obchodu mezi členskými státy u zboží, které nesplňuje podmínky písmen a) a b) nebo které některou z podmínek splňuje, avšak je výslovně vymezeno tímto nařízením, nebo Komisí podle článku 30;
d) Rada na návrh Komise určí zboží, které je předmětem ostatních statistik obchodu se zbožím mezi členskými státy.
2. Aniž jsou dotčeny předpisy Společenství o statistickém vykazování přepravy zboží, údaje o pohybu zboží, které je předmětem statistik uvedených v odstavci 1, se v případě nutnosti zahrnou do seznamu údajů pro jednotlivé statistiky za podmínek stanovených tímto nařízením, nebo Komisí podle článku 30.
Článek 5
Aniž je dotčen článek 15, jsou soukromé osoby osvobozeny od zpravodajské povinnosti, pokud jde o přípravu statistik uvedených v článku 4.
Toto osvobození se použije také u zpravodajské jednotky, která se jako plátce DPH v členském státě, ve kterém má zpravodajskou povinnost, kvalifikuje pro jeden ze zvláštních režimů stanovených v článcích 24 a 25 směrnice 77/388/EHS. Toto ustanovení platí obdobně pro institucionální subjekty, které nejsou plátci DPH a subjekty osvobozené od DPH, které nejsou povinny odevzdávat daňové přiznání podle čl. 28 odst. 7 výše uvedené směrnice. KAPITOLA II Stálý systém statistického zjišťování Intrastat
Článek 6
Za účelem vypracovávání statistik obchodu se zbožím mezi členskými státy se zřizuje stálý systém statistického zjišťování (dále jen "systém Intrastat").
Článek 7
1. Systém Intrastat se v členských státech použije, pokud jsou tyto státy považovány za partnerské země při obchodu se zbožím mezi členskými státy podle odstavce 4.
2. Systém Intrastat se vztahuje na zboží uvedené v článku 3, které:
a) se nalézá ve volném oběhu na vnitřním trhu Společenství nebo
b) se může dostat do oběhu na vnitřní trh Společenství pouze po splnění formalit předepsaných právními předpisy Společenství o obchodu se zbožím a které je výslovně stanoveno buď v tomto nařízení, nebo Komisí podle článku 30.
3. Zjišťování údajů o zboží uvedeném v článku 3, na které se nevztahuje systém Intrastat, je upraveno Komisí podle článku 30 v rámci formalit uvedených v odst. 2 písm. b).
4. Systém Intrastat se vztahuje na:
a) statistiku obchodu mezi členskými státy podle článků 17 až 28;
b) statistiku tranzitu a statistiku skladování v souladu s opatřeními, které přijme Rada na návrh Komise podle článku 31.
5. Jestliže Rada nepřijme na návrh Komise opačné rozhodnutí, zejména podle článku 31, skončí po 31. prosinci 1992 použitelnost vnitrostátních ustanovení o statistikách uvedených v odstavci 4, pokud jde o sběr údajů.
Článek 8
Aniž je dotčen článek 5, má každá fyzická nebo právnická osoba, která se účastní obchodu se zbožím mezi členskými státy, zpravodajskou povinnost k systému Intrastat.
Ze subjektů s takovou zpravodajskou povinností se vhodnými zvláštními opatřeními určí konkrétní zpravodajská jednotka pro každou jednotlivou statistiku v rámci systému Intrastat.
Článek 9
1. Zpravodajská jednotka odpovědná za poskytování informací požadovaných systémem Intrastat může přenést zpravodajskou povinnost na třetí stranu, která je rezidentem členského státu; takové přenesení však v žádném případě nesnižuje odpovědnost dané jednotky.
Odpovědná zpravodajská jednotka dodá takové třetí straně všechny informace nezbytné ke splnění zpravodajské povinnosti.
2. Na základě výslovné žádosti správních orgánů odpovědných za vypracování statistik obchodu se zbožím mezi členskými státy může být zpravodajská jednotka požádána, aby jim oznámila, že za určité období:
- byly dodány všechny informace, které jsou předmětem pravidelných hlášení uvedených v čl. 13 odst. 1, buď jednotkou samotnou, nebo třetí stranou,
- jednotka přenesla zpravodajskou povinnost požadovanou systémem Intrastat na třetí osobu, kterou jednotka identifikuje.
3. Odstavec 1 se nepoužije:
a) na případy, kdy se použije čl. 28 odst. 4;
b) na členské státy, ve kterých pravidelné hlášení uvedené v čl. 13 odst. 1 neliší od pravidelného hlášení požadovaného pro daňové účely, pokud platná daňová pravidla vztahující se k povinnosti podávat daňová prohlášení, brání přenesení povinnosti uvedené výše v odstavci 1.
4. Prováděcí pravidla k odstavcům 1, 2 a 3 stanoví Komise podle článku 30.
Článek 10
1. Členské státy přijmou opatření nezbytná k tomu, aby jejich orgány odpovědné za sestavování statistik obchodu se zbožím mezi členskými státy měly k 1. lednu 1993 k dispozici registr hospodářských subjektů uvnitř Společenství.
2. V souladu s nařízením Komise (EHS) č. 2792/86 [8] se za účelem provádění ustanovení odstavce 1 zřídí seznam odesilatelů v době odeslání a příjemců v době přijetí a v případě nutnosti deklarantů, kteří se účastní obchodu mezi členskými státy v období od 1. ledna 1991 do 31. prosince 1992.
3. Odstavec 2 se nepoužije v členských státech, které přijmou opatření nezbytná k tomu, aby zajistily, že jejich správce daně má k dispozici nejpozději 1. ledna 1993 registr,
a) který obsahuje plátce DPH, kteří v období 12 měsíců předcházejících tomuto datu obchodovali se zbožím mezi členskými státy jako odesilatelé v době odeslání a jako příjemci v době příjmu, a
b) ve kterém mají být uvedeny institucionální subjekty, které nejsou plátci DPH, a subjekty, které jsou osvobozeny od DPH a které od tohoto data uskutečňují své nákupy ve smyslu čl. 28 odst. 7 směrnice 77/388/EHS.
Vedle identifikačního čísla uvedeného v odstavci 6 předá v těchto členských státech výše uvedený správce daně statistickým orgánům uvedeným v odstavci 1 také informace obsažené v tomto registru, používaném k identifikaci těchto hospodářských subjektů uvnitř Společenství, a to při dodržení podmínek nezbytných pro provádění tohoto nařízení.
4. Podle článku 30 stanoví Komise vedle identifikačního čísla uvedeného v odstavci 6 minimální údaje, které mají být uváděny v registru hospodářských subjektů uvnitř Společenství.
5. Na základě hlášení uvedených v čl. 13 odst. 1, seznamů uvedených v čl. 11 odst. 1, nebo na základě jiných administrativních zdrojů spravují a aktualizují příslušné orgány členských států od 1. ledna 1993 registr hospodářských subjektů uvnitř Společenství.
Podle článku 30 navrhne Komise v případě nutnosti další pravidla, týkající se správy a aktualizace registru hospodářských subjektů uvnitř Společenství, která se použijí příslušnými orgány členských států.
6. Kromě výjimek, které příslušné statistické orgány zpravodajským jednotkám odůvodní, použijí statistické orgány ve svých vztazích s těmito stranami, zejména s ohledem na používání čl. 13 odst. 1, identifikační číslo přidělené těmto subjektům příslušným správcem daně.
Článek 11
1. Příslušní správci daně jednotlivých členských států dodají nejméně jednou za tři měsíce orgánům členských států, zodpovědným za sestavování statistik obchodu se zbožím mezi členskými státy, seznamy plátců DPH, kteří vykázali, že během sledovaného období uskutečnili nákupy v jiných členských státech, nebo dodávky do jiných členských států.
2. Seznamy uvedené v odstavci 1 rovněž zahrnují:
a) plátce DPH, kteří vykázali, že v daném období provozovali obchod se zbožím mezi členskými státy, který musí být předmětem pravidelného daňového přiznání, i když takový obchod se zbožím nebyl výsledkem nákupů nebo dodávek;
b) institucionální subjekty, které nejsou plátci DPH, a subjekty, které jsou osvobozeny od DPH, které vykázaly, že ve stejném období provozovali obchod se zbožím mezi členskými státy, který musí být předmětem pravidelného daňového přiznání;
3. Seznam by měl vykazovat u každého subjektu hodnotu obchodu se zbožím mezi členskými státy, kterou hospodářský subjekt nahlásil ve svém pravidelném daňovém přiznání podle čl. 28 odst. 7 směrnice 77/388/EHS.
4. Za omezujících podmínek, které Komise stanoví podle článku 30, dodají příslušní správci daně jednotlivých členských států orgánům těchto států, odpovědným za sestavování statistik, a to z vlastního podnětu Komise nebo na žádost členského státu, veškeré informace, které by mohly zvýšit úroveň statistik a které plátci DPH běžně předkládají příslušným správcům daně za účelem splnění své daňové povinnosti.
Informace, které obdrží v souladu s prvním pododstavcem, jsou statistickými orgány spravovány ve vztahu k třetím stranám v souladu s pravidly používanými vůči nim správci daně.
5. Bez ohledu na správní uspořádání členského státu nemůže být zpravodajské jednotce nařizováno, aby zdůvodňovala dodávané informace vzhledem k údajům dodávaným příslušným správcům daně, s výjimkou situací vymezených v odstavcích 1, 2 a 3 a podle ustanovení odstavce 4.
6. S ohledem na pravidelné hlášení, které musí pro daňové účely předkládat plátci DPH, zohlední příslušní správci daně ve svých vztazích s těmito stranami povinnosti, které mohou uložit subjektům se zpravodajskou povinností uloženou systémem Intrastat.
7. Pro účely provádění odstavců 4 a 6 se plátci DPH rozumí také institucionální subjekty, které nejsou plátci DPH a subjekty od této povinnosti osvobozené, jež uskutečňují nákupy ve smyslu čl. 28 odst. 7 směrnice 77/388 EHS.
8. Správní pomoc mezi národními orgány v jednotlivých členských státech odpovědnými za sestavování statistik obchodu se zbožím mezi členskými státy je v případě nutnosti řízena Komisí podle článku 30.
Článek 12
1. V souladu s článkem 30 zavede Komise pro každou jednotlivou statistiku obchodu se zbožím mezi členskými státy nosiče statistických informací požadované systémem Intrastat.
2. Za účelem zohlednění svého vlastního správního uspořádání mohou členské státy zavést jiné nosiče, než ty, které jsou uvedeny v odstavci 1, pokud zpravodajské jednotce umožní, aby si sama zvolila, který druh nosiče použije.
Členské státy, které využijí tuto možnost, toto sdělí Komisi.
3. Odstavec 1 a 2 se nepoužije:
a) v případech použití čl. 28 odst. 4;
b) v členských státech, ve kterých se pravidelné hlášení uvedené v čl. 13 odst. 1 neliší od pravidelných hlášení požadovaných pro daňové účely, a pokud platné daňové předpisy, týkající se zpravodajské povinnosti, takovému použití odporují.
Článek 13
1. Statistické informace požadované systémem Intrastat jsou předmětem pravidelných hlášení předávaných zpravodajskými jednotkami příslušným vnitrostátním orgánům ve lhůtách a za podmínek stanovených Komisí podle článku 30.
2. Komise v souladu s článkem 30 stanoví:
- sledované období pro každou jednotlivou statistiku obchodu se zbožím mezi členskými státy, pokud to není stanoveno tímto nařízením,
- způsoby předávání informací, zejména s ohledem na to, aby byl zpravodajským jednotkám umožněn přístup k regionálním statistickým sítím.
3. Pravidelná hlášení uvedená odstavci 1, nebo alespoň informace v nich obsažené, členské státy uchovají nejméně po dobu dvou let po uplynutí kalendářního roku sledovaného období, ke kterému se hlášení vztahují.
Článek 14
Zpravodajské jednotky neplnící svou zpravodajskou povinnost podle tohoto nařízení podléhají sankcím, které stanoví členské státy v souladu se svými vnitrostátními předpisy.
Článek 15
V souladu s článkem 30 mohou být prováděna pravidelná zjišťování o obchodu se zbožím prováděném soukromými osobami mezi členskými státy, jakož i o pohybu zboží nebo o hospodářských subjektech uvnitř Společenství, které jsou osvobozeny od zjišťování na základě zjednodušujících opatření v rámci konkrétních ustanovení týkajících se různých statistik obchodu se zbožím.
Článek 16
Komise předloží včas Evropskému parlamentu a Radě zprávu o fungování systému Intrastat jednotlivě za každou statistiku obchodu se zbožím mezi členskými státy, na kterou se vztahuje systém Intrastat, s ohledem na možnou změnu systému na konci přechodného období uvedeného v článku 1.
KAPITOLA III Statistika obchodu mezi členskými státy
Článek 17
Statistika obchodu mezi členskými státy obsahuje jednak pohyb zboží opouštějícího členský stát odeslání, a jednak pohyb zboží vstupujícího do členského státu přijetí.
Článek 18
1. "Členským státem odeslání" se rozumí členský stát, v němž je zboží opouštějící tento stát předmětem odeslání.
"Odesláním" se rozumí zaslání zboží uvedeného v odstavci 2 na místo určení v jiném členském státě.
2. V daném členském státě může být předmětem odeslání toto zboží:
a) zboží Společenství, které se v tomto členském státě:
- nenachází v přímém nebo přerušeném tranzitu,
- nachází v přímém nebo přerušeném tranzitu, ale bylo propuštěno do volného oběhu poté, co vstoupilo do tohoto členského státu jako zboží, které není zbožím Společenství;
b) zboží, které není zbožím Společenství, které se nachází, je udržováno nebo je pořizováno v tomto členském státě v souladu s opatřeními celního režimu aktivního zušlechťovacího styku nebo v režimu přepracování pod celním dohledem.
Článek 19
"Členským státem přijetí" se rozumí členský stát, ve kterém zboží vstupující na jeho území:
a) jako zboží Společenství se:
- nenachází v přímém nebo přerušeném tranzitu v tomto členském státě,
- nachází v přímém nebo přerušeném tranzitu v tomto členském státě, ale po splnění formalit pro vývoz ze statistického území Společenství tento stát opouští;
b) jako zboží, které není zbožím Společenství, uvedené v čl. 18 odst. 2 písm. b):
1. bylo propuštěno do volného oběhu;
2. podléhá celnímu režimu aktivního zušlechťovacího styku nebo přepracování pod celním dohledem, nebo se opět stalo předmětem takového režimu.
Článek 20
S ohledem na sběr údajů požadovaných pro statistiku obchodu mezi členskými státy se ustanovení kapitoly II doplňují takto:
1. aniž je dotčen článek 34, se u zboží uvedeného v čl. 18 odst. 2 písm. a) a čl. 19 písm. a) použije systém Intrastat;
2. "partnerskými zeměmi při obchodu se zbožím mezi členskými státy" se ve smyslu čl. 7 odst. 1 rozumí členský stát odeslání a členský stát přijetí;
3. v rámci systému Intrastat se "členským státem odeslání" rozumí takový stát, ve kterém se na zboží odeslané z tohoto státu do jiného členského státu vztahuje čl. 18 odst. 2 písm. a) první odrážky; pokud se na takové zboží vztahuje čl. 28 odst. 7 směrnice 77/388/EHS, vztahuje se na něj i ustanovení druhé odrážky;
4. v rámci systému Intrastat se "členským státem přijetí" rozumí stát, ve kterém se na zboží vstupující z jiného členského státu vztahuje čl. 19 písm. a) první odrážky; pokud se na takové zboží vztahuje čl. 28 odst. 7 směrnice 77/388/EHS, vztahuje se na něj i ustanovení druhé odrážky;
5. "zpravodajskou jednotkou" podle článku 8 se rozumí fyzická anebo právnická osoba, která
a) je rezidentem členského státu odeslání a:
- uzavřela smlouvu, z níž vyplývá odeslání zboží, s výjimkou přepravních smluv nebo, není-li tomu tak,
- odesílá nebo zabezpečuje odesílání zboží nebo, není-li tomu tak,
- vlastní zboží, které je předmětem odeslání;
b) je rezidentem členského státu přijetí a:
- uzavřela smlouvu, z níž vyplývá přijetí zboží, s výjimkou přepravních smluv nebo, není-li tomu tak,
- přebírá zboží do vlastnictví nebo zabezpečuje převzetí zboží do vlastnictví nebo, není-li tomu tak,
- vlastní zboží, které je předmětem dodání;
6. Komise přijme ve stanovený čas opatření uvedená v čl. 7 odst. 3;
7. aniž je dotčen článek 33, se sledovaným obdobím uvedeným v čl. 13 odst. 2 první odrážce rozumí kalendářní měsíc, ve kterém začal popřípadě skončil pohyb zboží, na které se vztahuje zjišťování podle tohoto článku.
Článek 21
Na nosiči statistických informací předávaném příslušným orgánům:
- aniž je dotčen článek 34, se zboží označí tak, aby byla možná jednoduchá a přesná klasifikace do nejpodrobnějších příslušných položek platného znění kombinované nomenklatury,
- se u každého druhu zboží uvádí osmimístný číselný kód odpovídající položky kombinované nomenklatury.
Článek 22
1. Na nosiči statistických informací se členské státy označí abecedními nebo číselnými kódy, které stanoví Komise podle článku 30.
2. Aniž jsou dotčena ustanovení přijatá Komisí podle článku 30, zpravodajské jednotky se při provádění odstavce 1 řídí postupem přijatým příslušnými vnitrostátními orgány s ohledem na sestavování statistik o obchodu mezi členskými státy.
Článek 23
1. Nosič statistických informací zasílaný příslušným orgánům musí u každého druhu zboží uvádět tyto údaje:
a) v členském státě přijetí: členský stát odeslání zboží ve smyslu čl. 24 odst. 1;
b) v členském státě odeslání: členský stát přijetí zboží ve smyslu čl. 24 odst. 2;
c) množství zboží, jeho čistá hmotnost a doplňkové jednotky;
d) hodnota zboží;
e) povaha transakce;
f) dodací podmínky;
g) předpokládaný způsob dopravy.
2. Členské státy nesmí nařizovat, aby na nosiči statistických informací byly uváděny jiné údaje než ty, které jsou uvedené v odstavci 1, s výjimkou těchto údajů:
a) v členském státě přijetí: členský stát původu; tato položka však může být požadována jen do té míry, do jaké toto povoluje právo Společenství;
b) v členském státě odeslání: region původu; v členském státě přijetí: region určení;
c) v členském státě odeslání: přístav nebo letiště nakládky; v členském státě přijetí: přístav nebo letiště vykládky;
d) v členském státě odeslání a v členském státě přijetí: předpokládaný tranzitní přístav nebo letiště umístěné v jiném členském státě, pokud tento stát vypracovává statistiku tranzitu;
e) pokud je to vhodné, statistický postup.
3. Pokud to není stanoveno tímto nařízením, Komise stanoví podle článku 30 údaje uvedené v odstavcích 1 a 2 a pravidla, podle kterých se řídí jejich zahrnutí na nosič statistických informací.
Článek 24
1. Pokud zboží při tranzitu před příchodem do členského státu přijetí vstoupilo do jedné nebo více zemí a v těchto zemích se zdržovalo, nebo bylo předmětem právních úkonů nesouvisejících s jeho přepravou, se "členským státem, odkud je zboží dovezeno", rozumí poslední členský stát, ve kterém se zboží zdržovalo nebo ve kterém nastal takový právní úkon.
V ostatních případech je členský stát, odkud je zboží dovezeno, totožný s členským státem odeslání.
2. "Členským státem určení" se rozumí poslední členský stát, o kterém se v době odeslání ví, že do něj má být zboží zasláno.
3. Odchylně od čl. 23 odst. 1 písm. a) může zpravodajská jednotka v členském státě přijetí uvádět v dále uvedeném pořadí:
- členský stát odeslání, pokud nezná členský stát odkud je zboží dovezeno,
- členský stát nákupu zboží ve smyslu článku 4, pokud nezná členský stát odeslání.
4. "Členským státem nákupu" se rozumí členský stát, ve kterém je rezidentem smluvní partner fyzické nebo právnické osoby, která uzavřela smlouvu, z níž vyplývá dodání zboží do členského státu přijetí, s výjimkou přepravních smluv.
Článek 25
1. Společenství a členské státy sestavují výsledky obchodu mezi členskými státy z údajů uvedených v čl. 23 odst. 1.
2. Členské státy, které nesestavují výsledky obchodu mezi členskými státy z údajů uvedených v čl. 23 odst. 2, nenařizují sběr těchto údajů.
3. Společenství a členské státy sestavují výsledky obchodu mezi členskými státy s ohledem na ustanovení o obecných nebo zvláštních výjimkách a statistických prazích, přijatých Komisí podle článku 30.
4. Veškerá ustanovení, v jejichž důsledku je zboží uvedené v článku 18 a 19 osvobozeno z povinnosti sestavovat statistiky obchodu mezi členskými státy, pozastavuje zpravodajskou povinnost u zboží takto osvobozeného.
Článek 26
1. Členské státy předávají Komisi měsíční statistiky obchodu mezi členskými státy. Tyto statistiky zahrnují údaje uvedené v čl. 23 odst. 1.
2. Pokud je to nutné, Komise stanoví způsoby takového předávání postupem podle článku 30.
3. Údaje, prohlášené členskými státy podle článku 32 za důvěrné, jsou jimi předávány podle nařízení Rady (Euratom, EHS) č. 1588/90 ze dne 11. června 1990 o předávání údajů, na které se vztahuje statistická důvěrnost, Statistickému úřadu Evropských společenství [9].
Článek 27
Rada přijme na návrh Komise předpisy týkající se zjednodušení statistických informací.
Článek 28
1. Ve smyslu této kapitoly se statistickými prahy rozumí statistické limity vyjádřené hodnotově, na jejichž úrovni se povinnosti zpravodajských jednotek pozastavují nebo zjednodušují.
Tyto prahy se uplatní, aniž je dotčen článek 15.
2. Statistické prahy se uvádějí jako prahy osvobození, asimilace a zjednodušení.
3. "Prahy osvobození" se použijí u zpravodajských jednotek uvedených v čl. 5 druhém pododstavci.
Použijí se ve všech členských státech a jednotlivé členské státy je stanoví v souladu se svými vnitrostátními daňovými předpisy přijatými podle směrnice 77/388/EHS.
4. "Prahy asimilace" osvobozují zpravodajské jednotky od povinnosti dodávat hlášení uvedená v čl. 13 odst. 1; za statistická hlášení se považují pravidelná daňová přiznání, která odevzdávají jako plátci DPH, včetně subjektů ve smyslu čl. 11 odst. 7.
Prahy asimilace se uplatní ve všech členských státech a jsou stanoveny jednotlivými státy na vyšších úrovních, než jsou prahy osvobození.
5. "Prahy zjednodušení" osvobozují zpravodajské jednotky od úplného provádění opatření článku 23; v hlášení uvedeném v čl. 13 odst. 1 je pouze nutno vykázat u každého druhu zboží, navíc k číselnému kódu, uvedenému v čl. 21 druhé odrážce, členský stát odeslání nebo určení a hodnotu zboží.
Aniž je dotčen odst. 9 první pododstavec, se v členských státech, jejichž prahy zjednodušení jsou nižší než úrovně z odstavce 8, prahy zjednodušení použijí na úrovních stanovených v odstavci 8.
Prahy zjednodušení jsou nepovinné v členských státech, jejichž prahy asimilace jsou stanoveny na stejné úrovni jako v odstavci 8, nebo, podle odst. 9 prvního pododstavce, na úrovni vyšší, než jsou úrovně stanovené v odstavci 8.
6. Prahy asimilace a prahy zjednodušení se vyjadřují v ročních hodnotách obchodních transakcí uvnitř Společenství.
Stanoví se podle toků odeslání a přijetí.
Uplatní se jednotlivě u hospodářských subjektů uvnitř Společenství zvlášť pro odeslání, a zvlášť pro přijetí.
Aniž je dotčen odstavec 10, členské státy uplatňující možnost podle odst. 9 prvního pododstavce však stanoví povinnosti zpravodajských jednotek ohledně odeslání a přijetí podle toku zboží, u kterého je roční hodnota obchodování uvnitř Společenství nejvyšší.
Prahy asimilace a prahy zjednodušení mohou být různé podle jednotlivých členských států, kategorií produktů a podle jednotlivých období.
7. S ohledem na použití prahů asimilace a zjednodušení v členských státech stanoví Komise podle článku 30 požadavky na kvalitu, kterým by měly odpovídat statistiky, které členské státy dodávají podle čl. 25 odst. 1.
8. Prahy zjednodušení se stanoví na 100000 ECU u odeslání a 100000 ECU u přijetí.
Pokud jsou splněny požadavky na kvalitu stanovené v odstavci 7, může Komise zvýšit práh zjednodušení postupem podle článku 30.
9. Pokud členské státy splní požadavky stanovené v odstavci 7, mohou stanovit své prahy asimilace a zjednodušení na vyšší úroveň, než je stanovena v odstavci 8.
Toto sdělí Komisi.
V zájmu splnění požadavků stanovených v odstavci 7 se členské státy mohou v nezbytně nutné míře odchýlit od plnění požadavků odst.
5 druhého pododstavce. Toto sdělí Komisi.
Komise může požádat členské státy, aby předložením veškerých náležitých informací doložily oprávněnost opatření, která přijímají.
10. Pokud uplatňování prahů asimilace a zjednodušení členskými státy ovlivní kvalitu statistiky obchodu uvnitř Společenství s ohledem na údaje dodávané členskými státy, nebo pokud se tím zvýší zatížení zpravodajských jednotek tak, že dosažení cílů tohoto nařízení by bylo zpochybněno, Komise přijme postupem podle článku 30 opatření, která znovu stanoví podmínky nezbytné pro zabezpečení požadované kvality nebo snížení zátěže.
KAPITOLA IV Výbor pro statistiku obchodu se zbožím mezi členskými státy
Článek 29
1. Zřizuje se Výbor pro statistiku obchodu se zbožím mezi členskými státy (dále jen "výbor"), složený ze zástupců členských států, kterému předsedá zástupce Komise.
2. Výbor přijme svůj jednací řád.
3. Výbor se může zabývat jakoukoli otázkou spojenou s prováděním tohoto nařízení, kterou mu k posouzení předloží jeho předseda buď z vlastního podnětu, nebo na žádost zástupce některého členského státu.
Článek 30
1. Ustanovení nezbytná pro provádění tohoto nařízení se přijímají postupem podle odstavců 2 a 3.
2. Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k návrhu ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci. Stanovisko se přijímá většinou podle čl.
148 odst. 2 Smlouvy pro přijímání rozhodnutí, která má Rada přijímat na návrh Komise.
Hlasům zástupců členských států je přidělena váha stanovená v uvedeném článku.
Předseda nehlasuje.
3. Komise přijme opatření, která jsou okamžitě použitelná.
Pokud však tato opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru, sdělí je Komise neprodleně Radě.
V tomto případě může Komise nejvýše o jeden měsíc ode dne tohoto sdělení odložit použitelnost opatření o kterých rozhodla.
Rada může kvalifikovanou většinou ve lhůtě stanovené v druhém pododstavci přijmout jiné rozhodnutí. KAPITOLA V
Závěrečná ustanovení
Článek 31
Rada přijme na návrh Komise opatření umožňující Společenství nebo jeho členským státům sestavení statistik, s výjimkou statistik obchodu mezi členskými státy uvedených v článku 4.
Článek 32
1. Rada stanoví na návrh Komise podmínky, za nichž mohou členské státy prohlásit za důvěrné údaje, které připravují v souladu s tímto nařízením, nebo v souladu s nařízeními uvedenými na jiném místě.
2. Dokud nebudou stanoveny podmínky uvedené v odstavci 1, zůstávají v této oblasti použitelné vnitrostátní předpisy členských států.
Článek 33
Komise může v případě nutnosti upravit ustanovení tohoto nařízení postupem podle článku 30:
- s ohledem na důsledky změn směrnice 77/388/EHS,
- s ohledem na zvláštní pohyb zboží ve smyslu statistických předpisů Společenství.
Článek 34
1. Jak v případě zboží, na něž se vztahuje systém Intrastat, tak i u ostatního zboží, může Komise za účelem snížení zatížení zpravodajských jednotek stanovit postupem podle článku 30 zjednodušené postupy sběru údajů, a zejména může vytvořit podmínky pro zvýšené uplatňování automatického zpracování a elektronického přenosu dat.
2. Za účelem zohlednění svého vlastního správního uspořádání mohou členské státy zavést jiné zjednodušené postupy, vedle těch, které jsou uvedeny v odstavci 1, pokud si zpravodajská jednotka může zvolit, který nosič použije.
Členské státy, které tuto možnost využívají, to sdělí Komisi.
Článek 35
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Pokud se v dále uvedených článcích nepožaduje, aby Rada nebo Komise přijaly prováděcí opatření k tomuto nařízení dříve, použijí se ustanovení článků 1 až 9, článku 11, čl. 13 odst. 1 a článků 14 až 27 ode dne zahájení používání nařízení Rady (EHS) č. 2726/90 ze dne 17. září 1990 o tranzitu Společenství [10].
2954/85 zrušuje a nařízení (EHS) č. 1736/75 se přestává používat u statistik obchodu se zbožím mezi členskými státy, na které se vztahovalo.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Rady (EHS) č. 3356/91 ze dne 7. listopadu 1991, kterým se mění nařízení (EHS) č. 4060/89 o odstranění kontrol na hranicích členských států v silniční a vnitrozemské vodní dopravě
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 75 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č.
4060/89 [4] stanoví, že kontroly dopravních prostředků a příslušných dokladů při přepravě mezi členskými státy se provádějí pouze v rámci běžných kontrol na celém území členského státu nediskriminačním způsobem;
vzhledem k tomu, že podle ustanovení Evropské dohody o mezinárodní silniční přepravě nebezpečných věcí (ADR) a Evropské dohody o mezinárodních přepravách zkazitelných potravin a o specializovaných prostředcích určených pro tyto přepravy (ATP) mohou členské státy organizovat a provádět tyto kontroly a prověřování dopravních prostředků a příslušných dokladů, kde si to přejí; že v praxi pak provádějí tyto kontroly a prověřování obvykle na svých hranicích, to buď podle svých právních předpisů provádějících ustanovení těchto dohod v jejich vnitrostátních právních předpisech, nebo, pokud nejsou smluvními stranami ani jedné z těchto dohod, podle vnitrostátních právních předpisů pro tyto druhy mezinárodní přepravy;
vzhledem k tomu, že se zřetelem na vytvoření jednotného trhu v dopravě je nutné zlepšit plynulost pohybu dopravních prostředků mezi členskými státy;
vzhledem k tomu, že musí být změněna část II "Vnitrostátní právní předpisy" přílohy nařízení (EHS) č. 4060/89, aby byly vzaty v úvahu kontroly dopravních prostředků a příslušných dokladů v rámci přepravy nebezpečných věcí a zkazitelných potravin,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (EHS) č. 4060/89 se mění takto:
1. Vkládá se nový článek, který zní:
"Článek 3a
V případě potřeby navrhne Komise změny přílohy s ohledem na technický rozvoj v oblasti upravené tímto nařízením."
2. Část II přílohy se nahrazuje přílohou tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. ledna 1992.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Rady (EHS) č. 3357/91 ze dne 7. listopadu 1991, kterým se mění nařízení (EHS) č. 918/83 o systému Společenství pro osvobození od cla
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 28 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že opatření ke zjednodušení administrativy uvedené v článku 27 nařízení Rady (EHS) č.
918/83 ze dne 28. března 1983 o systému Společenství pro osvobození od cla [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 4235/88 [2], se musí vztahovat na veškeré dovozy zásilek tvořených zbožím nepatrné hodnoty, má-li být účinné;
vzhledem k tomu, že by proto měl být upraven článek 27 nařízení (EHS) č. 918/83;
vzhledem k tomu, že články 52 až 57, 63a a 63b a 72 až 77 nařízení (EHS) č. 918/83 by měly být na základě získaných zkušeností pozměněny, aby se odstranily podmínky, jejichž uplatňování se ukázalo jako nákladné a složité, a tím by se měl usnadnit dovoz daného zboží;
vzhledem k tomu, že je rovněž vhodné upustit od uplatňování podmínky neexistence rovnocenné výroby ve Společenství, která, je-li stále používána, neposkytuje účinnou ochranu s ohledem na příliš pozdní zásah do procesu rozvoje výroby, a nadto její uplatňování doprovázejí spory odborníků, které lze rozumně vyřešit jen tím, že se více či méně systematicky dá průchod zájmům dovozců a uzná se jejich nárok na osvobození od cla s ohledem na zvláštní okolnosti jejich dovozu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (EHS) č. 918/83 se mění takto:
1. Článek 27 se nahrazuje tímto:
"Článek 27
Za podmínek uvedených v článku 28 jsou osvobozeny od dovozního cla zásilky tvořené zbožím nepatrné hodnoty, které jsou odesílány přímo z třetí země příjemci, který se nachází ve Společenství.
"Zbožím nepatrné hodnoty" se rozumí zboží, jehož vlastní hodnota nepřevyšuje částku 22 ECU na zásilku."
2. Články 52, 53 a 54 se nahrazují tímto:
"Článek 52
1. Aniž jsou dotčeny články 53, 54, 56, 57 a 58, jsou vědecké nástroje a přístroje jiné, než na které se vztahuje článek 51, které jsou dováženy výhradně pro neobchodní účely, osvobozeny od dovozního cla.
2. Od dovozního cla jsou osvobozeny pouze vědecké nástroje a přístroje uvedené v odstavci 1, které jsou určeny pro
- veřejná nebo veřejně prospěšná zařízení, jejichž hlavní činností je vzdělávání nebo vědecký výzkum, nebo organizační složky veřejných nebo veřejně prospěšných zařízení, jejichž hlavní činností je vzdělávání nebo vědecký výzkum,
- soukromá zařízení, jejichž hlavní činností je vzdělávání nebo vědecký výzkum, kterým příslušné orgány členských států povolily přijímat tyto předměty s osvobozením od dovozního cla.
Článek 53
Od dovozního cla jsou osvobozeny rovněž
a) náhradní díly, části a příslušenství vědeckých nástrojů a přístrojů dovážené současně s nástroji nebo přístroji, nebo, jsou-li dováženy později, je-li možno zjistit, že jsou určeny pro nástroje nebo přístroje:
- které byly již dříve osvobozeny od dovozního cla, mají-li tyto nástroje nebo přístroje vědeckou povahu ještě v době, kdy je žádáno o osvobození od dovozního cla na náhradní díly, části nebo příslušenství, nebo
- které by mohly být osvobozeny od dovozního cla v době, kdy je žádáno o osvobození od dovozního cla na náhradní díly, části nebo příslušenství;
b) nářadí k údržbě, zkoušení, seřízení nebo opravě vědeckých nástrojů a přístrojů dovážené současně s nástroji a přístroji, nebo, je-li dováženo později, je-li možno zjistit, že je určeno pro nástroje nebo přístroje:
- které byly již dříve osvobozeny od dovozního cla, mají-li tyto nástroje nebo přístroje vědeckou povahu ještě v době, kdy je žádáno o osvobození od dovozního cla na toto nářadí, nebo
- které by mohly být osvobozeny od dovozního cla v době, kdy je žádáno o osvobození od dovozního cla na toto nářadí.
Článek 54
Pro účely článků 52 a 53
- se "vědeckým nástrojem nebo přístrojem" rozumí jednotlivý nástroj nebo přístroj, který je vzhledem ke svým technickým parametrům a výsledkům, kterých dosahuje, výlučně nebo hlavně způsobilý k vědecké činnosti,
- se za "dovážené pro neobchodní účely" považují vědecké přístroje nebo nástroje, které mají být používány pro účely vědeckého výzkumu nebo vzdělávání, nedovážené za účelem dosažení zisku."
3. Článek 55 se zrušuje.
4. Články 56 a 57 se nahrazují tímto:
"Článek 56
Je-li to nezbytné, mohou být některé nástroje a přístroje postupem podle čl. 143 odst. 2 a 3 vyloučeny z nároku na osvobození od dovozního cla, bude-li zjištěno, že osvobození těchto nástrojů a přístrojů od dovozního cla poškozuje zájmy průmyslu Společenství v daném výrobním odvětví.
Článek 57
1. Zboží uvedené v článku 51 a vědecké nástroje nebo přístroje, které byly osvobozeny od dovozního cla za podmínek stanovených v článcích 53, 54 a 56, nesmí být zapůjčeny, pronajaty nebo převedeny za úplatu nebo bezúplatně, aniž by o tom byly příslušné orgány předem informovány.
2. Je-li zboží zapůjčeno, pronajato nebo převedeno ve prospěch zařízení nebo subjektu, kterému se zboží osvobozuje od dovozního cla podle článku 51 nebo čl. 52 odst. 2, zůstává osvobození od dovozního cla zachováno, je-li zboží, nástroj nebo přístroj používán k účelům, pro které se osvobozuje od dovozního cla.
V ostatních případech je při výpůjčce, pronájmu nebo převodu třeba předem zaplatit dovozní clo podle sazby platné ke dni výpůjčky, pronájmu nebo převodu podle druhu a na základě celní hodnoty, kterou příslušné orgány k tomuto dni zjistí nebo stanoví."
5. Hlava XIVa se nahrazuje tímto:
"HLAVA XIVa
NÁSTROJE A PŘÍSTROJE URČENÉ K LÉKAŘSKÉMU VÝZKUMU, LÉKAŘSKÉ DIAGNOSTICE NEBO K LÉČBĚ
Článek 63a
1. Nástroje a přístroje určené k lékařskému výzkumu, lékařské diagnostice nebo k léčbě darované charitativní či dobročinnou organizací nebo soukromou osobou zdravotnickým zařízením, oddělením nemocnic a lékařským výzkumným ústavům schváleným příslušnými úřady členského státu, aby tyto předměty přijímaly s osvobozením od dovozního cla, nebo které zdravotnická zařízení, nemocnice nebo lékařské výzkumné ústavy získaly výhradně z prostředků poskytnutých charitativní nebo dobročinnou organizací nebo z dobrovolných příspěvků, jsou osvobozeny od dovozního cla za podmínky, že je prokázáno, že
a) darování nástrojů a přístrojů není spojeno s obchodním záměrem dárce a
b) neexistuje spojení mezi dárcem nástrojů a přístrojů a výrobcem nástrojů a přístrojů, pro něž se navrhuje osvobození od dovozního cla.
2. Od dovozního cla jsou za stejných podmínek osvobozeny rovněž
a) náhradní díly, části a zvláštní příslušenství nástrojů a přístrojů dovážené současně s těmito nástroji a přístroji nebo, jsou-li dováženy později, je-li možno zjistit, že jsou určeny pro nástroje a přístroje, které byly již dříve dovezeny s osvobozením od dovozního cla;
b) nářadí používané k údržbě, zkoušení, seřízení nebo opravě nástrojů a přístrojů dovážené současně s těmito nástroji a přístroji nebo, je-li dováženo později, je-li možné zjistit, že je určeno pro nástroje nebo přístroje, které byly již dříve dovezeny s osvobozením od dovozního cla.
Článek 63b
Pro účely článku 63a, zejména vzhledem k nástrojům a přístrojům a příjemcům uvedeným ve zmíněném článku, se články 56, 57 a 58 použijí přiměřeně."
6. Články 72 a 73 se nahrazují tímto:
"Článek 72
1. Od dovozního cla jsou osvobozeny předměty, které jsou speciálně přizpůsobeny pro vzdělávání, zaměstnávání a sociální rozvoj tělesně i duševně postižených jiných než nevidomých, pokud jsou dováženy:
- postiženými osobami nebo pro jejich potřebu,
- institucemi nebo organizacemi, jejichž hlavní činností je vzdělávání zdravotně postižených osob nebo pomoc zdravotně postiženým osobám, pokud byly příslušnými orgány členských států schváleny, aby tyto předměty přijímaly s osvobozením od dovozního cla.
2. Od dovozního cla jsou osvobozeny náhradní díly, části a zvláštní příslušenství předmětů uvedených v odstavci 1, nářadí používané k údržbě, zkoušení, seřízení nebo opravě těchto předmětů, dovážené současně s těmito předměty nebo dovážené později, je-li možno zjistit, že jsou určeny pro předměty již dříve osvobozené od dovozního cla, anebo které by mohlo být osvobozeno od dovozního cla v okamžiku, kdy je uplatňován nárok na osvobození příslušných náhradních dílů, částí, zvláštního příslušenství nebo nářadí od dovozního cla.
Článek 73
Je-li to nezbytné, mohou být některé předměty postupem podle čl. 143 odst. 2 a 3 vyloučeny z nároku na osvobození od dovozního cla, bude-li zjištěno, že osvobození těchto předmětů od dovozního cla poškozuje zájmy průmyslu Společenství v daném výrobním odvětví."
7. Článek 74 se zrušuje.
8. Články 75, 76 a 77 se nahrazují tímto:
"Článek 75
Přímé osvobození předmětů od dovozního cla pro vlastní potřebu nevidomých a jiných zdravotně postižených osob podle čl. 71 první odrážky a čl. 72 odst. 1 první odrážky je podmíněno tím, že předpisy platné v členských státech umožní osobám doložit nevidomost nebo zdravotní postižení zakládající nárok na osvobození od dovozního cla.
Článek 76
1. Předměty dovezené s osvobozením od dovozního cla osobami uvedenými v článcích 71 a 72 nesmí být zapůjčeny, pronajaty nebo převedeny za úplatu nebo bezúplatně, aniž by o tom byly příslušné orgány předem informovány.
2. Je-li předmět zapůjčen, pronajat nebo převeden ve prospěch osoby, zařízení nebo subjektu, kterému se předmět osvobozuje od dovozního cla podle článků 71 a 72, zůstává osvobození od dovozního cla zachováno, je-li předmět používán k účelům, pro které se osvobozuje od dovozního cla.
V ostatních případech je při výpůjčce, pronájmu nebo převodu třeba předem zaplatit dovozní clo podle sazby platné ke dni výpůjčky, pronájmu nebo převodu podle druhu předmětu a na základě celní hodnoty, kterou příslušné orgány k tomuto dni zjistí nebo stanoví.
Článek 77
1. Předměty, které dovážejí schválené instituce nebo organizace s osvobozením od dovozního cla za podmínek stanovených v článcích 71 a 72, mohou tyto instituce nebo organizace zapůjčit, pronajmout nebo převést za úplatu nebo bezúplatně, avšak nikoli za účelem zisku, ve prospěch nevidomých a jiných zdravotně postižených osob, o něž pečují, aniž by z těchto předmětů musely zaplatit dovozní clo.
2. Žádnou výpůjčku, pronájem nebo převod nelze uskutečnit za jiných podmínek, než které jsou stanoveny v odstavci 1, aniž by o tom byly příslušné orgány předem informovány.
Je-li předmět zapůjčen, pronajat nebo převeden ve prospěch samotné instituce nebo organizace, které se předmět osvobozuje od dovozního cla podle čl. 71 prvního pododstavce nebo čl. 72 odst. 1, zůstává osvobození od dovozního cla zachováno, je-li předmět používán k účelům, pro které se osvobozuje od dovozního cla.
V ostatních případech je při výpůjčce, pronájmu nebo převodu třeba předem zaplatit dovozní clo podle sazby platné ke dni výpůjčky, pronájmu nebo převodu podle druhu předmětu a na základě celní hodnoty, kterou příslušné orgány k tomuto dni zjistí nebo stanoví."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 3378/91 ze dne 20. listopadu 1991, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro prodej másla z intervenčních zásob na vývoz a o změně nařízení (EHS) č. 569/88
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady č. 804/68 ze dne 27. června 1968 o společné organizaci trhu s mlékem a mléčnými výrobky [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1630/91 [2], a zejména na čl. 6 odst. 7 a čl. 28 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1678/85 ze dne 11. června 1985 o přepočítacích koeficientech používaných v zemědělství [3], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1640/91 [4], a zejména na článek 4 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že článek 6 nařízení Rady (EHS) č.
985/68 ze dne 15. července 1968, kterým se stanoví obecné předpisy pro intervenci na trhu másla a smetany [5], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 2045/91 [6] stanoví, že mohou být stanoveny zvláštní podmínky, pokud bude máslo prodáno na vývoz, aby byly zohledněny zvláštní požadavky pro takové prodeje a aby se zajistilo, že produkt nebude uveden na jiné místo určení;
vzhledem k tomu, že množství másla ve veřejném skladování jsou nyní tak rozsáhlá, že se doporučuje co nejvíce vyčerpat možnosti odbytu na trhu určitých třetích zemí, aniž by byl narušen světový trh;
vzhledem k tomu, že by se proto mělo máslo ve veřejném skladování zpřístupnit hospodářským subjektům a měla by být prováděna nabídková řízení, mimo jiné za účelem stanovení minimálních prodejních cen, tak, aby byly plněny mezinárodní závazky Společenství; že by také měla být přijata opatření k zajištění, že máslo prodané na základě tohoto nařízení nebude uvolněno na trh Společenství;
vzhledem k tomu, že ke zvýšení možností odbytu na světových trzích, by mělo být možné prodávat máslo v nezměněném nebo zpracovaném stavu;
vzhledem k tomu, že hospodářské subjekty mohou nakupovat toto máslo na celém území Společenství; že by proto měla být přijata opatření k přizpůsobení měnových vyrovnávacích částek ve vztahu k úrovni prodejních cen másla z intervenčních zásob;
vzhledem k tomu, aby nebylo máslo uvedeno na jiné místo určení, měl by být zaveden kontrolní systém od okamžiku vyskladnění másla až do jeho dodání na místo určení v příslušné třetí zemi; že z důvodů jasnosti je třeba připomenout, že se použijí kontrolní předpisy stanovené v nařízení Komise (EHS) č. 569/88 ze dne 16. února 1988, kterým se stanoví společná pravidla pro kontrolu využití a/nebo místa určení produktů pocházejících z intervence [7], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
3278/91 [8]; že pro zvláštní povahu transakce musí být stanoveny dodatečné podmínky;
vzhledem k tomu, že Řídící výbor pro mléko a mléčné výrobky nezaujal stanovisko ve lhůtě stanovené předsedou,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Máslo nakoupené podle článku 6 odst. 1 nařízení (EHS) č. 804/68, jež bylo uskladněno před 1. září 1990, se prodává za podmínek stanovených v tomto nařízení.
2. Máslo prodané podle tohoto nařízení se vyváží v nezměněném nebo zpracovaném stavu.
Článek 2
1. Máslo se prodává z chladírenského skladu na základě stálého nabídkového řízení, které provádí každá intervenční agentura pro množství, která se nachází v její držbě.
2. Intervenční agentury vypracují oznámení o nabídkovém řízení, které obsahuje zejména:
a) množství másla určeného k prodeji;
b) lhůtu a místo pro podávání nabídek.
3. Oznámení o nabídkovém řízení se zveřejňuje v Úředním věstníku Evropských společenství nejméně osm dní před uplynutím první lhůty pro podání nabídek.
Intervenční agentury mohou zveřejnit tato oznámení i v jiných tiskovinách.
Článek 3
1. Během doby platnosti stálého nabídkového řízení organizují intervenční agentury zvláštní nabídková řízení.
Každé z nich zahrnuje zbývající množství másla uvedeného v článku 1.
2. Lhůta pro podávání nabídek každého zvláštního nabídkového řízení uplyne vždy druhé a čtvrté úterý v měsíci ve 12.00 hodin.
Spadá-li úterý na svátek, s výjimkou čtvrtého úterý v prosinci, prodlužuje se lhůta do 12.00 hodin následujícího pracovního dne.
Článek 4
1. Intervenční agentury vedou a zpřístupní zájemcům na jejich žádost seznam chladírenských skladů, v nichž je máslo určené pro prodej skladováno, a údaje o jednotlivých odpovídajících množstvích.
Tento seznam a údaje intervenční agentury pravidelně aktualizují a zveřejňují je vhodnou formou, kterou uvedou v oznámeních o nabídkovém řízení podle článku 2.
2. Intervenční agentury přijmou nezbytná opatření, aby umožnily zájemcům před podáním nabídky ověřit na vlastní náklady vzorky másla daného do prodeje.
Článek 5
1. Zájemci se účastní zvláštních nabídkových řízení buď podáním svých písemných nabídek u intervenční agentury proti potvrzení o přijetí, nebo doporučeným dopisem adresovaným intervenční agentuře, nebo jinými způsoby písemného sdělení.
2. Nabídka obsahuje:
a) jméno a adresu účastníka nabídkového řízení;
b) celkové požadované množství;
c) zamýšlené místo určení másla, s uvedením, jaká množství mají být vyvezena v nezpracovaném a jaká ve zpracovaném stavu;
d) cenu nabízenou za tunu másla z chladírenského skladu, bez vnitrostátní daně, vyjádřenou v ECU;
e) chladírenské sklady, ve kterých se máslo nachází;
f) množství požadovaná z jiných členských států.
3. Nabídky jsou platné pouze, pokud:
a) se vztahují na nejméně 500 tun, při zohlednění množství požadovaných z jiných členských států;
b) je k nim připojen písemný závazek účastníka nabídkového řízení, že máslo, které mu bude přiděleno, vyveze v nezměněném stavu ve lhůtě stanovené v článku 9 odst. 3 nebo po zpracování ve lhůtě stanovené v článku 10 odst. 5;
c) se prokáže, že účastník složil před uplynutím lhůty pro podání nabídek podle článku 6 pro zvláštní nabídkové řízení potřebnou nabídkovou jistotu.
4. Po uplynutí lhůty uvedené v článku 3 odst. 2 pro podávání nabídek vztahujících se k dotyčnému zvláštnímu nabídkovému řízení nelze vzít nabídku zpět.
Článek 6
1. K primárním požadavkům v rámci tohoto nařízení patří zachování nabídky po uplynutí lhůty pro podávání nabídek a zaplacení ceny ve lhůtě stanovené v prvním pododstavci čl. 8 odst. 1; ke splnění těchto povinností musí být složena jistota 10 ECU na tunu.
2. Jistota se složí v členském státě, ve kterém je nabídka podána.
Pokud je však v nabídce uvedeno, že máslo bude zpracováno na zahuštěné máslo v jiném členském státě, než ve kterém se podává nabídka, může být jistota složena u příslušného orgánu pověřeného tímto jiným členským státem, který účastníku opatří potvrzení uvedené v článku 5 odst. 3 písm. c).
V takovém případě musí dotyčná intervenční agentura sdělit příslušnému orgánu jiného členského státu okolnosti, které mají za následek uvolnění nebo propadnutí jistoty.
Článek 7
1. Minimální prodejní cena za máslo, které má být vyvezeno v nezměněném stavu a minimální prodejní cena za zpracované máslo, které má být vyvezeno po zpracování, se stanoví na základě podaných nabídek a postupem stanoveným v článku 30 nařízení (EHS) č.
804/68. Nabídky s nižší než minimální cenou budou zamítnuty.
Pokud více nabídek, které se týkají stejného skladu a které nabízejí stejné ceny nebo stejný rozdíl od minimální ceny, překračuje celkové množství, které je k dispozici, bude toto množství rozděleno v poměru k nabízeným množstvím.
Může být přijato rozhodnutí, že nebude vyhověno žádné nabídce.
2. Současně se stanovením minimální prodejní ceny a podle stejného postupu se stanoví:
a) částka jistoty pro splnění primárních požadavků týkajících se vývozu másla v nezměněném stavu ve lhůtě stanovené v článku 9 odst. 3 nebo zpracovaného másla ve lhůtě stanovené v článku 10 odst. 5;
b) koeficient pro měnové vyrovnávací částky pro prodané máslo.
3. Minimální prodejní ceny uvedené v odstavci 1, ceny zaplacené úspěšnými účastníky a jistoty uvedené v článku 6 a v odstavci 2 se přepočítají na národní měnu za použití zemědělského přepočítacího koeficientu platného poslední den lhůty pro podávání nabídek v rámci příslušného zvláštního nabídkového řízení.
4. Povinnosti vyplývající z nabídkového řízení nelze převádět.
5. Každý účastník bude neprodleně informován intervenční agenturou o výsledcích své účasti v nabídkovém řízení.
6. Intervenční agentury vydají potvrzení o převzetí ze skladu, vykazující:
(a) množství, pro které byla složena jistota;
(b) chladírenský sklad, ve kterém je toto množství skladováno;
(c) lhůtu pro převzetí.
Článek 8
1. Úspěšný účastník převezme máslo, které mu bylo prodáno ze skladu do 45 dnů po uplynutí lhůty pro podávání nabídek v rámci zvláštního nabídkového řízení.
Máslo může být převzato v šaržích, z nichž žádná nesmí vážit méně než 15 tun.
Pokud se, s výjimkou případu vyšší moci, vyskladnění másla neuskuteční ve lhůtě uvedené v prvním pododstavci, nese úspěšný účastník od prvního dne po uplynutí stanovené lhůty náklady na skladování.
2. Úspěšný účastník musí zaplatit intervenční agentuře ve lhůtě uvedené v odstavci 1 pro každé převzaté množství cenu uvedenou ve své nabídce a složit jistotu podle článku 7 odst. 2. Jistota musí být složena v členském státě, ve kterém byla podána nabídka.
Pokud však nabídka uvádí, že máslo bude zpracováno na zahuštěné máslo v jiném členském státě, než ve kterém se podává nabídka, může být jistota uvedená v článku 7 odst. 2 složena u příslušného orgánu pověřeného tímto jiným členským státem.
V takovém případě musí dotyčná intervenční agentura sdělit příslušnému orgánu jiného členského státu okolnosti, které mají za následek uvolnění nebo propadnutí jistoty.
Pokud, s výjimkou případu vyšší moci, úspěšný účastník neprovede včas platbu podle prvního pododstavce, dojde kromě ztráty finanční jistoty podle článku 6 odst. 1 ke zrušení prodeje zbývajících množství.
Článek 9
1. Máslo na vývoz v nezměněném stavu musí být dodáno intervenční agenturou v obalech, na kterých je zřetelně a nesmazatelně uvedeno následující znění:
- Mantequilla destinada a la exportación con arreglo al Reglamento (CEE) no 3378/91;
- Smør bestemt til udførsel i henhold til forordning (EØF) nr.
3378/91;
- Butter zur Ausfuhr — Verordnung (EWG) Nr. 3378/91;
- Βούτυρο που προορίζεται να εξαχθεί βάσει του κανονισμού (ΕΟΚ) αριθ.
3378/91·
- Butter for export under Regulation (EEC) No 3378/91;
- Beurre destiné à être exporté au titre du règlement (CEE) no 3378/91;
- Burro destinato ad essere esportato nel quadro del regolamento (CEE) n. 3378/91;
- Boter voor uitvoer in het kader van Verordening (EEG) nr.
3378/91;
- Manteiga destinada à exportação em conformidade com o Regulamento (CEE) n.o 3378/91.
2. Máslo uvedené v odstavci 1 může být vyvezeno ve svém původním obalu, nebo v novém obalu.
Pokud je máslo nově zabaleno, musí být na novém obalu zřetelně a nesmazatelně uveden alespoň jeden z textů uvedených v odstavci 1.
3. Vývozní prohlášení pro máslo uvedené v tomto článku se musí být přijato celními orgány v členském státě, kde bylo máslo vyskladněno, do 90 dnů po uplynutí lhůty pro podávání nabídek v rámci dotyčného zvláštního nabídkového řízení.
Článek 10
1. Máslo prodané podle tohoto nařízení může být vyvezeno po zpracování.
2. V takovém případě musí nabídka:
- stanovit množství másla, které má být zpracováno,
- obsahovat závazek účastníka oznámit příslušným orgánům před vyskladněním másla podniky, které schválil členský stát na svém území ke zpracování podle článku 10 nařízení Komise (EHS) č. 570/88 [9]
3. Máslo musí být dodáno intervenční agenturou v obalech, na kterých je zřetelně a nesmazatelně uveden alespoň jeden z následujících textů:
- Mantequilla destinada a la transformación [Reglamento (CEE) no 3378/91];
- Smør til forarbejdning [forordning (EØF) nr.
3378/91];
- Zur Verarbeitung bestimmte Butter [Verordnung (EWG) Nr. 3378/91];
- Βούτυρο που προορίζεται για μεταποίηση [Κανονισμός (ΕΟΚ) αριθ.
3378/91];
- Butter for processing [Regulation (EEC) No 3378/91];
- Beurre destiné à la transformation [règlement (CEE) no 3378/91];
- Burro destinato alla trasformazione [regolamento (CEE) n. 3378/91];
- Boter voor verwerking [Verordening (EEG) nr.
3378/91];
- Manteiga destinada à transformação [Regulamento (CEE) n.o. 3378/91].
4. Celkové množství másla uvedené v první odrážce odstavce 2 musí být zpracováno v podnicích uvedených ve druhé odrážce téhož odstavce na produkt s obsahem mléčného tuku vyšším než 99,5 % hmotnostních, přičemž z 122,1 kg tohoto másla se musí vyrobit nejméně 100 kg zahuštěného másla.
Zpracované máslo uvedené v prvním pododstavci bude vyvezeno po přebalení v obalu, na kterém je zřetelně a nesmazatelně uveden alespoň jeden z následujících textů:
- Mantequilla concentrada destinada a la exportación con arreglo al Reglamento (CEE) no 3378/91;
- Koncentreret smør bestemt til udførsel i henhold til forordning (EØF) nr.
3378/91;
- Zur Ausfuhr bestimmtes Butterfett — Verordnung (EWG) Nr. 3378/91;
- Συμπυκνωμένο βούτυρο που προορίζεται να εξαχθεί βάσει του κανονισμού (ΕΟΚ) αριθ.
3378/91;
- Concentrated butter for export under Regulation (EEC) No 3378/91;
- Beurre concentré destiné à être exporté au titre du règlement (CEE) no 3378/91;
- Burro concentrato destinato all'esportazione a norma del regolamento (CEE) n. 3378/91;
- Boterconcentraat voor uitvoer op grond van Verordening (EEG) nr.
3378/91;
- Manteiga concentrada destinada à exportação em conformidade com o Regulamento (CEE) n.o 3378/91;
5. Vývozní prohlášení pro máslo zpracované podle tohoto článku musí být přijato celními orgány v členském státě, kde bylo máslo zpracováno, do 120 dnů po uplynutí lhůty pro podávání nabídek v rámci dotyčného zvláštního nabídkového řízení.
6. Od převzetí másla až do vývozu konečného produktu, spadá máslo uvedené v článku 9 a produkty zpracované podle odstavců 4 a 5 pod celní dohled nebo srovnatelnou úřední kontrolu.
Článek 11
Příslušné orgány členského státu, ve kterém se provádí zpracování a nové balení podle článku 10 dohlížejí na dotyčné činnosti.
Náklady na tento dohled nese příslušný dotčený subjekt.
Článek 12
1. S výjimkou případů vyšší moci, propadne jistota uvedená v článku 7 odst. 2 v poměru k množstvím, pro která nebyl předložen důkaz podle článku 18 nařízení (EHS) č. 569/88 do 12 měsíců ode dne přijetí vývozního prohlášení.
Pokud je však takový důkaz předložen do 18 měsíců po uplynutí výše uvedené lhůty, bude jistota z 85 % nahrazena.
2. Není-li v tomto nařízení stanoveno jinak, použijí se ustanovení nařízení (EHS) č. 569/88 a (EHS) č. 2220/85 [10].
Do kolonek 104 a 106 kontrolního výtisku se zapíší údaje obsažené v bodu 113 části I a bodu 40 části II přílohy k nařízení (EHS) č. 569/88.
Článek 13
1. V části I "produkty, které mají být vyvezeny v nezměněném stavu" přílohy k nařízení(EHS) č. 569/88 se doplňuje následující bod a příslušná poznámka pod čarou:
"113.
Nařízení Komise (EHS) č. 3378/91 ze dne 20. listopadu 1991, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro prodej másla z intervenčních zásob na vývoz [11]
2.
V části II "produkty určené k jinému využití a/nebo určení jiné než uvedené v bodě 1" přílohy k nařízení (EHS) č. 569/88 se doplňuje následující bod 40 a příslušná poznámka pod čarou:
"40. Nařízení Komise (EEC) č. 3378/91 ze dne 20. listopadu 1991, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro prodej másla z intervenčních zásob na vývoz [12];
(a) při odeslání másla určeného na zpracování:
- Kolonka 104:
- destinada a la transformación y exportación posterior [Reglamento (CEE) no 3378/91];
- til forarbejdning og senere eksport [forordning (EØF) nr.
3378/91];
- zur Verarbeitung und späteren Ausfuhr bestimmt [Verordnung (EWG) Nr. 3378/91];
- προοριζόμενο για μεταποίηση και για μετέπειτα εξαγωγή [Κανονισμός (ΕΟΚ) αριθ.
3378/91];
- intended for processing and, subsequently, export [Regulation (EEC) No 3378/91];
- destiné à la transformation et à l'exportation [règlement (CEE) no 3378/91];
- destinato alla trasformazione e alla successiva esportazione [regolamento (CEE) n. 3378/91];
- bestemd om te worden verwerkt en vervolgens te worden uitgevoerd [Verordening (EEG) nr.
3378/91];
- destinada à transformação e à exportação posterior [Regulamento (CEE) n.o. 3378/91];
- Kolonka 106:
poslední den pro vyskladnění másla
(b) při vývozu konečného produktu:
- Kolonka 104:
- Mantequilla concentrada destinada a la exportación [Reglamento (CEE) no 3378/91];
- Koncentreret smør bestemt til eksport [forordning (EØF) nr.
3378/91];
- zur Ausfuhr bestimmtes Butterfett [Verordnung (EWG) Nr. 3378/91];
- Συμπυκνωμένο βούτυρο προοριζόμενο για εξαγωγή [Κανονισμός (ΕΟΚ) αριθ.
3378/91];
- Concentrated butter for export [Regulation (EEC) No 3378/91];
- Beurre concentré destiné à l'exportation [règlement (CEE) no 3378/91];
- Burro concentrato destinato all'esportazione [regolamento (CEE) n. 3378/91];
- Boterconcentraat bestemd voor uitvoer [Verordening (EEG) nr.
3378/91];
- Manteiga concentrada destinada à exportação [Regulamento (CEE) n.o. 3378/91];
- Kolonka 106:
- poslední den pro vyskladnění másla,
- hmotnost másla použitého na výrobu množství konečného produktu, které je uvedeno v kolonce 103."
Článek 14
1. Na máslo prodané na základě tohoto nařízení se neposkytuje žádná vývozní náhrada.
Vyrovnávací přístupové částky se neuplatní.
Měnové vyrovnávací částky pro máslo prodávané na základě tohoto nařízení se vynásobí koeficientem stanoveným podle článku 7 odst. 2.
2. Příkaz k odebrání podle článku 3 nařízení (EHS) č. 569/88, vývozní prohlášení a případně kontrolní výtisk T5 obsahují následující:
"Sin restitución [Reglamento (CEE) no 3378/91];
Uden restitution [Forordning (EØF) nr.
3378/91];
Keine Erstattung [Verordnung (EWG) Nr. 3378/91];
Χωρίς επιστροφή [Κανονισμός (ΕΟΚ) αριθ.
3378/91];
Without refund [Regulation (EEC) No 3378/91];
Sans restitution [Règlement (CEE) no 3378/91];
Senza restituzione [Regolamento (CEE) n. 3378/91];
Zonder restitutie [Verordening (EEG) nr.
3378/91];
Sem restituição [Regulamento (CEE) n.o 3378/91]."
Článek 15
Členské státy sdělí neprodleně Komisi, jaká množství másla byla podle tohoto nařízení
- předmětem kupní smlouvy,
- převzata,
— zpracována.
Článek 16
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
ze dne 19. listopadu 1991, kterým se mění nařízení (EHS) č. 2658/87 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku a (EHS) č. 2915/79, kterým se stanoví skupiny výrobků a zvláštní ustanovení pro výpočet dávek v odvětví mléka a mléčných výrobků
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 113 této smlouvy,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 804/68 ze dne 27. června 1968 o společné organizaci trhu s mlékem a mléčnými výrobky [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1630/91 [2], a zejména na čl. 14 odst. 6 uvedeného nařízení,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že rozlišení čerstvých sýrů kódu KN 0406podle toho, zda jsou fermentované či nikoliv, způsobuje problémy při kontrole; že Rada pro celní spolupráci doporučila, aby byly všechny čerstvé sýry zařazeny do kódu KN 040610; že je proto třeba pozměnit nařízení (EHS) č. 2915/79 [3] naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
3116/90 [4] a v souvislosti s tím upravit nařízení Komise (EHS) č. 2658/87 [5] naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
2587/91 [6]; že je kromě toho též nezbytné přehodnotit zařazení některých výrobků,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Kombinovaná nomenklatura tvořící přílohu nařízení (EHS) č. 2658/87 se mění v souladu s přílohou tohoto nařízení.
Článek 2
Nařízení (EHS) č. 2915/79 se mění takto:
1. Článek 7 se mění takto:
- první věta bodu 1 se nahrazuje tímto:
"1. jestliže patří do kódů KN 04061020 a 04069093, součtu těchto složek:"
- první věta bodu 2 se nahrazuje tímto:
"2. jestliže patří do kódů KN 04061080 a 04069099, součtu těchto složek:".
2. "V příloze se skupiny výrobků ve skupině 11 nahrazují těmito skupinami:
Číslo skupiny _BAR_ Skupiny výrobků v souladu s kombinovanou nomenklaturou _BAR_ Pilotní výrobek pro každou skupinu výrobků _BAR_ 11 _BAR_ 04061004063004069023040690250406902704069029040690310406903304069035040690370406903904069050040690730406907504069077040690790406908104069085040690890406909304069099 _BAR_ Celý sýr zrající šest až osm týdnů, o obsahu tuku v sušině 45 % hmotnostních, bez obalu" _BAR_
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. ledna 1992.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (EHS) č. 3411/91 ze dne 21. listopadu 1991, kterým se mění nařízení (EHS) č. 964/91 o zařazení určitého zboží do kombinované nomenklatury
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 2242/91 [2], a zejména na článek 9 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č.
964/91 [3] ve znění nařízení (EHS) č. 2293/91 [4], kterým byly kromě jiného určité houby zařazeny do kódu KN 20031010, se v tomto ohledu použije ode dne 1. listopadu 1991; že se jeví jako vhodné, aby toto datum, které již bylo jednou posunuto, bylo z důvodů společné obchodní politiky znovu posunuto; že je proto třeba pozměnit nařízení (EHS) č.
964/91;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro nomenklaturu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Datum 1. listopadu 1991 uvedené v čl. 2 odst. 2 nařízení (EHS) č. 964/91 se nahrazuje datem 1. května 1992.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 3425/91 ze dne 25. listopadu 1991 o zařazení určitého zboží do kombinované nomenklatury
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
2242/91 [2], a zejména na článek 9 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že k zajištění jednotného uplatňování kombinované nomenklatury tvořící přílohu uvedeného nařízení je nezbytné přijmout opatření k zařazení zboží uvedeného v příloze tohoto nařízení;
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č. 2658/87 stanovilo všeobecná pravidla pro výklad kombinované nomenklatury a že se tato opatření vztahují i na každou jinou nomenklaturu, která je na ní plně nebo částečně založena nebo k ní přidává další třídění a která je zřízena zvláštními předpisy Společenství za účelem uplatňování celních nebo jiných opatření týkajících se obchodu se zbožím;
vzhledem k tomu, že podle uvedených všeobecných pravidel musí být zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze tohoto nařízení zařazeno na základě odůvodnění ve sloupci 3 do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro nomenklaturu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze se v kombinované nomenklatuře zařazuje do odpovídajícího kódu KN uvedeného ve sloupci 2 této tabulky.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 3433/91 ze dne 25. listopadu 1991 o uložení konečného antidumpingového cla z dovozu neplnitelných plynových kapesních kamínkových zapalovačů pocházejících z Japonska, Čínské lidové republiky, Korejské republiky a Thajska a o konečném výběru uloženého prozatímního cla
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2423/88 ze dne 11. července 1988 o ochraně před dumpingovými nebo subvencovanými dovozy ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství [1], a zejména na článek 12 uvedeného nařízení,
s ohledem na návrh Komise předložený po konzultaci s poradním výborem podle uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
A. PROZATÍMNÍ OPATŘENÍ
(1) Komise nařízením (EHS) č. 1386/91 [2] uložila prozatímní antidumpingové clo z dovozu neplnitelných plynových kapesních kamínkových zapalovačů (dále jen zapalovače) pocházejícíchz Japonska, Čínské lidové republiky, Korejské republiky a Thajska a spadajících pod položku KN ex96131000 (kód Taric: 96131000*10) do Společenství.
Rada nařízením (EHS) č. 2832/91 [3] prodloužila platnost tohoto cla o lhůtu nepřevyšující dva měsíce.
B. NÁSLEDNÝ POSTUP
(2) Po uložení prozatímního antidumpingového cla dostaly dotčené strany, které o to požádaly, možnost být Komisí vyslechnuty.
Strany rovněž předložily písemná podání, ve kterých uvedly ve známost svá stanoviska k závěrům.
(3) Strany byly písemně informovány o základních skutečnostech a ohledech, na jejichž základě bylo zamýšleno doporučit uložení konečných cel a konečném výběru částek zajištěných formou prozatímního cla.
Stranám byla rovněž poskytnuta lhůta, ve které mohly po uzavření šetření přednést své připomínky.
(4) Ústní a písemné připomínky předložené stranami byly posouzeny, a závěry Komise byly v případech potřeby pozměněny tak, aby byly zohledněny.
C. VÝROBEK
(5) Určitý počet vývozců a jeden dovozce opakovali názor předložený při správní řízení předcházejícím prozatímním opatřením, že totiž zapalovače výrobců ze Společenství a dovážené zapalovače nejsou stejnými výrobky, neboť některé modely ze Společenství poskytují více zážehů.
V tomto ohledu však Rada potvrzuje závěry Komise vysvětlené v 13. bodě odůvodnění nařízení (EHS) č. 1386/91, ke kterým nebyly předloženy žádné nové důkazy.
Rada tudíž potvrzuje, že zapalovače vyráběné a prodávané výrobci Společenství tvoří jednu společnou kategorii výrobků a jsou ve všech ohledech stejnými výrobky jako výrobky dovážené z Japonska, Čínské lidové republiky, Korejské republiky a Thajska ve smyslu čl. 2 odst. 12 nařízení (EHS) č. 2423/88.
D. DUMPING
(6) Thajský výrobce a vývozce, společnost Thai Merry Co. Ltd, poskytl nové důkazy o odpisové částce použité Komisí k předběžnému stanovení obvyklé hodnoty.
S ohledem na tento důkaz byl proveden nový výpočet dumpingu ve vztahu ke společnosti Thai Merry Co.
Ltd. Dumpingové rozpětí jako procentní podíl hodnoty CIF bylo tudíž pro uvedený podnik změněno na 14,14 %.
(7) S ohledem na skutečnost, že Thajsko bylo použito jako analogická země ke stanovení obvyklé hodnoty pro Čínu, dumpingové rozpětí pro Čínu muselo být rovněž pozměněno a nyní činí 16, 94 %.
(8) Čínský vývozce, společnost Gladstrong Investment Ltd, který v referenčním období nevyvážel do Společenství, požádal o osvobození z uplatňování cla.
Vzhledem k tomu, že Komise nemohla pro tohoto vývozce dospět k rozhodnutí, nemohla Rada tento požadavek přijmout.
Rada nicméně bere na vědomí, že Komise je připravena zahájit bez prodlení přezkum, jakmile vývozní podnik bude moci Komisi ukázat, a doložit tuto skutečnost dostatečnými důkazy, že v období šetření nevyvážel, že zahájil vývoz nebo měl v úmyslu vyvážet do Společenství až po uplynutí období šetření a že není spřízněný či sdružený s žádnou ze společností, které jsou předmětem současného šetření, u kterých byl dumping konstatován.
(9) Pokud jde o společnost Dong Guan Tian Bao Lighter Factory, dalšího čínského vývozce, která zaslala neúplnou odpověď na dotazník šest měsíců po konečné lhůtě stanovené v dotazníku rozesílaném službami Společenství, shledává se, že by měla být použito dumpingové rozpětí stanovené pro Čínskou lidovou republiku.
(10) Společnost Gao Yao Co. uvedla, že antidumpingová cla uložená na dovozy provedené společností Gao Yao Co. by měla být zrušena a že by měla být stanovena obvyklá hodnota použitelná na společnost Gao Yao Co. spočítaná podle čl. 2 odst. 6 a nikoli čl. 2 odst. 5 nařízení (EHS) č. 2423/88.
Uvedla, že čl. 2 odst. 5 by neměl být použit z toho důvodu, že dovozy do Společenství nebyly prováděny z Čínské lidové republiky, ale z Hongkongu a že za vývozce by měla být považována společnost Gao Yao Co. (Hongkong) a nikoli společnost Gao Yao Co. (Čína).
Rada nicméně potvrzuje, že dotyčné výrobky byly v tomto případě v Hongkongu pouze přeloženy a že obvyklá hodnota by tudíž měla být stanovena v souladu s čl. 2 odst. 5 nařízení (EHS) č. 2423/88.
(11) Vývozci z Thajska namítali, že ziskové rozpětí ve výši 8 % přičítané k výrobním nákladům při určování obvyklé hodnoty je příliš vysoké.
Všechny domácí prodeje společnosti Thai Merry Co. Ltd byly shledány ztrátové, domácí prodeje společnosti Politop Co.
Ltd nebyly považovány za charakteristické a v daném obchodním odvětví již žádní další výrobci či vývozci nebyli.
Komise tudíž stanovila ziskové rozpětí ve výši 8 % na základě zisku realizovaného ostatními vývozci v těch zemích, které v tomto řízení spolupracovali.
(12) S ohledem na výše uvedené Rada potvrzuje závěry stanovené v 19. až 29. bodě odůvodnění nařízení (EHS) č. 1386/91 a zohledňuje opravy uvedené výše ve vztahu ke společnosti Thai Merry Co. Ltd a následný dopad na rozpětí stanovené pro Čínskou lidovou republiku.
Vážený průměr konečných dumpingových rozpětí vyjádřený jako procentní podíl hodnoty CIF pro každého z dotyčných vývozců je:
Japonsko
Tokai Corporation, Yokohoma _BAR_ 96,56 % _BAR_
Čínská lidová republika _BAR_ 16,94 % _BAR_
Korejská republika
Samji Industrial, Inchon _BAR_ 31,58 % _BAR_
Thajsko
Politop Co. Ltd, Bangkok _BAR_ 5,87 % _BAR_
Thai Merry Co. Ltd, Samutsakorn _BAR_ 14,14 % _BAR_
E. PŘÍČINNÉ SPOJENÍ MEZI ÚJMOU A DUMPINGEM
(13) Určitý počet výrobců vznesl opět otázku cenového srovnání zapalovačů na úrovni dalšího prodeje prvnímu nezávislému kupci ve Společenství.
Tvrdili, že některé dovážené zapalovače obsahují méně plynu, vyrábějí méně plamene a jsou tudíž pro zákazníky méně atraktivní než zapalovače vyráběné výrobci Společenství.
34. bod odůvodnění nařízení (EHS) č. 1386/91 jasně ukazuje, že Komise vyloučila z posuzování cenového podbízení celou řadu zapalovačů a že brala v úvahu pouze zapalovače s obdobným objemem plynu.
Rada tudíž potvrzuje závěry Komise týkající se cenového podbízení.
(14) Žádnou ze stran nebyly předloženy žádné nové doklady o újmě.
Rada tudíž potvrzuje závěry Komise o újmě stanovené v nařízení (EHS) č. 1386/91.
(15) Ve 44. až 50. bodě odůvodnění nařízení (EHS) č. 1386/91 dospěla Komise k závěru, že kumulované dumpingové dovozy z Japonska, Čínské lidové republiky, Korejské republiky a Thajska způsobily průmyslu Společenství významnou újmu.
Komise zjistila, že rychlý nárůst levných japonských, čínských, korejských a thajských zapalovačů se časově shodoval se stejně rychlým poklesem výroby, využití kapacity, objemu prodeje, podílu na trhu, cen, zisků a zaměstnanosti průmyslu Společenství.
Po vyhlášení nařízení (EHS) č. 1386/91 nebyly Komisi k těmto závěrům předloženy žádné nové skutečnosti ani argumenty.
Rada tedy potvrzuje závěry Komise stanovené ve 44. až 50. bodě odůvodnění uvedeného nařízení.
F. PRAHOVÁ HODNOTA ÚJMY
(16) Pokud jde o výpočet ke stanovení úrovně odstranění újmy považuje Komise za vhodné, aby rozdíly mezi skutečnými prodejními cenami vývozců a cenou, která by průmyslu Společenství umožnila 15 % zisk, byly odstraněny.
Ziskové rozpětí ve výši 15 % byla japonským výrobcem a vývozcem napadena jako příliš vysoké.
(17) Podle výrobců Společenství je 15 % ziskové rozpětí minimem nezbytným k financování nových investic do výrobních zařízeních a do výzkumu a vývoje, bez kterých by zhoršování situace průmyslu nutně i nadále pokračovalo a újma způsobená dumpingem by nebyla v plné míře odstraněna.
Byla zohledněna skutečnost, že ziskové rozpětí dosahované předními světovými výrobci se vždy pohybovalo mezi 12 až 20 %.
S ohledem na výše uvedené Rada potvrzuje závěry Komise ve vztahu k prahové hodnotě újmy stanovené v 59. bodě odůvodnění nařízení (EHS) č. 1386/91.
G. ZÁJEM SPOLEČENSTVÍ
(18) Japonský vývozce tvrdil, že existuje nebezpečí nahrazení japonských dovozů levnými dovozy ze zemí, které nejsou členy Společenství, ať už z těch, které se tohoto řízení účastní, nebo jiných, pokud bude proti Japonsku zavedeno antidumpingové clo.
(19) Rada není přesvědčena, že navrhovaná cla by vedla k nahrazení japonských dovozů levnými dovozy ze třetích zemí a má za to, že i kdyby k tomu mělo dojít, nebude to v rozporu se zájmem Společenství.
Jak Rada již konstatovala ve svých předchozích nařízeních, antidumpingová cla by neměla mít jak ochranářský účinek na průmysl Společenství, tak být příčinou znevýhodnění vývozců.
Jsou určena k znovunastolení spravedlivých a otevřených tržních podmínek prostřednictvím ochrany průmyslu Společenství proti nekalým obchodním praktikám.
Jestliže postavení některých vývozců po zavedení antidumpingových cel utrpí, je to jen důsledkem jejich neschopnosti čelit situaci na trhu s korektní hospodářskou soutěží.
(20) Rada potvrzuje závěry stanovené v oddíle G nařízení (EHS) č. 1386/91 a shledává, že je v zájmu Společenství zavést antidumpingová opatření k odstranění škodlivých účinků dumpingových dovozů pocházejícíchz Japonska, Čínské lidové republiky, Korejské republiky a Thajska.
H. CLO
(21) Na základě výpočtů hodnoty dumpingu a prahové újmy popsaných v nařízení (EHS) č. 1386/91 a následně obdržených podání, dospěla Rada k závěru, že cla by měla být uložena ve výši skutečného dumpingu shledaného pro Čínskou lidovou republiku a Thajsko (společnosti Thai Merry Co. Ltd a Politop Co, Ltd) a pro Japonsko (Tokai Corporation) a Korejskou republiku (Samji Industrial) na základě stanovené prahové hodnoty újmy.
Cla by tudíž měla být:
–Tokai Corporation, Japonsko _BAR_ 35,7 % _BAR_
–Samji Industrial, Korejská republika _BAR_ 22,7 % _BAR_
–Gao Yao Co., Čínská lidová republika _BAR_ 16,9 % _BAR_
–Thai Merry Co. Ltd, Thajsko _BAR_ 14,1 % _BAR_
–Politop Co. Ltd, Thajsko _BAR_ 5,8 %. _BAR_
(22) Rada potvrzuje, z důvodů uvedených Komisí v 60. bodě odůvodnění nařízení (EHS) č. 1386/91, že na společnosti, které neodpověděly na dotazník Komise nebo o sobě nedaly Komisi vědět jiným způsobem, by mělo být použito nejvyšší clo stanovené pro každou zemi.
I. ZÁVAZEK
(23) Jeden ze dvou thajských vývozců, společnost Thai Merry Co. Ltd, nabídl závazek, který je považován za přijatelný. Tento závazek zvýší cenu dotyčných výrobků na úroveň postačující k odstranění Komisí stanoveného dumpingu.
Po konzultacích, při nichž vznesl jeden členský stát námitky vůči tomuto řešení, byl závazek rozhodnutím Komise 91/604/EHS [4] přijat.
J. VÝBĚR PROZATÍMNÍCH CEL
(24) Thajský vývozce, společnost Thai Merry Co. Ltd, požadoval, aby dovozy zapalovačů odeslaných ještě před datem nabytí účinnosti prozatímních opatření a proclených po tomto datu byly propuštěny bez výběru prozatímních cel a že v těchto případech by nemělo prozatímní clo být následně konečně vybráno.
(25) V souladu čl. 2 odst. 1 a čl. 11 odst. 1 nařízení (EHS) č. 2423/88 se antidumpingová cla použijí na dotyčné výrobky v okamžiku jejich propuštění do volného oběhu ve Společenství. Na rozdíl od nařízení Rady (EHS) č. 288/82 ze dne 5. února 1982 o společných pravidlech dovozu [5], na které vývozce odkazuje, nařízení (EHS) č. 2423/88, které je použitelné na výrobky dovážené v podmínkách nekalé hospodářské soutěže, nestanovuje žádné výjimky z tohoto pravidla. Navíc by mělo být připomenuto, že Komise vyvinula značné úsilí, aby dotyčné strany informovala a dovozci tudíž nemohou důvodně tvrdit, že si nebyli vědomi postupu či fáze, do které šetření v období od zahájení postupu do uložení prozatímního cla dospělo.
(26) Tudíž, s ohledem na velikost zjištěných dumpingových marží a závažnému charakteru újmy způsobené průmyslu Společenství, považuje Rada za nezbytné, aby částky zajištěné prostřednictvím prozatímního antidumpingového cla byly konečně vybrány ve výši uloženého konečného cla,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Ukládá se konečné antidumpingové clo z dovozu neplnitelných plynových kapesních kamínkových zapalovačů položky KN ex96131000 (kód Taric: 96131000*10) pocházejících z Japonska, Čínské lidové republiky, Korejské republiky a Thajska.
2. Sazba cla, která se vztahuje na čistou cenu franko hranice Společenství před proclením, je tato:
a) 35,7 % na výrobky pocházející z Japonska;
b) 16,9 % na výrobky pocházející z Čínské lidové republiky;
c) 22,7 % na výrobky pocházející z Korejské republiky;
d) 14,1 % na výrobky pocházející z Thajska (doplňkový kód Taric 8543) s výjimkou dovozů výrobků vyrobených a prodaných k vývozu do Společenství společností Politop Co. Ltd, Bangkok, u kterých se sazba stanovuje na 5,8 % (doplňkový kód Taric 8544).
3. Clo uvedené v odst. 2 písm. d) se nepoužije na neplnitelné plynové kapesní kamínkové zapalovače dovážené do Společenství společností Thai Merry Co. Ltd (doplňkový kód Taric 8542).
4. Použijí se platná ustanovení týkající se cel.
Článek 2
Částky zajištěné pomocí prozatímního antidumpingového cla uloženého podle nařízení (EHS) č. 1386/91 se s konečnou platností vyberou ve výši konečně uložené celní sazby.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 3499/91 ze dne 28. listopadu 1991, kterým se stanoví rámec Společenství pro studie a pilotní projekty týkající se zachování a řízení rybolovných zdrojů ve Středozemním moři
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 170/83 ze dne 25. ledna 1983 o zavedení režimu Společenství pro zachování a řízení rybolovných zdrojů [1], pozměněné Aktem o přistoupení Španělska a Portugalska, a zejména článek 11 uvedeného nařízení,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že podle článku 2 nařízení (EHS) č.
170/83 Rada přijme, s ohledem na dostupná vědecká stanoviska, opatření na zachování, která jsou nezbytná pro dosažení cílů stanovených v článku 1 uvedeného nařízení;
vzhledem k tomu, že provádění politiky pro zachování a řízení rybolovných zdrojů je v oblasti Středozemního moře čím dále tím důležitější, aby byly zachovány rybolovné zdroje a došlo k jejich využití zejména ve prospěch obyvatel pobřežních oblastí;
vzhledem k tomu, že je vhodné provádět v počáteční fázi procesu zavádění společného režimu studie a pilotní projekty s cílem identifikovat oblasti, kde by opatření Společenství mohla vyřešit specifické, obzvláště naléhavé problémy;
vzhledem k tomu, že za tímto účelem by Komise měla stanovit prováděcí pravidla pro použití uvedených opatření ve spolupráci se Stálým výborem pro rybářství,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V rámci postupného zavádění společného režimu pro zachování a řízení rybolovných zdrojů ve Středozemním moři je možné za podmínek, které stanoví Komise, poskytnout finanční příspěvek Společenství na studie a pilotní projekty.
Článek 2
Studie a pilotní projekty uvedené v článku 1 se provádějí v těchto stěžejních oblastech:
- struktury tradičního rybolovu,
- rozvoj speciálních odvětví rybolovu, například lov mořských hub, korálů, mořských ježků a řas,
- kontrola rybolovných činností,
- vytvoření statistické sítě,
- koordinace výzkumu a využívání vědeckých údajů.
Článek 3
Komise rozhodne o studiích a pilotních projektech uvedených v článku 1 po konzultaci Stálého výboru pro rybářství.
Článek 4
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
ze dne 6. prosince 1991, kterým se mění nařízení (EHS) č. 2670/81, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro výrobu cukru nad rámec kvóty
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1785/81 ze dne 30. června 1981 o společné organizaci trhů v odvětví cukru [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 464/91 [2], a zejména na čl. 26 odst. 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že podle článku 26 nařízení (EHS) č.
1785/81 se cukr C a isoglukosa C nesmějí prodávat uvnitř Společenství a musí být v nezměněném stavu vyvezeny před 1. lednem, který následuje po konci dotyčného hospodářského roku; že tentýž článek rovněž stanoví částku k úhradě za cukr C a isoglukosu C, jejichž vývoz v nezměněném stavu a ve stanovené lhůtě není doložen ke stanovenému datu;
vzhledem k tomu, že podle nařízení Komise (EHS) č. 2670/81 ze dne 14. září 1981, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro výrobu cukru nad rámec kvóty [3], naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 56/91 [4], může však výrobce cukru C nebo isoglukosy C usazený na území členského státu nahradit při vývozu cukr C jiným bílým cukrem v nezměněném stavu nebo isoglukosu C jinou isoglukosou, které byly vyrobeny jiným výrobcem usazeným na území téhož členského státu, a to pod podmínkou, že výrobce provádějící záměnu uhradí paušální částku ve výši 1,25 ECU na 100 kg bílého cukru nebo 100 kg sušiny;
vzhledem k tomu, že účelem platby uvedené částky je vyrovnat případnou výhodu, která může ze záměny vyplynout, zejména z hlediska nákladů na dopravu; že uvedená paušální částka byla zavedena již před několika lety a že se od té doby značně změnily podmínky a způsob přepravy, což vedlo ke snížení nákladů na dopravu; že právě z tohoto důvodu výrobci již téměř nevyužívají možnost záměny; že je nezbytné tuto paušální částku změnit, avšak pouze do té míry, která nebude záměnu podporovat;
vzhledem k tomu, že při výpočtu částky, kterou je nutné uhradit v případě nedodržení lhůty stanovené pro vývoz cukru C nebo isoglukosy C, se rovněž bere v úvahu paušální částka odpovídající předpokládané hospodářské výhodě, vyplývající zejména z nákladů na dopravu; že tato paušální částka by také měla být ve stejné výši upravena;
vzhledem k tomu, že s cílem zabránit situaci, kdy by se na cukr C nebo isoglukosu C vyrobené ve stejném hospodářském roce vztahovaly různé paušální částky, je nezbytné stanovit, že nová paušální částka se použije až na výrobu cukru C nebo isoglukosy C od hospodářského roku 1991/92;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro cukr,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (EHS) č. 2670/81 se mění takto:
1. V čl. 2 odst. 2 druhém pododstavci se částka "1,25 ECU" nahrazuje částkou "1 ECU".
2. V čl. 3 odst. 1 písm. a) a b) se částka "1,25 ECU" nahrazuje částkou "1 ECU".
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
ze dne 25. listopadu 1991 o používání rozhodnutí Rady pro spolupráci EHS-Jordánsko č. 3/91, kterým se v důsledku zavedení harmonizovaného systému mění protokol 2 o definici pojmu "původní produkty" a metodách správní spolupráce
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 113 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že dne 18. ledna 1977 byla podepsána Dohoda o spolupráci mezi Evropským hospodářským společenstvím a Jordánským hášimovským královstvím [1];
vzhledem k tomu, že podle článku 25 protokolu 2 o definici pojmu "původní produkty" a metodách správní spolupráce, který tvoří nedílnou součást výše uvedené dohody, přijala Rada pro spolupráci EHS-Jordánsko rozhodnutí č. 3/91, kterým se mění protokol 2;
vzhledem k tomu, že je třeba, aby toto rozhodnutí bylo použitelné ve Společenství,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Rozhodnutí Rady pro spolupráci EHS-Jordánsko č. 3/91 je použitelné ve Společenství.
Znění rozhodnutí se připojuje k tomuto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
ze dne 25. listopadu 1991 o používání rozhodnutí Rady pro spolupráci EHS-Jordánsko č. 4/91, kterým se v důsledku přistoupení Španělska a Portugalska k Evropským společenstvím mění protokol o definici pojmu "původní produkty" a metodách správní spolupráce
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 113 této smlouvy,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2573/87 ze dne 11. srpna 1987, kterým se stanovují opatření pro obchod mezi Španělskem a Portugalskem na straně jedné a Alžírskem, Egyptem, Jordánskem, Libanonem, Tuniskem a Tureckem na straně druhé [1], a zejména na článek 23 uvedeného nařízení,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že podle článku 7 rozhodnutí 87/456/ESUO zástupců vlád členských států, zasedajících v Radě, ze dne 11. srpna 1987, kterým se stanoví režim obchodování s produkty, které spadají do působnosti Smlouvy o ESUO, mezi Španělskem a Portugalskem na jedné straně a Alžírskem, Egyptem, Jordánskem, Libanonem a Tuniskem na straně druhé [2] se nezbytné změny pravidel původu, které přijaly Rady pro spolupráci po přistoupení Španělska a Portugalska, vztahují na produkty uvedené v dotyčném rozhodnutí;
vzhledem k tomu, že podle článku 25 protokolu o definici pojmu "původní produkty" a metodách správní spolupráce přijala Rada pro spolupráci EHS-Jordánsko rozhodnutí č. 4/91, kterým se mění protokol v důsledku přistoupení Španělska a Portugalska k Evropských společenstvím;
vzhledem k tomu, že je nebytné používat rozhodnutí č. 4/91 ve Společenství,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Rozhodnutí Rady pro spolupráci EHS-Jordánsko č. 4/91 je použitelné ve Společenství.
Znění rozhodnutí se připojuje k tomuto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 3594/91 ze dne 11. prosince 1991 o postupu použitelném pro určité zemědělské produkty, které podléhají referenčním množstvím a pocházejí z afrických, karibských a tichomořských států
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 715/90 ze dne 5. března 1990 o režimu pro zemědělské produkty a některé zboží vyrobené zpracováním zemědělských produktů pocházejících z afrických, karibských a tichomořských států nebo zámořských zemí a území [1], ve znění nařízení (EHS) č.
523/91 [2], a zejména na články 16 a 27 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že článek 16 nařízení (EHS) č. 715/90 stanoví pro některé zemědělské produkty, na které se vztahuje toto nařízení a které pocházejí z uvedených zemí, postupné snížení cel v rámci referenčních množství a dohledu Společenství ve stanoveném časovém rozvrhu cel;
vzhledem k tomu, že tato snížení cel budou zaváděna postupně v průběhu stejných období a podle stejného časového rozvrhu jako snížení cel stanovená Aktem o přistoupení Španělska a Portugalska pro stejné produkty dovážené z těchto zemí do Společenství ke dni 31. prosince 1985;
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č. 3593/91 ze dne 11. prosince 1991, kterým se ve dvou etapách ruší některá cla používaná v obchodě mezi Společenstvím deseti a Španělskem a Portugalskem v důsledku Středomořských dohod [3] stanoví, že zbývající cla použitelná v roce 1991 na produkty ze Španělska a Portugalska, u nichž odstraňování cel pokračuje i po 1. lednu 1993, budou odstraněna ve dvou stejných procentuálních poměrech ve dnech 1. ledna 1992 a 1. ledna 1993; vzhledem k tomu, že stejná koncese by měla být poskytnuta pro stejné produkty pocházející ze států AKT;
vzhledem k tomu, že na základě nařízení Rady (EHS) č. 1820/87 ze dne 25. června 1987 o používání rozhodnutí rady ministrů AKT/EHS č. 2/87 o předčasném provádění Protokolu ke třetí úmluvě AKT-EHS [4] v důsledku přistoupení Španělského království a Portugalské republiky k Evropským společenstvím se uvedená referenční množství použijí ve Španělsku a Portugalsku;
vzhledem k tomu, že za účelem umožnění toho, aby příslušné orgány Komise zavedly roční obchodní bilanci pro každý z produktů a v případě potřeby použily režim stanovený v čl. 16 odst. 3 výše uvedeného nařízení (EHS) č. 715/90, podléhají tyto produkty statistickému dohledu v souladu s nařízením Rady (EHS) č. 2658/87 [5], naposledy pozměněným nařízením Komise (EHS) č. 3537/91 [6], a (EHS) č. 1736/75 [7];
vzhledem k tomu, že se dovoz daných produktů započítává do referenčních množství na úrovni Společenství v rámci předem stanoveného časového rozvrhu podle toho, jak a kdy celní orgány propustí produkty do volného oběhu; že je proto vhodné stanovit pro tyto produkty, uvedené v příloze, referenční množství;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro ovoce a zeleninu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Dovoz některých produktů, které pocházejí z afrických, karibských a tichomořských států, do Společenství podléhá referenčním množstvím a statistickému dohledu.
Produkty uvedené v prvním pododstavci, jejich kódy KN, doby platnosti a referenční množství jsou stanoveny v příloze.
2. Zápočty do referenčních množství se provedou, jakmile celní orgány propustí do volného oběhu produkty, ke kterým jsou přiložena průvodní osvědčení.
Je-li průvodní osvědčení předloženo dodatečně, započte se zboží do příslušného referenčního množství v okamžiku, kdy je propuštěno do volného oběhu.
Rozsah využití referenčních množství se stanoví na úrovni Společenství na základě dovozů, které byly započteny do těchto referenčních množství za podmínek stanovených v prvním pododstavci, a sdělí se Statistickému úřadu Evropských společenství podle nařízení (EHS) č. 2658/87 a (EHS) č. 1736/75.
Článek 2
Členské státy a Komise úzce spolupracují, aby zajistily dodržování tohoto nařízení.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. ledna 1992.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (ES) č. 3640/91 ze dne 13. prosince 1991 o zařazení určitého zboží do kombinované nomenklatury
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 o celní a statistické nomenklatuře a společném celním sazebníku [1], naposledy pozměněné nařízením (ES) č.
3537/91 [2], a zejména na článek 9 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že k zajištění jednotného uplatňování kombinované nomenklatury tvořící přílohu uvedeného nařízení je nezbytné přijmout opatření k zařazení zboží uvedeného v příloze tohoto nařízení;
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č. 2658/87 stanovilo všeobecná pravidla pro výklad kombinované nomenklatury a že se tato pravidla vztahují i na každou jinou nomenklaturu, která je na ní plně nebo částečně založena nebo ji rozšiřuje o další třídění a která je zřízena zvláštními předpisy Společenství za účelem uplatňování celních nebo jiných opatření týkajících se obchodu se zbožím;
vzhledem k tomu, že podle uvedených všeobecných pravidel musí být zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze tohoto nařízení zařazeno na základě odůvodnění ve sloupci 3 do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2;
vzhledem k tomu, že Výbor pro nomenklaturu nezaujal stanovisko ve lhůtě stanovené jeho předsedou,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze se v kombinované nomenklatuře zařazuje do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2 této tabulky.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým prvním dnem po vyhlášení
ze dne 11. prosince 1991, kterým se stanoví způsob používání formuláře 302 a kterým se zrušují nařízení (EHS) č. 3690/86 o odstranění celních formalit při výjezdu z jednoho členského státu na hranici mezi dvěma členskými státy v rámci úmluvy TIR a nařízení (EHS) č. 4283/88 o odstranění některých výjezdních formalit na vnitřních hranicích Společenství – zavedení společných stanovišť hraniční kontroly
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100a této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
ve spolupráci s Evropským parlamentem [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že zavedením společných stanovišť hraniční kontroly zjednodušila nařízení (EHS) č. 3690/86 [4] a (EHS) č.
4283/88 [5] formality pro zboží, které překračuje vnitřní hranici Společenství, pokud se na něj vztahuje karnet TIR nebo případně karnet ATA, průvodní karnet Společenství nebo formulář NATO č. 302, aby se neopakovaly stejné kontroly na obou stranách hranice a prováděl se pouze jeden úřední úkon na vstupním úřadu členského státu, do něhož zboží vstupuje;
vzhledem k tomu, že pro uplatňování pravidel o používání karnetu TIR a karnetu ATA zavedlo nařízení (EHS) č. 719/91 [6] použitelné ode dne 1. ledna 1992 další zjednodušující opatření, která spočívají ve vytvoření jednotného celního území Společenství, což by vedlo k úplnému odstranění celních formalit a kontrol, které jsou spojeny s používáním karnetu TIR a karnetu ATA jako tranzitních dokladů, při překračování vnitřních hranic;
vzhledem k tomu, že pro úplné odstranění vnitřních hranic potřebné pro vytvoření vnitřního trhu je nezbytné, aby tato další zjednodušující opatření byla rovněž od 1. ledna 1992 rozšířena na přepravy, k nimž se vztahuje formulář NATO č. 302;
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č. 3/84 [7] týkající se průvodního karnetu Společenství, naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 718/91 [8], stanoví zrušení tohoto dokladu ode dne použitelnosti nařízení Rady (EHS) č. 2726/90 ze dne 17. září 1990 o tranzitu Společenství [9];
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č. 3690/86 a (EHS) č.
4283/88 se stanou nadbytečnými ke dni, kdy končí použitelnost opatření v nich stanovených; že by měla být zrušena od těchto dat,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Zrušuje se nařízení (EHS) č. 3690/86.
Článek 2
1. Uskuteční-li se v souladu s platnými ustanoveními přeprava zboží, na niž se vztahuje formulář 302 stanovený v rámci úmluvy mezi smluvními stranami Severoatlantické smlouvy o statusu jejich sil, podepsané v Londýně dne 19. června 1951, z jednoho místa do druhého uvnitř Společenství, je Společenství považováno pro účely používání tohoto formuláře pro takovou přepravu za jediné území ve smyslu nařízení Rady (EHS) č. 2151/84 ze dne 23. července 1984 o celním území Společenství [10].
2. Pokud se přeprava zboží podle odstavce 1 uskuteční částečně průjezdem území třetí země, jsou kontroly a formality spojené s formulářem 302 použitelné v místech, kde zboží dočasně opouští celní území Společenství a kde znovu vstupuje na toto území.
3. Pokud je zjištěno, že v průběhu přepravy nebo v souvislosti s přepravou uskutečněnou v rámci formuláře 302 došlo v některém členském státě k protiprávnímu jednání nebo nesrovnalostem, jsou celní a jiné vymahatelné poplatky vymáhány dotyčným členským státem v souladu s vnitrostátními předpisy nebo předpisy Společenství, aniž je tím dotčeno trestní řízení.
4. Pokud není možné určit území, na kterém došlo k protiprávnímu jednání nebo nesrovnalostem, je za toto území považován členský stát, v němž byly tyto skutečnosti zjištěny.
V tomto případě jsou celní a jiné poplatky vztahující se k tomuto zboží vybírány tímto členským státem v souladu s vnitrostátními předpisy a předpisy Společenství.
Pokud bude následně určen členský stát, na jehož území k uvedenému protiprávnímu jednání nebo nesrovnalostem došlo, členský stát, který celní a jiné poplatky původně získal, mu je vrátí s výjimkou poplatků uložených v souladu s druhým pododstavcem jako vlastní zdroje Společenství, kterým zboží podléhá v tomto členském státě.
V tomto případě je případný přebytek vrácen osobě, která poplatky zaplatila.
Je-li výše původně uložených celních a jiných poplatků vybraných a vrácených členským státem, který je vybral, nižší než výše celních a jiných poplatků vymahatelných v členském státě, na jehož území k protiprávnímu jednání nebo nesrovnalostem skutečně došlo, vybere tento členský stát rozdílovou částku v souladu s vnitrostátními předpisy nebo předpisy Společenství.
Členské státy přijmou nezbytná opatření proti každému protiprávnímu jednání nebo nesrovnalosti a pro jejich účinný postih.
Článek 3
Zrušuje se nařízení (EHS) č. 4283/88.
Nicméně v rozsahu týkajícím se průvodního karnetu Společenství zůstává uvedené nařízení použitelné až do dne použitelnosti nařízení (EHS) č. 2726/90.
Článek 4
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 3657/91 ze dne 16. prosince 1991, kterým se Španělsku povoluje úplně pozastavit ukládání cla při dovozu slunečnicových semen ze třetích zemí
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na Akt o přistoupení Španělska a Portugalska, a zejména na čl. 75 odst. 4 uvedeného aktu,
vzhledem k tomu, že Španělsko požádalo o povolení pozastavit ukládání cla na slunečnicová semena dovážená z třetích zemí k 1. lednu 1992
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro oleje a tuky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Španělsku se povoluje úplně pozastavit ukládání cla při dovozu slunečnicových semen kódu KN 12060090 z třetích zemí.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 3682/91 ze dne 17. prosince 1991, kterým se mění nařízení (EHS) č. 2568/91 o charakteristikách olivového oleje a olivového oleje z pokrutin a o příslušných metodách analýzy
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady č. 136/66/EHS ze dne 22. září 1966 o zřízení společné organizace trhu s oleji a tuky [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
1720/91 [2], a zejména na článek 35a uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č. 2568/91 [3] definovalo charakteristiky olivového oleje a olivového oleje z pokrutin a příslušné metody analýzy;
vzhledem k tomu, že zavedení metod hodnocení organoleptických vlastností panenského olivového oleje, které zahrnovalo vytvoření komisí vybraných posuzovatelů, si vyžádalo určité časové období; že toto období se v praxi ukázalo jako příliš krátké k zajištění jednotného používání této metody ve všech členských státech; že je proto třeba toto období prodloužit tak, aby to umožnilo konečné ověření metod hodnocení různých komisí posuzovatelů;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro oleje a tuky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V čl. 10 odst. 1 nařízení (EHS) č. 2568/91 se datum "1. ledna 1992" nahrazuje datem "1. listopadu 1992".
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
ze dne 17. prosince 1991, kterým se mění nařízení (EHS) č. 645/89 ze dne 14. března 1989 a kterým se zrušuje nařízení (EHS) č. 2404/89 ze dne 31. července 1989 o zařazení určitého zboží do kombinované nomenklatury
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku [1], naposledy pozměněné nařízením Rady (EHS) č. 3537/91 [2], a zejména na článek 9 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č.
645/89 [3] a nařízení (EHS) č. 2404/89 [4] stanovují určitá opatření týkající se zařazení do kombinované nomenklatury, mimo jiné soupravy dvou oděvů v balení pro drobný prodej;
vzhledem k tomu, že kód KN 6211 byl dále rozdělen za účelem charakterizace některých kategorií zboží, které jsou předmětem důležitého obchodu;
vzhledem k tomu, že se to týká výrobků spadajících do působnosti výše uvedených nařízení; že je proto třeba zrušit bod 2 přílohy nařízení Komise (EHS) č. 645/89, upřesnit a odůvodnit zařazení dotyčného zboží a zrušit nařízení Komise (EHS) č.
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro nomenklaturu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze se v kombinované nomenklatuře zařazuje do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2 této tabulky.
Článek 2
Zrušuje se bod 2 přílohy nařízení Komise (EHS) č. 645/89 a zrušuje se nařízení (EHS) č. 2404/89.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
ze dne 18. prosince 1991, kterým se počtvrté mění nařízení Komise (EHS) č. 2159/89, kterým se stanoví prováděcí pravidla ke zvláštním opatřením pro ořechy a svatojánských chléb podle hlavy IIa nařízení Rady (EHS) č. 1035/72
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1035/72 ze dne 18. května 1972 o společné organizaci trhu s ovocem a zeleninou [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1623/91 [2], a zejména na článek 14g uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2145/91 ze dne 15. července 1991, kterým se mění nařízení (EHS) č. 790/89, pokud jde o maximální výši podpory na zlepšování jakosti a uvádění na trh v odvětví ořechů a svatojánského chleba [3], a zejména na článek 2 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že článek 2 nařízení Rady (EHS) č.
790/89 ze dne 20. března 1989, kterým se stanovuje výše doplňkové paušální podpory na zřizování organizací producentů a maximální výše podpory na zlepšování jakosti a uvádění na trh v odvětví ořechů a svatojánského chleba [4], rozlišuje maximální výši podpory na hektar ročně na vyklučení, po kterém následuje znovuosázení nebo odrůdová přeměna a podpory na ostatní opatření a zvyšuje maximální výši podpor na ostatní druhy vyklučení; že nařízení Komise (EHS) č.
2159/89 ze dne 18. července 1989, kterým se stanoví prováděcí pravidla ke zvláštním opatřením pro ořechy a/nebo svatojánský chléb podle hlavy IIa nařízení Rady (EHS) č. 1035/72 [5], naposledy pozměněného nařízením (EHS) č.
vzhledem k tomu, že tato nová ustanovení jsou za určitých podmínek použitelná pro plány schválené před datem vstupu nařízení (EHS) č.
2145/91 v platnost, tedy před 23. červencem 1991; že žádosti o nezbytné úpravy nebo revize plánů za tímto účelem nezbytné musí být z důvodů správného fungování administrativy předloženy do určité lhůty;
vzhledem k tomu, že nová maximální výše podpory 475 ECU na hektar ročně pro vyklučení je stanovena na dobu pěti let; že pokud toto období začíná pro plány schválené před 23. červencem 1991 od 1. září 1993, mělo by se upřesnit, že maximální rozloha oblasti, která může této výše využívat, nesmí být po celou dobu provádění plánu překročena;
vzhledem k tomu, že opatření uvedená v tomto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro ovoce a zeleninu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (EHS) č. 2159/89 se mění takto:
1. Následující odstavec 1a se doplní k článku 8:
"1a. V případě plánů na zlepšování jakosti a uvádění na trh schválených do 23. června 1991 se žádosti o změny předkládají příslušnému orgánu členského státu nejpozději do 31. prosince 1992.
Pro tyto plány začíná pětileté období pro poskytování podpory uvedené v čl. 2 odst. 1 nařízení (EHS) č. 790/89 dnem 1. září 1993. Oblasti, na které se vztahují dotyčná opatření prováděná od původního data schválení plánu, nesmí přesahovat 40 % celkové rozlohy sadu."
2. Příloha IV se nahrazuje přílohou k tomuto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost sedmým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 3777/91 ze dne 18. prosince 1991, kterým se zahajuje stálé nabídkové řízení pro prodej alkoholu vinného původu ze zásob intervenčních agentur za účelem použití ve Společenství
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 822/87 ze dne 16. března 1987 o společné organizaci trhu s vínem [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1734/91 [2],
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 3877/88 ze dne 12. prosince 1988, kterým se stanoví obecná pravidla pro odbyt alkoholu, který byl získán destilací uvedenou v článcích 35, 36 a 39 nařízení (EHS) č. 822/87, ze zásob intervenčních agentur [3], a zejména na čl. 1 odst. 1 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízením Komise (EHS) č.
1780/89 [4], naposledy pozměněným nařízením (EHS) č. 3776/91 [5], byla přijata prováděcí pravidla pro odbyt alkoholu, který byl získán z destilace uvedené v článcích 35, 36 a 39 nařízení (EHS) č.
822/87, ze zásob intervenčních agentur; že pravidla pro stálá nabídková řízení byla pozměněna nařízením (EHS) č. 3776/91;
vzhledem k tomu, že se kvůli nákladům na skladování zásob alkoholu jeví žádoucím zahájit znovu stálé nabídkové řízení pro prodej alkoholu vinného původu za účelem nového průmyslového použití;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro víno,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Zahajuje se stálé nabídkové řízení pro prodej alkoholu o 100 % objemových, který byl získán destilací uvedenou v článcích 35, 36 a 39 nařízení (EHS) č. 822/87, ze zásob španělských, francouzských, italských a řeckých intervenčních agentur.
2. Množství alkoholu zařazené do tohoto nabídkového řízení je omezeno na 400000 hektolitrů ročně.
3. Prodávaný alkohol je určen k použití ve Společenství v souladu s článkem 2 nařízení (EHS) č. 1780/89.
Článek 2
Prodej se uskutečňuje v souladu s nařízením (EHS) č. 1780/89, zejména s články 2 až 9 a články 29 až 38 uvedeného nařízení.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
ze dne 23. prosince 1991, kterým se mění nařízení (EHS) č. 3906/89 s cílem rozšířit hospodářskou pomoc na další země střední a východní Evropy
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 235 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
vzhledem k tomu, že se Společenství a jeho členské státy rozhodly vyvinout s některými třetími zeměmi společné úsilí v podobě opatření na podporu hospodářských a společenských reforem v Bulharsku, Československu, Jugoslávii, Maďarsku, Polsku a Rumunsku; že za tímto účelem stanoví nařízení (EHS) č.
3906/89 [3] ve znění nařízení (EHS) č. 2698/90 [4] podmínky pro poskytování hospodářské a humanitární pomoci;
vzhledem k tomu, že skupina G-24 se v září 1991 dohodla na rozšíření hospodářské pomoci na Albánii, Estonsko, Litvu a Lotyšsko;
vzhledem k tomu, že rozšíření působnosti nařízení (EHS) č. 3906/89 na tyto země je vhodným prostředkem k realizaci přijatých závazků;
vzhledem k tomu, že navíc předpoklady pro takové rozšíření byly v těchto zemích splněny;
vzhledem k tomu, že s ohledem na německé sjednocení, dosažené dne 3. října 1990, by měl být odkaz na "Německou demokratickou republiku" vypuštěn z přílohy nařízení (EHS) č. 3906/89 obsahující seznam zemí střední a východní Evropy způsobilých k přijetí hospodářské pomoci;
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V příloze nařízení (EHS) č. 3906/89
1. se doplňují tyto země: Albánie, Estonsko, Litva a Lotyšsko;
2. se zrušuje položka: "Německá demokratická republika".
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 3863/91 ze dne 16. prosince 1991, kterým se stanoví minimální tržní velikost krabů pro některé pobřežní oblasti Spojeného království
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 104/76 ze dne 19. ledna 1976, kterým se stanoví společné obchodní normy pro garnáta obecného (Crangon crangon), kraba německého (Cancer pagurus) a humra severského (Nephrops norvegicus) [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 3162/91 [2], a zejména na čl. 7 odst. 4 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že mohou být učiněny výjimky z minimální velikosti podle čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení (EHS) č. 104/76, aby bylo zajištěno místní a regionální zásobování kraby v některých pobřežních oblastech Spojeného království;
vzhledem k tomu, že při udělování výjimek z minimální velikosti dotčených druhů musejí být brány v úvahu odlišné podmínky produkce ve výše zmíněných oblastech;
vzhledem k tomu, že opatření uvedená v tomto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro produkty rybolovu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Minimální tržní velikost kraba německého je 12,5 centimetrů v pobřežních oblastech Skotska, Walesu od Cemaes Head k nejsevernějšímu bodu hranice s Anglií, Kentu, Essexu, severovýchodní Anglie mezi jižní hranicí Humbersidu a severní hranicí Northumberlandu, a severozápadní Anglie mezi západní hranicí Cheshiru a Haverigg Pointu
Nařízení Rady (EHS) č. 3880/91 ze dne 17. prosince 1991 o předkládání statistik nominálních odlovů členských států provozujících rybolov v severovýchodním Atlantiku
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ, s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Výboru pro statistické programy,
vzhledem k tomu, že řízení rybolovných zdrojů Společenství vyžaduje přesné a včas předložené statistiky o odlovech uskutečněných rybářskými plavidly členských států v severovýchodním Atlantiku;
vzhledem k tomu, že úmluva o budoucí multilaterální spolupráci při rybolovu v severovýchodním Atlantiku, která byla schválena rozhodnutím 81/608/EHS [3] a která ustavila Komisi pro rybolov v severovýchodním Atlantiku, ukládá Společenství poskytovat této Komisi dostupné statistiky, které si vyžádá;
vzhledem k tomu, že stanovisko Mezinárodní rady pro průzkum moří, podle dohody o spolupráci mezi touto organizací a Společenstvím [4], bude podpořeno dostupností statistik o činnostech rybářského loďstva Společenství;
vzhledem k tomu, že úmluva o rybolovu a o zachování živých zdrojů v Baltském moři a Velkém a Malém Beltu, která byla schválena rozhodnutím 83/414/EHS [5] a která ustavila Mezinárodní komisi pro rybolov v Baltském moři, ukládá Společenství oznamovat této Komisi veškeré dostupné statistické informace, které si vyžádá;
vzhledem k tomu, že úmluva na zachování lososa v severním Atlantickém oceánu, která byla schválena rozhodnutím 82/886/EHS [6] a která ustavila Organizaci na zachování lososa v severním Atlantickém oceánu (NASCO), ukládá Společenství poskytovat této organizaci dostupné statistické údaje, které si vyžádá;
vzhledem k tomu, že je nezbytné podrobně rozpracovat definice a pojmenování, která se používají ve statistice rybolovu a řízení rybolovu v severovýchodním Atlantiku, PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Každý členský stát předloží Statistickému úřadu Evropských společenství (dále jen "Eurostat") údaje o ročních nominálních odlovech uskutečněných plavidly zapsanými v tomto členském státě nebo plujícími pod vlajkou tohoto státu a lovícími v severovýchodním Atlantiku.
Údaje o nominálních odlovech zahrnují veškeré produkty rybolovu vyložené nebo na moři přeložené v jakékoli podobě, ale nezahrnují množství, která byla po odlovu vhozena zpět do moře, spotřebována na plavidle nebo použita na plavidle jako návnada.
Nezahrnuje se produkce akvakultury.
Údaje se zaznamenávají v ekvivalentní živé hmotnosti vyložené nebo přeložené, zaokrouhlené na celé tuny.
Článek 2
1. Údaje, které se musejí předkládat, se týkají nominálních odlovů každého druhu uvedeného v příloze I, uskutečněných v statistických rybolovných oblastech uvedených v příloze II a vymezených v příloze III.
2. Údaje za každý kalendářní rok se předkládají do šesti měsíců po uplynutí tohoto roku.
U kombinací druh/rybolovná oblast, pro které nebyly zaznamenány žádné úlovky během dotčeného ročního období, se nemusí předkládat žádné sdělení.
Údaje o druzích, které jsou v členském státě méně významné, není nutno sdělovat jednotlivě, ale mohou být shrnuty do jedné položky, pokud hmotnost produktů takto zaznamenaných nepřesahuje 10 % hmotnosti všech odlovů uskutečněných v uvedeném členském státě během dotčeného měsíce.
3. Seznam druhů a rybolovných statistických oblastí, jakož i popis těchto rybolovných oblastí a povolený stupeň agregace údajů mohou být pozměněny postupem podle článku 5.
Článek 3
Nestanoví-li ustanovení přijatá v rámci společné rybářské politiky jinak, je každý členský stát oprávněn používat metody odebírání vzorků pro získávání údajů týkajících se odlovů pro ty části rybářského loďstva, u nichž by byl úplný sběr údajů spojen s nadměrnými použitím správních postupů.
Tyto postupy odebírání vzorků, jakož i podíl celkových údajů získaných těmito metodami, musejí být členským státem podrobně vysvětleny ve zprávě předložené podle čl. 6 odst.
Článek 4
Členské státy splní své povinnosti vůči Komisi podle článků 1 a 2 tím, že předloží údaje na magnetických nosičích ve formátu podle přílohy IV.
S předchozím souhlasem Eurostatu mohou členské státy předkládat údaje v jiné podobě nebo na jiném nosiči.
Článek 5
Má-li být zahájen postup podle tohoto článku, přednese věc Stálému výboru pro zemědělskou statistiku (dále jen "výbor") jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu, nebo na žádost zástupce členského státu.
Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k tomuto návrhu ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci, případně hlasováním.
Stanovisko je uvedeno do zápisu; kromě toho má každý členský stát právo požádat, aby byl v tomto zápisu uveden jeho postoj.
Komise přihlíží co nejvíce ke stanovisku výboru.
Sdělí výboru způsob, jakým vzala toto stanovisko na vědomí.
Článek 6
1. Ve lhůtě dvanácti měsíců od data vstupu tohoto nařízení v platnost, předloží členské státy Eurostatu zevrubnou zprávu popisující metody vyhotovení údajů o odlovech a upřesňující stupeň reprezentativnosti a spolehlivosti těchto údajů.
Eurostat ve spolupráci se členskými státy vypracuje souhrn těchto zpráv.
2. Členské státy informují Eurostat ve lhůtě tří měsíců o všech změnách týkajících se údajů poskytnutých podle odstavce 1.
3. Vyplyne-li z metodologických zpráv podle odstavce 1, že členský stát nemůže ihned splnit požadavky tohoto nařízení a že je nutné provést změny statistického šetření a metodologie, může Eurostat ve spolupráci s tímto členským státem stanovit přechodné období až na dva roky, během kterého musí být dosaženo cíle tohoto nařízení.
4. Metodologické zprávy, přechodná opatření, dostupnost a spolehlivost údajů a ostatní náležité otázky související s prováděním tohoto nařízení zkoumá jednou ročně Pracovní skupina Výboru pro zemědělskou statistiku.
Článek 7
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 3918/91 ze dne 19. prosince 1991, kterým se mění nařízení (EHS) č. 2603/69, kterým se stanoví společná pravidla pro vývoz
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 113 této smlouvy,
s ohledem na právní předpisy o společné organizaci zemědělských trhů a na předpisy přijaté podle článku 235 Smlouvy, které jsou použitelné na zboží vyrobené ze zemědělských produktů, a zejména na ustanovení těchto předpisů připouštějící výjimku z obecné zásady, podle níž je zakázáno jakékoli množstevní omezení vývozu nebo opatření s rovnocenným účinkem vyjma opatření upravených těmito předpisy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že podle nařízení (EHS) č.
2603/69 [1] naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 1934/82 [2] je vývoz ze Společenství do třetích zemí volný, tj. nepodléhá žádným množstevním omezením, s výjimkou omezení uplatňovaných v souladu s výše uvedeným nařízením, jež jsou uvedena v jeho příloze;
vzhledem k tomu, že od přijetí uvedeného nařízení odstranily členské státy většinu omezení vývozu některých produktů uvedených v této příloze;
vzhledem k tomu, že je třeba vzít v úvahu tento vývoj a příslušným způsobem toto nařízení aktualizovat;
vzhledem k tomu, že po 31. prosinci 1992 by bylo zachování množstevních omezení ze strany členských států neslučitelné s jednotným trhem, který vyžaduje zrušení kontroly zboží na vnitřních hranicích Společenství;
30 odst. 5 Jednotného evropského aktu stanoví, že vnější politika Evropského společenství a politika dohodnutá v rámci evropské politické spolupráce musí být konzistentní; že členským státům musí být tedy umožněno, aby zachovaly některá omezení vývozu do 31. prosince 1992, zejména omezení přijatá v rámci evropské politické spolupráce;
vzhledem k tomu, že je nezbytné umožnit členským státům, které jsou vázány mezinárodními závazky zavádějícími v případě skutečných nebo potenciálních obtíží s dodávkami systém pro alokaci ropných produktů mezi smluvními stranami, aby plnily z toho plynoucí závazky vůči třetím zemím, aniž jsou dotčena ustanovení předpisů Společenství přijatá za stejným účelem; že toto oprávnění by mělo platit do té doby, než Komise přijme příslušná opatření v souladu se závazky přijatými Společenstvím nebo všemi členskými státy;
vzhledem k tomu, že je třeba v důsledku toho pozměnit nařízení (EHS) č. 2603/69,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (EHS) č. 2603/69 se mění takto:
1. Článek 10 se nahrazuje tímto:
"Článek 10
1. Do 31. prosince 1992 se zásada volného vývozu vyjádřená v článku 1 nevztahuje na:
- produkty uvedené v příloze I pro členské státy zde uvedené,
- produkty, které jsou v současné době ze strany členských států omezeny na základě rozhodnutí přijatého v rámci evropské politické spolupráce.
2. U produktů uvedených v příloze II jsou členské státy do doby, než Rada přijme příslušná opatření v souladu s mezinárodními závazky, které převzalo Společenství nebo všechny jeho členské státy, oprávněny, aniž jsou dotčena pravidla přijatá Společenstvím v této oblasti, vytvořit mechanismy pro případ krize zavedením alokační povinnosti vůči třetím zemím dle mezinárodních závazků přijatých před vstupem tohoto nařízení v platnost.
Členské státy informují Komisi o opatřeních, která hodlají přijmout.
Komise oznámí přijatá opatření Radě a ostatním členským státům."
2.
Příloha se nahrazuje přílohami I a II tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 3921/91 ze dne 16. prosince 1991, kterým se stanoví podmínky, za nichž může dopravce nerezident provozovat přepravu zboží a cestujících po vnitrozemských vodních cestách uvnitř členského státu
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ, s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 75 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že na základě čl.
75 odst. 1 písm. b) Smlouvy vyžaduje vytvoření společné dopravní politiky mimo jiné stanovení podmínek, za nichž mohou dopravci, kteří nejsou rezidenty některého členského státu, provozovat dopravu uvnitř tohoto státu;
vzhledem k tomu, že toto ustanovení vyžaduje odstranění všech omezení vůči osobě poskytující dané služby na základě státní příslušnosti nebo na základě skutečnosti, že je usazena v jiném členském státě, než ve kterém poskytuje služby;
vzhledem k tomu, že v souladu s obecnými zásadami Smlouvy zaručujícími rovné zacházení a v souladu s judikaturou Soudního dvora v této věci, by dopravci nerezidenti měli být oprávněni provádět vnitrostátní dopravu za stejných podmínek, jaké ukládá příslušný členský stát vlastním dopravcům;
vzhledem k tomu, že je nezbytné zamezit narušení hospodářské soutěže a organizace příslušného trhu;
vzhledem k tomu, že právní a správní předpisy platné v členském státě, v němž jsou poskytovány služby, musí být odůvodněny obecným zájmem, pokud jejich uplatňování vyžaduje omezení volného pohybu služeb; že tyto předpisy jsou použitelné, pouze pokud není obecný zájem již zajištěn předpisy, jimž dopravci nerezidenti podléhají ve členském státě, ve kterém jsou usazeni, a pokud stejného výsledku není možno dosáhnout méně přísnými pravidly;
vzhledem k tomu, že by mělo být upraveno přechodné období, PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Od 1. ledna 1993 smí každý dopravce provozující přepravu zboží nebo cestujících po vnitrozemských vodních cestách provozovat vnitrostátní přepravu zboží nebo cestujících po vnitrozemských vodních cestách pro cizí potřebu ve členském státě, ve kterém není usazen (dále jen "kabotáž"), pokud: - je usazen ve členském státě v souladu s jeho právními předpisy, a případně - je tam oprávněn provozovat mezinárodní přepravu zboží nebo cestujících po vnitrozemských vodních cestách.
Splňuje-li tyto podmínky, může dočasně provozovat kabotáž v dotyčném členském státě, aniž by v něm měl sídlo nebo provozovnu.
Článek 2
1. Dopravce smí provozovat kabotáž, pouze pokud k tomuto účelu používá výlučně plavidla, jejichž vlastník nebo vlastníci jsou: a) fyzické osoby s trvalým bydlištěm v některém členském státě, které jsou státními příslušníky členských států,
nebo b) právnické osoby,
i) které mají sídlo v některém členském státě a ii) většinový podíl v nich drží státní příslušníci členských států.
2. Členský stát může výjimečně stanovit odchylky od podmínky podle odst.
1 písm. b) bod ii). Konzultuje s Komisí kritéria, která mají být brána v úvahu.
3. Dopravce prokazuje splnění podmínek podle odstavce 1 předložením potvrzení vydaného členským státem, v němž je plavidlo registrováno, nebo není-li registrováno, členským státem, v němž je vlastník usazen.
Toto potvrzení se musí nacházet na palubě lodi.
Doklad osvědčující, že jde o plavidlo plavby na Rýně, podle nařízení (EHS) č. 2919/85 ze dne 17. října 1985, kterým se stanoví podmínky přístupu k režimu podle Revidované úmluvy pro plavbu na Rýně, vztahující se na plavidla plavby na Rýně [4], nahrazuje potvrzení podle prvního pododstavce.
Článek 3
1. Provozování kabotáže podléhá s výhradou právních předpisů Společenství platným právním a správním předpisům hostitelského členského státu v těchto oblastech:
a) sazby a podmínky pro smlouvy o přepravě a postup pronájmu a provozu;
b) technické specifikace plavidel.
Technické specifikace, které musejí splňovat plavidla používané k operacím kabotáže, jsou stejné jako pro plavidla oprávněná provádět operace mezinárodní dopravy;
c) plavební a policejní nařízení;
d) doby plavby a odpočinku;
e) DPH (daň z přidané hodnoty) dopravních služeb.
2. Členské státy uplatňují předpisy podle odstavce 1 na dopravce nerezidenty za stejných podmínek jako na své státní příslušníky, aby bylo účinně zabráněno veškeré diskriminaci na základě státní příslušnosti nebo místa usazení.
3. Zjistí-li se, že je na základě zkušeností nutné upravit seznam oblastí uvedený v odstavci 1, v nichž platí předpisy hostitelského členského státu, rozhodne Rada o změnách na návrh Komise kvalifikovanou většinou.
Článek 4
Do dne 1. ledna 1995, bez ohledu na článek 1 a aniž je dotčen článek 5:
a) může Francouzská republika omezit kabotáž na svém území na dvě cesty na přímé zpáteční cestě v návaznosti na mezinárodní přepravu zboží nebo cestujících;
b) může Spolková republika Německo omezit kabotáž na svém území na jedinou cestu na přímé zpáteční jízdě v návaznosti na mezinárodní přepravu zboží a cestujících;
c) je z oblasti působnosti tohoto nařízení vyňata doprava mezi přístavy ve spolkových zemích Braniborsko, Meklenbursko-Přední Pomořany, Sasko, Sasko-Anhaltsko a Durynsko a
Nařízení Rady (EHS) č. 3922/91 ze dne 16. prosince 1991 o harmonizaci technických požadavků a správních postupů v oblasti civilního letectví
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ, s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména čl. 84 odst. 2 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že podle článku 8a Smlouvy mají být přijata opatření s cílem postupného zřízení vnitřního trhu do 31. prosince 1992; že vnitřní trh zahrnuje prostor bez vnitřních hranic, v němž je zajištěn volný pohyb zboží, osob, služeb a kapitálu;
vzhledem k tomu, že by měla být zajištěna vysoká obecná úroveň bezpečnosti civilního letectví v Evropě a stávající technické požadavky a správní postupy v členských státech by měly vzrůst na nejvyšší úroveň nyní dosahovanou ve Společenství;
vzhledem k tomu, že bezpečnost je klíčovým faktorem v letecké dopravě Společenství; že je třeba zohlednit Úmluvu o mezinárodním civilním letectví podepsanou v Chicagu dne 7. prosince 1944, která předpokládá přijetí opatření nezbytných k zajištění bezpečného provozu letadel;
vzhledem k tomu, že stávající omezení převodů letadel a leteckých produktů a určitých služeb v oblasti letectví mezi členskými státy by způsobila narušení vnitřního trhu;
vzhledem k tomu, že Sdružené letecké úřady (JAA), společný orgán Evropské konference civilního letectví (ECAC), vypracoval opatření pro spolupráci, vývoj a přijetí společných leteckých požadavků (kodexy JAR) ve všech oblastech vztahujících se k bezpečnosti letadel a jejich provozu;
vzhledem k tomu, že v rámci společné dopravní politiky by měly být technické požadavky a správní postupy vztahující se k bezpečnosti letadel a jejich provozu harmonizovány na základě kodexů JAR přijatých JAA;
vzhledem k tomu, že vstup všech členských států do JAA a účast Komise na jejích postupech by zjednodušila tuto harmonizaci;
vzhledem k tomu, že za účelem dosažení cílů Komise, pokud jde o volný pohyb osob a zboží a také společnou dopravní politiku, by členské státy měly uznávat osvědčení výrobků a subjektů a osob odpovědných za konstrukci, výrobu, údržbu a provoz výrobků, pokud výrobek, organizace nebo osoba získaly osvědčení v souladu se společnými technickými požadavky a správními postupy, a neprovádět další práce nebo technická hodnocení;
vzhledem k tomu, že mohou vzniknout bezpečnostní problémy, a v takovém případě musí členské státy urychleně přijmout nezbytná opatření; že tato opatření musí být náležitě zdůvodněna, a pokud nestačí stávající společné technické požadavky a správní postupy, je na Komisi, aby uplatnila svou pravomoc při přijímání nezbytných změn;
vzhledem k tomu, že je žádoucí koordinovat financování výzkumu členskými státy k zajištění optimálního využití zdrojů a umožnění dosažení maximálního prospěchu;
vzhledem k tomu, že je žádoucí zmocnit Komisi, aby s pomocí výboru odborníků jmenovaných členskými státy provedla změny společných technických požadavků a správních postupů přijatých Radou, které vyplývají z aktualizace JAA, PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Toto nařízení se týká harmonizace technických požadavků a správních postupů v oblasti bezpečnosti civilního letectví, jak je uvedeno v příloze II, zejména s ohledem na - konstrukci, výrobu, provoz a údržbu letadel,
- osoby a subjekty vykonávající tyto úkoly.
2. Harmonizované technické požadavky a správní postupy podle odstavce 1 se vztahují na všechna letadla provozovaná provozovateli ve smyslu čl. 2 písm. a) registrovaná v některém členském státě nebo ve třetí zemi.
Článek 2
Pro účely tohoto nařízení se: a) "provozovatelem" rozumí fyzická osoba s bydlištěm ve členském státě, nebo právnická osoba usazená v členském státě, která používá jedno nebo více letadel v souladu s předpisy platnými v tomto členském státě, nebo letecký dopravce Společenství, jak je definován právními předpisy Společenství;
b) "výrobkem" rozumí civilní letadlo, motor, vrtule, nebo zařízení;
c) "zařízení" rozumí jakýkoliv nástroj, vybavení, mechanismus, přístroj nebo příslušenství používané nebo určené k použití při provozu letadla za letu, instalované nebo určené k instalaci do civilního letadla, které však není součástí konstrukce letadla, motoru nebo vrtule;
d) "konstrukční částí" rozumí materiál, díl, nebo montážní podskupina, na které se nevztahují definice písmen b) nebo c) a které jsou určeny pro použití na civilních letadlech, motorech, vrtulích nebo zařízeních;
e) "osvědčením" (výrobku, služby, subjekty nebo osoby) rozumí jakákoli právní forma uznání, že daný výrobek, služba, subjekt nebo osoba splňují stanovené požadavky.
Toto osvědčení zahrnuje dva úkony:
i) kontrolu, že výrobek, služba, subjekt nebo osoba skutečně splňují stanovené požadavky (dále jen "provádění technických zjištění"),
ii) formální uznání souladu s používanými požadavky vydáním osvědčení, licence, schválení nebo jiného dokumentu způsobem požadovaným vnitrostátními právními předpisy a postupy (dále jen "provádění právních zjištění");
f) "údržbou" rozumí všechny kontroly, údržba, úpravy a opravy po dobu životnosti letadla potřebné pro zajištění toho, aby letadlo zůstalo v souladu s osvědčením typu a poskytovalo vysokou úroveň bezpečnosti za všech okolností; zahrnuje zejména úpravy uložené úřady k opatřením podle písmene h) v souladu s koncepcí kontroly způsobilosti k leteckému provozu;
g) "národní variantou" rozumí požadavky nebo předpisy uložené zemí navíc k nebo místo JAR;
h) "opatřením" rozumí opatření vyvinutá pod záštitou Evropské konference civilního letectví (ECAC) za účelem spolupráce na vývoji a provedení společných požadavků ve všech oblastech vztahujících se k bezpečnosti a bezpečnému provozu letadla.
Tato opatření jsou specifikována v příloze I.
Článek 3
Aniž je dotčen článek 11, odpovídají společné technické požadavky a správní postupy používané ve Společenství v oblastech uvedených v příloze II kodexům podle uvedené přílohy platným k 1. lednu 1992.
Článek 4
1. Pokud jde o oblasti neuvedené v příloze II, přijme Rada společné technické požadavky a správní postupy na základě čl. 84 odst. 2 Smlouvy. Komise v případě potřeby co nejdříve předloží vhodné návrhy v těchto oblastech.
2. Až do přijetí návrhů podle odstavce 1 mohou členské státy používat odpovídající ustanovení platných vnitrostátních právních předpisů.
Článek 5
Členské státy zajistí, aby jejich příslušné orgány civilního letectví splnily podmínky členství v JAA upřesněné v opatřeních, a podepíší tato opatření bez výhrad do 1. ledna 1992.
Článek 6
1. Členské státy bez dalších technických požadavků nebo nového hodnocení uznají výrobky konstruované, vyrobené, provozované a udržované v souladu se společnými technickými požadavky a správními postupy, pokud těmto výrobkům jiný členský stát vydal osvědčení.
Pokud je původní uznání pro konkrétní účel nebo účely, jsou tyto účely zahrnuty také každým dalším uznáním.
2. Stávající výrobky a jejich odvozeniny, kterým nebylo vydáno osvědčení v souladu se společnými technickými požadavky a správními postupy, mohou členské státy uznat na základě platných vnitrostátních předpisů až do přijetí společných technických požadavků a správních postupů použitelných pro tyto výrobky na základě tohoto nařízení.
Článek 7
Členské státy uznávají osvědčení vydaná na základě tohoto nařízení jiným členským státem nebo subjektem jednajícím jeho jménem subjektům nebo osobám v jeho působnosti, která se týkají konstrukce, výroby, nebo údržby výrobků a provozu letadel.
Článek 8
1. Žádné z uvedených ustanovení nebrání členskému státu okamžitě reagovat na bezpečnostní problémy, které jsou následkem nehody, poruchy nebo provozní zkušenosti a které se týkají výrobku konstruovaného, vyrobeného, provozovaného nebo udržovaného v souladu s tímto nařízením nebo osoby, postupu nebo subjektu zúčastněného na takovém úkolu.
Pokud je bezpečnostní problém následkem - nedostatečné úrovně bezpečnosti plynoucí z použití společných technických požadavků a správních postupů nebo
- nedostatků společných technických požadavků a správních postupů, členské státy bezodkladně uvědomí Komisi a ostatní členské státy o přijatých opatřeních a důvodech k jejich přijetí.
2. V případech podle odstavce 1 konzultuje Komise při nejbližší příležitosti členské státy.
Pokud se potvrdí nedostatečná bezpečnostní úroveň nebo nedostatky společných technických požadavků a správních postupů, učiní Komise vhodné návrhy v souladu s postupy stanovenými v článku 4 nebo v článku 11.
Článek 9
Členské státy učiní nezbytné kroky ke koordinaci svých výzkumných programů na zvýšení bezpečnosti civilních letadel a jejich provozu a informují o nich Komisi.
Po konzultaci se členskými státy může Komise přijmout veškeré iniciativy na podporu těchto programů.
Článek 10
Členské státy informují Komisi:
a) o všech nových nebo změněných požadavcích nebo postupech aktualizovaných nebo přijatých v souladu s postupy stanovenými v opatřeních a
b) o všech změnách v opatřeních a
c) o výsledcích konzultací s průmyslovými kruhy a jinými zúčastněnými subjekty.
Článek 11
1. Komise postupem podle článku 12 provede nezbytné změny společných technických požadavků a správních postupů uvedených v příloze II nebo přijatých Radou v souladu s článkem 4 vyvolané vědeckým a technickým pokrokem.
2. Pokud změny podle odstavce 1 obsahují pro členský stát národní variantu, Komise na základě postupu podle článku 12 rozhodne o zahrnutí této varianty do společných technických požadavků a správních postupů.
Článek 12
1. Pro účely článků 8, 9 a 11 je Komisi nápomocen výbor složený ze zástupců členských států, kterému předsedá zástupce Komise.
2. Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k návrhu ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci. Stanovisko se přijímá většinou stanovenou v čl.
148 odst. 2 Smlouvy pro přijímání rozhodnutí, která má Rada přijímat na návrh Komise.
Hlasům zástupců členských států ve výboru je přidělena váha stanovená v uvedeném článku.
Předseda nehlasuje.
3. a) Komise přijme navrhovaná opatření, pokud jsou v souladu se stanoviskem výboru.
b) Pokud zamýšlená opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, předloží Komise Radě neprodleně návrh opatření, která mají být přijata.
Rada se usnese kvalifikovanou většinou.
c) Pokud se Rada neusnese do tří měsíců ode dne, kdy jí byl návrh předán, přijme navrhovaná opatření Komise s výjimkou případů, kdy se Rada proti opatřením vysloví prostou většinou.
Článek 13
1. Členské státy si jsou navzájem nápomocny při uplatňování tohoto nařízení a při dohlížení na jeho provádění.
2. V rámci vzájemné pomoci podle odstavce 1 si příslušné orgány členských států pravidelně sdělují veškeré dostupné informace: - o porušení tohoto nařízení osobami, které nejsou rezidenty členských států, a o sankcích za to uložených,
- o sankcích uložených členskými státy vlastním rezidentům za taková porušení, jichž se dopustili v jiném členském státě.
Článek 14
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. ledna 1992.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Rady (EHS) č. 3924/91
ze dne 19. prosince 1991
o zavedení statistického zjišťování průmyslové výroby ve Společenství
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 213 této smlouvy,
s ohledem na návrh nařízení předložený Komisí,
vzhledem k tomu, že Komise musí mít k plnění úkolů, které jí svěřují Smlouvy, zejména s ohledem na vnitřní trh podle článku 8a Smlouvy o založení Evropského hospodářského společenství, úplné, aktuální a spolehlivé informace o průmyslové výrobě ve Společenství;
vzhledem k tomu, že podniky potřebují takové informace pro poznání svých trhů; že možnost srovnání údajů o výrobě a o zahraničním obchodu je s ohledem na mezinárodní dosah těchto trhů prospěšná;
vzhledem k tomu, že pro praktické použití statistik o výrobě a pro zmíněnou srovnatelnost je nutné, aby tyto statistiky byly vypracovány na podrobné úrovni odpovídající prvním šesti místům číselného kódu kombinované nomenklatury, což odpovídá kódování používanému v harmonizovaném systému;
vzhledem k tomu, že kombinovaná nomenklatura je klasifikace výrobků, se kterou jsou podniky dobře obeznámeny a že je v jejich zájmu spíše odkazovat na ni, než vytvářet klasifikaci specifickou pro výrobu;
vzhledem k tomu, že standardizovanou statistiku nelze vypracovat se spolehlivostí, rychlostí, pružností a podrobností nutnou pro řízení vnitřního trhu, pokud členské státy nepoužijí pro statistická zjišťování klasifikační systémy odvozené z totožných seznamů výrobků;
vzhledem k tomu, že pro uspokojení svých potřeb mohou členské státy ponechat nebo zavést ve svých národních klasifikacích dodatečné položky neobsažené v seznamu výrobků Společenství,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Obecná ustanovení
Členské státy provádějí statistická zjišťování průmyslové výroby ve Společenství.
Článek 2
Rozsah a charakteristické ukazatele statistického zjišťování
1. Statistické zjišťování podle článku 1 se provádí v rozsahu činností uvedených v sekcích C, D a E Statistické klasifikace ekonomických činností v Evropském společenství (dále jen "NACE rev. 1"), uvedené v nařízení (EHS) č. 3037/90 [1].
2. Produkce v této oblasti je definována seznamem výrobků (dále jen "seznam PRODCOM"), jehož položky jsou složeny z předmětů nebo skupin předmětů kombinované nomenklatury a který navazuje na ostatní výrobkové klasifikace Společenství.
3. Statistické zjišťování se týká těchto informací pro každou položku:
a) fyzický objem výroby prodané během sledovaného období;
b) hodnota produkce prodané ve sledovaném období.
4. V některých případech lze stanovenou informaci nahradit některou z těchto informací:
a) fyzický objem skutečné produkce za sledované období včetně produkce použité k výrobě jiných výrobků v tomtéž podniku;
b) hodnota nebo fyzický objem skutečné výroby za sledované období za účelem prodeje.
5. V každém členském státě se výrobou pro účely zjišťování rozumí pouze výroba skutečně prováděná na jeho území; nezahrnuje se výroba mimo jeho území prováděná na účet některých jeho podniků.
6. Seznam Prodcom, informace shromažďované pro jednotlivé položky a ostatní prováděcí pravidla k tomuto nařízení se stanoví postupem podle článku 10.
Seznam Prodcom se aktualizuje stejným způsobem.
Článek 3
Reprezentativnost
1. Výroba všech podniků ve Společenství musí být zjištěna s dostatečnou přesností pro každou třídu NACE rev. 1.
2. Členské státy přijmou metody statistického zjišťování, jež umožňují sběr údajů u podniků, které reprezentují nejméně 90 % vnitrostátní výroby v dané třídě NACE rev. 1.
Ve výjimečných případech však může být postupem podle článku 10 přijat jiný práh.
3. Do hodnoty výroby se započítají údaje za všechny podniky s nejméně 20 zaměstnanci.
Tento práh se přezkoumá s přihlédnutím k požadavku reprezentativnosti uvedenému v odstavci 2.
4. Jestliže výroba podniků v členském státě ve třídě NACE rev. 1 představuje méně než 1 % celkové hodnoty za Společenství, nemusí být údaje týkající se položek této třídy zjišťovány.
5. Prováděcí pravidla k tomuto článku budou v případě potřeby přijata postupem podle článku 10.
Článek 4
Periodicita
Statistické zjišťování zahrnuje roční období jednoho kalendářního roku.
U některých položek seznamu Prodcom je však možné stanovit postupem podle článku 10 měsíční nebo čtvrtletní zjišťování
Článek 5
Sběr údajů
1. Shromažďování požadovaných informací se v členských státech provádí pomocí dotazníků, jejichž obsah vyhovuje podmínkám stanoveným postupem podle článku 10.
2. Podniky vyzvané členskými státy k poskytnutí informací mají povinnost ve stanovených lhůtách uvést pravdivé a úplné informace.
3. Od statistického zjišťování lze upustit, pokud členské státy mají informace z jiných zdrojů, které jsou alespoň srovnatelné, pokud jde o přesnost a kvalitu.
4. Pokud o to statistický úřad požádá, poskytnou mu členské státy jakékoli informace, zejména týkající se metodiky, nezbytné pro uplatňování tohoto nařízení.
Článek 6
Zpracování výsledků
Členské státy zpracují vyplněné dotazníky podle čl. 5 odst. 1 nebo informace z jiných zdrojů podle čl. 5 odst. 3 v souladu s prováděcími pravidly přijatými postupem podle článku 10.
Článek 7
Předávání výsledků
1. Členské státy zašlou výsledky zjišťování vztahující se k ročnímu období Statistickému úřadu Evropských společenství do šesti měsíců po skončení sledovaného roku.
Tyto výsledky obsahují údaje, které jsou důvěrné podle vnitrostátních právních předpisů; jejich důvěrnost musí být výslovně uvedena.
2. Podmínky pro předávání výsledků zjišťování v případě položek s periodicitou zjišťování kratší než jeden rok se stanoví postupem podle článku 10.
3. S výsledky předávanými Statistickému úřadu Evropských společenství se zachází jako s důvěrnými informacemi podle nařízení (Euratom, EHS) č. 1588/90 [2].
4. První zjišťování se týká roku 1993.
Společně s údaji za rok 1993 členské státy zašlou retrospektivní informace za rok 1992, k čemuž použijí národní statistiky, které co nejvíce odpovídají seznamu Prodcom.
Článek 8
Přechodné období
Článků 1 až 7 se týkají prováděcí opatření pro zjišťování za roky 1993 a 1994.
Článek 9
Výbor
Prováděcí pravidla k tomuto nařízení včetně opatření pro přizpůsobení technickému pokroku týkajících se sběru údajů a zpracování výsledků stanoví Komise postupem podle článku 10 po konzultaci s Výborem pro statistické programy, zřízeným rozhodnutím 89/382/EHS, Euratom [3].
Článek 10
Postup
1. Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k návrhu ve lhůtě, kterou určí předseda podle naléhavosti věci. Stanovisko se přijímá většinou podle čl.
148 odst. 2 Smlouvy pro přijímání rozhodnutí, která má Rada přijímat na návrh Komise.
Hlasům zástupců členských států ve výboru je přidělena váha stanovená v uvedeném článku.
Předseda nehlasuje.
2. a) Komise přijme opatření, která jsou okamžitě použitelná.
b) Pokud však tato opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru, sdělí je Komise neprodleně Radě.
V tomto případě může Komise o tři měsíce od data doručení takového sdělení odložit použitelnost opatření, o kterých rozhodla.
Rada může kvalifikovanou většinou ve lhůtě stanovené v prvním pododstavci přijmout jiné rozhodnutí.
Článek 11
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 3925/91
ze dne 19. prosince 1991
o vyloučení kontroly a formalit u příručních a zapsaných zavazadel osob uskutečňujících lety a námořní cesty uvnitř Společenství
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100a této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
ve spolupráci s Evropským parlamentem [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že článek 8a Smlouvy stanoví, že vnitřní trh zahrne oblast bez vnitřních hranic s volným pohybem zejména zboží; že v této souvislosti mají přístavy a letiště zvláštní postavení, poněvadž by mohly tvořit současně vnější i vnitřní hranici; že uplatňování zásady svobody pohybu by nicméně mělo vyústit ve vyloučení kontroly příručních a zapsaných zavazadel osob uskutečňujících lety a námořní cesty uvnitř Společenství;
vzhledem k tomu, že let může zahrnovat několik postupných úseků, z nichž některé se uskuteční na území Společenství a jiné mimo ně; že u takových letů je nutno postupovat s ohledem na organizaci kontroly a mezinárodní konkurenci; že pro tyto zvláštní případy je nutno přijmout zvláštní ustanovení;
vzhledem k tomu, že námořní doprava může zahrnovat různé typy plavby; že pro určité zvláštní případy námořní dopravy je nutno přijmout zvláštní ustanovení;
vzhledem k tomu, že taková zvláštní ustanovení je nutno uplatnit bez ohledu na kontrolu bezpečnosti;
vzhledem k tomu, že členské státy však musí mít možnost přijmout zvláštní opatření slučitelná s právem Společenství při provádění zvláštní kontroly, aby se mimo jiné zabránilo trestnému jednání souvisejícímu zejména s terorizmem, drogami a přepravou uměleckých předmětů,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. S výhradou článků 3, 4 a 5 se neprovádějí kontroly ani formality u:
- příručních a zapsaných zavazadel při letech uvnitř Společenství,
- zavazadel osob uskutečňujících námořní cesty uvnitř Společenství.
2. Toto nařízení se použije, aniž jsou dotčeny:
- kontroly bezpečnosti prováděné u zavazadel orgány členských států, přístavními nebo letištními orgány nebo dopravci,
- kontroly zaměřené na zákazy nebo omezení členských států za předpokladu, že jsou slučitelné se třemi Smlouvami zakládajícími Evropská společenství.
Článek 2
Pro účely tohoto nařízení se:
1. "letištěm Společenství" rozumí letiště situované na celním území Společenství;
2. "mezinárodním letištěm Společenství" rozumí jakékoli letiště, které je na základě oprávnění příslušných orgánů schváleno pro leteckou přepravu s třetími státy;
3. "lety uvnitř Společenství" rozumí pohyb letadla mezi dvěma letišti Společenství bez mezipřistání a pokud letadlo nestartuje ani nepřistává na letišti mimo Společenství;
4. "přístavem Společenství" rozumí jakýkoliv přístav situovaný na celním území Společenství;
5. "námořní cestou uvnitř Společenství" rozumí pohyb mezi dvěma přístavy Společenství bez mezipřistání plavidla křižujícího pravidelně mezi dvěma nebo více určenými přístavy Společenství;
6. "rekreačním plavidlem" rozumí soukromý člun uvažovaný pro cesty, jejichž trasa závisí na přání uživatele;
7. "turistickým nebo obchodním letadlem" rozumí soukromá letadla uvažovaná pro cesty, jejichž trasa závisí na přání uživatele.
Článek 3
Veškeré kontroly a formality:
1. příručních a zapsaných zavazadel osob uskutečňujících let letadlem přilétajícím z letiště v nečlenském státě, které po mezipřistání na letišti Společenství pokračuje na jiné letiště Společenství, se provádějí na tomto posledním letišti za podmínky, že se jedná o mezinárodní letiště Společenství;
2. příručních a zapsaných zavazadel osob uskutečňujících let letadlem, které přistává na letišti Společenství a poté pokračuje na letiště mimo Společenství, se provádějí na letišti odletu za předpokladu, že se jedná o mezinárodní letiště Společenství;
3. zavazadel osob používajících námořní dopravu stejným plavidlem a zahrnujícím postupné etapy s odplutím, mezipřistáním nebo místem určení v přístavu mimo Společenství se provádějí v přístavu, v němž se příslušná zavazadla nakládají nebo vykládají, podle okolností.
Článek 4
Všechny kontroly a formality zavazadel osob na palubě:
1. rekreačního plavidla se provádějí v kterémkoli výchozím nebo cílovém přístavu Společenství;
2. turistického nebo obchodního letadla se provádějí
- na prvním letišti příletu, kterým musí být mezinárodní letiště Společenství pro lety přilétající z letiště mimo Společenství, z něhož letadlo po mezipřistání pokračuje na jiné letiště Společenství,
- na posledním mezinárodním letišti Společenství pro lety přilétající z letiště Společenství, z něhož letadlo po mezipřistání pokračuje na letiště mimo Společenství.
Článek 5
S výjimkou zvláštních případů stanovených v souladu s postupy stanovenými v článku 8, veškeré kontroly a formality vztahující se na:
1. zapsaná zavazadla dopravená na letiště Společenství na palubě letadla, přilétajícího z letiště mimo Společenství, a překládaná na tomto letišti Společenství do jiného letadla pokračujícího v letu uvnitř Společenství, se provádějí na letišti příletu u letů uvnitř Společenství za předpokladu, že posledním letištěm je mezinárodní letiště Společenství;
2. zapsaná zavazadla naložená na letišti Společenství do letadla pokračujícího v letu uvnitř Společenství letadlem, a překládaná na jiném letišti Společenství do letadla, jehož místem určení je letiště mimo Společenství, se provádějí na letišti odletu u letů uvnitř Společenství za předpokladu, že toto letiště je mezinárodním letištěm Společenství;
3. zavazadla dopravená na letiště Společenství na palubě pravidelného nebo charterového letu z letiště mimo Společenství a překládaná na tomto letišti Společenství na turistické nebo obchodní letadlo pokračující v letu uvnitř Společenství se provádějí na letišti příletu pravidelných nebo charterových letů;
4. zavazadla naložená na letišti Společenství do turistického nebo obchodního letadla, které pokračuje v letu uvnitř Společenství, a překládaná na jiném letišti Společenství na pravidelný nebo charterový let, jehož cílem je letiště mimo Společenství, se provádějí na letišti odletu pravidelného nebo charterového letu.
Článek 6
1. Tímto se ustavuje Výbor pro leteckou a námořní přepravu zavazadel cestujících (dále jen "výbor"), složený z představitelů členských států za předsednictví představitele Komise.
2. Výbor přijme svůj jednací řád.
Článek 7
Výbor je oprávněn zkoumat jakoukoli otázku vztahující se k uplatnění tohoto nařízení, která je mu předložena předsedou buď z jeho vlastní iniciativy, nebo na žádost představitele členského státu.
Článek 8
1. Ustanovení nezbytná pro uplatnění tohoto nařízení se přijmou v souladu s postupem stanoveným v odstavcích 2 a 3.
2. Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k návrhu ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci. Stanovisko se přijímá většinou podle čl.
148 odst. 2 Smlouvy.
3. a) Komise přijme zamýšlená opatření, jsou-li v souladu se stanoviskem výboru;
b) pokud zamýšlená opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, předloží Komise Radě neprodleně návrh opatření, která mají být přijata.
Rada se usnese kvalifikovanou většinou;
c) jestliže po uplynutí tří měsíců od data předložení návrhu Radě tato nejedná, přijme navrhovaná opatření Komise.
Článek 9
1. Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
ze dne 4. prosince 1991, kterým se mění rozhodnutí Rady 82/734/EHS, pokud jde o seznam zařízení ve Švýcarsku schválených pro dovoz čerstvého masa do Společenství
(92/2/EHS) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 72/462/EHS ze dne 12. prosince 1972 o veterinárních a hygienických otázkách dovozu skotu, prasat, ovcí a koz, čerstvého masa nebo masných výrobků ze třetích zemí [1], naposledy pozměněnou směrnicí 91/497/EHS [2], a zejména na čl. 4 odst. 1 a čl. 18 odst. 1,
s ohledem na směrnici Rady 77/96/EHS ze dne 21. prosince 1976 o vyšetření čerstvého masa domácích prasat na svalovce (trichinella spiralis) při jeho dovozu ze třetích zemí [3], naposledy pozměněnou směrnicí Komise 89/321/EHS [4], a zejména na článek 4 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že postup, který je třeba dodržovat při změně nebo doplnění seznamů zařízení ve třetích zemích schválených pro dovoz čerstvého masa do Společenství, byl stanoven rozhodnutím Komise 90/13/EHS [5];
vzhledem k tomu, že seznam zařízení ve Švýcarsku schválených pro dovoz čerstvého masa do Společenství byl nejdříve stanoven v rozhodnutí Rady 82/734/EHS [6] naposledy pozměněném rozhodnutím Komise K(91) 1060 ze dne 30. května 1991 [7];
vzhledem k tomu, že při rutinní kontrole provedené podle článku 5 směrnice 72/462/EHS a čl. 2 odst. 1 rozhodnutí Komise 86/474/EHS ze dne 11. září 1986 o kontrolách na místě týkajících se dovozu skotu, prasat a čerstvého masa ze třetích zemí [8] bylo zjištěno, že hygienická úroveň některých zařízení se od poslední kontroly změnila;
vzhledem k tomu, že seznam by měl tudíž být pozměněn,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Příloha rozhodnutí 82/734/EHS se nahrazuje přílohou tohoto rozhodnutí.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
ze dne 19. prosince 1991, kterým se odkládá termín uvedení v účinnost vnitrostátních předpisů uplatňujících směrnici 89/104/EHS, kterou se sbližují právní předpisy členských států o ochranných známkách
(92/10/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na první směrnici Rady 89/104/EHS ze dne 21. prosince 1988, kterou se sbližují právní předpisy členských států o ochranných známkách [1], a zejména na čl. 16 odst. 2 uvedené směrnice,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že podle čl.
16 odst. 1 směrnice 89/104/EHS by členské státy měly přijmout právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 28. prosince 1991;
vzhledem k tomu, že podle čl. 16 odst. 2 uvedené směrnice může na návrh Komise Rada kvalifikovanou většinou odložit termín uvedený v čl. 16 odst. 1 nejpozději do 31. prosince 1992;
vzhledem k tomu, že toto výjimečné ustanovení bylo do uvedené směrnice zahrnuto, aby se v případě potřeby zajistilo co možná nejlepší sladění termínu uvedení v účinnost vnitrostátních předpisů uplatňujících tuto směrnici s termínem, od něhož bude možné podávat přihlášky ochranných známek Společenství;
vzhledem k tomu, že dosud nebyl přijat návrh Komise na nařízení Rady o ochranné známce Společenství [2]; že se očekává, že uvedené nařízení bude v krátké době přijato;
vzhledem k tomu, že se proto jeví vhodným odložit do 31. prosince 1992 termín stanovený v čl. 16 odst. 1 směrnice 89/104/EHS, aby mohlo být snadněji dosaženo výše uvedeného cíle;
vzhledem k tomu, že cíle stanovené pro dotvoření vnitřního trhu se bez ohledu na tento odklad stále uznávají,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Termín uvedený v čl. 16 odst. 1 směrnice 89/104/EHS se nahrazuje termínem 31. prosince 1992.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
ze dne 17. prosince 1991, kterým se mění rozhodnutí Rady 79/542/EHS s cílem stanovit seznam třetích zemí, z nichž členské státy povolují dovoz koňovitých
(92/14/EHS) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 90/426/EHS ze dne 26. června 1990 o veterinárních předpisech pro přesun koňovitých a jejich dovoz ze třetích zemí [1], a zejména na článek 12 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že rozhodnutím Rady 79/542/EHS [2] naposledy pozměněným rozhodnutím Komise 91/361/EHS [3], Rada stanovila seznam třetích zemí, z nichž členské státy povolují dovoz skotu, prasat, čerstvého masa a masných výrobků;
vzhledem k tomu, že je třeba změnit toto rozhodnutí, aby se vztahovalo i na dovoz koňovitých ze třetích zemí, aniž by byly dotčeny podmínky stanovené rozhodnutím Komise 89/15/EHS [4], naposledy pozměněným rozhodnutím 91/487/EHS [5];
vzhledem k tomu, že opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Rozhodnutí Rady 79/542/EHS se mění takto:
1. Název se nahrazuje tímto:
"Rozhodnutí Rady 79/542/EHS ze dne 21. prosince 1976, kterým se stanoví seznam třetích zemí, z nichž členské státy povolují dovoz skotu, prasat, koňovitých, čerstvého masa a masných výrobků" .
2. V článku 1 se doplňuje nový odstavec, který zní:
"3. a) Členské státy povolují dovoz koňovitých ze třetích zemí nebo částí třetích zemí uvedených v části I zvláštního sloupce "koňovití" v příloze.
b) Členské státy povolují dočasný dovoz evidovaných koní do Společenství nebo zpětný dovoz evidovaných koní do Společenství poté, co byli dočasně vyvezeni, ze zemí nebo částí zemí uvedených v části II zvláštního sloupce "koňovití" v příloze.
c) Aniž je dotčen článek 19 směrnice 90/426/EHS, a až do přijetí zvláštních předpisů na základě čl. 13 odst. 2 uvedené směrnice, nesmějí členské státy dovážet koňovité z těchto zemí:
- Brazílie
- Egypt
- Ekvádor
- Jihoafrická republika
- Kolumbie
- Kostarika
- Maroko
- Peru
- SSSR
- Turecko
- Venezuela."
3. Příloha rozhodnutí 79/542/EHS se nahrazuje přílohou tohoto rozhodnutí.
Článek 2
Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem 1. ledna 1992.
Článek 3
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
ze dne 16. prosince 1991, kterým se přijímají obecné předpisy, obecné podmínky a procesní pravidla pro smírčí a rozhodčí řízení pro zakázky na stavební práce, dodávky a služby financované Evropským rozvojovým fondem (ERF), týkající se jejich použití v zámořských zemích a územích přidružených k Evropskému hospodářskému společenství
(92/97/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 136 této smlouvy,
s ohledem na rozhodnutí Rady 91/482/EHS ze dne 25. července 1991 o přidružení zámořských zemí a území k Evropskému hospodářskému společenství [1], a zejména na články 211, 212 a 213 uvedeného rozhodnutí,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že je nezbytné přijmout obecné předpisy a obecné podmínky, kterými se řídí zakázky na stavební práce, dodávky a služby financované z prostředků Evropského rozvojového fondu (ERF) spravovaného Komisí (dále jen "prostředky fondu");
vzhledem k tomu, že je nezbytné přijmout procesní pravidla pro smírčí a rozhodčí řízení pro zakázky financované z prostředků fondu;
vzhledem k tomu, že Rada při přijetí tohoto rozhodnutí věnovala zvláštní pozornost podobným dokumentům přijatým pro použití finančních prostředků z ERF ve státech africké, karibské a tichomořské oblasti,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Pro přípravu a zadávání zakázek financovaných ERF platí obecné předpisy pro zakázky na stavební práce, dodávky a služby financované z prostředků fondu v zámořských zemích a územích, které jsou uvedeny v příloze I.
Pokud není v čl. 212 písm. b) rozhodnutí 91/482/EHS stanoveno jinak, řídí se zakázky financované z prostředků fondu
- obecnými podmínkami pro zakázky na stavební práce financované ERF v zámořských zemích a územích, obsaženými v příloze II,
- obecnými podmínkami pro zakázky na dodávky financované ERF v zámořských zemích a územích, obsaženými v příloze III,
- obecnými podmínkami pro zakázky na služby financované ERF v zámořských zemích a územích, obsaženými v příloze IV.
Spory týkající se zakázky financované z prostředků fondu, které se na základě obecných podmínek a zvláštních podmínek vztahujících se na zakázku mají řešit ve smírčím nebo rozhodčím řízení, se řeší v souladu s procesními pravidly pro smírčí a rozhodčí řízení pro zakázky financované Evropským rozvojovým fondem v zámořských zemích a územích, která jsou obsažena v příloze V.
Článek 2
Toto rozhodnutí se použije na všechny zakázky financované Evropským rozvojovým fondem v zámořských zemích a územích smluvně uzavřené ode dne 1. června 1991.
Článek 3
Toto rozhodnutí bude zveřejněno
ze dne 13. února 1992,
kterým se mění přílohy B a C směrnice Rady 90/426/EHS
(92/130/EHS) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 90/426/EHS ze dne 26. června 1990 o veterinárních předpisech pro přesun koňovitých a jejich dovoz ze třetích zemí [1], a zejména na článek 23 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že na základě získané zkušenosti by některá ze znění osvědčení uvedených v příloze směrnice 90/426/EHS měla být pozměněna tak, aby obsahovala záruky ve vztahu k některým chorobám;
vzhledem k tomu, že je třeba zabránit nejasnostem, by formulace ustanovení v přílohách B a C uvedené směrnice měly být pozměněny;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ: Článek 1
Přílohy B a C směrnice 90/426/EHS se dnem 1. března 1992 nahrazují přílohou tohoto rozhodnutí.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
ze dne 25. února 1992 o radionavigačních systémech v Evropě (92/143/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na čl. 84 odst. 2 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že Mezinárodní úmluva o bezpečnosti lidského života na moři z roku 1974 (SOLAS 1974) vypracovaná pod záštitou Mezinárodní námořní organizace (IMO) požaduje, aby smluvní strany zřídily a udržovaly takovou podporu plavbě, jaká je přiměřená objemu přepravy a míře rizika;
vzhledem k tomu, že IMO v rezoluci A.666 (16) uvádí jak potřebu celosvětového radionavigačního systému, tak možnost regionálního uplatnění pozemních systémů, jako jsou Chayka, Decca Navigator, Loran-C, Omega a Differential Omega;
vzhledem k tomu, že Mezinárodní sdružení správ námořního navigačního značení potvrdilo, že k uspokojení potřeb námořní navigace je zapotřebí pozemní radionavigační systém, dokud nebude v blízké budoucnosti široce dostupný a souběžně s těmito systémy všeobecně použitelný družicový systém;
vzhledem k tomu, že je zájmem Společenství zajistit nejvyšší stupeň bezpečnosti plavby a ochrany mořského prostředí;
vzhledem k tomu, že se pobřežní stráž Spojených států rozhodla ukončit od roku 1994 své závazky v Loran-C mimo území Spojených států amerických a zamýšlí nabídnout zařízení Loran-C dotyčným hostitelským státům;
vzhledem k tomu, že některé členské státy zamýšlejí účastnit se jedné nebo více regionálních dohod o vytváření řetězců Loran-C pokrývajících severozápadní Evropu a severní Atlantik, Středomoří, Iberský poloostrov a Balt, přičemž tyto oblasti jsou již pokryty pozemními systémy jako Decca a Omega;
vzhledem k tomu, že se od členských států nevyžaduje, aby zachovaly stávající radionavigační systémy jako Decca a Omega, pokud splní své závazky v Loran-C v souladu s regionálními dohodami;
vzhledem k tomu, že systém Loran-C zejména zabezpečuje mezinárodní požadavky a jeho obecnější uplatnění neškodí rozvoji družicových metod navigace, zejména jestliže kombinované pokrytí družicemi a Loran-C poskytne vynikající stupeň ověření systému a pokračování radionavigačního zajištění ve prospěch bezpečnosti na moři a ochrany životního prostředí;
vzhledem k tomu, že vytvoření regionálních systémů Loran-C musí zajistit souvislé a úplné pokrytí evropské námořní oblasti, vylučující v nejvyšší možné míře doplňkové náklady uživatelů současných pozemních radionavigačních systémů,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
1. Aniž jsou dotčeny stávající radionavigační systémy, členské státy, které se účastní, nebo které se připojily k regionálním dohodám Loran-C, tak učiní způsobem, který odpovídá mezinárodním cílům.
2. Při své účasti na mezinárodních dohodách podle odstavce 1 se členské státy vynasnaží dosáhnout radionavigačního uspořádání, které pokryje nejširší možnou zeměpisnou oblast v Evropě a přilehlých vodách.
Článek 2
Komise:
- zajistí koordinaci mezi členskými státy, které se účastní regionálních dohod podle odstavce 1, s ohledem na zajištění slučitelnosti mezi řetězci Loran-C zavedenými na regionální úrovni,
- podpoří vývoj přijímačů, které zohlední pokračující vývoj družicových systémů a rozvoj současného systému Loran-C,
- vykonává svou práci na sestavení radionavigačního plánu, který bere v úvahu vývoj družicových navigačních systémů, stávající pozemní systémy a radionavigační plány členských států, a
- podle potřeby navrhne Radě nezbytná opatření.
Článek 3
Členské státy jako členové nebo provozovatelé Mezinárodního sdružení správ námořního navigačního značení a Komise podporují úsilí směřující k vytvoření celosvětového radionavigačního systému zahrnujícího evropské regionální řetězce Loran-C za účelem rozšíření celosvětového pokrytí Loran-C, aby se zlepšila bezpečnost plavby a ochrana životního prostředí.
Článek 4
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
ze dne 5. března 1992 o regionalizaci některých třetích zemí pro dovoz koňovitých
(92/160/EHS) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 90/426/EHS o veterinárních předpisech pro přesun koňovitých a jejich dovoz ze třetích zemí [1], naposledy pozměněnou směrnicí 91/496/EHS [2], a zejména na čl. 13 odst. 2 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že Rada svým rozhodnutím 79/542/EHS [3] naposledy pozměněným rozhodnutím Komise 92/14/EHS [4] vypracovala seznam třetích zemí, ze kterých členské státy povolují dovoz skotu, prasat, koňovitých a čerstvého masa, včetně masných výrobků;
vzhledem k tomu, že je nezbytné vzít v úvahu hygienickou situaci ve třetích zemích, ze kterých členské státy povolují dovoz koňovitých;
vzhledem k tomu, že je tedy vhodné, aby uvedený dovoz z některých třetích zemí povolovaly členské státy z jedné nebo z více částí jejich území;
vzhledem k tomu, opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Členské státy povolují dovoz koňovitých z částí území třetích zemí, jež jsou uvedeny v příloze tohoto rozhodnutí.
Článek 2
Rozhodnutí 79/542/EHS se mění takto:
1. Země uvedené v příloze tohoto rozhodnutí se v čl. 1 odst. 3 písm. c) zrušují.
2. Poznámka pod čarou č. 1 ve zvláštním sloupci pro koňovité se zrušuje pro země zahrnuté do přílohy tohoto rozhodnutí.
Článek 3
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
ze dne 9. března 1992, kterým se mění rozhodnutí Komise 92/160/EHS o regionalizaci některých třetích zemí pro dovoz koňovitých
(92/161/EHS) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 90/426/EHS ze dne 26. června o veterinárních předpisech pro přesun koňovitých a jejich dovoz ze třetích zemí [1], naposledy pozměněnou směrnicí 91/496/EHS [2], a zejména na čl. 13 odst. 2 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že rozhodnutím Rady 79/542/EHS [3], naposledy pozměněným rozhodnutím Komise 92/160/EHS [4], byl stanoven seznam třetích zemí, z nichž mohou členské státy dovážet skot, prasata, koňovité, čerstvé maso a masné výrobky;
vzhledem k tomu, že rozhodnutí Komise 92/160/EHS stanoví regionalizaci některých třetích zemí uvedených na výše uvedeném seznamu pro dovoz koňovitých;
vzhledem k tomu, že některé části území Ruska splňují požadované podmínky; že je proto vhodné doplnit Rusko v příloze rozhodnutí 92/160/EHS;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
V příloze rozhodnutí 92/160/EHS se doplňuje nový bod, který zní:
"Rusko
území západně od pohoří Ural."
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
ze dne 16. března 1992, kterým se zakládá jednotný poradní výbor pro programy Eurotecnet a Force a mění rozhodnutí 89/657/EHS a 90/267/EHS
(92/170/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 128 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že v zájmu větší účinnosti akce Společenství v oblasti odborného vzdělávání je vhodné sloučit činnosti nyní prováděné poradními výbory Eurotecnet a Force, zřízenými podle článku 10 rozhodnutí 89/657/EHS [4] a 90/267/EHS [5], do jednoho samostatného poradního výboru, jak Komise oznámila v memorandu o racionalizaci a koordinaci programů odborného vzdělávání na úrovni Společenství;
vzhledem k tomu, že je proto třeba pozměnit článek 10 rozhodnutí 89/657/EHS a 90/267/EHS,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
1. Při provádění programů Eurotecnet a Force je Komisi nápomocen poradní výbor tvořený dvěma zástupci každého členského státu, jehož předsedou je zástupce Komise.
Členům výboru mohou pomáhat odborníci a poradci.
Na práci výboru se jako pozorovatelé podílí dvanáct zástupců sociálních partnerů, jmenovaných Komisí na základě návrhů organizací zastupujících sociální partnery na úrovni Společenství.
2. Zástupce Komise předloží výboru návrh týkající se:
a) obecných zásad upravujících programy Eurotecnet a Force;
b) otázek finanční podpory, která má být poskytnuta Společenstvím (částky, délka trvání a příjemci podpory);
c) otázek vztahujících se k celkové rovnováze mezi programy Eurotecnet a Force, včetně rozdělení mezi různé činnosti a včetně doplňkovosti s jinými programy a iniciativami Společenství v oblasti odborného vzdělávání;
d) otázek vztahujících se k hodnocení programů a šíření jejich výsledků, za účelem předložení zpráv uvedených v článku 11 rozhodnutí 89/657/EHS a 90/267/EHS.
3. Výbor zaujme stanovisko k návrhu ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci, případně hlasováním.
4. Stanovisko je uvedeno do zápisu; kromě toho má každý členský stát právo požádat, aby byl v tomto zápisu uveden jeho postoj.
5. Komise přihlíží co nejvíce ke stanovisku výboru.
Sdělí výboru způsob, jakým vzala toto stanovisko na vědomí.
Článek 2
Článek 10 rozhodnutí 89/657/EHS se nahrazuje tímto:
"Článek 10
Výbor
Komisi je při provádění tohoto rozhodnutí nápomocen poradní výbor zřízený článkem 1 rozhodnutí 92/170/EHS [6]."
Článek 3
Článek 10 rozhodnutí 90/267/EHS se nahrazuje tímto:
"Článek 10
Výbor
Komisi je při provádění tohoto rozhodnutí nápomocen poradní výbor zřízený článkem 1 rozhodnutí 92/170/EHS [7]."
Článek 4
Toto rozhodnutí nabývá účinku dnem 1. července 1992.
ze dne 2. března 1992 o mapách, které mají být poskytovány pro použití v síti Animo
(92/176/EHS) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 90/425/EHS ze dne 26. června 1990 o veterinárních a zootechnických kontrolách v obchodu s některými živými zvířaty a produkty uvnitř Společenství s cílem dotvoření vnitřního trhu [1], naposledy pozměněnou směrnicí 91/628/EHS [2], a zejména na čl.
20 odst. 3 uvedené směrnice;
vzhledem k tomu, že Komise dne 19. července 1991 přijala rozhodnutí 91/398/EHS o počítačové síti spojující veterinární orgány (Animo) [3] a dne 21. února 1992 rozhodnutí 92/175/EHS, kterým se stanoví seznam a totožnost jednotek v počítačové síti Animo [4];
vzhledem k tomu, že v zájmu zajištění hladkého provozu počítačové sítě (Animo) by měly být vypracovány mapy, které umožní lokalizovat místní jednotky a oblast, kterou pokrývají, jakož i lokalizovat stanoviště hraniční kontroly;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
1. Každý členský stát předá Komisi do 1. května 1992 jednu nebo více map ve formátu A4 nebo A3 s vyznačením měřítka, s vyznačením místních jednotek ve vztahu k příslušné ústřední jednotce s cílem identifikovat geografické umístění místních jednotek.
2. Na základě informací zaslaných členskými státy v souladu s odstavcem 1 Komise předá členským státům do 1. července 1992 soubor všech map, které obdržela.
Článek 2
1. S cílem vyhnout se možným problémům předá každý členský stát Komisi do 1. července 1992 mapu ve formátu A4 nebo A3 s vyznačením měřítka, každé místní jednotky spolu s jejím kódovým číslem.
2. Komise zpracuje soubor všech map, které obdržela v souladu s odstavcem 1.
Tento soubor bude k dispozici ústředním orgánům členských států.
Článek 3
1. Každý členský stát předá Komisi do 1. května 1992 mapu ve formátu A4 nebo A3 s vyznačením měřítka v zájmu určení geografického umístění stanovišť hraniční kontroly.
2. Na základě informací zaslaných členskými státy v souladu s odstavcem 1 Komise předá členským státům do 1. července 1992 soubor všech map, které obdržela.
Článek 4
Soubor uvedený v čl. 1 odst. 2, čl. 2 odst. 2 a čl. 3 odst. 2 bude Komisí aktualizován v pravidelných intervalech, zejména s ohledem na informace zasílané členskými státy o změnách území místních jednotek a jakékoli aktualizaci seznamu jednotek.
Článek 5
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
ze dne 16. března 1992, kterým se mění rozhodnutí 87/257/EHS o seznamu zařízení ve Spojených státech amerických schválených pro dovoz čerstvého masa do Společenství
(92/178/EHS) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 72/462/EHS ze dne 12. prosince 1972 o veterinárních a hygienických otázkách dovozu skotu, prasat, ovcí a koz, čerstvého masa a masných výrobků ze třetích zemí [1], naposledy pozměněnou směrnicí 91/688/EHS [2], a zejména na čl. 4 odst. 1 a čl. 18 odst. 1 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že seznam zařízení ve Spojených státech amerických schválených pro dovoz čerstvého masa do Společenství byl původně vypracován v rozhodnutí Komise 87/257/EHS [3], naposledy pozměněném rozhodnutím Rady 91/522/EHS [4]; že uvedený seznam lze s ohledem na výsledky inspekčních návštěv Společenství prováděných ve Spojených státech amerických kdykoliv změnit;
2 odst. 1 rozhodnutí Komise 86/474/EHS ze dne 11. září 1986 o kontrolách na místě prováděných v rámci režimu použitelného pro dovoz skotu, prasat a čerstvého masa ze třetích zemí [5], byla v některých zařízeních zjištěna určitá zlepšení; že Komisi byly předloženy záruky týkající se příslušných zařízení;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Příloha rozhodnutí 87/257/EHS se nahrazuje přílohou tohoto rozhodnutí.
Článek 2
Členské státy povolí dovoz čerstvého masa ze zařízení 889 A (J. F. O'Neill Packing Co., Omaha, NE).
Článek 3
Pokud jde o zařízení 5736 A (VMI Corporation, Omaha, NE) a 245 L (IBP, Lexington, NE), může Komise stanovit datum, počínaje kterým mohou členské státy povolit dovoz čerstvého masa poté, co opětovně provedly inspekční návštěvu těchto zařízení, a poté, co vyrozuměly členské státy ve Stálém veterinárním výboru o výsledcích inspekce.
Článek 4
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
ze dne 16. března 1992 o uzavření rámcové dohody o spolupráci mezi Evropským hospodářským společenstvím a Uruguayskou východní republikou (92/205/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ, s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 113 a 235 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
vzhledem k tomu, že Společenství by mělo pro dosažení svých cílů v oblasti vnějších hospodářských vztahů schválit Rámcovou dohodu o spolupráci mezi Evropským hospodářským společenstvím a Uruguayskou východní republikou, ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Rámcová dohoda o spolupráci mezi Evropským hospodářským společenstvím a Uruguayskou východní republikou se schvaluje jménem Společenství.
Znění dohody se připojuje k tomuto rozhodnutí.
Článek 2
Předseda Rady provede oznámení stanovené v článku 25 dohody [3].
Článek 3
Komise, jíž jsou nápomocni zástupci členských států, zastupuje Společenství ve smíšeném výboru zřízeném podle článku 21 dohody.
Článek 4
Toto rozhodnutí bude zveřejněno
ze dne 26. března 1992 o sběru dat týkajících se soutěží koňovitých podle čl. 4 odst. 2 směrnice Rady 90/428/EHS
(92/216/EHS) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 90/428/EHS ze dne 26. června 1990 o obchodu s koňovitými určenými pro soutěže a o podmínkách jejich účasti v soutěžích [1], a zejména na čl. 4 odst. 3 uvedené směrnice;
vzhledem k tomu, že každý členský stát je povinen informovat Komisi o využití možností poskytnutých čl. 4 odst. 2 první odrážkou směrnice 90/428/EHS a sdělit Komisi a ostatním členským státům kritéria pro rozdělování prostředků stanovených v čl. 4 odst. 2 druhé odrážce;
vzhledem k tomu, že k provedení článku 4 směrnice 90/428/EHS by každý členský stát měl nejprve určit koordinační orgán pověřený sběrem nezbytných dat;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto rozhodnutím jsou v souladu se stanoviskem Stálého zootechnického výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
1. Každý členský stát určí koordinační orgán pověřený sběrem dat, která se týkají:
- soutěží podle 4 odst. 2 první odrážky směrnice 90/428/EHS organizovaných na jeho území,
- kritérií pro rozdělování prostředků podle čl. 4 odst. 2 druhé odrážky třetím pododstavci.
2. Každý členský stát sděluje Komisi jméno a adresu koordinačního orgánu určeného podle odstavce 1.
Na základě těchto sdělení vypracovává Komise seznam koordinačních orgánů.
Seznam zveřejní
ze dne 31. března 1992 o bezpečnosti informačních systémů (92/242/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 235 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že úkolem Společenství je zřízením společného trhu a postupným sbližováním hospodářských politik členských států podporovat v celém Společenství harmonický rozvoj hospodářských činností, stálý a vyvážený rozvoj, zvýšenou stabilitu, rychlejší zvyšování životní úrovně a těsnější vztahy mezi členskými státy;
vzhledem k tomu, že informace uložená, zpracovaná a předávaná elektronickými prostředky se stává stále významnější v hospodářské a sociální činnosti;
vzhledem k tomu, že zavádění účinných globálních komunikací a širšího využívání elektronického zpracování informací zdůrazňuje nezbytnost odpovídající ochrany;
vzhledem k tomu, že ve svých rozpravách a usneseních Evropský parlament opakovaně zdůraznil význam bezpečnosti informačních systémů;
vzhledem k tomu, že Hospodářský a sociální výbor zdůraznil potřebu projednat otázky bezpečnosti informačních systémů v rámci akcí Společenství, zejména s ohledem na dopad na vytváření vnitřního trhu;
vzhledem k tomu, že akce na úrovni vnitrostátní, mezinárodní a na úrovni Společenství poskytují dobrou základnu;
vzhledem k tomu, že mezi telekomunikacemi, informačními technologiemi, normalizací, informačním trhem a zásadami výzkumu a technologického vývoje (R & DT) a již vykonanou prací Společenství v těchto oblastech je úzký vztah;
vzhledem k tomu, že je vhodné sjednotit opatření s využitím stávajících poznatků na vnitrostátní a mezinárodní úrovni a s podporou spolupráce mezi hlavními dotčenými stranami; že je tedy výhodné postupovat v rámci jednotného akčního plánu;
vzhledem k tomu, že složitost bezpečnosti informačních systémů vyžaduje vytvoření strategií umožňujících volný pohyb informací uvnitř jednotného trhu a současně zajišťujících bezpečnost používání informačních systémů v celém Společenství;
vzhledem k tomu, že je věcí každého členského státu, aby vzal v úvahu omezení vyplývající z bezpečnosti a veřejného pořádku;
vzhledem k tomu, že odpovědnost členských států v této oblasti předpokládá společný přístup založený na úzké spolupráci s vyššími úředníky členských států;
vzhledem k tomu, že je třeba stanovit akční plán na počáteční období dvaceti čtyř měsíců a zřízení výboru vyšších úředníků s dlouhodobým pověřením, jako poradního orgánu Komise v oblasti bezpečnosti informačních systémů;
vzhledem k tomu, že částka 12 milionů ECU se považuje za nezbytnou pro provádění akce v počátečním období dvaceti čtyř měsíců; že pro rok 1992 s ohledem na současný finanční výhled činí částka považovaná za nezbytnou 2 miliony ECU;
vzhledem k tomu, že částky, které mají být použity pro financování programu na období po rozpočtovém roce 1992 se budou muset zaznamenat do platného finančního rámce Společenství,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Tímto rozhodnutím se přijímá akce v oblasti bezpečnosti informačních systémů. Zahrnuje:
- rozvíjení globálních strategií pro zajištění bezpečnosti informačních systémů (akční plán) pro počáteční období dvaceti čtyř měsíců a
- vytvoření skupiny vyšších úředníků s dlouhodobým pověřením (dále jen "výbor") jako poradního orgánu Komise pro akce v oblasti bezpečnosti informačních systémů.
Článek 2
1. Komise systematicky konzultuje výbor o otázkách vztahujících se na bezpečnost informačních systémů pro různé činnosti Společenství, zejména o definici strategií a programů práce.
2. Akční plán, jak je uvedeno v příloze, zahrnuje přípravné práce na tato témata:
I. vývoj strategického rámce pro bezpečnost informačních systémů;
II. zjištění potřeb uživatelů a poskytovatelů služeb v oblasti bezpečnosti informačních systémů;
III. vypracování řešení pro některé krátkodobé a střednědobé potřeby uživatelů, dodavatelů a poskytovatelů služeb;
IV. vypracování specifikací, normalizace, hodnocení a osvědčování ve vztahu k bezpečnosti informačních systémů;
V. technologický a funkční vývoj v oblasti bezpečnosti informačních systémů;
VI. zavedení bezpečnosti informačních systémů.
Článek 3
1. Výše finančních prostředků Společenství považovaná za nezbytnou pro provedení akce pro počáteční období je 12 milionů ECU včetně 2 milionů ECU pro rok 1992 v rámci finančního výhledu na roky 1988–1992.
Pro následující období plnění programu bude třeba zaznamenat částku do platného finančního rámce Společenství.
2. Rozpočtový orgán určí volné prostředky pro každý finanční rok, s přihlédnutím k zásadám řádné správy uvedeným v článku 2 finančního nařízení, které se vztahuje na souhrnný rozpočet Evropských společenství.
Článek 4
Skupina nezávislých odborníků provede pro Komisi zhodnocení pokroku dosaženého během počátečního období.
Zpráva této skupiny, doplněná případnými poznámkami Komise, je předložena Evropskému parlamentu a Radě.
Článek 5
1. Komise odpovídá za provedení akce.
Bude jí nápomocen poradní výbor složený ze zástupců členských států za předsednictví zástupce Komise.
2. Akční plán je prováděn v souladu s cíli vymezenými v článku 2 a podle potřeby je aktualizován.
Obsahuje podrobné cíle a typy akcí, které je třeba uskutečnit, jakož i související finanční opatření.
Komise vyzve k předložení návrhů na základě akčního plánu.
3. Akční plán musí být prováděn v úzké spolupráci s hlavními činiteli odvětví.
Musí respektovat, podporovat a doplňovat probíhající normalizační činnosti na evropské a mezinárodní úrovni v této oblasti.
Článek 6
1. Postup stanovený v článku 7 se vztahuje na - opatření související s politikou Společenství v oblasti bezpečnosti informačních systémů.
2. Postup stanovený v článku 8 se vztahuje na:
- vypracování a aktualizaci akčního plánu uvedeného v článku 5,
- obsah výzvy k předkládání návrhů, zhodnocení návrhů a předpokládanou částku příspěvku Společenství na opatření, pokud přesahuje 200000 ECU,
- spolupráci organizací mimo Společenství na jakékoli činnosti, kterou upravuje toto rozhodnutí;
- na způsoby šíření, ochrany a zhodnocení výsledků opatření;
- opatření, která mají být přijata pro vyhodnocení akce.
3. Je-li výše příspěvku Společenství na opatření menší nebo rovná 200000 ECU, konzultuje Komise výbor o opatřeních, která mají být přijata, a informuje ho o výsledku svého odhadu.
Článek 7
Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme své stanovisko k tomuto návrhu ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti dané věci, případně hlasováním.
Stanovisko je uvedeno do zápisu; kromě toho má každý členský stát právo požádat, aby byl v tomto zápisu uveden jeho postoj.
Komise přihlíží co nejvíce ke stanovisku podanému výborem.
Sdělí výboru způsob, jakým vzala toto stanovisko v úvahu.
Článek 8
Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme své stanovisko k tomuto návrhu ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti dané věci. Stanovisko se přijímá většinou podle čl.
148 odst. 2 Smlouvy pro přijímání rozhodnutí, která má Rada přijímat na návrh Komise, přičemž hlasům členských států je přidělena váha podle čl.
148 odst. 2 Smlouvy.
Předseda nehlasuje.
Komise přijme zamýšlená opatření, jsou-li v souladu se stanoviskem výboru.
Pokud zamýšlená opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, předloží Komise neprodleně Radě návrh opatření, která mají být přijata.
Rada se usnese kvalifikovanou většinou.
Pokud se Rada neusnese ve lhůtě tří měsíců od předložení věci Radě, přijme navrhovaná opatření Komise s výjimkou případů, kdy se Rada proti zmíněným opatřením vysloví prostou většinou.
ze dne 14. dubna 1992 o veterinárních podmínkách a veterinárních osvědčeních pro dovoz masných výrobků z Tuniska a o změně rozhodnutí Rady 79/542/EHS a rozhodnutí Komise 91/449/EHS
(92/245/EHS) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 72/462/EHS ze dne 12. prosince 1972 o veterinárních a hygienických otázkách dovozu skotu, prasat, ovcí a koz, čerstvého masa nebo masných výrobků ze třetích zemí [1], naposledy pozměněnou nařízením (EHS) č. 3763/91 [2], a zejména na články 21a a 22 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že rozhodnutí Rady 79/542/EHS [3] naposledy pozměněné rozhodnutím Komise 92/162/EHS [4] stanoví seznam třetích zemí, ze kterých členské státy povolují dovoz skotu, prasat a koňovitých, čerstvého masa a masných výrobků; že tento seznam byl doplněn rozhodnutím Komise 91/361/EHS [5] zařazením, kromě jiných, Tuniska kvůli umožnění dovozu masných výrobků, které byly ošetřeny v hermeticky uzavřených nádobách při hodnotě F0 tři nebo vyšší;
vzhledem k tomu, že rozhodnutí Komise 91/449/EHS [6] naposledy pozměněné rozhodnutím 92/244/EHS [7] uvádí vzor veterinárního osvědčení pro masné výrobky dovážené ze třetích zemí;
vzhledem k tomu, že v důsledku veterinární inspekce Společenství se ukazuje, že nehledě na veterinární situaci má Tunisko dostatek dobře strukturovaných a organizovaných orgánů veterinární péče; že výroba některých tepelně ošetřených masných výrobků pro vývoz do Společenství bude kontrolována úředním veterinárním lékařem jmenovaným oddělením veterinární péče;
vzhledem k tomu, že veterinární podmínky a veterinární osvědčení se musí přizpůsobovat veterinární situaci v dotyčné třetí zemi;
vzhledem k tomu ,že opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
1. Členské státy povolí dovoz masných výrobků z Tuniska, které byly podrobeny:
- buď tepelnému zpracování v hermeticky uzavřených nádobách při hodnotě F0 tři nebo vyšší,
- nebo tepelnému zpracování, při kterém bylo dosaženo teploty v jádru alespoň 80 °C.
2. Členské státy nepovolí z Tuniska dovoz jiných masných výrobků, než které jsou uvedeny v odstavci 1.
Článek 2
1. Rozhodnutí 79/542/EHS se mění takto:
a) v příloze ve sloupci označeném "zvláštní poznámky" týkajícím se masných výrobků se vkládá číslice "4" do řádky vztahující se k Tunisku po číslici 3; b) na konci seznamu zemí pod názvem
"Zvláštní připomínky" se doplňuje nová poslední věta, která zní:
"4. Bez ohledu na omezení uvedená ve shora uvedeném seznamu je povolen dovoz masných výrobků, které byly podrobeny tepelné úpravě tak, že teplota v jádru dosáhla alespoň 80 °C."
2. V příloze C části II rozhodnutí 91/449/EHS se v seznamu zemí, které smějí používat vzor veterinárního osvědčení, vkládá slovo: "Tunisko".
Článek 3
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
ze dne 10. dubna 1992 o veterinárních podmínkách a veterinárních osvědčeních pro dočasný dovoz evidovaných koní
(92/260/EHS) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 90/426/EHS [1] ze dne 26. června 1990 o veterinárních předpisech pro přesun koňovitých a jejich dovoz ze třetích zemí, naposledy změněnou rozhodnutím Komise 92/130/EHS [2], a zejména na čl.
15 písm. a) a článek 16 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že byl rozhodnutím Rady 79/542/EHS [3], naposledy změněným rozhodnutím Komise 92/162/EHS [4] vytvořen zejména seznam třetích zemí, ze kterých členské státy povolují dovoz koňovitých;
vzhledem k tomu, že je též nezbytné brát v úvahu regionalizaci některých třetích zemí, jež je předmětem rozhodnutí Komise 92/160/EHS [5], ve znění rozhodnutí 92/161/EHS [6];
vzhledem k tomu, že existence srovnatelné epizootologické situace v některých třetích zemích opravňuje k vytvoření několika skupin pro dovoz koňovitých;
vzhledem k tomu, že různé kategorie koní mají své určité vlastnosti a jejich dovoz je povolen pro různé účely; že proto musí být stanoveny zvláštní veterinární požadavky pro dočasný dovoz evidovaných koní;
vzhledem k tomu, že kvůli existenci různých epizootologických situací je nezbytné stanovit několik veterinárních osvědčení pro dočasný dovoz evidovaných koní;
vzhledem k tomu, že toto rozhodnutí bude přezkoumáno do 31. prosince 1992;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Aniž je dotčeno rozhodnutí 92/160/EHS, povolují členské státy dočasný dovoz evidovaných koní:
- pocházejících ze třetích zemí uvedených v příloze I,
- odpovídajících požadavkům stanoveným v jednom ze vzorů veterinárního osvědčení v příloze II.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
ze dne 18. května 1992, kterým se potvrzuje konsolidace Střediska pro průmyslovou spolupráci mezi Evropským společenstvím a Japonskem
(92/278/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 235 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
vzhledem k tomu, že v roce 1986 bylo založeno Středisko pro průmyslovou spolupráci mezi Evropským společenstvím a Japonskem s cílem přispět k průmyslové spolupráci mezi Společenstvím a Japonskem;
vzhledem k tomu, že ve svých závěrech z března roku 1987 Rada se zájmem zaznamenala zahájení pilotní fáze střediska a uvítala přínos průmyslu k jejímu provádění;
vzhledem k tomu, že Rada schválila dne 26. listopadu 1990 závěry sdělení Komise o průmyslové politice v otevřeném a konkurenčním prostředí;
vzhledem k tomu, že Komise byla vyzvána, aby pokračovala ve své průmyslové politice se zřetelem na
- vývoj hospodářské situace a strategií nejdůležitějších průmyslových zemí, které nejsou členy EHS, a nově industrializovaných zemí,
- potřebu vhodného užití nástrojů, které jsou pro Společenství dostupné, k posílení technologické způsobilosti a konkurenceschopnosti evropského průmyslu;
vzhledem k tomu, že práce Střediska pro průmyslovou spolupráci mezi ES a Japonskem je přínosem pro práci Společenství v oblasti průmyslové politiky;
vzhledem k tomu, že středisko je spolufinancováno z obecného rozpočtu Evropských společenství, z rozpočtu Ministerstva mezinárodního obchodu a průmyslu (MITI) a z příspěvků průmyslu obou stran;
vzhledem k tomu, že středisko dosud provozované jako pilotní projekt se projevilo jako úspěšné tím, že poskytlo hlavně manažerské školicí programy pro rostoucí počet vedoucích pracovníků podniků Společenství a informace o japonském podnikatelském prostředí;
vzhledem k tomu, že dozorčí rada střediska došla k závěru, že činnosti střediska jsou slibné, že si zaslouží rozhodnou podporu obou hlavních přispěvatelů, totiž Komise a MITI, a že by mělo být konsolidováno;
vzhledem k tomu, že tato navrhovaná konsolidace by proto měla být potvrzena a že by středisko mělo být zřízeno jako společná iniciativa Evropského společenství a Japonska;
vzhledem k tomu, že Smlouva nestanoví pro přijetí tohoto rozhodnutí jiné pravomoci než ty, které jsou uvedeny v článku 235,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Konsolidace Střediska pro průmyslovou spolupráci mezi ES a Japonskem a jeho zřízení jako společné iniciativy Evropského společenství a Japonska se potvrzuje jménem Evropského hospodářského společenství.
Článek 2
Cílem Střediska pro průmyslovou spolupráci mezi ES a Japonskem je přispívat k průmyslové spolupráci mezi Společenstvím a Japonskem, zejména pořádáním školicích programů pro evropské vedoucí pracovníky v obchodě, poskytováním informací o japonském podnikatelském prostředí a příležitostech a nabídkou programů pro evropské odborníky v oboru alternativních energií.
Článek 3
Středisko pro průmyslovou spolupráci mezi EU a Japonskem má sídlo
Rozhodnutí Komise
ze dne 3. června 1992
o počítačovém vyhledávání místních jednotek Animo
(92/341/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 90/425/EHS ze dne 26. června 1990 o veterinárních a zootechnických kontrolách v obchodu s některými živými zvířaty a produkty uvnitř Společenství s cílem dotvoření vnitřního trhu [1], naposledy pozměněnou směrnicí 91/628/EHS [2], a zejména na čl.
20 odst. 3 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že Komise dne 19. července 1991 přijala rozhodnutí 91/398/EHS o počítačové síti spojující veterinární orgány (Animo) [3] a dne 21. února 1992 rozhodnutí 92/175/EHS, kterým se stanoví seznam a totožnost jednotek v počítačové síti Animo [4];
vzhledem k tomu, že v zájmu zajištění hladkého provozu sítě Animo by měla být přijata opatření pro počítačový systém umožňující, aby jednotky určení byly identifikovány na základě poštovního určení;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
1. Každý členský stát předá do 15. června 1992 Komisi v počítačové formě, jak je popsána v příloze, seznam poštovních určení podle abecedního pořádku.
Každé poštovní určení bude doprovázeno identifikačním číslem odpovídající místní jednotky.
2. Na základě údajů předaných členskými státy podle odstavce 1 Komise vypracuje v počítačové formě, která bude integrována do aplikačního softwaru určeného ve čtvrté odrážce čl.
2 odst. 2 rozhodnutí 91/398/EHS, pro Společenství jako celek soupis poštovních určení doprovázených identifikačním číslem místních jednotek a předá tento soupis členským státům.
3. Soupis uvedený v odstavci 2 bude pravidelně aktualizován Komisí na základě údajů předaných členskými státy.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
ze dne 11. června 1992, kterým se stanoví kritéria pro schvalování nebo uznávání organizací a spolků, které vedou nebo zakládají plemenné knihy evidovaných koňovitých
(92/353/EHS) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 90/427/EHS ze dne 26. června 1990 o zootechnických a genealogických podmínkách pro obchod s koňovitými uvnitř Společenství [1], a zejména na čl. 4 odst. 2 písm. a) uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že plemenné knihy jsou ve všech členských státech vedeny nebo zakládány buď organizacemi, spolky, nebo úředními útvary; že je proto nutné stanovit kritéria pro schvalování nebo uznávání uvedených organizací a spolků;
vzhledem k tomu, že podle čl. 4 odst. 1 písm. a) směrnice 90/427/EHS musí stanovená kritéria zajistit, aby schválené nebo uznané organizace nebo spolky dodržovaly zásady stanovené organizací nebo spolkem, který vede plemennou knihu o původu plemene;
vzhledem k tomu, že žádost o schválení nebo uznání musí organizace nebo spolek předložit příslušným orgánům členského státu, na jehož území se nachází jejich sídlo;
vzhledem k tomu, že pokud organizace nebo spolek splnily určitá kritéria a vymezily své cíle, musí být úředně schváleny nebo uznány orgány členského státu, jimž předložily svou žádost;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého zootechnického výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Aby mohly být organizace nebo spolky, které vedou nebo zakládají plemenné knihy, úředně schváleny nebo uznány, musí předložit žádost orgánům členského státu, na jehož území se nachází jejich sídlo.
Článek 2
1. Orgány dotyčného členského státu musí úředně schválit nebo uznat každou organizaci nebo každý spolek, který vede nebo zakládá plemennou knihu, pokud tato organizace nebo spolek splňuje podmínky stanovené v příloze.
2. Avšak orgány členského státu, kde již byla pro dané plemeno úředně schválena nebo uznána jedna nebo více organizací nebo spolků, mohou zamítnout uznání nové organizace nebo nového spolku:
- pokud by tím ohrozily zachování daného plemene, činnost nebo šlechtitelský či selekční program stávající organizace nebo stávajícího spolku nebo
- pokud koňovití patřící k tomuto plemeni mohou být zapsáni nebo zaevidováni ve zvláštním oddíle plemenné knihy vedené organizací nebo spolkem, který u tohoto oddílu uplatňuje zejména zásady stanovené v souladu s bodem 3 písm. b) přílohy organizací nebo spolkem, který vede plemennou knihu o původu tohoto plemene.
3. Členské státy uvědomí Komisi o udělení jakéhokoli úředního schválení nebo uznání a také o zpochybněných zamítnutích.
4. Pokud bylo úřední schválení nebo uznání dané organizace nebo daného spolku v členském státě zamítnuto, důvody tohoto zamítnutí musí být tomuto spolku nebo této organizaci sděleny písemně.
Článek 3
Orgány daného členského státu odeberou organizaci nebo spolku, který vede plemennou knihu, úřední schválení nebo uznání, pokud již tato organizace nebo tento spolek trvale neplní podmínky stanovené v příloze.
Článek 4
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
ze dne 11. června 1992, kterým se stanoví některá pravidla pro zajištění koordinace mezi organizacemi a spolky, které vedou nebo zakládají plemenné knihy evidovaných koňovitých
(92/354/EHS) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 90/427/EHS ze dne 26. června 1990 o zootechnických a genealogických podmínkách pro obchod s koňovitými uvnitř Společenství [1], a zejména na čl. 4 odst. 2 písm. e) uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že rozhodnutí 92/353/EHS [2] stanoví kritéria pro schvalování nebo uznávání organizací a spolky, které vedou nebo zakládají plemenné knihy evidovaných koňovitých; že toto rozhodnutí stanoví, že orgány dotyčných členských států jsou příslušné pro schvalování nebo uznávání organizací nebo spolků, které vedou nebo zakládají plemenné knihy;
vzhledem k tomu, že v této souvislosti by proto měla být stanovena pravidla, která by upravovala vztahy mezi organizací nebo spolky, které vede plemennou knihu o původu plemene, a organizací nebo spolkem, který vede nebo zakládá plemennou knihu nebo oddíl plemenné knihy daného plemene;
vzhledem k tomu, že je třeba stanovit postup, který by umožňoval dotyčným příslušným orgánům zajistit za zvláštních okolností koordinaci mezi dvěma organizacemi nebo spolky; že je rovněž důležité, aby veškeré informace nezbytné pro přijetí zvláštních koordinačních pravidel na základě čl.
4 odst. 2 písm. e) směrnice 90/427/EHS byly zpřístupněny Komisi;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého zootechnického výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Organizace nebo spolky, které vedou plemennou knihu o původu plemene, musí zajistit úzkou spolupráci s organizacemi nebo spolky, které vedou plemenné knihy nebo oddíly plemenné knihy téhož plemene, zvláště s ohledem na předcházení jakýmkoli sporům.
Článek 2
1. Pokud se příslušný orgán členského státu domnívá, že organizace nebo spolky schválené nebo uznané v jiném členském státě nedodržují pravidla stanovená v odpovídajících právních předpisech Společenství, a zejména zásady stanovené organizací nebo spolkem, který vede plemennou knihu o původu plemene, neprodleně se spojí s dotyčným příslušným orgánem tohoto jiného členského státu.
Příslušný orgán druhého členského státu učiní veškerá nezbytná opatření a uvědomí příslušný orgán prvního členského státu o druhu provedených kontrol, učiněných rozhodnutích a jejich důvodech.
2. Pokud se příslušný orgán prvního členského státu domnívá, že by tato opatření mohla být nedostatečná, měl by společně s orgánem druhého členského státu hledat možnosti nápravy dané situace, a to v případě nutnosti vykonáním návštěvy na místě.
3. Příslušné orgány členských států uvědomí Komisi o přijatých řešeních.
4. Pokud se do šesti měsíců nenajde žádné řešení, může Komise na žádost jednoho z orgánů dotyčných členských států nebo z vlastního podnětu vyslat na místo inspekční skupinu, která spolupracuje s příslušnými vnitrostátními orgány.
Článek 3
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
ze dne 24. června 1992, kterým se mění příloha III směrnice Rady 90/539/EHS o veterinárních podmínkách pro obchod s drůbeží a násadovými vejci uvnitř Společenství a jejich dovoz ze třetích zemí v souvislosti s podmínkami očkování drůbeže
(92/369/EHS) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 90/539/EHS ze dne 15. října 1990 o veterinárních podmínkách pro obchod s drůbeží a násadovými vejci uvnitř Společenství a jejich dovoz ze třetích zemí [1], naposledy pozměněnou směrnicí 91/496/EHS [2], a zejména na článek 34 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že podle přílohy III směrnice 90/539/EHS musí být drůbež určená pro obchod uvnitř Společenství očkována očkovacími látkami, které splňují požadavky Evropského lékopisu;
vzhledem k tomu, že pro mnoho očkovacích látek drůbeže, které se v současné době používají v členských státech, neexistuje monografie Evropského lékopisu;
vzhledem k tomu, že je žádoucí změnit uvedenou přílohu s cílem povolit očkovací látky, které nejsou bezpodmínečně předmětem monografií Evropského lékopisu;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Příloha III směrnice 90/539/EHS se nahrazuje přílohou tohoto rozhodnutí.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
ze dne 2. července 1992, kterým se určuje hostitelské středisko "Animo"
(92/373/EHS) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 90/425/EHS ze dne 26. června 1990 o veterinárních a zootechnických kontrolách v obchodu s některými živými zvířaty a produkty uvnitř Společenství s cílem dotvoření vnitřního trhu [1], naposledy pozměněnou směrnicí 91/628/EHS [2], a zejména na čl.
20 odst. 3 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že Komise dne 19. července 1991 přijala rozhodnutí 91/398/EHS [3] o počítačové síti spojující veterinární orgány (Animo);
vzhledem k tomu, že by v zájmu zajištění fungování počítačové sítě Animo měly být přijaty předpisy, které se budou uplatňovat na hostitelské středisko; že za tímto účelem Komise přijala dne 3. prosince 1991 rozhodnutí 91/638/EHS [4] o určení společného hostitelského střediska pro počítačovou síť "Animo";
vzhledem k tomu, že hostitelské středisko společnosti Eurokom splňuje všechny technické specifikace stanovené v příloze rozhodnutí 91/638/EHS a nabízí veškeré nezbytné záruky pro řádné fungování sítě "Animo" ke dni 1. červenci 1992;
vzhledem k tomu, že, pokud to bude nezbytné, budou podmínky spolupráce mezi tímto hostitelským střediskem, Komisí a členskými státy později doplněny v souladu s postupem stanoveným v čl. 20 odst. 3 směrnice 90/425/EHS;
vzhledem k tomu, že při zohlednění informací poskytnutých určenou společností, zejména v souvislosti s finančními a technickými aspekty, bude toto rozhodnutí přezkoumáno co nejdříve, pokud se v tomto ohledu narazí na obtíže při stanovování praktických podrobností;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Jako společné hostitelské středisko pro počítačovou síť "Animo" je určeno hostitelské středisko společnosti Eurokom, Avenue de la Joyeuse Entrée 1, B-1050 Bruxelles.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
ze dne 20. července 1992 o uzavření Mezinárodní dohody o přírodním kaučuku z roku 1987 (92/396/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 113 a 116 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že dne 29. prosince 1988 Mezinárodní dohoda o přírodním kaučuku z roku 1987, sjednaná v souvislosti s jednotným programem pro suroviny (rezoluce 93 (IV) přijatá na čtvrté konferenci OSN o obchodu a rozvoji), prozatímně vstoupila v platnost;
vzhledem k tomu, že Společenství a většina jeho členských států dne 22. prosince 1988 oznámily, že budou uvedenou dohodu prozatímně uplatňovat;
vzhledem k tomu, že cílem Mezinárodní dohody o přírodním kaučuku z roku 1987 je mimo jiné přispívat ke stabilizaci ceny přírodního kaučuku bez narušení dlouhodobého vývoj trhu a dosáhnout vyváženého růstu nabídky a poptávky po tomto produktu;
vzhledem k tomu, že s cílem umožnit členům, kteří dohodu uplatňují prozatímně, ratifikaci, přijetí nebo schválení dohody prodloužila Mezinárodní rada pro přírodní kaučuk lhůtu pro uložení takových nástrojů do 31. prosince 1992;
vzhledem k tomu, že všechny členské státy daly najevo úmysl dohodu uplatňovat;
vzhledem k tomu, že tato dohoda by měla být schválena;
vzhledem k tomu, že Společenství a jeho členské státy by měly své přijetí této dohody oznámit generálnímu tajemníkovi Organizace spojených národů současně,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Mezinárodní dohoda o přírodním kaučuku z roku 1987 se schvaluje jménem Evropského hospodářského společenství.
Evropské hospodářské společenství a jeho členské státy nejpozději do 31. prosince 1992 současně uloží ratifikační listiny, listiny o přijetí nebo schvalovací listiny u generálního tajemníka Organizace spojených národů.
Znění dohody je připojeno k rozhodnutí 88/107/EHS [1].
Článek 2
Předseda Rady je oprávněn jmenovat osoby zmocněné uložit nástroje schválení jménem Společenství.
ze dne 24. června 1992, kterým se mění rozhodnutí 83/471/EHS o Kontrolním výboru Společenství pro použití klasifikační stupnice Společenství pro jatečně upravená těla dospělých kusů skotu
(92/429/EHS) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1208/81 ze dne 28. dubna 1981, kterým se stanoví klasifikační stupnice Společenství pro jatečně upravená těla dospělých kusů skotu [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
1026/91 [2], a zejména na čl.
5 odst. 4 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že Kontrolní výbor musí být složen tak, aby se každý členský stát během dvou let zúčastnil všech kontrolních návštěv vykonaných v členských státech; že za tímto účelem je nezbytné zvýšit počet členů výboru; že je proto nezbytné změnit rozhodnutí Komise ze dne 7. září 1983 o Kontrolním výboru Společenství pro použití klasifikační stupnice Společenství pro jatečně upravená těla dospělých kusů skotu (83/471/EHS) [3], naposledy pozměněné rozhodnutím 86/131/EHS [4];
vzhledem k tomu, že opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro hovězí a telecí maso,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Čl. 2 odst. 2 rozhodnutí 83/471/EHS se nahrazuje tímto:
"2. Kontroly na místě provádí v příslušném členském státě delegace výboru, která má maximálně deset následujících členů, a to v souladu s tímto pravidlem:
- tři odborníci Komise, z nichž jeden je pověřen předsednictvím výboru,
- jeden odborník z příslušného členského státu,
- jeden odborník z členského státu, na jehož území výbor provedl poslední kontrolu na místě,
- jeden odborník z jiného členského státu, který se účastnil poslední kontroly na místě,
- čtyři odborníci z jiných členských států."
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
ze dne 13. července 1992 o informatizaci veterinárních postupů při dovozu (projekt Shift), o změně směrnic 90/675/EHS, 91/496/EHS a 91/628/EHS a rozhodnutí 90/424/EHS a o zrušení rozhodnutí 88/192/EHS
(92/438/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
vzhledem k tomu, že od přijetí rozhodnutí Rady 88/192/EHS ze dne 28. března 1988 o systému zdravotní kontroly dovozů ze třetích zemí na stanovištích hraniční kontroly (projekt Shift) [2] bylo dosaženo značného pokroku, pokud jde o harmonizaci ve veterinární oblasti;
vzhledem k tomu, že Rada přijala zejména směrnici 90/675/EHS ze dne 10. prosince 1990, kterou se stanoví zásady organizace veterinární kontroly produktů dovážených do Společenství ze třetích zemí [3], směrnici 91/496/EHS ze dne 15. července 1991, kterou se stanoví zásady organizace veterinárních kontrol zvířat dovážených do Společenství ze třetích zemí [4] a směrnici 91/628/EHS ze dne 19. listopadu 1991 o ochraně zvířat během přepravy [5];
vzhledem k tomu, že s přihlédnutím k příznivému vývoji harmonizace ve veterinární oblasti je důležité stanovit nové předpisy v oblasti informatizace veterinárních postupů při dovozu, a proto zrušit rozhodnutí 88/192/EHS;
vzhledem k tomu, že tyto nové předpisy musí přispívat k zajištění ochrany zdraví osob a zvířat a přitom umožnit, aby bylo dosaženo vnitřního trhu, pokud jde o zvířata a živočišné produkty;
vzhledem k tomu, že tyto nové předpisy jsou potřebnější tím spíše, že budou zrušeny vnitřní hraniční kontroly;
vzhledem k tomu, že informatizace veterinárních postupů při dovozu musí zahrnovat účinný informační systém v případě odmítnutí zásilky úředním veterinárním lékařem na stanovišti hraniční kontroly, jakož i vedení databáze týkající se dovozních podmínek a dovozu zvířat a živočišných produktů;
vzhledem k tomu, že je proto důležité změnit směrnice 90/675/EHS, 91/496/EHS a 91/628/EHS;
vzhledem k tom, že je třeba stanovit v rámci rozhodnutí Rady 90/424/EHS ze dne 26. června 1990 o některých výdajích ve veterinární oblasti [6] finanční účast Společenství na provádění nových předpisů v oblasti informatizace veterinárních postupů při dovozu;
vzhledem k tomu, že je třeba svěřit Komisi úkol, aby stanovila nezbytná prováděcí pravidla,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
1. Informatizace veterinárních postupů při dovozu zahrnuje:
- informační režim v případě zpětného odeslání zásilky úředním veterinárním lékařem ze stanoviště hraniční kontroly,
- vedení a využití databází týkajících se podmínek pro dovoz zvířat a produktů do Společenství,
- vedení a využití databází týkajících se dovozů zvířat a produktů do Společenství.
2. Informatizace uvedená v odstavci 1 odpovídá stávajícím mezinárodním standardům.
Článek 2
Pro účely tohoto rozhodnutí se podle potřeby použijí definice uvedené ve směrnicích 90/675/EHS, 91/496/EHS a 91/628/EHS.
Článek 3
1. Informační režim stanovený v čl. 1 odst. 1 první odrážce se týká stanovišť hraniční kontroly, ústředních orgánů členských států a odborů Komise.
2. Informační režim stanovený v čl. 1 odst. 1 první odrážce je organizován podle zásad uvedených v příloze I.
Článek 4
1. Databáze uvedené v čl. 1 druhé odrážce obsahují všechny informace o podmínkách pro dovoz zvířat a produktů do Společenství, a zejména informace týkající se seznamů schválených třetích zemí, schválených podniků a přijatých ochranných opatření a informace týkající se vzorů schválených osvědčení.
2. Vedení a využití databází uvedených v čl. 1 odst. 1 druhé odrážce je organizováno podle zásad uvedených v příloze II.
Článek 5
1. Databáze uvedené v čl. 1 odst. 1 třetí odrážce obsahují všechny informace o každé zásilce zvířat nebo produktů dovážených do Společenství, a zejména informace o podmínkách pro přepravu zvířat stanovených v kapitole III směrnice 91/628/EHS a informace o výsledcích kontrol prováděných v souladu se směrnicemi 90/675/EHS a 91/496/EHS.
2. Vedení a využití databází uvedených v čl. 1 třetí odrážce je organizováno podle zásad uvedených v příloze III.
Článek 6
Vybavení používaná na stanovištích hraniční kontroly pro účely tohoto rozhodnutí mohou být vybavení uvedená v čl. 2 odst. 2 rozhodnutí Komise 91/398/EHS ze dne 19. července 1991 o počítačové síti spojující veterinární orgány (Animo) [7].
Článek 7
Zrušuje se rozhodnutí 88/192/EHS.
Článek 8
Směrnice 90/675/EHS se mění takto:
1. V čl. 4 odst. 1 se doplňuje nová odrážka, která zní:
"— že zásilka nebyla odmítnuta podle informací poskytnutých v režimu podle čl.
1 odst.
1 první odrážky rozhodnutí Rady 92/438/EHS ze dne 13. července 1992 o informatizaci veterinárních postupů při dovozu (projekt Shift) [8]."
2. V čl. 8 odst. 2 se doplňuje nové písmeno, které zní:
"d) konzultaci databází stanovených v čl. 1 odst. 1 druhé odrážce rozhodnutí 92/438/EHS."
3. V čl. 9 odst. 2 bodu iii) se doplňuje nová věta, která zní:
"Úřední veterinární lékař dbá o to, aby byly provedeny všechny úkony, které jsou nezbytné pro vedení databází uvedených v čl. 1 odst. 1 třetí odrážce rozhodnutí 92/438/EHS."
4. V čl. 11 odst. 4 písm. b) se první odrážka nahrazuje tímto:
"— oznámit úřednímu veterinárnímu lékaři kontrolního stanoviště místa určení projetí a datum předpokládaného dovozu produktů, a to prostřednictvím počítačové sítě spojující veterinární úřady (Animo)."
5. V čl. 11 odst. 4 písm. b) se doplňuje nová věta, která zní:
"Za tohoto předpokladu se informování příslušného orgánu provádí prostřednictvím počítačové sítě spojující veterinární úřady (Animo)."
6. V čl. 16 odst. 1 písm. a) se první odrážka nahrazuje tímto:
"— zavést informační režim podle čl. 1 odst. 1 první odrážky rozhodnutí 92/438/EHS."
7. V čl. 16 odst. 1 písm. a) se zrušuje třetí odrážka.
8. V článku 16 se odstavec 5 nahrazuje tímto:
"5. Ustanovení rozhodnutí 92/438/EHS jsou použitelná."
Článek 9
Směrnice 91/496/EHS se mění takto:
1. V čl. 4 odst. 1 se doplňuje nová odrážka, která zní:
"— že zásilka nebyla odmítnuta podle informací poskytnutých v režimu podle čl.
1 odst.
1 první odrážky rozhodnutí Rady 92/438/EHS ze dne 13. července 1992 o informatizaci veterinárních postupů při dovozu (projekt Shift) [9]."
2. V čl. 4 odst. 2 se doplňuje druhý pododstavec, který zní:
"Kontrola se má provést po konzultaci databází stanovených v čl. 1 odst. 1 druhé odrážce rozhodnutí 92/438/EHS."
3. V čl. 6 odst. 2 se doplňuje nová věta, která zní:
"Úřední veterinární lékař dbá na to, aby byly provedeny všechny úkony, které jsou nezbytné pro vedení databází uvedených v čl. 1 odst. 1 třetí odrážce rozhodnutí 92/438/EHS."
4. V čl. 9 odst. 1 písm. d) se slova: "zmíněného v čl. 12 odst. 4 druhém pododstavci" nahrazují slovy "zmíněného v článku 20 směrnice 90/425/EHS."
5. V čl. 12 odst. 1 písm. c) se první odrážka nahrazuje tímto:
"— zavést informační režim podle čl. 1 odst. 1 první odrážky rozhodnutí 92/438/EHS."
6. V čl. 12 odst. 1 písm. c) se zrušuje třetí odrážka.
7. V článku 12 se odstavec 4 nahrazuje tímto:
"4. Použijí se ustanovení rozhodnutí 92/438/EHS."
8. V čl. 30 odst. 2 prvním pododstavci se zrušují slova "v druhém pododstavci".
Článek 10
V článku 11 směrnice 91/628/EHS se doplňuje nový odstavec, který zní:
"5. Použijí se ustanovení směrnice Rady 92/438/EHS ze dne 13. července 1992 o informatizaci veterinárních postupů při dovozu (projekt Shift) [*] Úř. věst.
L 243, 25.8.1992, s. 27.."
Článek 11
Ve směrnici 90/424/EHS se vkládá nový článek, který zní:
"Článek 37a
1. K informatizaci veterinárních postupů při dovozu (projekt Shift) stanovené v rozhodnutí 92/438/EHS [*] Úř. věst. L 243, 25.8.1992, s. 27. lze využít finanční podporu Společenství.
2. Prováděcí pravidla k opatření stanovenému v odstavci 1 a výše finanční účasti Společenství se stanoví postupem podle článku 41."
Článek 12
Prováděcí pravidla k tomuto rozhodnutí se stanoví podle potřeby postupem podle článku 13.
Článek 13
1. Komisi je nápomocen Stálý veterinární výbor zřízený rozhodnutím 68/361/EHS [12] (dále jen "výbor").
2. Má-li být zahájen postup podle tohoto článku, přednese věc výboru neprodleně jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu, nebo na žádost zástupce některého členského státu.
3. Zástupce Komise předloží návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k návrhu ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci.
Stanovisko se přijímá většinou 54 hlasů, přičemž hlasům zástupců členských států je přidělena váha podle čl. 148 odst.
2 Smlouvy. Předseda nehlasuje.
4. a) Komise přijme opatření a ihned je provede, jsou-li v souladu se stanoviskem výboru.
b) Pokud nejsou v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, předloží Komise Radě neprodleně návrh opatření, která mají být přijata.
Rada přijme opatření kvalifikovanou většinou.
Pokud Rada nerozhodne ve lhůtě tří měsíců ode dne, kdy jí byl návrh předán, přijme navrhovaná opatření Komise a ihned je provede.
Článek 14
Ustanovení tohoto rozhodnutí budou přezkoumána do 1. července 1995, aby mohl být vzat v úvahu technologický rozvoj a provedena nezbytná zlepšení s přihlédnutím zejména k rozvoji, který již může být zaznamenán v nejvyspělejších členských státech.
Článek 15
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
ze dne 27. července 1992 o dotaznících ke směrnicím v oblasti vody
(92/446/EHS) Komise Evropských Společenství,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropských hospodářských společenství,
s ohledem na směrnici Rady 76/464/EHS ze dne 4. května 1976 o znečišťování některými nebezpečnými látkami vypouštěnými do vodního prostředí Společenství [1] a na směrnici 91/692/EHS ze dne 23. prosince 1991, kterou se normalizují a racionalizují zprávy o provádění některých směrnic týkajících se životního prostředí [2], a zejména na čl. 13 odst. 1 této směrnice i na příslušná ustanovení dalších směrnic uvedených v příloze I směrnice 91/692/EHS,
s ohledem na směrnici Rady 75/440/EHS ze dne 16. června 1975 o požadované jakosti povrchových vod určených v členských státech k odběru pitné vody [3], naposledy pozměněnou směrnicí 91/692/EHS, a zejména článkem 9a této směrnice,
s ohledem na směrnici Rady 80/778/EHS ze dne 15. července 1980 o jakosti vody určené k lidské spotřebě [4], naposledy pozměněnou směrnicí 91/692/EHS, a zejména na článek 17a této směrnice,
s ohledem na směrnici Rady 76/160/EHS ze dne 8. prosince 1975 o jakosti vod ke koupání [5], naposledy pozměněnou směrnicí 91/692/EHS, a zejména na článek 13 této směrnice,
vzhledem k tomu, že se vyžaduje, aby členské státy vypracovaly zprávu o provádění některých směrnic Společenství na základě dotazníků a návrhů zpracovaných Komisí; že dotazníky a návrhy zpracovala Komise podle článku 6 směrnice 91/692/EHS za pomoci výboru složeného z představitelů členských států a za předsednictví zástupců Komise;
vzhledem k tomu, že opatření zamýšlená tímto rozhodnutím jsou v souladu se stanoviskem uvedeného výboru, nebo k němu dosud výbor stanovisko v časovém rámci stanoveném jeho předsedou nezaujal,
Přijala toto Rozhodnutí:
Článek 1
Přijímají se dotazníky uvedené v příloze.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
ze dne 30. července 1992, kterým se stanoví seznam týmů pro odběr embryí schválených ve třetích zemích pro vývoz embryí skotu do Společenství
(92/452/EHS) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 89/556/EHS ze dne 25. srpna 1989 o veterinárních otázkách obchodu s embryi skotu ve Společenství a dovozu těchto embryí ze třetích zemí [1], naposledy pozměněnou směrnicí Rady 90/425/EHS [2], a zejména na článek 8 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že seznam třetích zemí, z nichž členské státy povolují dovoz embryí skotu, byl stanoven rozhodnutím Komise 91/270/EHS [3];
vzhledem k tomu, že je nyní nezbytné sestavit seznam týmů schválených pro odběr embryí pro každou třetí zemi uvedenou na seznamu stanoveném rozhodnutím Komise 91/270/EHS;
vzhledem k tomu, že je stanoveno, že veterinární útvary třetích zemí zařazených na seznam stanovený rozhodnutím Komise 91/270/EHS vykonávají odpovídající pravomoci a řádnou kontrolu týmů pro odběr embryí působící na jejich území a že stejné veterinární útvary se zavázaly schválit pro odběr, zpracování a skladování embryí skotu pro vývoz do Společenství pouze týmy, které splňují v plném rozsahu požadavky kapitoly I a II přílohy A směrnice 89/556/EHS;
vzhledem k tomu, že se veterinární útvary třetích zemí uvedené na seznamu zavázaly, že schválení ihned odejmou týmům pro odběr embryí, jež by přestaly splňovat jednu nebo více podmínek pro poskytnutí schválení, a uvědomit o takových změnách Komisi;
vzhledem k tomu, že příslušné veterinární útvary některých třetích zemí uvedených na seznamu nezaslaly seznam schválených týmů pro odběr embryí a že Komisi mohou být předloženy nové informace; že bude nezbytné znovu přezkoumat a změnit toto rozhodnutí;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Členské státy mohou dovážet embrya ze třetích zemí pouze tehdy, pokud tato embrya byla odebrána, zpracována a uchována týmem pro odběr embryí uvedeným na seznamu v příloze tohoto rozhodnutí.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
ze dne 2. září 1992 o veterinárních podmínkách a veterinárním osvědčení pro dovoz embryí skotu ze třetích zemí
(92/471/EHS) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 89/556/EHS ze dne 25. září 1989 o veterinárních otázkách obchodu s embryi skotu ve Společenství a dovozu těchto embryí ze třetích zemí [1], pozměněnou směrnicí 90/425/EHS [2], a zejména na články 9 a 10 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že seznam třetích zemí, ze kterých je členským státům dovoleno dovážet embrya skotu, je uveden v rozhodnutí Komise 91/270/EHS [3];
vzhledem k tomu, že rozhodnutí Komise 92/452/EHS [4] stanoví seznam týmů pro odběr embryí v některých třetích zemích; že tento seznam bude ve vhodnou dobu doplněn novými údaji o dalších třetích zemích;
vzhledem k tomu, že je nutné stanovit veterinární podmínky a veterinární osvědčení požadované pro dovoz embryí skotu ze třetích zemí;
vzhledem k tomu, že příslušné orgány třetích zemí, ve kterých byla odebrána embrya určená pro vývoz do Společenství, se zavázaly zaručit, že tato embrya byla odebrána a ošetřena schválenými a kontrolovanými týmy pro odběr embryí, že byla odebrána zvířatům, jejichž zdravotní stav je uspokojivý, že byla skladována a přepravována v souladu s předpisy, které chrání jejich nákazový statut, že byla během své přepravy doprovázena osvědčením o zdravotní nezávadnosti potvrzujícím, že byly tyto povinnosti splněny;
vzhledem k tomu, že příslušné veterinární orgány třetích zemí uvedených na seznamu se zavázaly, že oznámí Komisi a členským státům dálnopisem nebo faxem do 24 hodin od jejich potvrzení výskyt jedné z těchto chorob: moru skotu, slintavky a kulhavky, plicní nákazy skotu, katarální horečky ovcí, epizootického hemoragického onemocnění, horečky údolí Rift a vezikulární stomatitidy, nebo očkování proti těmto nákazám;
vzhledem k tomu, že veterinární situace ve třetích zemích uvedených na seznamu je vzhledem k dovozům embryí skotu uspokojivá a že orgány veterinární péče těchto zemí jsou dobře strukturované a organizované;
vzhledem k tomu, že veterinární osvědčení je pojato tak, aby zohlednilo veterinární situaci v každé třetí zemi;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
1. Členské státy povolují dovoz embryí skotu splňujících požadavky stanovené ve veterinárním osvědčení podle vzoru v příloze A části I. Toto osvědčení musí doprovázet zásilky embryí skotu ze třetích zemí nebo z části třetích zemí uvedených v příloze A části II.
2. Členské státy povolují dovozy embryí skotu splňujících požadavky stanovené ve veterinárním osvědčení podle vzoru v příloze B části I. Toto osvědčení musí doprovázet zásilky embryí skotu ze třetích zemí nebo z části třetích zemí uvedených v příloze B části II.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
ze dne 25. září 1992, kterým se stanoví forma spolupráce mezi hostitelským střediskem Animo a členskými státy
(92/486/EHS) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 90/425/EHS ze dne 26. června 1990 o veterinárních a zootechnických kontrolách v obchodu s některými živými zvířaty a produkty uvnitř Společenství s cílem dotvoření vnitřního trhu [1], naposledy pozměněnou směrnicí 92/60/EHS [2], a zejména na čl.
20 odst. 3 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že Komise dne 19. července 1991 přijala rozhodnutí 91/398/EHS o počítačové síti spojující veterinární orgány (Animo) [3] a dne 2. července 1992 rozhodnutí 92/373/EHS, kterým se určuje hostitelské středisko Animo [4];
vzhledem k tomu, že by v zájmu zajištění fungování počítačové sítě Animo měly být přijaty předpisy k harmonizaci formy spolupráce mezi hostitelským střediskem Animo a členskými státy;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Každý členský stát určí v souladu se svými vnitrostátními předpisy orgán, který bude odpovědný za koordinaci mezi orgányv rámci každého členského státu.
Tento koordinační orgán sjedná se společností Eurokom smlouvu pro použití společného hostitelského střediska.
Smlouva bude podepsána v souladu s vnitrostátními předpisy.
Článek 2
Příslušné orgány členských států zajistí, aby smlouvy, uvedené v článku 1:
- byly platné do 1. července 1995,
- zahrnovaly doložku o ročním přezkumu,
- zahrnovaly doložku o ukončení s šestiměsíční výpovědní lhůtou,
- zahrnovaly závazek Eurokomu, že začlení do činnosti veškeré technické požadavky stanovené v příloze rozhodnutí Komise 91/638/EHS [5], které jsou založeny na technickém přístupu navrhovaném společností Eurokom v jejich nabídce.
S tím spojená možná činnost Eurokomu zahrnující u každého členského státu činnost spojenou se zavedením systému v každém členském státě a činnost na správě projektu bude předmětem samostatného závazku,
- zohlednily tato finanční hlediska:
a) 300 ECU ročně pro každou místní jednotku, jak je uvedeno v rozhodnutí Komise 92/175/EHS [6];
b) náklady na komunikaci, odlišně stanovené podle toho, zda existuje nebo neexistuje národní hostitelské středisko, a představující nejlepší cenu získanou Eurokomem od poskytovatele spojení.
Článek 3
Členské státy se zaváží uplatnit doložku o ukončení uvedenou ve třetí odrážce článku 2, pouze v případě, že je to v souladu s postupem podle čl. 20 odst. 3 směrnice 90/425/EHS.
Článek 4
Celkový roční poplatek vyplývající z nákladů na účast v síti uvedených v čl. 2 písm. a) páté odrážce, který nesmí překročit částku stanovenou pro první rok, a jeho rozdělení mezi členské státy budou přezkoumány do 1. července 1993.
Maximální cena pro každý členský stát pro druhý a třetí rok trvání smlouvy se však nebude odchylovat směrem nahoru o více než 10 % ceny roku prvního.
Článek 5
Bude-li v průběhu zavádění systému zjištěno, že vzniká situace, zejména ohledně finančních opatření, která neodpovídá cílům tohoto rozhodnutí, Komise přijme nezbytná opatření v souladu s postupem podle článku 42 rozhodnutí Rady 90/424/EHS [7].
Článek 6
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
ze dne 5. října 1992 o uzavření Mezinárodní dohody o jutě a výrobcích z juty z roku 1989 (92/489/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 113 a 116 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že v souladu s rozhodnutím 91/51/EHS [1] Společenství a jeho členské státy podepsaly Mezinárodní dohodu o jutě a výrobcích z juty z roku 1989, a s výjimkou Portugalska oznámily prozatímní uplatňování této dohody až do dokončení vnitrostátních postupů nezbytných k jejímu schválení;
vzhledem k tomu, že bylo dosaženo nutného počtu vlád a procentních podílů čistého dovozu uvedených v čl. 40 odst. 1 pro definitivní vstup dohody v platnost;
vzhledem k tomu, že všechny členské státy vyjádřily svůj záměr dohodu schválit;
vzhledem k tomu, že je vhodné, aby byla dohoda nyní schválena, a že Společenství a jeho členské státy by měly generálnímu tajemníkovi Organizace spojených národů schválení dohody oznámit současně,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Mezinárodní dohoda o jutě a výrobcích z juty z roku 1989 se schvaluje jménem Společenství.
Společenství a jeho členské státy po dokončení k tomu nezbytných vnitrostátních postupů současně oznámí generálnímu tajemníkovi Organizace spojených národů schválení Mezinárodní dohody o jutě a výrobcích z juty z roku 1989 jako členové dovozci v souladu s článkem 37.
Znění dohody je připojeno k rozhodnutí 91/51/EHS.
Článek 2
Předseda Rady je oprávněn jmenovat osobu zmocněnou uložit schvalovací listinu jménem Společenství.
ze dne 20. října 1992, kterým se mění rozhodnutí 91/516/EHS, kterým se stanoví seznam komponentů, jejichž použití v krmných směsích je zakázáno
(92/508/EHS) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 79/373/EHS ze dne 2. dubna 1979 o uvádění krmných směsí na trh1, naposledy pozměněnou směrnicí 91/681/EHS2, a zejména na čl.
10 písm. c) této směrnice,
vzhledem k tomu, že rozhodnutí Komise 91/516/EHS stanoví seznam komponentů, jejichž používání v krmných směsích je zakázáno3;
vzhledem k tomu, že je nutné přesněji definovat určité produkty;
vzhledem k tomu, že je třeba doplnit seznam tak, aby se zakázalo používání pevných městských odpadů, neošetřených odpadů ze stravování a obalů a jejich částí z produktů zpracovaných do krmných směsí, pocházejících ze zemědělsko-potravinářského průmyslu;
vzhledem k tomu, že výraz "odpad" by měl mít pro účely tohoto rozhodnutí význam, jak je definován ve směrnici Rady 75/442/EHS ze dne 15. července 1975 o odpadech4, naposledy pozměněné směrnicí 91/692/EHS5;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro krmiva,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Příloha rozhodnutí 91/516/EHS se mění v souladu s přílohou tohoto rozhodnutí.
Článek 2
Toto rozhodnutí se použije ode dne 1. října 1993.
Článek 3
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
ze dne 19. října 1992 o uzavření Rámcové dohody o spolupráci mezi Evropským hospodářským společenstvím a Paraguayskou republikou (92/509/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 113 a 235 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
vzhledem k tomu, že Společenství by mělo v zájmu dosažení svých cílů v oblasti vnějších hospodářských vztahů schválit Rámcovou dohodu o obchodu a hospodářské spolupráci s Paraguayskou republikou,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Rámcová dohoda o spolupráci mezi Evropským hospodářským společenstvím a Paraguayskou republikou se schvaluje jménem Společenství.
Znění dohody se připojuje k tomuto rozhodnutí.
Článek 2
Předseda Rady učiní oznámení stanovené v článku 25 dohody [3].
Článek 3
Společenství je ve smíšeném výboru zřízeném článkem 21 dohody zastupováno Komisí, jíž jsou nápomocny členské státy.
Článek 4
Toto rozhodnutí vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
ze dne 4. listopadu 1992, kterým se stanoví vzor osvědčení podle čl. 7 odst. 1 směrnice Rady 91/496/EHS
(92/527/EHS) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 91/496/EHS ze dne 15. července 1991, kterou se stanoví zásady organizace veterinárních kontrol zvířat dovážených do Společenství ze třetích zemí a kterou se mění směrnice 89/662/EHS, 90/425/EHS a 90/675/EHS [1], naposledy pozměněnou rozhodnutím 92/438/EHS [2], a zejména na čl.
7 odst. 1 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že úřední veterinární lékař stanoviště hraniční kontroly musí po provedení veterinárních kontrol vydat osvědčení potvrzující, že tyto kontroly byly provedeny k jeho spokojenosti;
vzhledem k tomu, že toto osvědčení musí mimo jiné uvádět provedené odběry vzorků a výsledky laboratorních testů nebo lhůty, ve kterých lze očekávat výsledky těchto testů;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
7 odst. 1 druhé odrážce směrnice 91/496/EHS musí být v souladu se vzorem stanoveným v příloze.
Toto osvědčení musí sestávat pouze z jediného listu.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
ze dne 26. října 1992 o uzavření Dohody mezi Evropským hospodářským společenstvím a Albánskou republikou o obchodu a obchodní a hospodářské spolupráci
(92/535/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 113 a 235 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
vzhledem k tomu, že uzavření Dohody mezi Evropským hospodářským společenstvím a Albánskou republikou o obchodu a obchodní a hospodářské spolupráci je nezbytné pro dosažení cílů Společenství v oblasti vnějších vztahů,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Dohoda mezi Evropským hospodářským společenstvím a Albánií o obchodu a obchodní a hospodářské spolupráci se schvaluje jménem Společenství.
Znění dohody se připojuje k tomuto rozhodnutí.
Článek 2
Předseda Rady učiní oznámení stanovené v článku 21 dohody [2].
Článek 3
Společenství je ve smíšeném výboru zřízeném článkem 18 dohody zastupováno Komisí, jíž jsou nápomocny členské státy.
ze dne 19. listopadu 1992 o databázi týkající se dovozních podmínek Společenství, kterou předpokládá projekt Shift
(92/563/EHS) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na rozhodnutí Rady 92/438/EHS ze dne 13. července 1992 o informatizaci veterinárních postupů při dovozu (projekt Shift), o změně směrnic 90/675/EHS, 91/496/EHS, 91/628/EHS a rozhodnutí 90/424/EHS a o zrušení rozhodnutí 88/192/EHS [1], a zejména na článek 12 uvedeného rozhodnutí,
vzhledem k tomu, že v zájmu vytvoření databáze uvedené v článku 4 a v příloze II (1) rozhodnutí 92/438/EHS a umožnění jejího účinného využití je nezbytné upřesnit charakteristiky, obsah a podmínky pro vytvoření a využití této databáze;
vzhledem k tomu, že za vývoj uživatelského systému pro databázi Společenství bude odpovědná Komise, přičemž tento vývoj bude brát v úvahu operační systémy používané v členských státech;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
1. Pro účely tohoto rozhodnutí se "databází Společenství" rozumí databáze týkající se podmínek Společenství pro dovoz živých zvířat a produktů živočišného původu pocházejících ze třetích zemí.
2. Databáze Společenství musí být relační.
Uživatel musí být schopen těžit z rychlého a snadného přístupu k informacím nezbytným pro kontroly.
Článek 2
Databáze Společenství zahrnuje informace uvedené v čl. 4 odst.
1 rozhodnutí 92/438/EHS. Dále zahrnuje zvláštní dovozní podmínky uplatňované vůči členskému státu nebo části členského státu a určitým zařízením.
Článek 3
1. Komise bude odpovědná za vývoj uživatelského systému pro databázi Společenství.
2. Vývoj uvedený v odstavci 1 zahrnuje:
- popis struktury databáze Společenství,
- definici a realizaci funkcí technické aplikace nezbytných pro její využití.
Článek 4
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
ze dne 30. listopadu 1992 o uzavření Dohody mezi Evropským hospodářským společenstvím a Švýcarskou konfederací o přepravě zboží po silnici a železnici
(92/578/EHS) RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 75 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že Dohoda mezi Evropským hospodářským společenstvím a Švýcarskou konfederací o přepravě zboží po silnici a železnici může být řešením různých současných problémů přepravy zboží přes Alpy; že je nezbytné zajistit nediskriminační rozvoj tranzitu tak, aby bylo možné provádět mezinárodní obchod s nejnižšími možnými náklady pro veřejnost a zmenšit na minimum správní a technické překážky tranzitu;
vzhledem k tomu, že tyto cíle musí zároveň zohlednit respektování volnosti výběru uživatelů a hlediska týkající se bezpečnosti provozu na pozemních komunikacích, ochrany veřejného zdraví a alpského životního prostředí;
vzhledem k tomu, že cíle a obsah dohody spadají do společné dopravní politiky a při dosahování těchto cílů hrají svou úlohu technické normy;
vzhledem k tomu, že je na místě určit postup ke schválení správních ujednání, která dohoda stanoví,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Dohoda mezi Evropským hospodářským společenstvím a Švýcarskou konfederací o přepravě zboží po silnici a železnici se schvaluje jménem Společenství.
Znění dohody se připojuje k tomuto rozhodnutí.
Článek 2
Předseda Rady provede oznámení stanovené v článku 21 dohody.
Článek 3
Správní ujednání podle bodu II odst. 4 přílohy 6 dohody se schvalují postupem stanoveným v článku 4 tohoto rozhodnutí.
Článek 4
Komisi je nápomocen výbor složený ze zástupců členských států, kterému předsedá zástupce Komise.
Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k návrhu ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci. Stanovisko se přijímá většinou stanovenou v čl.
148 odst. 2 Smlouvy pro přijímání rozhodnutí, která má Rada přijímat na návrh Komise.
Hlasům zástupců členských států ve výboru je přidělena váha stanovená v uvedeném článku.
Předseda nehlasuje.
Komise přijme zamýšlená opatření, jsou-li v souladu se stanoviskem výboru.
Pokud zamýšlená opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, předloží Komise Radě neprodleně návrh opatření, která mají být přijata.
Rada se usnese kvalifikovanou většinou.
Pokud se Rada neusnese ve lhůtě čtyř týdnů ode dne, kdy jí byl návrh předán, přijme navrhovaná opatření Komise.
Článek 5
Komise přijímá opatření nezbytná pro provedení správních ujednání podle článku 3 postupem podle článku 4.
ze dne 14. prosince 1992 o uzavření protokolu, kterým se pozměňuje Evropská úmluva o ochraně zvířat chovaných pro hospodářské účely (92/583/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že Společenství rozhodnutím 78/923/EHS [3] schválilo Evropskou úmluvu o ochraně zvířat chovaných pro hospodářské účely (dále označovanou jako "Úmluva"); že Společenství uložilo schvalovací listinu;
vzhledem k tomu, že výbor ministrů Rady Evropy přijal dne 15. listopadu 1991 protokol, kterým se Úmluva pozměňuje tak, aby zohledňovala výsledky vědecko-technického rozvoje v oblasti chovu hospodářských zvířat;
vzhledem k tomu, že rozdíly v právních předpisech jednotlivých států o ochraně zvířat chovaných pro hospodářské účely mohou vést ke vzniku nerovných podmínek hospodářské soutěže, a mohou tak nepřímo ovlivňovat řádné fungování společného trhu;
vzhledem k tomu, že Úmluva se týká otázek, které jsou součástí společné zemědělské politiky;
vzhledem k tomu, že účast Společenství tak přispívá k dosažení jejích cílů;
vzhledem k tomu, že by tudíž měl být přijat pozměňující protokol,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Jménem Společenství se schvaluje protokol, kterým se pozměňuje Evropská úmluva o ochraně zvířat chovaných pro hospodářské účely.
Text protokolu je připojen k tomuto rozhodnutí.
Článek 2
Předseda Rady uloží schvalovací listinu podle čl. 6 odst. 4 pozměňujícího protokolu.
ze dne 14. prosince 1992 o uzavření Dohody o obchodu a spolupráci mezi Evropským hospodářským společenstvím a Macaem (92/605/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 113 a 235 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
vzhledem k tomu, že Dohoda o obchodu a spolupráci mezi Evropským hospodářským společenstvím a Macaem by měla být schválena,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Dohoda o obchodu a spolupráci mezi Evropským hospodářským společenstvím a Macaem se schvaluje jménem Společenství.
Znění dohody se připojuje k tomuto rozhodnutí.
Článek 2
Předseda Rady učiní oznámení stanovené v článku 19 dohody [2].
Článek 3
Společenství je ve smíšeném výboru zřízeném článkem 16 dohody zastupováno Komisí, jíž jsou nápomocny členské státy.
Článek 4
Rozhodnutí bude vyhlášeno
ze dne 14. listopadu 2003, kterým se stanoví metoda analýzy a testování tepelně ošetřeného mléka určeného k přímé lidské spotřebě (92/608/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici 85/397/EHS ze dne 5. srpna 1985 o hygienických a veterinárních otázkách obchodu s tepelně ošetřeným mlékem uvnitř Společenství [1], a zejména na čl. 11 odst. 6 uvedené směrnice,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že podle čl. 11 odst.
6 směrnice 85/397/EHS Rada stanoví zejména režim kontroly podle odstavce 2 uvedeného článku; že tyto kontroly, které provádějí zařízení pod dohledem a na odpovědnost úředních útvarů, jakož i pod pravidelnou kontrolou těchto úřadů, mají zajistit dodržování požadavků směrnice 85/397/EHS, a to zejména požadavků uvedených v čl. 3 odst.
vzhledem k tomu, že stanovení kontrolních postupů zahrnuje určení metod nezbytných k jejich provádění,
vzhledem k tomu, že je vhodné stanovit pro tepelně ošetřené mléko určené k přímé lidské spotřebě metody pro stanovení obsahu sušiny, obsahu tuku, obsahu tukuprosté sušiny, celkového obsahu dusíku, obsahu bílkovin a objemové hmotnosti tepelně ošetřeného mléka;
vzhledem k tomu, že z technických důvodů je vhodné nejprve stanovit referenční metody analýzy a testování, které mají zajistit dodržování norem stanovených v čl.
3 odst. A bodu 3 směrnice 85/397/EHS; že je zejména důležité prošetřit podmínky, za kterých se tyto rutinní metody analýzy a testování používají; že v očekávání výsledků těchto šetření dbají příslušné orgány na to, aby bylo za pomoci rutinních metod možné dodržet uvedené normy;
vzhledem k tomu, že stanovení uvedených metod zahrnuje zejména určení analytických postupů a stanovení kritérií spolehlivosti za účelem zajistit jednotný výklad výsledků,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Metody analýzy a testování pro tepelně ošetřené mléko určené k přímé lidské spotřebě jsou tyto:
- stanovení obsahu sušiny,
- stanovení obsahu tuku,
- stanovení obsahu tukuprosté sušiny,
- stanovení celkového obsahu dusíku,
- stanovení obsahu bílkovin,
- stanovení objemové hmotnosti.
Článek 2
Provádění referenčních metod analýzy a testování, stanovení kritérií spolehlivosti a způsobu odběru vzorků se musí provádět podle předpisů stanovených v příloze I.
Článek 3
Metody uvedené v článku 1 jsou popsány v příloze II.
Článek 4
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Směrnice Komise 92/1/EHS ze dne 13. ledna 1992 o kontrole teploty v přepravních prostředcích a v úložných a skladovacích prostorech pro hluboce zmrazené potraviny určené k lidské spotřebě
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 89/108/EHS ze dne 21. prosince 1988 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se hluboce zmrazených potravin určených k lidské spotřebě [1], a zejména na článek 11 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že právní předpisy musí být v tomto případě omezeny výhradně na požadavky, které jsou nezbytné k tomu, aby byly splněny základní a naléhavé potřeby týkající se sledování teplot v přepravních prostředcích a úložných a skladovacích prostorech takovým způsobem, aby bylo v plném rozsahu zajištěno dodržování teplot požadovaných v článku 5 směrnice 89/108/EHS;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro potraviny,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Tato směrnice se vztahuje na kontrolu teploty v přepravních prostředcích a úložných a skladovacích prostorech pro hluboce zmrazené potraviny.
Článek 2
1. Přepravní prostředky a úložné a skladovací prostory musí být při užívání vybaveny vhodnými registračními přístroji pro soustavné a pravidelné sledování teploty vzduchu, kterým jsou vystaveny hluboce zmrazené potraviny určené k lidské spotřebě.
V případě přepravy musí být měřicí přístroje schváleny příslušnými orgány země, ve které je přepravní prostředek registrován.
Teplotní záznamy získané tímto způsobem musí být opatřeny datem a uchovávány provozovatelem podle druhu potraviny nejméně po dobu jednoho roku nebo déle.
2. Teplota vzduchu se při skladování v prodejních mrazicích boxech a během místní distribuce měří nejméně jedním dobře viditelným teploměrem, který u otevřených prodejních mrazicích boxů ukazuje teplotu na straně, kde se proud vzduchu obrací, na úrovni jasně vyznačené čáry pro maximální zaplnění.
3. Členské státy se mohou odchýlit od odstavce 1 v případě mrazírenských komor menších než 10 m3 pro ukládání zásob v maloobchodních prodejnách a umožnit měření teploty vzduchu dobře viditelným teploměrem.
Článek 3
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 31. července 1993, s výjimkou železnice, pro kterou bude den použitelnosti stanoven později.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 4
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Komise 92/2/EHS ze dne 13. ledna 1992, kterou se stanoví postup odběru vzorků a metoda analýzy Společenství při kontrole teploty hluboce zmrazených potravin určených k lidské spotřebě
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 89/108/EHS ze dne 21. prosince 1988 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se hluboce zmrazených potravin určených k lidské spotřebě [1], a zejména na článek 11 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že teplota hluboce zmrazených potravin by měla být kontrolována;
vzhledem k tomu, že členské státy mohou používat jiné vědecky validované metody, pokud nejsou překážkou volnému pohybu hluboce zmrazených potravin a nenarušují pravidla hospodářské soutěže;
vzhledem k tomu, že po ověření záznamů teploty vzduchu postupem stanoveným ve směrnici Komise 92/1/EHS ze dne 13. ledna 1992 o kontrole teploty v přepravních prostředcích a v úložných a skladovacích prostorech pro hluboce zmrazené potraviny určené k lidské spotřebě [2] a při zohlednění teplot požadovaných v článku 5 směrnice 89/108/EHS mohou členské státy v případech, kde přetrvává odůvodněná pochybnost, přistoupit k destruktivní zkoušce;
vzhledem k tomu, že tato kontrola je v souladu se směrnicí Rady 89/397/EHS ze dne 14. června 1989 o úřední kontrole potravin [3], a zejména s články 4 a 14 uvedené směrnice;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro potraviny,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Členské státy zajistí, aby se postup odběru vzorků a metoda analýzy, potřebné při úřední kontrole teplot hluboce zmrazených potravin, prováděly podle ustanovení příloh I a II této směrnice.
2. Metoda analýzy popsaná v příloze II této směrnice se však může použít pouze v případě, že po kontrole přetrvává odůvodněná pochybnost o překročení prahové hodnoty teplot uvedených ve směrnici 89/108/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se hluboce zmrazených potravin určených k lidské spotřebě.
Článek 2
Zavedení požadavků stanovených v čl. 1 odst. 1 a v přílohách I a II nevylučuje, aby členské státy použily jiné vědecky validované metody, pokud nejsou překážkou volnému pohybu hluboce zmrazených potravin uznaných za vyhovující pravidlům na základě metody popsané v příloze II této směrnice.
Avšak v případě rozdílů ve výsledcích jsou rozhodující výsledky získané použitím metod Společenství.
Článek 3
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 31. července 1993.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 4
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 3. února 1992 o dozoru nad přepravou radioaktivního odpadu mezi členskými státy a do Společenství a ze Společenství a o její kontrole
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství pro atomovou energii, a zejména na článek 31 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1] vypracovaný po obdržení stanoviska skupiny osobností jmenovaných Výborem pro vědu a techniku z řad vědeckých odborníků členských států,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že dne 2. února 1959 Rada přijala směrnice, které stanoví základní bezpečnostní standardy na ochranu zdraví pracovníků a obyvatelstva před riziky vyplývajícími z ionizujícího záření [4], ve znění směrnice 80/836/Euratom [5] a směrnice 84/467/Euratom [6];
vzhledem k tomu, že podle článku 2 směrnice 80/836/Euratom se tyto bezpečnostní standardy použijí mimo jiné na přepravu přírodních a umělých radioaktivních látek;
vzhledem k tomu, že podle článku 3 směrnice 80/836Euratom je každý členský stát povinen vyžadovat, aby činnosti, které zahrnují riziko vyplývající z ionizujícího záření, byly povinně ohlašovány; že s přihlédnutím k možným rizikům a jiným významným zřetelům podléhají tyto činnosti v případech stanovených každým členským státem předchozímu povolení;
vzhledem k tomu, že členské státy na svých územích postupně zavedly systémy opatření ke splnění požadavků článku 3 směrnice 80/836/Euratom, kterou se stanoví základní standardy v souladu s článkem 30 Smlouvy o Euratomu; že tedy prostřednictvím vnitřních kontrol, které členské státy uplatňují na základě vnitrostátních právních předpisů shodných se stávajícími požadavky Společenství a odpovídajícími mezinárodními požadavky, pokračují členské státy v zajišťování srovnatelné úrovně ochrany na svých územích;
vzhledem k tomu, že ochrana zdraví pracovníků a obyvatelstva vyžaduje, aby přeprava radioaktivního odpadu mezi členskými státy a do Společenství a ze Společenství podléhala režimu předchozího povolení; že tento požadavek je v souladu se zásadou subsidiarity platnou ve Společenství;
vzhledem k tomu, že usnesení Evropského parlamentu ze dne 6. července 1988 o nálezech Vyšetřovací komise pro manipulaci s jadernými materiály a jejich přepravu [7] požaduje stanovit mimo jiné komplexní pravidla Společenství za účelem toho, aby přeshraniční pohyb jaderného odpadu podléhal systému přísných kontrol a režimu povolení z místa původu do místa jeho skladování;
vzhledem k tomu, že směrnice Rady 84/631/EHS ze dne 6. prosince 1984 o dozoru nad přeshraniční přepravou nebezpečného odpadu v rámci Evropského společenství a její kontrole [8] se nevztahuje na radioaktivní odpad;
vzhledem k tomu, že rozhodnutím 90/170/EHS [9] Rada rozhodla, aby se Společenství stalo signatářem Basilejské úmluvy ze dne 22. března 1989 o kontrole přeshraničního pohybu nebezpečného odpadu a jeho zneškodňování; že se tato úmluva nevztahuje na radioaktivní odpad;
vzhledem k tomu, že všechny členské státy podepsaly kodex Mezinárodní agentury pro atomovou energii (MAAE) o osvědčené praxi při přeshraničním pohybu radioaktivního odpadu;
vzhledem k tomu, že nakládání s radioaktivním odpadem vyžaduje dozor a kontrolu, včetně povinného a obecného ohlašovacího postupu při přepravě takového odpadu;
vzhledem k tomu, že je nezbytné stanovit opatření zajišťující následnou kontrolu přepravy;
vzhledem k tomu, že příslušné orgány členských států určení radioaktivního odpadu by měly mít možnost vznést námitky proti přepravě radioaktivního odpadu;
vzhledem k tomu, že je rovněž žádoucí, aby příslušné orgány členských států původu a členského státu nebo členských států tranzitu měly možnost za určitých kritérií stanovit podmínky pro přepravu radioaktivního odpadu na jejich území;
vzhledem k tomu, že při ochraně lidského zdraví a životního prostředí před riziky souvisejícími s tímto odpadem musí být vzata v úvahu rizika vzniklá mimo Společenství; že tedy v případě dovozu nebo vývozu radioaktivního odpadu do Společenství nebo ze Společenství musí být třetí země určení nebo původu a všechny třetí země tranzitu konzultovány a informovány a musí udělit svůj souhlas;
vzhledem k tomu, že čtvrtá úmluva AKP-EHS podepsaná v Lomé dne 15. prosince 1989 obsahuje zvláštní ustanovení, kterými se řídí vývoz radioaktivního odpadu ze Společenství do států, které nejsou signatáři této úmluvy;
vzhledem k tomu, že radioaktivní odpad může obsahovat jaderné materiály podle definice obsažené v nařízení Komise č. 3227/76/Euratom ze dne 19. října 1976 o uplatňování ustanovení o systému záruk Euratomu [10] a přeprava těchto látek musí podléhat Mezinárodní úmluvě o fyzické ochraně jaderných materiálů (MAAE, 1980),
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
HLAVA I Oblast působnosti
Článek 1
1. Tato směrnice se vztahuje na přepravu radioaktivního odpadu mezi členskými státy a do Společenství a ze Společenství, kdykoli jejich množství a koncentrace překročí úrovně stanovené v čl. 4 písm. a) a b) směrnice 80/836/Euratom.
2. Zvláštní ustanovení pro zpětnou přepravu takového odpadu jsou obsažena v hlavě IV.
Článek 2
Pro účely této směrnice se rozumí:
- "radioaktivním odpadem" materiál, který obsahuje radionuklidy nebo je jimi kontaminován a u kterého se nepředpokládá další využití,
- "přepravou" souhrn přepravních operací z místa původu do místa určení, včetně nakládky a vykládky radioaktivního odpadu,
- "držitelem" radioaktivního odpadu fyzická nebo právnická osoba, která před uskutečněním přepravy právně odpovídá za tento materiál a která jej hodlá přepravit příjemci,
- "příjemcem" radioaktivního odpadu fyzická nebo právnická osoba, ke které je tento materiál přepravován,
- "místem původu" a "místem určení" místa nacházející se ve dvou různých zemích, buď v členských státech Společenství, anebo ve třetích zemích, v důsledku toho nazývané "zemí původu" a "zemí určení",
- "příslušnými orgány" orgány, které jsou podle právních předpisů zemí původu, zemí tranzitu nebo zemí určení zmocněny vykonávat dozor a provádět kontroly definované v hlavách I až IV; tyto příslušné orgány jsou určeny v souladu s článkem 17,
- "uzavřeným zdrojem" uzavřený zdroj ve smyslu směrnice 80/836/Euratom.
Článek 3
Přepravní operace nezbytné pro přepravu musí být v souladu s předpisy Společenství, vnitrostátními předpisy a mezinárodními dohodami o přepravě radioaktivního materiálu.
HLAVA II Přepravy mezi členskými státy
Článek 4
Držitel radioaktivního odpadu, který hodlá uskutečnit nebo zařídit jeho přepravu, podá příslušným orgánům země původu žádost o povolení.
Příslušné orgány zašlou tuto žádost ke schválení příslušným orgánům země určení a případné země nebo zemí tranzitu.
Pro tento účel použijí standardního dokumentu uvedeného v článku 20.
Zasláním tohoto dokumentu není nijak dotčeno pozdější rozhodnutí uvedené v článku 7.
Článek 5
1. Jedna žádost o povolení několika přeprav může být zaslána za předpokladu, že
- radioaktivní odpad, kterého se žádost týká, má v podstatě stejné fyzikální, chemické a radioaktivní vlastnosti a
- přepravu uskutečňuje stejný držitel stejnému příjemci a týká se stejných příslušných orgánů a
- týká-li se přeprava třetích zemí, je uskutečňována přes stejný hraniční přechod do Společenství a ze Společenství a přes stejný hraniční přechod třetí země nebo zemí, pokud se příslušné orgány nedohodnou jinak.
2. Doba platnosti povolení nepřekračuje tři roky.
Článek 6
1. Nejpozději do dvou měsíců po obdržení řádně vyplněné žádosti oznámí příslušné orgány země určení a všech zemí tranzitu příslušným orgánům země původu svůj souhlas nebo podmínky, jejichž splnění považují za nezbytné, nebo odmítnutí udělení souhlasu.
Pro tento účel použijí standardního dokumentu uvedeného v článku 20.
2. Veškeré podmínky vyžadované příslušnými orgány členských států bez ohledu na to, zda se jedná o země tranzitu nebo země určení, nesmějí být přísnější než podmínky stanovené pro obdobnou přepravu uvnitř těchto států a musí být v souladu s existujícími mezinárodními dohodami.
Při odmítnutí udělení souhlasu musí být uvedeny důvody nesouhlasu nebo musí být připojeny podmínky pro udělení souhlasu v souladu s článkem 3.
3. Příslušné orgány země určení nebo zemí tranzitu si však mohou k vyjádření svého stanoviska vyžádat dodatečnou lhůtu ke lhůtě uvedené v odstavci 1, která však nesmí být delší než jeden měsíc.
4. Jestliže po uplynutí lhůty uvedené v odstavci 1, popřípadě prodloužené podle odstavce 3, nezašlou příslušné orgány země určení nebo zamýšlených zemí tranzitu žádnou odpověď, má se za to, že tyto země vyjádřily souhlas s požadovanou přepravou, pokud v souladu s článkem 17 neinformovaly Komisi o tom, že obecně nesouhlasí s tímto automatickým schvalovacím postupem.
Článek 7
Jsou-li udělena všechna nezbytná povolení k přepravě, jsou příslušné orgány členského státu původu oprávněny povolit držiteli radioaktivního odpadu jeho přepravu a informovat o tom příslušné orgány země určení a případné země nebo zemí tranzitu.
Pro tento účel použijí standardního dokumentu uvedeného v článku 20. K tomuto dokumentu musí být připojeny všechny dodatečné požadavky na takové přepravy.
Támto povolením není nijak dotčena odpovědnost držitele, přepravce, vlastníka, příjemce nebo jiné fyzické nebo právnické osoby zúčastněné na přepravě.
Článek 8
Aniž jsou dotčeny jakékoli další průvodní dokumenty vyžadované jinými souvisejícími právními předpisy, doprovázejí dokumenty uvedené v článcích 4 a 6 každou přepravu, která spadá do oblasti působnosti této směrnice, včetně případů schválení více než jedné přepravní operace podle článku 5.
V případě, že se přeprava uskutečňuje po železnici, musí být tyto dokumenty k dispozici příslušným orgánům všech zemí, kterých se přeprava týká.
Článek 9
1. Do 15 dnů po obdržení zašle příjemce radioaktivního odpadu příslušným orgánům svého členského státu potvrzení o převzetí a použije k tomu dokumentu uvedeného v článku 20.
2. Příslušné orgány země určení zašlou kopie potvrzení ostatním zemím zúčastněným na přepravě.
Příslušné orgány země původu zašlou kopii potvrzení původnímu držiteli.
HLAVA III Dovoz do Společenství a vývoz ze Společenství
Článek 10
1. Je-li odpad spadající do oblasti působnosti této směrnice přepravován do Společenství ze třetí země a zemí určení je členský stát, podává příjemce příslušným orgánům tohoto členského státu žádost o povolení a použije při tom standardního dokumentu uvedeného v článku 20.
Příjemce jedná jako držitel a příslušné orgány země určení jednají vůči zemi nebo zemím tranzitu, jako by byly příslušnými orgány země původu podle hlavy II.
2. Je-li odpad spadající do oblasti působnosti této směrnice přepravován přes Společenství ze třetí země a zemí určení není členský stát, je členský stát, na jehož území je odpad přepraven do Společenství jako první, považován pro účely této přepravy za zemi původu.
3. V případě přepravy podle odstavce 1 informuje zamýšlený příjemce přepravy ve Společenství a v případě přepravy podle odstavce 2 osoba v členském státě, na jehož území je odpad přepraven do Společenství jako první a která je odpovědná za zařízení přepravy v tomto členském státě, své příslušné orgány za účelem zahájení příslušných řízení.
Článek 11
Příslušné orgány členských států nepovolí přepravu
1. buď
a) do zemí určení jižně od 60o jižní šířky;
b) do signatářského státu čtvrté úmluvy AKP-EHS, který není členem Společenství, avšak s ohledem na článek 14,
2. anebo do třetí země, která podle názoru příslušných orgánů země původu nemá v souladu s kritérii uvedenými v článku 20, technické, právní nebo správní zdroje pro bezpečné nakládání s radioaktivním odpadem.
Článek 12
1. Má-li být radioaktivní odpad vyvážen ze Společenství do třetí země, kontaktují příslušné orgány členského státu původu ve věci přepravy orgány země určení.
2. Jsou-li splněny všechny podmínky pro přepravu, povolí příslušné orgány členského státu původu držiteli radioaktivního odpadu jeho přepravu a informují o nní orgány země určení.
3. Takovým povolením není nijak dotčena odpovědnost držitele, přepravce, vlastníka, příjemce nebo jiné fyzické nebo právnické osoby zúčastněné na přepravě.
4. Pro účely přepravy se použije standardních dokumentů uvedených v článku 20.
5. Držitel radioaktivního odpadu oznámí do dvou týdnů od převzetí odpadu příslušným orgánům země původu, že odpad dosáhl svého místa určení, a označí poslední celní úřad Společenství, přes který byla přeprava uskutečněna.
6. Toto oznámení bude potvrzeno prohlášením nebo osvědčením příjemce radioaktivního odpadu s údajem, že odpad dosáhl svého správného místa určení, a s označením celního úřadu, přes který byl odpad dopraven do třetí země.
HLAVA IV Zpětná přeprava
Článek 13
Vrací-li uživatel uzavřený zdroj dodavateli zdroje v jiné zemi, nespadá jeho přeprava do oblasti působnosti této směrnice.
Tato výjimka se však nevztahuje na uzavřené zdroje obsahující štěpný materiál.
Článek 14
Tato směrnice se nedotýká práva členského státu nebo podniku v členském státě, do kterého má být odpad vyvezen k přepracování, vrátit odpad po zpracování do země jeho původu.
Nedotýká se rovněž práv členského státu nebo podniku v členském státě, do kterého má být vyvezeno k přepracování ozářené jaderné palivo, vrátit odpad nebo jiné produkty z přepracování do země původu tohoto paliva.
Článek 15
1. Nelze-li přepravu radioaktivního odpadu dokončit nebo nejsou-li podmínky pro přepravu v souladu s hlavou II, jsou příslušné orgány členského státu odeslání povinny zajistit, že dotyčný radioaktivní odpad převezme zpět držitel odpadu.
2. V případě přepravy radioaktivního odpadu ze třetí země do země určení ve Společenství jsou příslušné orgány členského státu určení povinny zajistit, aby příjemce odpadu sjednal s držitelem odpadu vzniklého ve třetí zemi doložku, která držitele zavazuje převzít odpad zpět v případě, že přepravu nelze dokončit.
Článek 16
Členský stát nebo členské státy, které schválí tranzit pro počáteční přepravu, nesmějí odmítnout schválit zpětnou přepravu v případech uvedených
- v článku 14, jedná-li se o zpětnou přepravu stejného materiálu po zpracování nebo přepracování a jsou-li dodrženy všechny související právní předpisy,
- v článku 15, je-li zpětná přeprava uskutečněna za stejných podmínek a se stejnými specifikacemi.
HLAVA V Procesní ustanovení
Článek 17
Členské státy předá Komisi nejpozději do 1. ledna 1994 názvy a adresy jednoho nebo více příslušných orgánů a veškeré nezbytné informace za účelem rychlé komunikace s těmito orgány, jakož i své případné nesouhlasné stanovisko s automatickým schvalovacím postupem uvedeným v čl. 6 odst. 4.
Členské státy pravidelně předávají Komisi všechny změny uvedených údajů.
Komise sdělí tyto informace a všechny jejich změny všem příslušným orgánům ve Společenství.
Článek 18
Každé dva roky a poprvé ke dni 31. ledna 1994 podají členské státy Komisi zprávy o provádění této směrnice.
Tyto zprávy doplní informacemi o situaci, pokud jde o přepravu na jejich vlastních územích.
Na základě těchto zpráv připraví Komise souhrnnou zprávu pro Evropský parlament, Radu a Hospodářský a sociální výbor.
Článek 19
Komisi je při plnění úkolů stanovených v článcích 18 a 20 nápomocen poradní výbor složený ze zástupců členských států, kterému předsedá zástupce Komise.
Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k návrhu ve lhůtě, kterou může stanovit předseda podle naléhavosti věci, popřípadě hlasováním.
Stanovisko je uvedeno v zápisu; kromě toho má každý členský stát právo požádat, aby byl v tomto zápisu uveden jeho postoj.
Komise přihlíží co nejvíce ke stanovisku výboru.
Sdělí výboru způsob, jakým vzala jeho stanovisko na vědomí.
Článek 20
Postup stanovený v článku 19 bude použit zejména při
- přípravě a případné aktualizaci standardního dokumentu pro žádosti o povolení uvedené v článku 4,
- přípravě a případné aktualizaci standardního dokumentu pro udělení souhlasu uvedeného v čl. 6 odst. 1,
- přípravě a případné aktualizaci standardního dokumentu pro potvrzení o převzetí uvedené v čl. 9 odst. 1,
- stanovení kritérií umožňujících členským státům vyhodnotit, zda byly splněny požadavky pro vývoz radioaktivního odpadu podle čl. 11 odst. 2,
- přípravě souhrnné zprávy uvedené v článku 18.
HLAVA VI Závěrečná ustanovení
Článek 21
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. ledna 1994.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Tato opatření uvedená v odstavci 1 a přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
3. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 22
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 10. února 1992, kterou se mění směrnice Rady 78/663/EHS, kterou se stanoví specifická kritéria pro čistotu emulgátorů, stabilizátorů, zahušťovadel a želírujících látek pro použití v potravinách
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 89/107/EHS ze dne 21. prosince 1988 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se potravinářských přídatných látek povolených pro použití v potravinách určených k lidské spotřebě [1], a zejména na čl.
3 odst. 3 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že s ohledem na specifikace přijaté v kodexu Codex Alimentarius a s ohledem na nové techniky výroby musí být změněna směrnice Rady 78/663/EHS [2], naposledy pozměněná směrnicí 90/612/EHS [3];
vzhledem k tomu, že podle článku 6 směrnice 89/107/EHS bylo přijetí předpisů, které mohou mít vliv na lidské zdraví, konzultováno s Vědeckým výborem pro potraviny;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro potraviny,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Příloha směrnice 78/663/EHS se mění v souladu s přílohou této směrnice.
Článek 2
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. června 1993.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 10. února 1992, kterou se mění a aktualizuje směrnice 77/99/EHS o hygienických otázkách obchodu s masnými výrobky ve Společenství a kterou se mění směrnice 64/433/EHS
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 uvedené smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že maso skotu, prasat, ovcí, koz, domácích lichokopytníků, drůbeží maso a maso ze zvěřiny a zpracované výrobky vyrobené z tohoto masa jsou zahrnuty do seznamu výrobků v příloze II Smlouvy; že výroba těchto výrobků a obchod s nimi tvoří významný zdroj příjmů pro část pracovníků v zemědělství;
vzhledem k tomu, že za účelem racionálního rozvoje tohoto odvětví a za účelem zvýšení produktivity musí být na úrovni Společenství stanoveny hygienické předpisy pro výrobu a uvádění na trh;
vzhledem k tomu, že Společenství musí v období do 31. prosince 1992 přijmout opatření k postupnému vytvoření vnitřního trhu;
vzhledem k tomu, že směrnice 77/99/EHS [4] stanoví hygienické požadavky, které musejí být splněny při obchodování s masnými výrobky uvnitř Společenství;
vzhledem k tomu, že směrnice 89/662/EHS [5] stanoví předpisy pro kontroly, které mají být prováděny s cílem dotvoření vnitřního trhu, a zejména zrušila veterinární kontroly na hranicích mezi členskými státy;
vzhledem k tomu, že se zřetelem ke zrušení výše uvedených kontrol a k zavedení přísnějších záruk v místě původu by měly být požadavky směrnice 77/99/EHS přizpůsobeny a rozšířeny na veškerou výrobu, jelikož již dále není možné rozlišovat mezi výrobky pro domácí trh a výrobky, které mají být uvedeny na trh v jiném členském státě;
vzhledem k tomu, že cílem tohoto přizpůsobení musí být zejména sjednocení hygienických požadavků pro výrobu, skladování a dopravu masných výrobků a jiných výrobků živočišného původu určených k lidské spotřebě;
vzhledem k tomu, že by měl být zaveden systém schvalování pro zařízení, která splňují hygienické požadavky stanovené touto směrnicí, společně s postupem kontroly Společenství pro zajištění dodržování podmínek pro takové schválení;
vzhledem k tomu, že zařízení s malou kapacitou by měla být schvalována podle zjednodušených strukturálních kritérií a kritérií pro infrastrukturu, splňují-li hygienické předpisy stanovené touto směrnicí;
vzhledem k tomu, že označování zdravotní nezávadnosti masa je nejlepším způsobem pro ubezpečení příslušného orgánu v místě určení, že zásilka splňuje ustanovení této směrnice; že osvědčení o zdravotní nezávadnosti by mělo být uchováno za účelem ověření místa určení některých výrobků;
vzhledem k tomu, že by zde měla být použita pravidla, zásady a ochranná opatření stanovená směrnicí Rady 90/675/EHS ze dne 10. prosince 1990, kterou se stanoví zásady organizace veterinárních kontrol produktů dovážených do Společenství ze třetích zemí [6];
vzhledem k tomu, že v souvislosti s vnitřním trhem Společenství by zde měly být rovněž použity předpisy stanovené směrnicí 89/662/EHS;
vzhledem k tomu, že by měla být Komise pověřena přijetím určitých opatření k používání této směrnice; že za tímto účelem by měly být stanoveny postupy ustavující úzkou a účinnou spolupráci mezi Komisí a členskými státy v rámci Stálého veterinárního výboru;
vzhledem k tomu, že s přihlédnutím ke zvláštním zásobovacím potížím způsobeným její zeměpisnou polohou by měla být povolena odchylná ustanovení pro Řeckou republiku; že ze stejných důvodů by měla být poskytnuta vzdáleným regionům dodatečná doba pro splnění požadavků této směrnice;
vzhledem k tomu, že přijetí zvláštních předpisů pro výrobky spadající pod tuto směrnici nemá vliv na přijímání obecných hygienických předpisů pro potraviny, pro které Komise předložila návrh rámcové směrnice;
vzhledem k tomu, že za účelem jasnosti by měla být aktualizována směrnice 77/99/EHS a přizpůsobena směrnice 64/433/EHS [7] o hygienických otázkách obchodu s čerstvým masem uvnitř Společenství;
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Název, články 1 až 21 a přílohy směrnice 77/99/EHS se ode dne 1. ledna 1993 nahrazují textem připojeným k této směrnici.
Článek 2
Směrnice 91/497/EHS se mění takto:
1. V názvu se slova "kterou se mění a kodifikuje" nahrazují slovy "kterou se mění a aktualizuje" a vkládají se slova "a mění směrnice 72/462/EHS".
2. Článek 1 se nahrazuje tímto:
"Článek 1
Název a články směrnice 64/433/EHS se od 1. ledna 1993 nahrazují v souladu s přílohou k této směrnici."
3. V příloze se v názvu směrnice 64/433/EHS vypouští odkaz na "26. červen 1964".
4. V kapitole XII přílohy I směrnice 64/433/EHS se v bodu 60 třetím odstavci vkládá nová věta, která zní:
"Od tohoto požadavku může být upuštěno u mraženého masa, které je bez dalšího zpracování určeno jako surovina pro výrobky uvedené ve směrnici 77/99/EHS nebo ve směrnici 88/657/EHS."
Článek 3
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. ledna 1993, s výjimkou:
- vzdálených regionů uznaných v souladu s článkem 17 směrnice 90/675/EHS včetně – pokud jde o Španělské království – Kanárských ostrovů, a v souladu s článkem 13 směrnice 91/496/EHS
a
- zařízení nacházejících se v nových spolkových zemích Spolkové republiky Německo, které spadají pod restrukturalizační plány,
u kterých musí být dosaženo souladu s touto směrnicínejpoz ději do 1. ledna 1995.
Členské státy o tom neprodleně uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musejí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 4
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady 92/6/EHS ze dne 10. února 1992
o montáži a použití omezovačů rychlosti u určitých kategorií motorových vozidel ve Společenství
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 75 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že jedním z cílů společné dopravní politiky je zavést společná pravidla pro mezinárodní dopravu ve Společenství a usnadnit pohyb vozidel;
vzhledem k tomu, že nárůst silniční dopravy a následně rostoucí nebezpečí a škodlivé účinky vytváří ve všech členských státech potíže v oblastech bezpečnosti silničního provozu a ochrany životního prostředí;
vzhledem k tomu, že výkon motorů, který těžká nákladní vozidla, autokary a autobusy potřebují ke zdolání stoupání, jim umožňuje jezdit na rovných silnicích nadměrnou rychlostí neodpovídající vlastnostem ostatních součástí těchto vozidel, například brzd a pneumatik; že z toho důvodu byly v některých členských státech pro určité kategorie motorových vozidel povinně zavedeny omezovače rychlosti;
vzhledem k tomu, že budou-li omezovače rychlosti používány všeobecně, zvýší to jejich prospěšné účinky, pokud se týká ochrany životního prostředí a spotřeby energie, opotřebení motoru a pneumatik a bezpečnosti silničního provozu;
vzhledem k tomu, že používání omezovačů rychlosti je účelné pouze tehdy, pokud jsou natolik technicky dokonalé, aby byla s dostatečnou jistotou vyloučena možnost neoprávněného zásahu;
vzhledem k tomu, že jako první krok by měly být zavedeny požadavky pouze pro nejtěžší kategorie motorových vozidel, nejvíce používaných v mezinárodní dopravě, přičemž v závislosti na technických možnostech a zkušenostech členských států by mohly být rozšířeny na lehčí kategorie motorových vozidel;
vzhledem k tomu, že v některých členských státech musí být vozidla určená výhradně k dopravě nebezpečných nákladů vybavena omezovači rychlosti nastavenými na nižší maximální rychlost, než jaká je stanovena touto směrnicí; že by v tomto zvláštním případě daným členským státům mělo být dovoleno zachovat tyto předpisy pro vozidla registrovaná na jejich území, neboť zvyšují bezpečnost silničního provozu a ochranu veřejnosti v souladu s cíli této směrnice;
vzhledem k tomu, že montáž omezovačů rychlosti na vozidla kategorie M3 a N3, na která se vztahuje tato směrnice, která byla registrována před jejím provedením a je určena výhradně pro vnitrostátní dopravu, by se mohla v některých členských státech pojit s nadměrnými náklady; že by proto měly tyto členské státy mít možnost pro daná vozidla odložit uplatňování článků 2 a 3 této směrnice;
vzhledem k tomu, že touto směrnicí není dotčeno výhradní právo členských států, pokud se týká opatření k omezení rychlosti provozu,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Pro účely této směrnice se "motorovým vozidlem" rozumí každé motorové vozidlo náležející do některé z níže uvedených kategorií určené k provozu na silnici, které má nejméně čtyři kola a maximální konstrukční rychlost větší než 25 km/h:
- vozidla kategorie M3 s maximální hmotností větší než 10 t,
- vozidla kategorie N3;
kategoriemi M3 a N3 se rozumějí kategorie podle definice v příloze I směrnice 70/156/EHS [4].
Článek 2
Členské státy přijmou nezbytná opatření, aby motorová vozidla kategorie M3 podle článku 1 směla být používána v silničním provozu pouze tehdy, pokud mají namontovány omezovače rychlosti nastavené na maximální rychlost 100 km/h.
Článek 3
1. Členské státy přijmou nezbytná opatření, aby motorová vozidla kategorie N3 směla být používána v silničním provozu pouze, pokud jsou vybavena omezovačem rychlosti nastaveným tak, aby jejich rychlost nemohla překročit 90 km/h; s ohledem na dovolenou odchylku nastavené hodnoty rychlosti přípustnou při současném stavu techniky od skutečné rychlosti v provozu musí být na tomto zařízení nastavena maximální rychlost 85 km/h.
2. Členské státy jsou oprávněny stanovit maximální rychlost nastavenou na omezovači rychlosti u vozidel používaných výhradně k dopravě nebezpečných nákladů a registrovaných na jejich území na méně než 85 km/h.
Článek 4
1. Články 2 a 3 se vztahují na vozidla registrovaná po 1. lednu 1994.
2.
Články 2 a 3 se nejpozději od 1. ledna 1995 rovněž vztahují na vozidla registrovaná od 1. ledna 1988 do 1. ledna 1994.
Pokud se však tato vozidla používají výhradně ve vnitrostátní dopravě, mohou být články 2 a 3 uplatňovány nejpozději od 1. ledna 1996.
Článek 5
1. Dokud nebudou provedeny předpisy Společenství v této oblasti, musí omezovače rychlosti podle článků 2 a 3 splňovat technické požadavky stanovené příslušnými vnitrostátními správními orgány.
2. Omezovače rychlosti musí být montovány dílnami nebo subjekty schválenými členskými státy.
Článek 6
Články 2 a 3 se nevztahují na motorová vozidla používaná ozbrojenými silami, civilní ochranou, hasičskými a jinými záchrannými službami a orgány odpovědnými za udržování veřejného pořádku.
Totéž platí pro motorová vozidla, která
- vzhledem ke své konstrukci nemohou jet rychlostí větší, než jsou mezní hodnoty stanovené v článcích 2 a 3,
- se používají pro vědecké zkoušky na silnicích,
- se používají pouze pro veřejné služby výhradně v městech a obcích.
Článek 7
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 1. října 1993.
Neprodleně o tom uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 8
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 18. února 1992, kterou se přizpůsobují technickému pokroku přílohy III, IV, VI a VII směrnice Rady 76/768/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se kosmetických prostředků
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 76/768/EHS ze dne 27. července 1976 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se kosmetických prostředků [1], naposledy pozměněnou směrnicí 91/184/EHS [2], a zejména na čl. 8 odst. 2 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že na základě dostupných informací by měly být nadále po dobu dalších šesti měsíců používány v kosmetických prostředcích látky, barviva, konzervační přísady a filtry ultrafialového záření, jejichž datum povolení uplynulo dnem 31. prosince 1991;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro přizpůsobení směrnic týkajících se odstranění technických překážek obchodu v sektoru kosmetických prostředků technickému pokroku,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 76/768/EHS se mění takto:
1. V příloze III části 2 se datum "31. prosince 1991" ve sloupci "Povoleno do" nahrazuje datem "30. června 1992" u této látky:
2,1,1,1-Trichlorethan (methylchloroform).
2. V příloze IV části 2 se datum "31. prosince 1991" ve sloupci "Povoleno do" nahrazuje datem "30. června 1992" u těchto čísel a označení: 26100, 73900, 74189, Solvent Yellow 98 a 15585.
3. V příloze VI části 2 se datum "31. prosince 1991" ve sloupci "Povoleno do" nahrazuje datem "30. června 1992" u těchto látek:
2. Chlorfenesin (INN)
15. Benzethoniumchlorid (INN)+
16. Benzalkoniumchlorid (INN), bromid a sůl cukerné kyseliny+
20. Hexamidin (INN) a jeho soli (včetně isethionátu a 4-hydroxybenzoátu)+
21. Benzylhemiformal (směs látek benzyloxymethanol a (benzyloxymethoxy)methanol v poměru 1:1)
26. Glutaraldehyd
27. 3-Decyloxy 2-hydroxy-1-aminopropanhydrochlorid (Decominol) (INN).
4. V příloze VII části 2 se datum "31. prosince 1991" ve sloupci "Povoleno do" nahrazuje datem "30. června 1992" u těchto látek:
1. N-Propoxylovaný ethyl-4-aminobenzoát (směs izomerů)
2. Ethoxylovaný ethyl-4-aminobenzoát
4. 1(4-Aminobenzoát) glycerolu
5. 2-Ethylhexyl 4-dimethylaminobenzoát
6. 2-Ethylhexyl salicylát
12. Isopentyl-4-methoxycinnamát (směs izomerů)
13. 2-Ethylhexyl 4-methoxycinnamát
16. 2-Hydroxy-4-methoxy-4‘-methylbenzofenon (mexenon)
17. 2-Hydroxy-4-methoxybenzofenon-5 sulfonová kyselina a sodná sůl (sulisobenzon a sulisobenzon sodný)
24. 4[(4,7,7Trimethyl-3-oxobicyklo[2.2.1]yliden)methyl]benzen-1-sulfonová kyselina a její soli
25. 3-(4-Methylbenzyliden)-dl-kafr
26. 3-Benzylidenkafr
28. 4-Isopropyl-dibenzoylmethan
29. 4-Isopropylbenzyl salicylát
31. 1(4-tercButylfenyl)3(4-methoxyfenyl)propan1-3-dion
32. N2,N4,N6tris[4(2Ethylhexyloxy)fenyl]1,3,5triazin2,4,6triamin.
Článek 2
1. Aniž jsou dotčena data povolení uvedená v článku 1, členské státy přijmou veškerá nezbytná opatření, aby zajistily, že od 1. července 1992 v případě látek uvedených v článku 1 nebudou výrobci ani dovozci usazení ve Společenství uvádět na trh výrobky, které nesplňují požadavky této směrnice.
2. Členské státy přijmou nezbytná opatření, aby zajistily, že od 30. června 1993 nebudou konečnému spotřebiteli prodávány ani jinak přenechávány výrobky uvedené v odstavci 1, které obsahují látky uvedené v článku 1, pokud nesplňují požadavky této směrnice.
Článek 3
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 31. prosince 1992.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí takový odkaz být učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi znění vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 4
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 3. března 1992, kterou se mění směrnice 89/396/EHS o údajích nebo značkách určujících šarži, ke které potravina patří
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100a této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
ve spolupráci s Evropským parlamentem [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že je nezbytné vzít v úvahu nepřekonatelné technické problémy znemožňující provedení směrnice 89/396/EHS [4], pozměněné směrnicí 91/238/EHS [5] do 20. června 1991; že je proto nezbytné prodloužit lhůtu pro její provedení,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
V čl. 7 prvním pododstavci směrnice 89/396/EHS se druhá odrážka nahrazuje tímto:
"– zakazovaly uvádění výrobků nevyhovujících této směrnici na trh od 1. července 1992, avšak výrobky uvedené na trh nebo označené před uvedeným dnem, které nevyhovují této směrnici, smějí být uváděny na trh až do vyčerpání zásob."
Článek 2
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 25. února 1992 o obecné úpravě, držení, pohybu a sledování výrobků podléhajících spotřební dani
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 99 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že vytvoření a fungování vnitřního trhu vyžaduje volný pohyb zboží včetně toho, jež podléhá spotřebním daním;
vzhledem k tomu, že by mělo být vymezeno území, na něž se vztahují tato směrnice a směrnice o sazbách a strukturách daní z výrobků podléhajících spotřebním daním;
vzhledem k tomu, že by měl být vymezen pojem výrobků podléhajících spotřební dani; že předpisy Společenství se mohou vztahovat pouze na zboží podléhající této dani ve všech členských státech; že tyto výrobky mohou ze zvláštních důvodů podléhat i jiným nepřímým daním; že zachování nebo zavedení jiných nepřímých daní nesmí vést k formalitám při přechodu hranice;
vzhledem k tomu, že k vytvoření a fungování vnitřního trhu je třeba, aby vznik daňové povinnosti ke spotřební dani byl stejný ve všech členských státech;
vzhledem k tomu, že každé dodání, držení za účelem dodání, zásobování hospodářského subjektu vykonávajícího nezávisle hospodářskou činnost nebo zásobování veřejnoprávního subjektu, které se uskutečňuje na území jiného členského státu, než ve kterém je výrobek propuštěn pro domácí spotřebu, zakládá daňovou povinnost ke spotřební dani v tomto jiném členském státě;
vzhledem k tomu, že výrobky podléhající spotřební dani nabyté jednotlivci pro jejich soukromé použití a jimi přepravované musí být zdaněny v zemi, v níž byly nabyty;
vzhledem k tomu, že pro určení, že výrobek podléhající spotřební dani není držen pro soukromé, ale pro obchodní účely, musí členské státy vzít v úvahu určitá kritéria;
vzhledem k tomu, že výrobky podléhající spotřební dani prodávané osobami, které nejsou oprávněnými skladovateli nebo registrovanými nebo neregistrovanými hospodářskými subjekty, a odesílané nebo dopravované přímo nebo nepřímo kupujícím nebo na jeho účet musí podléhat spotřební dani v členském státě určení;
vzhledem k tomu, že k zajištění konečného vybrání daňového dluhu je třeba, aby bylo možné provádět kontroly ve výrobních a skladovacích jednotkách; že systém skladů podléhajících schválení příslušnými orgány by měl takové kontroly umožnit;
vzhledem k tomu, že přesun výrobků z území jednoho členského státu na území jiného členského státu nesmí vést ke kontrolám, které by mohly narušit volný pohyb uvnitř Společenství; že pro účely vzniku daňové povinnosti je nicméně nezbytné znát pohyb výrobků podléhajících spotřební dani; že by proto měly být přijaty předpisy upravující průvodní doklad k takovému výrobku;
vzhledem k tomu, že by měly být stanoveny požadavky, jež musí splnit oprávnění skladovatelé a hospodářské subjekty, které nemají postavení oprávněného skladovatele;
vzhledem k tomu, že k zajištění výběru daní podle sazeb stanovených členskými státy je třeba přijmout předpisy upravující řízení vztahující se na pohyb takových výrobků v režimu s podmíněným osvobozením od daně;
vzhledem k tomu, že by proto nejdříve měla být přijata ustanovení umožňující snadnou identifikaci každé zásilky; že by měla být přijata ustanovení umožňující okamžité zjištění daňového zařazení zásilky; že je proto nezbytné upravit podobu úředního nebo obchodního průvodního dokladu, který by tyto požadavky splňoval; že použitý obchodní doklad musí obsahovat základní prvky uvedené v úředním dokladu;
vzhledem k tomu, že by měl být výslovně ujasněn postup, jímž hospodářské subjekty prostřednictvím průvodního dokladu uvědomují členské státy o odeslaných nebo přijatých dodávkách;
vzhledem k tomu, že není třeba používat průvodního dokladu, jsou-li výrobky podléhající spotřební dani obíhají v jiném celním režimu Společenství než v režimu volného oběhu nebo jsou-li umístěny ve svobodném pásmu nebo svobodném skladu;
vzhledem k tomu, že v souladu s vnitrostátními předpisy má spotřební daň v případě porušení předpisů a nesrovnalostí vybírat členský stát, na jehož území k porušení předpisů nebo nesrovnalosti došlo, nebo členský stát, na jehož území bylo zjištěno, nebo není-li porušení předpisů stíháno v členském státě určení, členský stát, z jehož území byla zásilka odeslána;
vzhledem k tomu, že členské státy mohou stanovit, že výrobky propuštěné pro domácí spotřebu mají nést daňové značení nebo vnitrostátní identifikační značení, a že používání tohoto značení by nemělo vést k překážkám v obchodu uvnitř Společenství;
vzhledem k tomu, že zaplacení spotřebních daní v členském státě, ve kterém byly výrobky propuštěny pro domácí spotřebu, musí mít za následek vrácení těchto daní, nejsou-li tyto výrobky určeny ke spotřebě v tomto členském státě;
vzhledem k tomu, že v důsledku zrušení zásady zdaňování při dovozu ve vztazích mezi členskými státy pozbývají mezi členskými státy účinku předpisy o osvobozeních a úlevách od daně při dovozu; že by tyto předpisy proto měly být zrušeny a příslušné směrnice přiměřeně upraveny;
vzhledem k tomu, že by měl být zřízen Výbor pro spotřební daně, který by zkoumal, jaká opatření Společenství jsou nezbytná k provádění předpisů o spotřebních daních;
1 odst. 2 nařízení o vyloučení kontroly a formalit u palubních a zapsaných zavazadel osob uskutečňujících lety a námořní cesty uvnitř Společenství stanoví, že jeho použitím nejsou dotčeny kontroly zaměřené na zákazy nebo omezení členských států za předpokladu, že jsou slučitelné se třemi smlouvami zakládajícími Evropská společenství; že v souladu s tím je prověřování nezbytné k uplatňování množstevních omezení zmíněných v článku 26 nutno považovat za takové kontroly, a proto za slučitelné s právem Společenství;
vzhledem k tomu, že bude třeba určité časové prodlevy k přijetí nezbytných opatření, jimiž by byl omezen nepříznivý sociální dopad v dotyčných odvětvích, a regionální obtíže, zejména v pohraničních oblastech, jež mohou vyplynout ze zrušení daní při dovozu a osvobození od daně při vývozu v rámci obchodu mezi členskými státy; že by členské státy měly být k tomuto účelu oprávněny v období končícím dne 30. června 1999 osvobozovat od daně výrobky poskytované v určených mezích bezcelními prodejnami při letecké nebo námořní dopravě osob mezi členskými státy;
vzhledem k tomu, že drobní producenti vína mohou být osvobozeni od některých požadavků podle obecné úpravy spotřební daně;
konečně vzhledem k tomu, že směrnice Rady 77/799/EHS ze dne 19. prosince 1977 o vzájemné pomoci příslušných orgánů členských států v oblasti přímých daní a daně z přidané hodnoty [4] by měla být doplněna tak, aby se její ustanovení vztahovala rovněž na spotřební daně,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
HLAVA I Obecná ustanovení
Článek 1
1. Tato směrnice stanoví obecnou úpravu pro výrobky podléhající spotřebním a jiným nepřímým daním přímo či nepřímo uloženým na spotřebu těchto výrobků, s výjimkou daně z přidané hodnoty a daní zavedených Společenstvím.
2. Zvláštní směrnice obsahují zvláštní ustanovení o struktuře a sazbách spotřební daně z výrobků, které jí podléhají.
Článek 2
1. Tato směrnice a směrnice uvedené v čl. 1 odst. 2 se vztahují na území Společenství, jak je pro každý členský stát vymezuje Smlouva o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména její článek 227, s výjimkou těchto vnitrostátních území:
- pro Spolkovou republiku Německo: ostrova Helgoland a území Büsingen,
- pro Italskou republiku: Livigna, Campione d'Italia a italských vnitrozemských vod jezera Lugano,
- pro Španělské království: Ceuty a Melilly.
2. Aniž je dotčen odstavec 1, nevztahují se tato směrnice a směrnice uvedené v čl. 1 odst. 2 na Kanárské ostrovy. Španělské království však může svým prohlášením oznámit, že se tyto směrnice vztahují na uvedená území s působností pro všechny nebo některé výrobky uvedené dále v čl. 3 odst. 1, a to od prvního dne druhého měsíce následujícího po uložení tohoto prohlášení.
3. Odchylně od odstavce 1 se tato směrnice ani směrnice uvedené v čl. 1 odst. 2 nevztahují na zámořské departementy Francouzské republiky.
Francouzská republika však může svým prohlášením oznámit, že se tyto směrnice vztahují na tato území, s výhradou opatření k vyrovnání jejich mimořádné odlehlosti, a to od prvního dne druhého měsíce po uložení tohoto prohlášení.
4. Členské státy přijmou opatření nezbytná k zajištění toho, aby plnění, jež mají místo původu nebo určení na území:
- Monackého knížectví, byla považována za plnění mající místo původu nebo určení ve Francouzské republice,
- Jungholzu a Mittelbergu (Kleines Walsertal), byla považována za plnění mající místo původu nebo určení ve Spolkové republice Německo,
- ostrova Man, byla považována za plnění mající místo původu nebo určení ve Spojeném království Velké Británie a Severního Irska,
- San Marina, byla považována za plnění mající místo původu nebo určení v Italské republice.
5. Ustanovení této směrnice nejsou Řecku překážkou v zachování zvláštního postavení zaručeného Hoře Athos článkem 105 řecké ústavy.
6. Bude-li se Komise domnívat, že ustanovení odstavců 1, 2, 3 a 4 nejsou nadále oprávněná, zejména s ohledem na soutěžní neutralitu, předloží Radě vhodné návrhy.
Článek 3
1. Tato směrnice se na úrovni Společenství vztahuje na následující výrobky, jak je vymezují příslušné směrnice:
- minerální oleje,
- alkohol a alkoholické nápoje,
- tabákové výrobky.
2. Výrobky uvedené v odstavci 1 mohou ze zvláštních důvodů podléhat dalším nepřímým daním za předpokladu, že tyto daně splňují pravidla zdaňování platná pro spotřební daně a pro daň z přidané hodnoty, pokud jde o stanovení základu daně, výpočtu daně, vzniku daňové povinnosti a kontroly daně.
3. Členské státy si podrží právo na zavedení nebo zachování daní vyměřovaných z jiných výrobků, než jsou uvedeny v odstavci 1, avšak za předpokladu, že tyto daně nepovedou k formalitám při přechodu hranice v rámci obchodu mezi členskými státy.
S výhradou téhož odstavce si členské státy rovněž podrží právo vybírat daně z poskytování služeb, které nemají povahu daní z obratu, včetně daní z výrobků podléhajících spotřební dani.
Článek 4
Pro účely této směrnice se:
a) "oprávněným skladovatelem" rozumí fyzická nebo právnická osoba oprávněná příslušnými orgány členského státu vyrábět, zpracovávat, skladovat, přijímat a odesílat výrobky podléhající spotřební dani v rámci výkonu svého povolání, přičemž výrobky jsou podmíněně osvobozeny od spotřební daně podle režimu uskladnění ve skladu s daňovým dozorem;
b) "skladem s daňovým dozorem" rozumí místo, kde zboží podléhající spotřební dani vyrábí, zpracuje, skladuje, přijímá nebo odesílá oprávněný skladovatel v režimu s podmíněným osvobozením od daně při výkonu svého povolání za podmínek stanovených příslušnými orgány členského státu, kde se sklad s daňovým dozorem nachází;
c) "režimem s podmíněným osvobozením od daně" rozumí daňový režim používaný při výrobě, zpracování, skladování a přepravě výrobků podmíněně osvobozených od spotřební daně;
d) "registrovaným hospodářským subjektem" rozumí fyzická nebo právnická osoba, která nemá postavení oprávněného skladovatele, oprávněná příslušnými úředními místy členského státu přijímat v rámci výkonu svého povolání výrobky podléhající spotřební dani z jiného členského státu v režimu s podmíněným osvobozením od daně.
Hospodářský subjekt tohoto druhu nesmí skladovat ani odesílat výrobky v režimu s podmíněným osvobozením od daně;
e) "neregistrovaným hospodářským subjektem" rozumí fyzická nebo právnická osoba, která nemá postavení oprávněného skladovatele, která je oprávněna v rámci výkonu svého povolání příležitostně přijímat výrobky podléhající spotřební dani z jiného členského státu v režimu s podmíněným osvobozením od daně.
Hospodářský subjekt tohoto druhu nesmí skladovat ani odesílat výrobky v režimu s podmíněným osvobozením od daně.
Neregistrovaný hospodářský subjekt musí zaručit zaplacení spotřební daně finančním orgánům členských států určení ještě před odesláním těchto výrobků.
Článek 5
1. Výrobky uvedené v čl. 3 odst. 1 podléhají spotřební dani od okamžiku výroby na území Společenství, jak je vymezuje článek 2, nebo od okamžiku jejich dovozu na toto území.
Za "dovoz výrobku podléhajícího spotřební dani" se považuje vstup tohoto výrobku na území Společenství, včetně vstupu takového výrobku z území vymezeného čl. 2 odst. 1, 2 a 3 nebo z britských Normanských ostrovů.
V případě, kdy je výrobek propuštěn do některého celního režimu Společenství při vstupu na území Společenství, se však považuje za okamžik dovozu okamžik, kdy tento výrobek opustil celní režim Společenství.
2. Aniž jsou dotčeny vnitrostátní předpisy a předpisy Společenství týkající se celních režimů, jestliže se výrobky podléhající spotřební dani, jež přicházejí z území třetích zemí nebo jsou do nich odesílány, nacházejí v jiném celním režimu Společenství než v režimu volného oběhu nebo jsou-li umístěny ve svobodném pásmu nebo svobodném skladu, považují se za podmíněně osvobozené od daně.
Článek 6
1. Daňová povinnost ke spotřební dani vzniká dnem propuštění výrobků pro domácí spotřebu nebo dnem zjištění manka, které podléhá spotřební dani podle čl. 14 odst. 3.
Propuštěním výrobků podléhajících spotřební dani pro domácí spotřebu se rozumí:
a) každé opuštění, včetně neoprávněného, režimu s podmíněným osvobozením od daně;
b) každá výroba, včetně neoprávněné, těchto výrobků mimo režim s podmíněným osvobozením od daně;
c) každý dovoz, včetně neoprávněného, těchto výrobků, pokud tyto výrobky nebyly propuštěny do režimu s podmíněným osvobozením od daně.
2. Použijí se ty podmínky vzniku daňové povinnosti a sazba spotřební daně, které platí ke dni, k němuž vzniká daňová povinnost v členském státě, ve kterém došlo k propuštění pro domácí spotřebu nebo ke zjištění manka.
Spotřební daň se vyměří a vybere postupem stanoveným každým členským státem, přičemž se rozumí, že členské státy použijí týž postup vyměření daně pro vnitrostátní výrobky jako pro výrobky pocházející z ostatních členských států.
Článek 7
1. Skladují-li se pro obchodní účely v některém členském státě výrobky podléhající spotřební dani, které již byly v jiném členském státě propuštěny pro domácí spotřebu, vyměří se spotřební daň v tom členském státě, ve kterém se výrobky skladují.
2. K tomuto účelu, a aniž je dotčen článek 6, vzniká v případech, kdy jsou výrobky, které již byly v jednom členském státě propuštěny pro domácí spotřebu podle článku 6, dodány nebo určeny k dodání anebo použití v jiném členském státě pro účely hospodářského subjektu nezávisle vykonávajícího hospodářskou činnost nebo pro účely veřejnoprávního subjektu, daňová povinnost v tomto jiném členském státě.
3. V závislosti na všech okolnostech dluží daň osoba dodávající výrobky nebo skladující výrobky určené k dodání nebo osoba přijímající výrobky pro použití ve členském státě jiném než členský stát, kde byly výrobky propuštěny pro domácí spotřebu, anebo dotyčný hospodářský nebo veřejnoprávní subjekt.
4. Výrobky uvedené v odstavci 1 jsou přepravovány mezi územími různých členských států s průvodním dokladem uvádějícím hlavní údaje z dokladu uvedeného v čl. 18 odst. 1. Obsah a forma tohoto dokladu se stanoví postupem podle článku 24.
5. Osoba, hospodářský subjekt nebo veřejnoprávní subjekt uvedený v odstavci 3 musí splnit tyto požadavky:
a) před odesláním zboží podá prohlášení pro finanční orgány členského státu určení a zaručí úhradu spotřební daně;
b) zaplatí spotřební daň v členském státě určení podle postupu stanoveného tímto členským státem;
c) souhlasí s jakoukoliv kontrolou, která umožní orgánům členského státu určení se přesvědčit, že zboží bylo skutečně dodáno a že byla zaplacena spotřební daň, které zboží podléhá.
6. Spotřební daň zaplacená v prvním členském státě podle odstavce 1 se v souladu s čl. 22 odst. 3 vrátí plátci.
Článek 8
Pokud jde o výrobky nabyté jednotlivci k uspokojení jejich potřeb a jimi přepravované, z hlavní zásady vnitřního trhu vyplývá, že se spotřební daň vyměří v členském státě, kde byly výrobky nabyty.
Článek 9
1. Aniž jsou dotčeny články 6, 7 a 8, vzniká daňová povinnost ke spotřební dani, jsou-li produkty, které byly v některém členském státě propuštěny pro domácí spotřebu, skladovány pro obchodní účely v jiném členském státě.
V tom případě je spotřební daň dlužná v tom členském státě, na jehož území se tyto výrobky nacházejí, a daňová povinnost vzniká držiteli těchto výrobků.
2. Ke zjištění, že výrobky zmíněné v článku 8 jsou určeny k obchodním účelům, musí členské státy vzít v úvahu mimo jiné:
- obchodní status držitele výrobků a důvody jejich skladování,
- místo, kde se výrobky nacházejí, nebo případně způsob užité přepravy,
- každý doklad týkající se výrobků,
- povahu výrobků,
- množství výrobků.
Pro účely použití páté odrážky prvního pododstavce mohou členské státy stanovit směrné úrovně, pouze pro účely evidence.
Tyto směrné úrovně nesmějí být nižší než:
a) pro tabákové výrobky
cigarety _BAR_ 800 ks _BAR_
doutníčky (doutníky o hmotnosti nejvýše 3 g na kus) _BAR_ 400 ks _BAR_
doutníky _BAR_ 200 ks _BAR_
kuřácký tabák _BAR_ 1,0 kg; _BAR_
b) pro alkoholické nápoje
lihoviny _BAR_ 10 l _BAR_
meziprodukty _BAR_ 20 l _BAR_
vína (z nich nejvýše 60 l šumivých) _BAR_ 90 l _BAR_
piva _BAR_ 110 l. _BAR_
Do 30. června 1977 smí Irsko užívat směrné úrovně, které nesmějí být nižší než 45 litrů vín (z nich nejvýše 30 l šumivých) a 55 litrů piv.
3. Členské státy mohou rovněž stanovit, že daňová povinnost ke spotřební dani vzniká v členském státě spotřeby při nabývání minerálních olejů, které již byly propuštěny pro domácí spotřebu v jiném členském státě, jsou-li tyto výrobky přepravovány neobvyklým způsobem přepravy jednotlivci nebo na jejich účet.
Neobvyklým způsobem přepravy se rozumí jiná přeprava pohonných hmot než v nádržích vozidel nebo ve vhodných rezervních nádržích na pohonné hmoty a přeprava kapalných topných produktů jiná než cisternovými vozidly použitými na účet oborových hospodářských subjektů.
Článek 10
1. Výrobky podléhající spotřební dani zakoupené osobami, které nejsou oprávněnými skladovateli nebo registrovanými či neregistrovanými hospodářskými subjekty, a které byly odeslány nebo přepravovány přímo či nepřímo prodejcem nebo na jeho účet, podléhají spotřební dani v členském státě určení.
Pro účely tohoto článku se "členským státem určení" rozumí členský stát, na jehož území je dodání nebo přeprava ukončena.
2. K tomuto účelu vzniká u výrobků podléhajících spotřební dani v některém členském státě, které již byly propuštěny pro domácí spotřebu a jejichž dodání vede k odeslání nebo přepravě osobě uvedené v odstavci 1, která je usazena v jiném členském státě, a které jsou odeslány či přepraveny přímo nebo nepřímo prodejcem nebo na jeho účet, daňová povinnost ke spotřební dani z těchto výrobků v členském státě určení.
3. Daňová povinnost vůči členskému státu určení vzniká prodejci v okamžiku uskutečnění dodání.
Členské státy však mohou přijmout předpisy stanovící, že daňová povinnost vzniká daňovému zástupci odlišnému od příjemce výrobků.
Daňový zástupce plátce musí být usazen v členském státě určení a musí být schválen finančními orgány tohoto členského státu.
Členský stát, ve kterém je prodejce usazen, musí zajistit, že prodejce splní tyto požadavky:
- zaručí zaplacení spotřební daně za podmínek stanovených členským státem určení ještě před odesláním těchto výrobků a zajistí, že spotřební daň bude zaplacena po doručení těchto výrobků,
- vede záznamy o dodávkách výrobků.
4. V případě uvedeném v odstavci 2 se spotřební daň odvedená v prvním členském státě vrátí v souladu s čl. 22 odst. 4.
5. Členské státy mohou za předpokladu dodržení práva Společenství přijmout zvláštní předpisy k provádění tohoto ustanovení u výrobků podléhající spotřební dani, které podléhají zvláštní vnitrostátní úpravě distribuce slučitelné se Smlouvou.
HLAVA II Výroba, zpracování a skladování
Článek 11
1. Každý členský stát přijme předpisy pro výrobu, zpracování a skladování výrobků podléhajících spotřební dani v souladu s touto směrnicí.
2. Výrobu, zpracování a skladování výrobků podléhajících spotřební dani, nebyla-li dosud zaplacena, je nutno uskutečňovat ve skladu s daňovým dozorem.
Článek 12
Zřizování a provoz skladů s daňovým dozorem podléhá schválení příslušných orgánů členských států.
Článek 13
Oprávněný skladovatel je povinen:
a) poskytnout případnou jistotu vztahující se k výrobě, zpracování a skladování a povinnou jistotu vztahující se k pohybu zboží, jejichž podmínky stanoví příslušné orgány členského státu, na jehož území se schválený sklad s daňovým dozorem nachází;
b) splnit požadavky předepsané členským státem, na jehož území se sklad s daňovým dozorem nachází;
c) pro každý sklad s daňovým dozorem vést evidenci zásob a pohybu výrobků;
d) výrobky na požádání předložit ke kontrole;
e) souhlasit s veškerým sledováním zboží a kontrolami stavu zásob.
Tyto požadavky musí být v souladu se zásadou nediskriminace mezi plněními vnitrostátními a uvnitř Společenství.
Článek 14
1. Oprávnění skladovatelé jsou osvobozeni od spotřební daně ze ztrát, k nimž došlo v režimu s podmíněným osvobozením od daně, které lze připsat nepředvídatelné události nebo vyšší moci a které zjistí orgány daného členského státu.
V režimu s podmíněným osvobozením od daně jsou rovněž osvobozeni od daně v případech ztrát způsobených povahou výrobků během jejich výroby, zpracování, skladování a přepravy.
Každý členský stát stanoví podmínky, za kterých se toto osvobození od daně přiznává.
Tato osvobození od daně se vztahuje rovněž na hospodářské subjekty podle článku 16 během přepravy těchto výrobků v režimu s podmíněným osvobozením od spotřební daně.
2. Ztráty uvedené v odstavci 1, ke kterým dojde během přepravy uvnitř Společenství u výrobků nacházejících se v režimu s podmíněným osvobozením od spotřební daně, se zjišťují podle pravidel členského státu určení.
3. Aniž je dotčen článek 20, vyměří se spotřební daň v případě mank jiných než manka způsobená ztrátami podle odstavce 1 a v případě ztrát, na které nebylo přiznáno osvobození podle odstavce 1, na základě sazeb platných v dotyčných členských státech v okamžiku, kdy ke ztrátě řádně zjištěné příslušnými orgány došlo, popřípadě v okamžiku, kdy bylo manko zjištěno.
HLAVA III Pohyb zboží
Článek 15
1. Aniž jsou dotčeny čl. 5 odst. 2, článek 16 a čl. 19 odst. 4, uskutečňuje se přeprava výrobků podléhající spotřební dani v režimu s podmíněným osvobozením od daně mezi sklady s daňovým dozorem.
2. Skladovatelé oprávnění příslušnými orgány členského státu podle článku 13 se považují za osoby oprávněné k přepravě vnitrostátní i uvnitř Společenství.
3. Rizika spojená s přepravou uvnitř Společenství se kryjí jistotou poskytnutou odesílajícím oprávněným skladovatelem v souladu s článkem 13, případně jistotou poskytnutou společně a nerozdílně odesílatelem a přepravcem.
Není-li tato jistota poskytnuta, mohou členské státy požadovat poskytnutí jistoty na příjemci.
Podrobnosti poskytnutí jistoty stanoví členské státy.
Tato jistota platí pro celé Společenství.
4. Aniž je dotčen článek 20, zaniká odpovědnost odesílajícího oprávněného skladovatele, popřípadě přepravce, pouze prokázáním převzetí dodávky výrobků příjemcem, zejména za pomoci průvodního dokladu podle článku 18 za podmínek stanovených článkem 19.
Článek 16
15 odst. 1, může být příjemcem oborový hospodářský subjekt bez postavení oprávněného skladovatele.
Tento hospodářský subjekt smí při výkonu svého povolání přijímat výrobky podléhající spotřební dani z ostatních členských států v režimu s podmíněným osvobozením od spotřební daně.
Nesmí však tyto výrobky skladovat nebo dále odesílat v režimu s podmíněným osvobozením od spotřební daně.
Členské státy mohou za předpokladu dodržení práva Společenství přijmout zvláštní předpisy k provádění tohoto ustanovení na výrobky podléhající spotřební dani, které podléhají zvláštní vnitrostátní úpravě distribuce slučitelné se Smlouvou.
2. Uvedený hospodářský subjekt může před přijetím zboží požádat o registraci u finančních orgánů svého členského státu.
Registrovaný hospodářský subjekt musí splnit tyto požadavky:
a) zaručit zaplacení spotřební daně za podmínek stanovených finančními orgány svého členského státu, aniž je dotčen čl. 15 odst. 4, který vymezuje odpovědnost odesílajícího oprávněného skladovatele, popřípadě dopravce;
b) vést záznamy o dodávkách výrobků;
c) předložit výrobky na požádání ke kontrole;
d) souhlasit s veškerým sledováním zboží a kontrolami stavu zásob.
Tomuto hospodářskému subjektu vzniká daňová povinnost ke spotřební dani v den převzetí zboží a tato daň se odvede podle pravidel stanovených každým členským státem.
3. Není-li hospodářský subjekt uvedený v odstavci 1 registrován u finančních orgánů svého členského státu, musí splnit tyto požadavky:
a) před odesláním zboží musí podat prohlášení pro finanční orgány členských států určení a zaručit zaplacení spotřební daně, aniž je dotčen čl. 15 odst. 4, který vymezuje odpovědnost odesílajícího oprávněného skladovatele, popřípadě dopravce;
b) zaplatit spotřební daň členského státu určení ke dni převzetí zboží postupem, který stanoví jednotlivé členské státy;
c) souhlasit s jakoukoliv kontrolou, která umožní příslušným orgánům členského státu určení přesvědčit se, že zboží bylo skutečně dodáno a že byla zaplacena spotřební daň, které zboží podléhá.
4. Aniž jsou dotčeny odstavce 2 a 3, vztahují se ustanovení této směrnice o přepravě výrobků podléhajících spotřební dani na režim s podmíněným osvobozením od spotřební daně.
Článek 17
Oprávněný skladovatel může ustanovit svého daňového zástupce.
Daňový zástupce musí být usazen v členském státě určení a musí být schválen finančními orgány tohoto státu.
Daňový zástupce musí namísto příjemce bez postavení oprávněného skladovatele splnit tyto požadavky:
a) zaručit zaplacení spotřební daně za podmínek stanovených finančními orgány členského státu určení, aniž je dotčen čl. 15 odst. 4, který vymezuje odpovědnost odesílajícího oprávněného skladovatele, popřípadě dopravce;
b) zaplatit spotřební daň členského státu určení ke dni převzetí zboží podle postupu stanoveného každým členským státem;
c) vést záznamy o dodávkách výrobků a uvědomit finanční orgány členských států určení o místě, kam bylo zboží dodáno.
Článek 18
1. Aniž je dotčeno možné použití počítačem řízených postupů, je přeprava všech výrobků podléhajících spotřební dani mezi členskými státy v režimu s podmíněným osvobozením od spotřební daně doprovázena dokladem vystaveným odesílatelem.
Tento doklad může být úřední nebo obchodní povahy.
Forma a obsah tohoto dokladu se stanoví postupem podle článku 24.
2. Pro účely identifikace zboží a provádění kontroly musí být jednotlivá balení číslována a výrobky popsány v dokladu uvedeném v odstavci 1. V případě potřeby musí odesílatel zapečetit každý kontejner, má-li členský stát odeslání za to, že způsob přepravy je vhodný k zapečetění, nebo každé balení.
3. Není-li příjemcem oprávněný skladovatel nebo registrovaný hospodářský subjekt, aniž je dotčen článek 17, musí být doklad uvedený v odstavci 1 provázen dokladem potvrzujícím, že v členském státě určení byla zaplacena spotřební daň nebo že byl v souladu s podmínkami stanovenými příslušnými orgány členského státu určení splněn jiný postup vyměření a zaplacení spotřební daně.
Tento doklad musí uvádět:
- adresu místně příslušného finančního orgánu členského státu určení,
- den provedení a referenční číslo platby nebo přijetí jistoty na platbu tímto místně příslušným orgánem.
4. Odstavec 1 se nepoužije, jsou-li výrobky podléhající spotřební dani přepravovány za podmínek stanovených v čl. 5 odst. 2.
5. Aniž je dotčen čl. 3 odst. 1, mohou členské státy ponechat v platnosti své předpisy o pohybu a skladování surovin používaných při výrobě nebo přípravě výrobků podléhajících spotřební dani.
Článek 19
1. Hospodářské subjekty jsou povinny uvědomit finanční orgány členských států o odeslaných nebo obdržených dodávkách prostřednictvím dokladu nebo odkazu na doklad podle článku 18.
Tento doklad se vystavuje ve čtyřech vyhotoveních, z nichž:
- jedno vyhotovení si ponechá odesílatel,
- jedno vyhotovení je určeno pro příjemce,
- jedno vyhotovení je určeno ke vrácení odesílateli pro vyřízení režimu,
- jedno vyhotovení je určeno příslušným orgánům členského státu určení.
Příslušné orgány každého odesílajícího členského státu mohou stanovit potřebu dalšího vyhotovení tohoto dokladu pro příslušné orgány odesílajícího členského státu.
Členský stát určení může stanovit, že správnost nebo platnost vyhotovení určeného k vrácení odesílateli pro vyřízení režimu musí být ověřena jeho vnitrostátními orgány.
Členské státy, které používají toto ustanovení, uvědomí o této skutečnosti Komisi a ta o tom uvědomí ostatní členské státy.
Postupem podle článku 24 se stanoví, jak má být naloženo s vyhotovením určeným pro příslušné orgány členského státu určení.
2. Jsou-li výrobky podléhající spotřební dani přepravovány v režimu s podmíněným osvobozením od daně oprávněnému skladovateli nebo registrovanému či neregistrovanému hospodářskému subjektu, zašle příjemce odesílateli jedno řádně potvrzené vyhotovení úředního nebo obchodního průvodního dokladu pro vyřízení režimu ve lhůtě nejvýše 15 dnů od skončení měsíce, ve kterém zásilku obdržel.
Vracené vyhotovení musí obsahovat následující údaje potřebné pro vyřízení režimu:
a) adresu finančního orgánu místně příslušného pro příjemce;
b) den a místo převzetí zboží;
c) popis dodaného zboží umožňující kontrolu, zda se zásilka shoduje s podrobnostmi udanými v dokladu.
Pokud souhlasí, musí být doplněno poznámkou "zásilka zkontrolována";
d) jednací nebo registrační číslo vydané případně příslušnými orgány členského státu určení, které takovéto číslování používají, nebo ověření pravosti příslušnými orgány členského státu určení, pokud tento členský stát stanoví, že správnost nebo pravost vráceného vyhotovení musí být ověřena jeho orgány;
e) právoplatný podpis příjemce.
3. Režim s podmíněným osvobozením od daně, jak je vymezen v čl. 4 písm. c), se vyřizuje propuštěním výrobků podléhajících spotřební dani do některého z režimů uvedených v čl. 5 odst. 2 za splnění podmínek tam uvedených poté, co odesílatel obdrží vrácené vyhotovení řádně označeného úředního nebo obchodního průvodního dokladu, ve kterém musí být vyznačeno, že tyto výrobky byly propuštěny do zmíněného režimu.
Jsou-li vyváženy výrobky, které podléhají spotřební dani a jsou přepravovány v režimu s podmíněným osvobozením od daně podle čl. 4 písm. c), vyřídí se tento režim na základě osvědčení vyhotoveného celním úřadem při výstupu ze Společenství, které potvrdí, že výrobky skutečně opustily jeho území.
Celní úřad zašle zpět odesílateli potvrzené vyhotovení průvodního dokladu určené odesílateli.
5. Pokud nedojde k vyřízení tohoto režimu, uvědomí o tom odesílatel finanční orgány svého členského státu ve lhůtě, kterou tyto orgány určí.
Tato lhůta nesmí v žádném případě překročit tři měsíce ode dne odeslání zboží.
6. Členské státy spolupracují na zavedení kontrol odebráním vzorků, které mohou být případně prováděny počítačovým postupem.
Článek 20
1. Pokud při přepravě došlo k porušení předpisů nebo nesrovnalosti způsobem dotýkajícím se vzniku daňové povinnosti, dluží spotřební daň v tom členském státě, ve kterém k porušení předpisů nebo nesrovnalosti došlo, fyzická či právnická osoba, která zaručila zaplacení spotřební daně podle čl. 15 odst. 3, aniž je dotčeno zahájení trestního stíhání.
Vybírá-li spotřební daň jiný členský stát než členský stát určení, uvědomí o tom členský stát vybírající daň příslušné orgány odesílající země.
2. Jestliže je v průběhu přepravy zjištěno porušení předpisů nebo nesrovnalost, aniž by bylo možné určit, kde k porušení předpisů nebo nesrovnalosti došlo, má se za to, že k porušení předpisů nebo nesrovnalosti došlo v tom členském státě, kde bylo zjištěno.
3. Aniž je dotčen čl. 6 odst. 2, nedorazí-li výrobky podléhající spotřební dani na místo určení a není-li možné stanovit, kde došlo k porušení předpisů nebo nesrovnalosti, má se za to, že k porušení předpisů nebo nesrovnalosti došlo v odesílajícím členském státě, a ten také vybere spotřební daň podle sazby platné v den, kdy byly výrobky odeslány, pokud není ve lhůtě čtyř měsíců ode dne odeslání těchto výrobků způsobem uspokojujícím příslušné orgány prokázán soulad této operace s předpisy nebo místo, kde k porušení předpisů nebo nesrovnalosti došlo.
4. Pokud je před uplynutím lhůty tří let ode dne vydání průvodního dokladu zjištěn členský stát, ve kterém došlo k porušení předpisů nebo nesrovnalosti, vybere tento členský stát spotřební daň podle sazby platné v den, kdy bylo zboží odesláno.
V tomto případě, jakmile je prokázáno vybrání daně, se vrátí spotřební daň původně zaplacená.
Článek 21
1. Aniž je dotčen čl. 6 odst. 1, mohou členské státy vyžadovat, aby výrobky propuštěné pro domácí spotřebu na jejich území nesly daňové značení nebo vnitrostátní identifikační značení užívané pro daňové účely.
2. Každý členský stát vyžadující používání daňového značení nebo vnitrostátního identifikačního značení podle odstavce 1 je musí zpřístupnit oprávněným skladovatelům v ostatních členských státech.
Každý členský stát však může stanovit, že daňové značení bude zpřístupněno daňovému zástupci schválenému finančními orgány tohoto členského státu.
Členské státy dbají na to, aby toto značení nebylo překážkou volného pohybu výrobků podléhajících spotřební dani.
3. Daňová nebo identifikační značení podle článku 1 platí pouze v tom členském státu, který je vydal.
Členské státy však mohou tato značení vzájemně uznávat.
4. Minerální oleje smějí být skladovány, přepravovány nebo používány v Irsku jinak než v palivových nádržích vozidel, která mají povolení používat pohonné hmoty se sníženou sazbou daně, pouze pokud splňují požadavky tohoto státu na sledování a značení.
5. Jsou-li výrobky, které byly opatřeny daňovým značením nebo vnitrostátním identifikačním značením některého členského státu ve smyslu ustanovení odstavce 1 a byly určeny k prodeji v tomto členském státě, přepravovány uvnitř Společenství tranzitem přes území jiného členského státu, uskuteční se přeprava s použitím průvodního dokladu podle čl. 18 odst. 1 a 3, případně podle čl. 5 odst. 2.
HLAVA IV Vracení daně
Článek 22
1. Ve vhodných případech mohou být výrobky podléhající spotřební dani, které byly propuštěny pro domácí spotřebu na žádost hospodářského subjektu při výkonu jeho povolání, způsobilé k vrácení spotřební daně finančními orgány členského státu, ve kterém byly tyto výrobky propuštěny pro domácí spotřebu, pokud nejsou určeny ke spotřebě v tomto členském státě.
Členské státy však mohou zamítnout žádost o vrácení daně, nejsou-li splněna jimi stanovená kritéria.
2. Při použití odstavce 1 platí tato ustanovení:
a) před odesláním zboží musí odesílatel příslušným orgánům svého členského státu podat žádost o vrácení daně a prokázat, že spotřební daň byla zaplacena.
Příslušné orgány však nemohou odmítnout vrácení daně výlučně proto, že nebyl předložen doklad vystavený týmiž orgány, dosvědčující, že byla provedena platba;
b) přeprava zboží podle ustanovení písmene a) se uskutečňuje na podkladě dokladu podle čl. 18 odst. 1;
c) odesílatel předloží příslušným orgánům svého členského státu navrácené vyhotovení dokladu uvedeného v písmenu b) řádně označeného příjemcem, jež musí být provázeno dokladem osvědčujícím vyměření daně členským státem spotřeby zboží nebo musí být doloženy následující údaje:
- adresa místně příslušného finančního orgánu členského státu určení,
- den přijetí prohlášení tímto místně příslušným orgánem společně s uvedením jednacího nebo registračního čísla tohoto prohlášení,
d) výrobky podléhající spotřební dani, které byly propuštěny pro domácí spotřebu ve členském státě a nesou jeho daňové nebo identifikační značení, mohou být způsobilé k vrácení spotřební daně finančními orgány členského státu, který vydal daňové nebo identifikační značení, jestliže jeho finanční orgány zjistí, že tato značení byla zničena.
3. V případech uvedených v článku 7 je odesílající členský stát povinen vrátit zaplacenou spotřební daň pouze tehdy, byla-li spotřební daň již dříve zaplacena v členském státě určení postupem podle čl. 7 odst. 5.
Členské státy však mohou zamítnout takovou žádost o vrácení daně, nejsou-li splněna jimi stanovená kritéria.
4. V případech uvedených v článku 10 je odesílající členský stát povinen na žádost prodejce vrátit zaplacenou spotřební daň, dodrží-li prodejce postup podle čl. 10 odst. 3.
Členské státy však mohou zamítnout takovou žádost o vrácení daně, nejsou-li splněna jimi stanovená kritéria.
Je-li prodejcem oprávněný skladovatel, mohou členské státy povolit zjednodušení postupu vracení spotřební daně.
5. Finanční orgány každého členského státu stanoví postup a pravidla kontroly týkající se vracení daně na jeho území.
Členské státy zajistí, že vracená částka spotřební daně nepřevýší částku spotřební daně skutečně zaplacenou.
HLAVA V Osvobození od daně
Článek 23
1. Výrobky podléhající spotřební dani jsou osvobozeny od spotřební daně, jsou-li určeny:
- k dodání v rámci diplomatických nebo konzulárních vztahů,
- pro mezinárodní organizace, které za mezinárodní organizace uznávají veřejné orgány hostitelského členského státu, a pro členy těchto organizací v souladu s podmínkami upravenými mezinárodními úmluvami zakládajícími tyto organizace nebo v souladu s dohodami o umístění jejich sídla,
- pro ozbrojené síly jiných členských států Organizace severoatlantické smlouvy než členských států, ve kterých vznikla daňová povinnost, a pro ozbrojené síly podle článku 1 rozhodnutí 90/640/EHS [5], pro použití těmito ozbrojenými silami nebo civilními zaměstnanci je doprovázejícími anebo k zásobení jejich jídelen,
- ke spotřebě v souladu s dohodami uzavřenými s třetími zeměmi nebo mezinárodními organizacemi, je-li taková dohoda přípustná nebo schválená s ohledem na osvobození od daně z přidané hodnoty.
Uplatnění těchto osvobození od daně může hostitelský stát podmínit nebo omezit až do přijetí jednotných daňových pravidel.
Způsobilost k osvobození od daně může být přiznána postupem pro vracení spotřebních daní.
2. Rada může jednomyslně na návrh Komise povolit každému členskému státu, aby uzavřel s třetí zemí nebo mezinárodní organizací dohodu, která může obsahovat osvobození od spotřební daně.
Stát, který zamýšlí takovou dohodu uzavřít, o tom uvědomí Komisi a poskytne jí veškeré nezbytné údaje.
Komise uvědomí ostatní členské státy ve lhůtě jednoho měsíce.
Má se za to, že Rada v této věci rozhodla, pokud ve lhůtě dvou měsíců od uvědomění členských států nebyla záležitost Radě předložena.
3. Dnem 31. prosince 1992 pozbývají účinku ustanovení o spotřebních daních obsažená v těchto směrnicích:
- směrnice 74/651/EHS [6],
- směrnice 83/183/EHS [7],
- směrnice 68/297/EHS [8].
4. Ustanovení směrnice 69/169/EHS [9], která se týkají spotřebních daní, pozbývají ve vztazích mezi členskými státy účinku dnem 31. prosince 1992.
5. Dokud Rada jednomyslně na návrh Komise nepřijme předpisy Společenství o zásobování lodí a letadel, mohou členské státy v této věci ponechat v platnosti své vnitrostátní předpisy.
HLAVA VI Výbor pro spotřební daně
Článek 24
1. Komisi je nápomocen Výbor pro spotřební daně (dále jen "výbor").
Skládá se ze zástupců členských států a předsedá mu zástupce Komise.
Výbor přijme svůj jednací řád.
2. Opatření nezbytná k provedení článků 7, 18 a 19 se přijmou postupem podle odstavců 3 a 4.
3. Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k návrhu ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci.
Výbor rozhoduje většinou stanovenou v čl. 148 odst.
2 Smlouvy. Předseda nehlasuje.
4. a) Komise přijme zamýšlená opatření, jsou-li v souladu se stanoviskem výboru.
b) Pokud zamýšlená opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, předloží Komise Radě neprodleně návrh opatření, která mají být přijata.
Rada se usnese kvalifikovanou většinou.
Pokud se Rada neusnese ve lhůtě tří měsíců ode dne, kdy jí byla věc předložena, přijme navrhovaná opatření Komise s výjimkou případů, kdy se Rada proti zmíněným opatřením vysloví prostou většinou.
5. Kromě opatření uvedených v odstavci 2 posuzuje výbor záležitosti týkající se provádění předpisů Společenství o spotřebních daních, s výjimkou předpisů uvedených v článku 30, které mu přednese jeho předseda buď z vlastního podnětu, nebo na žádost zástupce některého členského státu.
Článek 25
Členské státy a Komise prověřují a hodnotí používání předpisů Společenství o spotřebních daních.
HLAVA VII Závěrečná ustanovení
Článek 26
1. Aniž je dotčen článek 8 a s výhradou obdobného přezkumného mechanismu, jaký upravuje článek 28l směrnice 77/388/EHS [10], je Dánsko oprávněno do 31. prosince 1996 používat v rámci obecného sbližování sazeb spotřebních daní zvláštní úpravu podle odstavce 2 a 3 pro lihoviny a tabákové výrobky.
2. Dánsko může uplatňovat tato množstevní omezení:
- soukromí cestující vstupující na dánské území mohou využít povolené limity platné k 31. prosinci 1992 pro cigarety, doutníčky nebo kuřácký tabák a pro lihoviny,
- cestující, kteří jsou dánskými rezidenty a kteří byli mimo území Dánska po dobu kratší, než je lhůta stanovená ke dni 31. prosince 1992, mohou využít povolené limity pro cigarety a lihoviny platné v Dánsku ke dni 31. prosince 1992.
3. Dánsko může vybírat spotřební daně a provádět nezbytné kontroly týkající se lihovin, cigaret, doutníčků a kuřáckého tabáku.
4. Rada rozhodne jednomyslně na návrh Komise v rámci sbližování sazeb spotřebních daní a s ohledem na nebezpečí narušení hospodářské soutěže o úpravě tohoto článku, popřípadě o omezení doby jeho použití.
Článek 27
Do 1. ledna 1997 Rada jednomyslně na základě zprávy Komise přezkoumá ustanovení článků 7, 8, 9 a 10 a na základě návrhu Komise a po konzultaci Evropského parlamentu přijme veškeré nezbytné změny.
Článek 28
Pro období do 30. června 1999 se použijí tato ustanovení:
1. Členské státy mohou osvobodit od daně výrobky prodávané v bezcelních prodejnách, které jsou převáženy cestujícími do jiného členského státu v osobních zavazadlech při letu nebo námořní cestě uvnitř Společenství.
Pro účely tohoto ustanovení se:
a) "bezcelní prodejnou" rozumí jakékoliv zařízení umístěné na letišti nebo v přístavu, jež splňuje podmínky stanovené příslušnými orgány, zejména za použití odstavce 3 tohoto článku;
b) "cestujícím do jiného členského státu" rozumí každý cestující, jenž je držitelem cestovního dokladu opravňujícího k letecké či námořní dopravě, v němž je jako bezprostřední místo určení uvedeno letiště či přístav nacházející se v jiném členském státě;
c) "letem nebo námořní cestou uvnitř Společenství" rozumí jakákoliv letecká nebo námořní doprava počínající na území členského státu, při níž se skutečné místo příjezdu nachází na území jiného členského státu.
Na výrobky prodávané na palubě letadla nebo lodi během dopravy cestujících uvnitř Společenství se vztahují pravidla platná pro výrobky prodávané bezcelními prodejnami.
Toto osvobození od daně se vztahuje rovněž na výrobky prodávané bezcelními prodejnami umístěnými na jednom ze dvou přístupových terminálů k tunelu pod kanálem La Manche cestujícím, kteří jsou držiteli cestovních dokladů platných pro cestu mezi těmito dvěma terminály.
2. Osvobození od daně podle odstavce 1 se vztahuje pouze na výrobky, jejichž počet nepřesahuje omezení na osobu a cestu stanovená platnými předpisy Společenství týkajícími se pohybu cestujících mezi třetími zeměmi a Společenstvím.
3. Členské státy přijmou opatření nezbytná k zajištění toho, aby osvobození od daně podle tohoto článku byla používána správně a jednoznačně a aby bylo zabráněno možným daňovým únikům, vyhýbání se daňovým povinnostem nebo zneužití daňového režimu.
Článek 29
1. Členské státy mohou osvobodit drobné výrobce vína od požadavků uvedených v části II a III a od dalších požadavků týkajících se přepravy a sledování.
Uskutečňují-li tito drobní výrobci plnění uvnitř Společenství sami, musí o tom uvědomit své příslušné orgány a vyhovět požadavkům stanoveným nařízením Komise (EHS) č. 986/89 [11], zejména ve vztahu k registraci vyvážených výrobků a průvodního dokladu.
"Drobnými výrobci vína" se rozumějí osoby vyrábějící v průměru méně než 1000 hl vína ročně.
2. Finanční orgány členského státu určení musí být příjemcem dodávky vína uvědoměny prostřednictvím dokladu podle odstavce 1 nebo odkazu na tento doklad.
3. Členské státy přijmou na dvoustranném základě opatření nezbytná k zavedení kontrol odebráním vzorků, které mohou být případně prováděny počítačovým postupem.
Článek 30
Směrnice 77/799/EHS se mění takto:
1. Název směrnice se nahrazuje tímto:
"Směrnice Rady ze dne 19. prosince 1977 o vzájemné pomoci mezi příslušnými orgány členských států v oblasti přímých a nepřímých daní".
2. V článku 1:
a) se odstavec 1 nahrazuje tímto:
"1. Příslušné orgány členských států si v souladu s touto směrnicí navzájem poskytují veškeré údaje, které by jim mohly umožnit správné vyměření daní z příjmů a majetku, a veškeré údaje týkající se vyměření následujících nepřímých daní:
- daně z přidané hodnoty,
- spotřební daně z minerálních olejů,
- spotřební daně z alkoholu a alkoholických nápojů,
- spotřební daně z tabákových výrobků.";
b) odstavec 5 se nahrazuje tímto, pokud se týče Dánska, Řecka, Spojeného království a Portugalska:
ze dne 25. února 1992 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se uplatňování pravidel Společenství pro postupy při zadávání zakázek subjekty působícími v odvětví vodního hospodářství, energetiky, dopravy a telekomunikací
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100a této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
ve spolupráci s Evropským parlamentem [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že směrnice Rady 90/531/EHS ze dne 17. září 1990 o postupech při zadávání zakázek subjekty působícími v odvětví vodního hospodářství, energetiky, dopravy a telekomunikací [4] stanoví pravidla pro postupy při zadávání zakázek, která by měla zajistit, aby případní dodavatelé a podnikatelé měli přiměřenou možnost dosáhnout udělení zakázky, ale neobsahuje žádná zvláštní ustanovení pro její účinné uplatňování;
vzhledem k tomu, že stávající právní úprava zajišťující jejich uplatňování jak na vnitrostátní úrovni, tak na úrovni Společenství není vždy dostačující;
vzhledem k tomu, že situace, kdy neexistují účinné opravné prostředky nebo jsou nedostatečné, brání podnikům ze Společenství ucházet se o zakázky; že proto členské státy musí tuto situaci napravit;
vzhledem k tomu, že se směrnice Rady 89/665/EHS ze dne 21. prosince 1989 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se přezkumného řízení při zadávání veřejných zakázek na dodávky a stavební práce [5] vztahuje pouze na zadávání veřejných zakázek upravených směrnicí Rady 71/305/EHS ze dne 26. července 1971 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na stavební práce [6], naposledy pozměněnou směrnicí 90/531/EHS, a směrnicí Rady 77/62/EHS ze dne 21. prosince 1976 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na dodávky [7], naposledy pozměněnou směrnicí 90/531/EHS;
vzhledem k tomu, že otevření veřejných zakázek v dotyčných odvětvích soutěži na úrovni Společenství vyžaduje přijetí opatření, která zajistí, aby byla dodavatelům nebo podnikatelům v případě porušení práva Společenství nebo vnitrostátních předpisů je provádějících přístupná přezkumná řízení;
vzhledem k tomu, že je nezbytné značně posílit záruky transparentnosti a nediskriminace a že je proto k dosažení hmatatelných výsledků třeba mít k dispozici účinné a rychlé opravné prostředky;
vzhledem k tomu, že musí být vzata v úvahu zvláštní povaha některých právních řádů, aby měly členské státy možnost zavést různé pravomoci pro orgány příslušné k přezkumnému řízení se stejnými účinky;
vzhledem k tomu, že jednou z těchto možností je pravomoc zasáhnout přímo do zadávacího řízení, například jeho pozastavením nebo zrušením rozhodnutí nebo diskriminačních doložek v dokumentaci nebo vyhlášeních;
vzhledem k tomu, že druhou možností je stanovit pravomoc vykonávat nepřímý tlak na zadavatele, aby napravovali veškerá protiprávní jednání nebo aby se jich zdrželi a aby bylo zabráněno vzniku škod;
vzhledem k tomu, že vždy musí být možné žádat náhradu škody;
vzhledem k tomu, že je-li uplatňován nárok na náhradu škody představující náklady na přípravu nabídky nebo náklady na účast v zadávacím řízení, nemusí osoba uplatňující tuto náhradu škody prokazovat, že by jí byla zakázka udělena, pokud by nedošlo k protiprávnímu jednání;
vzhledem k tomu, že je vhodné, aby zadavatelé, kteří dodržují předpisy o zadávání zakázek, mohli tuto skutečnost oznámit vhodným způsobem; že to vyžaduje přezkum zadávacího řízení a praxe nezávislými osobami;
vzhledem k tomu, že je proto vhodné zavést systém atestací umožňující vydávat prohlášení o správném použití předpisů o zadávání zakázek pomocí oznámení zveřejněného v Úředním věstníku Evropských společenství;
vzhledem k tomu, že zadavatelé by měli mít možnost využít systém atestací, pokud si to přejí; že členské státy jim musí k tomu poskytnout možnost; že toho mohou dosáhnout tím, že buď samy zavedou systém atestací, nebo umožní zadavatelům použít systém jiného členského státu; že mohou svěřit provádění atestací osobám, profesním nebo stavovským sdružením nebo pracovníkům určitých institucí;
vzhledem k tomu, že stanovením základních požadavků v této směrnici je zajištěna nezbytná pružnost při zavedení takového systému; že přesná pravidla pro jeho fungování by měla být stanovena v evropských normách, na které tato směrnice odkazuje;
vzhledem k tomu, že se může pro členské státy ukázat nezbytným stanovit taková pravidla provozu před přijetím evropských norem nebo jimi tyto normy doplnit;
vzhledem k tomu, že pokud podniky samy nevyžadují přezkum, nemohou být některá protiprávní jednání napravena, není-li vytvořen zvláštní systém;
vzhledem k tomu, že by proto Komise, pokud zjistí, že došlo ke zřejmému protiprávnímu jednání v průběhu zadávacího řízení, měla mít možnost uvědomit příslušné orgány členského státu a zadavatele, aby byla učiněna vhodná opatření pro rychlou nápravu takového jednání;
vzhledem k tomu, že je nezbytné, aby existovala možnost smíru na úrovni Společenství umožňující pokojné řešení sporů;
vzhledem k tomu, že uplatňování této směrnice v praxi by mělo být přezkoumáno současně s uplatňováním směrnice 90/531/EHS na základě informací poskytnutých členskými státy o fungování vnitrostátních přezkumných řízení;
vzhledem k tomu, že tato směrnice musí být použitelná současně se směrnicí 90/531/EHS;
vzhledem k tomu, že by Španělskému království, Řecké republice a Portugalské republice měly být poskytnuty přiměřené dodatečné lhůty pro provedení této směrnice, přičemž je třeba vzít v úvahu počátek použitelnosti směrnice 90/531/EHS v těchto státech,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI: KAPITOLA 1
Opravné prostředky na vnitrostátní úrovni
Článek 1
1. Členské státy přijmou nezbytná opatření k zajištění účinného, a zejména co nejrychlejšího přezkumu rozhodnutí zadavatelů podle následujících článků, a zejména čl. 2 odst. 8, z důvodu, že tato rozhodnutí porušila právo Společenství v oblasti zakázek nebo vnitrostátní předpisy je provádějící, pokud jde o
a) postupy při zadávání zakázek, které spadají do působnosti směrnice Rady 90/531/EHS a
b) dodržování čl. 3 odst. 2 písm. a) uvedené směrnice v případě zadavatelů, na které se uvedené ustanovení vztahuje.
2.
Členské státy zajistí, aby nedocházelo k diskriminaci mezi podniky uplatňujícími náhradu škody, která jim vznikla v rámci postupu při zadávání zakázky v důsledku toho, že tato směrnice rozlišuje mezi vnitrostátními předpisy provádějícími právo Společenství a jinými vnitrostátními předpisy.
3. Členské státy zajistí, aby bylo přezkumné řízení dostupné způsoby, které mohou členské státy stanovit, každé osobě, která má nebo měla zájem na získání určité zakázky a které v důsledku domnělého protiprávního jednání vznikla škoda nebo jí hrozí.
Členské státy mohou zejména požadovat, aby osoba usilující o přezkum nejprve oznámila zadavateli domnělé protiprávní jednání a svůj záměr podat opravný prostředek.
Článek 2
1. Členské státy zajistí, aby opatření přijímaná v souvislosti s přezkumným řízením uvedeným v článku 1 zahrnovala pravomoci
buď:
a) přijímat co nejrychleji prostřednictvím předběžných postupů předběžná opatření směřující k nápravě domnělého protiprávního jednání nebo k zabránění dalšímu poškozování dotčených zájmů, včetně opatření vedoucích k pozastavení nebo zajištění pozastavení daného zadávacího řízení nebo výkonu rozhodnutí učiněného zadavatelem;
b) zrušit protiprávní rozhodnutí nebo zajistit jeho zrušení, včetně odstranění diskriminačních technických, hospodářských nebo finančních specifikací ve vyhlášení zadávacího řízení, v pravidelném předběžném oznámení, v oznámení o existenci zkušebního systému, ve výzvě k účasti v soutěži, v zadávací dokumentaci nebo v jakýchkoliv dalších dokumentech souvisejících se zadávacím řízením;
nebo:
c) přijímat jiná opatření, než která jsou uvedena v písmenech a) a b) co nejrychleji prostřednictvím předběžných postupů nebo, je-li to nezbytné, prostřednictvím konečného řízení ve věci, směřujících k nápravě zjištěného protiprávního jednání a k zabránění poškozování příslušných zájmů, zejména platebním příkazem v určité výši v případech, kdy protiprávní jednání nebylo napraveno nebo mu nebylo zabráněno.
Členské státy mohou učinit tuto volbu buď pro všechny zadavatele, nebo pro určité kategorie zadavatelů na základě objektivních kritérií; v každém případě musí být zachována účinnost opatření přijatých k zabránění poškození dotčených zájmů;
d) přiznat náhradu škody osobám poškozeným protiprávním jednáním v obou výše uvedených případech.
Členské státy mohou stanovit, pokud to jejich vnitrostátní právo vyžaduje a za předpokladu, že existují orgány s odpovídajícími pravomocemi, že pokud je nárok na náhradu škody uplatňován na základě skutečnosti, že rozhodnutí bylo protiprávní, musí být napadené rozhodnutí nejprve zrušeno nebo prohlášeno za protiprávní.
2. Pravomoci uvedené v odstavci 1 mohou být rozděleny mezi různé orgány, které jsou příslušné k přezkumnému řízení z různých hledisek.
3. Přezkumné řízení samo nemusí mít odkladný účinek na zadávací řízení, kterého se týká.
4. Členské státy mohou stanovit, že při zvažování, zda přijmout předběžné opatření, vezme příslušný orgán v úvahu pravděpodobné důsledky daných opatření pro všechny zájmy, které jím mohou být poškozeny, a veřejný zájem, a může rozhodnout, že nepřijme toto opatření, pokud by jeho nevýhody převážily nad výhodami.
Rozhodnutím nevydat předběžné opatření nejsou dotčena jiná práva žadatele.
Částka, která má být zaplacena podle odst. 1 písm. c), musí být taková, aby odradila zadavatele od porušování předpisů.
Její zaplacení může záviset na konečném rozhodnutí, že skutečně došlo k protiprávnímu jednání.
6. Účinky výkonu pravomocí uvedených v odstavci 1 na uzavření smlouvy po udělení zakázky se řídí vnitrostátními předpisy.
S výjimkou případu, kdy je třeba rozhodnutí před přiznáním náhrady škody zrušit, může členský stát dále stanovit, že poté, co byla uzavřena smlouva po udělení zakázky, je pravomoc orgánů příslušných k přezkumnému řízení omezena na přiznání náhrady škody osobám poškozeným protiprávním jednáním.
7. Je-li uplatňována náhrada škody představující náklady na přípravu nabídky nebo náklady na účast v zadávacím řízení, musí osoba uplatňující náhradu škody prokázat, že došlo k porušení práva Společenství v oblasti zadávání zakázek nebo vnitrostátních předpisů provádějících toto právo a že měla reálnou možnost získání zakázky, ale tato možnost byla protiprávním jednáním nepříznivě ovlivněna.
8. Členské státy zajistí, aby rozhodnutí učiněná orgány příslušnými k přezkumnému řízení byla účinně vykonatelná.
9. Pokud orgány příslušné k přezkumnému řízení nejsou soudy, musí své rozhodnutí vždy odůvodnit písemně.
Navíc musí být v takovém případě přijaty předpisy zajišťující, že domnělé protiprávní opatření orgánu příslušného k přezkumu nebo domnělé vady při výkonu svěřených pravomocí podléhají soudnímu přezkumu nebo přezkumu orgánem, který je soudem ve smyslu článku 177 Smlouvy a který je nezávislý jak na zadavateli, tak na orgánu příslušném k přezkumu.
Členové tohoto nezávislého orgánu jsou jmenováni a jejich funkční období končí za stejných podmínek, které platí pro soudce, pokud jde o orgán, který je jmenuje, délku funkčního období a odvolání.
Alespoň předseda tohoto nezávislého orgánu musí mít stejnou právní a odbornou kvalifikaci jako soudce.
Nezávislý orgán přijímá rozhodnutí po vyslechnutí obou stran a jeho rozhodnutí jsou právně závazná způsobem stanoveným jednotlivými členskými státy.
KAPITOLA 2 Atestace
Článek 3
Členské státy umožňují zadavatelům využít systém atestací ve smyslu článků 4 až 7.
Článek 4
Zadavatelé mohou zadávací řízení a praxi spadající do oblasti působnosti směrnice 90/531/EHS nechat přezkoumat za účelem obdržení atestace, že toto řízení a praxe vyhovují k danému okamžiku právu Společenství v oblasti zadávání zakázek a vnitrostátním předpisům je provádějícím.
Článek 5
1. Zkoušející oznámí písemně zadavatelům výsledky zkoušek.
Před vydáním atestace uvedené v článku 4 zadavateli se přesvědčí, že jakékoliv vady zjištěné v zadávacím řízení a praxi zadavatele byly napraveny a byla učiněna opatření, aby se neopakovaly.
2. Zadavatelé, kteří obdrželi atestaci, mohou do oznámení v Úředním věstníku Evropských společenství podle článků 16 až 18 směrnice 90/531/EHS zahrnout toto prohlášení:
"Zadavatel obdržel podle směrnice Rady 92/13/EHS atestaci, že ke dni… jeho zadávací řízení a praxe vyhovovala právu Společenství a vnitrostátním předpisům je provádějícím."
Článek 6
1. Zkoušející musí být nezávislí na zadavateli a musí plnit své úkoly zcela objektivně.
Musí poskytovat záruky odpovídající odborné kvalifikace a zkušenosti.
2. Členské státy mohou jmenovat zkoušejícími osoby, profesní nebo stavovská sdružení nebo pracovníky institucí, kteří podle jejich přesvědčení splňují požadavky uvedené v odstavci 1.
Pro tento účel mohou členské státy vyžadovat kvalifikaci, která odpovídá alespoň vysokoškolskému diplomu ve smyslu směrnice 89/48/EHS [8], nebo stanovit, že takové záruky poskytují určité státní nebo státem uznané zkoušky odborné způsobilosti.
Článek 7
Články 4, 5 a 6 se považují za základní požadavky pro účely vypracování evropských norem pro atestaci.
KAPITOLA 3 Systém nápravy
Článek 8
1. Komise může využít řízení uvedené v tomto článku, pokud před uzavřením smlouvy dospěje k názoru, že při zadávání zakázek v oblasti působnosti směrnice 90/531/EHS nebo v souvislosti s čl.
3 odst. 2 písm. a) výše uvedené směrnice v případě zadavatelů, na které se uvedené ustanovení vztahuje, došlo ke zřejmému a zjevnému porušení předpisů Společenství o zadávání zakázek.
2. Komise oznámí členskému státu a zadavateli důvody, na základě kterých rozhodla, že došlo ke zřejmému a zjevnému protiprávnímu jednání, a požádá o nápravu vhodnými prostředky.
3. Do 30 dnů po obdržení oznámení podle odstavce 2 sdělí dotyčný členský stát Komisi
a) potvrzení, že protiprávní jednání bylo napraveno, nebo
b) odůvodnění, proč nedošlo k nápravě, nebo
c) oznámení, že dotyčné řízení bylo pozastaveno buď zadavatelem, nebo na základě pravomocí stanovených v čl. 2 odst. 1 písm. a).
4. Odůvodnění podle odst. 3 písm. b) se může opírat zejména o skutečnost, že domnělé protiprávní jednání je již předmětem soudního řízení nebo jiného přezkumného řízení podle čl. 2 odst. 9. V tom případě sdělí členský stát Komisi výsledek tohoto řízení, jakmile je znám.
Pokud bylo oznámeno, že dotyčné řízení bylo pozastaveno za podmínek stanovených v odst. 3 písm. c), oznámí členský stát Komisi, že toto pozastavení bylo ukončeno nebo že došlo k novému řízení, které se zcela nebo zčásti týká předchozího řízení.
Nové oznámení potvrdí, že protiprávní jednání bylo napraveno, nebo odůvodní, proč protiprávní jednání napraveno nebylo.
KAPITOLA 4 Smír
Článek 9
1. Každá osoba, která má nebo měla zájem získat určitou zakázku v oblasti působnosti směrnice 90/531/EHS a která se domnívá, že byla nebo zřejmě může být v souvislosti se zadáváním zakázky poškozena porušením předpisů Společenství v oblasti zadávání zakázek nebo vnitrostátních předpisů je provádějících, může podat žádost o smírčí řízení podle článků 10 a 11.
2. Žádost uvedená v odstavci 1 se podává písemně Komisi nebo vnitrostátním orgánům uvedeným v příloze.
Tyto orgány ji předají neprodleně Komisi.
Článek 10
1. Pokud Komise na základě žádosti uvedené v článku 9 dospěje k názoru, že se spor týká správného použití práva Společenství, vyzve zadavatele, aby sdělil, zda je připraven se účastnit smírčího řízení.
Pokud zadavatel odmítne, sdělí Komise osobě, která podala žádost, že řízení nemůže být zahájeno.
Pokud zadavatel souhlasí, použijí se odstavce 2 až 7.
2. Komise co nejrychleji navrhne smírce ze seznamu nezávislých osob pověřených pro tento účel. Seznam sestaví Komise po konzultaci s Poradním výborem pro veřejné zakázky nebo v případě zadavatelů, jejichž činnosti jsou uvedeny v čl. 2 odst. 2 písm. d) směrnice 90/531/EHS, s Poradním výborem pro zakázky v odvětví telekomunikací.
Každá strana smírčího řízení prohlásí, zda uznává smírce, a určí dalšího smírce.
Smírci mohou určit nejvýše dvě další osoby, aby jim radili v jejich práci jako znalci.
Strany smírčího řízení a Komise mohou odmítnout každého znalce určeného smírci.
3. Smírci dají osobě žádající o smírčí řízení, zadavateli nebo každému jinému kandidátovi nebo uchazeči o veřejnou zakázku, který se účastní dotyčného zadávacího řízení, možnost vyjádřit se k věci ústně nebo písemně.
4. Smírci usilují o to, aby co nejdříve dosáhli dohody mezi stranami, která je v souladu s právem Společenství.
5. Smírci podají Komisi zprávu o svých závěrech a výsledcích, ke kterým dospěli.
6. Osoba žádající o smírčí řízení a zadavatel mají právo řízení kdykoliv ukončit.
7. Pokud se strany nedohodnou jinak, nese osoba žádající o smírčí řízení a zadavatel vlastní náklady.
Navíc každý z nich nese polovinu nákladů na řízení s výjimkou nákladů stran sporu.
Článek 11
1. Pokud osoba, která má nebo měla zájem o získání určité zakázky ve smyslu článku 9, jiná než osoba, která žádá o smírčí řízení, podá soudní nebo jiný opravný prostředek ve smyslu této směrnice, vyrozumí o tom zadavatel smírce.
Smírci sdělí této osobě, že byla podána žádost o smírčí řízení, a vyzvou ji, aby ve stanovené lhůtě sdělila, zda souhlasí s účastí na řízení.
Jestliže tato osoba účast odmítne, mohou se smírci rozhodnout, je-li to nezbytné usnesením většiny, ukončit smírčí řízení, pokud dospějí k názoru, že účast této osoby je nezbytná pro vyřešení sporu.
Oznámí své rozhodnutí Komisi spolu s odůvodněním.
2. Opatřeními podle této kapitoly nejsou dotčena
a) opatření, která může Komise nebo členský stát přijmout podle článků 169 nebo 170 Smlouvy nebo podle kapitoly 3 této směrnice;
b) práva osob, které žádají o smírčí řízení, zadavatelů a všech jiných osob.
KAPITOLA 5 Závěrečná ustanovení
Článek 12
1. Nejpozději čtyři roky po provedení této směrnice v členských státech přezkoumá Komise po konzultaci s Poradním výborem pro veřejné zakázky uplatňování této směrnice, a zejména využití evropských norem, a případně navrhne její změny.
2. Členské státy sdělí Komisi každoročně do 1. března informace o fungování svých přezkumných řízení za předchozí rok.
Druh informací určí Komise po dohodě s Poradním výborem pro veřejné zakázky.
3. V případě záležitostí týkajících se zadavatelů, jejichž činnosti jsou uvedeny v čl. 2 odst. 2 písm. d) směrnice 90/531/EHS, konzultuje Komise také Poradní výbor pro zakázky v odvětví telekomunikací.
Článek 13
1. Členské státy přijmou opatření nezbytná pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. ledna 1993.
Španělské království přijme tato opatření nejpozději do 30. června 1995.
Řecká republika a Portugalská republika přijmou tato opatření nejpozději do 30. června 1997.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Přijímají-li členské státy tato opatření, musí v nich být učiněn odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy uvedou opatření uvedená v odstavci 1 v účinnost ke stejnému dni jako opatření uvedená ve směrnici 90/531/EHS.
3. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 14
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 2. března 1992 o omezení provozu letadel uvedených v části II kapitoly 2 svazku 1 přílohy 16 k Úmluvě o mezinárodním civilním letectví, druhé vydání (1988)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na čl. 84 odst. 2 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že uplatňování norem pro emise hluku na civilní podzvuková trysková letadla má významné důsledky pro poskytování služeb v letecké dopravě zejména v případech, kdy tyto normy omezují dobu životnosti letadel provozovaných leteckými dopravními společnostmi; že směrnice Rady 80/51/EHS [4] stanoví limitní hodnoty emisí tohoto hluku;
vzhledem k tomu, že směrnice Rady 89/629/EHS [5] omezuje další zápis letadel do registrů civilního letectví členských států na letadla splňující normy stanovené v části II kapitoly 2 svazku 1 přílohy 16 k Úmluvě o mezinárodním civilním letectví, druhé vydání (1988); že uvedená směrnice stanoví, že omezení dalšího zápisu je pouze první etapou;
vzhledem k tomu, že akční plán Evropských společenství týkající se životního prostředí [6] jasně prokazuje důležitost problému hluku, a zejména potřebu přijmout opatření proti hluku leteckého provozu;
vzhledem k tomu, že kvůli rostoucímu dopravnímu zahlcení na letištích Společenství je nezbytné zajistit, aby stávající zařízení byla co nejlépe využívána; že to bude možné pouze při použití letadel přijatelných z hlediska životního prostředí;
vzhledem k tomu, že práce vykonaná Společenstvím ve spolupráci s ostatními mezinárodními orgány naznačuje, že opatření k omezování provozu letadel nevyhovujících normám kapitoly 3 přílohy 16 se musí v zájmu přínosu pro životní prostředí řídit veškerými pravidly o omezení dalších zápisu;
vzhledem k tomu, že za tímto účelem by v rozumném časovém plánu měla být zavedena společná pravidla k zajištění harmonizovaného přístupu v celém Společenství, která by doplnila stávající předpisy; že to je zvláště důležité z hlediska posledních tendencí směrem k postupné liberalizaci evropského letového provozu;
vzhledem k tomu, že hluk letadel by měl být dále snižován s ohledem na činitele životního prostředí, technickou proveditelnost a hospodářské důsledky;
vzhledem k tomu, že je vhodné omezit provoz civilních podzvukových tryskových letadel zapsaných v registrech členských států na letadla, která vyhovují normám kapitoly 3 přílohy 16; že časový plán postupného vyjímání těchto letadel, která nevyhovují normám kapitoly 3, z registrů členských států by byl možný pro letecké dopravní společnosti i pro výrobce;
vzhledem k tomu, že zvláštní pozornost by měla být věnována problémům rozvojových zemí;
vzhledem k tomu, že v případech technických nebo hospodářských obtíží by bylo rozumné udělit omezené výjimky,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Účelem této směrnice je omezit provoz civilních podzvukových tryskových letadel uvedených v článku 2.
2. Tato směrnice se vztahuje na letadla s maximální vzletovou hmotností 34000 kg nebo více a s osvědčením pro maximální vnitřní vybavení pro daný typ letadla sestávající z více než 19 sedadel pro cestující, kromě sedadel vyhrazených pro posádku.
Článek 2
1. Členské státy zajistí, aby od 1. dubna 1995 nesměla civilní podzvuková trysková letadla vybavená motory s obtokovým poměrem menším než dvě používat letiště umístěná na jejich území, pokud jim nebylo uděleno osvědčení hlukové způsobilosti buď
a) podle norem stanovených v části II kapitoly 3 svazku 1 přílohy 16 Úmluvy o mezinárodním civilním letectví, druhé vydání (1988), nebo
b) podle norem stanovených v části II kapitoly 2 svazku 1 přílohy 16 výše uvedené úmluvy za předpokladu, že jim první individuální osvědčení letové způsobilosti letové způsobilosti bylo vydáno před méně než 25 lety.
2. Členské státy zajistí, aby od 1. dubna 2002 všechna civilní podzvuková trysková letadla používající letiště umístěná na jejich území vyhovovala odst. 1 písm. a).
3. Území uvedené v odstavcích 1 a 2 nezahrnuje zámořské departmenty uvedené v čl. 227 odst. 2 Smlouvy.
Článek 3
Na letadla uvedená v příloze se nevztahuje čl. 2 odst. 1 písm. a) a b), pokud
a) tato civilní podzvuková trysková letadla, kterým bylo uděleno osvědčení hlukové způsobilosti podle norem stanovených v části II kapitoly 2 svazku 1 přílohy 16 k Úmluvě o mezinárodním civilním letectví, druhé vydání (1988), používala letiště Společenství v letech 1986 až 1990 v průběhu dvanáctiměsíčního referenčního období zvoleného společně s danými státy;
b) tato letadla byla v referenčním roce registrována v rozvojových zemích uvedených v příloze a jsou nadále provozována fyzickými nebo právnickými osobami usazenými v těchto zemích.
Článek 4
Členské státy mohou udělit výjimky ohledně lhůty 25 let stanovené v čl. 2 odst. 1 písm. b) a prodloužit ji nejvýše celkem o tři roky pro letadla, u nichž letecká dopravní společnost prokáže, že by zákaz v nepřiměřené míře nepříznivě ovlivnil její činnost.
Článek 5
1. Členské státy vyjmou z čl. 2 odst. 1 letadla nevyhovující normám kapitoly 3 přílohy 16, které však mohou být přizpůsobeny tak, aby vyhovovaly těmto normám, pokud
a) existuje vhodné zařízení pro přeměnu typu daného letadla a je skutečně dostupné;
b) letadla vybavená tímto zařízením vyhoví normám kapitoly 3 přílohy 16, jak je stanoveno v souladu s technickými normami a postupy přijatými členskými státy do doby, než budou na úrovni Společenství zavedeny společné normy a postupy;
c) letecká dopravní společnost toto zařízení objedná do 1. dubna 1994;
d) letecká dopravní společnost přijme pro provedení těchto přeměn nejbližší datum.
2. Pro letadla historicky zajímavá mohou členské státy udělit výjimku z článku 2.
Článek 6
Na základě zásady jedné výjimky pro každé objednané letadlo mohou členské státy udělit výjimky z čl. 2 odst. 1 pro letadla, pro něž byla před 1. dubnem 1994 zadána objednávka na náhradní letadlo vyhovující normám kapitoly 3 přílohy 16 za předpokladu, že letecká dopravní společnost přijala nejbližší datum dodávky.
Článek 7
S výhradou schválení příslušným orgánem členského státu nelze po leteckých dopravních společnostech žádat, aby podle čl. 2 odst. 1 vymazávaly každoročně z registrů letadla nevyhovující normám kapitoly 3 přílohy 16 v počtu rovnajícím se více než deseti procentům jejich celkového leteckého parku civilních podzvukových letadel.
Článek 8
V jednotlivých případech mohou členské státy na letištích umístěných na jejich území povolit dočasné používání letadel, která nesmějí být provozována na základě ostatních ustanovení této směrnice.
Tato výjimka je omezena na:
a) letadla, jejichž provozování je tak výjimečné povahy, že by odvolání dočasné výjimky nebylo vhodné;
b) letadla vykonávající neobchodní lety za účelem své přeměny, opravy nebo údržby.
Článek 9
1. Každý členský stát, který udělí výjimky podle článků 4 až 7, o tom a o důvodech pro své rozhodnutí informuje příslušné orgány ostatních členských států a Komisi.
2. Každý členský stát uznává výjimky udělené jiným členským státem, jež se vztahují na letadla zapsaná v registrech tohoto členského státu.
Článek 10
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. července 1992.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi znění vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 11
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 23. března 1992, kterou se mění směrnice 66/401/EHS ouvádění osiva pícnin na trh
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 66/401/EHS ze dne 14. června 1966 o uvádění osiva pícnin na trh [1], naposledy pozměněnou směrnicí 90/654/EHS [2], a zejména na čl. 2 odst. 1a uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že s ohledem na vývoj vědeckých a technických poznatků, které se týkají hybridů vzniklých křížením druhů, na které se vztahuje směrnice 66/401/EHS, by měly být do oblasti působnosti uvedené směrnice zahrnuty hybridy vzniklé křížením Festuca pratensis Hudson s Lolium multiflorum Lam. v důsledku jejich rostoucího významu ve Společenství;
vzhledem k tomu, že s ohledem na vývoj vědeckých a technických poznatků by měly být přílohy II a III zmíněné směrnice změněny tak, aby byly upraveny požadavky na osivo a na hmotnost partií a vzorků u druhu Festulolium;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro osivo a sadbu v zemědělství, zahradnictví a lesnictví,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 66/401/EHS se mění takto:
1. V čl. 2 odst. 1 části A písm. a) se doplňuje nový pododstavec, který zní:
"Tato definice zahrnuje rovněž tyto hybridy vzniklé křížením uvedených druhů:
Festuca pratensis Hudson × olium multiflorum Lam. _BAR_ hybrid vzniklý křížením kostřavy luční s jílkem mnohokvětým (včetně jílku jednoletého) (× Festulolium)." _BAR_
2. V čl. 3 odst. 1 se za slova "Festuca rubra L." vkládají slova "x Festulolium".
3. V příloze I bodě 3 se za slova "rodu Lolium" na obou místech vkládají slova "nebo x Festulolium".
4. V příloze II části I bodě 2 oddíle A v tabulce se za řádek "Festuca rubra L." vkládá nový řádek, který zní:
"1 _BAR_ 2 _BAR_ 3 _BAR_ 4 _BAR_ 5 _BAR_ 6 _BAR_ 7 _BAR_ 8 _BAR_ 9 _BAR_ 10 _BAR_ 11 _BAR_ 12 _BAR_ 13 _BAR_ 14 _BAR_ 15 _BAR_ x Festulolium _BAR_ 75 (a) _BAR_ _BAR_ 96 _BAR_ 1,5 _BAR_ 1,0 _BAR_ 0,5 _BAR_ 0,3 _BAR_ _BAR_ _BAR_ _BAR_ 0 _BAR_ 0(j)(k) _BAR_ _BAR_ 5(n)" _BAR_
5. V příloze II části II bodě 2 oddíle A v tabulce za řádek "Festuca rubra L." vkládá nový řádek, který zní:
"1 _BAR_ 2 _BAR_ 3 _BAR_ 4 _BAR_ 5 _BAR_ 6 _BAR_ 7 _BAR_ 8 _BAR_ x Festulolium _BAR_ 0,3 _BAR_ 20(a) _BAR_ 2 _BAR_ 5 _BAR_ 5 _BAR_ _BAR_ (j)" _BAR_
6. V příloze III se za řádek "Festuca rubra L." vkládá nový řádek, který zní:
"1 _BAR_ 2 _BAR_ 3 _BAR_ 4 _BAR_ x Festulolium _BAR_ 10 _BAR_ 200 _BAR_ 60" _BAR_
Článek 2
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději 30. června 1992.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 31. března 1992 o hmotnostech a rozměrech motorových vozidel kategorie M1
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100a této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
ve spolupráci s Evropským parlamentem [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že je důležité přijmout opatření, jejichž cílem je postupné vytváření vnitřního trhu v období do 31. prosince 1992; že vnitřní trh zahrnuje prostor bez vnitřních hranic, v němž je zajištěn volný pohyb zboží, osob, služeb a kapitálu;
vzhledem k tomu, že pro dosažení vnitřního trhu je nutný postup plné harmonizace;
vzhledem k tomu, že tato metoda bude použita při revizi celého postupu EHS schválení typu ve smyslu usnesení Rady ze dne 7. května 1985 o novém přístupu k technické harmonizaci a normalizaci;
vzhledem k tomu, že technické požadavky, které musí motorová vozidla podle vnitrostátních právních předpisů splňovat, se mimo jiné vztahují na jejich hmotnosti a rozměry;
vzhledem k tomu, že se tyto požadavky v jednotlivých členských státech liší; že je proto nutné, aby všechny členské státy zavedly stejné požadavky vedle nebo namísto svých stávajících právních předpisů, zejména aby bylo možno použít u všech typů vozidel postup EHS schvalování typu, který je předmětem směrnice Rady 70/156/EHS ze dne 6. února 1970 o sbližování právních předpisů členských států týkající se schvalování typu motorových vozidel a jejich přípojných vozidel [4], naposledy pozměněné směrnicí 87/403/EHS [5];
vzhledem k tomu, že tato směrnice bude doplněna směrnicemi týkajícími se hmotností a rozměrů všech kategorií motorových vozidel a jejich přípojných vozidel;
vzhledem k tomu, že není nutné stanovit požadavky týkající se dynamické stability jízdních souprav motorových vozidel a jejich přípojných vozidel, protože výrobci motorových vozidel zohledňují toto hledisko při stanovení maximální technicky přípustné přípojné hmotnosti,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Pro účely této směrnice se "vozidlem" rozumí každé motorové vozidlo kategorie M1 podle definice v příloze I směrnice 70/156/EHS určené k provozu na pozemních komunikacích, která mají nejméně čtyři kola a maximální konstrukční rychlost vyšší než 25 km/h.
Článek 2
Členské státy nesmějí odmítnout udělit EHS schválení typu nebo vnitrostátní schválení typu pro určitý typ vozidla nebo odmítnout nebo zakázat prodej, registraci, uvedení do provozu nebo užívání určitého vozidla z důvodů týkajících se jeho hmotností a rozměrů, pokud toto vozidlo splňuje požadavky stanovené v příloze I.
Článek 3
Změny nezbytné pro přizpůsobení požadavků příloh této směrnice technickému pokroku přijímá Komise postupem stanoveným v článku 13 směrnice 70/156/EHS.
Článek 4
1. Členské státy přijmou a zveřejní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 1. července 1992.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tyto předpisy přijaté členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Použijí tyto předpisy ode dne 1. října 1992.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 5
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 31. března 1992 o bezpečnostním zasklení a zasklívacích materiálech motorových vozidel a jejich přípojných vozidel
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100a této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
ve spolupráci s Evropským parlamentem [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že je důležité přijmout opatření, jejichž cílem je postupné vytváření vnitřního trhu v období do 31. prosince 1992; že vnitřní trh zahrnuje oblast bez vnitřních hranic, v níž je zajištěn volný pohyb zboží, osob, služeb a kapitálu;
vzhledem k tomu, že pro dosažení jednotného trhu je nutný postup plné harmonizace;
vzhledem k tomu, že se tento postup bude muset používat v době revize celého postupu EHS schválení typu, přičemž se bere v úvahu povaha usnesení Rady ze dne 7. května 1985 o novém přístupu k technické harmonizaci a normalizaci;
vzhledem k tomu, že se požadavky týkající se bezpečnostního zasklení v jednotlivých členských státech liší; že je proto nutné, aby všechny členské státy zavedly stejné požadavky vedle nebo namísto svých stávajících právních předpisů, zejména proto, aby bylo možné u všech typů vozidel užít postup pro EHS schválení typu, který je předmětem směrnice Rady 70/156/EHS ze dne 6. února 1970 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu motorových vozidel a jejich přípojných vozidel [4], naposledy pozměněné směrnicí 87/403/EHS [5];
vzhledem k tomu, že všechny předpisy o bezpečnostním zasklení musí obsahovat nejen požadavky týkající se jeho konstrukce, ale též jeho montáže na vozidla;
vzhledem k tomu, že harmonizovaným postupem schvalování typu bezpečnostního zasklení jako konstrukční části může každý stát potvrdit, že byly splněny společné požadavky na výrobu a zkoušky, a informovat ostatní členské státy o takovém potvrzení zasláním kopie certifikátu schválení typu konstrukční části vydaného pro každý typ bezpečnostního zasklení; že označení značkou EHS schválení typu konstrukční části každého bezpečnostního zasklení odpovídajícího typu, který byl schválen jako typ konstrukční části, znamená, že úřední přezkoušení tohoto typu zasklení v ostatních členských státech není již oprávněné;
vzhledem k tomu, že hledisko bezpečnosti je u čelních skel zvláště důležité, jelikož čelní skla jsou vystavena více než v případě ostatních typů bezpečnostního zasklení prudkému nárazu, buď v důsledku střetu vozidel, nebo úderů zvenku, a tak mohou způsobit vážná zranění; že při snaze o sbližování právních předpisů členských států, jejichž vzájemné rozdíly působí překážky obchodu, musí řešení, která se mají přijmout, vzít v úvahu požadavky na bezpečnost provozu na pozemních komunikacích a potřebu jejího zvýšení,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Členské státy schválí každý typ bezpečnostního zasklení, který spadá do oblasti působnosti definované v bodě 1 přílohy I a který splňuje požadavky pro konstrukci a zkoušky.
2. Členské státy udělí schválení typu vozidla každému vozidlu, které splňuje požadavky na montáž stanovené v příloze III.
3. Členský stát, který udělil EHS schválení typu konstrukční části, přijme v potřebném rozsahu, a je-li to třeba i ve spolupráci s příslušnými mi orgány ostatních členských států, opatření k ověření, že vyráběné typy se shodují s schváleným typem.
Článek 2
Všechny žádosti o EHS schválení typu konstrukční části podává výrobce nebo jeho oprávněný zástupce v členském státě.
Tento členský stát vydá výrobci nebo jeho oprávněnému zástupci značku EHS schválení typu konstrukční části podle bodů 4.4 až 4.7 přílohy II pro každý typ bezpečnostního zasklení, jemuž udělil schválení typu podle článku 1.
Členské státy přijmou veškerá potřebná opatření, aby zabránily užívání jakýchkoliv značek, které by mohly vést k záměně konstrukčních částí bezpečnostního zasklení, kterým bylo uděleno schválení typu konstrukční části podle článku 1.
Článek 3
Příslušné orgány každého členského státu zašlou do jednoho měsíce příslušným orgánům ostatních členských států výtisk certifikátu schválení typu konstrukční části vydaného pro každý typ bezpečnostního zasklení a certifikát schválení typu pro každý typ vozidla, kterému jej udělují z hlediska montáže bezpečnostního zasklení.
Článek 4
Žádný členský stát nesmí zakázat uvedení bezpečnostního zasklení na trh nebo zakázat jeho užívání z důvodů týkajících se jeho konstrukce, pokud je toto zasklení opatřeno značkou EHS schválení typu konstrukční části.
Článek 5
1. Jestliže členský stát, který udělil EHS schválení typu konstrukční části, zjistí, že určitý počet kusů bezpečnostního zasklení opatřených stejnou značkou EHS schválení typu konstrukční části se neshoduje se schváleným typem, přijme potřebná opatření, aby se vyráběné typy se schváleným typem shodovaly.
Příslušné orgány takového členského státu uvědomí příslušné orgány ostatních členských států o přijatých opatřeních, která mohou v případě nutnosti vést až k odejmutí EHS schválení typu konstrukční části.
Uvedené orgány přijmou stejná opatření, jestliže dostanou o takovém porušení shody informaci od příslušných orgánů jiného členského státu.
2. Příslušné orgány členských států se do jednoho měsíce navzájem informují o každém odejmutí EHS schválení typu konstrukční části a o důvodech takového opatření.
3. Jestliže členský stát, který udělil EHS schválení typu konstrukční části, popírá porušení shody, které mu bylo oznámeno, vynasnaží se dotyčné členské státy spor urovnat.
Komise je pravidelně informována a v případě potřeby vede vhodné konzultace za účelem dosažení urovnání.
Článek 6
Každé rozhodnutí o odmítnutí nebo odejmutí schválení typu konstrukční části nebo o zákazu uvádění na trh a používání učiněné podle předpisů přijatých k provedení této směrnice obsahuje podrobné odůvodnění.
Takové rozhodnutí je oznámeno dotčené osobě, která je současně informována o možných opravných prostředcích podle právních předpisů platných v členských státech a o lhůtách pro jejich podání.
Článek 7
Žádný členský stát nesmí odmítnout EHS schválení typu vozidla nebo vnitrostátní schválení typu vozidla nebo odmítnout nebo zakázat uvádění na trh a do provozu nebo užívání vozidla z důvodů týkajících se jeho bezpečnostního zasklení, jestliže je toto zasklení opatřeno značkou EHS schválení typu konstrukční části a jestliže je namontováno v souladu s požadavky uvedenými v příloze III.
Článek 8
Pro účely této směrnice se "vozidlem" rozumí každé motorové vozidlo určené pro používání na silnici, s karoserií nebo bez karoserie, které má nejméně čtyři kola a maximální konstrukční rychlost vyšší než 25 km/h, a jeho přípojné vozidlo, kromě kolejových vozidel, zemědělských a lesnických traktorů a stavebních strojů.
Mezinárodní klasifikace těchto vozidel odpovídá poznámce písmene b) přílohy I směrnice 70/156/EHS.
Článek 9
Změny nezbytné k přizpůsobení požadavků příloh této směrnice technickému pokroku se přijímají postupem podle článku 13 směrnice 70/156/EHS.
Článek 10
1. Členské státy přijmou a vyhlásí právní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. července 1992.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si určí členské státy.
Tyto předpisy použijí od 1. října 1992.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 11
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 31. března 1992 o pneumatikách pro motorová vozidla a jejich přípojná vozidla a o jejich montáži
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100a této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
ve spolupráci s Evropským parlamentem [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že je třeba přijmout opatření k postupnému zřízení vnitřního trhu v období do 31. prosince 1992; že vnitřní trh zahrnuje prostor bez vnitřních hranic, v němž je zajištěn volný pohyb zboží, osob, služeb a kapitálu;
vzhledem k tomu, že pro dosažení jednotného trhu je nutný postup plné harmonizace;
vzhledem k tomu, že tato metoda bude použita při revizi celého postupu EHS schvalování typu ve smyslu usnesení Rady ze dne 7. května 1985 o novém přístupu k technické harmonizaci a normalizaci;
vzhledem k tomu, že technické požadavky, které musí motorová vozidla podle vnitrostátních právních předpisů splňovat, se mimo jiné vztahují na pneumatiky;
vzhledem k tomu, že se tyto požadavky v jednotlivých členských státech liší; že je proto nutné, aby všechny členské státy zavedly stejné požadavky vedle nebo namísto svých stávajících právních předpisů, zejména aby bylo možné použít u všech typů vozidel postup EHS schvalování typu, který je předmětem směrnice Rady 70/156/EHS ze dne 6. února 1970 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu motorových vozidel a jejich přípojných vozidel [4], naposledy pozměněné směrnicí 87/403/EHS [5];
vzhledem k tomu, že předpisy pro pneumatiky by měly zahrnovat společné požadavky týkající se nejen jejich vlastností, ale i požadavků na vybavení vozidel a jejich přípojných vozidel z hlediska jejich pneumatik;
vzhledem k tomu, že by měl být v důsledku toho zaveden jednotný postup pro udělení značky EHS pro každý typ pneumatiky, který splňuje společné požadavky na vlastnosti a zkoušky; že k zabezpečení volného pohybu pneumatik na úrovni Společenství je soulad pneumatik se společnými požadavky zajištěn opatřením každé pneumatiky EHS značkou udělenou výrobci zmíněným postupem; že všechny členské státy mohou pro ověření souladu pneumatik se společnými požadavky kdykoli provést kontroly; že v případě zjištění nesouladu musí členské státy přijmout opatření nezbytná k zajištění souladu pneumatik s těmito požadavky, jež mohou vést až k odejmutí výše uvedené EHS značky;
vzhledem k tomu, že je žádoucí vzít v úvahu technické požadavky přijaté Evropskou hospodářskou komisí Organizace spojených národů v jejím předpisu č. 30 ("Jednotná ustanovení pro schvalování typu pneumatik pro motorová vozidla a jejich přípojná vozidla") [6]ve znění předpisu č. 54 ("Jednotná ustanovení pro schvalování typu pneumatik užitkových vozidel a jejich přípojných vozidel") [7]a předpisu č. 64 ("Jednotná ustanovení pro schvalování typu vozidel vybavených koly nebo pneumatikami pro dočasné užití") [8], které jsou přílohou Dohody ze dne 20. března 1958 o přijetí jednotných podmínek pro schvalování typu a vzájemné uznávání schválení typu výstroje a dílů motorových vozidel;
vzhledem k tomu, že sbližování vnitrostátních právních předpisů týkajících se motorových vozidel předpokládá, že členské státy budou vzájemně uznávat kontroly provedené kterýmkoli z nich podle společných požadavků,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Pro účely této směrnice se rozumí:
- "pneumatikou" nová pneumatika určená pro vybavení vozidel, na něž se vztahuje směrnice Rady 70/156/EHS;
- "vozidlem" každé vozidlo, na něž se vztahuje směrnice Rady 70/156/EHS;
- "výrobcem" držitel výrobní nebo obchodní značky vozidla nebo pneumatiky.
Článek 2
1. Členské státy udělují EHS schválení typu konstrukční části za podmínek přílohy I pro každý typ pneumatiky, který splňuje požadavky přílohy II, a přidělí mu číslo EHS schválení typu konstrukční části, jak je stanoveno v příloze I.
2. Členské státy udělují EHS schválení typu vozidla z hlediska jeho pneumatik za podmínek přílohy III pro každý typ vozidla, jehož všechny pneumatiky (včetně pneumatik pro dočasné užití) splňují požadavky přílohy II a rovněž požadavky na vozidlo podle přílohy IV, a přidělí mu číslo EHS schválení typu, jak je stanoveno v příloze III.
Článek 3
Schvalovací orgán každého členského státu zašle ostatním členským státům do jednoho měsíce od udělení nebo odmítnutí udělení EHS schválení typu konstrukční části (pro typ pneumatiky) nebo EHS schválení typu vozidla kopii dotyčného certifikátu, jehož vzory jsou uvedeny v dodatcích k příloze I a k příloze III, a popřípadě zašlou zkušební protokol každého schváleného typu pneumatiky.
Článek 4
Členské státy nesmějí zakázat ani omezovat uvádění na trh pneumatik opatřených značkou EHS schválení typu konstrukční části.
Článek 5
Členské státy nesmějí odmítnout udělit EHS schválení typu nebo vnitrostátní schválení typu pro určitý typ vozidla z hlediska jeho pneumatik, pokud jsou tyto pneumatiky opatřeny značkou EHS schválení typu konstrukční části a jsou namontovány podle požadavků stanovených v příloze IV.
Článek 6
Členské státy nesmějí odmítnout nebo zakázat prodej, registraci, uvedení do provozu nebo užívání určitého vozidla z důvodů týkajících se jeho pneumatik, pokud jsou tyto pneumatiky opatřeny značkou EHS schválení typu konstrukční části a jsou namontovány v souladu s požadavky stanovenými v příloze IV.
Článek 7
1. Pokud členský stát na základě náležitého zdůvodnění usoudí, že určitý typ pneumatiky nebo vozidla představuje ohrožení bezpečnosti, třebaže splňuje požadavky této směrnice, může dočasně zakázat uvádění tohoto výrobku na trh na svém území nebo je podřídit zvláštním podmínkám.
O tomto rozhodnutí neprodleně uvědomí ostatní členské státy a Komisi a uvede důvody svého rozhodnutí.
2. Komise do šesti týdnů konzultuje dotčené členské státy a poté neprodleně zaujme stanovisko a přijme nezbytná opatření.
3. Pokud má Komise za to, že je nezbytné technické přizpůsobení této směrnice, přijme tyto změny buď Komise, nebo Rada postupem podle článku 10.
V takovém případě může členský stát, který přijal ochranná opatření, zachovat tato opatření až do doby, než změny vstoupí v platnost.
Článek 8
1. Členský stát, který uděluje EHS schválení typu konstrukční části (pro typ pneumatiky) nebo EHS schválení typu vozidla, přijme podle potřeby a popřípadě ve spolupráci se schvalovacími orgány jiných členských států, opatření k ověření, že vyráběné typy jsou shodné se schváleným typem.
Za tímto účelem může tento členský stát kdykoliv ověřit soulad pneumatik nebo vozidel s požadavky této směrnice.
Toto ověření se omezí na namátkovou kontrolu.
2. Pokud tento členský stát zjistí, že se určitý počet pneumatik nebo vozidel se stejnou značkou schválení typu neshoduje s typem, který byl schválen, přijme nezbytná opatření k zajištění shodnosti.
V případě trvalé neshodnosti mohou tato opatření vést až k odejmutí EHS schválení typu.
Stejná opatření tento orgán přijme, jestliže je o takové neshodnosti informován příslušnými orgány jiného členského státu.
3. Schvalovací orgány členských států se do jednoho měsíce vzájemně informují o každém odejmutí EHS schválení typu s uvedeném důvodů prostřednictvím formuláře uvedeného v dodatcích k příloze I a k příloze III.
Článek 9
Veškerá rozhodnutí o odmítnutí nebo odejmutí EHS schválení typu konstrukční části pro typ pneumatiky nebo EHS schválení typu vozidla z hlediska montáže jeho pneumatik nebo o zákazu jeho uvedení na trh nebo jeho užívání, učiněná na základě předpisů přijatých k provedení této směrnice, musí být podrobně odůvodněna.
Rozhodnutí se oznamuje dotčené osobě s uvedením možnosti podat opravné prostředky, která jsou jí podle platných právních předpisů členských států k dispozici, a o lhůtách pro jejich podání.
Článek 10
Veškeré změny nezbytné pro přizpůsobení požadavků příloh technickému pokroku se přijímají postupem stanoveným v článku 13 směrnice 70/156/EHS.
Článek 11
1. Členské státy přijmou a zveřejní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 1. července 1992.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Použijí tyto předpisy ode dne 1. ledna 1993.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 12
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady 92/24/EHS ze dne 31. března 1992 o omezovačích rychlosti nebo podobných palubních systémech omezení rychlosti u některých kategorií motorových vozidel
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100a této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
ve spolupráci s Evropským parlamentem [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že je důležité přijmout opatření, jejichž cílem je postupné vytváření vnitřního trhu v období do 31. prosince 1992; že vnitřní trh zahrnuje oblast bez vnitřních hranic, v níž je zajištěn volný pohyb zboží, osob, služeb a kapitálu;
vzhledem k tomu, že technické požadavky, které musí motorová vozidla splňovat podle vnitrostátních právních předpisů, se mimo jiné týkají omezení rychlosti vozidel určitých kategorií;
vzhledem k tomu, že se tyto požadavky v jednotlivých členských státech liší; že je proto nutné, aby všechny členské státy zavedly stejné požadavky vedle nebo namísto svých stávajících právních předpisů, zejména proto, aby bylo možné použít u všech typů vozidel postup EHS schválení typu, který je předmětem směrnice 70/156/EHS [4];
vzhledem k tomu, že s ohledem na zvýšení bezpečnosti provozu na pozemních komunikacích a snížení vážnosti úrazů při nehodách těžkých nákladních vozidel a autobusů se považuje za naléhavě nutné, aby motorová vozidla těchto kategorií byla vybavena omezovači rychlosti;
vzhledem k tomu, že z hlediska ochrany životního prostředí a hospodárnosti lze dosáhnout snížení exhalací a spotřeby paliva;
vzhledem k tomu, že ve všech případech, kdy Rada zmocnila Komisi k provádění předpisů pro oblast motorových vozidel, by Komise měla nejprve jednat s členskými státy v rámci poradního výboru;
vzhledem k tomu, že je účelné a užitečné uskutečnit v rámci programu Drive výzkum zaměřený na vývoj omezovačů s měnitelným omezením rychlosti v závislosti na převládajícím stavu vozovky a podmínkách provozu,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Pro účely této směrnice:
- "vozidlem" se rozumí každé motorové vozidlo kategorie N2 a M3 s maximální přípustnou hmotností větší než 10 t a motorové vozidlo kategorie N3 podle definice v příloze I směrnice 70/156/EHS určené k provozu na silnici, které má nejméně čtyři kola a maximální konstrukční rychlost větší než 25 km/h,
- "omezovačem rychlosti" se rozumí zařízení omezující rychlost, pro které může být uděleno schválení typu samostatného technického celku podle článku 9a směrnice 70/156/EHS.
Vestavěné systémy pro omezení maximální rychlosti vozidla, které jsou od počátku součástí konstrukce vozidel, musí splňovat stejné požadavky jako omezovače rychlosti.
Článek 2
Členské státy nesmějí odmítnout
- EHS schválení typu nebo vnitrostátní schválení typu pro určité vozidlo nebo odmítnout nebo zakázat prodej, registraci, uvedení do provozu nebo používání vozidla z důvodů týkajících se jeho vybavení omezovačem rychlosti,
- EHS schválení typu samostatného technického celku nebo vnitrostátní schválení typu pro určitý omezovač rychlosti nebo zakázat prodej nebo používání omezovače rychlosti,
jsou-li splněny požadavky stanovené v přílohách této směrnice.
Článek 3
Změny nezbytné k přizpůsobení požadavků příloh této směrnice technickému pokroku se přijímají postupem podle článku 13 směrnice 70/156/EHS.
Článek 4
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. ledna 1993.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 5
Od 1. ledna 1994 členské státy
- nesmějí vydat dokument podle čl. 10 odst. 1 třetí odrážky směrnice 70/156/EHS pro typ vozidla, jehož omezovač rychlosti nesplňuje požadavky této směrnice,
- mohou odmítnout udělit vnitrostátní schválení typu pro typ vozidla, jehož omezovač rychlosti nevyhovuje ustanovením této směrnice.
Od 1. října 1994 mohou členské státy zakázat uvedení vozidel, která nejsou vybavena omezovačem rychlosti vyhovujícím ustanovením této směrnice, do provozu.
Článek 6
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 31. března 1992 o minimálních bezpečnostních a zdravotních předpisech pro zlepšení lékařské péče na palubách plavidel
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 118a této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1] vypracovaný po konzultaci Poradního výboru pro bezpečnost, hygienu a ochranu zdraví při práci,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že sdělení Komise o jejím programu v oblasti bezpečnosti, hygieny a zdraví na pracovišti [4] navrhuje přijetí opatření pro zajištění lékařské péče na moři;
vzhledem k tomu, že bezpečnost a zdraví zaměstnanců na plavidle, které je pracovištěm představujícím velký počet rizik, mimo jiné s ohledem na jeho geografickou izolovanost, vyžaduje zvláštní pozornost;
vzhledem k tomu, že by plavidla měla mít k dispozici odpovídající lékařské vybavení udržované v dobrém stavu a pravidelně kontrolované, aby mohla být zaměstnancům poskytována nezbytná lékařská péče na moři;
vzhledem k tomu, že k zajištění odpovídající lékařské péče na moři je třeba podporovat vzdělávání a informování námořníků, pokud jde o používání lékařského vybavení;
vzhledem k tomu, že používání prostředků pro lékařské konzultace na dálku představuje účinnou metodu ke zlepšení bezpečnosti a ochrany zdraví zaměstnanců,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Definice
Pro účely této směrnice se rozumí:
a) "plavidlem" všechny lodě plující pod vlajkou některého členského státu nebo zapsané pod plnou soudní pravomocí některého členského státu, způsobilé pro námořní plavbu nebo provozující rybolov v ústí řeky, ve veřejném nebo soukromém vlastnictví, s výjimkou
- říční plavby,
- válečných plavidel,
- rekreačních plavidel provozovaných pro neobchodní účely bez profesionální posádky a
- remorkérů plujících v přístavních zónách.
Plavidla jsou rozdělena do tří kategorií v souladu s přílohou I;
b) "zaměstnancem" každá osoba vykonávající na palubě plavidla profesní činnost, jakož i stážisté a učni, s výjimkou přístavních lodivodů a pozemního personálu vykonávajícího práce na palubě plavidla v přístavišti;
c) "provozovatelem námořního plavidla" registrovaný vlastník plavidla, ledaže je plavidlo pronajato bez posádky nebo je zcela nebo částečně spravováno fyzickou nebo právnickou osobou odlišnou od registrovaného vlastníka na základě dohody o správě; v tom případě je za provozovatele námořního plavidla považován nájemce plavidla bez posádky nebo fyzická nebo právnická osoba zajišťující správu plavidla;
d) "lékařským vybavením" léčivé přípravky, zdravotnický materiál a antidota, jejichž nevyčerpávající seznam je uveden v příloze II;
e) "antidotem" látka používaná jako prevence nebo léčba přímých nebo nepřímých zhoubných účinků způsobených jednou nebo více látkami uvedenými na seznamu nebezpečných látek v příloze III.
Článek 2
Léčivé přípravky a zdravotnický materiál – Ošetřovna – Lékař
Každý členský stát přijme nezbytná opatření, aby:
1. a) všechna plavidla plující pod jeho vlajkou nebo zapsaná pod jeho plnou soudní pravomocí měla trvale na své palubě lékařské vybavení v kvalitě odpovídající alespoňpříloze II oddílům I a II pro kategorii plavidla, do které jsou zařazeny;
b) množství léčivých přípravků a zdravotnického materiálu, které má být naloženo, bylo určeno v závislosti na povaze cesty (zejména: zastávkách v přístavech, místě určení, trvání), typu nebo typech činností, které mají být vykonány během cesty, na povaze lodního nákladu a na počtu zaměstnanců;
c) obsah lékařského vybavení, pokud jde o léčivé přípravky a zdravotnický materiál, byl podrobně zapsán do kontrolního dokladu odpovídajícího alespoň obecnému rámci uvedenému v příloze IV oddílech A, B a oddíle C bodech II 1 a II 2;
2. a) všechna plavidla plující pod jeho vlajkou nebo zapsaná pod jeho plnou soudní pravomocí měla pro každý ze svých záchranných vorů a člunů vodotěsnou lékárničku, která obsahuje alespoň lékařské vybavení uvedené v příloze II oddílech I a II pro plavidla kategorie C;
b) obsah lékárniček byl rovněž podrobně zapsán do kontrolního dokladu uvedeného v odst. 1 písm. c);
3. všechna plavidla s více než 500 brutto registrovanými tunami, plující pod jeho vlajkou nebo zapsaná pod jeho plnou soudní pravomocí, jejichž posádku tvoří patnáct nebo více zaměstnanců a která vykonávají plavbu delší než tři dny, měla ošetřovnu, v níž může být za uspokojivých materiálních a hygienických podmínek poskytována lékařská péče;
4. všechna plavidla plující pod jeho vlajkou nebo zapsaná pod jeho plnou soudní pravomocí, jejichž posádku tvoří sto nebo více zaměstnanců a která vykonávají mezinárodní cestu delší než tři dny, měla na palubě lékaře odpovědného za poskytování lékařské péče zaměstnancům.
Článek 3
Antidota
Každý členský stát přijme nezbytná opatření, aby:
1. všechna plavidla plující pod jeho vlajkou nebo zapsaná pod jeho plnou soudní pravomocí, která přepravují jednu nebo několik nebezpečných látek vyjmenovaných v příloze III, měla na palubě v lékařském vybavení alespoň antidota uvedená v příloze II oddíle III;
2. všechna převozní plavidla plující pod jeho vlajkou nebo zapsaná pod jeho plnou soudní pravomocí, jejichž provozní podmínky vždy neumožňují v dostatečném předstihu zjistit povahu přepravovaných nebezpečných látek, měla na palubě v lékařském vybavení alespoň antidota uvedená v příloze II oddíle III.
Je-li však na pravidelné lince předpokládaná doba přepravy kratší než dvě hodiny, mohou být antidota omezena na ta, která musí být podána v případě mimořádné naléhavosti ve lhůtě nepřesahující běžnou dobu přepravy;
3. obsah lékařského vybavení, pokud jde o antidota, byl podrobně zapsán do kontrolního dokladu odpovídajícího alespoň obecnému rámci uvedenému v příloze IV oddílech A a B a oddíle C bodě II 3.
Článek 4
Odpovědnost
Každý členský stát přijme nezbytná opatření, aby:
1. a) za dodávky a obnovování lékařského vybavení všech plavidel plujících pod jeho vlajkou nebo zapsaných pod jeho plnou soudní pravomocí byl výlučně odpovědný provozovatel námořního plavidla, aniž by zaměstnancům vznikly jakékoli výdaje;
b) za správu lékařského vybavení odpovídal kapitán; kapitán může, aniž je tím dotčena tato odpovědnost, zmocnit k používání a udržování lékařského vybavení jednoho nebo více zaměstnanců určených jmenovitě s ohledem na jejich pravomoci;
2. lékařské vybavení bylo udržováno v dobrém stavu a doplňováno nebo obnovováno, jakmile to je možné, a v každém případě přednostně při běžném zásobování;
3. v naléhavých případech stanovených kapitánem po obdržení, pokud možno, lékařské zprávy, byly nezbytné léčivé přípravky, zdravotnický materiál a antidota, které nejsou na lodi, co nejrychleji opatřeny.
Článek 5
Informace a vzdělávání
Každý členský stát přijme nezbytná opatření, aby:
1. byl k lékařskému vybavení připojen jeden nebo více návodů k použití obsahující alespoň způsob použití antidot uvedených v příloze II oddíle III;
2. všechny osoby, které získají odborné vzdělání v oblasti námořnictví a rozhodnou se pro práci na plavidle, získaly základní vzdělání týkající se poskytování lékařské péče a pomoci, které se v případě nehody nebo lékařské naléhavosti musí provést okamžitě;
3. kapitán a zaměstnanec nebo zaměstnanci, kteří byli zmocněni podle čl. 4 odst. 1 písm. b) k používání lékařského vybavení, získali zvláštní vzdělání obnovované pravidelně nejméně jednou za pět let, s ohledem na zvláštní rizika a potřeby spojené s různými kategoriemi plavidel a v souladu s obecnými zásadami vymezenými v příloze V.
Článek 6
Lékařské konzultace pomocí rádia
1. Pro zajištění lepšího pohotovostního ošetření zaměstnanců přijme každý členský stát nezbytná opatření, aby:
a) bylo určeno jedno nebo několik středisek pro bezplatné poskytování lékařské poradenské služby zaměstnancům pomocí rádia,
b) lékaři z radiokonzultačního střediska, kteří mají poskytovat své služby v rámci činnosti zmíněných středisek, byli vyškoleni pro zvláštní podmínky, které jsou na palubách plavidel.
2. V radiokonzultačních střediscích mohou být případně vedeny se souhlasem dotyčných zaměstnanců osobní údaje zdravotní povahy, aby bylo možné optimalizovat poskytované poradenské služby.
Musí být zachována důvěrná povaha těchto údajů.
Článek 7
Kontrola
1. Každý členský stát přijme nezbytná opatření, aby se příslušná osoba nebo příslušný orgán při roční kontrole lékařského vybavení na palubách všech plavidel plujících pod jeho vlajkou ujistily, že
- vybavení je v souladu s minimálními požadavky této směrnice,
- kontrolní doklad uvedený v čl. 2 bodu 1 písm. c) potvrzuje soulad vybavení s těmito minimálními požadavky,
- podmínky uložení lékařského vybavení jsou dobré,
- doba použitelnosti léčivých přípravků je dodržována.
2. Kontrola lékařského vybavení uloženého na záchranných vorech se provádí během jejich roční údržby.
Tato kontrola může být výjimečně odložena nejvýše o pět měsíců.
Článek 8
Výbor
1. Pro provedení přísně technického přizpůsobení příloh této směrnice technickému pokroku nebo vývoji mezinárodních předpisů nebo specifikací a poznatků je Komisi nápomocen výbor složený ze zástupců členských států, kterému předsedá zástupce Komise.
2. Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k návrhu ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti otázky. Stanovisko se přijímá většinou stanovenou v čl.
148 odst. 2 Smlouvy pro přijímání rozhodnutí, která má Rada přijímat na návrh Komise.
Hlasům zástupců členských států ve výboru je přidělena váha stanovená ve zmíněném článku.
Předseda nehlasuje.
3. Komise přijme zamýšlená opatření, jsou-li v souladu se stanoviskem výboru.
Pokud zamýšlená opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, předloží Komise neprodleně Radě návrh opatření, která mají být přijata.
Rada se usnese kvalifikovanou většinou.
Pokud se Rada neusnese ve lhůtě tří měsíců ode dne, kdy jí byl návrh předán, přijme navrhovaná opatření Komise.
Článek 9
Závěrečná ustanovení
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 31. prosince 1994.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tyto předpisy přijaté členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi znění vnitrostátních právních předpisů, které již přijaly nebo které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
3. Každých pět let předloží členské státy Komisi zprávu o praktickém provádění této směrnice a uvedou stanoviska sociálních partnerů.
Komise o tom uvědomí Evropský parlament, Hospodářský a sociální výbor a Poradní výbor pro bezpečnost, hygienu a ochranu zdraví při práci.
4. Nejméně každých pět let podává Komise Evropskému parlamentu, Hospodářskému a sociálnímu výboru a Poradnímu výboru pro bezpečnost, hygienu a ochranu zdraví při práci zprávu o provádění této směrnice s ohledem na odstavce 1, 2 a 3.
Článek 10
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 28. dubna 1992, kterou se mění směrnice 89/336/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se elektromagnetické kompatibility
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100a této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
ve spolupráci s Evropským parlamentem [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že směrnice 89/336/EHS [4] stanovuje úplnou harmonizaci, pokud se týká elektromagnetické kompatibility;
vzhledem k tomu, že k jednotnému používání uvedené směrnice jsou zapotřebí harmonizované normy; vzhledem k tomu, že tyto normy nebudou ke dni nabytí účinku uvedené směrnice k dispozici;
vzhledem k tomu, že uvedená směrnice nestanovuje vhodné přechodné období, během kterého by bylo povoleno uvádět na trh přístroje vyrobené podle vnitrostátních předpisů používaných před dnem nabytí účinku uvedené směrnice;
vzhledem k tomu, že výrobci musí mít dostatek času, aby uvedli na trh přístroje, které mají na skladě;
vzhledem k tomu, že by proto směrnice 89/336/EHS měla být v této souvislosti pozměněna,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 89/336/EHS se mění takto:
1. V článku. 10 se zrušuje odst. 3.
2. V čl. 12 odst. 1 se doplňuje nový pododstavec, který zní:
"Členské státy však povolí, aby v období do 31. prosince 1995 byly uváděny na trh a/nebo do provozu přístroje podle této směrnice, které vyhovují vnitrostátním předpisům platným na jejich území ke dni 30. června 1992."
Článek 2
1. Členské státy přijmou a zveřejní právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do tří měsíců od jejího přijetí.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo bude takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Členské státy použijí tyto předpisy nejpozději do šesti měsíců od přijetí této směrnice.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 30. dubna 1992, kterou se po sedmé mění směrnice 67/548/EHS o sbližování právních a správních předpisů týkajících se klasifikace, balení a označování nebezpečných látek
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100a této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
ve spolupráci s Evropským parlamentem [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že rozdíly mezi právními a správními předpisy týkajícími se klasifikace, balení a označování nebezpečných látek a oznámení nových látek v členských státech mohou vést k překážkám obchodu mezi členskými státy a vytvoření nerovných podmínek soutěže; že rozdíly mezi těmito opatřeními v členských státech mají přímý dopad na fungování vnitřního trhu a nezaručují stejnou úroveň ochrany veřejného zdraví a životního prostředí;
vzhledem k tomu, že opatření na sbližování předpisů členských států, jejichž cílem je vytváření a fungování vnitřního trhu, vycházejí z vysoké úrovně ochrany zdraví a bezpečnosti člověka a životního prostředí;
vzhledem k tomu, že za účelem ochrany člověka a životního prostředí před potenciálními riziky, která by mohla vyplynout z uvedení nových látek na trh, je nezbytné stanovit vhodná opatření a zejména změnit a posílit opatření směrnice Rady 67/548/EHS [4] naposledy pozměněné směrnicí 90/517/EHS [5];
vzhledem k tomu, že jakékoliv nové látky uvedené na trh by měly být oznámeny příslušným orgánům formou oznámení obsahujícího určité informace; že v případě látek uvedených na trh v množstvích menších než jedna tuna ročně na jednoho výrobce mohou být požadavky na oznámení omezeny; že však tam, kde množství látky uvedené na trh překračuje určité hranice, by se mělo počítat s provedením dodatečných studií;
vzhledem k tomu, že je nezbytné stanovit opatření umožňující zavedení oznamovacího postupu, podle kterého oznámení provedené v jednom členském státě je pak platné ve Společenství; že může být pro výrobce užitečné v případě látek vyrobených mimo Společenství stanovit ve Společenství výhradního zástupce pro účely oznámení;
vzhledem k tomu, že pro předvídání účinků na člověka a životní prostředí je žádoucí, aby každá nová látka, která je oznámena, byla podrobena hodnocení rizik, a že by měly být stanoveny jednotné zásady pro hodnocení rizika;
vzhledem k tomu, že je navíc důležité přísně sledovat vývoj a použití nových látek uvedených na trh, a že je proto nezbytné vytvořit systém umožňující zapsání všech nových látek do seznamu;
13 odst. 1 směrnice 67/548/EHS [6] zpracovala v souladu s pokyny stanovenými v rozhodnutí Komise 81/437/EHS seznam látek na trhu Společenství ke dni 18. září 1981 (EINECS); že tento seznam byl zveřejněn v Úředním věstníku Evropských společenství [7];
vzhledem k tomu, že je účelné omezit na minimum počet zvířat použitých pro experimentální účely v souladu se směrnicí Rady 86/609/EHS ze dne 24. listopadu 1986 o sbližování právních a správních předpisů členských států týkajících se ochrany zvířat používaných pro pokusné a jiné vědecké účely [8]; že by měla být přijata všechna vhodná opatření zabraňující opakování zkoušek na zvířatech;
vzhledem k tomu, že směrnice Rady 87/18/EHS ze dne 18. prosince 1986 o harmonizaci právních a správních předpisů týkajících se používání zásad správné laboratorní praxe a ověřování jejich používání při zkouškách chemických látek [9] stanoví zásady správné laboratorní praxe Společenství, které musí být dodržovány při zkouškách chemikálií;
vzhledem k tomu, že za účelem podpory ochrany životního prostředí a bezpečnosti a zdraví při práci je žádoucí, aby kvalifikovaným uživatelům byly k dispozici bezpečnostní listy k nebezpečným látkám;
vzhledem k tomu, že je třeba přijmout na úrovni Společenství předpisy o klasifikaci a označování látek na podporu ochrany obyvatelstva a zejména pracovníků, kteří je používají;
vzhledem k tomu, že za účelem zajištění odpovídající úrovně ochrany člověka a životního prostředí je nezbytné zavést opatření pro balení a dočasné označování nebezpečných látek, které nejsou uvedeny v příloze I směrnice 67/548/EHS; že ze stejných důvodů je nezbytné učinit uvádění bezpečnostních pokynů povinným;
vzhledem k tomu, že článek 2 směrnice 67/548/EHS klasifikuje látky a přípravky jako toxické, zdraví škodlivé, žíravé nebo dráždivé na základě obecných definicí; že zkušenosti ukázaly, že je nezbytné, aby se tato klasifikace zdokonalila; že se jeví jako nezbytné stanovit přesná kritéria pro klasifikaci; že kromě toho článek 3 uvedené směrnice předpokládá hodnocení nebezpečnosti pro životní prostředí a tím činí nezbytným vyjmenování určitých vlastností a parametrů hodnocení a zavedení fázovaného programu zkoušek;
vzhledem k tomu, že je žádoucí přidat nový obecný symbol nebezpečnosti "nebezpečný pro životní prostředí" pro uvedení na obalech;
vzhledem k tomu, že by měl být zaručen důvěrný charakter určitých informací týkajících se průmyslového nebo obchodního tajemství;
vzhledem k tomu, že členským státům by mělo být umožněno provést za určitých podmínek bezpečnostní opatření;
vzhledem k tomu, že Komisi by měly být dány pravomoci nezbytné pro přizpůsobení všech příloh směrnice 67/548/EHS technickému pokroku,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 67/548/EHS se mění takto:
1. Články 1 až 23 se nahrazují těmito články:
"Článek 1
Cíle a oblast působnosti
1. Účelem této směrnice je sblížit právní a správní předpisy členských států o:
a) oznamování látek;
b) výměně informací o oznámených látkách;
c) hodnocení potenciálního rizika oznámených látek pro člověka a životní prostředí;
d) klasifikaci, balení a označování látek nebezpečných pro člověka nebo životní prostředí,
pokud jsou takové látky uváděny na trh v členských státech.
2. Tato směrnice se nevztahuje na následující přípravky v konečném stavu určené pro konečného uživatele:
a) léčivé přípravky pro humánní nebo veterinární použití, jak jsou definovány ve směrnici 65/65/EHS [10] naposledy pozměněné směrnicí 87/21/EHS [11];
b) kosmetické prostředky definované směrnicí 76/768/EHS [12] naposledy pozměněnou směrnicí 86/199/EHS [13];
c) směsi látek ve formě odpadů, na které se vztahují směrnice 75/442/EHS [14] a 78/319/EHS [15];
d) potraviny;
e) krmiva pro zvířata;
f) pesticidy;
g) radioaktivní látky definované směrnicí 80/836/EHS [16];
h) ostatní látky nebo přípravky, pro které existují oznamovací nebo schvalovací postupy Společenství a pro které jsou požadavky stejné jako požadavky uvedené v této směrnici.
Nejpozději 12 měsíců po oznámení této směrnice vypracuje Komise v souladu s postupem stanoveným v čl. 29 odst.
4 písm. a) výše uvedený seznam látek a přípravků. Tento seznam bude pravidelně přezkoumáván a v případě potřeby upraven v souladu s uvedeným postupem.
Kromě toho se tato směrnice nevztahuje na:
- přepravu nebezpečných látek po železnici, silnici, vnitrozemských vodních cestách, po moři nebo letecky;
- látek v tranzitu, které jsou pod celním dohledem, pokud nejsou podrobeny jakémukoliv zacházení nebo zpracování.
Článek 2
Definice
1. Pro účely této směrnice se:
a) "látkami" rozumějí chemické prvky a jejich sloučeniny v přírodním stavu nebo získané jakýmkoliv výrobním procesem včetně jakýchkoliv přísad potřebných k zachování stálosti výrobků, avšak s vyloučením všech rozpouštědel, která mohou být oddělena bez ovlivnění stálosti látky nebo změny jejího složení;
b) "přípravky" rozumějí směsi nebo roztoky složené ze dvou nebo více látek;
c) "polymerem" rozumí látka, která se skládá z molekul charakterizovaných sekvencí jednoho nebo více typů monomerních jednotek a obsahuje prostou hmotnostní většinu molekul obsahujících alespoň tři monomerní jednotky, které jsou kovalentně vázány alespoň k jedné jiné monomerní jednotce nebo jiné reagující složce tvořící méně než prostou hmotnostní většinu molekul stejné molekulární hmotnosti.
U těchto molekul musí existovat rozdělení podle molekulárních hmotnostní, přičemž rozdíly v molekulární hmotnosti jsou způsobeny zejména rozdílným počtem monomerních jednotek.
V souvislosti s touto definicí se "monomerní jednotkou" rozumí reagovaná forma monomeru v polymeru;
d) "oznámením" rozumí dokumenty s požadovanými informacemi předložené příslušnému orgánu členského státu:
- pro látky vyrobené uvnitř Společenství výrobcem, který uvádí látku jako takovou nebo obsaženou v přípravku na trh,
- pro látky vyrobené vně Společenství jakoukoliv osobou usazenou ve Společenství, která je odpovědná za uvedení látky jako takové nebo obsažené v přípravku na trh Společenství, nebo alternativně osobou usazenou ve Společenství, která je výrobcem určena jako jeho výhradní zástupce pro účely předložení oznámení pro danou látku uvedenou na trh Společenství buď jako takovou, nebo obsaženou v přípravku. Osoba předkládající oznámení, jak je popsáno výše, bude dále uváděna jako "oznamovatel";
e) "uvedením na trh" rozumí zpřístupnění třetím stranám.
Pro účely této směrnice se dovoz do celního prostoru Společenství považuje za uvedení na trh;
f) "vědeckým výzkumem a vývojem" rozumí vědecké experimenty, analýzy nebo chemický výzkum prováděné za kontrolovaných podmínek; vědecký výzkum a vývoj zahrnuje stanovení vnitřních vlastností, chování a působení a také vědecký výzkum spojený s vývojem výrobku;
g) "aplikovaným výzkumem a vývojem" rozumí další vývoj látky, v jehož průběhu jsou použity poloprovozní a provozní zkoušky ke stanovení oblastí použití látky;
h) "zkratkou EINECS" rozumí Evropský seznam existujících obchodovaných chemických látek.
Tento seznam obsahuje konečný seznam všech látek, které byly na trhu Společenství ke dni 18. září 1981.
2. Ve smyslu této směrnice jsou "nebezpečné" tyto látky a přípravky:
a) výbušné látky a přípravky: pevné, kapalné, pastovité nebo gelovité látky a přípravky, které mohou rovněž reagovat exotermicky bez vzdušného kyslíku, přičemž rychle uvolňují plyny, a které za definovaných zkušebních podmínek vybuchují, prudce shoří nebo při zahřátí vybuchují, když jsou částečně uzavřeny;
b) oxidující látky a přípravky: látky a přípravky, které vedou při styku s jinými látkami, zejména hořlavými, ke vzniku vysoce exotermické reakce;
c) extrémně hořlavé látky a přípravky: kapalné látky a přípravky, které mají extrémně nízký bod vzplanutí a nízký bod varu, a plynné látky a přípravky, které jsou hořlavé při styku se vzduchem při běžné teplotě a tlaku;
d) vysoce hořlavé látky a přípravky:
- látky a přípravky, které se mohou zahřát a nakonec vznítit ve styku se vzduchem při běžné teplotě bez použití energie, nebo
- pevné látky a přípravky, které se mohou snadno vznítit po krátkém styku se zdrojem zapálení a které pokračují v hoření nebo shoří po odstranění zdroje vznícení, nebo
- kapalné látky a přípravky, které mají velmi nízký bod vzplanutí, nebo
- látky a přípravky, které při styku s vodou nebo vlhkým vzduchem uvolňují extrémně hořlavé plyny v nebezpečných množstvích;
e) hořlavé látky a přípravky: kapalné látky a přípravky, které mají nízký bod vzplanutí;
f) vysoce toxické látky a přípravky: látky a přípravky, které ve velmi malých množstvích způsobují smrt nebo akutní nebo chronické poškození zdraví, pokud jsou vdechovány, požity nebo vstřebány pokožkou;
g) toxické látky a přípravky: látky a přípravky, které v malých množstvích způsobují smrt nebo akutní nebo chronické poškození zdraví, když jsou vdechovány, požity nebo vstřebány pokožkou;
h) zdraví škodlivé látky a přípravky: látky a přípravky, které mohou způsobit smrt nebo akutní nebo chronické poškození zdraví, když jsou vdechovány, požity nebo vstřebány pokožkou;
i) žíravé látky a přípravky: látky a přípravky, které mohou při styku s živými tkáněmi tyto tkáně zničit;
j) dráždivé látky a přípravky: nežíravé látky a přípravky, které mohou okamžitým, prodlouženým nebo opakovaným stykem s pokožkou nebo sliznicí způsobit zánět;
k) senzibilizující látky a přípravky: látky a přípravky, které když jsou vdechovány nebo když proniknou pokožkou, jsou schopné vyvolat takovou hypersenzibilizující reakci, že při další expozici látce nebo přípravku dojde k charakteristickým nepříznivým účinkům;
l) karcinogenní látky a přípravky: látky nebo přípravky, které když jsou vdechovány, požity nebo proniknou pokožkou, mohou způsobit rakovinu nebo zvýšit její výskyt;
m) mutagenní látky a přípravky: látky a přípravky, které když jsou vdechovány, požity nebo proniknou pokožkou, mohou způsobit dědičné genetické vady nebo zvýšit jejich výskyt;
n) látky a přípravky, které jsou toxické pro reprodukci: látky a přípravky, které když jsou vdechovány, požity nebo když proniknou pokožkou, mohou způsobit nebo zvýšit výskyt nedědičných nepříznivých účinků v potomstvu a/nebo zhoršení mužských nebo ženských reprodukčních funkcí nebo schopností;
o) látky a přípravky, které jsou nebezpečné pro životní prostředí: látky a přípravky, které při vstupu do životního prostředí představují nebo mohou představovat okamžité nebo opožděné nebezpečí pro jednu nebo více složek životního prostředí;
Článek 3
Zkoušení a hodnocení vlastností látek
1. Zkoušky chemikálií prováděné v rámci této směrnice se zásadně provádějí podle metod stanovených v příloze V. Fyzikálně-chemické vlastnosti látek se stanovují podle metod uvedených v příloze V A; jejich toxicita se stanovuje podle metod uvedených v příloze V B a jejich ekotoxicita podle metod uvedených v příloze V C.
Avšak pro některé z látek uvedených v EINECS je možné, že existují zkušební údaje, které byly získány jinými metodami, než jsou metody stanovené v příloze V. Vhodnost těchto údajů pro účely klasifikace a označování a potřeba provedení nových zkoušek podle přílohy V musí být rozhodnuty případ od případu, mimo jiné s přihlédnutím k potřebě omezit zkoušení na obratlovcích.
Laboratorní zkoušky se provádějí v souladu se zásadami správné laboratorní praxe stanovenými ve směrnici 87/18/EHS a v souladu s opatřeními směrnice 86/609/EHS.
2. Skutečné nebo potenciální riziko pro člověka a životní prostředí se zhodnotí na základě zásad přijatých dne 30. dubna 1993 v souladu s postupem stanoveným v čl. 29 odst. 4 písm. b). Tyto zásady jsou pravidelně přezkoumávány, a pokud je to žádoucí, upraveny stejným postupem.
Článek 4
Klasifikace
Látky se klasifikují na základě jejich přirozených vlastností podle kategorií stanovených v čl. 2 odst.
2. Při této klasifikaci látek se berou v úvahu nečistoty, pokud jejich koncentrace překročí koncentrační limity stanovené v odstavci 4 tohoto článku a v článku 3 směrnice 88/379/EHS.
2. Obecné principy klasifikace a označování látek a přípravků se použijí v souladu s kritérii uvedenými v příloze VI [17], kromě případů, kdy jsou samostatnými směrnicemi stanoveny pro nebezpečné přípravky protichůdné požadavky.
Příloha I [18] obsahuje seznam látek klasifikovaných v souladu s principy stanovenými v odstavcích 1 a 2 spolu s jejich harmonizovanou klasifikací a označením.
Rozhodnutí zařadit látku do přílohy I spolu s harmonizovanou klasifikací a označením se přijímá v souladu s postupem stanoveným v článku 29.
4. Nebezpečné látky uvedené v příloze I jsou charakterizovány, tam kde je to vhodné, koncentračními limity nebo jakýmkoliv jiným parametrem umožňujícím provést zhodnocení nebezpečnosti pro zdraví nebo životní prostředí přípravků obsahujících zmíněné nebezpečné látky nebo látky obsahující jiné nebezpečné látky jako nečistoty.
Článek 5
Povinnosti členských států
1. Aniž je dotčen článek 13, členské státy přijmou veškerá nezbytná opatření, aby zajistily, že látky jako takové nebo obsažené v přípravcích nemohou být uvedeny na trh, pokud nebyly:
- oznámeny příslušnému orgánu jednoho z členských států v souladu s touto směrnicí,
- zabaleny a označeny v souladu s články 22 až 25 a s kritérii v příloze VI a v souladu s výsledky zkoušek provedených podle příloh VII a VIII, kromě přípravků, pro které existují příslušná opatření v jiných směrnicích.
Kromě toho členské státy přijmou veškerá nezbytná opatření pro to, aby zajistily dodržování ustanovení článku 27 týkajících se bezpečnostních listů.
2. Opatření uvedená v odstavci 1 druhé odrážce se použijí, dokud látka není uvedena v příloze I nebo dokud nebylo v souladu s postupem stanoveným v článku 29 přijato rozhodnutí látku v seznamu neuvádět.
Článek 6
Povinnost provádět šetření
Výrobci, distributoři a dovozci nebezpečných látek uvedených v EINECS, které však ještě nebyly zařazeny do přílohy I, musí provádět šetření, aby zjistili příslušné a dostupné údaje týkající se vlastností takových látek.
Na základě těchto informací budou balit a prozatímně označovat tyto látky podle pravidel stanovených v článcích 22 až 25 a podle kritérií v příloze VI.
Článek 7
Úplné oznámení
1. Aniž je dotčen čl. 1 odst. 2, čl. 8 odst. 1, článek 13 a čl. 16 odst. 1, vyžaduje se od každého oznamovatele látky, aby předložil příslušnému orgánu členského státu uvedenému v čl. 16 odst. 1, ve kterém je látka vyráběna, nebo v případě výrobce nacházejícího se mimo Společenství, členského státu, ve kterém má oznamovatel sídlo, oznámení zahrnující:
- technickou dokumentaci poskytující informace nezbytné pro hodnocení předvídatelných rizik, ať bezprostředních, nebo opožděných, které látka může představovat pro člověka a životní prostředí a obsahující veškeré vhodné dostupné údaje, jež jsou pro tento účel dostupné.
Technická dokumentace obsahuje minimálně informace a výsledky studií uvedených v příloze VII A spolu s podrobným a úplným popisem provedených studií a použitých metod nebo bibliografických odkazů na ně,
- prohlášení týkající se nepříznivých účinků látky se zřetelem na různé předvídané použití,
- navrženou klasifikaci a označení této látky v souladu s touto směrnicí,
- pouze v případě nebezpečných látek návrh bezpečnostního listu podle článku 27,
- v případě výrobce usazeného mimo Společenství oznamovatel v případě potřeby přiloží, v souladu s čl. 2 odst. 1 písm. d) druhou odrážkou, prohlášení výrobce v tom smyslu, že pro účely předložení oznámení dotyčné látky je pověřený jako výhradní zástupce výrobce,
- pokud se to vyžaduje, prohlášení oznamovatele požadující na ozůvodněném základě výjimku z ustanovení čl. 15 odst. 2 na dobu, která nesmí v žádném případě překročit jeden rok následující po datu oznámení.
Vedle výše uvedených informací oznamovatel rovněž může poskytnout příslušnému orgánu předběžné hodnocení rizik, které provedl v souladu se zásadami stanovenými v čl. 3 odst. 2.
2. Aniž je dotčen článek 14, informuje každý oznamovatel již oznámené látky příslušný orgán:
- pokud množství látky vyrobené jedním výrobcem a uvedené na trh dosáhne 10 tun za rok nebo když celkové množství vyrobené jedním výrobcem a uvedené na trh dosáhne 50 tun; v tomto případě si příslušný orgán může vyžádat provedení některých nebo všech dodatečných zkoušek/studií stanovených v příloze VIII stupni 1 v časové lhůtě, kterou stanoví,
- pokud množství látky vyrobené jedním výrobcem a uvedené na trh dosáhne 100 tun za rok nebo když celkové množství vyrobené jedním výrobcem a uvedené na trh dosáhne 500 tun; v tomto případě si příslušný orgán vyžádá provedení dodatečných zkoušek/studií stanovených v příloze VIII stupni 1 v časové lhůtě, kterou stanoví, pokud oznamovatel dostatečně nezdůvodní, proč stanovené zkoušky/studie nejsou vhodné nebo proč by byly vhodnější alternativní vědecké zkoušky/studie,
- pokud množství látky vyrobené jedním výrobcem a uvedené na trh dosáhne 1000 tun za rok nebo když celkové množství vyrobené jedním výrobcem a uvedené na trh dosáhne 5000 tun; v tomto případě příslušný orgán vypracuje program zkoušek/studií podle přílohy VIII stupně 2 které musí být provedeny oznamovatelem v časové lhůtě, kterou stanoví příslušný orgán.
3. Pokud jsou dodatečné zkoušky provedny buď v souladu s požadavky odstavce 2, nebo dobrovolně, oznamovatel poskytne příslušnému orgánu výsledky provedených studií.
Článek 8
Požadavky omezeného oznámení pro látky uvedené na trh v množstvích menších než jedna tuna za rok na jednoho výrobce
1. Aniž jsou dotčeny čl. 1 odst. 2, čl. 13 odst. 1 a čl. 16 odst. 1, požaduje se od každého oznamovatele zamýšlejícího uvést látku na trh Společenství v množstvích menších než jedna tuna za rok, aby předložil příslušnému orgánu uvedenému v čl. 16 odst. 1 členského státu, ve kterém je látka vyrobena, nebo v případě výrobce usazeného mimo Společenství, ve kterém má oznamovatel sídlo, oznámení zahrnující:
- technickou dokumentaci poskytující informace nezbytné pro hodnocení předvídatelných rizik, ať bezprostředních, nebo opožděných, které může látka způsobit člověku a životnímu prostředí, a obsahující všechny vhodné dostupné údaje pro tento účel.
Technická dokumentace obsahuje minimálně informace a výsledky studií uvedených v příloze VII B spolu s úplným a podrobným popisem provedených studií a použitých metod nebo bibliografických odkazů na ně, pokud to členský stát, ve kterém se oznámení provádí, vyžaduje,
- všechny ostatní informace uvedené v čl. 7 odst. 1.
2. Pokud je množství uvedené na trh nižší než 100 kg za rok na jednoho výrobce, oznamovatel může, aniž je dotčen čl 16 odst. 1, omezit informace obsažené v technické dokumentaci výše zmíněného oznámení na informace stanovené v příloze VII C.
3. Pokud oznamovatel předložil dokumentaci omezeného oznámení v souladu s odstavcem 2, předloží tento oznamovatel příslušnému orgánu, dříve než množství látky uvedené na trh dosáhne 100 kg za rok na jednoho výrobce nebo celkové množství uvedené na trh dosáhne 500 kg na jednoho výrobce, dodatečné informace nezbytné pro doplnění technické dokumentace na úroveň přílohy VII B.
4. Podobně pokud oznamovatel předložil dokumentaci omezeného oznámení v souladu s odstavcem 1, předloží tento oznamovatel příslušnému orgánu, dříve než množství látky uvedené na trh dosáhne jednu tunu za rok na jednoho výrobce nebo celkové množství uvedené na trh dosáhne 5 tun na jednoho výrobce, úplné oznámení podle požadavků článku 7.
5. Látky oznámené v souladu s odstavci 1 a 2 musí být, v míře, v jaké je možno rozumně předpokládat, že si je oznamovatel vědom jejich nebezpečných vlastností, baleny a označeny v souladu s pravidly stanovenými v článcích 22 až 25 a kritérii uvedenými v příloze VI.
Tam, kde ještě není možné je označit v souladu s principy stanovenými v článku 23, měl by štítek obsahovat vedle označení odvozeného z již provedených zkoušek výstrahu: "Pozor - látka dosud není plně otestována".
Článek 9
Látky, které již byly oznámeny (pravidlo deseti let)
Oznamovatel nemusí předkládat informace požadované podle článků 7 a 8 pro technickou dokumentaci uvedenou v přílohách VII A, VII B, VII C a VII D s výjimkou jejich položek 1 a 2, pokud byly údaje původně předloženy alespoň před 10 roky.
Článek 10
Uvedení oznámených látek na trh
1. Látky oznámené podle článku 7 mohou být uvedeny na trh, pokud neexistuje opačné stanovisko příslušného orgánu, nejdříve 60 dnů po obdržení technické dokumentace v souladu s požadavky této směrnice příslušným orgánem.
Pokud příslušný orgán usoudí, že dokumentace není v souladu s touto směrnicí a upozorní na to oznamovatele v souladu s čl.16 odst. 2, může být látka uvedena na trh teprve 60 dnů poté, co příslušný orgán obdržel informace nezbytné pro uvedení oznámení do souladu s touto směrnicí.
2. Látky oznámené podle čl. 8 odst. 1 nebo 2 mohou být uvedeny na trh, pokud neexistuje opačné stanovisko příslušného orgánu, nejdříve 30 dnů poté, co příslušný orgán obdržel dokumentaci v souladu s požadavky této směrnice.
Pokud příslušný orgán usoudí, že dokumentace není v souladu s touto směrnicí, a upozorní na to oznamovatele v souladu s čl. 16 odst. 3, může být látka uvedena na trh teprve 30 dnů poté, co příslušný orgán obdržel informace nezbytné pro uvedení oznámení do souladu s touto směrnicí. Pokud však oznamovatel obdržel v souladu s čl. 16 odst. 3 oznámení, že dokumentace byla přijata, látka může být uvedena na trh nejdříve 15 dnů poté, co příslušný orgán obdržel dokumentaci.
Článek 11
Látky vyrobené mimo Společenství
Pokud v případě látek vyrobených mimo Společenství existuje více než jedno oznámení pro látku vyrobenou jedním výrobcem, kumulativní roční tonáž uvedená na trh Společenství bude stanovena Komisí a vnitrostátními orgány na základě informací předložených podle čl. 7 odst. 1, čl. 8 odst. 1 a článku 14. Povinnost provést dodatečné zkoušky v souladu s čl. 7 odst. 2 platí společně pro všechny oznamovatele.
Článek 12
Polymery
Specifická ustanovení týkající se technické dokumentace obsažené v oznámeních pro polymery a uvedená v čl. 7 odst. 1 a v čl. 8 odst. 1 budou stanovena v příloze VII ve formě přílohy VII D v souladu s postupem uvedeným v čl. 29 odst. 4 písm. b).
Článek 13
Výjimky
1. Ustanovení článků 7, 8, 14 a 15 se nevztahují na tyto látky:
- látky uvedené v seznamu EINECS,
- přísady a látky pro výhradní použití v krmivech pro zvířata, na které se vztahují směrnice 70/524/EHS a 82/471/EHS [19],
- látky použité výhradně jako přídatné látky v potravinách, na které se vztahuje směrnice 89/107/EHS [20], a látky použité výhradně jako aromatické látky v potravinách, na které se vztahuje směrnice 88/388/EHS,
- účinné látky použité výhradně v léčivých přípravcích uvedených v čl. 1 odst.
2 písm. a). Tyto látky nezahrnují chemické meziprodukty,
- látky pro výhradní použití ve výrobcích jiných oborů, pro které existují oznamovací nebo schvalovací postupy Společenství a pro které jsou požadavky na předložení údajů shodné s požadavky stanovenými v této směrnici. Komise v souladu s postupem stanoveným v čl.
29 odst. 4 písm. a) stanoví nejpozději 12 měsíců po oznámení této směrnice seznam takových právních předpisů Společenství.
Tento seznam bude pravidelně přezkoumáván a v případě potřeby měněn v souladu s uvedeným postupem.
2. Níže uvedené látky se považují za oznámené ve smyslu této směrnice, pokud jsou splněny tyto podmínky:
- polymery s výjimkou těch, které obsahují v kombinované formě 2 % nebo více jakékoliv látky, která není uvedena v EINECS,
- látky uvedené na trh v množstvích menších než 10 kg za rok na jednoho výrobce, za předpokladu že výrobce/dovozce splní všechny podmínky uložené členskými státy, ve kterých je látka uvedena na trh.
Tyto podmínky nesmí přesahovat objem informací stanovených v příloze VII C bodech 1 a 2,
- látky uvedené na trh v omezených množstvích a v žádném případě nepřesahujících 100 kg za rok na jednoho výrobce a určené výhradně pro účely vědeckého výzkumu a vývoje prováděného za kontrolovaných podmínek.
Každý výrobce nebo dovozce, který využívá tuto výjimku, musí vést písemné záznamy udávající identifikaci látky, údaje o označení, množství a seznam zákazníků; tyto informace budou na požádání k dispozici příslušným orgánům každého členského státu, kde probíhá výroba, dovoz, nebo vědecký výzkum a vývoj,
- látky uvedené na trh pro účely aplikovaného výzkumu a vývoje s omezeným počtem registrovaných zákazníků v množstvích, která jsou omezena pro účel aplikovaného výzkumu a vývoje.
Na tyto látky se bude vztahovat výjimka po dobu jednoho roku za předpokladu, že výrobce nebo dovozce sdělí jejich identifikaci, údaje o označení, množství, zdůvodnění tohoto množství a seznam zákazníků a výzkumný a vývojový program příslušnému orgánu každého členského státu, ve kterém probíhá výroba, dovoz nebo aplikovaný výzkum a vývoj, a splní všechny podmínky uložené pro tento výzkum a vývoj těmito orgány nebo členskými státy.
Podmínky uložené členskými státy mohou zahrnovat informace nepřesahující informace požadované podle článku 8.
Po jednom roce tyto látky podléhají běžnému oznámení.
Výrobce nebo dovozce rovněž poskytne záruku, že s látkou nebo přípravkem, ve kterém je látka obsažena, budou zacházet pouze zaměstnanci zákazníka v kontrolovaných podmínkách a tato látka nebude nikdy dána k použití široké veřejnosti ani jako látka samotná, ani obsažená v přípravku.
Navíc pokud příslušný orgán usoudí, že by mohlo existovat nepřijatelné riziko pro člověka a životní prostředí, může rozšířit výše uvedená omezení tak, aby zahrnovala jakékoliv výrobky obsahující nové látky, které byly vyrobeny během aplikovaného výzkumu a vývoje.
Výše uvedená roční výjimka může být za výjimečných okolností prodloužena o další rok, pokud oznamovatel může uspokojivě prokázat příslušným orgánům, že takové prodloužení je odůvodněné.
3. Látky uvedené v odstavci 2 musí být, pokud lze u výrobce rozumně předpokládat znalost jejich nebezpečných vlastností, zabaleny a prozatímně označeny výrobcem nebo jeho zástupcem v souladu s pravidly stanovenými v článcích 22 až 25 a s kritérii uvedenými v příloze VI.
Pokud není možno látku úplně označit v souladu se zásadami stanovenými v článku 23, protože výsledky všech zkoušek uvedených v příloze VII A nejsou k dispozici, označení by mělo obsahovat vedle označení vyplývajícího z již provedených zkoušek výstrahu "Pozor - látka dosud není plně otestována".
4. Jestliže je látka uvedená v odstavci 2 označená v souladu s principy stanovenými v článku 23 vysoce toxická, toxická, karcinogenní, toxická pro reprodukci nebo mutagenní, musí výrobce nebo dovozce takové látky předat příslušnému orgánu všechny příslušné informace pokud s ohledem na přílohu VII A části 2.3, 2.4 a 2.5.
Kromě toho uvedou údaje o akutní toxicitě, pokud jsou k dispozici.
Článek 14
Následné informace
1. Každý oznamovatel látky, která již byla oznámena v souladu s čl. 7 odst. 1 nebo čl. 8 odst. 1, musí z vlastní iniciativy a na svou odpovědnost písemně informovat příslušný orgán, kterému bylo předloženo původní oznámení, o:
- změnách ročních nebo celkových množství uvedených na trh Společenství jím nebo v případě látky vyrobené mimo Společenství, pro kterou byl oznamovatel určen jako výhradní zástupce, jím a/nebo ostatními,
- nových poznatcích o účincích látky na člověka a/nebo na životní prostředí, o kterých lze rozumně očekávat, že s nimi byl seznámen,
- nových použitích, pro která je tato látka uvedena na trh, o kterých lze rozumně očekávat, že s nimi byl seznámen,
- jakýchkoliv změnách ve složení látek, jak jsou uvedeny v přílohách VII A, VII B nebo v příloze VII C části 1.3,
- jakýchkoliv změnách svého postavení (výrobce nebo dovozce).
2. Od každého dovozce látky vyrobené výrobcem usazeným vně Společenství, který dováží látku v rámci oznámení předtím předloženého výhradním zástupcem v souladu s čl. 2 odst. 1 písm. d, se vyžaduje, aby zajistil, že tento výhradní zástupce je vybaven aktuálními informacemi týkajícími se množství látky jím uvedené na trh Společenství.
Článek 15
Opětovné oznámení stejné látky a zabránění opakování zkoušek na obratlovcích
1. V případě látky, která již byla oznámena podle čl. 7 odst. 1 nebo čl. 8 odst. 1, může příslušný orgán schválit, že další oznamovatel této látky může pro účely přílohy VII A částí 3, 4 a 5, přílohy VII B a přílohy VIII C částí 3 a 4 odkázat na výsledky zkoušek/studií poskytnutých prvním oznamovatelem, pokud další oznamovatel může předložit důkaz, že znovu oznámená látka je stejná jako látka dříve oznámená, včetně stupně čistoty a charakteru nečistot. První oznamovatel musí dát písemný souhlas k odkazu na výsledky zkoušek/studií, které provedl před provedením takového odkazu.
2. Před provedením zkoušek na obratlovcích pro účely předložení oznámení v souladu s čl. 7 odst. 1 nebo čl. 8 odst. 1 a aniž by byl dotčen odstavec 1, musí budoucí oznamovatelé informovat příslušné orgány členských států, ve kterých zamýšlejí následně předložit oznámení,
a) o tom, zda látka, kterou zamýšlejí oznámit, již byla oznámena a
b) o jménu a adrese prvního oznamovatele.
Tato informace musí být podložena důkazem, že budoucí oznamovatel má úmysl uvést látku na trh, a musí obsahovat údaje o množstvích, která zamýšlí uvést na trh.
V případě, že:
a) příslušný orgán, který obdržel dotaz, je přesvědčen, že budoucí oznamovatel zamýšlí uvést látku na trh v uvedených množstvích a
b) látka byla předtím oznámena a
c) první oznamovatel nežádal a neobdržel dočasnou výjimku z ustanovení tohoto článku,
poskytne příslušný orgán budoucímu oznamovateli jméno a adresu prvního oznamovatele a informuje prvního oznamovatele o jménu a adrese budoucího oznamovatele.
První oznamovatel a budoucí oznamovatel podniknou všechny rozumné kroky k dosažení dohody o sdílení informací tak, aby se zabránilo opakování zkoušek na obratlovcích.
3. Oznamovatelé stejné látky, kteří se dohodli na sdílení informací týkajících se přílohy VII v souladu s odstavci 1 a 2, podniknou také všechny nezbytné kroky, aby dosáhli dohody o sdílení informací získaných při zkouškách na obratlovcích provedených v souladu s čl. 7 odst. 2.
4. Pokud, bez ohledu na ustanovení odstavců 2 a 3, stále nemohou oznamovatelé a budoucí oznamovatelé stejné látky dosáhnout dohody o sdílení údajů, mohou členské státy pro oznamovatele a budoucí oznamovatele nacházející se na jejich území zavést vnitrostátní předpisy zavazující oznamovatele a budoucí oznamovatele ke sdílení údajů s cílem zabránit opakovaným zkouškám na obratlovcích a stanovit jak postup pro využití informací, včetně předpisů o dočasné výjimce podle čl.
7 odst. 1 poslední odrážky, tak i rozumné vyvážení zájmů zúčastněných stran.
Článek 16
Práva a povinnosti orgánů
1. Členské státy určí příslušný orgán nebo orgány odpovědné za příjem informací požadovaných v článcích 7 až 14 a za přezkoumání jejich souladu s požadavky této směrnice.
Mimo to, pokud se to prokáže nezbytné pro hodnocení rizika, které může být látkou způsobeno, mohou si příslušné orgány vyžádat další informace, ověření a/nebo potvrzující zkoušky týkající se látek nebo jejich produktů přeměny, které jim byly oznámeny, nebo o nichž obdržely informace podle této směrnice; to může rovněž zahrnovat vyžádání jakýchkoliv informací uvedených v příloze VIII dříve, než je pro ně stanoveno v čl. 7 odst. 2.
Navíc příslušné orgány mohou:
- provádět takový odběr vzorků, který je nezbytný pro kontrolní účely,
- požadovat od oznamovatele, aby dodal taková množství oznámené látky, která považuje za nezbytná pro provádění ověřovacích zkoušek,
- provádět vhodná opatření týkající se bezpečného použití látky až do zavedení opatření Společenství.
V případě látek oznámených v souladu s čl. 7 odst. 1 a čl. 8 odst. 1 a 2 provede příslušný orgán, který obdržel oznámení, zhodnocení rizik v souladu s obecnými zásadami stanovenými v čl. 3 odst. 2. Hodnocení zahrnuje doporučení nejvhodnějších metod pro zkoušení látky a v případě potřeby také doporučení týkající se opatření, která umožní snížení rizika pro člověka a životní prostředí v souvislosti se snížením uvádění této látky na trh. Hodnocení se čas od času aktualizuje s ohledem na dodatečné informace získané podle tohoto článku nebo podle čl. 7 odst. 2, čl. 8 odst. 3 a čl. 14 odst. 1.
2. V případě oznámení předložených v souladu s článkem 7 bude orgán ve lhůtě 60 dnů následujících po obdržení oznámení písemně informovat oznamovatele, zda oznámení bylo nebo nebylo přijato jako vyhovující této směrnici.
Pokud je dokumentace přijata, sdělí orgán současně oznamovateli úřední číslo, které bylo oznámení přiděleno.
Pokud není dokumentace přijata, informuje orgán oznamovatele o dalších informacích, jejichž předložení požaduje za účelem uvedení technické dokumentace do souladu s touto směrnicí.
3. Pro oznámení předložená v souladu s článkem 8 rozhodne příslušný orgán ve lhůtě 30 dnů následujících po přijetí oznámení, zda je oznámení v souladu s touto směrnicí, a v případě, že tomu tak není, informuje oznamovatele, jaké informace požaduje předložit za účelem uvedení dokumentace do souladu s touto směrnicí.
Pokud je oznámení v souladu se směrnicí, sdělí orgán ve stejné lhůtě oznamovateli úřední číslo, které bylo jeho oznámení přiděleno.
4. Pro látky vyrobené vně Společenství, pro které bylo předložena více než jedno oznámení látek vyrobených jedním výrobcem, odpovídají příslušné orgány spolu s Komisí za výpočet roční kumulativní tonáže uvedené na trh Společenství. Když je dosažena mezní tonáž uvedená v čl. 7 odst. 2, příslušný orgán odpovědný za přijetí oznámení kontaktuje všechny oznamovatele a informuje je o identifikaci ostatních oznamovatelů a upozorní je na jejich kolektivní odpovědnost, jak je stanovena v článku 11.
5. Pro potvrzení nebo změnu návrhů na klasifikaci a označení se použije postup podle článku 28.
6. Aniž je dotčen čl. 19 odst. 1, členské státy a Komise zajistí, aby jakékoliv informace týkající se obchodního využití nebo výroby byly uchovány v tajnosti.
Článek 17
Zapojení Komise do oznamovacího postupu
Když členský stát obdrží dokumentaci oznámení uvedenou v čl. 7 odst. 1 a v čl. 8 odst. 1 nebo informace o dodatečných zkouškách provedených v souladu s čl. 7 odst. 2 a čl. 8 odst. 3 nebo následné informace předložené v souladu s článkem 14, zašle co nejdříve Komisi kopii dokumentace nebo další informace nebo jejich shrnutí.
V případě dalších informací uvedených v čl. 16 odst. 1 uvědomí příslušný orgán Komisi o zvolených zkouškách, o důvodech pro jejich volbu, o výsledcích, a v případě potřeby o vyhodnocení výsledků. V případě informací obdržených v souladu s čl. 13 odst. 2 zašle příslušný orgán Komisi takové údaje, které by mohly být ve společném zájmu Komise a ostatních příslušných orgánů.
Zhodnocení rizik uvedené v čl. 16 odst. 1 nebo shrnutí těchto hodnocení se zašle Komisi, jakmile je k dispozici.
Článek 18
Povinnosti Komise
1. Po obdržení dokumentace a informací uvedených v článku 17 Komise zašle kopie členským státům.
Navíc může Komise rovněž zaslat jakékoliv další příslušné informace, které shromáždila podle této směrnice, pokud je považuje za vhodné.
2. Příslušný orgán každého členského státu může konzultovat přímo příslušný orgán, který obdržel původní oznámení, nebo Komisi o konkrétních podrobnostech údajů uvedených v dokumentaci požadované podle této směrnice nebo v hodnocení rizik uvedeném v čl. 16 odst. 1; může rovněž navrhnout, aby byly vyžádány další zkoušky nebo informace nebo aby bylo upraveno hodnocení rizik. Pokud se příslušnému orgánu, který obdržel původní oznámení, nepodaří vyhovět návrhům ostatních orgánů, co se týká dalších informací, potvrzujících zkoušek nebo změn programů studií stanovených v příloze VIII nebo hodnocení rizik, musí pro to uvést důvody ostatním zúčastněným orgánům. Pokud by nebylo možné dosažení dohody všech zúčastněných orgánů a pokud by byl kterýkoliv z těchto orgánů přesvědčen na základě podrobného odůvodnění, že dodatečné informace, potvrzující zkoušky nebo změny ve studijních programech jsou přesto skutečně nezbytné pro ochranu člověka a životního prostředí, může požádat Komisi, aby přijala rozhodnutí v souladu s postupem stanoveným v čl. 29 odst. 4 písm. b).
Článek 19
Důvěrnost údajů
1. Pokud má oznamovatel za to, že se jedná o problém důvěrnosti údajů, může označit informace stanovené v článcích 7, 8 a 14, které považuje za obchodně citlivé a jejichž zveřejnění by ho mohlo výrobně nebo obchodně poškodit a které si proto přeje uchovat v tajnosti před všemi osobami jinými než příslušnými orgány a Komisí.
V těchto případech musí být předloženo podrobné zdůvodnění.
Pokud se týká oznámení a informací předkládaných v souladu s čl. 7 odst. 1 a 2, čl. 8 odst. 1, 2 a 3, nesmí se průmyslové a obchodní tajemství vztahovat na:
a) obchodní název látky;
b) jméno výrobce a oznamovatele;
c) fyzikálně-chemické údaje týkající se látky v souvislosti s částí 3 příloh VII A, VII B a VII C;
d) možné způsoby zneškodnění látky;
e) souhrn výsledků toxikologických a ekotoxikologických zkoušek;
f) podstatné údaje pro klasifikaci a označování za účelem zařazení látky do přílohy I, stupeň čistoty látky a identifikaci nečistot a/nebo přísad, které jsou známé jako nebezpečné ve smyslu čl. 2 odst. 2;
g) doporučené metody a bezpečností opatření uvedené v příloze VII části 2.3 a mimořádná opatření uvedená v příloze VII částech 2.4. a 2.5.;
h) informace obsažené v bezpečnostním listu;
i) v případě látek v příloze I na analytické metody umožňující stanovení nebezpečné látky, když je vypuštěna do životního prostředí, a rovněž na stanovení přímé expozice osob.
Jestliže oznamovatel, výrobce nebo dovozce sám dodatečně zveřejní dříve důvěrné informace, informuje o tom příslušný orgán.
2. Orgán přijímající oznámení/informaci rozhodne na svou vlastní odpovědnost, na které informace se vztahuje průmyslové a obchodní tajemství v souladu s odstavcem 1.
S informací, která byla příslušným orgánem přijímajícím technickou dokumentaci oznámení od oznamovatele přijata jako důvěrná, nakládají ostatní příslušné orgány a Komise jako s důvěrnou informací.
21 odst. 1 a nejsou klasifikovány jako nebezpečné ve smyslu této směrnice, může být název uveden ve formě obchodního názvu v těch případech, kdy to vyžaduje příslušný orgán, kterému bylo předloženo oznámení.
Běžně mohou být takové látky zahrnuty v seznamu pod obchodním názvem maximálně po dobu tří let.
Avšak pokud příslušný orgán, kterému byla dokumentace předložena, usoudí, že zveřejnění chemického názvu v názvosloví IUPAC by samo mohlo prozradit informace týkající se obchodního využití nebo výroby, může být látka uvedena pouze pod obchodním názvem tak dlouho, jak příslušný orgán považuje za vhodné.
Nebezpečné látky mohou být na žádost příslušného orgánu přijímajícího oznámení zapsány do seznamu pouze ve formě jejich obchodních názvů až do doby, než jsou zařazeny do přílohy I.
4. Důvěrná informace, která je sdělena buď Komisi, nebo členskému státu, musí zůstat utajena.
Ve všech případech taková informace
- může být předložena pouze orgánům, jejichž povinnosti jsou specifikovány v čl. 16 odst. 1,
- může však být sdělena osobám přímo se podílejícím na správních nebo právních postupech zahrnujících sankce, které jsou uvaleny za účelem kontroly látek uvedených na trh, a osobám, které se mají zúčastnit zákonodárných procesů nebo v nich mají být slyšeny..
Článek 20
Výměna shrnutí dokumentace
1. Údaje předložené v souladu s články 17 a 18 mohou být zaslány Komisi a členským státům ve formě shrnutí.
V takovém případě a v souvislosti s čl. 18 odst. 2 musí mít příslušné orgány členského státu a Komise kdykoliv přístup k dokumentaci oznámení a dodatečným informacím.
2. Za účelem výměny informací podle článku 17 a čl. 18 odst. 1 vypracuje Komise společný formát. Tento formát musí být schválen postupem stanoveným v článku 29.
Článek 21
Seznamy stávajících a nových látek
1. Komise vede seznam všech látek oznámených podle této směrnice.
Tento seznam musí být vypracován v souladu s rozhodnutím Komise 85/71/EHS [21].
2. Komise přidělí číslo EHS každé látce uvedené v seznamu EINECS a v seznamu uvedeném v odstavci 1.
Článek 22
Balení
1. Členské státy přijmou veškerá nezbytná opatření, aby zajistily, že nebezpečné látky nemohou být uvedeny na trh, pokud jejich obaly nesplňují tyto požadavky:
a) musí být konstruovány a navrženy tak, aby jejich obsah nemohl uniknout; tento požadavek se neuplatní tam, kde jsou předepsána zvláštní bezpečnostní zařízení;
b) materiály, které tvoří obal a uzávěry, nesmějí být citlivé k nepříznivému účinku obsahu nebo vést k tvorbě nebezpečných sloučenin s obsahem;
c) obal a uzávěry musí být všude silné a pevné, aby bylo zajištěno, že se neuvolní a bezpečně odolají běžným tlakům a napětím při zacházení;
d) obaly vybavené vyměnitelným uzavíracím zařízením musí být navrženy tak, aby obal mohl být opakovaně znovu uzavřen bez úniku obsahu;
e) každý obal jakéhokoliv objemu obsahující látky prodávané nebo dané k dispozici široké veřejnosti a označený "vysoce toxický", "toxický" nebo "žíravý", jak je definováno v této směrnici, musí mít uzávěr odolný proti otevření dětmi a hmatatelnou výstrahu nebezpečnosti;
f) každý obal jakéhokoliv objemu obsahující látky prodávané nebo dávané k dispozici široké veřejnosti a označený "zdraví škodlivý", "extrémně hořlavý" nebo "vysoce hořlavý", jak je definováno v této směrnici, musí být opatřen hmatatelnou výstrahou nebezpečnosti.
2. Členský stát může rovněž stanovit, že obal musí být na počátku uzavřen pečetí takovým způsobem, že když je obal poprvé otevřen, pečeť se nenapravitelně poškodí.
3. Kategorie látek, pro které musí být obal opatřen zařízeními uvedenými v odst. 1 písm. e) a f) se mění v souladu s postupem stanoveným v článku 29.
4. Technické specifikace týkající se zařízení uvedených v odst. 1 písm. e) a f) se mění v souladu s postupem stanoveným v čl. 29 odst. 4 písm. a) a lze je nalézt v příloze IX bodech A a B této směrnice.
Článek 23
Označování
1. Členské státy přijmou veškerá nezbytná opatření, aby zajistily, že nebezpečné látky nemohou být uvedeny na trh, pokud označení na jejich obalech nesplňuje následující požadavky.
2. Na každém obalu musí být zřetelně a nesmazatelně uvedeno:
a) název látky podle jednoho z názvů uvedených v příloze I. Pokud látka dosud není uvedena v seznamu v příloze I, musí být název udán s použitím mezinárodně uznávaného názvu;
b) jméno a úplnou adresu včetně telefonního čísla osoby usazené ve Společenství, která je odpovědná za uvedení látky na trh, ať je to výrobce, dovozce, nebo distributor;
c) symboly nebezpečnosti, pokud jsou stanoveny, a označení nebezpečnosti spojené s použitím látky.
Kresba symbolu nebezpečnosti a znění označení nebezpečnosti musí souhlasit se zněním a symboly stanovenými v příloze II [22].
Symbol musí být vytištěn černě na oranžově žlutém pozadí.
Symboly nebezpečnosti a označení nebezpečnosti, které se použijí pro každou látku, musí být ty, které jsou uvedeny v příloze I. Pro nebezpečné látky, které ještě nejsou uvedeny v příloze I, se symboly nebezpečnosti a označení nebezpečnosti přiřadí podle pravidel stanovených v příloze VI.
Pokud je látce přiřazen více než jeden symbol nebezpečnosti:
- povinnost zobrazit symbol T činí symboly X a C nepovinnými, pokud příloha I nestanoví jinak,
- povinnost zobrazit symbol C činí symbol X nepovinným,
- povinnost zobrazit symbol E činí symboly F a O nepovinnými;
d) standardní věty (R-věty) označující specifickou rizikovost vyplývající z nebezpečnosti spojené s použitím látky.
Text těchto R-vět souhlasí s větami stanovenými v příloze III.
R-věty, které se použijí pro každou látku, musí být takové, jak je uvedeno v příloze I. K nebezpečným látkám dosud neuvedeným v příloze I se R-věty, které mají být použity, přiřazují podle pravidel stanovených v příloze VI;
e) standardní věty týkající se bezpečného použití látky (S-věty).
Text těchto S-vět souhlasí s větami stanovenými v příloze I. K nebezpečným látkám dosud neuvedeným v příloze I se S-věty, které mají být použity, přiřazují podle pravidel stanovených v příloze VI;
f) číslo EHS, pokud je přiděleno.
Číslo EHS se získá z EINECS nebo ze seznamu, na který odkazuje čl. 21 odst.
Mimo to, pokud se týká látek uvedených v příloze I, označení musí rovněž obsahovat slova "označení EHS".
3. V případě dráždivých, vysoce hořlavých, hořlavých a oxidujících látek nemusí být označení R-větami a S-větami provedeno, pokud obsah balení nepřesahuje 125 ml.
To platí i v případě stejného objemu škodlivých látek, které se neprodávají v maloobchodě široké veřejnosti.
4. Označení jako "netoxický", "neškodlivý" nebo jakákoliv jiná podobná označení nesmějí být uvedeny na štítcích nebo obalech látek, na které se vztahuje tato směrnice.
Článek 24
Zavedení požadavků na označování
1. Pokud jsou údaje požadované článkem 23 uvedeny na štítku, musí být štítek pevně připevněn k jedné nebo více stranám obalu tak, aby bylo možno tyto údaje číst ve vodorovné poloze, když je obal uložen běžným způsobem.
Rozměry štítku jsou tyto:
Objem balení _BAR_ Rozměry (v milimetrech) _BAR_
—nepřesahující 3 litry _BAR_ alespoň 52 x 74 _BAR_
—větší než 3 litry, ale nepřesahující 50 litrů _BAR_ alespoň 74 x 105 _BAR_
—větší než 50 litrů, ale nepřesahující 500 litrů _BAR_ alespoň 105 x 148 _BAR_
—větší než 500 litrů _BAR_ alespoň 148 x 210 _BAR_
Každý symbol musí pokrývat alespoň jednu desetinu povrchové plochy štítku, nesmí však být menší než 1 cm2.
Celý povrch štítku musí být připevněn k obalu bezprostředně obsahujícímu látku.
Tyto rozměry jsou určeny výhradně pro poskytnutí informací požadovaných podle této směrnice a v případě potřeby jakýchkoliv doplňujících označení pro zdraví a bezpečnost.
2. Štítek není zapotřebí tam, kde jsou údaje jasně uvedeny na samotném obalu, jak stanoví odstavec 1.
3. Barva a popis štítku - nebo v případě odstavce 2 obalu - jsou takové, aby se od sebe symbol nebezpečnosti a jeho pozadí zřetelně odlišovaly.
4. Informace požadované na štítku podle článku 23 se musí zřetelně odlišovat od pozadí a musí mít takovou velikost a řádkování, aby byly snadno čitelné.
Specifická ustanovení týkající se uvedení a rozměrů těchto informací jsou stanovena v příloze VI v souladu s postupem uvedeným v čl. 29 odst. 4 písm. b).
5. Členské státy mohou podmínit uvedení nebezpečných látek na trh na svém území použitím národního jazyka nebo jazyků při označování těchto látek.
6. Pro účel této směrnice jsou požadavky na označování považovány za splněné:
a) v případě vnějšího obalu obsahujícího jedno nebo více vnitřních balení, pokud je vnější obal označen v souladu s mezinárodními pravidly pro přepravu nebezpečných látek a vnitřní balení jsou označena v souladu s touto směrnicí;
b v případě jednoho obalu:
- pokud je takový obal označen v souladu s mezinárodními předpisy pro přepravu nebezpečných látek a s čl. 23 odst. 2 písm. a), b), d), e) a f) a
- v případě potřeby pro určité typy obalů, jako jsou lahve na přepravu plynů, v souladu se specifickými požadavky uvedenými v příloze VI.
Pokud nebezpečné látky neopouštějí území členského státu, může být místo mezinárodních předpisů pro přepravu nebezpečných látek povoleno označení, které splňuje vnitrostátní předpisy.
Článek 25
Výjimky z požadavků na označování a balení
1. Články 22, 23 a 24 se nepoužijí na opatření týkající se uvádění střeliva a výbušnin na trh pro získání praktického výbušného nebo pyrotechnického účinku.
Výše uvedené články se rovněž do 30. dubna 1997 nepoužijí pro opatření týkající se butanu, propanu a zkapalněného zemního plynu.
2. Mimo to členské státy mohou:
a) povolit, aby bylo označování požadované článkem 23 provedeno nějakým jiným vhodným způsobem na obalech, které jsou buď příliš malé, nebo jinak nevhodné pro označování v souladu s čl. 24 odst. 1 a 2;
b) povolit, odchylně od článků 23 a 24, aby obaly nebezpečných látek, které nejsou výbušné, vysoce toxické, nebo toxické, nebyly označeny nebo byly označeny nějakým jiným způsobem, pokud obsahují tak malá množství, že není důvod se obávat jakéhokoliv nebezpečí pro osoby, které s takovými látkami zacházejí, nebo pro jiné osoby;
c) povolit odchylně od výše uvedených opatření, pokud jsou obaly příliš malé pro označení podle článků 23 a 24 a není důvod se obávat jakéhokoliv nebezpečí pro osoby, které s takovými látkami zacházejí nebo pro jiné osoby, aby obaly výbušnin, vysoce toxických nebo toxických látek byly označeny nějakým jiným vhodným způsobem.
Tyto odchylky nedovolují použití symbolů, označení nebezpečnosti, R-vět a S-vět jiných, než uvedených v této směrnici.
3. Pokud členský stát využije možnosti poskytnuté v odstavci 2, neprodleně o tom uvědomí Komisi.
Článek 26
Reklama
Jakákoliv reklama na látky, které patří do jedné nebo více kategorií uvedených v čl. 2 odst. 2, je zakázána, pokud v ní není zmíněna příslušná kategorie.
Článek 27
Bezpečnostní list
1. Při prvním dodání nebo, v případě potřeby před prvním dodáním nebezpečné látky, každý výrobce, dovozce nebo distributor dodá příjemci bezpečnostní list, aby se umožnilo odborným uživatelům zejména provést nezbytná opatření, pokud se týká ochrany životního prostředí a zdraví a bezpečnosti na pracovišti.
Tento list musí obsahovat informace nezbytné pro ochranu člověka a životního prostředí.
Bezpečnostní list může být zaslán písemně nebo elektronicky.
Výrobce, dovozce nebo distributor následně zasílá příjemci bezpečnostního listu jakékoliv nové příslušné informace o látce, které získal.
2. Obecná pravidla pro vypracování, distribuci, obsah a rozsah bezpečnostního listu uvedeného v odstavci 1 budou stanovena v souladu s postupem uvedeným v čl. 29 odst. 4 písm. a).
Článek 28
Přizpůsobení technickému pokroku
Změny nezbytné pro přizpůsobení příloh technickému pokroku se přijímajíí v souladu s postupem stanoveným v článku 29.
Článek 29
Postup pro přizpůsobení technickému pokroku
1. Komisi je nápomocen výbor složený ze zástupců členských států, kterému předsedá zástupce Komise.
2. Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k návrhu ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci. Stanovisko se přijímá většinou stanovenou v čl.
148 odst. 2 Smlouvy pro přijímání rozhodnutí, která Rada přijímá na návrh Komise.
Hlasům zástupců členských států ve výboru je přidělena váha podle uvedeného článku.
Předseda nehlasuje.
3. Komise přijme zamýšlená opatření, jsou-li v souladu se stanoviskem výboru.
Pokud zamýšlená opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, předloží Komise Radě neprodleně návrh opatření, která mají být přijata.
Rada se usnáší kvalifikovanou většinou.
4. a) Pokud se Rada neusnese ve lhůtě tří měsíců ode dne, kdy jí byl návrh předán, kromě případů uvedených v pododstavci b) níže, přijme navrhovaná opatření Komise. V případě podle čl.
31 odst. 2. činí tato lhůta šest týdnů.
b) Pokud se Rada v případě opatření pro přizpůsobení technickému pokroku příloh II, VI, VII a VIII neusnese ve lhůtě tří měsíců ode dne, kdy jí byl návrh předán, přijme navrhovaná opatření Komise, s výjimkou případů, kdy se Rada proti opatřením vysloví prostou většinou.
Článek 30
Doložka o volném pohybu
Členské státy nesmějí zakazovat, omezovat nebo bránit uvádění na trh látek, které splňují požadavky této směrnice, z důvodů týkajících se oznámení, klasifikace, balení nebo označování ve smyslu této směrnice.
Článek 31
Ochranná doložka
1. Má-li členský stát na základě nových informací oprávněné důvody se domnívat, že látka, která byla přijata jako splňující požadavky této směrnice, z důvodů týkajících se oznámení, klasifikace, balení nebo označování, přesto představuje nebezpečí pro člověka nebo životní prostředí z důvodu, že klasifikace, balení a označování již dále neodpovídá, může látku dočasně překlasifikovat nebo, pokud je to nutné, zakázat uvádění na trh této látky nebo ji na svém území podrobit zvláštním podmínkám.
Musí o tom neprodleně uvědomit Komisi a ostatní členské státy a uvést důvody pro své rozhodnutí.
2. Komise rozhodne v souladu s postupem uvedeným v čl. 29 odst. 4 písm. a).
3. Pokud v návaznosti na rozhodnutí přijaté v souladu s odstavcem 2 Komise usoudí, že pro případy spadající pod odstavec 1 výše jsou nezbytné technické úpravy příloh této směrnice, přijme rozhodnutí v této věci v souladu s postupem stanoveným v článku 29.
Článek 32
Zprávy
1. Každé tři roky zašlou členské státy Komisi zprávu o provádění této směrnice na svém území.
První zpráva bude předložena tři roky po provedení této směrnice.
2. Každé tři roky Komise připraví souhrnnou zprávu založenou na informacích uvedených v odstavci 1, která bude zaslána členským státům."
2. Dosavadní články 24, 25 a 27 se označují jako články 33, 34 a 35.
3. Přílohy II, VI, VII a VIII se mění takto:
- příloha II se pozměňuje doplněním symbolu vyjadřujícího nebezpečnost pro životní prostředí, jak je uveden v příloze I této směrnice,
- příloha VI, část 1. A se nahrazuje přílohou 2 této směrnice,
- příloha VII se nahrazuje přílohou 3 této směrnice,
- příloha VIII se nahrazuje přílohou 4 této směrnice.
Článek 2
Tyto směrnice se mění takto:
1. Směrnice 73/173/EHS [23]:
- v čl. 5 odst. 2 písm. c) se slova "článek 6" nahrazují slovy "článek 23",
- v čl. 9 odst. 2 a v článku 10 se slova "článek 8c" nahrazují slovy "článek 28".
2. Směrnice 77/728/EHS [24]:
- v čl. 6 odst. 2 písm. c) se slova "článek 6" nahrazují slovy "článek 23",
- v čl. 10 odst. 3 a v čl. 11 se slova "článek 8c" nahrazují slovy "článek 28".
3. Směrnice 78/631/EHS:
- v čl. 6 odst. 2 písm. g) se slova "článek 6" nahrazují slovy "článek 23",
- v čl. 10 odst. 3 a v článku 11 se slova "článek 8c" nahrazují slovy "článek 28".
4. Směrnice 88/379/EHS:
- v druhém a osmém bodu odůvodnění se odkaz na směrnici 79/831/EHS nahrazuje odkazem na tuto směrnici,
- v čl. 3 odst. 3 se slova "karcinogenní, mutagenní a teratogenní účinky" nahrazují slovy "karcinogenní a mutagenní účinky a účinky na reprodukci",
- v čl. 3 odst. 5 se slova "čl. 8 odst. 2 směrnice 67/548/EHS" nahrazují slovy "čl. 13 odst. 3 směrnice 67/548/EHS",
- čl. 3 odst. 5 písm. o) zní:
- "o) Přípravky by měly být považovány za: toxické pro reprodukci a označeny alespoň symbolem a označením nebezpečnosti "toxický",, pokud obsahují látku vyvolávající takové účinky, kterým je přiřazena alespoň jedna R-věta definovaná v příloze VI směrnice 67/548/EHS, která charakterizuje látky jako toxické pro reprodukci v kategorii 1, v koncentraci rovné nebo přesahující:
- buď koncentrace specifikované pro uvažovanou látku v příloze I směrnice 67/548/EHS pro uvažovanou látku, nebo
- koncentrace specifikované v příloze I bodu 6 (tabulka VI) této směrnice, pokud nejsou uvažovaná látka nebo látky uvedeny v příloze I směrnice 67/548/EHS nebo jsou v ní uvedeny bez koncentračních limitů;",
- čl. 3 odst. 5 písm. p) zní:
- "p) Přípravky musí být považovány za: takové, že s nimi má být nakládáno jako s toxickými pro reprodukci s přiřazením symbolu a označení nebezpečnosti alespoň "toxický",, pokud obsahují látku vyvolávající takové účinky, kterým je přiřazena alespoň jedna R-věta definovaná v příloze VI směrnice 67/548/EHS, která charakterizuje látky jako toxické pro reprodukci v kategorii 2, v koncentraci rovné nebo přesahující:
- buď koncentrace specifikované v příloze I směrnice 67/548/EHS pro uvažovanou látku, nebo
- koncentrace specifikované v příloze I bodu 6 (tabulka VI) této směrnice, pokud nejsou uvažovaná látka nebo látky uvedeny v příloze I směrnice 67/548/EHS nebo jsou v ní uvedeny bez koncentračních limitů;",
- čl. 3 odst. 5 písm. q) zní:
- "q) Přípravky musí být považovány za: takové, že na ně má být pohlíženo jako na toxické pro reprodukci s přiřazením symbolu a označení nebezpečnosti "zdraví škodlivý",, pokud obsahují látku vyvolávající takové účinky, kterým je přiřazena alespoň jedna R-věta definovaná v příloze VI směrnice 67/548/EHS, která charakterizuje látky jako nebezpečné pro reprodukci v kategorii 3, v koncentraci rovné nebo přesahující:
- buď koncentrace specifikované v příloze I směrnice 67/548/EHS pro uvažovanou látku, nebo
- koncentrace specifikované v příloze I bodu 6 (tabulka VI) této směrnice, pokud nejsou uvažovaná látka nebo látky uvedeny v příloze I směrnice 67/548/EHS nebo jsou v ní uvedeny bez koncentračních limitů;",
- v čl. 6 odst. 1 písm. a) se slova "čl. 15 odst. 1" nahrazují slovy "čl. 22 odst. 1",
- v čl. 6 odst. 3 se slova "článek 21" nahrazují slovy "článek 28",
- v čl. 7 odst. 1 písm. c) položce ii) se slova "čl. 11 odst. 4" nahrazují slovy "čl. 19 odst. 4",
- v čl. 7 odst. 1 se slova "čl. 16 odst. 2 písm. c)" nahrazují slovy "čl. 23 odst. 2 písm. c)",
- v článku 8 se vkládá tento odstavec:
"3a. Požadovaná informace na štítku podle článku 7 musí zřetelně vystupovat na pozadí a musí mít takovou velikost a řádkování, aby byla snadno čitelná.
Specifická ustanovení týkající se rozměrů a formy této informace budou uvedena v příloze VI směrnice 67/548/EHS v souladu s postupem stanoveným v čl. 28 odst. 4 písm. b) této směrnice."
- v článku 10, v čl. 14 odst. 2 a v článku 15 se slova "článek 21" nahrazují slovy "článek 28",
- v názvu přílohy I části 6 se slova "teratogenní účinky" nahrazují slovy "účinky na reprodukci",
- v příloze I tabulce VI se slova "teratogenní látky" nahrazují slovy "látky toxické pro reprodukci".
Článek 3
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 31. října 1993.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
3. Členské státy sdělí Komisi znění vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 4
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 28. dubna 1992 o uvádění sadby a rozmnožovacího materiálu zeleniny mimo osivo na trh
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že produkce zeleniny zaujímá v zemědělství Společenství významné místo,
vzhledem k tomu, že uspokojivé výsledky při pěstování zeleniny závisejí ve značné míře na jakosti a rostlinolékařském stavu nejen osiva, na které se již vztahuje směrnice Rady 70/458/EHS ze dne 29. září 1970 o uvádění osiva zeleniny na trh [4], ale i sadby a rozmnožovacího materiálu zeleniny; že některé členské státy již přijaly předpisy k zajištění jakosti a rostlinolékařského stavu sadby a rozmnožovacího materiálu zeleniny uváděných na trh;
vzhledem k tomu, že rozdílné zacházení poskytované sadbě a rozmnožovacímu materiálu zeleniny v různých členských státech by mohlo vytvářet překážky obchodu a bránit tak volnému pohybu tohoto zboží uvnitř Společenství; že s ohledem na vytváření vnitřního trhu by tyto překážky měly být odstraněny přijetím předpisů Společenství, které nahradí vnitrostátní předpisy členských států;
vzhledem k tomu, že zavedení harmonizovaných podmínek na úrovni Společenství zajistí, aby kupující na celém území Společenství získávali sadbu a rozmnožovací materiál zeleniny jakostní a v dobrém rostlinolékařském stavu;
vzhledem k tomu, že tyto harmonizované podmínky týkající se rostlinolékařského stavu rostlin musí být slučitelné se směrnicí Rady 77/93/EHS ze dne 21. prosince 1976 o ochranných opatřeních proti zavlékání organismů škodlivých rostlinám nebo rostlinným produktům do členských států [5];
vzhledem k tomu, že není vhodné, aniž jsou dotčena ustanovení o rostlinolékařském stavu rostlin směrnice 77/93/EHS, uplatňovat pravidla Společenství o uvádění na trh sadby a rozmnožovacího materiálu zeleniny, pokud se prokáže, že tyto produkty jsou určeny k vývozu do třetích zemí, přičemž platné předpisy třetí země mohou být odlišné od pravidel obsažených v této směrnici;
vzhledem k tomu, že vymezení rostlinolékařských norem a norem jakosti pro každý rod a druh zeleniny vyžaduje dlouhé a podrobné technické a vědecké zkoumání; že by proto měl být k tomuto účelu zaveden určitý postup;
vzhledem k tomu, že je v první řadě odpovědností dodavatelů sadby nebo rozmnožovacího materiálu zeleniny zajistit, aby jejich výrobky splňovaly podmínky stanovené touto směrnicí;
vzhledem k tomu, že příslušné orgány členských států musí při provádění kontrol a inspekcí zajistit, aby dodavatelé splňovali tyto podmínky;
vzhledem k tomu, že k zajištění jednotného používání norem stanovených touto směrnicí ve všech členských státech by měla být zavedena kontrolní opatření Společenství;
vzhledem k tomu, že je v zájmu kupujících sadby a rozmnožovacího materiálu zeleniny, aby byly známy názvy odrůd a chráněna jejich pravost;
vzhledem k tomu, že je k tomuto účelu třeba v možném rozsahu stanovit použití pravidel týkajících se odrůd, která již byla zavedena pro uvádění na trh osiva zeleniny;
vzhledem k tomu, že pro zajištění pravosti a řádného uvádění na trh sadby a rozmnožovacího materiálu zeleniny musí být stanovena pravidla Společenství týkající se oddělování partií a značení; že návěsky by měly poskytovat údaje vyžadované jak úřední kontrolou, tak pro informaci uživatele;
vzhledem k tomu, že by měla být zavedena pravidla umožňující v případě dočasných zásobovacích obtíží uvádět na trh sadbu a rozmnožovací materiál zeleniny vyhovující méně přísným požadavkům, než jaké stanoví tato směrnice;
vzhledem k tomu, že jako první krok k harmonizaci podmínek by mělo být členským státům zakázáno ukládat, pokud se jedná o rody a druhy uvedené v příloze II, pro které je sestavena průvodka, nové podmínky nebo omezení obchodu kromě těch, které jsou stanoveny touto směrnicí;
vzhledem k tomu, že by mělo být upraveno povolování uvádění sadby a rozmnožovacího materiálu zeleniny vypěstovaných ve třetích zemí na vnitřní trh Společenství pod podmínkou, že poskytuje stejné záruky jako sadba a rozmnožovací materiál pěstovaný ve Společenství a že vyhovuje předpisům Společenství;
vzhledem k tomu, že k harmonizaci technických metod kontrol používaných v členských státech a ke srovnání sadby a rozmnožovacího materiálu zeleniny pěstovaného ve Společenství se sadbou a rozmnožovacím materiálem pěstovaným ve třetích zemích by se měly provádět srovnávací zkoušky pro kontrolu souladu těchto produktů s požadavky této směrnice;
vzhledem k tomu, že pro zjednodušení účinného provádění této směrnice by měla být Komise pověřena přijetím prováděcích opatření k této směrnici a změn její přílohy a měl by být stanoven postup zavádějící úzkou spolupráci mezi Komisí a členskými státy v rámci Stálého výboru pro osivo a sadbu v zemědělství, zahradnictví a lesnictví,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Tato směrnice se vztahuje na uvádění na trh sadby a rozmnožovacího materiálu zeleniny mimo osivo uvnitř Společenství.
2. Články 2 až 20 a článek 24 se vztahují na rody a druhy uvedené v příloze II, jakož i na jejich hybridy.
Zmíněné články se vztahují rovněž na podnože a ostatní části rostlin jiných rodů nebo druhů nebo jejich hybridy, je-li nebo má-li na ně být naroubován materiál některého ze zmíněných rodů nebo druhů nebo jejich hybridů.
3. Změny v seznamu rodů a druhů v příloze II se přijímají postupem podle článku 22.
Článek 2
Aniž jsou dotčeny zdravotní předpisy stanovené směrnicí 77/93/EHS, nevztahuje se tato směrnice na sadbu a rozmnožovací materiál zeleniny, který je prokazatelně určen k vývozu do třetích zemí, pokud je jako takový řádně označen a dostatečně oddělen.
Prováděcí opatření k prvnímu pododstavci, týkající se zejména značení a oddělování, budou přijata postupem podle článku 21.
Článek 3
Pro účely této směrnice se rozumí:
rozmnožovacím materiálem : části rostlin a veškerý rostlinný materiál, včetně podnoží, určený k rozmnožování a produkci zeleniny;
sadbou : celé rostliny, části rostlin a u roubovaných rostlin též podnože, určené k pěstování pro účely produkce zeleniny;
dodavatelem : každá fyzická nebo právnická osoba, která profesionálně vykonává přinejmenším jednu z následujících činností týkajících se sadby a rozmnožovacího materiálu zeleniny: rozmnožování, pěstování, ochranu nebo zpracování a uvádění na trh;
uváděním na trh : držení k volnému použití nebo ve skladu, vystavování nebo nabízení k prodeji, prodej nebo dodávání sadby a rozmnožovacího materiálu zeleniny v jakékoli formě jiné osobě;
příslušným úředním subjektem i) jediný ústřední orgán zřízený nebo pověřený členským státem nacházející se pod dohledem vlády členského státu a odpovědný za otázky týkající se jakosti;
ii) jakýkoli veřejný orgán zřízený
- buď na úrovni členského státu,
- nebo na regionální úrovni pod dohledem orgánů členského státu v mezích stanovených vnitrostátními právními předpisy daného členského státu.
Subjekty uvedené v bodech i) a ii) mohou v souladu s vnitrostátními předpisy přenést úkoly stanovené touto směrnicí, které mají být provedeny jimi nebo pod jejich dohledem, na jakoukoli veřejnoprávní či soukromoprávní právnickou osobu, která je na základě úředně schválených stanov pověřena výhradně zvláštními úkoly veřejného zájmu, pod podmínkou, že tato právnická osoba a její členové nemají žádný osobní zájem na výsledcích opatření, která činí.
Členské státy zajistí úzkou spolupráci mezi subjekty uvedenými v bod i) a subjekty uvedenými v bodu ii).
Postupem podle článku 21 lze dále schválit jakoukoli jinou právnickou osobu založenou subjektem uvedeným v bodech i) a ii) a jednající pod řízením a dohledem tohoto subjektu pod podmínkou, že tato osoba nemá žádný osobní zájem na výsledcích opatření, která činí.
Členské státy oznámí Komisi své příslušné úřední subjekty.
Komise tuto informaci předá ostatním členským státům;
úředními opatřeními : opatření přijatá příslušným úředním subjektem;
úřední inspekcí : inspekce prováděná příslušným úředním subjektem;
úředním prohlášením : prohlášení vydané příslušným úředním subjektem nebo na jeho odpovědnost;
partií : určitý počet jednotek jednoho druhu zboží identifikovatelný na základě stejnorodosti složení a původu;
laboratoří : subjekt veřejného nebo soukromého práva provádějící rozbory a stanovující správné diagnózy, které pěstiteli umožňují sledovat jakost produkce.
Článek 4
Postupem podle článku 22 se v příloze I stanoví průvodka pro každý rod nebo druh uvedený v příloze II nebo pro podnože jiných rodů nebo druhů, je-li nebo má-li na ně být naroubován materiál některého ze zmíněných rodů nebo druhů; k průvodce se vztahují rostlinolékařské podmínky stanovené směrnicí 77/93/EHS, které se vztahují na dané rody nebo druhy, určující
i) podmínky, které musí splňovat sadba, týkající se zejména jakosti a čistoty sklizně a případně odrůdových charakteristik.
Tyto podmínky jsou předmětem části A přílohy I;
ii) podmínky, které musí splňovat rozmnožovací materiál, týkající se zejména použitého rozmnožovacího postupu, čistoty pěstebního porostu a případně odrůdových charakteristik.
Tyto podmínky jsou předmětem části B přílohy I.
Článek 5
1. Členské státy zajistí, aby dodavatelé učinili všechna opatření nezbytná k zajištění souladu s normami stanovenými touto směrnicí na všech stupních produkce a uvádění na trh sadby a rozmnožovacího materiálu zeleniny.
2. Pro účely odstavce 1 dodavatelé sami nebo prostřednictvím schválených dodavatelů nebo příslušného úředního subjektu provádějí kontroly založené na těchto zásadách:
- určení kritických bodů pěstebního postupu na základě použitých produkčních metod,
- vypracování a zavedení metod ledování a kontroly kritických bodů uvedených v první odrážce,
- odběr vzorků k rozboru v laboratoři schválené příslušným úředním subjektem pro účely kontroly souladu s normami zavedenými touto směrnicí,
- vedení písemných nebo jiných trvalých záznamů údajů uvedených v první, druhé a třetí odrážce a vedení záznamů o produkci a uvádění na trh sadby a rozmnožovacího materiálu zeleniny, které mají být volně přístupné příslušnému úřednímu subjektu.
Tyto doklady a záznamy musí být uchovávány po dobu nejméně jednoho roku.
Dodavatelé, jejichž činnost se v této souvislosti omezuje pouze na šíření sadby a rozmnožovacího materiálu vypěstovaného a baleného mimo jejich vlastní zařízení, jsou však povinni vést pouze písemné nebo jiné trvalé záznamy o nákupu a prodeji nebo dodání těchto produktů.
Tento odstavec se nevztahuje na dodavatele, jejichž činnost se v této oblasti omezuje na dodání malého množství sadby a rozmnožovacího materiálu neprofesionálním konečným spotřebitelům.
3. Jestliže výsledky vlastních kontrol nebo informace dostupné dodavatelům podle odstavce 1 odhalí přítomnost jednoho nebo více škodlivých organismů uvedených ve směrnici 77/93/EHS nebo přítomnost organismů vymezených odpovídající průvodkou podle článku 4 v množství větším, než je běžně povoleno pro splnění norem, oznámí to dodavatel ihned příslušnému úřednímu subjektu a provede opatření uložená tímto orgánem nebo každé další opatření nezbytné pro snížení nebezpečí šíření těchto škodlivých organismů.
Dodavatel vede záznamy o veškerých objevech škodlivých organismů ve svých provozovnách a o všech opatřeních přijatých v této souvislosti.
4. Prováděcí pravidla k odst. 2 druhému pododstavci budou přijata postupem podle článku 21.
Článek 6
1. Příslušný úřední subjekt udělí dodavateli schválení, jakmile shledá, že jeho produkční metody a jeho zařízení splňují požadavky této směrnice týkající se povahy prováděných činností.
Schválení musí být obnoveno, pokud se dodavatel rozhodne provádět jiné činnosti, než pro které mu bylo schválení uděleno.
2. Příslušný úřední subjekt udělí schválení laboratoři, jakmile shledá, že tyto laboratoře, jejich metody a jejich zařízení splňují požadavky této směrnice, které budou upřesněny postupem podle článku 21 s ohledem na prováděné činnosti.
Schválení musí být obnoveno, pokud se laboratoř rozhodne provádět jiné činnosti, než pro které jí bylo schválení uděleno.
3. Pokud nejsou plněny požadavky uvedené v odstavcích 1 a 2, přijme příslušný úřední subjekt potřebná opatření.
K tomuto účelu přihlédne zejména k závěrům kontrol provedených v souladu s článkem 7.
4. Dohled nad dodavateli, zařízeními a laboratořemi a jejich kontrola jsou prováděny pravidelně příslušným úředním subjektem nebo na jeho odpovědnost, přičemž tento subjekt musí mít po celou dobu volný přístup do všech provozoven zařízení za účelem zajištění souladu s požadavky této směrnice.
Prováděcí pravidla týkající se dohledu a sledování budou případně přijata postupem podle článku 21.
Jestliže tento dohled nebo kontrola odhalí, že nejsou plněny požadavky této směrnice, učiní příslušný úřední subjekt vhodná opatření.
Článek 7
1. Odborníci Komise mohou, případně za spolupráce s příslušnými úředními subjekty členských států, vykonávat kontroly na místě, pokud je to nezbytné k zajištění jednotného uplatňování této směrnice a zejména k ověření, zda dodavatelé skutečně plní požadavky této směrnice.
Členský stát, na jehož území se kontrola provádí, poskytne odborníkům při plnění jejich povinností veškerou potřebnou pomoc.
Komise uvědomí členské státy o výsledku provedených šetření.
2. Prováděcí pravidla k odstavci 1 budou přijata postupem podle článku 21.
Článek 8
1. Sadbu a rozmnožovací materiál zeleniny mohou uvádět na trh pouze schválení dodavatelé, jestliže splňují požadavky stanovené v průvodce podle článku 4.
2. Aniž je dotčena směrnice 77/93/EHS, nevztahují se odstavce l na sadbu a rozmnožovací materiál určený
a) k pokusům nebo vědeckým účelům nebo
b) ke šlechtění nebo
c) k uchování genetické rozmanitosti.
Prováděcí pravidla k písmenům a) a b) budou případně přijata postupem podle článku 21.
Prováděcí pravidla k písmenu c) budou přijata pokud možno do 1. ledna 1993 týmž postupem.
Článek 9
1. Aniž je dotčen článek 2, lze ve Společenství uvádět na trh sadbu a rozmnožovací materiál zeleniny rodů nebo druhů vyjmenovaných v příloze II, na které se zároveň vztahuje směrnice 70/458/EHS, pouze v případě, že náležejí k odrůdě uznané podle zmíněné směrnice.
2. Aniž jsou dotčeny článek 2 a odstavce 3 a 4 tohoto článku, nelze ve Společenství uvádět na trh sadbu a rozmnožovací materiál zeleniny rodů nebo druhů vyjmenovaných v příloze II, na které se nevztahuje směrnice 70/458/EHS, pokud nepatří k odrůdě úředně uznané alespoň v jednom členském státě.
Pokud jde o podmínky pro uznání odrůdy, použijí se články 4 a 5 a čl. 10 odst. 3 zmíněné směrnice.
Postupy a pravidla vztahující se k uznávání a udržovacímu šlechtění se řídí přiměřeně čl. 3 odst. 2 a 4, články 6, 7 a 8, čl. 10 odst. 1, 2 a 4 a články 11 až 15 zmíněné směrnice.
V každém případě mohou být vzaty v úvahu výsledky neúředních zkoušek i praktické informace získané během pěstování.
3. Členské státy přijmou veškerá nezbytná opatření, aby zajistily, že doba platnosti úředního uznání odrůd rodů a druhů zmíněných v odstavci 2, které bylo uděleno před 1. lednem 1993 podle jiných zásad, než které stanoví směrnice 70/458/EHS, nebo na základě toho, že byl jejich rozmnožovací materiál uváděn na trh na jejich území před uvedeným datem, uplyne nejpozději 30. června 1998, pokud k tomuto dni nebyly zmíněné odrůdy uznány podle odstavce 1.
4. Odrůdy úředně uznané podle odstavce 2 nebo 3 se zapisují do Společného katalogu odrůd druhů zeleniny, uvedeného v článku 17 směrnice 70/458/EHS. Ustanovení čl. 16 odst. 2 a 3 a článků 17, 18 a 19 zmíněné směrnice se použijí přiměřeně.
Při zveřejnění se odrůdy uznané podle odstavce 3 označují zvláštním způsobem.
Článek 10
1. Během růstu a vytrhávání nebo odnímání z matečného materiálu se sadba a rozmnožovací materiál zeleniny uchovává v oddělených partiích.
2. Jestliže je sadba nebo rozmnožovací materiál zeleniny různého původu dán dohromady nebo smíchán během balení, skladování, přepravy nebo při dodání, zaznamená dodavatel tyto údaje: složení partie a původ jejích jednotlivých složek.
3. Členské státy zajistí soulad s požadavky uvedenými v odstavcích 1 a 2 prováděním úředních inspekcí.
Článek 11
1. Aniž je dotčen čl. 10 odst. 2, je sadba a rozmnožovací materiál zeleniny uváděn na trh výhradně v dostatečně stejnorodých partiích, pokud jsou uznány za splňující požadavky této směrnice a pokud jsou provázeny doklady vystavenými dodavatelem v souladu s podmínkami stanovenými v průvodce podle článku 4. Je-li na tomto dokladu úřední prohlášení, musí být zřetelně odděleno od všech dalších informací uvedených na dokladu.
Požadavky týkající se sadby a rozmnožovacího materiálu zeleniny, pokud jde o značení nebo uzavírání a balení, budou uvedeny v průvodce podle článku 4.
2. V případě maloobchodní dodávky sadby nebo rozmnožovacího materiálu zeleniny neprofesionálnímu konečnému spotřebiteli mohou být požadavky týkající se značení omezeny na vhodné informace o produktu.
Článek 12
Členské státy mohou vyjmout
- z používání článku 11 malé producenty, jejichž veškerá produkce a prodej sadby a rozmnožovacího materiálu zeleniny jsou určeny ke konečnému užití osobami na místním trhu, které nejsou profesionálně zapojeny do rostlinné výroby ("místní oběh"),
- z kontrol a úředních inspekcí stanovených článkem 18 místní oběh sadby a rozmnožovacího materiálu zeleniny vypěstovaného osobami, u kterých je učiněna výjimka.
Postupem podle článku 21 budou přijata prováděcí pravidla vztahující se na ostatní požadavky, které se týkají výjimek uvedených v první a druhé odrážce, zejména pokud jde o pojmy "malí producenti" a "místní trh" a příslušné postupy.
Článek 13
Aniž jsou dotčena rostlinolékařská pravidla stanovená směrnicí 77/93/EHS, mohou být v případě přechodných zásobovacích obtíží u sadby a rozmnožovacího materiálu zeleniny, který splňuje požadavky této směrnice, postupem podle článku 21 přijata opatření, na jejichž základě bude uvádění na trh sadby a rozmnožovacího materiálu zeleniny podrobeno méně přísným požadavkům.
Článek 14
1. Kromě omezení stanovených touto směrnicí nepodléhá sadba a rozmnožovací materiál zeleniny, který splňuje požadavky a podmínky této směrnice, žádnému omezení uvádění na trh v souvislosti s dodavatelem, rostlinolékařským stavem rostlin, růstovým prostředím a režimem inspekcí.
2. Uvádění na trh sadby a rozmnožovacího materiálu zeleniny odrůd, které jsou zapsány ve Společném katalogu odrůd druhů zeleniny, nepodléhá žádnému omezení s ohledem na odrůdu kromě těch, která stanoví tato směrnice.
Článek 15
U produktů uvedených v příloze II se členské státy zdrží uložení přísnějších podmínek nebo omezení uvádění na trh jiných, než které jsou obsaženy v průvodce podle článku 4 nebo než které existují ke dni přijetí této směrnice.
Článek 16
1. Postupem podle článku 21 se rozhodne, zda jsou sadba a rozmnožovací materiál zeleniny jiný než osivo, vypěstovaný ve třetí zemi a poskytující stejné záruky, pokud se jedná o povinnosti dodavatele, pravost, vlastnosti, rostlinolékařský stav, růstové prostředí, balení, režim inspekcí, značení a uzavírání, ve všech těchto směrech rovnocenné sadbě a rozmnožovacímu materiálu zeleniny jinému než osivo pěstovanému ve Společenství, který splňuje požadavky a podmínky této směrnice.
2. Aniž jsou dotčena ustanovení směrnice 77/93/EHS, mohou členské státy až do rozhodnutí uvedeného v odstavci 1 do 1. ledna 1993 uplatňovat na dovoz sadby a rozmnožovacího materiálu zeleniny ze třetích zemí podmínky přinejmenším rovnocenné podmínkám stanoveným dočasně nebo trvale v průvodce podle článku 4.
Nejsou-li tyto podmínky stanoveny v průvodce, musí být dovozní podmínky přinejmenším rovnocenné podmínkám uplatňovaným na produkci v daném členském státě.
Postupem podle článku 21 lze lhůtu uvedenou v prvním pododstavci před rozhodnutím podle odstavce 1 pro jednotlivé třetí země prodloužit.
Sadba a rozmnožovací materiál zeleniny dovezený členským státem v souladu s rozhodnutím, které tento členský stát učinil na základě prvního pododstavce, nepodléhá žádnému omezení uvádění na trh v jiném členském státě založenému na vlastnostech uvedených v odstavci 1.
Článek 17
Členské státy zajistí, aby sadba a rozmnožovací materiál zeleniny byl během produkce a uvádění na trh podroben namátkové úřední inspekci, která prověří soulad s požadavky a podmínkami stanovenými v této směrnici.
Článek 18
Prováděcí pravidla týkající se kontrol podle článku 5 a úředních inspekcí podle článků 10 a 17, včetně metod odběru vzorků, budou přijata postupem podle článku 21.
Článek 19
1. Jestliže je během dohledu a kontroly podle čl. 6 odst. 4, během úředních inspekcí podle článku 17 nebo zkoušek podle článku 20 zjištěno, že sadba nebo rozmnožovací materiál zeleniny nesplňuje požadavky této směrnice, učiní příslušný úřední subjekt členského státu všechna vhodná opatření k zajištění jejich souladu s touto směrnicí, a není-li to není možné, zakáže uvádění sadby nebo rozmnožovacího materiálu na trh ve Společenství.
2. Jestliže se zjistí, že sadba nebo rozmnožovací materiál zeleniny prodávaný určitým dodavatelem nevyhovuje požadavkům a podmínkám této směrnice, zajistí daný členský stát, aby byla proti dodavateli učiněna vhodná opatření.
Jestliže je dodavateli zakázáno uvádět na trh sadbu a rozmnožovací materiál zeleniny, uvědomí o tom členský stát Komisi a příslušné vnitrostátní orgány členských států.
3. Opatření přijaté na základě odstavce 2 bude zrušeno, jakmile se s dostatečnou jistotou prokáže, že sadba nebo rozmnožovací materiál zeleniny určený k uvádění na trh dodavatelem bude v budoucnu splňovat požadavky a podmínky této směrnice.
Článek 20
1. Zkoušky nebo případně rozbory se provádějí v členských státech na vzorcích s účelem ověřit, zda sadba nebo rozmnožovací materiál zeleniny splňuje požadavky a podmínky této směrnice, včetně rostlinolékařských podmínek.
Komise může organizovat kontrolu zkoušek nebo rozborů zástupci členských států nebo Komise.
2. Postupem podle článku 21 lze rozhodnout, že je nezbytné provést zkoušky nebo rozbory se stejným účelem jako v odstavci 1.
Komise může organizovat kontrolu zkoušek nebo rozborů Společenství zástupci členských států nebo Komise.
3. Zkoušky nebo rozbory uvedené v odstavcích 1 a 2 se použijí k harmonizaci technických metod kontroly sadby a rozmnožovacího materiálu zeleniny.
O zkouškách nebo rozborech budou vypracovány zprávy a budou důvěrně sděleny členským státům a Komisi.
4. Komise v případě potřeby zajistí, aby výbor zřízený článkem 21 přijal podrobnosti koordinace, provádění a kontroly zkoušek podle odstavců 1 a 2, jakož i hodnocení jejich výsledků.
Pokud se vyskytnou obtíže rostlinolékařské povahy, uvědomí o nich Stálý rostlinolékařský výbor.
V případě potřeby budou stanoveny zvláštní podrobnosti.
Zkoušky se týkají rovněž sadby a rozmnožovacího materiálu zeleniny vypěstovaného ve třetích zemích.
Článek 21
1. Komisi je nápomocen Stálý výbor pro osiva a sadbu v zemědělství, zahradnictví a lesnictví, kterému předsedá zástupce Komise.
2. Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k návrhu ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci. Stanovisko je přijato většinou stanovenou v čl.
148 odst. 2 Smlouvy pro přijímání rozhodnutí, která má Rada přijímat na návrh Komise.
Hlasům zástupců členských států ve výboru je přidělena váha stanovená v uvedeném článku.
Předseda nehlasuje.
3. Komise přijme opatření, která jsou okamžitě použitelná.
Pokud však tato opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru, sdělí je Komise neprodleně Radě.
V tomto případě může Komise nejvýše o jeden měsíc ode dne tohoto sdělení odložit použitelnost opatření, o kterých rozhodla.
Rada může kvalifikovanou většinou ve lhůtě stanovené v předchozím pododstavci přijmout jiné rozhodnutí.
Článek 22
1. Komisi je nápomocen Stálý výbor pro osiva a sadbu v zemědělství, zahradnictví a lesnictví, kterému předsedá zástupce Komise.
2. Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k návrhu ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci. Stanovisko je přijato většinou stanovenou v čl.
148 odst. 2 Smlouvy pro přijímání rozhodnutí, která má Rada přijímat na návrh Komise.
Hlasům zástupců členských států ve výboru je přidělena váha stanovená v uvedeném článku.
Předseda nehlasuje.
3. Komise přijímá zamýšlená opatření, jsou-li v souladu se stanoviskem výboru.
Pokud zamýšlená opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, předloží Komise Radě neprodleně návrh opatření, která mají být přijata.
Rada se usnese kvalifikovanou většinou.
Pokud se Rada neusnese do tří měsíců ode dne, kdy jí byl návrh předán, přijme navrhovaná opatření Komise.
Článek 23
Změny průvodek podle článku 4 a podmínek a podrobných pravidel přijatých k provedení této směrnice se přijímají postupem podle článku 21.
Článek 24
1. Členské státy zajistí, aby sadba a rozmnožovací materiál zeleniny pěstovaný na jejich území a určený k uvedení na trh splňoval požadavky stanovené touto směrnicí.
2. Pokud se během úřední inspekce zjistí, že sadbu nebo rozmnožovací materiál zeleniny nelze z důvodu nesplnění podmínek týkajících se rostlinolékařského stavu rostlin uvést na trh, přijme daný členský stát vhodná úřední opatření k odstranění veškerého rostlinolékařského nebezpečí, které z toho může vyplynout.
Článek 25
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději 31. prosince 1992.
Neprodleně o nich informují Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Pokud jde o články 5 až 11, 14, 15, 17, 19 a 24, stanoví se den jejich použitelnosti pro každý rod nebo druh uvedený v příloze II postupem podle článku 21 při sestavování průvodky podle článku 4.
Článek 26
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady 92/34/EHS ze dne 28. dubna 1992 o uvádění na trh rozmnožovacího materiálu ovocných rostlin a ovocných rostlin určených k produkci ovoce
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této Smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že ovocnářská produkce zaujímá v zemědělství Společenství důležité místo;
vzhledem k tomu, že uspokojivé výsledky při pěstování ovoce závisejí ve značné míře na jakosti a rostlinolékařském stavu materiálu užívaného k rozmnožování ovocných rostlin a ovocných rostlin určených k produkci ovoce; že některé členské státy proto přijaly předpisy k zajištění jakosti a rostlinolékařského stavu rozmnožovacího materiálu a ovocných rostlin uváděných na trh;
vzhledem k tomu, že rozdílné zacházení poskytované rozmnožovacímu materiálu a ovocným rostlinám v různých členských státech by mohlo vytvářet překážky obchodu a bránit tak volnému pohybu tohoto zboží uvnitř Společenství; že s ohledem na vytváření vnitřního trhu by tyto překážky měly být odstraněny přijetím předpisů Společenství, které nahradí vnitrostátní předpisy členských států;
vzhledem k tomu, že zavedení harmonizovaných podmínek na úrovni Společenství zajistí, aby kupující na celém území Společenství získávali rozmnožovací materiál a ovocné rostliny jakostní a v dobrém rostlinolékařském stavu;
vzhledem k tomu, že tyto harmonizované podmínky týkající se rostlinolékařského stavu rostlin musí být slučitelné se směrnicí Rady 77/93/EHS ze dne 21. prosince 1976 o ochranných opatřeních proti zavlékání organismů škodlivých rostlinám nebo rostlinným produktům do členských států [4];
vzhledem k tomu, že nejprve je třeba zavést pravidla Společenství pro ty rody a druhy ovocných rostlin, které jsou pro Společenství hospodářsky nejdůležitější, a to postupem Společenství, který následně umožní rozšířit použití těchto pravidel na další ovocné rody a druhy;
vzhledem k tomu, že není vhodné, aniž jsou dotčena ustanovení o rostlinolékařském stavu rostlin směrnice 77/93/EHS, uplatňovat pravidla Společenství o uvádění na trh rozmnožovacího materiálu a ovocných rostlin, pokud se prokáže, že tyto produkty jsou určeny k vývozu do třetích zemí, přičemž platné předpisy třetí země mohou být odlišné od pravidel obsažených v této směrnici;
vzhledem k tomu, že vymezení rostlinolékařských a norem jakosti pro každý rod a druh ovocných rostlin vyžaduje dlouhé a podrobné technické a vědecké zkoumání; že by proto měl být k tomuto účelu zaveden určitý postup;
vzhledem k tomu, že je v první řadě odpovědností dodavatelů rozmnožovacího materiálu nebo ovocných rostlin zajistit, aby jejich výrobky splňovaly podmínky stanovené touto směrnicí;
vzhledem k tomu, že příslušné orgány členských států musí při provádění kontrol a inspekcí zajistit, aby dodavatelé splňovali ty podmínky týkající se rozmnožovacího materiálu nebo ovocných rostlin, které náležejí do kategorie CAC (Conformitas Agraria Communitatis);
vzhledem k tomu, že je nezbytné upravit i další kategorie rozmnožovacího materiálu a ovocných rostlin, které musí podléhat úřední certifikaci;
vzhledem k tomu, že k zajištění jednotného používání norem stanovených touto směrnicí ve všech členských státech by měla být zavedena kontrolní opatření Společenství;
vzhledem k tomu, že je v souladu se současnou zemědělskou praxí vyžadovat, aby určitý rozmnožovací materiál a ovocné rostliny byly buď úředně prohlášeny za prosté virů, tj. shledány prosté všech známých virů a patogenních původců virům podobných, nebo testovány na přítomnost virů, tj. shledány prosté všech zvláštních virů a patogenních původců virům podobných, kteří snižují užitkovou hodnotu rozmnožovacího materiálu a ovocných rostlin;
vzhledem k tomu, že je v zájmu kupujících rozmnožovacího materiálu a ovocných rostlin, aby byly známy názvy odrůd a chráněna jejich pravost;
vzhledem k tomu, že výše uvedeného cíle lze nejlépe dosáhnout prostřednictvím buď obecné znalosti odrůdy, nebo zpřístupnění popisu vypracovaného a uchovávaného dodavatelem; že v druhém případě však rozmnožovací materiál nebo ovocné rostliny nemohou být zařazeny do kategorií, které podléhají úřední certifikaci;
vzhledem k tomu, že pro zajištění pravosti a řádného uvádění na trh rozmnožovacího materiálu a ovocných rostlin musí být stanovena pravidla Společenství týkající se oddělování partií a značení; že návěsky by měly poskytovat údaje vyžadované jak úřední kontrolou, tak pro informaci uživatele;
vzhledem k tomu, že by měla být zavedena pravidla umožňující v případě dočasných zásobovacích obtíží uvádět na trh rozmnožovací materiál a ovocné rostliny vyhovující méně přísným požadavkům, než jaké stanoví tato směrnice;
vzhledem k tomu, že jako první krok k harmonizaci podmínek by mělo být členským státům zakázáno ukládat, pokud se jedná o rody a druhy uvedené v příloze II, pro které je sestavena průvodka, nové podmínky nebo omezení obchodu kromě těch, které jsou stanoveny touto směrnicí;
vzhledem k tomu, že by mělo být upraveno povolování uvádění rozmnožovacího materiálu a ovocných rostlin vypěstovaných ve třetích zemí na vnitřní trh Společenství pod podmínkou, že poskytují stejné záruky jako rozmnožovací materiál a ovocné rostliny pěstované ve Společenství a že vyhovují předpisům Společenství;
vzhledem k tomu, že k harmonizaci technických metod kontrol používaných v členských státech a ke srovnání rozmnožovacího materiálu a ovocných rostlin pěstovaných ve Společenství s materiálem a rostlinami pěstovanými ve třetích zemích by se měly provádět srovnávací zkoušky pro kontrolu souladu těchto produktů s požadavky této směrnice;
vzhledem k tomu, že pro zjednodušení účinného provádění této směrnice by měla být Komise pověřena přijetím prováděcích opatření k této směrnici a změn její přílohy a měl by být stanoven postup zavádějící úzkou spolupráci mezi Komisí a členskými státy v rámci Stálého výboru pro rozmnožovací materiál a rostliny ovocných rodů a druhů,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Tato směrnice se vztahuje na uvádění na trh rozmnožovacího materiálu ovocných rostlin a ovocných rostlin určených k produkci ovoce uvnitř Společenství.
2. Články 2 až 20 a článek 24 se vztahují na rody a druhy uvedené v příloze II, jakož i na jejich hybridy.
Zmíněné články se vztahují rovněž na podnože a ostatní části rostlin jiných rodů nebo druhů nebo jejich hybridy, je-li nebo má-li na ně být naroubován materiál některého ze zmíněných rodů nebo druhů nebo jejich hybridů.
3. Změny v seznamu rodů a druhů v příloze II se přijímají postupem podle článku 22.
Článek 2
Aniž jsou dotčeny zdravotní předpisy stanovené směrnicí 77/93/EHS, nevztahuje se tato směrnice na rozmnožovací materiál nebo ovocné rostliny, které jsou prokazatelně určeny k vývozu do třetích zemí, pokud jsou jako takové řádně označeny a dostatečně odděleny.
Prováděcí opatření k prvnímu pododstavci, týkající se zejména značení a oddělování, budou přijata postupem podle článku 21.
Článek 3
Pro účely této směrnice se rozumí:
a) "rozmnožovacím materiálem" semena, části rostlin a veškerý rostlinný materiál, včetně podnoží, určený k rozmnožování a produkci ovocných rostlin;
b) "ovocnými rostlinami" rostliny určené pro uvedení na trh k pěstování nebo rozmnožování;
c) prvotním materiálem rozmnožovací materiál,
i) který byl vypěstován v souladu se všeobecně uznávanými metodami k zachování pravosti odrůdy včetně odpovídajících charakteristik pomologické hodnoty, které lze stanovit postupem podle článku 21, jakož i k prevenci chorob,
ii) který je určen k výrobě základního materiálu,
iii) který splňuje podmínky pro prvotní materiál stanovené v průvodce pro dané druhy sestavené podle článku 4,
iv) který byl úřední inspekcí uznán za vyhovující výše uvedeným podmínkám;
d) "základním materiálem" rozmnožovací materiál,
i) který byl vypěstován buď přímo nebo známým počtem etap vegetativním množením z prvotního materiálu v souladu se všeobecně uznávanými metodami k zachování pravosti odrůdy včetně odpovídajících charakteristik pomologické hodnoty, které lze stanovit postupem podle článku 21, jakož i k prevenci chorob,
ii) který je určen k výrobě certifikovaného materiálu,
iii) který splňuje podmínky pro základní materiál stanovené v průvodce pro dané druhy sestavené podle článku 4,
iv) který byl úřední inspekcí uznán za vyhovující výše uvedeným podmínkám;
e) "certifikovaným materiálem" rozmnožovací materiál a ovocné rostliny,
i) které byly vypěstovány přímo nebo známým počtem etap vegetativním množením ze základního materiálu,
ii) které vyhovují podmínkám pro certifikovaný materiál stanoveným v průvodce pro dané druhy sestavené podle článku 4,
iii) které byly úřední inspekcí uznány za vyhovující výše uvedeným podmínkám;
f) "materiálem CAC (Conformitas Agraria Communitatis)" rozmnožovací materiál a ovocné rostliny, které vyhovují minimálním podmínkám stanoveným pro danou kategorii v průvodce pro daný druh sestavené podle článku 4;
g) "materiálem prostým virů (v. f.)" materiál, který byl testován a byl shledán neinfekčním v souladu s mezinárodně uznávanými vědeckými metodami, podle nichž pěstební inspekce nezjistila žádný symptom jakéhokoliv viru nebo patogenního původce viru podobného, který byl uchováván za podmínek zajišťujících nepřítomnost jakékoliv infekce a který je považován za prostý všech závažných virů a patogenních původců virům podobných, kteří se u daných druhů ve Společenství objevují.
Materiál pocházející přímým vegetativním množením stanoveným počtem etap z tohoto materiálu, který byl pěstební inspekcí shledán prost symptomů jakéhokoliv viru nebo patogenního původce viru podobného a který byl vypěstován a uchováván za podmínek zajišťujících nepřítomnost jakékoliv infekce, se rovněž považuje za prostý virů.
Stanovený počet etap se uvede v průvodce pro daný druh sestavené podle článku 4;
h) "materiálem testovaným na přítomnost virů (v. t.)" materiál, který byl podroben testům a byl shledán neinfekčním v souladu s mezinárodně uznávanými vědeckými metodami, podle nichž pěstební inspekce nezjistila žádný symptom určitého viru nebo patogenního původce viru podobného, který byl uchováván za podmínek zajišťujících nepřítomnost jakékoliv infekce a který je považován za prostý určitých závažných virů a patogenních původců virům podobných, kteří se u daných druhů ve Společenství objevují a kteří mohou snížit užitkovou hodnotu materiálu. Materiál pocházející přímým vegetativním množením stanoveným počtem etap z tohoto materiálu, který byl pěstební inspekcí shledán prost symptomů určitého viru nebo patogenního původce viru podobného a který byl vypěstován a uchováván za podmínek zajišťujících nepřítomnost jakékoliv infekce, se rovněž považuje za testovaný na přítomnost virů.
Stanovený počet etap se uvede v průvodce pro daný druh sestavené podle článku 4;
i) "dodavatelem" každá fyzická nebo právnická osoba, která profesionálně vykonává přinejmenším jednu z následujících činností týkajících se rozmnožovacího materiálu nebo ovocných rostlin: rozmnožování, pěstování, ochrana nebo zpracovávání a uvádění na trh;
j) "uváděním na trh" držení k volnému použití nebo ve skladu, vystavování nebo nabízení k prodeji, prodej nebo dodávání rozmnožovacího materiálu nebo ovocných rostlin v jakékoli formě jiné osobě;
k) příslušný úředním subjektem
i) jediný ústřední orgán zřízený nebo pověřený členským státem nacházející se pod dohledem vlády členského státu a odpovědný za otázky týkající se jakosti,
ii) jakýkoli veřejný orgán zřízený
- buď na úrovni členského státu,
- nebo na regionální úrovni pod dohledem orgánů členského státu v mezích stanovených vnitrostátními právními předpisy daného členského státu.
Subjekty uvedené v bodech i) a ii) mohou v souladu s vnitrostátními předpisy přenést úkoly stanovené touto směrnicí, které mají být provedeny jimi nebo pod jejich dohledem, na jakoukoli veřejnoprávní či soukromoprávní právnickou osobu, která je na základě úředně schválených stanov pověřena výhradně zvláštními úkoly veřejného zájmu pod podmínkou, že tato právnická osoba a její členové nemají žádný osobní zájem na výsledcích opatření, která činí.
Členské státy zajistí úzkou spolupráci mezi subjekty uvedenými v bodu i) a subjekty uvedenými v bodu ii).
Postupem podle článku 21 lze dále schválit jakoukoli jinou právnickou osobu založenou subjektem uvedeným v bodech i) a ii) a jednající pod řízením a dohledem tohoto subjektu pod podmínkou, že tato osoba nemá žádný osobní zájem na výsledcích opatření, která činí.
Členské státy oznámí Komisi své příslušné úřední subjekty.
Komise tuto informaci předá ostatním členským státům;
l) "úředními opatřeními" opatření přijatá příslušným úředním subjektem;
m) "úřední inspekcí" inspekce prováděná příslušným úředním subjektem;
n) "úředním prohlášením" prohlášení vydané příslušným úředním subjektem nebo na jeho odpovědnost;
o) "partií" určitý počet jednotek jednoho druhu zboží identifikovatelný na základě stejnorodosti složení a původu;
p) "laboratoří" subjekt veřejného nebo soukromého práva provádějící rozbory a stanovující správné diagnózy, které pěstiteli umožňují sledovat jakost produkce.
Článek 4
1. Postupem podle článku 22 se v příloze I stanoví průvodka pro každý rod nebo druh uvedený v příloze II s odkazem na rostlinolékařské podmínky stanovené směrnicí 77/93/EHS, které se vztahují na daný rod nebo druh, určující:
i) jakost a rostlinolékařské podmínky, které musí materiál CAC splňovat, týkající se zejména použitého rozmnožovacího postupu, čistoty pěstebního porostu a s výjimkou podnoží, jejichž materiál nepatří k odrůdě, též odrůdového hlediska,
ii) podmínky, které musí splňovat prvotní, základní a certifikovaný materiál, týkající se jakosti, rostlinolékařského stavu, použitých testovacích metod a postupů, použitého rozmnožovacího systému nebo systémů a s výjimkou podnoží, jejichž materiál nepatří k odrůdě, též odrůdového hlediska,
iii) podmínky, které musí splňovat podnože a další části rostlin jiných rodů nebo druhů pro přijetí roubu rozmnožovacího materiálu daného rodu nebo druhu.
2. Je-li v průvodce učiněn odkaz na "materiál prostý virů (v. f.)" nebo "testovaný na přítomnost virů (v. t.)", musí být dané viry a patogenní původci virům podobní uvedeni v průvodce.
Je-li učiněn odkaz na to, že je materiál prostý nebo testovaný na přítomnost škodlivých organismů jiných než virů nebo patogenních původců virům podobným, použije se toto ustanovení přiměřeně.
V případě materiálu uvedeného v odst. 1 bodu i) se nečiní žádný odkaz na vlastnosti "v. f." nebo "v. t.".
V případě materiálu podle odst. 1 bodu ii) se odkaz na výše zmíněné vlastnosti učiní, pokud je tento odkaz pro daný rod nebo druh významný.
Článek 5
1. Členské státy zajistí, aby dodavatelé učinili všechna opatření nezbytná k zajištění souladu s normami stanovenými touto směrnicí na všech stupních produkce a uvádění na trh rozmnožovacího materiálu a ovocných rostlin.
2. Pro účely odstavce 1 dodavatelé sami nebo prostřednictvím schváleného dodavatele nebo příslušného úředního subjektu provádějí kontroly založené na těchto zásadách:
- určení kritických bodů pěstebního postupu na základě použitých produkčních metod,
- vypracování a zavedení metod sledování a kontroly kritických bodů uvedených v první odrážce,
- odběr vzorků k rozboru v laboratoři schválené příslušným úředním subjektem pro účely kontroly souladu s normami zavedenými touto směrnicí,
- vedení písemných nebo jiných trvalých záznamů údajů uvedených v první, druhé a třetí odrážce a vedení záznamů o produkci a uvádění na trh rozmnožovacího materiálu a ovocných rostlin, které mají být volně přístupné příslušnému úřednímu subjektu.
Tyto doklady a záznamy musí být uchovávány po dobu nejméně tří let.
Dodavatelé, jejichž činnost se v této souvislosti omezuje pouze na šíření rozmnožovacího materiálu a ovocných rostlin vypěstovaných a balených mimo jejich vlastní zařízení, jsou však povinni vést pouze písemné nebo jiné trvalé záznamy o nákupu a prodeji nebo dodání rozmnožovacího materiálu a ovocných rostlin.
Tento odstavec se nevztahuje na dodavatele, jejichž činnost se v této souvislosti omezuje na dodání malého množství rozmnožovacího materiálu a ovocných rostlin neprofesionálním konečným spotřebitelům.
3. Jestliže výsledky vlastních kontrol nebo informace dostupné dodavatelům podle odstavce 1 odhalí přítomnost jednoho nebo více škodlivých organismů uvedených ve směrnici 77/93/EHS nebo přítomnost organismů vymezených odpovídající průvodkou podle článku 4 v množství větším než je běžně povoleno pro splnění norem, oznámí to dodavatel ihned příslušnému úřednímu subjektu a provede opatření uložená tímto orgánem nebo každé další opatření nezbytné pro snížení nebezpečí šíření těchto škodlivých organismů.
Dodavatel vede záznamy o veškerých objevech škodlivých organismů ve svých provozovnách a o všech opatřeních přijatých v této souvislosti.
4. Prováděcí pravidla k odst. 2 druhému pododstavci budou přijata postupem podle článku 21.
Článek 6
1. Příslušný úřední subjekt udělí dodavateli schválení, jakmile shledá, že jeho produkční metody a jeho zařízení splňují požadavky této směrnice týkající se povahy prováděných činností.
Schválení musí být obnoveno, pokud se dodavatel rozhodne provádět jiné činnosti, než pro které mu bylo schválení uděleno.
2. Příslušný úřední subjekt udělí schválení laboratoři, jakmile shledá, že tyto laboratoře, jejich metody, jejich zařízení a jejich zaměstnanci splňují požadavky této směrnice, které budou upřesněny postupem podle článku 21 s ohledem na prováděné činnosti.
Schválení musí být obnoveno, pokud se laboratoř rozhodne provádět jiné činnosti, než pro které jí bylo schválení uděleno.
3. Pokud nejsou plněny požadavky uvedené v odstavcích 1 a 2, přijme příslušný úřední subjekt potřebná opatření.
K tomuto účelu přihlédne zejména k závěrům kontrol provedených v souladu s článkem 7.
4.
Dohled nad dodavateli, zařízeními a laboratořemi a jejich kontrola jsou prováděny pravidelně příslušným úředním subjektem nebo na jeho odpovědnost, přičemž tento subjekt musí mít po celou dobu volný přístup do všech provozoven zařízení za účelem zajištění souladu s požadavky této směrnice.
Prováděcí pravidla týkající se dohledu a kontroly budou případně přijata postupem podle článku 21.
Jestliže tento dohled nebo kontrola odhalí, že nejsou plněny požadavky této směrnice, učiní příslušný úřední subjekt vhodná opatření.
Článek 7
1. Odborníci Komise mohou, případně za spolupráce s příslušnými úředními subjekty členských států, vykonávat kontroly na místě, pokud je to nezbytné k zajištění jednotného uplatňování této směrnice a zejména k ověření, zda dodavatelé skutečně plní požadavky této směrnice.
Členský stát, na jehož území se kontrola provádí, poskytne odborníkům při plnění jejich povinností veškerou potřebnou pomoc.
Komise uvědomí členské státy o výsledku provedených šetření.
2. Prováděcí pravidla k odstavci 1 budou přijata postupem podle článku 21.
Článek 8
1. Rozmnožovací materiál a ovocné rostliny mohou uvádět na trh pouze schválení dodavatelé, jestliže splňují požadavky stanovené pro materiál CAC v průvodce podle článku 4.
2. Prvotní, základní a certifikovaný materiál může být certifikován pouze tehdy, pokud náleží k odrůdě uvedené v čl. 9 odst. 2 bodu i) a pokud splňuje požadavky pro danou kategorii uvedené v průvodce podle článku 4. Kategorie se vyznačí do úředního dokladu podle článku 11.
Pokud jde o odrůdové hledisko, lze v průvodce podle článku 4 učinit výjimku u podnoží, jejichž materiál nenáleží k žádné odrůdě.
3. Aniž je dotčena směrnice 77/93/EHS, nevztahují se předcházející odstavce na rozmnožovací materiál nebo ovocné rostliny určené
a) k pokusům nebo vědeckým účelům nebo
b) ke šlechtění nebo
c) k uchování genetické rozmanitosti.
Prováděcí pravidla k písmenům a) a b) budou případně přijata postupem podle článku 21.
Prováděcí pravidla k písmenu c) budou přijata pokud možno do 1. ledna 1993 týmž postupem.
Článek 9
1. Rozmnožovací materiál a ovocné rostliny jsou uváděny na trh s odkazem na odrůdu, ke které náleží.
Pokud v případě podnoží materiál nenáleží k žádné odrůdě, učiní se odkaz na dotyčný druh nebo interspecifický hybrid.
2. Odrůdy, na které je v souladu s odstavcem 1 učiněn odkaz, musí být:
i) buď obecně známé, totiž chráněné v souladu s ustanoveními o ochraně nově vypěstovaných odrůd rostlin, nebo úředně registrované na dobrovolném nebo jiném základě,
ii) anebo zapsány na seznamech vedených dodavatelem s podrobným popisem a příslušným pojmenováním.
Tyto seznamy musí být na žádost zpřístupněny příslušnému úřednímu subjektu daného členského státu.
Každá odrůda musí být popsána a podle možností pojmenována stejně ve všech členských státech v souladu s uznávanými obecnými mezinárodními zásadami.
3. Odrůdy mohou být úředně registrovány, pokud byly shledáno, že splňují určité úředně schválené podmínky a mají úřední popis.
Mohou být úředně registrovány též tehdy, pokud byl jejich materiál uváděn na trh na území daného členského státu před 1. lednem 1993 pod podmínkou, že mají úřední popis.
V druhém případě skončí platnost registrace nejpozději 30. června 2000, pokud mezitím dané odrůdy nebudou:
- buď potvrzeny postupem podle článku 21 včetně podrobného popisu, pokud byly úředně registrovány alespoň ve dvou členských státech,
- nebo registrovány v souladu s první větou.
4. Není-li odrůdové hledisko výslovně uvedeno v průvodce podle článku 4, neukládají odstavce 1 a 2 příslušnému úřednímu subjektu žádné další povinnosti.
5. Požadavky na úřední registraci uvedené v odst. 2 bodu i) budou stanoveny postupem podle článku 21 s přihlédnutím k současným vědeckým a technickým poznatkům a zahrnují:
a) podmínky úředního přijetí, které mohou zahrnovat zejména odlišitelnost, ustálenost a dostatečnou stejnorodost;
b) minimum znaků, na které se zkoušení u různých druhů vztahuje;
c) minimální podmínky provedení zkoušek;
d) maximální dobu platnosti úředního přijetí odrůdy.
6. Postupem podle článku 21:
- může být stanoven systém ohlašování odrůd, druhů nebo interspecifických hybridů příslušnému úřednímu subjektu členských států,
- lze přijmout dodatečná prováděcí pravidla k odst. 2 bod ii),
- lze rozhodnout o sestavení a zveřejnění společného katalogu odrůd.
Článek 10
1. Během růstu a vytrhávání nebo odnímání z matečného materiálu se rozmnožovací materiál a ovocné rostliny uchovávají v oddělených partiích.
2. Jestliže jsou rozmnožovací materiál nebo ovocné rostliny různého původu dány dohromady nebo smíchány během balení, skladování, přepravy nebo při dodání, zaznamená dodavatel tyto údaje: složení partie a původ jejích jednotlivých složek.
3. Členské státy zajistí soulad s požadavky uvedenými v odstavcích 1 a 2 prováděním úředních inspekcí.
Článek 11
Aniž je dotčen čl. 10 odst. 2, rozmnožovací materiál a ovocné rostliny jsou uváděny na trh výhradně v dostatečně stejnorodých partiích a pokud jsou:
i) označeny jako materiál CAC a provázeny doklady vystavenými dodavatelem v souladu s podmínkami stanovenými v průvodce podle článku 4.
Je-li na tomto dokladu úřední prohlášení, musí být zřetelně odděleno od všech dalších informací uvedených na dokladu, nebo
ii) označeny jako prvotní, základní nebo certifikovaný materiál a certifikovány příslušným úředním subjektem za podmínek stanovených v průvodce podle článku 4.
Požadavky týkající se rozmnožovacího materiálu nebo ovocných rostlin, pokud jde o značení nebo uzavírání a balení, budou uvedeny v průvodce podle článku 4.
V případě maloobchodní dodávky rozmnožovacího materiálu nebo ovocných rostlin neprofesionálnímu konečnému spotřebiteli mohou být požadavky týkající se značení omezeny na vhodné informace o produktu.
Článek 12
Členské státy mohou vyjmout
- z používání článku 11 malé producenty, jejichž veškerá produkce a prodej rozmnožovacího materiálu a ovocných rostlin jsou určeny ke konečnému užití osobami na místním trhu, které nejsou profesionálně zapojeny do rostlinné výroby ("místní oběh"),
- z kontrol a úředních inspekcí stanovených článkem 18 místní oběh rozmnožovacího materiálu a ovocných rostlin vypěstovaných osobami, u kterých je učiněna výjimka.
Postupem podle článku 21 budou přijata prováděcí pravidla vztahující se na ostatní požadavky, které se týkají výjimek uvedených v první a druhé odrážce, zejména pokud jde o pojmy "malí producenti" a "místní trh" a příslušné postupy.
Článek 13
Aniž jsou dotčena rostlinolékařská pravidla stanovená směrnicí 77/93/EHS, mohou být v případě přechodných zásobovacích obtíží u rozmnožovacího materiálu a ovocných rostlin, které splňují požadavky této směrnice, postupem podle článku 21 přijata opatření, na jejichž základě bude uvádění na trh rozmnožovacího materiálu a ovocných rostlin podrobeno méně přísným požadavkům.
Článek 14
Kromě omezení stanovených touto směrnicí nepodléhá rozmnožovací materiál a ovocné rostliny, které splňují požadavky a podmínky této směrnice, žádnému omezení uvádění na trh v souvislosti s dodavatelem, rostlinolékařským stavem rostlin, růstovém prostředí a režimem inspekcí.
Článek 15
U produktů uvedených v příloze II se členské státy zdrží uložení přísnějších podmínek nebo omezení uvádění na trh jiných, než které jsou obsaženy v průvodce podle článku 4, nebo než které existují ke dni přijetí této směrnice.
Článek 16
1. Postupem podle článku 21 se rozhodne, zda jsou rozmnožovací materiál a ovocné rostliny vypěstované ve třetí zemi a poskytující stejné záruky, pokud se jedná o povinnosti dodavatele, pravost, vlastnosti, rostlinolékařský stav, růstové prostředí, balení, režim inspekcí, značení a uzavírání, ve všech těchto ohledech rovnocenné rozmnožovacímu materiálu ovocných rostlin a ovocným rostlinám pěstovaným ve Společenství, které splňují požadavky a podmínky této směrnice.
2. Aniž jsou dotčena ustanovení směrnice 77/93/EHS, mohou členské státy až do rozhodnutí uvedeného v odstavci 1 do 1. ledna 1993 uplatňovat na dovoz rozmnožovacího materiálu ovocných rostlin a ovocných rostlin ze třetích zemí podmínky přinejmenším rovnocenné podmínkám stanoveným dočasně nebo trvale v průvodce podle článku 4.
Nejsou-li tyto podmínky stanoveny v průvodce, musí být dovozní podmínky přinejmenším rovnocenné podmínkám uplatňovaným na produkci v daném členském státě.
Postupem podle článku 21 lze lhůtu uvedenou v prvním pododstavci před rozhodnutím podle odstavce 1 pro jednotlivé třetí země prodloužit.
Rozmnožovací materiál ovocných rostlin a ovocné rostliny dovezené členským státem v souladu s rozhodnutím, které tento členský stát učinil na základě prvního pododstavce, nepodléhají žádnému omezení uvádění na trh v jiném členském státě založenému na vlastnostech uvedených v odstavci 1.
Článek 17
Členské státy zajistí, aby rozmnožovací materiál a ovocné rostliny podléhaly úřední inspekci během produkce a uvádění na trh a aby byly v případě materiálu CAC podrobeny namátkové inspekci, která prověří soulad s požadavky a podmínkami stanovenými v této směrnici.
Článek 18
Prováděcí pravidla týkající se kontrol podle článku 5 a úředních inspekcí podle článků 10 a 17, včetně metod odběru vzorků, budou přijata postupem podle článku 21.
Článek 19
1. Jestliže je během dohledu a sledování podle čl. 6 odst. 4, během úředních inspekcí podle článku 17 nebo zkoušek podle článku 20 zjištěno, že rozmnožovací materiál nebo ovocné rostliny nesplňují požadavky této směrnice, učiní příslušný úřední subjekt členského státu všechna vhodná opatření k zajištění jejich souladu s touto směrnicí, a není-li to možné, zakáže uvádění rozmnožovacího materiálu nebo ovocných rostlin na trh ve Společenství.
2. Jestliže se zjistí, že rozmnožovací materiál nebo ovocné rostliny prodávané určitým dodavatelem nevyhovují požadavkům a podmínkám této směrnice, zajistí daný členský stát, aby byla proti dodavateli učiněna vhodná opatření.
Jestliže je dodavateli zakázáno uvádět na trh rozmnožovací materiál a ovocné rostliny, uvědomí o tom členský stát Komisi a příslušné vnitrostátní orgány členských států.
3. Opatření přijaté na základě odstavce 2 bude zrušeno, jakmile se s dostatečnou jistotou prokáže, že rozmnožovací materiál nebo ovocné rostliny určené k uvádění na trh dodavatelem budou v budoucnu splňovat požadavky a podmínky této směrnice.
Článek 20
1. Zkoušky nebo případně rozbory se provádějí v členských státech na vzorcích s účelem ověřit, zda rozmnožovací materiál nebo ovocné rostliny splňují požadavky a podmínky této směrnice, včetně rostlinolékařských podmínek.
Komise může organizovat kontrolu zkoušek nebo rozborů zástupci členských států nebo Komise.
2. Postupem podle článku 21 lze rozhodnout, že je nezbytné provést zkoušky nebo rozbory se stejným účelem jako v odstavci 1.
Komise může organizovat kontrolu zkoušek nebo rozborů Společenství zástupci členských států nebo Komise.
3. Zkoušky nebo rozbory uvedené v odstavcích 1 a 2 se použijí k harmonizaci technických metod kontroly rozmnožovacího materiálu a ovocných rostlin.
O zkouškách nebo rozborech budou vypracovány zprávy a budou důvěrně sděleny členským státům a Komisi.
4. Komise v případě potřeby zajistí, aby výbor zřízený článkem 21 přijal podrobnosti koordinace, provádění a kontroly zkoušek podle odstavců 1 a 2, jakož i hodnocení jejich výsledků.
Pokud se vyskytnou obtíže rostlinolékařské povahy, uvědomí o nich Stálý rostlinolékařský výbor.
V případě potřeby budou stanoveny zvláštní podrobnosti.
Zkoušky se týkají rovněž rozmnožovacího materiálu a ovocných rostlin vypěstovaných ve třetích zemích.
Článek 21
1. Komisi je nápomocen výbor nazvaný "Stálý výbor pro rozmnožovací materiál a rostliny ovocných rodů a druhů", kterému předsedá zástupce Komise.
2. Zástupce Komise předloží stálému výboru návrh opatření, která mají být učiněna.
Stálý výbor zaujme své stanovisko k návrhu ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti dané otázky. Stanovisko se přijímá většinou podle čl.
148 odst. 2 Smlouvy pro přijímání rozhodnutí, která má Rada přijímat na návrh Komise.
Při hlasování ve stálém výboru je hlasům zástupců členských států přidělena váha stanovená ve zmíněném článku.
Předseda nehlasuje.
3. Komise přijme opatření, která se použijí okamžitě.
Pokud však tato opatření nejsou v souladu se stanoviskem stálého výboru, sdělí je Komise neprodleně Radě.
V tomto případě může Komise nejvýše o jeden měsíc ode dne tohoto sdělení odložit použití opatření, o kterých rozhodla.
Rada může kvalifikovanou většinou ve lhůtě stanovené v předchozím pododstavci přijmout jiné rozhodnutí.
Článek 22
1. Komisi je nápomocen Stálý výbor pro rozmnožovací materiál a rostliny ovocných rodů a druhů, kterému předsedá zástupce Komise.
2. Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být učiněna.
Výbor zaujme své stanovisko k návrhu ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti dané otázky. Stanovisko se přijímá většinou podle čl.
148 odst. 2 Smlouvy pro přijímání rozhodnutí, která má Rada přijímat na návrh Komise.
Při hlasování ve výboru je hlasům zástupců členských států přidělena váha stanovená ve zmíněném článku.
Předseda nehlasuje.
3. Komise přijme zamýšlená opatření, jsou-li v souladu se stanoviskem výboru.
Pokud zamýšlená opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, předloží Komise neprodleně Radě návrh opatření, která mají být přijata.
Rada se usnese kvalifikovanou většinou.
Pokud se Rada neusnese ve lhůtě tří měsíců od předložení věci Radě, přijme navrhovaná opatření Komise.
Článek 23
Změny průvodek podle článku 4 a podmínek a podrobných pravidel přijatých k provedení této směrnice se přijímají postupem podle článku 21.
Článek 24
1. Členské státy zajistí, aby rozmnožovací materiál a ovocné rostliny pěstované na jejich území a určené k uvedení na trh splňovaly požadavky stanovené touto směrnicí.
2. Pokud se během úřední inspekce zjistí, že rozmnožovací materiál nebo ovocné rostliny nelze z důvodu nesplnění podmínek týkajících se rostlinolékařského stavu rostlin uvést na trh, přijme daný členský stát vhodná úřední opatření k odstranění veškerého rostlinolékařského nebezpečí, které z toho může vyplynout.
Článek 25
Do pěti let ode dne přijetí této směrnice Komise přezkoumá výsledky jejího používání a předloží Radě zprávu případně doplněnou návrhy změn, které považuje za nezbytné.
Článek 26
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné k dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději 31. prosince 1992.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Přijímají-li členské státy tato opatření, musí v nich být učiněn odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob, jakým má být tento odkaz učiněn, si určí členské státy.
2. Pokud jde o články 5 až 11, 14, 15, 17, 19 a 24, stanoví se den od kterého se použijí na každý rod nebo druh uvedený v příloze II postupem podle článku 21 při sestavování průvodky podle článku 4.
Článek 27
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady 92/35/EHS ze dne 29. dubna 1992, kterou se stanoví pravidla a opatření pro tlumení moru koní
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že směrnice Rady 90/426/EHS ze dne 26. června 1990 o veterinárních podmínkách, kterými se řídí přemísťování a dovoz koňovitých ze třetích zemí [4], se snaží liberalizovat přemísťování koňovitých na území Společenství; že podle čl. 5 odst.
4 uvedené směrnice musí být zavedena opatření Společenství pro harmonizaci pravidel a opatření pro tlumení moru koní;
vzhledem k tomu, že taková opatření umožní zajistit racionální rozvoj zemědělského sektoru a přispějí k ochraně zdraví zvířat ve Společenství;
vzhledem k tomu, že ohnisko této choroby může rychle dosáhnout epizootických rozměrů a způsobovat úmrtnost a poruchy, které mohou značně snížit výnosnost živočišné produkce;
vzhledem k tomu, že opatření pro tlumení musí být podniknuta ihned, jakmile se objeví podezření z choroby, a že za účelem zajištění ochrany zdraví zvířat ve Společenství musí být zavedena neprodlená a účinná opatření ihned po potvrzení výskytu choroby;
vzhledem k tomu, že účelem opatření, jež je třeba učinit, je zabránit šíření moru koní; že přemísťování zvířat, která by mohla přenést infekci, musí být přísně kontrolováno a v zamořených hospodářstvích musí být prováděna dezinsekce;
vzhledem k tomu, že musí být blíže určeny podmínky, za kterých je možno provádět očkování proti moru koní, a pravidla, kterými se toto očkování řídí;
vzhledem komu, že za účelem účinnějšího tlumení choroby by mělo být provedeno opatření k ustavení ochranných pásem a pásem dozoru, přičemž by měl být brán zřetel na zeměpisné, správní, ekologické a epizootologické faktory;
vzhledem k tomu, že pro zabránění jakéhokoliv šíření choroby je nezbytné důkladné epizootologické šetření;
vzhledem k tomu, že v případě výskytu moru koní se použije článek 3 rozhodnutí Rady 90/424/EHS ze dne 26. června 1990 o některých výdajích ve veterinární oblasti [5],
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Tato směrnice stanoví pravidla a opatření pro tlumení moru koní.
Článek 2
Pro účely této směrnice se, pokud je třeba, použijí definice stanovené v článku 2 směrnice 90/426/EHS.
Hospodářstvím se však rozumí hospodářství ve smyslu směrnice 90/426/EHS a přírodní rezervace, ve kterých žijí koňovití volně.
Dále se rozumí:
a) majitelem nebo držitelem každá fyzická nebo právnická osoba či osoby, která(-é) vlastní koňovité nebo je(jsou) pověřena(-y) jejich držením, bez ohledu na to, zda za finanční odměnu či nikoliv;
b) vektorem hmyz druhu Culicoides imicola nebo jakýkoliv jiný hmyz třídy Culicoides, schopný přenést mor koní, identifikovatelný postupem stanoveným v článku 19 podle stanoviska Vědeckého veterinárního výboru;
c) potvrzením prohlášení příslušného orgánu o přítomnosti moru koní, založené na laboratorních výsledcích, nicméně v případě epizootie může příslušný orgán potvrdit chorobu na základě klinických a/nebo epidemiologických výsledků;
d) příslušným orgánem ústřední orgán členského státu odpovědný za provádění veterinárních kontrol nebo jakýkoli veterinární orgán, na který byla tato odpovědnost přenesena;
e) úředním veterinárním lékařem veterinární lékař jmenovaný příslušným orgánem.
Článek 3
Členské státy zajistí, aby výskyt moru koní nebo podezření na mor koní podléhalo povinné a okamžité ohlašovací povinnosti příslušnému orgánu.
Článek 4
1. Pokud hospodářství obsahuje jednoho nebo více koňovitých podezřelých z infekce morem koní, členské státy zajistí, že úřední veterinární lékař ihned zahájí úřední šetření, aby potvrdil nebo vyloučil přítomnost uvedené choroby.
2. Od okamžiku, kdy dojde k oznámení podezření z choroby, úřední veterinární lékař:
a) nechá podezřelé(-á) hospodářství umístit pod úřední dozor;
b) dá podnět k:
i) úřednímu sčítání koňovitých, přičemž u každého druhu se uvede počet již mrtvých koňovitých, koňovitých infikovaných nebo vystavených možnosti infekce, a k aktualizaci tohoto sčítání vzhledem ke koňovitým narozeným nebo uhynulým během doby podezření; údaje v tomto soupisu musí být na žádost předloženy a mohou být zkontrolovány při každé inspekční návštěvě;
ii) soupisu míst, u kterých je pravděpodobné, že usnadní přežití vektora nebo ho mohou hostit, a použití vhodných prostředků k dezinsekci takových míst;
iii) epizootologickému šetření v souladu s článkem 7;
c) pravidelně navštěvuje hospodářství, kde:
i) vyšetří každého tam drženého koňovitého;
ii) provede podrobné klinické vyšetření nebo pitvu podezřelých nebo mrtvých zvířat a odebere vzorky nutné pro laboratorní vyšetření;
d) zajistí, aby:
i) všichni koňovití v hospodářství(-ch) byli drženi ve svých ustájeních nebo v jiných místech, která jsou chráněna proti vektoru;
ii) veškeré přemíšťování koňovitých do hospodářství nebo z hospodářství bylo zakázáno;
iii) uvnitř a okolo budov, ve kterých jsou ustájeni koňovití, byly použity vhodné desinsekční prostředky;
iv) mrtvá těla koňovitých, kteří v hospodářství uhynuli, byla zlikvidována, neškodně odstraněna, spálena nebo zakopána v souladu se směrnicí Rady 90/667/EHS ze dne 27. prosince 1990 o veterinárních pravidlech pro likvidaci a zpracování živočišného odpadu, jeho uvádění na trh a pro ochranu před patogenními původci v krmivech živočišného původu, též z ryb, kterou se zároveň mění směrnice 90/425/EHS [6].
3. Do zavedení úředních opatření uvedených v odstavci 2 provede majitel nebo držitel jakýchkoliv zvířat podezřelých z choroby veškeré nezbytné předběžné kroky k zajištění souladu s odst. 2 písm.d).
4. Příslušný orgán může použít kteréhokoliv z opatřeních stanovených v odstavci 2 na jiná hospodářství, pokud jejich umístění, zeměpisná poloha nebo styky s hospodářstvím, ve kterém je podezření z choroby, poskytují důvod k podezření z možné kontaminace.
5. Kromě ustanovení odstavce 2 mohou být v souladu s postupem uvedeným v článku 19 stanovena zvláštní ustanovení pro přírodní rezervace, ve kterých žijí koňovití volně.
6. Opatření uvedená v tomto článku nejsou úředně odvolána, dokud trvá podezření příslušného orgánu na výskyt moru koní.
Článek 5
Očkování proti moru koní může být prováděno výlučně v souladu s ustanoveními stanovenými v této směrnici.
Článek 6
1. Pokud je výskyt moru koní úředně potvrzen, úřední veterinární lékař:
a) přistoupí neprodleně k utracení, které probíhá pod úřední kontrolou, všech koňovitých v zamořeném hospodářství, kteří jsou infikovaní nebo kteří vykazují klinické příznaky moru koní;
b) zařídí likvidaci, neškodné odstranění, spálení nebo zakopání mrtvých těl výše uvedených koňovitých v souladu se směrnicí 90/667/EHS a/nebo
c) rozšíří opatření stanovená v článku 4 na hospodářství nacházející se v okruhu 20 km (zahrnutá v ochranném pásmu) od zamořeného(-ých) hospodářství;
d) přistoupí v pásmu, stanoveném pod písmenem c), k systematickému očkování všech koňovitých očkovací látkou schválenou příslušným orgánem a označí je jasnou a neodstranitelnou značkou za použití metody schválené v souladu s postupem stanoveným v článku 19.
Na základě epizootologických, meteorologických, zeměpisných nebo klimatických okolností může příslušný orgán upustit od požadavků na očkování.
Příslušný orgán o tom uvědomí Komisi;
e) provede epizootologické šetření v souladu s článkem 7.
2. Příslušný orgán může rozšířit opatření stanovená v odstavci 1 za pásmo stanovené pod písmenem c) uvedeného odstavce, pokud zeměpisná, ekologická či meteorologická situace nebo přemísťování do hospodářství a z hospodářství, ve kterém byla choroba potvrzena, poskytují důvod pro podezření na rozšíření moru koní.
Uvědomí o tom Komisi.
3. Pokud se pásmo uvedené v odstavci 1 nachází na území více než jednoho členského státu, příslušné orgány dotyčných členských států spolupracují na vymezení tohoto pásma.
Pokud je to nezbytné, je pásmo vymezeno podle postupu stanoveného v článku 19.
Článek 7
1. Epizootologické šetření zahrnuje:
- délku doby, po kterou v hospodářství může být mor koní přítomen,
- možný původ moru koní v hospodářství a určení ostatních hospodářství, ve kterých se nacházejí koňovití, kteří mohli být infikováni nebo kontaminováni ze stejného zdroje,
- přítomnost a rozšíření vektorů choroby,
- přemísťování koňovitých do dotyčných hospodářství a z dotyčných hospodářství nebo odstranění jakýchkoliv mrtvých koňských těl z dotyčných hospodářství.
2. Je zřízena krizová jednotka za účelem plné koordinace všech opatření nezbytných k zajištění co nejrychlejší eradikace moru koní a pro účely provádění epizootologického šetření.
Obecná pravidla týkající se národních krizových jednotek a krizových jednotek Společenství přijme Rada na návrh Komise.
Článek 8
1. Členské státy zajistí, že příslušný orgán kromě opatření podle článku 6 vymezí ochranné pásmo a pásmo dozoru.
Při vymezování pásem se přihlédne k zeměpisným, správním, ekologickým a epizootologickým faktorům spojeným s morem koní a k systému tlumení choroby.
2. a) Ochranné pásmo se skládá z části území Společenství o poloměru alespoň 100 km okolo celého zamořeného hospodářství.
b) Pásmo dozoru se skládá z části území Společenství rozprostírající se alespoň 50 km za ochranným pásmem, ve kterém nebylo posledních 12 měsíců prováděno systematické očkování.
c) Pokud se taková pásma nacházejí na území několika členských států, spolupracují na vymezení pásem uvedených pod písmeny a) a b) příslušné orgány dotyčných členských států.
Pokud je to nutné, vymezuje se ochranné pásmo a pásmo dozoru v souladu s postupem stanoveným v článku 19.
3. Za účelem změny ohraničení pásem definovaných v odstavci 2 může být na základě řádně odůvodněné žádosti členského státu a v souladu s postupem stanoveným v článku 19, přijato rozhodnutí, jež přihlédne k:
- zeměpisné situaci a ekologickým faktorům,
- meteorologickým podmínkám,
- přítomnosti a rozšíření vektora,
- výsledkům epizootologických studií provedených v souladu s článkem 7,
- výsledkům laboratorních vyšetření,
- použití opatření pro tlumení, a to zejména opatření na dezinsekci.
Článek 9
1. Členské státy zajistí, aby byla v ochranném pásmu použita tato opatření:
a) zjištění všech hospodářství v pásmu, ve kterých se nacházejí koňovití;
b) provádění úředním veterinárním lékařem:
- pravidelných návštěv ve všech hospodářstvích, ve kterých se nacházejí koňovití,
- klinických vyšetření těchto koňovitých a podle potřeby i odebírání vzorků pro laboratorní vyšetření; musí být veden záznam o návštěvách a zjištěních;
c) koňovití opustí hospodářství, ve kterém jsou drženi, pouze pro přemístění pod úředním dozorem přímo na nutnou porážku na jatka, která se nacházejí v daném pásmu nebo v případě, kdy se v pásmu jatka nenacházejí, na jatka v pásmu dozoru určená příslušným orgánem.
2. Kromě opatření uvedených v odstavci 1 může být postupem podle článku 19 přijato rozhodnutí provést v ochranném pásmu systematické očkování koňovitých proti moru koní a jejich označení.
Článek 10
Členské státy zajistí, aby:
1. se v pásmu dozoru použila opatření stanovená v čl. 9 odst.
1. Pokud se však v pásmu dozoru nenacházejí žádná jatka, mohou být koňovití poraženi v ochranném pásmu na jatkách určených příslušným orgánem;
2. v pásmu dozoru bylo zakázáno veškeré očkování proti moru koní.
Článek 11
Doba užití a dodržování opatření stanovených v článcích 6, 8, 9 a 10 se určuje postupem podle článku 19. Pokud bylo provedeno očkování v souladu s čl. 6 odst. 1 a čl. 9 odst. 2, nemůže být tato doba v žádném případě kratší než 12 měsíců.
Avšak odchylně od čl. 9 odst. 1 písm. c) a čl. 10 odst. 1:
a) koňovití z ochranného pásma a pásma dozoru mohou být pod úředním dozorem a za podmínek stanovených v čl. 5 odst. 3 směrnice 90/426/EHS přemístěni do karanténní stanice uvedené v čl. 5 odst. 3 písm. d) uvedené směrnice;
b) přemísťování koňovitých v pásmech se stejným statutem podléhá povolení příslušných orgánů na základě následujících pravidel:
i) koňovití musí:
- projít předběžnou úřední kontrolou,
- být označeni a
- být doprovázeni úředním dokladem;
ii) členské státy zajistí, aby za žádných okolností nemohli koňovití očkovaní před méně než 60 dny opustit hospodářství, na kterém se nacházeli v době provádění očkování;
iii) členský stát informuje Komisi prostřednictvím Stálého veterinárního výboru o opatřeních provedených v této oblasti.
Článek 12
Pokud je v určité oblasti epizootie moru koní obzvláště závažná, přijímají se veškerá dodatečná opatření, která mají provést dotyčné členské státy, v souladu s postupem podle článku 19.
Článek 13
Členské státy zajistí, že příslušný orgán podnikne veškeré nezbytné a vhodné kroky, aby všechny zúčastněné osoby v ochranných pásmech a v pásmech dozoru byly plně informovány o platných omezeních a provedly kroky nutné pro vhodné provedení dotyčných opatření.
Článek 14
1. V každém členském státě je určena národní laboratoř pro provádění laboratorních vyšetření stanovených v této směrnici.
Tyto národní laboratoře, jejich pravomoci a povinnosti jsou vyjmenovány v příloze I této směrnice.
2. Národní laboratoře vyjmenované v příloze I spolupracují s referenční laboratoří Společenství, která je uvedena v článku 15.
Článek 15
Pověřená laboratoř Společenství pro mor koní je uvedena v příloze II.
Bez ohledu na ustanovení rozhodnutí 90/424/EHS, a zejména na článek 28 uvedeného rozhodnutí, jsou úkoly a povinnosti laboratoře určeny v příloze III.
Článek 16
Znalci Komise mohou provádět kontroly na místě v rozsahu nezbytném pro jednotné použití této směrnice a ve spolupráci s příslušnými orgány.
Za tímto účelem mohou kontrolou reprezentativního počtu hospodářství ověřit, zda příslušné orgány sledují soulad s ustanoveními této směrnice.
Komise informuje členské státy o výsledcích provedených kontrol.
Členský stát, na jehož území je kontrola prováděna, poskytne znalcům při provádění jejich úkolů veškerou nezbytnou pomoc.
Obecná pravidla pro provádění tohoto článku se stanoví postupem podle článku 19.
Článek 17
1. Každý členský stát vypracuje pohotovostní plán, který blíže určí, jak bude stát provádět opatření stanovená touto směrnicí.
Plán by měl umožnit přístup k zařízení, vybavení, personálu a veškerým dalším vhodným materiálům nezbytným pro rychlou a účinnou eradikaci choroby.
2. Kritéria, která mají být použita při vypracovávání plánů uvedených v odstavci 1 jsou stanovena v příloze IV.
Plány vypracované v souladu s těmito kritérii budou předloženy Komisi nejpozději do 3 měsíců od zahájení používání této směrnice.
Komise plány přezkoumá, aby určila, zda umožňují dosažení žádaného cíle, a navrhne dotyčnému členskému státu eventuálně nutné změny, zejména s cílem zajistit jejich slučitelnost s plány ostatních členských států.
Komise schválí plány, v případě nutnosti pozměněné, postupem podle článku 19.
Plány mohou být následně stejným postupem změněny nebo doplněny, aby se přihlédlo k vývoji situace.
Článek 18
Přílohy mění Rada na návrh Komise postupem podle článku 19.
Článek 19
1. Má-li být zahájen postup podle tohoto článku, přednese věc Stálému veterinárnímu výboru, zřízenému rozhodnutím 68/361/EHS [7] (dále jen "výbor") jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu, nebo na žádost zástupce některého členského státu.
2. Zástupce Komise předloží návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k tomuto návrhu ve lhůtě, kterou může stanovit předseda s ohledem na naléhavost věci. Stanovisko se přijímá většinou stanovenou v čl.
148 odst. 2 Smlouvy v případě rozhodnutí, které má Rada přijímat na návrh Komise.
Hlasům členských států ve výboru je přidělena váha stanovená v uvedeném článku.
Předseda nehlasuje.
3. a) Komise přijme opatření, pokud jsou v souladu se stanoviskem výboru.
b) Pokud navrhovaná opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, Komise neprodleně předloží Radě návrh opatření, která mají být přijata.
Rada se usnese kvalifikovanou většinou.
Pokud se Rada neusnese do tří měsíců ode dne, kdy jí byl návrh předán, přijme navrhovaná opatření Komise s výjimkou případů, kdy se Rada proti opatřením vysloví prostou většinou.
Článek 20
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 31. prosince 1992.
Uvědomí o tom neprodleně Komisi.
Přijímají-li členské státy tato opatření, musí v nich být učiněn odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob, jakým má být tento odkaz učiněn, si určí členské státy.
Článek 21
Na základě získaných zkušeností předloží Komise Radě do 1. října 1993 zprávu o používání této směrnice doplněnou o případné návrhy.
Článek 22
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 29. dubna 1992, kterou se mění, pokud jde o mor koní, směrnice 90/426/EHS o veterinárních předpisech pro přesun koňovitých a jejich dovoz ze třetích zemí
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1]
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu, [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že směrnice 90/426/EHS [4] stanoví veterinární předpisy pro přesun koňovitých a jejich dovoz ze třetích zemí; že uvedená směrnice uvádí hranice oblasti infikované morem koní a pravidla platná pro členské státy s výskytem moru;
vzhledem k tomu, že směrnice 92/35/EHS [5] stanovila kontrolní pravidla; že směrnice 90/426/EHS musí být tudíž pozměněna, aby těmto ustanovením odpovídala,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Článek 5 směrnice 90/426/EHS se nahrazuje tímto:
"Článek 5
1. Členský stát s výskytem moru koní může odesílat koňovité z té části svého území, která je považována za infikovanou ve smyslu odstavce 2 tohoto článku, pouze za podmínek stanovených v odstavci 3 tohoto článku.
2. a) Část území členského státu se považuje za infikovanou morem koní, jestliže:
- byl klinicky, sérologicky (u neočkovaných zvířat), případně epizootologicky prokázán výskyt moru koní v minulých dvou letech, nebo
- očkování proti moru koní byla provedena v posledních 12 měsících.
b) Část území považovaná za infikovanou morem koní musí zahrnovat alespoň:
- ochranné pásmo o poloměru alespoň 100 km kolem každého ohniska nákazy,
- pásmo dozoru přesahující o nejméně 50 km ochranné pásmo, v němž nebylo v posledních 12 měsících prováděno očkování.
c) Pravidla, která upravují tlumící opatření vztahující se k územím a pásmům uvedeným pod písmeny a) a b), a odpovídající výjimky jsou blíže uvedeny ve směrnici 92/35/EHS [6].
d) Všichni očkovaní koňovití nalézající se v ochranném pásmu musí být evidováni a identifikováni v souladu s čl. 6 odst. 1 směrnice 92/35/EHS.
Identifikační doklad, případně veterinární osvědčení, musí obsahovat jasný odkaz na toto očkování.
3. Členský stát může odesílat z území uvedeného v odst 2 písm. b) pouze koňovité, kteří splňují tyto podmínky:
a) musí být odesíláni, s ohledem na vektorový hmyz, pouze během určitých ročních období stanovených postupem podle článku 25;
b) nesmějí v den inspekce uvedené v čl. 4 odst. 1 vykazovat žádné klinické příznaky moru koní;
c) - jestliže nebyli očkováni proti moru koní, musí podstoupit test reakce vazby komplementu na mor koní, popsaný v příloze D, s negativní reakcí, a to dvakrát s časovým odstupem 21 a 30 dnů, přičemž druhý test musí být proveden během deseti dnů před odesláním,
- jestliže byli očkováni, nemusí být očkováni během předcházejících dvou měsíců a musí podstoupit test reakce vazby komplementu popsaný v příloze D ve výše uvedených časových lhůtách, přičemž nesmí být zaznamenáno vyšší množství protilátek.
Postupem podle článku 24 může Komise, podle stanoviska Vědeckého veterinárního výboru, uznat jiné kontrolní metody;
d) musí být drženi v karanténní stanici po dobu nejméně 40 dnů před odesláním;
e) během období v karanténě a během přepravy z karanténní stanice do místa odeslání musí být chráněni proti vektorovému hmyzu."
Článek 2
Rozhodnutí Komise 90/552/EHS [7], 90/553/EHS [8], 91/93/EHS [9] a 92/101/EHS [10] se pro účely této směrnice nadále používají.
Postupem podle článku 19 směrnice 92/35/EHS mohou být výše uvedená rozhodnutí pozměněna za účelem přizpůsobení jejich oblasti působnosti ustanovením této směrnice, nebo za účelem budoucího přizpůsobení vědeckému a technologickému vývoji.
Článek 3
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 31. prosince 1992.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 4
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 30. dubna 1992, kterou se pošestnácté přizpůsobuje technickému pokroku směrnice Rady 67/548/EHS o sbližování právních a správních předpisů týkajících se klasifikace, balení a označování nebezpečných látek
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 67/548/EHS ze dne 27. června 1967 o sbližování právních a správních předpisů týkajících se klasifikace, balení a označování nebezpečných látek [1], naposledy pozměněnou směrnicí 92/32/EHS [2], a zejména na článek 19 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že příloha I směrnice 67/548/EHS obsahuje seznam nebezpečných látek společně s podrobnými údaji o klasifikaci a o postupech označování pro každou látku; že zkoumání seznamu oznámených nebezpečných látek v příloze I ukázalo, že je nezbytné tento seznam přizpůsobit s ohledem na současné vědecké a technické poznatky; že je nezbytné doplnit do tohoto seznamu řadu látek oznámených Komisi v souladu se směrnicí;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro přizpůsobení technickému pokroku směrnic pro odstranění technických překážek obchodu na úseku nebezpečných látek a přípravků,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Příloha I směrnice 67/548/EHS se mění takto:
1. Odpovídající položky přílohy I uvedené směrnice se nahrazují položkami přílohy I této směrnice.
2. Položky v příloze II této směrnice se poprvé vkládají do přílohy I uvedené směrnice.
Článek 2
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. listopadu 1993.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Tyto předpisy přijaté členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady 92/40/EHS ze dne 19. května 1992, kterou se zavádějí opatření Společenství pro tlumení influenzy ptáků
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že drůbež je uvedena v příloze II Smlouvy; že obchod s drůbeží představuje pro zemědělské obyvatelstvo důležitý zdroj příjmů;
vzhledem k tomu, že je třeba zavést ochranná opatření na úrovni Společenství, která budou učiněna v případě výskytu vysoce patogenní influenzy ptáků, způsobené virem chřipky se specifickými vlastnostmi (dále jen "influenza ptáků"), za účelem rozvoje vnitrostátního drůbežářského odvětví a za účelem přispění k ochraně zdraví zvířat ve Společenství;
vzhledem k tomu, že influenza ptáků může ihned po svém objevení nabýt epizootické povahy a zapříčinit mortalitu a obtíže takového rázu, že by mohly výrazně ohrozit výnosnost drůbežářského odvětví jako celku;
vzhledem k tomu, že opatření je nutno přijmout, jakmile vznikne podezření na přítomnost choroby, a umožnit okamžitá a účinná ochranná opatření, jakmile je její přítomnost potvrzena;
vzhledem k tomu, že je třeba zabránit rozšíření choroby hned v zárodku, a to pomocí pečlivého sledování pohybu zvířat a používání výrobků, které by mohly být kontaminovány, jakož i případným očkováním;
vzhledem k tomu, že diagnóza choroby musí být prováděna pod dohledem odpovědných národních laboratoří, jejichž činnost musí být koordinována k tomu určenou laboratoří Společenství;
vzhledem k tomu, že společná opatření pro tlumení influenzy ptáků představují základ pro zachování jednotné normy zdraví zvířat;
vzhledem k tomu, že článek 3 rozhodnutí Rady 90/424/EHS ze dne 26. června 1990 o některých výdajích ve veterinární oblasti [4] se použijí v případě výskytu influenzy ptáků;
vzhledem k tomu, že je vhodné svěřit přijímání nezbytných prováděcích opatření Komisi,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Tato směrnice vymezuje ochranná opatření Společenství, která je třeba uplatnit v případě výskytu influenzy ptáků na drůbežářských hospodářstvích, aniž jsou dotčeny předpisy Společenství upravující obchod v rámci Společenství.
Tato směrnice se nevztahuje na případy zjištění výskytu influenzy ptáků u jiného ptactva; v takovém případě však dotčený členský stát informuje Komisi o všech opatřeních, která přijal.
Článek 2
Pro účely této směrnice se vhodným způsobem použijí definice uvedené v článku 2 směrnice 90/539/EHS ze dne 15. října 1990 o veterinárních předpisech pro obchod s drůbeží a násadovými vejci uvnitř Společenství a jejich dovoz ze třetích zemí [5].
Dále se rozumí:
a) "infikovanou drůbeží" drůbež,
- u níž byla ve smyslu přílohy I úředně potvrzena přítomnost influenzy ptáků na základě provedení testu ve schválené laboratoři nebo
- u níž se projevily klinické příznaky nebo postmortální změny typické pro influenzu ptáků, jedná-li se o druhé nebo další ohnisko choroby;
b) "drůbeží s podezřením na infekci" drůbež s klinickými příznaky nebo postmortálními změnami, u níž lze opodstatněně usuzovat na přítomnost influenzy ptáků, nebo drůbež, u níž byla prokázána přítomnost viru chřipky typu A, podtypu H5 nebo H7;
c) "drůbeží s podezřením na kontaminaci" drůbež, která mohla přijít, ať už přímo či nepřímo, do styku s virem influenzy ptáků nebo s virem chřipky typu A, podtypu H5 nebo H7;
d) "příslušným orgánem" orgán příslušný ve smyslu čl. 2 odst. 6 směrnice 90/425/EHS [6];
e) "úředním veterinárním lékařem" veterinární lékař určený příslušným orgánem.
Článek 3
Členské státy zajistí, aby bylo podezření na existenci influenzy ptáků vždy povinně a neprodleně oznámeno příslušnému orgánu.
Článek 4
1. Vyskytne-li se v hospodářství drůbež s podezřením na infekci influenzou ptáků, členské státy zajistí, aby úřední veterinární lékař neprodleně zahájil úřední šetření s cílem přítomnost choroby potvrdit nebo vyvrátit; zvláště pak provádí nebo nechá provést příslušné odběry vzorků k laboratorním zkouškám.
2. Ihned po oznámení podezření na existenci influenzy ptáků uvalí příslušný orgán na dané hospodářství úřední dohled a obzvláště pak nařídí, aby
a) byl proveden soupis všech kategorií drůbeže daného hospodářství s přesným uvedením počtu mrtvých kusů, počtu kusů s klinickými příznaky a kusů, které žádné příznaky nemají, a to u každé kategorie. Soupis musí být průběžně aktualizován, aby zahrnoval počet kusů narozených a uhynulých v průběhu období podezření; údaje z tohoto soupisu je nutno aktualizovat a poskytovat na požádání s tím, že je bude možno kontrolovat při každé kontrole;
b) byla všechna drůbež z daného hospodářství přechovávána pouze v daném prostoru nebo aby jí byl vyhrazen jiný prostor tak, aby se nemohla dostat do kontaktu s jinou drůbeží;
c) byl zakázán veškerý pohyb drůbeže z daného hospodářství nebo do něj;
d) byl podřízen pravomoci příslušného orgánu
- veškerý pohyb osob, jiných zvířat a vozidel z daného hospodářství nebo do něj,
- veškerý pohyb drůbežího masa nebo mrtvé drůbeže, krmiva, materiálu, odpadu, hnoje, podestýlky, výmětů a vůbec všeho, co může přispět k přenosu influenzy ptáků;
e) byl zakázán vývoz vajec z daného hospodářství, ovšem s výjimkou těch, která budou převezena přímo do schváleného zařízení určeného k výrobě a/nebo zpracování vaječných výrobků podle čl. 6 odst. 1 směrnice 89/437/EHS [7] a která budou převážena v souladu s povolením vydaným příslušným orgánem. Toto povolení přitom musí vyhovovat požadavkům přílohy I;
f) byly zajištěny vhodné dezinfekční prostředky na vstupu do staveb, v nichž se drůbež chová, a výstupu z nich, jakož i u celého hospodářství;
g) byl proveden epizootologický průzkum podle článku 7.
3. Než budou provedena úřední opatření uvedená v odstavci 2, učiní majitel nebo držitel každého hospodářství, u nějž vzniklo podezření na chorobu, všechna vhodná opatření, aby zajistil soulad s ustanoveními odstavce 2 s výjimkou písmene g).
4. Příslušný orgán může nařídit provedení kteréhokoli z opatření uvedených v odstavci 2 také v jiných hospodářstvích, vzniká-li u nich podezření na kontaminaci vzhledem k jejich umístění, rozmístění nebo kontaktům s hospodářstvím, u kterého existuje podezření na chorobu.
5. Opatření uvedená v odstavcích 1 a 2 lze zrušit teprve tehdy, když úřední veterinární lékař vyvrátí podezření na influenzu ptáků.
Článek 5
1. Jakmile dojde k úřednímu potvrzení přítomnosti influenzy ptáků v určitém hospodářství, zajistí členské státy, aby příslušný orgán, kromě opatření uvedených v čl. 4 odst. 2, nařídil:
a) neprodlené utracení veškeré drůbeže z daného hospodářství na místě. Mrtvá nebo usmrcená drůbež a všechna vejce musejí být zlikvidována. Tyto činnosti je přitom nutno provádět tak, aby se riziko rozšíření choroby snížilo na minimum;
b) likvidaci nebo náležité ošetření všech materiálů nebo odpadu, například krmiva, podestýlky a hnoje, u nichž existuje podezření na kontaminaci. Toto ošetření, provedené podle pokynů úředního veterinárního lékaře, musí vést ke zničení případně se vyskytujícího viru influenzy ptáků;
c) vyhledání, nakolik je možné, a likvidaci drůbežího masa z daného hospodářství pocházejícího z drůbeže utracené v předpokládaném inkubačním období choroby;
d) vyhledání a likvidaci násadových vajec, která již hospodářství opustila, snesených v předpokládaném inkubačním období choroby, přičemž drůbež již z těchto vajec vylíhnutá musí být podrobena úřednímu dohledu; dále vyhledání, nakolik je možné, a likvidaci konzumních vajec, která již hospodářství opustila, snesených v předpokládaném inkubačním období choroby, pokud předtím nebyla náležitě dezinfikována;
e) po provedení kroků uvedených v písmenech a) a b) očistu a dezinfekci staveb k chovu drůbeže, jejich nejbližšího okolí, přepravních vozidel a veškerého zařízení, který by mohlo být kontaminováno, v souladu s článkem 11;
f) aby po provedení kroků uvedených v písmenu e) byla dodržena zdravotní lhůta nejméně 21 dní před znovuzavedením drůbeže do hospodářství;
g) epizootologický průzkum podle článku 7.
2. Příslušný orgán může rozšířit opatření uvedená v odstavci 1 i na sousední hospodářství, vznikne-li u nich podezření na případnou kontaminaci vzhledem k jejich umístění, rozmístění nebo stykům s hospodářstvím, v němž byla existence choroby potvrzena.
Článek 6
U hospodářství, která čítají dva či více rozdílných chovů, může příslušný orgán na základě kritérií stanovených Komisí postupem podle článku 21 udělit výjimku z požadavků uvedených v čl. 5 odst. 1 pro zdravé chovy infikovaného hospodářství, pokud úřední veterinární lékař potvrdí, že provedené kroky vedly k naprostému oddělení staveb k chovu drůbeže, ošetřování a krmení, aby se virus nemohl rozšířit z jednoho chovu na druhý.
Článek 7
1. Epizootologický průzkum se týká:
- délky období, kdy se influenza ptáků v daném drůbežářském hospodářství mohla vyskytovat,
- možného původu influenzy ptáků v hospodářství a zjištění dalších hospodářství, kde se chová drůbež a které mohly být z tohoto zdroje infikovány nebo kontaminovány,
- pohybu osob, drůbeže nebo jiných zvířat, vozidel, vajec, masa, mrtvé drůbeže a veškerých nástrojů a látek, u nichž existuje podezření, že mohly přenést virus influenzy ptáků z daného hospodářství nebo do něj.
2. K celkové koordinaci všech opatření nezbytných k co nejrychlejší úplné likvidaci influenzy ptáků a k provedení epizootologického průzkumu se vytvoří krizové centrum.
Obecná pravidla pro vnitrostátní krizová centra i krizové centrum Společenství přijme kvalifikovanou většinou Rada na návrh Komise.
Článek 8
1. Má-li úřední veterinární lékař důvodné podezření, že drůbež z některého hospodářství mohla být kontaminována v důsledku pohybu osob, zvířat, vozidel nebo jakýmkoli jiným způsobem, je na tato hospodářství uvalen úřední dohled podle odstavce 2.
2. Účelem úředního dohledu je okamžitě odhalovat podezření na influenzu ptáků, provést soupis drůbeže, sledovat její pohyb a případně učinit opatření uvedená v odstavci 3.
3. Byl-li na určité drůbežářské hospodářství uvalen úřední dohled v souladu s odstavci 1 a 2, zakáže příslušný orgán vývoz drůbeže z hospodářství, s výjimkou přímého úředně kontrolovaného odvozu na jatka za účelem bezprostřední porážky.
Před udělením tohoto povolení je úřední veterinární lékař povinen provést klinickou zkoušku drůbeže, která vyloučí přítomnost influenzy ptáků v hospodářství.
Omezení pohybu stanovené v tomto článku platí po dvacet jeden den od posledního dne možné kontaminace; vždy však musí platit nejméně po dobu sedmi dnů.
4. Dojde-li příslušný orgán k závěru, že to podmínky umožňují, omezí opatření uvedená v tomto článku jen na část hospodářství a drůbež, která v ní přebývá, pokud tato drůbež byla přechovávána, ošetřována a krmena zcela odděleně různými ošetřovateli.
Článek 9
1. Jakmile je diagnóza influenzy ptáků úředně potvrzena, zajistí členské státy, aby příslušný orgán vyhradil v okruhu infikovaného drůbežářského hospodářství ochranné pásmo o poloměru nejméně tří kilometrů, které je součástí pásma dozoru o poloměru nejméně deseti kilometrů.
Vyhrazení těchto pásem musí přihlédnout k zeměpisným, správním, ekologickým a epizootickým faktorům spojeným s influenzou ptáků a ke kontrolní struktuře.
2. Opatření zavedená v ochranném pásmu zahrnují:
a) určení všech drůbežářských hospodářství uvnitř pásma;
b) pravidelné kontroly všech drůbežářských hospodářství, klinické zkoušky této drůbeže zahrnující případně odběr vzorků za účelem provedení laboratorních testů; vedení evidence kontrolních návštěv a nálezů;
c) přechovávání veškeré drůbeže v chovných prostorách nebo na jakémkoli jiném místě umožňujícím jejich izolaci;
d) použití vhodných dezinfekčních prostředků na vstupu a výstupu z hospodářství;
e) kontrola pohybu osob přicházejících do styku s živou i mrtvou drůbeží a s vejci, jakož i kontrola vozidel používaných k přepravě živé i mrtvé drůbeže a vajec uvnitř pásma; přeprava drůbeže je obecně zakázána, s výjimkou tranzitu po velkých silničních nebo železničních komunikacích;
f) zákaz vývozu drůbeže a násadových vajec z hospodářství, v němž se nacházejí, pokud příslušný orgán neschválil přepravu
i) drůbeže na jatka nacházející se přednostně v infikovaném pásmu nebo, není-li to možné, na jiná příslušným orgánem určená jatka mimo toto pásmo za účelem její okamžité porážky.
Maso pocházející z této drůbeže musí nést speciální označení zdravotní nezávadnosti podle čl. 5 odst.
ii) jednodenních kuřat nebo kuřic připravených ke snášce do hospodářství nacházejícího se uvnitř pásma dozoru, v němž se nenachází žádná další drůbež.
Na toto hospodářství musí být uvalen úřední dohled podle čl. 8 odst.
iii) násadových vajec do líhně určené příslušným orgánem, přičemž vejce a jejich obaly musejí být před zahájením přepravy náležitě dezinfikovány.
Přeprava uváděná v bodech i), ii) a iii) může být provedena pouze za přímého úředního dohledu.
Lze ji povolit až po zdravotní kontrole hospodářství provedené úředním veterinárním lékařem.
Prostředky použité k přepravě je nutno vyčistit a vydezinfikovat před i po jejich použití;
g) zákaz manipulace s použitou podestýlkou a s drůbežími výměty a zákaz jejich rozhazování bez povolení;
h) zákaz pořádání trhů a výstav a jiných akcí, při nichž dochází ke shromáždění drůbeže či ptactva.
3. Ke zrušení opatření v ochranném pásmu může dojít nejdříve dvacet jeden den po provedení předběžného vyčištění a dezinfekce infikovaného hospodářství podle článku 11.
Toto ochranné pásmo však zůstává i nadále součástí pásma dozoru.
4. Opatřením zavedená v pásmu dozoru zahrnují:
a) určení všech drůbežářských hospodářství uvnitř pásma;
b) kontrola pohybu drůbeže a násadových vajec uvnitř pásma;
c) zákaz vývozu drůbeže mimo stanovené pásmo v průběhu prvních 15 dnů, s výjimkou přímého převozu na jatka určená příslušným orgánem nacházející se mimo pásmo dozoru.
Maso pocházející z této drůbeže musí nést speciální označení zdravotní nezávadnosti podle čl. 5 směrnice 91/494/EHS;
d) zákaz vývozu násadových vajec mimo pásmo dozoru, s výjimkou jejich přepravy do líhní určených příslušným orgánem.
Vejce a jejich obaly musejí být před zahájením přepravy náležitě dezinfikovány;
e) zákaz vývozu použité podestýlky a drůbežích výmětů mimo stanovené pásmo;
f) zákaz pořádání veletrhů, trhů a výstav a jiných akcí, při nichž dochází ke shromáždění drůbeže či jiného ptactva;
g) aniž jsou dotčena ustanovení písmen a) a b), zákaz přepravy drůbeže, s výjimkou tranzitu po velkých silničních nebo železničních komunikacích.
5. Opatření v pásmu dozoru mohou být zrušena nejdříve třicet dní po provedení předběžného vyčištění a dezinfekce infikovaného hospodářství podle článku 11.
6. Nacházejí-li se pásma na území více členských států, spolupracují příslušné orgány těchto členských států za účelem vymezení pásem uvedených v odstavci 1.
V případě nutnosti se nicméně ochranné pásmo a pásmo dozoru vymezí postupem podle článku 21.
Článek 10
Členské státy zajistí, aby
a) příslušný orgán stanovil opatření umožňující vystopovat pohyb vajec a drůbeže;
b) byl majitel nebo držitel drůbeže povinen příslušnému orgánu kdykoli na jeho žádost poskytnout informace o pohybu drůbeže a vajec z jeho hospodářství nebo do něj;
c) byla každá osoba podílející se na přepravě drůbeže a vajec a na obchodování s nimi schopna poskytnout příslušnému orgánu informace o pohybu drůbeže a vajec, na jejichž přepravě se podílela nebo které uvedla na trh, a sdělit všechny podrobnosti k této informaci.
Článek 11
Členské státy zajistí, aby
a) byly dezinfekční prostředky i jejich koncentrace před použitím úředně schváleny příslušným orgánem;
b) bylo čištění a dezinfekce prováděno za úředního dohledu podle
i) pokynů úředního veterinárního lékaře;
ii) postupu pro čištění a dezinfekci v infikovaném hospodářství stanoveného v příloze II.
Článek 12
Odběry vzorků a laboratorní zkoušky, které mají za úkol odhalit přítomnost viru influenzy ptáků, musejí být prováděny podle přílohy III.
Článek 13
Členské státy zajistí, aby příslušný orgán přijal všechna nezbytná opatření s cílem informovat určené osoby v ochranném pásmu a v pásmu dozoru o platných omezeních a provedl vše potřebné k tomu, aby byla tato opatření náležitým způsobem provedena.
Článek 14
1. Členské státy zajistí, aby byla v každém z členských států určena:
a) národní laboratoř s náležitým vybavením a odborným personálem, která je schopna hodnotit patogenitu izolátů chřipkového viru podle přílohy III kapitoly 7, jakož i identifikaci chřipkových virů typu A, podtypů H5 nebo H7;
b) národní laboratoř pověřená testováním činidel používaných v regionálních diagnostických laboratořích;
c) národní laboratoř nebo ústav, které budou kontrolovat, zda autorizované očkovací látky odpovídají specifikacím uvedeným v povolení k uvedení na trh.
2. Národní laboratoře uvedené v příloze IV jsou odpovědné za koordinaci diagnostických norem a metod, za použití činidel a za testování očkovacích látek.
3. Národní laboratoře uvedené v příloze IV jsou odpovědné za koordinaci diagnostických norem a metod stanovených pro každou laboratoř pro diagnostiku influenzy ptáků ve členském státě.
Za tímto účelem:
a) mohou národním laboratořím dodávat diagnostická činidla;
b) kontrolují kvalitu všech diagnostických činidel užívaných v daném členském státě;
c) pravidelně organizují srovnávací testy;
d) v daném členském státě uchovávají izoláty viru influenzy ptáků pocházející z prokázaných případů v daném členském státě;
e) zajistí potvrzení pozitivních výsledků získaných v regionálních diagnostických laboratořích.
4. Národní laboratoře uvedené v příloze IV spolupracují s referenční laboratoří Společenství uvedenou v článku 15.
Článek 15
Referenční laboratoř Společenství pro influenzu ptáků je uvedena v příloze V. Aniž je dotčeno rozhodnutí 90/424/EHS a především jeho článek 28, jsou pravomoci a úkoly této laboratoře stanoveny v uvedené příloze.
Článek 16
Očkování proti influenze ptáků očkovacími látkami schválenými příslušným orgánem lze provádět pouze jako doplněk opatření prováděných při propuknutí choroby a v souladu s následujícími ustanoveními:
a) rozhodnutí zahájit očkování jako doplněk již přijatých opatření učiní Komise ve spolupráci s dotčeným členským státem postupem podle článku 21.
Rozhodnutí vychází především z následujících kritérií:
- soustředění drůbeže v dotyčném pásmu,
- vlastnosti a složení použité očkovací látky,
- způsoby dohledu nad distribucí, uskladněním a použitím očkovacích látek,
- druhy a kategorie drůbeže, které by mohly nebo musejí být očkovány,
- oblasti, ve kterých očkování může nebo musí být provedeno.
Odchylně od prvního pododstavce však může rozhodnutí zahájit nouzové očkování v ohnisku choroby učinit i dotčený členský stát poté, co své rozhodnutí oznámí Komisi, přičemž nesmějí být ohroženy základní zájmy Společenství.
Toto rozhodnutí neprodleně přezkoumá Stálý veterinární výbor postupem podle článku 21;
b) obdrží-li členský stát podle písmene a) povolení zahájit nouzové očkování na určité části svého území, status zbývajícího území tím není dotčen, jsou-li opatření zabraňující pohybu očkovaných zvířat účinná v období, které bude určeno postupem podle článku 21.
Článek 17
1. Každý členský stát vypracuje pohotovostní plán určující opatření, která zavede v případě výskytu influenzy ptáků.
Tento plán musí umožňovat přístup k zařízením, vybavení, personálu a ke každému jinému vhodnému materiálu nezbytnému k rychlé a účinné likvidaci ohniska choroby.
2. Kritéria, která je třeba při vypracování plánů zohlednit, jsou uvedena v příloze IV.
3. Plány vypracované podle kritérií uvedených v příloze VI budou předloženy Komisi nejpozději šest měsíců ode dne zahájení používání této směrnice.
4. Komise přezkoumá plány, určí, zda umožňují dosažení žádoucího cíle, a navrhne dotčenému členskému státu učinit jakékoli změny nezbytné zejména k zajištění kompatibility těchto plánů s plány ostatních členských států.
Komise schválí plány i s jejich případnými změnami postupem podle článku 21.
Plány mohou být následně stejným postupem změněny nebo doplněny s cílem přihlédnout k vývoji situace.
Článek 18
1. Znalci Komise mohou, je-li to nezbytné pro jednotné používání této směrnice, ve spolupráci s příslušnými orgány provádět kontroly přímo na místě.
Za tímto účelem mohou kontrolou reprezentativního procenta zařízení ověřit, zda příslušné orgány kontrolují dodržování této směrnice jednotlivými zařízeními.
Komise informuje o výsledku těchto kontrol členské státy.
Členský stát, na jehož území je kontrola prováděna, poskytne znalcům při plnění jejich úkolů veškerou nezbytnou pomoc.
Prováděcí pravidla k tomuto článku se stanoví postupem podle článku 21.
Článek 19
Podmínky finanční účasti Společenství na opatření související s uplatňováním této směrnice stanoví rozhodnutí 90/424/EHS.
Článek 20
Přílohy pozměňuje podle potřeby Rada kvalifikovanou většinou na návrh Komise, zejména s přihlédnutím k vývoji výzkumu a diagnostických metod.
Článek 21
1. Má-li být zahájen postup podle tohoto článku, přednese věc Stálému veterinárnímu výboru, zřízenému rozhodnutím 68/361/EHS [9] (dále jen "výbor"), jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu, nebo na žádost zástupce některého členského státu.
2. Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme své stanovisko ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci. Stanovisko se přijímá většinou podle čl.
148 odst. 2 Smlouvy pro přijímání rozhodnutí, která má Rada přijímat na návrh Komise.
Při hlasování ve výboru je hlasům zástupců členských států přidělena váha stanovená ve zmíněném článku.
Předseda nehlasuje.
3. a) Komise přijme zamýšlená opatření, jsou-li v souladu se stanoviskem výboru.
b) Pokud však zamýšlená opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, Komise předloží neprodleně Radě návrh opatření, která mají být přijata.
Rada se usnese kvalifikovanou většinou.
Pokud se Rada neusnese ve lhůtě tří měsíců ode dne, kdy jí byl návrh předán, přijme navrhovaná opatření Komise, s výjimkou případů, kdy se Rada proti opatřením vysloví prostou většinou.
Článek 22
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. ledna 1993.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Přijímají-li členské státy tato ustanovení, musí v nich být učiněn odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 23
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 21. května 1992 o požadavcích na účinnost nových teplovodních kotlů na kapalná nebo plynná paliva
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100a této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
ve spolupráci s Evropským parlamentem [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že rozhodnutí 91/565/EHS [4] předpokládá podporu zvyšování energetické účinnosti ve Společenství na základě programu SAVE;
vzhledem k tomu, že je důležité podporovat opatření, jejichž cílem je postupné vytváření vnitřního trhu v období do 31. prosince 1992; že vnitřní trh zahrnuje prostor bez vnitřních hranic, v němž je zajištěn volný pohyb zboží, osob, služeb a kapitálu;
vzhledem k tomu, že usnesení Rady ze dne 15. ledna 1985 o zdokonalování programů úspory energie v členských státech [5] vyzývá členské státy, aby dále usilovaly o podporu racionálnějšího využívání energie dalším rozvojem integrovaných politik úspor energie a aby tam, kde je to potřebné, své úsilí zvýšily;
vzhledem k tomu, že se usnesení Rady ze dne 16. září 1986 týká nových cílů Společenství v energetické oblasti v roce 1995 a sbližování politik členských států [6], a zejména klade za cíl zvýšení účinnosti dosahované při konečné spotřebě energie nejméně o 20 %;
vzhledem k tomu, že podle článku 130r Smlouvy je cílem Společenství v oblasti životního prostředí zajištění obezřetného a racionálního využívání přírodních zdrojů;
vzhledem k tomu, že je vhodné, aby návrhy na sbližování ustanovení právních a správních předpisů členských států týkajících se zdraví, bezpečnosti, ochrany životního prostředí a ochrany spotřebitele vycházely z vysoké úrovně ochrany;
vzhledem k tomu, že by podle usnesení Rady ze dne 21. června 1989 "mělo Společenství věnovat náležitou pozornost potenciální změně klimatu v souvislosti se skleníkovým efektem" [7] a podle závěrů Rady ze dne 29. října 1990 by emise CO2 měly být v roce 2000 v celém Společenství stabilizovány na úrovni z roku 1990;
vzhledem k tomu, že význam odvětví domácností a služeb, na který připadá převážný podíl konečné spotřeby energie ve Společenství, je značný;
vzhledem k tomu, že toto odvětví bude mít ještě větší význam díky trendům směřujícím k rozšíření ústředního vytápění a obecnému zvyšování tepelné pohody;
vzhledem k tomu, že vyšší účinnost kotlů je v zájmu spotřebitele; že úspora energie znamená menší dovoz uhlovodíků; že snížení závislosti Společenství v oblasti energie bude mít příznivý dopad na jeho obchodní bilanci;
vzhledem k tomu, že směrnice Rady 78/170/EHS ze dne 13. února 1978 o účinnosti zdrojů tepla pro vytápění a přípravu teplé užitkové vody v nových nebo stávajících neprůmyslových budovách a izolace rozvodů tepla a teplé užitkové vody pro domácnosti v nových neprůmyslových budovách [8] vedla ke vzniku podstatně rozdílných úrovní účinnosti v jednotlivých členských státech;
vzhledem k tomu, že požadavek vysoké účinnosti teplovodních kotlů sníží rozsah technických vlastností zařízení uváděného na trh, což usnadní sériovou výrobu a dosažení úspor z rozsahu; protože neexistuje předpis stanovující dostatečně náročné požadavky na energetickou účinnost, mohlo by dojít po vytvoření vnitřního trhu ke značnému poklesu úrovně účinnosti tepelných zařízení tím, že by se na trh dostaly kotle s nízkou účinností;
vzhledem k tomu, že se místní klimatické podmínky a vlastnosti budov z energetického hlediska a z hlediska jejich obývání ve Společenství značně liší; že členské státy musí při stanovování podmínek pro uvádění kotlů do provozu podle této směrnice brát tyto rozdíly v úvahu; že uvedené okolnosti opravňují k tomu, aby členské státy, ve kterých jsou ke dni přijetí této směrnice ve velkém rozsahu instalovány přídavné teplovodní výměníky a kotle určené k instalaci v obytném prostoru, nadále mohly v přesně stanovených mezích povolovat uvádění těchto kotlů na svůj trh a do provozu; že by tato úprava měla podléhat zvláštnímu dohledu Komise;
vzhledem k tomu, že se tato směrnice, jejímž cílem je odstranění technických překážek vztahujících se k účinnosti kotlů, musí řídit novým přístupem podle rozhodnutí Rady ze dne 7. května 1985 [9], které výslovně stanoví, že harmonizace právních předpisů se omezí na přijetí základních požadavků prostřednictvím směrnic vycházejících z článku 100 Smlouvy o EHS, kterým musí výrobky uváděné na trh vyhovovat, a že "tyto základní požadavky musí být dostatečně přesně formulovány, aby vytvořily právně závazné a vymahatelné povinnosti a umožnily certifikačním orgánům certifikovat výrobky uznané za vyhovující těmto požadavkům, pokud pro ně neexistují normy";
s ohledem na směrnici 83/189/EHS [10] o postupu při poskytování informací v oblasti technických norem a předpisů;
s ohledem na rozhodnutí 90/683/EHS [11] o modulech pro různé fáze postupů posuzování shody, které jsou určeny k použití ve směrnicích technické harmonizace;
vzhledem k tomu, že by kotle, které splňují požadavky na účinnost, měly být opatřeny značkou CE, případně dalšími značkami, které jim umožní v rámci Společenství volný pohyb a uvedení do provozu v souladu s jejich určeným účelem;
s ohledem na směrnici 89/106/EHS [12] o sbližování právních a správních předpisů členských států týkajících se stavebních výrobků;
vzhledem k tomu, že by požadavky na účinnost podporující racionální využívání energie, které stanoví směrnice Rady 90/396/EHS ze dne 29. června 1990 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se spotřebičů plynných paliv [13], měly být stanoveny pro kotle na plynná paliva podle této směrnice,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Tato směrnice, která je součástí programu SAVE na podporu zvyšování energetické účinnosti ve Společenství, stanoví požadavky na účinnost použitelné pro nové teplovodní kotle na kapalná nebo plynná paliva o jmenovitém výkonu nejméně 4 kW a nejvíce 400 kW (dále jen "kotle").
Článek 2
Pro účely této směrnice se rozumí:
- kotlem: kombinovaná jednotka skládající se z kotlového tělesa a hořáku, konstruovaná tak, že teplo vzniklé spalováním je předáváno vodě,
- spotřebičem:
- kotlové těleso určené ke spojení s hořákem,
- hořák určený ke spojení s kotlovým tělesem,
- jmenovitým výkonem (vyjádřeným v kW): největší tepelný výkon stanovený a zaručený výrobcem, kterého lze dosáhnout při trvalém provozu a při tepelné účinnosti uvedené výrobcem,
- tepelnou účinností (vyjádřenou v %): poměr mezi teplem předaným kotlové vodě a součinem výhřevnosti při konstantním tlaku paliva a spotřeby paliva za jednotku času,
- částečným zatížením (vyjádřeným v %): poměr mezi užitečným výkonem kotle, který je provozován přerušovaně nebo při výkonu nižším, než je jmenovitý výkon, a tímto jmenovitým výkonem,
- průměrnou teplotou kotlové vody: průměr hodnot teploty vody na vstupu a výstupu z kotle,
- standardním kotlem: kotel, u něhož průměrná teplota vody může být omezena jeho konstrukcí,
- přídavným teplovodním výměníkem: kotel určený k zásobování systému ústředního vytápění a k instalování do odtahu spalin z topeniště jako součást kombinace přídavný teplovodní výměník/plynové topeniště,
- nízkoteplotním kotlem: kotel, který lze provozovat nepřetržitě při teplotě vstupní vody 35 až 40 °C, v němž případně může za určitých okolností dojít ke kondenzaci, včetně kondenzačních kotlů na kapalná paliva,
- kondenzačním kotlem na plynná paliva: kotel konstruovaný tak, že v něm trvale dochází ke kondenzaci značné části vodní páry obsažené ve spalinách,
- kotlem určeným k instalaci v obytném prostoru: kotel o jmenovitém výkonu nižším než 37 kW konstruovaný tak, že sáláním tepla z vnějšího pláště vytápí tu část obytného prostoru, v níž je instalován; má otevřenou expanzní nádobou, dodávka teplé vody se uskutečňuje samotížným oběhem; na vnější stěně těchto kotlů musí být výslovně udáno, že jsou určeny výlučně k instalaci v obytném prostoru.
Článek 3
1. Tato směrnice se nevztahuje na:
- teplovodní kotle, které mohou spalovat různá paliva, včetně pevných paliv,
- zařízení pro okamžitou přípravu teplé užitkové vody (průtokové ohřívače),
- kotle konstruované tak, že jsou schopny spalovat paliva, jejichž vlastnosti se značně liší od vlastností běžně dodávaných kapalných nebo plynných paliv (průmyslový odpadní plyn, bioplyn apod.),
- sporáky a spotřebiče určené zejména k vytápění prostoru, v němž jsou instalovány, jejichž vedlejší funkcí je také dodávka teplé vody pro ústřední vytápění a dodávka teplé užitkové vody,
- spotřebiče o jmenovitém výkonu menším než 6 kW pro dodávku teplé užitkové vody pomocí zásobníkového systému se samotížným oběhem,
- kotle vyráběné kusově.
2. U kombinovaných kotlů, tj. kotlů určených k vytápění místností a k přípravě teplé užitkové vody, se požadavky na účinnost podle čl. 5 odst. 1 týkají pouze funkce vytápění.
Článek 4
1. Členské státy nesmějí na svém území zakazovat, omezovat nebo bránit uvádění spotřebičů nebo kotlů na trh nebo do provozu, jestliže tyto spotřebiče splňují požadavky této směrnice, pokud není uvedeno jinak ve Smlouvě, v jiných směrnicích nebo v právních předpisech Společenství.
2. Členské státy přijmou veškerá nezbytná opatření, aby zajistily, že kotle nemohou být uvedeny do provozu, pokud nesplňují požadavky na účinnost podle čl. 5 odst. 1 a podmínky pro uvádění do provozu stanovené členskými státy na základě místních klimatických podmínek a vlastností budov z energetického hlediska a z hlediska jejich obývání.
3. Členské státy, v nichž byly ke dni přijetí této směrnice v širokém rozsahu instalovány přídavné teplovodní výměníky a/nebo kotle určené k instalaci do obytných prostor, však budou nadále schvalovat jejich uvádění do provozu za předpokladu, že jejich účinnost jak při jmenovitém výkonu, tak při částečném zatížení 30 % je nejvýše o 4 % nižší než účinnost stanovená v čl. 5 odst. 1 pro standardní kotle.
4. Komise soustavně sleduje účinky ustanovení odstavců 2 a 3 a ve zprávě předložené podle článku 10 provádí jejich analýzu.
Za tímto účelem členské státy předají Komisi veškeré požadované informace, aby Komise mohla Radě podle článku 10 předložit návrhy změn, kterými se za všech okolností zajistí účinné využití energie a volný pohyb kotlů ve Společenství.
Článek 5
1. Kotle musí splňovat tyto požadované hodnoty tepelné účinnosti:
- při jmenovitém výkonu, tj. za provozu při jmenovitém výkonu Pn vyjádřeném v kW, a při průměrné teplotě kotlové vody 70 °C
a
- při částečném zatížení, tj. za provozu při 30 % částečném zatížení, a při průměrné teplotě kotlové vody lišící se v závislosti na typu kotle.
Požadavky na účinnost, které musí být splněny, jsou uvedeny v následující tabulce:
Typ kotle _BAR_ Rozsah výkonu _BAR_ Účinnost při jmenovitém výkonu _BAR_ Účinnost při částečném zatížení _BAR_
_BAR_ kW _BAR_ Průměrná teplota kotlové vody (°C) _BAR_ Požadovaná hodnota účinnosti (%) _BAR_ Průměrná teplota kotlové vody (°C) _BAR_ Požadovaná hodnota účinnosti (%) _BAR_
Standardní kotle _BAR_ 4 až 400 _BAR_ 70 _BAR_ ≥ 84 + 2 log Pn _BAR_ ≥ 50 _BAR_ ≥ 80 + 3 log Pn _BAR_
Nízkoteplotní kotle _BAR_ 4 až 400 _BAR_ 70 _BAR_ ≥ 87,5 + 1,5 log Pn _BAR_ 40 _BAR_ ≥ 87,5 + 1,5 log Pn _BAR_
Kondenzační kotle na plynná paliva _BAR_ 4 až 400 _BAR_ 70 _BAR_ ≥ 91 + 1 log Pn _BAR_ 30 _BAR_ ≥ 97 + 1 log Pn _BAR_
2. Harmonizované normy týkající se požadavků této směrnice, vypracované na základě pověření Komise v souladu se směrnicí 83/189/EHS a 88/182/EHS [16], stanoví mimo jiné metody ověřování platné pro výrobu a měření.
V požadavcích na účinnost musí být zahrnuty vhodné tolerance.
Článek 6
1. Členské státy se mohou v souladu s postupy stanovenými v článku 7 rozhodnout pro použití zvláštního systému označení, který umožní přesně zjistit energetickou účinnost kotlů. Tento systém se použije pro kotle, jejichž účinnost je vyšší, než jaká se požaduje u standardních kotlů podle čl. 5 odst. 1.
Jsou-li hodnoty účinnosti při jmenovitém výkonu a účinnosti při částečném zatížení rovny příslušným hodnotám pro standardní kotle nebo vyšší, označí se kotel symbolem tak, jak je uvedeno v bodu 2 přílohy I.
+++++ TIFF +++++ . Jsou-li hodnoty účinnosti při jmenovitém výkonu a účinnosti při částečném zatížení o tři nebo více procentních bodů vyšší než příslušné hodnoty pro standardní kotle, označí se kotel dvěma symboly
+++++ TIFF +++++ . Každé další překročení účinnosti o tři procentní body při jmenovitém výkonu a při částečném zatížení umožňuje připojit další symbol +++++ TIFF +++++
“ tak, jak je uvedeno v příloze II. 2. Členské státy nesmějí povolit žádné další označení, které by mohlo být zaměněno s označením podle odstavce 1.
Článek 7
1. Členské státy předpokládají, že kotle, které jsou v souladu s harmonizovanými normami, jejichž čísla byla zveřejněna v Úředním věstníku Evropských společenství a k nimž členské státy zveřejnily čísla vnitrostátních norem přebírajících tyto harmonizované normy, jsou ve shodě se základními požadavky na účinnost podle čl. 5 odst. 1. Tyto kotle musí být opatřeny značkou CE podle bodu 1 přílohy I a musí k nim být přiloženo ES prohlášení o shodě.
2. Shoda sériově vyráběných kotlů se osvědčuje:
- přezkoušením účinnosti typu kotle v souladu s modulem B popsaným v příloze III,
- prohlášením o shodě se schváleným typem v souladu s moduly C, D nebo E popsaným v příloze IV.
U kotlů na plynná paliva jsou postupy posuzování shody jejich účinnosti shodné s postupy posuzování shody s požadavky na bezpečnost stanovenými ve směrnici 90/396/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se spotřebičů plynných paliv.
3. Spotřebiče prodávané samostatně musí být před uvedením na trh opatřeny značkou CE a musí k nim být přiloženo ES prohlášení o shodě, které stanoví parametry umožňující po montáži těchto spotřebičů dosáhnout hodnot účinnosti uvedených v čl. 5 odst. 1.
4. CE značka shody bude v souladu s požadavky této směrnice a s jinými ustanoveními týkajícími se připojování značky CE a také symboly podle přílohy I připojena na kotle viditelným, snadno čitelným a nesmazatelným způsobem.
Na tyto výrobky se nesmějí umisťovat žádné jiné značky, znaky nebo údaje, které by mohly být zaměněny se značkou CE, pokud se týká jejího významu nebo grafického vzhledu.
Článek 8
1. Každý členský stát oznámí Komisi a ostatním členským státům subjekty, které jmenoval k provádění úkolů týkajících se postupů podle článku 7 (dále jen "oznámené subjekty").
Komise přidělí těmto subjektům identifikační čísla a uvědomí o tom členské státy.
Rada zveřejní v Úředním věstníku Evropských společenství seznamy oznámených subjektů a průběžně je aktualizuje.
2. Členské státy použijí pro jmenování těchto subjektů minimální kritéria stanovená v příloze V. Subjekty, které splňují kritéria stanovená v příslušných harmonizovaných normách, se považují za subjekty splňující kritéria stanovená v uvedené příloze.
3. Členský stát, který oznámil určitý subjekt, je povinen toto oznámení odvolat, jestliže zjistí, že daný subjekt již nesplňuje kritéria podle odstavce 2.
Neprodleně o tom uvědomí ostatní členské státy a oznámení odvolá.
Článek 9
1. Členské státy do 1. ledna 1993 přijmou a zveřejní právní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Členské státy použijí tyto předpisy ode dne 1. ledna 1994.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy povolí, aby do 31. prosince 1997 byly uváděny na trh a do provozu spotřebiče, které vyhovují vnitrostátním předpisům platným na jejich území ke dni přijetí této směrnice.
Článek 10
Za tři roky od provedení této směrnice předloží Komise Evropskému parlamentu a Radě zprávu o dosažených výsledcích.
Zpráva bude doplněna návrhy na případné změny této směrnice vyplývající z těchto výsledků a z technického pokroku.
Článek 11
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady 92/43/EHS
ze dne 21. května 1992
o ochraně přírodních stanovišť, volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ
S ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména článek 130s této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že zachovávání, ochrana a zlepšování kvality životního prostředí, včetně ochrany přírodních stanovišť, volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin je základním cílem v obecném zájmu Společenství, jak uvádí článek 130r Smlouvy;
vzhledem k tomu, že politika a akční program Evropského společenství pro životní prostředí (1987-1992) [4] stanoví opatření na ochranu přírody a přírodních zdrojů;
vzhledem k tomu, že hlavním cílem této směrnice je podpořit ochranu biologické rozmanitosti s ohledem na hospodářské, sociální, kulturní a regionální požadavky, představuje tato směrnice příspěvek k obecnému cíli udržitelného rozvoje; že zachování biologické rozmanitosti může v určitých případech vyžadovat udržování nebo přímo podporu určitých lidských činností;
vzhledem k tomu, že na evropském území členských států se stav přírodních stanovišť neustále zhoršuje a stále více druhů je ve volné přírodě vážně ohroženo; že ohrožená stanoviště a druhy představují část přírodního dědictví Společenství a jejich ohrožení má často charakter překračující hranice státu, a je proto nezbytné přijmout opatření na jejich ochranu na úrovni Společenství;
vzhledem k tomu, že s ohledem na ohrožení určitých typů přírodních stanovišť a určitých druhů je nezbytné je klasifikovat tak, aby měly prioritu při včasném provádění opatření na jejich ochranu;
vzhledem k tomu, že je nutno podle stanoveného časového rozvrhu vyhlásit zvláštní oblasti ochrany s cílem vytvořit spojitou evropskou ekologickou síť, aby byla zajištěna ochrana nebo zachování přírodních stanovišť a druhů v zájmu Společenství v odpovídajícím stavu z hlediska jejich ochrany;
vzhledem k tomu, že všechny tyto vyhlášené oblasti včetně těch, které jsou nebo budou klasifikovány jako zvláště chráněná území podle směrnice Rady 79/409/EHS ze dne 2. dubna 1979 o ochraně volně žijících ptáků [5], budou zařazeny do spojité evropské ekologické sítě;
vzhledem k tomu, že je vhodné v každé vyhlášené oblasti ochrany provést nezbytná opatření beroucí ohled na cíle ochrany;
vzhledem k tomu, že lokality vhodné pro vyhlášení jako zvláštní oblasti ochrany jsou navrhovány členskými státy, avšak je kromě toho třeba stanovit postup umožňující, aby ve výjimečných případech byla jako zvláštní oblast ochrany vyhlášena i lokalita, která nebyla navržena členským státem, avšak kterou Společenství považuje za zásadní buď pro zachování, nebo přežití prioritních typů přírodních stanovišť nebo prioritních druhů;
vzhledem k tomu, že musí být přiměřeně hodnoceny veškeré plány a programy, které by mohly významně ovlivnit cíle ochrany v lokalitě, která již byla k ochraně navržena nebo bude navržena v budoucnosti;
vzhledem k tomu, že se uznává, že přijetí opatření na prosazování ochrany prioritních přírodních stanovišť a prioritních druhů v zájmu Společenství je společnou odpovědností všech členských států; že to však může přinést nadměrné finanční zatížení pro některé členské státy způsobené jednak nerovnoměrným rozdělením takových stanovišť a druhů ve Společenství, jednak skutečností, že zásada "znečišťovatel platí" může mít ve zvláštním případě ochrany přírody jen omezené použití;
vzhledem k tomu, že je byl vysloven souhlas s tím, aby Společenství v takovém výjimečném případě mělo poskytnout příspěvek na spolufinancování ze svých prostředků v rámci objemu finančních zdrojů, který je k dispozici na základě rozhodnutí Společenství;
vzhledem k tomu, že územní plánování a strategie územního rozvoje by měly podporovat péči o krajinné prvky, které mají rozhodující význam pro volně žijící živočichy a planě rostoucí rostliny;
vzhledem k tomu, že by měl být ustaven systém dohledu nad stavem přírodních stanovišť a druhů v působnosti této směrnice z hlediska jejich ochrany;
vzhledem k tomu, že pro některé druhy rostlin a živočichů je třeba vytvořit obecný systém ochrany na doplnění směrnice 79/409/EHS; že by měla být provedena opatření pro péči o některé druhy, pokud je to nutné vzhledem ke stavu jejich ochrany, a to včetně zákazu určitých metod odchytu nebo usmrcování, přičemž za určitých podmínek mohou být přípustné odchylky;
vzhledem k tomu, že Komise bude pravidelně připravovat souhrnnou zprávu založenou mimo jiné na informacích členských států o uplatňování vnitrostátních předpisů přijatých na základě této směrnice, aby bylo zajištěno sledování jejího provádění;
vzhledem k tomu, že zlepšování vědeckých a technických poznatků je pro provádění této směrnice nezbytné; že v důsledku toho je vhodné podpořit potřebné výzkumné a vědecké práce;
vzhledem k tomu, že přílohy této směrnice by měly být přizpůsobovány dosaženému technickému a vědeckému pokroku; že by měl být stanoven postup, jímž může Rada přílohy pozměňovat;
vzhledem k tomu, že by měl být zřízen regulativní výbor napomáhající Komisi při provádění této směrnice, a zejména při rozhodování o spolufinancování z prostředků Společenství;
vzhledem k tomu, že by měly být přijaty předpisy týkající se doplňujících opatření, kterými by se řídilo opětovné vysazování některých původních druhů živočichů a rostlin do původních areálů rozšíření a případné vysazování nepůvodních druhů;
vzhledem k tomu, že pro účinné provádění této směrnice je nezbytné vzdělávání a všeobecné informace o cílech této směrnice,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Definice
Článek 1
Pro účely této směrnice se:
a) "ochranou" rozumí všechna opatření, která jsou potřebná pro zachování nebo obnovu přírodních stanovišť a populací volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin v příznivém stavu z hlediska jejich ochrany, jak stanoví definice v písmenech e) a i);
b) "přírodním stanovištěm" rozumí přírodní nebo přírodě blízká suchozemská nebo vodní oblast vymezená zeměpisnými, abiotickými a biotickými znaky;
c) "typem přírodních stanovišť v zájmu Společenství" rozumí typy přírodních stanovišť na území uvedeném v článku 2, které:
i) jsou ve svém přirozeném areálu rozšíření ohroženy vymizením,
nebo
ii) mají malý přirozený areál rozšíření v důsledku svého ústupu nebo již beztak omezeného výskytu,
nebo
iii) představují výjimečné příklady jedné nebo více z následujících pěti biogeografických oblastí: alpinské, atlantské, kontinentální, makaronéské a středomořské.
Takové typy stanovišť jsou nebo mohou být uvedeny v příloze I;
d) "prioritními typy přírodních stanovišť" rozumí typy přírodních stanovišť ohrožené vymizením, které se vyskytují na území uvedeném v článku 2 a za jejichž ochranu má Společenství zvláštní odpovědnost vzhledem k podílu jejich přirozeného areálu rozšíření na území uvedeném v článku 2; tyto prioritní typy přírodních stanovišť jsou v příloze I označeny hvězdičkou (*);
e) "stavem přírodního stanoviště z hlediska ochrany" rozumí souhrn vlivů, které působínapřírodní stanoviště a na jeho typické druhy, jež mohou ovlivnit jeho dlouhodobé přirozené rozšíření, strukturu a funkce, jakož i dlouhodobé přežívání jeho typických druhů na území uvedeném v článku 2.
Stav přírodního stanoviště z hlediska ochrany se považuje za "příznivý", pokud:
- jeho přirozený areál rozšíření a plochy, které v rámci tohoto areálu pokrývá, jsou stabilní nebo se zvětšují a
- specifická struktura a funkce, které jsou nezbytné pro jeho dlouhodobé zachování, existují a budou pravděpodobně v dohledné době i nadále existovat a
- stav jeho typických druhů z hlediska ochrany je podle definice uvedené v písmenu i) příznivý;
f) "stanovištěm druhu" rozumí prostředí definované specifickými abiotickými a biotickými faktory, ve kterém druh žije v kterékoli fázi svého biologického cyklu;
g) "druhy v zájmu Společenství" rozumí druhy, které na území definovaném v článku 2 jsou:
i) ohrožené, s výjimkou druhů, jejichž přírodní areál rozšíření je na tomto území okrajový a které nejsou ohrožené nebo zranitelné v západním palearktickém regionu, nebo
ii) zranitelné, tj. předpokládá se, že pravděpodobně budou v blízké budoucnosti přesunuty do kategorie ohrožených druhů, pokud na ně budou nadále působit ohrožující faktory,
iii) vzácné, tj. s málo početnými populacemi, které nejsou v současné době ohrožené nebo zranitelné, ale jsou v nebezpečí.
Tyto druhy se vyskytují v prostorově omezených oblastech nebo jsou řídce rozptýleny v rozsáhlejších areálech, nebo
iv) endemické a vyžadují zvláštní pozornost z důvodů specifického charakteru jejich stanoviště a/nebo možného dopadu jejich využívání na jejich stanoviště a/nebo možného dopadu jejich využívání na jejich stav z hlediska ochrany.
Takové druhy jsou nebo mohou být uvedeny v příloze II a/nebo příloze IV nebo V;
h) "prioritními druhy" rozumí druhy uvedené v písm. g) bod i), za jejichž zachování má Společenství zvláštní odpovědnost vzhledem k podílu jejich přirozeného areálu rozšíření na území uvedeném v článku 2; tyto prioritní druhy jsou v příloze II označeny hvězdičkou (*);
i) "stavem druhu z hlediska ochrany" rozumí souhrn vlivů působících na příslušný druh, které mohou ovlivnit jeho dlouhodobé rozšíření a početnost jeho populací na území uvedeném v článku 2;
stav druhu z hlediska ochrany bude považován za "příznivý", jestliže:
- údaje o populační dynamice příslušného druhu naznačují, že se dlouhodobě udržuje jako životaschopný prvek svého přírodního stanoviště, a
- přirozený areál rozšíření druhu není a pravděpodobně nebude v dohledné budoucnosti omezen,
- existují a pravděpodobně budou v dohledné době i nadále existovat dostatečně velká stanoviště k dlouhodobému zachování jeho populací;
j) "lokalitou" rozumí zeměpisně určené území, jehož plocha je jasně vymezena;
k) "lokalitou významnou pro Společenství" rozumí lokalita, která v biogeografické oblasti nebo oblastech, k nimž náleží, významně přispívá k udržení nebo obnově stavu přírodního stanoviště uvedeného v příloze I nebo druhu uvedeného v příloze II z hlediska jejich ochrany a může též významně přispívat k soudržnosti sítě NATURA 2000 uvedené v článku 3 a/nebo významně přispívá k udržení biologické rozmanitosti příslušné biogeografické oblasti nebo oblastí.
U druhů živočichů vyskytujících se v rozsáhlých areálech budou lokality významné pro Společenství odpovídat místům v přirozeném areálu rozšíření těchto druhů, jež se vyznačují fyzikálními a biologickými faktory nezbytnými pro jejich život a rozmnožování;
l) "zvláštní oblastí ochrany" rozumí lokalita významná pro Společenství a vyhlášená členskými státy prostřednictvím právního, správního a/nebo smluvního aktu, u které jsou pro přírodní stanoviště a/nebo populace druhů, pro něž je lokalita určena, uplatněna ochranná opatření nezbytná k jejich zachování nebo obnově ve stavu z hlediska jejich ochrany příznivém;
m) "jedincem" rozumí živý či mrtvý živočich nebo rostlina z druhů uvedených v příloze IV a V, dále jakákoli část nebo produkt z nich vyrobený, stejně jako jakékoli jiné zboží, u něhož z průvodního dokumentu, obalu nebo značky či označení nebo z jakýchkoli jiných okolností vyplývá, že se jedná o části živočichů nebo rostlin těchto druhů nebo produkt z nich vyrobený;
n) "výborem" rozumí výbor zřízený podle článku 20.
Článek 2
1. Cílem této směrnice je přispět k zajištění biologické rozmanitosti prostřednictvímochranypřírodních stanovišť a volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin na evropském území členských států, na které se vztahuje Smlouva.
2. Cílem opatření přijímaných na základě této směrnice je zachování nebo obnova příznivého stavu z hlediska ochrany u přírodních stanovišť, druhů volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin v zájmu Společenství.
3. Opatření přijímaná na základě této směrnice musí brát v úvahu hospodářské, sociální a kulturní požadavky a regionální a místní charakteristiky.
Ochrana přírodních stanovišť a stanovišť druhů
Článek 3
1. Pod názvem NATURA 2000 bude vytvořena spojitá evropská ekologická síť zvláštních oblastí ochrany.
Tato síť složená z lokalit s přírodními stanovišti uvedenými v příloze I a stanovišti druhů uvedenými v příloze II umožní zachovat příslušné typy přírodních stanovišť a stanoviště druhů v jejich přirozeném areálu rozšíření ve stavu příznivém z hlediska jejich ochrany nebo popřípadě umožní tento stav obnovit.
Síť NATURA 2000 zahrne i zvláště chráněná území označená členskými státy podle směrnice 79/409/EHS.
2. Každý členský stát přispěje k vytvoření sítě NATURA 2000 v poměru, který odpovídá zastoupení typů přírodních stanovišť a stanovišť druhů uvedených v odstavci 1 na jeho území.
Za tímto účelem vymezí každý členský stát v souladu s článkem 4 lokality jako zvláštní oblasti ochrany se zřetelem k cílům stanoveným v odstavci 1.
3. Členské státy budou v případech, kde to budou pokládat za nutné, usilovat o zlepšení ekologické soudržnosti NATURY 2000 udržováním, a kde je to vhodné, rozvojem krajinných prvků, které mají rozhodující význam pro volně žijící živočichy a planě rostoucí rostliny, jak je uvedeno v článku 10.
Článek 4
1. Na základě kritérií stanovených v příloze III (etapa 1) a na základě příslušných vědeckých informací navrhne každý členský stát seznam lokalit, v němž bude uvedeno, jaké typy přírodních stanovišť z přílohy I a jaké druhy z přílohy II, původní pro toto území, se na jednotlivých lokalitách vyskytují.
U druhů živočichů, které obývají rozsáhlé oblasti, musí tyto lokality odpovídat místům v přirozeném areálu rozšíření těchto druhů s takovými fyzikálními nebo biologickými faktory, jež jsou nezbytné pro jejich život a rozmnožování.
Pro vodní druhy obývající rozsáhlé oblasti se taková místa navrhnou jen tam, kde existují jasně vymezitelná území s přírodními a biologickými faktory nezbytnými pro život a rozmnožování těchto druhů.
Kde je to vhodné, mohou členské státy navrhnout úpravu seznamu na základě výsledků sledování uvedeného v článku 11.
Seznam spolu s informacemi o každé lokalitě musí být do tří let po zveřejnění této směrnice předložen Komisi.
Informace budou zahrnovat mapu lokality, její název, zeměpisnou polohu, rozlohu a údaje vyplývající z uplatnění kritérií vyjmenovaných v příloze III (etapa 1) v úpravě stanovené Komisí a v souladu s postupem podle článku 21.
2. Na základě kritérií stanovených v příloze III (etapa 2) a v rámci jak každé z pěti biogeografických oblastí uvedených v čl. 1 písm. c) bod iii), tak celého území uvedeného v čl. 2 odst. 1, vypracuje Komise po dohodě s každým členským státem návrh seznamu lokalit významných pro Společenství, které vybere ze seznamů členských států, na nichž se vyskytuje jeden nebo více prioritních typů přírodních stanovišť nebo prioritních druhů.
Členské státy, kde lokality s výskytem jednoho nebo více typů prioritních přírodních stanovišť a prioritních druhů představují více než 5 % rozlohy jejich území, mohou po dohodě s Komisí požádat, aby kritéria uvedená v příloze III (etapa 2) byla pro jejich území při výběru všech lokalit významných pro Společenství uplatněna poněkud pružněji.
Seznam lokalit vybraných jako lokality významné pro Společenství, na nichž se vyskytuje jeden nebo více typů prioritních přírodních stanovišť nebo prioritních druhů, přijme Komise postupem podle článku 21.
3. Seznam uvedený v odstavci 2 bude vypracován do 6 let od oznámení této směrnice.
4. Jakmile je lokalita významná pro Společenství přijata postupem podle odstavce 2, vyhlásí příslušný členský stát co nejdříve a nejpozději do šesti let tuto lokalitu jako zvláštní oblast ochrany a podle významu lokality stanoví priority pro uchování nebo obnovu příznivého stavu z hlediska ochrany u typu přírodního stanoviště uvedeného v příloze I nebo druhu uvedeného v příloze II a pro ekologickou soudržnost sítě NATURA 2000 a také podle toho, jak jsou tyto lokality ohroženy postupným znehodnocováním nebo zničením.
5. Jakmile je některá lokalita zařazena do seznamu uvedeného v třetím pododstavci odstavce 2, vztahuje se na ni ustanovení čl. 6 odst. 2, 3 a 4.
Článek 5
1. Ve výjimečných případech, kde Společenství shledá, že státní seznam uvedený v čl. 4 odst. 1 neuvádí lokalitu, která je místem výskytu prioritního typu přírodního stanoviště nebo prioritního druhu a která je podle příslušných a spolehlivých vědeckých informací považována za nezbytnou pro zachování tohoto typu prioritního přírodního stanoviště nebo pro přežití tohoto prioritního druhu, budou mezi členským státem a Komisí zahájeny dvoustranné konzultace za účelem porovnání vědeckých údajů použitých oběma stranami.
2. Jestliže ani po uplynutí konzultačního období trvajícího nejdéle šest měsíců nedojde k vyřešení sporu, předloží Komise Radě návrh na výběr této lokality jako lokality významné pro Společenství.
3. Rada se usnese jednomyslně do tří měsíců ode dne, kdy jí byl návrh předán.
4. V průběhu konzultačního období a až do rozhodnutí Rady se na příslušnou lokalitu vztahuje ustanovení čl. 6 odst. 2.
Článek 6
1. Pro zvláštní oblasti ochrany stanoví členské státy nezbytná ochranná opatření zahrnující v případě potřeby odpovídající plány péče vypracované speciálně pro dané lokality nebo integrované do jiných plánů rozvoje a vhodná opatření právního, správního nebo smluvního charakteru, která odpovídají ekologickým požadavkům typů přírodních stanovišť uvedených v příloze I a druhů uvedených v příloze II, jež se na těchto lokalitách vyskytují.
2. Členské státy přijmou vhodná opatření, aby v oblastech zvláštní ochrany vyloučily poškozování přírodních stanovišť a stanovišť druhů ani k vyrušování druhů, pro něž jsou tato území určena, pokud by takové vyrušování mohlo být významné ve vztahu k cílům této směrnice.
3. Jakýkoli plán nebo projekt, který s určitou lokalitou přímo nesouvisí nebo není pro péči o ni nezbytný, avšak bude mít pravděpodobně na tuto lokalitu významný vliv, a to buď samostatně, nebo v kombinaci s jinými plány nebo projekty, podléhá odpovídajícímu posouzení jeho důsledků pro lokalitu z hlediska cílů její ochrany.
S přihlédnutím k výsledkům uvedeného hodnocení důsledků pro lokalitu a s výhradou odstavce 4 schválí příslušné orgány příslušného státu tento plán nebo projekt teprve poté, co se ujistí, že nebude mít nepříznivý účinek na celistvost příslušné lokality, a co si v případě potřeby opatří stanovisko široké veřejnosti.
4. Pokud navzdory negativnímu výsledku posouzení důsledků pro lokalitu musí být určitý plán nebo projekt z naléhavých důvodů převažujícího veřejného zájmu, včetně důvodů sociálního a ekonomického charakteru, přesto uskutečněn a není-li k dispozici žádné alternativní řešení, zajistí členský stát veškerá kompenzační opatření nezbytná pro zajištění ochrany celkové soudržnosti sítě NATURA 2000.
O přijatých kompenzačních opatřeních uvědomí Komisi.
Jestliže se na dotyčné lokalitě vyskytují prioritní typy přírodních stanovišť a/nebo prioritní druhy, pak mohou být uplatněny pouze důvody související s ochranou lidského zdraví a veřejné bezpečnosti s nesporně příznivými důsledky mimořádného významu pro životní prostředí nebo jiné naléhavé důvody převažujícího veřejného zájmu podle stanoviska Komise.
Článek 7
Povinnosti vyplývající z ustanovení čl. 6 odst. 2, 3 a 4 této směrnice nahrazují povinnosti vyplývající z první věty čl. 4 odst. 4 směrnice 79/409/EHS, pokud jde o území označená podle čl. 4 odst. 1 nebo obdobně uznaná podle čl. 4 odst. 2 uvedené směrnice, a to ode dne provádění této směrnice nebo ode dne označení nebo uznání členským státem podle směrnice 79/409/EHS, podle toho, které datum je pozdější.
Článek 8
1. Současně s návrhy lokalit, které přicházejí v úvahu pro vyhlášení jako zvláštní oblasti ochrany a které jsou místem výskytu prioritních typů přírodních stanovišť a/nebo prioritních druhů, zašlou členské státy Komisi své případné odhady týkající se spolufinancování z prostředků Společenství, jež považují za potřebné pro splnění svých povinnosti podle čl. 6 odst. 1.
2. V dohodě s každým příslušným členským státem stanoví Komise pro lokality významné pro Společenství, pro než se žádá o spolufinancování, taková opatření, která jsou nezbytná pro zachování nebo znovuobnovení příznivého stavu prioritních typů přírodních stanovišť a prioritních druhů z hlediska jejich ochrany v příslušných lokalitách, jakož i celkové náklady plynoucí z těchto opatření.
3. Komise po dohodě s příslušnými členskými státy posoudí financování, včetně spolufinancování, požadované na realizaci postupů zmíněných v odstavci 2, přičemž mimo jiné vezme v úvahu koncentraci typů prioritních přírodních stanovišť a/nebo prioritních druhů na území dotyčného členského státu a relativní náklady, jež si požadovaná opatření vyžádají.
4. Na základě hodnocení uvedeného v odstavcích 2 a 3 a s ohledem na dostupné finanční zdroje v rámci příslušných nástrojů Společenství pro financování přijme Komise v souladu s postupem podle článku 21 akční program zahrnující opatření na různém stupni priorit včetně spolufinancování, která je nutno přijmout, pokud lokalita byla vyhlášena jako zvláštní oblast ochrany podle čl. 4 odst. 4.
5. Opatření, která nebyla pro nedostatek finančních zdrojů zahrnuta do výše uvedeného akčního programu, jakož i opatření, která byla do výše uvedeného akčního programu zařazena, avšak neobdržela potřebné finanční prostředky ze spolufinancování nebo byla spolufinancována pouze částečně, budou znovu posouzena postupem podle článku 21 v souvislosti s přehodnocením akčního programu, které se provádí každé dva roky, a jejich realizace může být členskými státy do té doby odložena.
Uvedené přehodnocení musí brát v úvahu případnou novou situaci příslušné lokality.
6. Na územích, kde dojde k odkladu opatření závislých na spolufinancování, upustí členské státy od jakýchkoli nových opatření, jejichž důsledkem by mohlo být poškození těchto území.
Článek 9
Komise v souladu s postupem stanoveným v článku 21 pravidelně přezkoumává, jak síť NATURA 2000 přispívá k dosažení cílů stanovených v článcích 2 a 3.
V této souvislosti může být zvažováno zrušení klasifikace určité lokality jako zvláštní oblasti ochrany v případě, kde je to zabezpečeno přírodním vývojem zjištěným jako výsledek sledování podle článku 11.
Článek 10
Členské státy, kde to považují za nezbytné, usilují o to, aby při územním plánování a ve svých strategiích územního rozvoje, a zejména s ohledem na zlepšení ekologické soudržnosti sítě NATURA 2000 podpořily péči o krajinné prvky, které mají rozhodující význam pro volně žijící živočichy a planě rostoucí rostliny.
Takové prvky jsou ty, které s ohledem na svou lineární a nepřetržitou strukturu (jako např. řeky a jejich břehy nebo tradiční způsoby vyznačování okrajů polí) nebo na svoji funkci "nášlapných kamenů" neboli spojovacích ostrůvků (jako např. rybníky nebo malé remízky)mají zásadní význam pro migraci, šíření a výměnu genetické informace volně žijících druhů.
Článek 11
Členské státy sledují stav přírodních stanovišť a druhů zmíněných v článku 2 z hlediska jejich ochrany se zvláštním zřetelem na prioritní typy přírodních stanovišť a prioritní druhy.
Ochrana druhů
Článek 12
1. Členské státy přijmou nezbytná opatření pro vytvoření systému přísné ochrany živočišných druhů uvedených v příloze IV a) v jejich přirozeném areálu rozšíření, který zakazuje:
a) veškeré formy úmyslného odchytu nebo usmrcování jedinců těchto druhů v přírodě;
b) úmyslné vyrušování těchto druhů, zejména v období rozmnožování, výchovy mláďat, přezimování a migrace;
c) úmyslné ničení nebo sběr jejich vajec z volné přírody;
d) poškozování nebo ničení míst rozmnožování nebo míst odpočinku.
2. U těchto druhů členské státy zakáží držení a chov, dopravu a prodej nebo výměnu a nabízení za účelem prodeje nebo výměny jedinců odebraných z volné přírody s výjimkou jedinců, kteří byli z přírody legálně odebráni ještě před prováděním této směrnice.
3. Zákazy uvedené v odst. 1 písm. a) a písm. b) a odstavci 2 platí pro všechna životní stadia živočichů, na něž se vztahuje tento článek.
4. Členské státy zřídí systém sledování nahodilého odchytu a usmrcování druhů živočichů uvedených v příloze IV a).
Na základě shromážděných údajů uskuteční členské státy další výzkum nebo přijmou ochranná opatření, aby zajistily, že nahodilý odchyt a usmrcování nebudou mít na příslušný druh významný negativní dopad.
Článek 13
1. Členské státy přijmou nezbytná opatření pro vytvoření systému přísné ochrany rostlinných druhů uvedených v příloze IV b), který zakazuje:
a) úmyslné vyrývání, sběr, vyřezávání, vytrhávání nebo ničení takových rostlin v jejich přirozeném areálu rozšíření ve volné přírodě;
b) držení, dopravu a prodej nebo výměnu a nabízení za účelem prodeje nebo výměny jedinců těchto druhů odebraných z volné přírody s výjimkou těch, kteří byli z přírody odebráni legálně ještě před prováděním této směrnice.
2. Zákazy uvedené v odst. 1 písm. a) a písm. b) platí pro všechna životní stadia biologického cyklu rostlin, na něž se vztahuje tento článek.
Článek 14
1. Pokud to na základě sledování podle článku 11 pokládají členské státy za nezbytné, přijmou opatření zajišťující, že odebírání jedinců druhů volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin uvedených v příloze V z volné přírody, jakož i jejich využívání bude slučitelné se zachováním jejich příznivého stavu z hlediska jejich ochrany.
2. Pokud jsou taková opatření pokládána za nezbytná, musí zahrnovat další sledování podle článku 11.
Taková opatření mohou mimo jiné zahrnovat zejména:
- nařízení týkající se vstupu na určitá území,
- dočasný nebo místní zákaz odebírání jedinců z volné přírody a využívání určitých populací,
- regulace období a/nebo metod tohoto odebírání jedinců,
- uplatňování pravidel lovu a rybolovu při odebírání jedinců, která berou v úvahu ochranu takových populací,
- vytvoření systému povolení k odebírání jedinců nebo systému kvót,
- regulace nákupu, prodeje, nabízení za účelem prodeje, držení za účelem prodeje nebo dopravy za účelem prodeje jedinců,
- chov druhů živočichů v zajetí, jakož i umělé rozmnožování druhů rostlin za přísně kontrolovaných podmínek tak, aby tato opatření omezila odebírání jedinců z volné přírody,
- hodnocení účinků přijatých opatření.
Článek 15
Pokud jde o odchyt nebo usmrcování druhů volně žijících živočichů uvedených v příloze V a) a v případech, kdy jsou v souladu s článkem 16 uplatněny odchylky při odebírání, odchytu nebo usmrcování druhů uvedených v příloze IV a), zakážou členské státy použití veškerých nevýběrových prostředků schopných způsobit vymizení populací těchto druhů v místním měřítku nebo vážné narušení populací těchto druhů, a to zejména:
a) použití prostředků pro odchyt a usmrcování uvedených v příloze VI a);
b) jakékoli formy odchytu a usmrcování z dopravních prostředků uvedených v příloze VI b).
Článek 16
1. Neexistuje-li žádné jiné uspokojivé řešení a za podmínky, že populace příslušného druhu přetrvávají navzdory udělené odchylce ve svém přirozeném areálu rozšíření bez negativního ovlivnění v dobrém stavu z hlediska jejich ochrany, mohou se členské státy odchýlit od ustanovení článků 12, 13, 14 a čl. 15 písm. a) a b):
a) v zájmu ochrany volně žijících živočichů, planě rostoucích rostlin a ochrany přírodních stanovišť;
b) v zájmu prevence závažných škod, zejména na úrodě, dobytku, lesích, rybolovu, vodách a ostatních typech majetku;
c) v zájmu zdraví lidí a veřejné bezpečnosti nebo z jiných naléhavých důvodů převažujícího veřejného zájmu, včetně důvodů sociálního a ekonomického charakteru a s nesporně příznivými důsledky pro životní prostředí;
d) pro účely výzkumu a vzdělání, opětovného osídlení určitého území populací druhu nebo vysazení v původním areálu druhu a chovu a pěstování nezbytných pro tyto účely, včetně umělého rozmnožování rostlin;
e) aby za přísně kontrolovaných podmínek v omezeném rozsahu a na základě výběru povolily odebírání nebo držení omezeného a příslušnými státními orgány stanoveného počtu jedinců určitých druhů uvedených v příloze IV.
2. Členské státy předloží Komisi každé dva roky zprávu o odchylkách podle odstavce 1 v úpravě stanovené výborem.
Komise vydá své stanovisko k těmto odchylkám nejdéle do 12 měsíců po obdržení zprávy a uvědomí o něm výbor.
3. Zpráva musí uvést:
a) druhy, které jsou předmětem odchylek, a důvod odchylky včetně povahy rizika, s případným odkazem na odmítnuté alternativy a použité vědecké údaje;
b) prostředky, zařízení nebo metody povolené pro odchyt nebo usmrcování druhů živočichů a důvody pro jejich použití;
c) kdy a kde se takové odchylky povolují;
d) orgány oprávněné vyhlásit a kontrolovat, zda byly stanovené podmínky dodrženy, a rozhodovat o tom, jaké prostředky, zařízení nebo metody mohou být použity, v rámci jakých omezení a kterými institucemi a osoby byly pověřeny realizací opatření;
e) použitá kontrolní opatření a získané výsledky.
Zprávy
Článek 17
Každých šest let ode dne uplynutí lhůty uvedené v článku 23 vypracují členské státy zprávu o provádění opatření přijatých podle této směrnice. Zpráva musí obsahovat zejména informace o ochranných opatřeních uvedených v čl.
6 odst. 1, jakož i zhodnocení vlivu těchto opatření na stav typů přírodních stanovišť uvedených v příloze I a druhů uvedených v příloze II z hlediska jejich ochrany a hlavní výsledky sledování podle článku 11.
Zpráva bude v úpravě stanovené výborem předložena Komisi a zpřístupněna veřejnosti.
2. Na základě zpráv podle odstavce 1 vypracuje Komise souhrnnou zprávu.
Zpráva musí obsahovat odpovídající zhodnocení dosaženého pokroku a zejména příspěvku sítě NATURA 2000 k dosažení cílů podle článku 3.
Část návrhu zprávy, která se týká informací poskytnutých členským státem, bude příslušnému členskému státu postoupena k ověření.
Po předložení zprávy výboru zveřejní Komise její konečnou verzi nejpozději do dvou let od obdržení zpráv podle odstavce 1 a zašle ji členským státům, Evropskému parlamentu, Radě a Hospodářskému a sociálnímu výboru.
3. Členské státy mohou označit chráněná území vyhlášená v souladu s touto směrnicí tabulemi Společenství navrženými pro tyto účely výborem.
Výzkum
Článek 18
1. Členské státy a Komise podpoří nezbytnou výzkumnou a vědeckou práci se zřetelem k cílům uvedeným v článku 2 a k povinnosti podle článku 11. Za účelem náležité koordinace výzkumu prováděného na úrovni členských států a na úrovni Společenství si budou vyměňovat příslušné informace.
2. Zvláštní pozornost musí být věnována podpoře vědecké práce nezbytné pro provádění ustanovení článků 4 a 10 a podpoře spolupráce členských států při výzkumu překračujícím hranice státu.
Postup pro změny příloh
Článek 19
Změny, které jsou nezbytné pro přizpůsobení příloh I, II, III, V a VI technickému a vědeckému pokroku, přijme Rada na návrh Komise kvalifikovanou většinou.
Změny, které jsou nezbytné pro přizpůsobení přílohy IV technickému a vědeckému pokroku, přijme Rada na návrh Komise jednomyslně.
Výbor
Článek 20
Komisi je nápomocen výbor složený ze zástupců členských států, kterému předsedá zástupce Komise.
Článek 21
1. Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k návrhu ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci. Stanovisko se přijímá většinou podle čl.
148 odst. 2 Smlouvy pro přijímání rozhodnutí, která má Rada přijímat na návrh Komise.
Hlasům zástupců členských států ve výboru je přidělena váha stanovená v uvedeném článku.
Předseda nehlasuje.
2. Komise zamýšlená opatření přijme, jsou-li v souladu se stanoviskem výboru.
Pokud zamýšlená opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru nebo výbor žádné stanovisko nezaujme, předloží Komise Raděneprodleně návrh opatření, která mají být přijata.
Rada se usnese kvalifikovanou většinou.
Pokud se Rada neusnese do tří měsíců měsíců ode dne, kdy jí byl návrh předán, přijme navrhovaná opatření Komise.
Doplňující ustanovení
Článek 22
Při provádění ustanovení této směrnice členské státy:
a) zkoumají vhodnost opětovného vysazení druhů uvedených v příloze IV do původních areálů rozšíření na daném území, což by mohlo přispět k jejich ochraně za předpokladu, že zkoumání, které vezme v úvahu také zkušenosti získané v jiných členských státech nebo kdekoli jinde, povede k závěru, že toto opětovné vysazení účinně přispívá k obnově příznivého stavu těchto druhů z hlediska jejich ochrany a že bude provedeno teprve po náležité konzultaci s příslušnou veřejností;
b) zajistí, aby záměrné vysazení jakéhokoli druhu do volné přírody, který není na jejich území původní, bylo řízeno tak, aby nedošlo k poškození přírodních stanovišť v jejich přirozeném areálu rozšíření nebo původních volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin. Jestliže to považují za nezbytné, členské státy takové vysazování zakážou.
O výsledcích provedeného hodnocení musí být uvědomen výbor;
c) podporují vzdělávání a poskytování všeobecných informací o potřebě chránit druhy a stanoviště volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin a chránit přírodní stanoviště.
Závěrečná ustanovení
Článek 23
1. Členské státy přijmou právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do dvou let od jejího oznámení.
Uvědomí o nich Komisi.
2. Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
3. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 24
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady 92/45/EHS ze dne 16. června 1992 o hygienických a veterinárních otázkách usmrcování volně žijící zvěře a uvádění masa volně žijící zvěře na trh
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že zvěřina je uvedena na seznamu produktů v příloze II Smlouvy; že uvádění masa volně žijící zvěře na trh je doplňkovým zdrojem příjmů pro část zemědělské populace;
vzhledem k tomu, že k zajištění účelného vývoje tohoto odvětví a ke zlepšení produktivity je nutno vydat na úrovni celého Společenství předpisy o hygienických a veterinárních otázkách produkce a distribuce zvěřiny;
vzhledem k tomu, že je nutno v členských státech odstranit nesoulad mezi zdravím zvířat a zdravím lidí s cílem podpořit výměnu tohoto masa v rámci Společenství s cílem dotvoření vnitřního trhu;
vzhledem k tomu, že toto maso může přenášet choroby přenosné na zvířata a na lidi; že je nutno vydat předpisy, které by umožňovaly tlumit toto riziko;
vzhledem k tomu, že je nutno stanovit podmínky pro hygienické získávání, ošetření a prohlídku masa volně žijící zvěře s cílem předcházet infekcím nebo intoxikacím z potravin;
vzhledem k tomu, že je nutno upřesnit hygienické předpisy pro schvalování provozoven na zpracování masa volně žijící zvěře;
vzhledem k tomu, že organizování a postup při kontrolách prováděných členským státem místa určení a doporučená ochranná opatření je nutno provádět v souladu se směrnicí Rady 89/662/EHS ze dne 11. prosince 1989 o veterinárních kontrolách v obchodu uvnitř Společenství s cílem dotvoření vnitřního trhu [4];
vzhledem k tomu, že dovážené celé kusy těl volně žijící zvěře a maso volně žijící zvěře, které pochází ze třetích zemí, je nutno přizpůsobit minimálním požadavkům, které tato směrnice stanoví pro obchod mezi členskými státy. Dodržování těchto požadavků se kontroluje podle zásad uvedených ve směrnici 90/675/EHS [5];
vzhledem k tomu, že je nutno počítat s odchylkami pro malá množství masa volně žijící zvěře;
vzhledem k tomu, že je nutno počítat s časově omezenými odchylkami, aby se provozovny na zpracování masa ulovené volně žijící zvěře mohly přizpůsobit novým požadavkům;
vzhledem k tomu, že je nutno pověřit Komisi, aby vydala opatření k uvedení této směrnice v platnost; k tomu je nutno stanovit způsob přímé a účinné spolupráce mezi Komisí a členskými státy v rámci Stálého veterinárního výboru;
vzhledem k tomu, že je třeba, aby lhůtou 1. ledna 1994 na provedení do vnitrostátního práva uvedenou v článku 23 zůstalo nedotčeno zrušení veterinárních kontrol na hranicích ke dni 1. ledna 1993,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
KAPITOLA I Obecná ustanovení
Článek 1
1. Tato směrnice stanoví hygienické a veterinární podmínky usmrcování volně žijící zvěře a dále ošetření a uvádění na trh masa této zvěře.
2. Tato směrnice se nevztahuje:
a) na případy, kdy lovec dodává maso volně žijící zvěře spotřebiteli nebo do maloobchodu v malém množství, a to celá nestažená nebo neoškubaná těla a u drobné zvěře nevykuchaná celá těla;
b) na dodání malého množství masa volně žijící zvěře přímo konečnému spotřebiteli;
c) na případy bourání a uchovávání masa volně žijící zvěře v maloobchodě nebo v prostorách souvisejících s prodejními jednotkami, kde se zvěřina bourá a skladuje výhradně pro přímý prodej spotřebiteli v místě.
Uvedená činnost musí být trvale pod hygienickým dozorem podle vnitrostátních předpisů pro prodej v malém.
3. Požadavky této směrnice na obchod nebo dovoz ze třetích zemí se nevztahují na trofeje, ani na celá těla ulovené zvěře, kterou přepravují cestující v osobních autech, za předpokladu, že se jedná o malé množství drobné volně žijící zvěře nebo jediné celé tělo velké volně žijící zvěře, je-li možno podle okolností vyloučit, že zvěřina z těchto těl není určena k prodeji nebo k obchodnímu použití. Dále je předpokladem, že tato zvěřina nepochází ze země nebo z její části, odkud je zakázán prodej podle čl. 11 odst. 2 a 3 nebo podle článku 18.
Článek 2
1. Pro účely této směrnice se rozumí:
a) "Volně žijící zvěří" volně žijící suchozemští volně žijící savci (včetně savců, kteří žijí na uzavřeném území za možnosti stejného volného pohybu jako volně žijící zvěř). Dále volně žijící lovní ptáci, kteří nespadají do působnosti článku 2 směrnice Rady 91/495/EHS ze dne 27. listopadu 1990 o hygienických a veterinárních otázkách produkce králičího masa a masa farmové zvěře a uvádění tohoto masa na trh [6];
b) "Velkou volně žijící zvěří" volně žijící savci řádu kopytníků;
c) "Drobnou volně žijící zvěří" volně žijící zvěř řádu leporidae a volně žijící lovní ptáci určení k lidské spotřebě;
d) "Masem volně žijící zvěře" všechny části volně žijící zvěře vhodné k lidské spotřebě;
e) "Provozovnou na zpracování masa volně žijící zvěře" provozovna schválená podle článku 7, ve které se zpracovává volně žijící zvěř a ve které se získává a prohlíží maso této zvěře podle hygienických předpisů podle této směrnice;
f) "Sběrným střediskem" místo, kde před odvozem do provozovny na zpracování masa volně žijící zvěře se ulovená zvěř skladuje podle hygienických předpisů přílohy I kapitoly IV bodu 2;
h) "Obchodem" obchod mezi členskými státy ve smyslu čl. 9 odst. 2 Smlouvy.
2. Pro účely této směrnice se použije v případě potřeby výklad pojmů uvedený v článku 2, směrnice 89/662/EHS a směrnice 90/425/EHS ze dne 26. června 1990 o veterinárních a zootechnických kontrolách v obchodu s některými živými zvířaty a produkty uvnitř Společenství s cílem dotvoření vnitřního trhu [7] a výklad pojmu čerstvého masa uvedený v čl. 2 bodu b) směrnice Rady 64/433/EHS ze dne 26. června 1964 o hygienických otázkách obchodu s čerstvým masem uvnitř Společenství [8].
KAPITOLA II Ustanovení pro produkci a obchod ve Společenství
Článek 3
1. Členské státy dbají, aby maso volně žijící zvěře:
a) pocházelo z volně žijící zvěře, která:
- byla usmrcena v honebním revíru způsobem povoleným vnitrostátními právními předpisy pro lov,
- nepocházela z oblasti, na kterou se vztahuje omezení podle směrnice Rady 72/461/EHS ze dne 12. prosince 1972 o veterinárních otázkách obchodu s čerstvým masem uvnitř Společenství [9], dále podle směrnice 91/494/EHS ze dne 26. června 1991 o veterinárních podmínkách pro obchod s čerstvým drůbežím masem uvnitř Společenství a jeho dovoz ze třetích zemí [10], a dále směrnice 91/495/EHS, nebo z honebního revíru, pro který platí omezení podle článku 10 a 11 této směrnice,
- aby byla ihned po ulovení ošetřena podle přílohy I, kapitoly III a aby byla nejpozději do 12 hodin dopravena do provozovny na zpracování zvěřiny podle bodu b) nebo do sběrného střediska za dodržení teplot podle přílohy I, kapitoly III.
Odtud aby byla do 12 hodin dopravena do provozovny na zpracování zvěřiny (viz bod b).
Při velkých zeměpisných vzdálenostech a pokud to dovolují klimatické podmínky, může příslušný orgán stanovit tuto lhůtu tak, aby úřední veterinární lékař provozovny na zpracování zvěřiny mohl za odpovídajících podmínek provést prohlídku post mortem podle přílohy I, kapitoly V;
b) bylo získáno:
i) buď v provozovně na zpracování masa volně žijící zvěře, která splňuje všeobecné podmínky přílohy I, kapitoly I a II a je schválena podle článku 7 této směrnice;
ii) nebo u velké volně žijící zvěře v provozovně schválené podle článku 10 směrnice 64/433/EHS, u drobné zvěře podle článku 5 směrnice Rady 71/118/EHS ze dne 15. února 1971 o hygienických otázkách obchodu s čerstvým drůbežím masem [11], a to tak, aby:
- stahování celých těl zvěře bylo prováděno na pracovišti odděleném od místa určeného pro maso podle této směrnice, nebo aby se provádělo časově odděleně,
- tyto provozovny měly zvláštní schválení pro účely této směrnice,
- aby byla zajištěna jasná identifikace masa získaného podle této směrnice a dále masa získaného podle směrnice 64/433/EHS a směrnice 71/118/EHS;
c) pocházela z usmrcených zvířat, které úřední veterinární lékař podrobil prohlídce zrakem, s cílem:
- zjistit případné odchylky.
Přitom úřední veterinární lékař využívá sdělení lovce o chování zvěře před usmrcením. Může to být případně formou písemné zprávy o chování zvěře před ulovením, pokud to odpovědný orgán zařadí do předpisů o lovu,
- prověřit, že smrt nenastala jinak než ulovením;
d) pochází z celých těl zvěře:
- která byla za odpovídajících hygienických podmínek ošetřena v souladu s přílohou I, kapitolou III a IV,
- která byla podle přílohy I, kapitoly V prohlédnuta post mortem úředním veterinárním lékařem nebo pomocným veterinárním pracovníkem majícím odbornou kvalifikaci podle článku 22 a pracujícím pod dozorem úředního veterinárního lékaře,
- které nevykazují změny kromě traumatického poškození vzniklého při ulovení a s výjimkou místních změn a odchylek, při kterých se prokáže případně i odpovídajícími laboratorními testy, že nezpůsobují nevhodnost masa k lidské spotřebě a že neohrožují lidské zdraví,
- z nichž – u celých těl drobné zvěře, která nebyla ihned po ulovení vykuchána v souladu s přílohou I, kapitolou V, bodem 1 – byl úřednímu veterinárnímu lékaři k hygienické prohlídce předložen reprezentativní vzorek zvířat stejného původu.
Jestliže veterinární lékař zjistí chorobu přenosnou na člověka nebo vady uvedené v příloze I, kapitole V, odst. 4, musí provést prohlídku celé zásilky.
Podle výsledků této prohlídky buď vyloučí celou zásilku z lidské spotřeby nebo provede vyšetření každého jednotlivého těla.
2. Úřední veterinární lékař vyloučí zvěřinu z lidské spotřeby:
i) jestliže u ní zjistí vady uvedené v příloze I, kapitole V, bodu 3e) nebo když byla zabavena podle bodu 4 téže kapitoly;
ii) jestliže při kontrole podle odst. 1 písm. d) třetí odrážky tohoto článku zjistí chorobu přenosnou na člověka;
iii) jestliže zvěřina pochází ze zvířat, která požívala látky, které by mohly způsobit nebezpečnost nebo škodlivost zvěřiny pro lidské zdraví a když o této zvěřině bylo rozhodnuto podle článku 22 na základě stanoviska vědeckého veterinárního výboru.
Do doby provedení tohoto rozhodnutí se použijí vnitrostátní předpisy vztahující se k této problematice, za dodržování všeobecných ustanovení Smlouvy.
iv) jestliže – aniž je dotčena případná právní úprava Společenství pro ionizaci – byla zvěřina ošetřena zářením ionizačním, ultrafialovým nebo jinými látkami, které by mohly ovlivnit její smyslové vlastnosti; nebo barvivy s výjimkou barvy používané ke značení zdravotní nezávadnosti.
3. Zvěřina černé zvěře nebo jiných druhů, u kterých je možný výskyt trichinelózy, musí být vyšetřena trávicí metodou v souladu se směrnicí 77/96/EHS ze dne 21. prosince 1976 o vyšetření čerstvého masa domácích prasat na svalovce (trichinella spiralis) při jeho dovozu ze třetích zemí [12]; nebo metodou trichinoskopickou s mikroskopickým vyšetřením více vzorků z každého zvířete.
Vzorky se odebírají nejméně ze žvýkacích svalů, svaloviny bránice, předloktí, mezižebří a jazyka.
Rada v souladu se stanoviskem vědeckého veterinárního výboru se kvalifikovanou většinou usnese na návrhu Komise a do 1. ledna 1994 stanoví pravidla vyšetření trávicí metodou tak, aby vyhovovalo depistáži trichinelózy černé zvěře nebo jiných druhů volně žijící zvěře, vnímavé na trichinelózu; stejný postup se uplatní na trichinoskopické nebo mikroskopické vyšetření na trichinelózu.
4. Maso volně žijící zvěře posouzené jako vhodné k lidské spotřebě musí:
i) nést označení zdravotní nezávadnosti podle přílohy I, kapitoly VIII.
Výše uvedené podmínky je možno případně doplnit nebo upravit ve smyslu článku 22 tak, aby se zohlednily různé způsoby obchodní úpravy za podmínky, že budou dodrženy hygienické předpisy této směrnice.
Směrnice Komise 80/879/EHS ze dne 3. září 1980 o značení zdravotní nezávadnosti u velkých balení čerstvého drůbežího masa [13] se vztahuje také na maso drobné volně žijící zvěře;
ii) být skladováno podle přílohy I, kapitoly X po prohlídce post mortem za odpovídajících hygienických podmínek, a to v provozovnách na zpracování zvěřiny schválených podle článku 7 této směrnice, nebo v provozovnách schválených podle článku 10 směrnice 64/433/EHS, nebo podle článku 5 směrnice 71/118/EHS nebo v mrazírenských skladech schválených podle článku 10 směrnice 64/433/EHS;
iii) být během přepravy doprovázeno:
- průvodním obchodním dokladem stvrzeným úředním veterinárním lékařem. Tento doklad musí:
- kromě údajů podle přílohy I, kapitoly VII, bodu 2, obsahovat jasný údaj o měsíci a roku zamrazení a kódové číslo k identifikaci úředního veterinárního lékaře,
- být uchován po dobu nejméně jednoho roku příjemcem, aby mohl být na požádání předložen příslušnému orgánu.
Prováděcí pravidla k tomuto bodu, zejména k přidělování kódových čísel a k vypracování seznamu nebo více seznamů umožňujících identifikaci úředních veterinárních lékařů, se stanoví postupem podle článku 22,
- veterinárním a hygienickým osvědčením podle vzoru v příloze II, a to u masa pocházejícího z provozovny na zpracování zvěřiny, která se nachází v oblasti nebo v pásmu s omezením; dále také u masa určeného pro jiný členský stát po tranzitu přes třetí zemi v zapečetěném kamionu;
iv) být dopravováno za vyhovujících hygienických podmínek v souladu s přílohou I, kapitolou XI;
v) části těl nebo vykostěného masa drobné pernaté zvěře musí být získány za podobných podmínek, jako jsou uvedeny v článku 3, bod B směrnice 71/118/EHS v provozovnách zvlášť k tomuto účelu schválených v souladu s článkem 7 této směrnice.
vi) být označeny etiketou s uvedením druhu zvířete, aniž je dotčena směrnice Rady 79/112/EHS ze dne 18. prosince1978 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se označování potravin určených k prodeji konečnému spotřebiteli, jejich obchodní úpravy a související reklamy [14].
Článek 4
1. Členské státy dbají, aby:
a) maso posouzené jako nevhodné k lidské spotřebě bylo možno jasně odlišit od masa posouzeného jako vhodné k lidské spotřebě;
b) maso posouzené jako nevhodné k lidské spotřebě bylo podrobeno ošetření podle směrnice Rady 90/667/EHS ze dne 27. listopadu 1990 o veterinárních pravidlech pro zneškodňování a zpracování živočišného odpadu, jeho uvádění na trh a pro ochranu před patogenními původci v krmivech živočišného původu, též z ryb, a o změně směrnice 90/425/EHS [15].
2. Maso pocházející z oblasti, na kterou je uvaleno veterinární omezení, podléhá zvláštním předpisům, o kterých se rozhodne případ od případu v souladu s článkem 22.
3. Prováděcí ustanovení k tomuto článku se podle potřeby stanoví postupem podle článku 22.
Článek 5
Členské státy dbají, aby předmětem obchodu byla pouze:
1. celá těla ulovené zvěře bez kůže a vnitřností odpovídající článku 3 a 4, nebo čerstvé maso volně žijící zvěře;
2. celá těla drobné zvěře, nestažená a neoškubaná, nevykuchaná a nezamražená, která byla prohlédnuta podle článku 3, odst. 1 b/ii), třetí odrážky s podmínkou, že se s nimi zacházelo podle směrnice 64/433/EHS a že v souladu s touže směrnicí byla uchovávána odděleně od čerstvého masa, od masa drůbežího a od stažené a oškubané zvěřiny;
3. celá těla nestažené velké zvěře,
a) která splňují požadavky čl. 3 odst. 1 písm. a) první a druhé odrážky, písm. c) a písm. d) první odrážky;
b) jejichž vnitřnosti byly podrobeny prohlídce post mortem v provozovně na zpracování zvěřiny;
c) která jsou doprovázena veterinárním osvědčením podle vzoru vypracovaného v souladu s postupem článku 22, s podpisem úředního veterinárního lékaře, které osvědčuje, že výsledek prohlídky post mortem podle bodu b) byl vyhovující a že zvěřina byla posouzena jako vhodná k lidské spotřebě;
d) která byla vystavena teplotě –1 °C nebo vyšší a:
i) nižší než 7 °C, a byla udržována při této teplotě během přepravy do provozovny na zpracování zvěřiny; tato doprava se musí uskutečnit nejpozději do 7 dnů od prohlídky post mortem podle bodu b), nebo
ii) nižší než 1 °C, a byla na této teplotě udržována během přepravy do provozny na zpracování zvěřiny; přeprava se musí uskutečnit nejpozději do 15 dnů od prohlídky post mortem podle bodu b).
Maso z celých těl nestažené velké zvěře může být označeno jako poživatelné podle čl. 3, odst. 4, bodu i) jen v případě, že bylo po stažení v provozovně na zpracování zvěřiny místa určení prohlédnuto post mortem podle přílohy I, kapitoly V a posouzeno úředním veterinárním lékařem jako vhodné pro lidskou spotřebu.
Článek 6
Členské státy dbají, aby:
- provozovny na zpracování zvěřiny, které nesplňují požadavky přílohy I, kapitoly I a na které se nevztahuje odchylka podle článku 8, nebyly schváleny podle článku 7 a produkty těchto provozoven nebyly opatřeny označením zdravotní nezávadnosti podle přílohy I, kapitoly VII a nebyly předmětem obchodu,
- celá těla zvěře, která nesplňují požadavky článku 3, nemohla být předmětem obchodu a nebyla dovážena ze třetích zemí,
- vedlejší produkty zvěřiny, posouzené jako vhodné k lidské spotřebě, se dostaly na trh jen tehdy, pokud byly vhodně ošetřeny v souladu se směrnicí Rady 77/99/EHS ze dne 21. prosince 1976 o hygienických otázkách obchodu s masnými výrobky uvnitř Společenství [16].
Článek 7
1. Členské státy vydají seznam schválených provozoven na zpracování zvěřiny, které mají přiděleno veterinární číslo schválení.
Členské státy mohou schválit pro zpracování zvěřiny provozovny, které jsou schváleny podle směrnice 64/433/EHS a 71/118/EHS, pokud jsou ke zpracovávání zvěřiny vybaveny a pokud pracují za podmínek zaručujících dodržování hygienických podmínek této směrnice.
Tento seznam zašlou ostatním členským státům a Komisi.
Členský stát schválí provozovnu na zpracování zvěřiny jen tehdy, pokud splňuje požadavky této směrnice.
Zjistí-li se nedostatky v hygieně a prokáže-li se, že opatření podle přílohy I, kapitoly V, bod 5, druhého pododstavce, nestačí k odstranění těchto nedostatků, příslušný orgán schválení pozastaví.
Příslušný orgán odejme schválení také tehdy, pokud provozovatel nebo správce provozovny na zpracování zvěřiny neodstraní zjištěné závady ve stanovené lhůtě.
Dotyčný členský stát bere na vědomí závěry z případných kontrol provedených podle článku 12.
O pozastavení nebo zrušení schválení jsou informovány ostatní členské státy a Komise.
2. Provozovatel nebo správce provozovny na zpracování zvěřiny je povinen podle odst. 4 pravidelně kontrolovat všeobecnou hygienu produkce ve své provozovně, včetně mikrobiologické kontroly.
Kontrola se týká nářadí, zařízení a strojů, případně produktů.
Provozovatel nebo správce provozovny na zpracování zvěřiny dá na vědomí úřednímu veterinárnímu lékaři nebo znalcům Komise druh, častost a výsledky prováděných kontrol, případně také název kontrolující laboratoře.
Druh kontrol, jejich častost a způsob odběru vzorků a bakteriologického vyšetření se stanoví postupem podle článku 22.
3. Provozovatel nebo správce provozovny na zpracování zvěřiny vypracuje plán školení zaměstnanců tak, aby byli schopni se přizpůsobit hygienickým podmínkám podle druhu produkce.
Úřední veterinární lékař odpovědný za provozovnu na zpracování zvěřiny spolupracuje na koncepci plánu školení a na jeho provedení.
4. Dozor a kontrola provozovny na zpracování zvěřiny spadá pod odpovědnost úředního veterinárního lékaře, kterému mohou být nápomocni pomocní veterinární pracovníci podle článku 9 směrnice 64/433/EHS.
Úřední veterinární lékař má kdykoli volný přístup do všech částí provozovny, aby se mohl přesvědčit, zda se dodržují požadavky této směrnice; v případě pochybností o původu masa nebo zvěře má přístup také k účetním dokladům, které mu umožní vysledovat revír původu zvěře.
Úřední veterinární lékař pravidelně vyhodnocuje výsledky kontrol provedených podle odstavce 2.
Na základě těchto rozborů může provádět další mikrobiologická vyšetření na všech stupních produkce nebo produktů samých.
Výsledky tohoto rozboru se uvedou ve zprávě, jejíž závěry a doporučení se dají na vědomí provozovateli nebo správci provozovny. Jejich povinností je zajistit nápravu zjištěných nedostatků ke zlepšení hygieny.
Článek 8
1. Provozovny na zpracování zvěřiny, které neodpovídaly v době vydání této směrnice požadovaným podmínkám, mohou členské státy do 31. prosince 1996 schvalovat s některými odchylkami od požadavků přílohy I. Avšak zvěřina, pocházející z těchto provozoven, musí být označena vnitrostátním razítkem.
2. Odchylka podle bodu 1 může být udělena pouze těm provozovnám na zpracování zvěřiny, které podaly příslušnému orgánu před 1. dubnem 1993 žádost.
K této žádosti musí být připojen plán postupu prací s upřesněním termínu, do kterého se provozovna může přizpůsobit požadavkům uvedeným v odstavci 1.
3. Členské státy sdělí Komisi do 1. října 1992 kritéria, podle kterých budou postupovat při posouzení, že na provozovnu nebo skupinu provozoven se vztahují ustanovení tohoto článku.
Článek 9
Úkol shromažďovat a využívat výsledky prohlídky post mortem, provedené úředním veterinárním lékařem s cílem diagnostikovat choroby přenosné na člověka, svěřují členské státy ústředním organizacím nebo útvarům.
Zjištění takové choroby se co nejrychleji oznámí příslušným veterinárním orgánům, jejichž kontrole podléhá příslušný honební revír původu postižené zvěře.
Členské státy informují Komisi o výskytu některých chorob, zejména o případech prokázání choroby přenosné na člověka.
Komise postupem podle článku 22 vydá prováděcí pravidla k tomuto článku, zejména:
- častost zasílání informací Komisi,
- druh těchto informací,
- choroby, o kterých je nutno shromažďovat informace,
- postup při získávání a využívání informací.
Článek 10
1. Členské státy dbají na pravidelné provádění průzkumů zdravotního stavu zvěře v honebních revírech na svém území.
2. Shromažďováním a využíváním výsledků hygienických kontrol prováděných podle této směrnice je pověřen ústřední orgán nebo útvar, který sleduje, zda nebyla zjištěna choroba přenosná na člověka nebo na zvířata, nebo hladina reziduí vyšší než schválená.
3. Zjistí-li se choroba nebo stav uvedený v odstavci 2, zašlou se výsledky hodnocení případu co nejdříve příslušnému orgánu, pod jehož odpovědnost spadá dozor nad tímto honebním revírem.
4. Podle nákazové situace provede příslušný orgán u volně žijící zvěře příslušná vyšetření s cílem prokázat nákazy uvedené v příloze I směrnice Rady 82/894/EHS ze dne 21. prosince 1982 o hlášení nákaz zvířat ve Společenství [17].
Ve smyslu výše uvedené směrnice se výskyt takové nákazy hlásí ostatním členským státům a Komisi.
Článek 11
1. Členské státy doplní plány sledování reziduí podle článku 4 směrnice Rady 86/469/EHS ze dne 16. září 1986 o vyšetřování zvířat a čerstvého masa na přítomnost reziduí [18], s cílem případně podřídit maso volně žijící zvěře namátkovým kontrolám ke zjišťování přítomnosti kontaminujících látek v prostředí.
2. S přihlédnutím k výsledkům kontrol podle odstavce 1 a podle čl. 10 odst. 4 vyloučí členské státy z obchodu těla zvěře, která pochází z dotyčných revírů. Vyloučí také maso z této zvěře.
3. Komise stanoví prováděcí pravidla k tomuto článku postupem podle článku 22.
Článek 12
Pokud je to nutné k jednotnému používání této směrnice, mohou veterinární znalci Komise ve spolupráci s vnitrostátními orgány provádět kontroly na místě.
Zejména mohou prověřovat u reprezentativního procenta provozoven, zda příslušné orgány sledují dodržování této směrnice ve schválených provozovnách.
Komise informuje členské státy o výsledku těchto kontrol.
Členský stát, na jehož území se kontrola provádí, poskytne znalcům veškerou pomoc ke splnění jejich úkolu.
Prováděcí pravidla k tomuto článku se stanoví postupem podle článku 22.
Článek 13
1. Aniž jsou dotčeny specifické požadavky této směrnice, při podezření, že se nedodržují veterinární předpisy nebo že je zvěřina zdravotně závadná, úřední veterinární lékař nebo příslušný orgán provede veškeré kontroly, které považuje za nutné.
2. Členské státy zavedou správní a trestní opatření k postihu případů porušování veterinárních předpisů Společenství, zejména když zjistí, že předložené doklady a osvědčení nesouhlasí se skutečným stavem zvěřiny, že těmto předpisům neodpovídá značení, že zvěřina nebyla předložena k prohlídce, nebo že nebyl dodržen původně stanovený způsob použití zvěřiny.
Článek 14
1. Předpisy uvedené ve směrnici Rady 89/662/EHS o veterinárních kontrolách v obchodu uvnitř Společenství s cílem dotvoření vnitřního trhu se vztahují zejména na kontroly prováděné zemí určení a na opatření, která je nutno provést na základě výsledku těchto kontrol, dále na ochranná opatření vztahující se na hygienické otázky produkce a distribuce zvěřiny na území Společenství.
2. Směrnice 89/662/EHS se mění takto:
a) V příloze A se doplňuje nová tato odrážka, která zní:
"— Směrnice Rady 92/45/EHS ze dne 16. června 1992 o hygienických a veterinárních otázkách usmrcování volně žijící zvěře a uvádění masa volně žijící zvěře na trh (Úř. věst.
L 268, 14.9.1992, s. 35).";
b) v příloze B se zrušuje odrážka "– maso volně žijící zvěře."
3. V článku 2 směrnice 77/99/EHS se v písmenu d) doplňuje nová odrážka, která zní:
"— čl. 2 odst. 1. písm. d) směrnice Rady 92/45/EHS [19] a splňují požadavky článků 3 a 5."
KAPITOLA III Ustanovení pro dovoz do Společenství
Článek 15
Podmínky pro uvádění na trh zvěřiny dovážené ze třetích zemí musí být alespoň rovnocenné podmínkám pro produkci a uvádění na trh zvěřiny získané v souladu s kapitolou II. Odchylku představují podmínky uvedené v článku 6 a 8.
Článek 16
1. Pro jednotné používání článku 15 se použijí ustanovení následujících odstavců.
2. Dovážet do Společenství je možno pouze celá těla volně žijící zvěře a celé kusy zvěřiny:
a) která pochází ze třetích zemí nebo z částí území, ze kterých není dovoz zakázán z veterinárních důvodů;
b) která pochází ze třetí země uvedené na seznamu, který je nutno vypracovat podle odst. 3 písm. a);
c) která jsou doprovázena zdravotním osvědčením, které je nutno vystavit podle vzoru sestaveného postupem podle článku 22, které musí být podepsáno příslušným úředním pracovníkem a které potvrzuje, že toto zboží odpovídá požadavkům kapitoly II, splňuje případně další doplňující podmínky nebo poskytuje rovnocenné záruky jako podle odst. 3 písm. c) a pochází z provozoven poskytujících záruky požadované v příloze I.
3. Postupem podle článku 22 se stanoví:
a) prozatímní seznam třetích zemí nebo jejich částí, které mohou poskytnout členským státům a Komisi požadavky, podmínky a záruky uvedené v odst. 2 písm. c) a dále seznam provozoven, které mohou tyto záruky poskytovat.
Tento prozatímní seznam se zavádí vedle seznamu provozoven schválených a kontrolovaných příslušnými orgány členských států potom, co se Komise ujistila, že se přizpůsobily zásadám obsaženým v této směrnici;
b) aktualizace tohoto seznamu podle výsledku kontrol uvedených v článku 4;
c) zvláštní podmínky a dále odpovídající záruky dodržování požadavků této směrnice, jiné než požadavky, které umožňují vyloučit maso z lidské spotřeby podle článku 3, odst. 2, písm. d) a dále podmínky článku 5 a přílohy I, kapitol IV a V a podmínky pro trichinoskopické vyšetření nebo vyšetření na svalovce trávicí metodou podle směrnice 77/96/EHS; předpokladem je, že tyto podmínky a záruky nesmí být méně přísné než podmínky a záruky podle kapitoly II s výjimkou článku 6 a 8.
4. Znalci členských států a Komise provádí kontroly na místě s cílem prověřit:
a) zda záruky poskytované třetí zemí o produkci a uvádění na trh mohou být považovány za rovnocenné zárukám uplatňovaným ve Společenství;
b) zda se plní podmínky vyplývající z článku 18.
Znalce členských států pověřené těmito kontrolami určuje Komise na návrh členských států.
Kontroly se provádějí na účet Společenství, které hradí s tím související výlohy.
Četnost a způsob kontrol se stanoví postupem podle článku 22.
5. Do doby zřízení kontrol podle odstavce 4 se použijí vnitrostátní předpisy o inspekcích ve třetích zemích s podmínkou, že nedostatky v dodržování hygienických předpisů zjištěné při těchto kontrolách budou sděleny Stálému veterinárnímu výboru.
Článek 17
1. Členské státy dbají, aby do Společenství byla dovážena pouze celá těla zvěře a zvěřina:
- která je doprovázena osvědčením podle článku 16, odst. 1, písm. c), které potvrzuje splnění veterinárních a hygienických požadavků a které bylo vystaveno příslušným orgánem v době nakládky,
- která vyhověla při kontrolách podle směrnice 90/675/EHS.
2. Do stanovení prováděcích pravidel k tomuto článku:
- se použijí vnitrostátní předpisy pro dovoz ze třetích zemí, pro který dosud nejsou stanoveny požadavky na úrovni celého Společenství, pokud vnitrostátní předpisy nejsou výhodnější než předpisy uvedené v kapitole II,
- se může dovoz uskutečňovat podle podmínek článku 11, směrnice 90/675/EHS,
- se obchod s celými těly zvěře a masem volně žijící zvěře dovezené v souladu s tímto odstavcem smí provádět pouze na základě předchozího souhlasu země určení.
Článek 18
Na seznamech podle čl. 16 odst. 2 smí být uvedeny pouze třetí země nebo jejich části:
a) ze kterých není zakázán dovoz do Společenství pro výskyt některých chorob, uvedených v příloze A seznamu Mezinárodního úřadu pro nákazy zvířat (OIE) nebo pro výskyt jiných exotických chorob nebo na základě článků 6, 7 a 14 směrnice 72/462/EHS [20] nebo článků 9 až 12 směrnice 91/494/EHS,
b) které s ohledem na úroveň právních předpisů a strukturu svých veterinárních útvarů a inspekčních útvarů, na pravomoci těchto útvarů a na dozor nad nimi, byly shledány schopnými zaručit – v souladu s čl. 3 odst. 2 směrnice 72/462/EHS nebo s čl. 9 odst. 2 směrnice 91/494/EHS – dodržování svých předpisů, nebo
c) jejichž veterinární útvar je schopen zaručit dodržování hygienických požadavků alespoň rovnocenných požadavkům kapitoly II.
Článek 19
1. Zásady a pravidla směrnice 90/675/EHS se vztahují zejména na organizaci kontrol prováděných členskými státy, na jejich vyhodnocení a na zavádění ochranných opatření.
Až do provedení rozhodnutí podle čl. 8 bodu 3 a článku 30 směrnice 90/675/EHS se použijí příslušné vnitrostátní prováděcí předpisy k čl. 8 bodům 1 a 2 uvedené směrnice, za dodržování zásad a předpisů prvního poddstavce tohoto článku.
KAPITOLA IV Závěrečná ustanovení
Článek 20
Touto směrnicí zůstávají nedotčeny předpisy Společenství o ochraně volně žijících živočichů.
Článek 21
Přílohy pozměňuje Rada, která se usnáší na základě návrhu Komise kvalifikovanou většinou, zejména za účelem přizpůsobení příloh technologickému pokroku.
Článek 22
1. Má-li být zahájen postup podle tohoto článku, přednese věc Stálému veterinárnímu výboru, zřízenému rozhodnutím 68/361/EHS [21] (dále jen "výbor"), jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu, nebo na žádost zástupce některého členského státu.
2. Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k návrhu ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci. Stanovisko se přijímá většinou stanovenou v čl.
148 odst. 2 Smlouvy pro přijímání rozhodnutí, která má Rada přijmout na návrh Komise.
Hlasům zástupců členských států ve výboru je přidělena váha stanovená v uvedeném článku.
Předseda nehlasuje.
3. a) a) Komise přijme navrhovaná opatření a ihned je provede, jsou-li v souladu se stanoviskem výboru.
b) Pokud navrhovaná opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, Komise neprodleně předloží Radě návrh opatření, která mají být přijata.
Rada se usnese kvalifikovanou většinou.
Pokud se Rada neusnese ve lhůtě tří měsíců ode dne, kdy jí byl návrh předán, přijme navrhovaná opatření Komise s výjimkou případů, kdy se Rada proti opatřením vysloví prostou většinou.
Článek 23
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. ledna 1994.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
3. Stanovením konečného termínu 1. ledna 1994 pro provedení do vnitrostátního práva zůstává nedotčeno zrušení veterinárních kontrol na hranicích ve smyslu směrnice 89/662/EHS.
Článek 24
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady 92/46/EHS ze dne 16. června 1992 o hygienických předpisech pro produkci syrového mléka, tepelně ošetřeného mléka a mléčných výrobků a jejich uvedení na trh
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na návrhy Komise [1];
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2];
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3];
vzhledem k tomu, že syrové mléko, konzumní tepelně ošetřené mléko, mléko určené k výrobě mléčných výrobků a mléčné výrobky jsou uvedeny na seznamu produktů v příloze II Smlouvy a že obchod s nimi tvoří důležitý zdroj příjmu pro zemědělskou populaci;
vzhledem k tomu, že pro zajištění racionálního rozvoje tohoto odvětví produkce je třeba na úrovni Společenství přijmout hygienické předpisy pro produkci a uvádění na trh mléka a mléčných výrobků;
vzhledem k tomu, že tato zásada byla již sledována směrnicí Rady 85/397/EHS ze dne 5. srpna 1985 o hygienických a veterinárních otázkách obchodu s tepelně ošetřeným mlékem uvnitř Společenství [4];
vzhledem k tomu, že zavedení takových předpisů přispěje k zajištění vysoké úrovně ochrany zdraví lidí;
vzhledem k tomu, že Společenství musí přijmout opatření, určená k postupné realizaci ve vnitřním obchodu, a to do 31. prosince 1992;
vzhledem k tomu, že se ukazuje nutným vyloučit z uplatňování této směrnice některé produkty prodávané přímo výrobcem spotřebiteli;
vzhledem k tomu, že je třeba, pro vytvoření podmínek vnitřního trhu, rozšířit na soubor vyráběných mléčných výrobků zásady a kontrolní předpisy obsažené ve směrnici 89/662/EHS [5];
vzhledem k tomu, že produkty uváděné na trh ve Společenství, které pocházejí ze třetích zemí, musí umožnit stejný stupeň ochrany z hlediska lidského zdraví a že je třeba od této chvíle požadovat, aby tyto produkty poskytovaly stejné záruky jako produkty pocházející ze Společenství a aby podléhaly zásadám a kontrolním předpisům obsaženým ve směrnici 90/675/EHS [6];
vzhledem k tomu, že hygienické předpisy se musí vztahovat na produkci, úpravu balením, na skladování a na přepravu produktů popsaných v této směrnici;
vzhledem k tomu, že pro zajištění jednotné kontroly původu je třeba stanovit proces schvalování provozoven, které splňují hygienické podmínky uvedené v této směrnici, a že je nutné specifikovat požadavky, týkající se hygienických podmínek produkce, které musí tyto provozovny splňovat, a vzhledem k nutnosti definovat kritéria, která musí splňovat produkty uvedené v této směrnici;
vzhledem k tomu, že provozovny hůře koncipované musí být schváleny podle zjednodušených kritérií struktury a infrastruktury, a to s ohledem na pravidla hygieny stanovená touto směrnicí;
vzhledem k tomu, že označení zdravotní nezávadnosti mléčných výrobků představuje nejvhodnější prostředek pro poskytování příslušným orgánům v místě určení záruky, že zásilka odpovídá ustanovením této směrnice;
vzhledem k tomu, že je třeba svěřit výrobcům základní zodpovědnost plnění požadavků této směrnice a příslušnému orgánu povinnost dohlížet na uplatňování této zásady samokontroly;
vzhledem k tomu, že pro zajištění jednotného uplatnění této směrnice je třeba zřídit postup kontroly, platný pro celé Společenství;
vzhledem k tomu, že je třeba brát v úvahu nezbytnou dobu pro zavedení kontroly ve Společenství, určené k zajištění plnění záruk, uvedených v této směrnici, třetími zeměmi, je třeba na přechodnou dobu ponechat v platnosti vnitrostátní předpisy kontroly ve vztahu ke třetím zemím;
vzhledem k tomu, že rozšířením hygienických předpisů uvedených ve směrnici 85/397/EHS na celou výrobu mléčných výrobků kvůli přizpůsobením, která jsou na základě získaných zkušeností nezbytná, se stane zmíněná směrnice bezpředmětnou;
berouc v úvahu rozdílnou výchozí situaci v členských státech, týkající se hygienických podmínek v chovech zvířat a ve strukturách produkce i zpracování;
vzhledem k tomu, že je třeba stanovit postupné podřizování se normám této směrnice a že je proto důležité udržovat na přechodnou dobu rozlišení mezi obchodem uvnitř Společenství a trhem uvnitř státu;
vzhledem k tomu, že některé mléčné výrobky mohou být vyráběny ze syrového mléka a že vzhledem k charakteru těchto výrobků se může ukázat nezbytné zavedení zvláštních podmínek, uplatňovaných na tyto výrobky, jakož i zřídit seznam těchto produktů, s nimiž je možno obchodovat;
vzhledem k tomu, že je třeba brát v úvahu určité technologie při výrobě sýrů;
vzhledem k tomu, že jsou použitelné směrnice Rady 79/112/EHS ze dne 18. prosince 1978 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se označování potravin určených k prodeji konečnému spotřebiteli, jejich obchodní úpravy a související reklamy [7] a směrnice Rady 89/396/EHS ze dne 14. června 1989 o údajích nebo značkách určujících šarži, ke které potravina patří [8];
vzhledem k tomu, že nařízení Rady (EHS) č. 2377/90 ze dne 26. června 1990, kterým se stanoví postup Společenství pro stanovení maximálních limitů reziduí veterinárních léčivých přípravků v potravinách živočišného původu [9], zejména těch, na která se vztahují jeho přílohy I a III, je použitelné pro maximální mezní množství reziduí farmakologicky aktivních látek v mléce;
vzhledem k tomu, že je třeba svěřit Komisi péči o přijetí opatření k uplatnění této směrnice a že k tomuto účelu je třeba počítat s postupem, na jehož základě vznikne těsná a účinná spolupráce mezi Komisí a členskými státy na úrovni Stálého veterinárního výboru;
vzhledem k tomu, že přijetím specifických pravidel pro produkty spadající do působnosti této směrnice zůstává nedotčeno přijetí obecných pravidel pro hygienu a bezpečnost potravin, pro které Komise předložila návrh základní rámcové směrnice;
vzhledem k tomu, že je třeba, aby lhůtou pro transpozici do vnitrostátního práva, stanovenou na 1. leden 1994 v článku 32, zůstalo nedotčeno zrušení veterinárních kontrol na hranicích k 1. lednu 1993,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
KAPITOLA I Obecná ustanovení
Článek 1
1. Tato směrnice stanoví hygienické předpisy pro produkci a uvádění na trh syrového mléka, konzumního tepelně ošetřeného mléka, mléka určeného k výrobě mléčných výrobků a pro mléčné výrobky, jež jsou určeny k lidské spotřebě.
2. Touto směrnicí zůstávají nedotčeny vnitrostátní předpisy uplatňované při přímém prodeji producentem spotřebiteli syrového mléka pocházejícího ze stáda úředně prostého tuberkulózy a úředně prostého nebo prostého brucelózy, jakož i mléčných výrobků, které byly zpracovány v hospodářství z tohoto syrového mléka, pokud hygienické podmínky v tomto hospodářství odpovídají minimálním hygienickým předpisům, stanoveným příslušným orgánem.
3.
Tato směrnice se použije ve smyslu hygienických předpisů, aniž jsou dotčena ustanovení:
- nařízení Rady (EHS) č. 804/68 ze dne 28. června 1968 o společné organizaci trhu s mlékem a mléčnými výrobky [10],
- směrnice Rady 76/118/EHS ze dne 18. prosince 1975 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se některých druhů zahuštěného a sušeného mléka určeného k lidské spotřebě [11],
- směrnice Rady 83/417/EHS ze dne 25. července 1983 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se některých druhů mléčných bílkovin (kaseinů a kaseinátů) určených k lidské spotřebě [12],
- nařízení Rady (EHS) č. 1898/87 ze dne 2. července 1987 o ochraně označení při uvádění mléka a mléčných výrobků na trh [13].
Článek 2
Pro účely této směrnice se rozumí:
"syrovým mlékem" : mléko produkované sekrecí mléčné žlázy jedné nebo více krav, ovcí, koz nebo buvolích krav, nezahřáté nad 40 °C, které ani nebylo ošetřeno způsobem s podobným účinkem;
"mlékem určeným k výrobě mléčných výrobků" : buď mléko syrové určené ke zpracování, nebo tekuté či zmrazené mléko získané ze syrového mléka, které bylo či nebylo podrobeno schválené fyzikální úpravě, jako je tepelné ošetření nebo termizace, a u něhož došlo nebo nedošlo ke změně jeho složení, pod podmínkou, že tyto modifikace byly omezeny na přidání a/nebo odebrání přirozených složek mléka;
"konzumním tepelně ošetřeným mlékem" : buď konzumní mléko určené k prodeji konečnému spotřebiteli nebo sdružením, získané tepelným ošetřením, které je prezentováno ve formě definované v příloze C kapitole I části A odstavci 4 písmenech a), b), c) a d), nebo mléko pasterizované určené k prodeji jako volně ložené, na požádání individuálního spotřebitele;
"mléčným výrobky" : mléčné výrobky, tj. výrobky odvozené výlučně z mléka, přičemž platí, že látky nezbytné pro jejich výrobu mohou být přidány, jen když tyto látky nejsou použity za účelem nahrazení všech nebo části kterékoliv ze složek mléka; výrobky složené z mléka, tj. výrobky, u nichž žádná složka nenahrazuje nebo nemá tendenci nahradit kteroukoliv složku mléka a jejichž je mléko nebo mléčný výrobek podstatnou součástí ať už svým množstvím, nebo svým účinkem, který charakterizuje tyto výrobky;
"tepelným ošetřením" : všechna ošetření teplem, která mají za následek, ihned po jeho uplatnění, negativní reakci na fosfatázový test;
"termizací" : zahřátí syrového mléka nejméně na 15 sekund na teplotu mezi 57 a 68 °C tak, aby mléko po tomto ošetření vykazovalo pozitivní reakci na fosfatázový test;
"produkčním hospodářstvím" : hospodářství, ve kterém se nachází jedna nebo více krav, ovcí, koz nebo buvolích krav určených k produkci mléka;
"sběrným střediskem" : provozovna, ve které syrové mléko může být shromážděno, případně ochlazeno a čištěno;
"standardizačním střediskem" : provozovna, která nenavazuje na sběrné středisko nebo na provozovnu na ošetření či zpracování a ve které může být syrové mléko zbaveno smetany, nebo může být změněn obsah přirozených složek mléka;
"provozovnou na ošetření" : provozovna, ve které je mléko tepelně ošetřeno;
"provozovnou na zpracování" : provozovna a/nebo produkční hospodářství, ve kterém jsou mléko a/nebo mléčné výrobky ošetřeny, zpracovány a upraveny balením;
"příslušným orgánem" : ústřední orgán členského státu pověřený vykonáváním hygienických a veterinární kontroly nebo každý orgán, na který byla tato funkce přenesena;
"prvním balením" : úkony určené k uskutečnění ochrany produktů podle čl.
1 odst. 1 s použitím prvního obalu nebo první nádoby přicházejících do přímého kontaktu s dotyčným produktem, jakož i tento první obal nebo první nádoba sama o sobě;
"dalším balením" : úkony, spočívající v umístění jednoho nebo více produktů podle čl.
1 odst. 1 a upravených nebo neupravených prvním balením, do druhé nádoby, jakož i tato nádoba sama o sobě;
"hermeticky uzavřenou nádobou" : nádoba, která je určena k ochraně obsahu proti vnikání mikroorganismů během a po tepelném ošetření a která je vzduchotěsná;
"uvedením na trh" : držení nebo vystavení za účelem prodeje, uvedení do prodeje, prodej, dodávka nebo všechny další způsoby postoupení do Společenství, s výjimkou maloobchodního prodeje, který musí podléhat kontrolám, předepsaným vnitrostátními předpisy pro maloobchodní prodej;
"obchodem" - v článku 2 směrnice Rady 64/432/EHS ze dne 26. června 1964 o veterinárních otázkách obchodu se skotem a prasaty uvnitř Společenství,
- v článku 2 směrnice Rady 91/68/EHS ze dne 28. ledna 1991 o veterinárních podmínkách obchodu s ovcemi a kozami uvnitř Společenství,
- v článku 3 nařízení Rady (EHS) č. 1411/71 Rady ze dne 29. června 1971, kterým se stanoví doplňující pravidla společné organizace trhu s mlékem a mléčnými výrobky, pokud jde o produkty čísla 04.01 společného celního sazebník a
- v článku 2 nařízení (EHS) č. 1898/87.
KAPITOLA II Předpisy pro produkci ve Společenství
Článek 3
1. Členské státy dbají o to, aby syrové mléko bylo použito k výrobě mléčných výrobků nebo ke spotřebě ve formě tepelně ošetřeného mléka, jen když splňuje následující požadavky:
a) musí pocházet od zvířat a z hospodářství kontrolovaných v pravidelných intervalech příslušnými orgány podle čl. 13 odst. 1;
b) musí být kontrolováno v souladu s čl. 10 odst. 2 a s články 14 a 15 a splňovat normy uvedené v příloze A kapitole IV;
c) musí splňovat podmínky, uvedené v příloze A kapitole I;
d) musí pocházet z hospodářství, která splňují podmínky uvedené v příloze A kapitole II;
e) musí splňovat hygienické požadavky vymezené v příloze A kapitole III.
2. Členské státy dbají o to, aby mléko, které pochází od zdravých zvířat ze stád, jež nesplňují požadavky přílohy A kapitoly I odstavce 1 písmena a) bodu i) a písmena b) bodu i), mohlo být použito jen k výrobě tepelně ošetřeného mléka a do těch mléčných výrobků, u nichž došlo k tepelnému ošetření pod kontrolou příslušného orgánu.
U kozího a ovčího mléka určeného k obchodu musí dojít k tomuto tepelnému ošetření na místě.
Článek 4
Členské státy dbají o to, aby bylo povoleno uvedení na trh jen syrového mléka, určeného k přímé lidské spotřebě, pokud splňuje následující požadavky:
1. je v souladu s ustanoveními článku 3, přílohy A kapitoly IV části A odstavce 3 a přílohy C kapitoly II části B odstavce 1;
2. pokud není prodáno spotřebiteli během dvou hodin po ošetření, musí být ochlazeno v souladu s přílohou A kapitolou III;
3. musí splňovat podmínky uvedené v příloze C kapitole IV;
4. v případě potřeby musí splňovat doplňkové podmínky, přijaté postupem podle článku 31.V mezidobí se za dodržení obecných ustanovení Smlouvy použijí vnitrostátní předpisy, vztahující se k těmto podmínkám.
Článek 5
Členské státy dbají o to, aby tepelně ošetřené konzumní mléko bylo uváděno na trh, jen když splňuje následující podmínky:
1. je získáno ze syrového mléka, které je čištěno nebo filtrováno pomocí zařízení uvedených v příloze B kapitole V písmenu e); přičemž toto mléko musí:
i) být v souladu s ustanoveními článku 3;
ii) pokud se jedná o kravské mléko, musí být v souladu s ustanoveními čl. 3 odst. 1 písmenu b) a čl. 6 odst. 3 nařízení (EHS) č. 1411/71;
iii) v případě potřeby projít sběrným střediskem pro mléko, které splňuje požadavky uvedené v příloze B kapitole I, II, III a IV, nebo být přelito do cisteren za dobrých hygienických a distribučních podmínek;
iv) v případě potřeby projít střediskem pro standardizaci mléka, které splňuje podmínky uvedené v příloze B kapitole I, II, IV a VI.
V případě potřeby může být mléko určené k produkci sterilizovaného mléka a mléka UHT (pasterovaného při nejvyšších teplotách) podrobeno počátečnímu tepelnému ošetření v provozovnách, které splňují podmínky uvedené v odstavci 2.
V Řecku je povoleno podrobit pasterizované mléko pocházející z jiného členského státu druhé pasterizaci před tím, než se uvede na trh;
2. pochází z provozovny na ošetření mléka, splňující podmínky uvedené v příloze B kapitole I, II, V a VI, a je kontrolováno v souladu s čl. 10 odst. 2 a. s. článkem 14;
3. bylo ošetřeno v souladu s přílohou C kapitolou I částí A;
4. splňuje normy obsažené v příloze C kapitole II části B;
5. je označeno v souladu s přílohou C kapitolou IV a je upraveno balením – v souladu s přílohou C kapitolou III – v provozovně na ošetření, ve které bylo mléko podrobeno konečnému ošetření;
6. bylo skladováno v souladu s přílohou C kapitolou V;
7. je přepravováno za uspokojivých hygienických podmínek v souladu s přílohou C kapitolou V;
8. během přepravy je doprovázeno průvodním dodacím listem, který by měl:
- kromě údajů uvedených v příloze C kapitole IV obsahovat údaj umožňující určit povahu tepelného ošetření a příslušný orgán pověřený kontrolou provozovny původu, pokud to jasně nevyplývá z čísla schválení,
- být uchováván příjemcem alespoň jeden rok, aby mohl být předložen na žádost příslušnému orgánu,
- do 31. prosince 1997, pokud se jedná o tepelně ošetřené mléko určené do Řecka, po tranzitu přes území některé ze třetích zemí, být potvrzen příslušným orgánem v místě hraniční kontroly, ve kterém jsou uskutečněny formality zahájení tranzitu, a to potvrzením, že se jedná o mléko tepelně ošetřené, které splňuje požadavky této směrnice.
Průvodní list není však vyžadován v případě přepravy prováděné producentem, za účelem přímé dodávky konečnému spotřebiteli;
9. pokud se jedná o kravské mléko, musí mít bod mrznutí nižší nebo odpovídat -0,52 °C a musí mít hmotnost vyšší nebo odpovídající 1028 gramům na 1 litr; to platí pro celé mléko při 20 °C nebo jako ekvivalent pro mléko tuku úplně zbavené při 20 °C musíobsahovat alespoň 28 gramů proteinů na litr; číslo se získá vynásobením pomocí koeficientu 6,38 celkového dusíku v mléce, vyjádřeného v procentech, mít obsah tuku zbavené sušiny vyšší nebo rovnající se 8,50 %.
Tyto požadavky budou, nejpozději do 1. ledna 1994, na požádání členského státu, podloženy vědeckými a statistickými studiemi, a znovu přešetřeny za účelem případné změny, postupem podle článku 31 této směrnice, v závislosti na ročním období, přičemž se rozumí, že vztah mezi shora uvedenými parametry by měl být zachován.
Článek 6
Členské státy dbají o to, aby mléčné výrobky byly vyráběny buď pouze:
1. ze syrového mléka, které splňuje požadavky článku 3 a normy a předpisy uvedené v příloze C kapitole I a které v případě potřeby prošlo sběrným střediskem nebo střediskem pro standardizaci mléka, která splňují podmínky uvedené v příloze B kapitole I, II, III, IV a VI,
2. nebo z mléka určeného k výrobě mléčných výrobků, které bylo získáno ze syrového mléka splňujícího požadavky odstavce 1 a které:
a) pochází z provozovny na ošetření mléka, splňující podmínky uvedené v příloze B kapitole I, II, V a VI;
b) bylo skladováno a přepravováno v souladu s přílohou C kapitolou V.
Článek 7
A. Mléčné výrobky musí:
1. být získány z mléka splňujícího požadavky článku 6, nebo z mléčných výrobků, splňujících požadavky tohoto článku;
2. být připraveny v provozovně na zpracování, která splňuje normy a předpisy vyjmenované v příloze B kapitola I, II, V a VI a která je kontrolována v souladu s čl. 10 odst. 2 a. s. článkem 14;
3. splňovat normy uvedené v příloze C kapitole II;
4. být upraveny balením a baleny v souladu s přílohou C kapitolou III a pokud jsou v tekutém stavu a jsou určeny k prodeji konečnému spotřebiteli, musí odpovídat odstavci 3 uvedené kapitoly;
5. být označeny nálepkou v souladu s přílohou C kapitolou IV;
6. být skladovány a přepravovány v souladu s přílohou C kapitolou V;
7. být kontrolovány v souladu s článkem 14 a přílohou C kapitolou VI;
8. v případě potřeby nesmí obsahovat jiné látky než mléko vhodné k lidské spotřebě;
9. musí být podrobeny tepelnému ošetření v průběhu procesu výroby, nebo být vyrobeny z produktů, které byly tepelně ošetřeny, nebo odpovídat hygienickým předpisům, které postačují ke splnění hygienických kritérií, jež jsou zaručena pro každý hotový výrobek;
Kromě toho, mléčné výrobky musí splňovat požadavek čl. 5 odst. 8 ohledně průvodního listu.
B. V očekávání případných předpisů Společenství, vztahujících se na ionizaci, mléko a mléčné výrobky určené k obchodu nesmí být vystaveny ionizačnímu záření.
Článek 8
1. Členské státy mohou pro výrobu sýrů, jejichž doba zrání je alespoň 60 dnů, přiznat individuální nebo obecné odchylky:
a) co se týče vlastností syrového mléka, od požadavků přílohy A kapitoly IV;
b) od čl. 7 části A odst. 2 a 4, pokud by hotový výrobek odpovídal charakteristikám, uvedeným v příloze C kapitole II části A;
c) od přílohy C kapitoly IV části B odstavce 2.
Obecné a zvláštní podmínky uplatňované při výrobě určitého produktu a specifické normy pro tento typ produktu se v případě potřeby přijímají postupem podle článku 31.
2. Postupem podle článku 31 může být členským státům povoleno – pokud by mohly některé požadavky této směrnice ohrožovat výrobu mléčných výrobků vykazujících tradiční vlastnosti – přiznávat individuální nebo obecné odchylky z čl. 7 části A odst. 1 až 4, pod podmínkou, že mléko použité k uvedené výrobě splňuje požadavky přílohy A kapitoly 1.
Nejpozději tři měsíce před datem, uvedeným v článku 32, členské státy předají Komisi seznam produktů, pro které požadují odchylky od ustanovení prvního pododstavce, jakož i povahu požadovaných odchylek.
Když je vydáno rozhodnutí uvedené v prvním pododstavci, jsou v případě potřeby stanoveny obecné a zvláštní podmínky, které je třeba uplatnit při výrobě určitého produktu.
3. Může být pořízen seznam produktů "ze syrového mléka", a to postupem podle článku 31.
Článek 9
Členské státy dbají na to, aby – s výhradou ustanovení směrnice Rady 92/47/EHS o přiznávání dočasných a omezených odchylek ze zvláštních hygienických předpisů Společenství pro produkci syrového mléka a mléčných výrobků a jejich uvádění na trh [14]:
- provozovny na ošetření a zpracování, které přijímají syrové mléko, jež nesplňuje normy uvedené v příloze A kapitole IV, nemohly být schváleny v souladu s článkem 10 nebo 11 a aby produkty pocházející z těchto provozoven nebyly označeny značkou zdravotní nezávadnosti, uvedenou v příloze C kapitole IV části A odstavci 3, a nemohly být předmětem obchodu,
- produkty, které nesplňují normy vyznačené v příloze C kapitole I a II, nebo ty, které je třeba stanovit při použití článku 8, nesměly být předmětem obchodu, ani být dováženy ze třetích zemí.
Článek 10
1. Každý členský stát pořídí seznam svých schválených provozoven na zpracování a provozoven na ošetření mléka – a to jiných, než jsou uvedeny v článku 11 – a seznam schválených sběrných středisek a standardizačních středisek.
Každá z těchto provozoven nebo středisek obdrží číslo schválení.
Příslušný orgán schválí jen ty provozovny a ta střediska, o kterých se ujistí, že splňují požadavky této směrnice.
Když příslušný orgán zjistí nedostatky vzhledem k hygienickým předpisům, obsaženým v této směrnici, nebo překážku provedení kontroly, je oprávněn:
i) zasáhnout proti využívání vybavení nebo prostor a učinit nezbytná opatření, která mohou vyústit až k omezení nebo dočasnému zastavení výroby;
ii) odebrat dočasně schválení, pokud se opatření uvedená v bodu i) nebo opatření uvedená v čl. 14 odst. 1 druhém pododstavci poslední odrážce ukáží jako nedostatečná; v takovém případě pro ten typ výroby, který byl příčinou.
Pokud provozovatel nebo správce provozovny nebo střediska nenapraví zjištěný nedostatek ve lhůtě stanovené příslušným orgánem, tento mu odebere schválení.
Příslušný orgán se musí zejména podrobit závěrům případné kontroly, provedené podle článku 14.
Ostatní členské státy a Komise jsou informovány o pozastavení nebo odnětí schválení.
2. Inspekce a kontrola provozoven nebo středisek jsou prováděny příslušným orgánem v souladu s přílohou C kapitolou VI.
Provozovna nebo středisko musí zůstat pod trvalou kontrolou příslušného orgánu, čímž se rozumí, že nutnost trvalé nebo pravidelně opakované přítomnosti příslušného orgánu v dané provozovně nebo středisku by měla záviset na jejich velikosti, typu vyráběných produktů, systému hodnocení rizik a záruk poskytovaných v souladu s čl. 14 odst. 1 druhým pododstavcem pátou a šestou odrážkou.
Příslušný orgán musí mít kdykoliv volný přístup do všech částí provozovny nebo střediska za účelem zajištění dodržování této směrnice a, v případě pochybnosti o původu mléka a mléčných výrobků, musí mít kdykoliv volný přístup i k účetním dokladům, které jí umožní dostat se až k hospodářstvím a podnikům původu suroviny.
Příslušný orgán musí provádět pravidelné analýzy výsledků kontrol uvedených v čl. 14 odst.
1. Příslušný orgán může, v souvislosti s těmito analýzami, nechat provést doplňující vyšetření všech fází výroby nebo výrobků.
Povaha těchto kontrol, jejich četnost, jakož i metody odběru vzorků a mikrobiologických vyšetření, jsou stanoveny postupem uvedeným v článku 31.
Výsledky analýz jsou součástí zprávy, jejíž závěry nebo doporučení jsou oznámeny provozovateli nebo správci provozovny nebo střediska, který dbá na odstranění zjištěných závad za účelem zlepšení hygieny.
3. V případě opakovaných závad musí být kontrola zesílena, v takových případech musí být etikety nebo podklady pro označení zdravotní nezávadnosti odebrány.
4. Prováděcí pravidla k tomuto článku se stanoví postupem podle článku 31.
Článek 11
1. Členské státy mohou během udělování schválení provozovnám vyrábějícím mléčné výrobky, jejichž výroba je omezena, přiznat odchylky z čl. 7 části A odst. 2 a z čl. 14 odst. 2 a z přílohy B kapitoly I a V.
Členské státy nejpozději 3 měsíce před datem uvedeným v článku 32 oznámí Komisi kritéria, podle kterých při hodnocení rozhodují, zda provozovně nebo kategorii provozoven mohou být přiznány odchylky uvedené v prvním odstavci.
Jestliže, po přezkoumání kritérií, která byla vzata v úvahu, nebo v důsledku kontrol uskutečněných v souladu s článkem 17, Komise uzná, že tato kritéria znemožňují jednotné uplatnění této směrnice, pak mohou být tato kritéria pozměněna nebo doplněna postupem podle článku 31.
Stejným postupem se určí podmínky, podle kterých příslušný orgán členského státu znovu zatřídí příslušnou provozovnu.
2. Na základě informací získaných Komisí v souladu s odstavcem 1 druhým pododstavcem se jednotná kritéria pro uplatnění tohoto článku před 1. lednem 1997 stanoví postupem podle článku 31.
Článek 12
Provozovny, které jsou v provozu, musí podat příslušnému orgánu nejpozději 3 měsíce před datem uvedeným v článku 32 žádost o zatřídění, a to buď na základě článku 10, nebo článku 11.
Dokud příslušný členského státu nerozhodl, ale nejpozději do 31. prosince 1997, produkty pocházející z provozovny, která nebyla předmětem zatřídění, nesmějí být označeny značkou zdravotní nezávadnosti uvedenou v příloze C kapitole IV části A odstavći 3 a musí se s nimi obchodovat jen uvnitř státu.
Článek 13
1. Členské státy dbají o to, aby:
- zvířata produkčního hospodářství byla podrobena pravidelné veterinární prohlídce za účelem ověření, zda vyhovují požadavkům přílohy A kapitola I.
Tyto prohlídky mohou být uskutečňovány při veterinárních kontrolách prováděných za účelem uplatnění jiných ustanovení Společenství.
Jakmile existuje podezření, že nejsou plněny veterinární požadavky vyjmenované v příloze A, příslušný orgán zkontroluje celkový zdravotní stav dojných krav a pokud se to ukáže nezbytné, nechá provést doplňující vyšetření těchto zvířat,
- produkční hospodářství jsou podrobena pravidelně opakovaným kontrolám, které umožní ujistit se o tom, že jsou v nich dodržovány hygienické požadavky.
Jestliže kontrola(y), popsaná(é) v prvním pododstavci, umožní zjistit nedostatky týkající se hygienických požadavků, příslušný orgán stanoví příslušná opatření.
2. Členské státy předloží Komisi opatření, která zamýšlejí zahájit za účelem kontrol uvedených v odstavci 1 první pododstavec druhá odrážka.
Pravidelné opakování těchto kontrol by měla brát v úvahu hodnocení rizik, přítomných v příslušném produkčním hospodářství.
Postupem podle článku 31 mohou být tato opatření pozměněna nebo doplněna tak, aby se zajistilo jednotné provádění této směrnice.
3. Obecné hygienické podmínky, které mají produkční hospodářství splňovat, zejména ty, které se vztahují na údržbu stájí a na dojení, se přijímají postupem podle článku 31.
Článek 14
1. Členské státy dbají o to, aby provozovatel nebo správce provozovny na ošetření a/nebo provozovny na zpracování provedl veškerá nutná opatření, aby ve všech stadiích produkce byly dodržovány podmínky uvedené v této směrnice.
K tomuto účelu provozovatel nebo správce provozovny musí provádět trvalé vlastní kontroly, založené na těchto zásadách:
- určení kritických bodů v jejich provozovnách na základě používaných produkčních postupů,
- stanovení a zavedení metod sledování a kontrol těchto kritických bodů,
- odběr vzorků k vyšetření v laboratoři uznané příslušným orgánem za účelem kontroly metod čištění a dezinfekce a za účelem ověřování dodržování norem stanovených touto směrnicí,
- uchovávání písemných záznamů nebo záznamů zaznamenaných nesmazatelným způsobem, v souladu s předchozími odrážkami, za účelem jejich předložení příslušnému orgánu.
Výsledky různých kontrol a vyšetření se uchovávají po dobu nejméně dvou roků, s výjimkou případů mléčných výrobků, které se nemohou uchovávat při teplotě okolního prostředí, u nichž platí lhůta 2 měsíce, počítaná od nejzazšího data pro spotřebu, nebo od data minimální trvanlivosti produktu,
- jestliže výsledek laboratorního vyšetření nebo jakékoliv jiné informace, které jsou k dispozici, odhalí existenci vážného hygienického rizika, je třeba informovat příslušný orgán,
- v případě bezprostředního ohrožení lidského zdraví, stažení z trhu celého množství produktů, získaných v podmínkách technologicky podobných a majících stejné riziko.
Toto množství, stažené z trhu, musí zůstat pod dohledem příslušného orgánu, která za ně zodpovídá, a to až do jeho zničení, nebo použití k jiným účelům než k lidské spotřebě; případně – po schválení příslušným orgánem – mohou být tyto produkty znovu ošetřeny tak, aby byla zajištěna jejich neškodnost.
Kromě toho, provozovatel nebo správce provozovny musí zajistit správné používání označení zdravotní nezávadnosti.
Požadavky druhého pododstavce první a druhá odrážka a třetího pododstavce musí být oznámeny příslušnému orgánu, který pravidelně kontroluje jejich plnění.
2. Provozovatel nebo správce provozovny musí uplatnit nebo zorganizovat program vzdělávání zaměstnanců, který jim umožní dodržovat hygienické podmínky výroby, přizpůsobené struktuře výroby; to platí pokud zaměstnanci nemají postačující kvalifikaci, potvrzenou příslušným diplomem.
Příslušný orgán pro danou provozovnu se musí podílet na koncepci a zahájení tohoto programu, nebo, když se jedná o již existující program v době oznámení této směrnice, se podílet na jeho kontrole.
3. Když existuje důvodné podezření, že požadavky této směrnice nejsou plněny, příslušný orgán provede nezbytné kontroly, a jestliže je toto podezření potvrzeno, uskuteční vhodná opatření, která mohou vést až k pozastavení schválení.
4. Prováděcí pravidla k tomuto článku se v případě potřeby stanoví postupem podle článku 31.
Článek 15
1. Členské státy předloží Komisi – v souladu se zásadami a předpisy směrnice Rady 86/469/EHS ze dne 16. září 1986 o vyšetřování zvířat a čerstvého masa na přítomnost reziduí [15] – nejpozději do 30. června 1993 vnitrostátní opatření, která je třeba zahájit a rozšířit i na syrové mléko a mléko tepelně ošetřené, jakož i na mléčné výrobky; tato opatření se týkají vyhledávání:
- reziduí skupiny III (antibiotika, sulfamidy a podobné antimikrobiální látky) přílohy I části A výše uvedené směrnice,
- reziduí skupiny II (jiná rezidua) přílohy I části B výše uvedené směrnice.
2. Členské státy dbají o to, aby v rámci kontrol uvedených v článku 14 byly uskutečněny kontroly za účelem vyšetření reziduí látek s farmakologickým a hormonálním účinkem a antibiotik, pesticidů, detergenčních látek a jiných škodlivých látek, nebo látek schopných změnit smyslové vlastnosti mléka, či mléčných výrobků, nebo látek schopných způsobit, že spotřeba mléka a mléčných výrobků se stane nebezpečnou nebo škodlivou pro lidské zdraví v tom smyslu, že tato rezidua přesáhnou meze přípustné tolerance.
Jestliže vyšetřované mléko a mléčné výrobky vykazují stopy reziduí, které přesahují přípustnou toleranci, musí být z lidské spotřeby vyloučeny.
Vyšetření na rezidua musí být provedena podle metod vědecky uznaných a prakticky ověřených, a zejména podle těch metod, které jsou k tomuto účelu určeny na úrovni Společenství nebo na mezinárodní úrovni.
3. Příslušné orgány provádějí namátkové kontroly plnění požadavků odstavce 2.
4. Postupem podle článku 31 se stanoví:
- způsoby a četnost kontrol uvedených v odstavci 3,
- tolerance a referenční metody uvedené v odstavci 2.
Stejným postupem může být rozhodnuto o rozšíření vyšetření na jiné látky než ty, které jsou uvedeny v odstavci 1.
5. Až do uvedení v platnost způsobů uplatnění tohoto článku se použijí vnitrostátní předpisy, s výhradou obecných ustanovení smlouvy.
Článek 16
1. Cisterny na mléko a prostory, instalace i pracovní vybavení mohou být použity pro jiné potraviny pod podmínkou, že se provedou všechna příslušná opatření k zamezení jakékoliv kontaminace nebo jakéhokoliv zhoršení konzumního mléka nebo mléčných výrobků.
2. Cisterny používané na mléko musí být zřetelně označeny v tom smyslu, že mohou být použity pouze pro přepravu potravin.
3. Jestliže provozovna vyrábí potraviny obsahující mléko nebo mléčné výrobky a jiné přísady, které nebyly podrobeny tepelnému ošetření nebo nějakému jinému ošetření zajišťujícímu stejný výsledek, musí toto mléko, tyto mléčné výrobky a tyto přísady být skladovány odděleně, aby se zabránilo kontaminaci, a musí být ošetřeny nebo zpracovány v prostorách k tomu určených.
4. Postupem podle článku 31 se stanoví prováděcí pravidla k tomuto článku, zejména požadované podmínky pro omývání, čištění a dezinfekci před použitím dopravních prostředků, jakož i podmínky přepravy.
Článek 17
Znalci Komise mohou za účelem nezbytného jednotného použití této směrnice a ve spolupráci s příslušnými orgány uskutečnit kontroly na místě.
Zejména mohou ověřovat na reprezentativním procentu provozoven, zda příslušné orgány dbají na dodržování této směrnice schválenými provozovnami.
Komise informuje členské státy o výsledcích uskutečněných kontrol.
Členský stát, na jehož území se kontrola provádí, poskytuje znalcům při provádění jejich úkolu veškerou nezbytnou pomoc.
Prováděcí pravidla k tomuto článku se stanoví postupem podle článku 31.
Článek 18
Členské státy dbají o to, aby zpracování produktů, o nichž pojednává tato směrnice a v nichž část mléčných složek byla nahrazena jinými než mléčnými výrobky, podléhala hygienickým požadavkům uvedeným v této směrnici.
Článek 19
1. Ustanovení směrnice 89/662/EHS se použijí zejména při organizaci a při následných kontrolách provedených členským státem země určení a při bezpečnostních opatřeních, která je třeba přijmout.
2. Aniž jsou dotčena zvláštní ustanovení této směrnice, příslušný orgán, v případě podezření na nedodržování této směrnice nebo v případě pochybností o zdravotní nezávadnosti produktů uvedených v článku1, provede všechny kontroly, které považuje za vhodné.
3. Členské státy přijmou příslušná správně právní nebo trestněprávní opatření za účelem postihu veškerých porušení této směrnice, zejména pokud je zjištěno, že osvědčení nebo pořízené dokumenty neodpovídají skutečnému stavu produktů uvedených v článku 1, nebo když označování daných produktů neodpovídá předpisům, nebo že příslušné produkty nebyly podrobeny kontrolám, uvedeným v této směrnici, nebo že tyto produkty nebyly použity tak, jak bylo původně zamýšleno.
Článek 20
1. Postupem podle článku 31 mohou být určeny:
- požadavky, které je možno uplatnit na všechny produkty, jejichž uvádění na trh je povoleno členským státem nebo jejichž presentace může vést k odlišnému výkladu v jednotlivých členských státech,
- metody kontroly těsnosti hermeticky uzavřených nádob,
- analýzy a testy, referenční metody, popřípadě i kritéria, podle nichž se řídí rutinní metody, kterých je třeba použít ke kontrole dodržování požadavků této směrnice, jakož i způsoby odběru vzorků,
- limity a metody umožňující diferenciaci mezi různými typy teplem ošetřeného mléka, tak jak jsou definovány v příloze C kapitole I,
- metody analýzy norem, vyznačené v příloze A kapitole IV a v příloze C kapitole I a II.
Až do přijetí rozhodnutí uvedených v tomto odstavci se přijímají jako referenční metody mezinárodně uznané analýzy a testovací metody.
2. Odchylně od článků 3 a 6 může být rozhodnuto, postupem podle článku 31, že některá ustanovení této směrnice se nepoužijí na mléčné výrobky, které obsahují jiné potraviny a v nichž procento mléka nebo mléčných výrobků netvoří podstatnou část ve smyslu čl. 2 odst. 4.
Odchylky uvedené v prvním pododstavci se nesmějí vztahovat na:
a) veterinární předpisy a na podmínky pro schvalování provozoven uvedených v příloze B kapitole I;
b) požadavky týkající se označování uvedené v příloze C kapitole IV;
c) podmínky kontroly uvedené v příloze C kapitole VI.
Při přiznávání odchylek se bere v úvahu současně i typ a složení produktu.
3. Aniž by byl dotčen odstavec 2 dbají členské státy o to, aby všechny mléčné výrobky uvedené na trh byly zdraví neškodnými produkty vyrobenými z mléka nebo mléčných výrobků, které splňují požadavky této směrnice.
Článek 21
Rada rozhoduje kvalifikovanou většinou na návrh Komise o případně nutných změnách příloh, zejména za účelem jejich přizpůsobení vědeckému a technologickému vývoji.
KAPITOLA III Dovoz ze třetích zemí
Článek 22
Podmínky pro dovoz syrového mléka, tepelně ošetřeného mléka a mléčných výrobků ze třetích zemí, které spadají do působnosti této směrnice, musí být alespoň rovnocenné podmínkám uvedeným v kapitole II pro produkci ve Společenství.
Článek 23
1. Za účelem jednotného použití článku 22 se použijí ustanovení následujících odstavců.
2. Do Společenství se může dovážet jen mléko nebo mléčné výrobky, které:
a) pochází ze třetích zemí, jež jsou uvedeny na seznamu vyhotoveném v souladu s odst. 3 písm. a);
b) jsou doprovázeny veterinárním osvědčením, které je v souladu se vzorem, jež se má vyhotovit postupem podle článku 31, je podepsáno příslušným orgánem vyvážející země a které potvrzuje, že mléko a mléčné výrobky vyhovují požadavkům kapitoly II a splňují případné doplňkové podmínky, nebo poskytují záruky rovnocenné těm, které jsou uvedené v odstavci 3 a pocházejí z provozoven, které poskytují záruky uvedené v příloze B.
3. Postupem podle článku 31 se stanoví:
a) prozatímní seznam třetích zemí nebo části třetích zemí, které jsou schopny poskytnout členským zemím a Komisi záruky, které odpovídají zárukám popsaným v kapitole II, jakož i seznam provozoven, pro které jsou schopny poskytnout tyto záruky.
Tento prozatímní seznam je pořízen na základě seznamů provozoven schválených a kontrolovaných příslušnými orgány poté, co se Komise předběžně ujistila o tom, že tyto provozovny splňují obecné zásady a předpisy obsažené v této směrnici;
b) aktualizace tohoto seznamu se zřetelem na kontroly uvedené v odstavci 4;
c) specifikované podmínky a rovnocenné záruky stanovené pro třetí země, které nesmějí být výhodnější než ty, které jsou uvedeny v kapitole II;
d) způsob tepelného ošetření, které se má stanovit pro některé třetí země, v nichž existují veterinární rizika.
4. Znalci Komise a členských států uskutečňují kontroly na místě, aby ověřili, zda záruky poskytované třetími zeměmi týkající se podmínek produkce a uvádění na trh mohou být považovány za rovnocenné těm, které jsou uplatňovány ve Společenství.
Znalci členských států pověření kontrolami jsou jmenováni Komisí na návrh členských států.
Tyto kontroly se uskutečňují na účet Společenství, které hradí náklady s nimi spojené.
Jejich četnost a jejich způsoby, včetně kontrol, které je třeba stanovit v případě rozhodnutí podle odstavce 6, jsou určeny postupem podle článku 31.
5. Až do organizace kontrol uvedených v odstavci 4, vnitrostátní ustanovení, která se použijí při inspekcích ve třetích zemích, se i nadále použijí s výhradou, že budou podány na úrovni Stálého veterinárního výboru informace, týkající se hygienických nedostatků zjištěných během těchto kontrol.
6. Rada rozhodující kvalifikovanou většinou o návrhu Komise může místo individuálního schválení provozovny na ošetření nebo provozovny na zpracování uznat na základě vzájemnosti provozovny třetí země, jestliže příslušný orgán dané země v nich provádí účinnou a trvalou kontrolu, umožňující danému úřadu zaručit plnění požadavků odst. 2 písm. b).
Článek 24
Obecné zásady a pravidla, obsažené ve směrnici 90/675/EHS, se uplatňují zejména při organizaci kontrol, které mají provést členské státy, při následných opatřeních, která z nich vyplývají, a při ochranných opatřeních, která se mají zahájit.
Článek 25
1. Členské státy dbají o to, aby produkty, o nichž pojednává tato směrnice, byly dováženy do Společenství, jen pokud:
- je doprovází osvědčení, vydané příslušným orgánem třetí země při nakládce.
Vzor osvědčení bude vyhotoven postupem podle článku 31,
- prošly s úspěchem kontrolami uvedenými ve směrnicích 90/675/EHS a 91/496/EHS [16],
2. Až do stanovení prováděcích pravidel k tomuto článku se i nadále použijí vnitrostátní předpisy týkající se dovozu ze třetích zemí, u kterého tyto požadavky nebyly stanoveny na úrovni Společenství; pokud tyto předpisy nejsou příznivější než ty, jež jsou uvedeny v kapitole II.
Článek 26
Do seznamů uvedených v článku 23 se mohou zapsat jen třetí země, nebo části třetích zemí:
a) z nichž není zakázáno dovážet v důsledku výskytu chorob, uvedených v příloze A, nebo výskytu jakéhokoli jiné choroby, která se ve Společenství považuje za exotickou, nebo v důsledku uplatnění článků 6, 7 a 14 směrnice 72/462/EHS [17];
b) které na základě právních předpisů a struktury jejich příslušných orgánů, jejich kontrolních útvarů a dohledu, kterému podléhají, byly uznány za schopné – v souladu s čl. 3 odst. 2 směrnice 72/462/EHS – zaručit používání jejich platných právních předpisů nebo
c) jejichž veterinární správa je schopna zajistit dodržování hygienických požadavků, které jsou přinejmenším rovnocenné požadavkům uvedeným v kapitole II.
KAPITOLA IV Závěrečná ustanovení
Článek 27
1. Každý členský stát jmenuje jednu nebo více národních referenčních laboratoří pro analýzu a testování mléka a mléčných výrobků.
Tento seznam sdělí Komisi.
Tyto laboratoře jsou pověřeny:
- koordinovat činnosti laboratoří pověřených analýzou kontroly norem chemických nebo bakteriologických testů, uvedených v této směrnici,
- pomáhat příslušnému orgánu při organizování systému kontroly mléka a mléčných výrobků,
- pravidelně opakovaně organizovat komparativní testy,
- zajišťovat šíření informací poskytovaných referenční laboratoří Společenství, o níž pojednává článek 28, směrem na příslušné orgány a na laboratoře, pověřené analýzami a testováním mléka a mléčných výrobků.
2. Komise uveřejňuje v úředním věstníku Evropských společenství seznam národních referenčních laboratoří i jeho případné změny.
Článek 28
Referenční laboratoř Společenství pro analýzu a testování mléka a mléčných výrobků je uvedena v příloze D kapitole I.
Povinnosti a úkoly této laboratoře jsou vymezeny v kapitole II zmíněné přílohy, zejména co se týče koordinace činností národních laboratoří podle článku 27.
Použije se ustanovení článku 28 rozhodnutí Rady 90/424/EHS ze dne 26. června 1990 o některých výdajích ve veterinární oblasti [18].
Článek 29
1. Směrnice 85/397/EHS se zrušuje s účinkem od 1. ledna 1994.
2. Pro potřeby této směrnice zůstávají v platnosti směrnice 89/394/EHS Rady ze dne 20. června 1989, kterou se stanoví postupy pro provádění kontrol dodržování bodu mrznutí neošetřeného mléka stanoveného v příloze A směrnice 85/397/EHS [19], směrnice Komise 89/362/EHS ze dne 26. května 1989 o obecných hygienických podmínkách hospodářství určených k produkci mléka [20], rozhodnutí Komise 91/180/EHS ze dne 14. února 1991, kterou se stanoví některé metody analýzy a testování syrového mléka a tepelně ošetřeného mléka [21].
Postupem podle článku 31 mohou být tyto předpisy měněny za účelem přizpůsobení jejich oblasti působnosti obsahu této směrnice nebo za účelem jejich pozdějšího přizpůsobení vědeckému a technologickému vývoji.
Článek 30
Směrnice 89/662/EHS se mění takto:
1. V příloze A se doplňuje nová odrážka, která zní:
- "— Směrnice Rady 92/46/EHS ze dne 16. června 1992 o hygienických předpisech pro produkci syrového mléka, tepelně ošetřeného mléka a mléčných výrobků a jejich uvádění na trh (Úř. věst.
L 268, 14.9.1992, s. 1).";
2. V příloze A se zrušuje tato odrážka:
- "— Směrnice Rady 85/397/EHS ze dne 5. srpna 1985 o hygienických a veterinárních otázkách obchodu s tepelně ošetřeným mlékem uvnitř Společenství (Úř. věst. L 226, 24.8.1985, s.
13), pozměněná naposledy nařízením (EHS) č. 3768/85 (Úř. věst.
L 362, 31.12.1985, s. 8).";
3. V příloze B se zrušuje tato odrážka:
- "— syrové mléko a mléčné výrobky.".
Článek 31
1. Má-li být zahájen postup podle tohoto článku, přednese věc Stálému veterinárnímu výboru, zřízenému rozhodnutím 68/361/EHS [22] (dále jen "výbor"), jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu, nebo na žádost zástupce některého členského státu.
2. Zástupce Komise – když se jedná o otázky související s chemií nebo s technologií, po konzultaci s Řídícím výborem pro mléko a mléčné výrobky, zřízeným nařízením (EHS) č.
804/68 – předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k návrhu ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci. Stanovisko se přijímá většinou stanovenou v čl.
148 odst. 2 Smlouvy pro přijímání rozhodnutí, která má Rada přijmout na návrh Komise.
Hlasům zástupců členských států ve výboru je přidělena váha stanovená v uvedeném článku. Předseda nehlasuje.
3. a) Komise přijme navrhovaná opatření a ihned je provede, jsou-li v souladu se stanoviskem výboru.
b) Pokud navrhovaná opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, Komise neprodleně předloží Radě návrh opatření, která mají být přijata.
Rada se usnese kvalifikovanou většinou.
Pokud se Rada neusnese ve lhůtě 3 měsíců ode dne, kdy jí byl návrh předán, přijme navrhovaná opatření Komise s výjimkou případů, kdy se Rada proti opatřením vysloví prostou většinou.
Článek 32
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 1. ledna 1994.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
3. Stanovením data vypršení lhůty pro provedení do vnitrostátního práva na 1. leden 1994 zůstává nedotčeno zrušení veterinárních hraničních kontrol, které jsou uvedeny ve směrnici 89/662/EHS.
Článek 33
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 16. června 1992, kterou se stanoví minimální hygienická pravidla pro produkty rybolovu získané na palubě některých plavidel podle čl. 3 odst. 1 písm. a) bodu i) směrnice 91/493/EHS
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ, s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 91/493/EHS ze dne 22. července 1991 o hygienických předpisech pro produkci a uvádění produktů rybolovu na trh [1], a zejména na čl. 3 odst. 1 písm. a) bod i) této směrnice,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že v souladu s čl.
3 odst. 1 písm.a) bod i) směrnice 91/493/EHS je nezbytné, aby byly stanoveny hygienické předpisy pro ulovené produkty rybolovu a případně i předpisy pro jejich vykrvení, oddělení hlavy od těla, odstranění vnitřností a odstranění ploutví, chlazení nebo mražení na palubě určitých plavidel;
vzhledem k tomu, že je třeba stanovit všeobecné hygienické podmínky vztahující se na rybářská plavidla;
vzhledem k tomu, že je důležité stanovit dodatečné hygienické podmínky vztahující se na rybářská plavidla, na jejichž palubě jsou úlovky uchovávány déle než dvacet čtyři hodiny;
vzhledem k tomu, že předpisy by měly brát v úvahu určité specifické vlastnosti určitých rybářských plavidel;
vzhledem k tomu, že je vhodné poukázat na to, že inspekce a kontroly prováděné podle směrnice 91/493/EHS se vztahují rovněž na plavidla uvedená v této směrnici, PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Všeobecné hygienické podmínky stanovené v příloze I se vztahují na produkty rybolovu, s nimiž se manipuluje na palubě rybářských plavidel.
2. Dodatečné hygienické podmínky stanovené v příloze II se vztahují na rybářská plavidla určená a vybavená ke konzervaci produktů rybolovu na palubě za uspokojivých podmínek po dobu delší než jsou dvacet čtyři hodiny; tyto podmínky se liší od podmínek, které se vztahují na plavidla vybavená k držení živých ryb, mořských korýšů a měkkýšů na palubě bez dalších způsobů konzervace.
3. Pokud je to nutné, mohou být postupem podle článku 2 stanoveny odchylky nebo dodatečné podmínky k ustanovením přílohy I, aby se vzaly v úvahu případné specifické vlastnosti určitých rybářských plavidel.
Článek 2
Přílohy k této směrnici mohou být měněny postupem podle článku 15 směrnice 91/493/EHS.
Článek 3
Členské státy mohou za předpokladu, že produkty přicházející z rybářských plavidel výslovně splňují hygienické požadavky stanovené směrnicí 91/493/EHS, poskytnout rybářským plavidlům do 31. prosince 1995 dodatečnou lhůtu k dosažení souladu s požadavky stanovenými v bodě 8 písm. b) a písm. e) přílohy II.
Takové odchylky mohou získat pouze rybářská plavidla, která k 30. červnu 1992 provádějí rybolov a která za tímto účelem do 31. prosince 1992 předloží příslušným národním orgánům náležitě zdůvodněnou žádost.
Tato žádost musí obsahovat údaje o lhůtách, během nichž mohou rybářská plavidla splnit uvedené požadavky.
V případě, že je požadována finanční pomoc Společenství, mohou být přijaty pouze takové projekty, které splňují požadavky této směrnice.
Článek 4
Členské státy uvedou do 1. ledna 1993 v účinnost právní a správní předpisy nezbytné k dosažení souladu s touto směrnicí.
Uvědomí o tom Komisi.
Přijímají-li členské státy tato opatření, musí v nich být učiněn odkaz na tuto směrnici, nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob, jakým má být tento odkaz učiněn, si určí členské státy.
Článek 5
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 18. června 1992 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se přímého pojištění jiného než životního a o změně směrnic 73/239/EHS a 88/357/EHS (třetí směrnice o neživotním pojištění)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na čl. 57 odst. 2 a článek 66 této Smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
ve spolupráci s Evropským parlamentem [2],
s ohledem na názor Hospodářského a sociálního výboru [3],
(1) vzhledem k tomu, že je třeba dotvořit vnitřní trh přímého pojištění jiného než životního, a to jak z hlediska práva usazování, tak volného pohybu služeb, s cílem usnadnit pojišťovnám se sídlem ve Společenství krytí rizik nacházejících se ve Společenství;
(2) vzhledem k tomu, že druhá směrnice Rady 88/357/EHS ze dne 22. června 1988 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se přímého pojištění jiného než životního, kterou se stanoví opatření k usnadnění účinného výkonu volného pohybu služeb a kterou se mění směrnice 72/239/EHS [4], již značně přispěla k vytvoření vnitřního trhu přímého neživotního pojištění tím, že poskytla úplnou svobodu využívat co možná nejrozsáhlejší pojistný trh pojistníkům, kteří vzhledem ke svému postavení, významu nebo velikosti nebo povaze rizik, která mají být pojištěna, nevyžadují zvláštní ochranu v tom členském státě, ve kterém se nachází riziko;
(3) vzhledem k tomu, že směrnice 88/357/EHS tedy představuje důležitou etapu v procesu sbližování národních trhů do jednoho integrovaného trhu, a tato etapa musí být doplněna jinými nástroji Společenství s cílem umožnit všem pojistníkům bez ohledu na jejich postavení, velikost nebo povahu rizik, která mají být pojištěna, obrátit se na kteréhokoli pojistitele se sídlem ve Společenství, který zde vykonává činnost na základě práva usazování nebo volného pohybu služeb, a zajistit jim přitom přiměřenou ochranu;
(4) vzhledem k tomu, že tato směrnice zapadá do rámce již přijatých právních předpisů Společenství, které zahrnují první směrnici Rady 73/239/EHS [5] ze dne 24. července 1973 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se přístupu k činnosti v přímém pojištění jiném než životním a jejího výkonu a směrnici Rady 91/674/EHS [6] ze dne 19. prosince 1991 o ročních účetních závěrkách a konsolidovaných účetních závěrkách pojišťoven;
(5) vzhledem k tomu, že přijatý přístup spočívá v zajištění takové harmonizace, která je zásadní, nezbytná a dostatečná pro dosažení vzájemného uznávání povolení k činnosti a obezřetnostních kontrolních systémů, což umožní domovskému členskému státu vydávat jediné povolení platné pro celé Společenství a uplatňovat zásadu dozoru domovského členského státu;
(6) vzhledem k tomu, že přístup k činnosti v pojišťovnictví a její výkon bude tudíž podléhat vydání jediného úředního povolení, jež vydají příslušné orgány členského státu, kde má pojišťovna sídlo, a že toto povolení umožní pojišťovně vykonávat svou činnost po celém Společenství v rámci práva usazování nebo volného pohybu služeb; že ten členský stát, ve kterém se nachází pobočka nebo kde se poskytují služby, již nebude smět požadovat od pojišťoven, které zamýšlejí vykonávat pojišťovací činnost na jeho území a kterým již bylo vydáno povolení v jejich domovských členských státech, aby žádaly o nové povolení; že by tedy měly být v tomto smyslu pozměněny směrnice 73/239/EHS a 88/357/EHS;
(7) vzhledem k tomu, že bude napříště v působnosti příslušných orgánů domovských členských států sledovat finanční zdraví pojišťoven včetně jejich stavu solventnosti, tvorby dostatečných technických rezerv a krytí těchto rezerv odpovídajícími aktivy;
(8) vzhledem k tomu, že některá ustanovení této směrnice vymezují minimální standardy; že domovský členský stát si může stanovit přísnější pravidla pro pojišťovny, kterým vydaly povolení jeho vlastní příslušné orgány;
(9) vzhledem k tomu, že příslušné orgány členských států musí mít k dispozici takové prostředky pro dozor, které jsou nezbytné pro zajištění řádného výkonu činnosti pojišťovnami v celém Společenství, ať už je vykonávána v rámci práva usazování či volného pohybu služeb; že musí mít zejména možnost zavést patřičná ochranná opatření nebo ukládat sankce s cílem zabránit nesrovnalostem a porušování předpisů o dozoru nad pojišťovnictvím;
(10) vzhledem k tomu, že vnitřní trh zahrnuje prostor bez vnitřních hranic a jeho součástí je přístup k veškeré pojišťovací činnosti v pojištění jiném než životním v celém Společenství, a tedy pro pojistitele s řádným povolením znamená možnost krýt jakékoli riziko uvedené v příloze ke směrnici 73/239/EHS; že je proto třeba zrušit monopol, kterého požívají určité subjekty v některých členských státech, pokud jde o krytí některých rizik;
(11) vzhledem k tomu že ustanovení o převodu kmene pojistných smluv musí být upravena tak, aby vyhovovala systému jediného povolení zaváděnému touto směrnicí;
(12) vzhledem k tomu, že směrnice 91/674/EHS již provedla potřebnou harmonizaci předpisů členských států o technických rezervách, které pojistitelé musí vytvářet na krytí svých závazků, a tato harmonizace umožňuje vzájemné uznávání těchto rezerv;
(13) vzhledem k tomu, že předpisy, které upravují rozložení, umístění a odpovídající výši aktiv používaných na krytí technických rezerv, musí být koordinovány, aby se podpořilo vzájemné uznávání předpisů členských států; že tato koordinace musí brát v úvahu opatření k liberalizaci pohybu kapitálu stanovená směrnicí Rady 88/361/EHS ze dne 24. června 1988, kterou se provádí článek 67 Smlouvy [7], a pokrok, kterého Společenství dosáhlo na cestě k hospodářské a měnové unii;
(14) vzhledem k tomu, že však domovský členský stát nesmí požadovat od pojišťoven, aby umisťovaly aktiva tvořící jejich technické rezervy do určitých kategorií aktiv, jelikož takový požadavek by byl neslučitelný s opatřeními pro liberalizaci pohybu kapitálu, jak je upravuje směrnice 88/361/EHS;
(15) vzhledem k tomu, že až do přijetí směrnice o investičních službách, která bude mimo jiné harmonizovatdefinici pojmu regulovaného trhu,musí být pro účely tétosměrnice, a aniž by to ovlivňovalo takovou budoucí harmonizaci,pojem regulovaného trhu vymezen prozatímně; že tato definice bude později nahrazena definicí harmonizovanou na úrovni Společenství, která přenese na domovský členský stát trhu příslušnost pro záležitosti, jež tato směrnice přechodně ukládá domovskému členskému státu pojišťovny;
(16) vzhledem k tomu, že seznam položek, ze kterých může být vytvořena míra solventnosti požadovaná směrnicí 73/239/EHS, je nutné doplnit, aby byly vzaty v úvahu nové finanční nástroje a možnosti přiznané jiným finančním institucím pro vytváření jejich kapitálu;
(17) vzhledem k tomu, že v rámci integrovaného pojistného trhu by pojistníci, kteří s ohledem na své postavení, velikost nebo na povahu rizik, která mají být pojištěna, nevyžadují zvláštní ochranu v členském státě, v němž se nachází riziko, měli mít úplnou volnost ve výběru rozhodného práva jejich pojistné smlouvy;
(18) vzhledem k tomu, že harmonizace právních předpisů týkajících se pojistných smluv není předběžnou podmínkou pro vytvoření vnitřního pojistného trhu; že tedy možnost ponechaná členským státům vyžadovat použití vlastního práva na pojistné smlouvy, které kryjí rizika nacházející se na jejich území, může poskytnout přiměřené záruky pojistníkům, kteří vyžadují zvláštní ochranu;
(19) vzhledem k tomu, že v rámci vnitřního trhu je v zájmu pojistníka, aby měl přístup k co nejširšímu sortimentu pojistných produktů, které jsou k dispozici ve Společenství, aby si mohl vybrat produkt, který nejlépe vyhovuje jeho potřebám; že je na členském státě, v němž se nachází riziko, aby zajistil, že na jeho území nic nebrání nabízení veškerých pojistných produktů, které se nabízejí ve Společenství, pokud nejsou v rozporu se zákonnými ustanoveními na ochranu obecného zájmu platnými v členském státě, ve kterém se nachází riziko, a není-li obecný zájem zaručen předpisy domovského členského státu, a to za podmínky, že tato ustanovení na ochranu obecného zájmu se musí vztahovat bez diskriminace na všechny pojišťovny vykonávající činnost v daném členském státě a že jsou objektivně nezbytná a přiměřená sledovanému účelu;
(20) vzhledem k tomu, že členské státy musí být schopné zajistit, aby pojistné produkty a smluvní dokumenty používané v rámci práva usazování nebo volného pohybu služeb ke krytí rizik nacházejících se na jejich území vyhovovaly použitelným zvláštním zákonným ustanovením, která chrání obecný zájem; že použité systémy dozoru musí vyhovovat požadavkům vnitřního trhu, ale jejich použití nesmí vytvářet předběžnou podmínku pro výkon pojišťovací činnosti; že se z tohoto hlediska systémy pro předběžné schvalování podmínek pojistné smlouvy nejeví jako oprávněné; že je tedy třeba zavést jiné systémy, které by lépe vyhovovaly požadavkům vnitřního trhu a které umožní všem členským státům, aby pojistníkům zajistily přiměřenou ochranu;
(21) vzhledem k tomu, že pokud je pojistníkem fyzická osoba, měla by být informována pojišťovnou o rozhodném právu, které se na smlouvu vztahuje, a o postupu vyřizování stížností pojistníků v záležitostech smluv;
(22) vzhledem k tomu, že v některých členských státech slouží soukromé nebo dobrovolné zdravotní pojištění jako částečná nebo úplná alternativa zdravotního pojištění poskytovaného systémy sociálního zabezpečení;
(23) vzhledem k tomu, že povaha a sociální důsledky smluv zdravotního pojištění odůvodňují požadavek příslušných orgánů členského státu ve kterém se nachází riziko, na soustavné oznamování všeobecných a zvláštních pojistných podmínek, aby mohly ověřovat, že tyto smlouvy jsou částečnou nebo úplnou alternativou zdravotního pojištění, které poskytuje systém sociálního zabezpečení; že toto ověřování nesmí být předběžnou podmínkou pro nabídku těchto produktů; že zvláštní povaha zdravotního pojištění, které slouží jako částečná nebo úplná alternativa zdravotního pojištění poskytovaného systémem sociálního zabezpečení, odlišuje toto pojištění od jiných odvětví neživotního a životního pojištění natolik, že je nutné zajistit, aby pojistníci měli bez ohledu na svůj věk nebo zdravotní stav skutečný přístup k soukromému zdravotnímu pojištění nebo zdravotnímu pojištění sjednávanému na dobrovolném základě;
(24) vzhledem k tomu, že některé členské státy proto přijaly zvláštní právní předpisy; že k ochraně obecného zájmu je možné takové právní předpisy přijmout nebo zachovat, pokud nepatřičně neomezují právo usazování nebo volný pohyb služeb, s tím, že se tato ustanovení musí používat stejným způsobem bez ohledu na to, jaký je domovský členský stát pojišťovny; že povaha právních předpisů se může lišit podle podmínek v jednotlivých členských státech; že tyto právní předpisy mohou stanovit neomezený vstup pojištěných, stanovení sazeb na jednotných základech podle druhu pojistky a doživotní pojistnou ochranu; že stejného výsledku je možno dosáhnout také tím, že od pojišťoven nabízejících soukromé zdravotní pojištění nebo zdravotní pojištění sjednávané na základě dobrovolnosti bude požadováno, aby nabízely standardní pojistky v souladu s krytím poskytovaným zákonnými systémy sociálního zabezpečení za sazby pojistného na úrovni předepsaného maxima nebo pod ní a podílely se na systémech kompenzace ztrát; že jako další možnost může být požadováno, aby technické zásady soukromého zdravotního pojištění nebo zdravotního krytí sjednávaného na dobrovolném základě byly podobné životnímu pojištění;
(25) vzhledem k tomu, že z důvodu koordinace uskutečněné směrnicí 73/239/EHS, ve znění této směrnice, ztratila své opodstatnění možnost zakázat současné provozování zdravotního pojištění a ostatních odvětví, která byla poskytnuta Spolkové republice Německo podle čl. 7 odst. 2 písm. c) téže směrnice, a musí být proto zrušena;
(26) vzhledem k tomu, že členské státy mohou požadovat, aby každá pojišťovna nabízející povinné pojištění pro případ pracovních úrazů na vlastní riziko na jejich území dodržovala zvláštní ustanovení jejich vnitrostátního práva o tomto pojištění; že se však tento požadavek nesmí vztahovat na ustanovení o finančním dozoru, který spadá do výlučné příslušnosti domovského členského státu;
(27) vzhledem k tomu, že výkon práva usazování vyžaduje od pojišťovny udržovat trvalou přítomnost v členském státě pobočky; že zohlednění specifických zájmů pojištěných osob a poškozených osob v případě pojištění odpovědnosti z provozu motorových vozidel vůči třetím osobám vyžaduje přiměřený správní aparát v členském státě pobočky pro získání všech nezbytných informací o nárocích na odškodnění týkajících se tohoto rizika s dostatečnými pravomocemi pro zastupování pojišťovny vůči poškozeným osobám, které by mohly žádat odškodnění, včetně zmocnění vyplácet takové odškodnění a zastupovat pojišťovnu nebo v případě dát jej zastupovat před soudy a před příslušnými orgány tohoto členského státu v souvislosti s nároky na odškodnění;
(28) vzhledem k tomu, že v rámci vnitřního trhu nesmí již žádný členský stát zakazovat současný výkon pojišťovací činnosti na svém území na základě práva usazování a volného pohybu služeb; že možnost, kterou členským státům dává v této souvislosti směrnice 88/357/EHS, by proto měla být zrušena;
(29) vzhledem k tomu, že je třeba stanovit systém sankcí ukládaných v případě, že v členském státě, ve kterém se nachází riziko, určitý pojišťovací podnik nedodržuje předpisy na ochranu obecného zájmu, které se na něj vztahují;
(30) vzhledem k tomu, že v některých členských státech nepodléhají pojišťovací operace žádné formě nepřímého zdanění, zatímco většina států uplatňuje zvláštní daně a jiné formy poplatků včetně přirážek určených institucím provádějícím kompenzace; že struktura a sazby těchto daní a poplatků se významně liší v jednotlivých členských státech, kde jsou uplatňovány; že je žádoucí zabránit tomu, aby existující rozdíly vedly k narušení hospodářské soutěže v pojišťovacích službách mezi jednotlivými členskými státy; že až do další harmonizace je pravděpodobné, že řešením této otázky je uplatňování daňových systémů a jiných forem poplatků členskými státy, ve kterých se nacházejí rizika, a že je na členských státech, aby vypracovala postupy k zabezpečení toho, že se tyto daně a poplatky budou vybírat;
(31) vzhledem k tomu, že bude zřejmě občas nutné provádět technické úpravy podrobných pravidel stanovených v této směrnici, aby byl vzat v úvahu budoucí vývoj v pojišťovnictví; že Komise provede takové úpravy v případě potřeby po konzultaci s Výborem pro pojišťovnictví zřízeným podle směrnice 91/675/EHS [8] v rámci prováděcích pravomocí, které jí svěřuje Smlouva;
(32) vzhledem k tomu, že je třeba přijmou zvláštní ustanovení, aby byl zajištěn hladký přechod od právního režimu existujícího v době provedení této směrnice k režimu, který tato směrnice zavádí; že cílem těchto ustanovení musí být, aby to pro příslušné orgány členských států neznamenalo další pracovní zátěž;
(33) vzhledem k tomu, že podle článku 8c Smlouvy je třeba brát v úvahu úsilí, jež budou muset vynaložit některá hospodářství, která se liší stupněm vývoje; že je proto třeba přijmout přechodnou úpravu pro postupné uplatňování této směrnice některými členskými státy,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
HLAVA I DEFINICE A OBLAST PŮSOBNOSTI
Článek 1
Pro účely této směrnice se rozumí:
a) "pojišťovnou" podnik, kterému bylo vydáno úřední povolení podle článku 6 směrnice 73/239/EHS;
b) "pobočkou" agentura nebo pobočka pojišťovny, v souladu s článkem 3 směrnice 88/357/EHS;
c) "domovským členským státem" členský stát, v němž se nachází sídlo pojišťovny, která kryje riziko;
d) "členským státem pobočky" členský stát, ve kterém se nachází ta pobočka, která kryje riziko;
e) "členským státem, ve kterém jsou poskytovány služby", členský stát, ve kterém se nachází riziko, jak je vymezen v čl. 2 písm. d) směrnice 88/357/EHS, pokud je kryto pojišťovnou nebo pobočkou nacházející se v jiném členském státě;
f) "kontrolou" vztah mezi mateřskou společností a dceřinou společností, jak je vymezen v článku 1 směrnice 83/349/EHS [9] nebo podobný vztah mezi jakoukoli fyzickou nebo právnickou osobou a podnikem;
g) "kvalifikovaným podílem" přímá nebo nepřímá držba podílu v podniku, který představuje 10 % či více kapitálu nebo hlasovacích práv nebo který dává možnost vykonávat značný vliv na vedení podniku, ve kterém podíl existuje;
pro účely použití této definice na články 8 a 15 a jiných výší podílů uvedených v článku 15 se berou v úvahu hlasovací práva uvedená v článku 7 směrnice 88/627/EHS [10];
h) "mateřskou společností" mateřská společnost, jak je vymezena v článcích 1 a 2 směrnice 83/349/EHS;
i) "dceřinou společností" dceřiná společnost, jak je vymezena v článcích 1 a 2 směrnice 83/349/EHS; každá dceřiná společnost jiné dceřiné společnosti je také považována za dceřinou společnost podniku, který je vrcholnou mateřskou společností těchto podniků;
j) "regulovaným trhem" do doby, než bude ve směrnici o obchodování s cennými papíry přijata jeho definice, finanční trh, který domovský členský stát pojišťovny považuje za regulovaný a který se vyznačuje:
- pravidelnými operacemi a
- skutečností, že předpisy vydané nebo schválené příslušnými orgány stanoví podmínky pro operace tohoto trhu, podmínky pro přístup na něj a tam, kde platí směrnice Rady 79/279/EHS [11] ze dne 5. března 1979 o koordinaci podmínek pro přijetí cenných papírů ke kotování na burze cenných papírů, podmínky pro kotování podle uvedené směrnice, a kde uvedená směrnice neplatí, podmínky, které musí finanční nástroj splnit, aby se s ním mohlo na trhu skutečně obchodovat.
Pro účely této směrnice se může regulovaný trh nacházet v některém členském státě nebo ve třetí zemi.
V posledním případě musí být trh uznán domovským členským státem a splňovat srovnatelné požadavky.
Veškeré finanční nástroje, s kterými se obchoduje na tomto trhu, musí mít kvalitu srovnatelnou s kvalitou nástrojů, se kterými se obchoduje na regulovaném trhu nebo trzích dotyčného členského státu.
k) "příslušnými orgány" úřady členského státu, které jsou zákony a předpisy zmocněny provádět dozor nad pojišťovnami.
Článek 2
1. Tato směrnice se vztahuje na druhy pojištění a pojišťovny uvedené v článku 1 směrnice 73/239/EHS.
2. Tato směrnice se nevztahuje na druhy pojištění nebo operace ani na pojišťovny nebo instituce, na které se nevztahuje směrnice 73/239/EHS, ani na společnosti uvedené v článku 4 uvedené směrnice.
Článek 3
Bez ohledu na čl. 2 odst. 2 přijmou členské státy všechna opatření, aby zajistily, že monopoly ohledně přístupu k činnosti v určitých pojistných odvětvích, které mají subjekty usazené na jejich území uvedené v článku 4 směrnice 73/239/EHS, budou zrušeny nejpozději do 1. července 1994.
HLAVA II PŘÍSTUP K POJIŠŤOVACÍ ČINNOSTI
Článek 4
Článek 6 směrnice 73/239/EHS se nahrazuje tímto:
"Článek 6
Přístup k přímé pojišťovací činnosti podléhá předchozímu úřednímu povolení.
O toto povolení musí žádat u příslušného orgánu domovského členského státu
a) každá pojišťovna, která zřizuje své sídlo na území tohoto státu;
b) každá pojišťovna, která poté, co jí je vydáno povolení uvedené v prvním pododstavci, rozšiřuje svou činnost na celé odvětví nebo jiná odvětví."
Článek 5
Článek 7 směrnice 73/239/EHS se nahrazuje tímto:
"Článek 7
1. Povolení platí pro celé Společenství.
Umožňuje dotyčné pojišťovně vykonávat činnost buď v rámci práva usazování, nebo volného pohybu služeb.
2. Povolení se vydává pro každé pojistné odvětví zvlášť.
Platí pro celé pojistné odvětví, ledaže si žadatel přeje krýt pouze některá rizika zařazená do tohoto odvětví, jak jsou uvedena v bodě A přílohy.
Avšak
a) členské státy mohou vydávat povolení pro skupinu odvětví uvedených v bodě B přílohy s tím, že k povolení připojí odpovídající název v ní uvedený;
b) povolení vydané pro určité odvětví nebo skupinu odvětví rovněž platí pro účely krytí doplňkových rizik zařazených do jiného odvětví, jsou-li splněny podmínky stanovené v bodě C přílohy."
Článek 6
Článek 8 směrnice 72/239/EHS se nahrazuje tímto:
"Článek 8
1. Domovský členský stát vyžaduje, aby každá pojišťovna, která žádá o povolení
a) přijala některou z těchto forem:
- v případě Belgického království: , , , - v případě Dánského království: "aktieselskaber", "gensidige selskaber",
- v případě Spolkové republiky Německo: "Aktiengesellschaft", "Versicherungsverein auf Gegenseitigkeit", "Öffentlich-rechtlichtes Wettbewerbsversicherungsungternehmen",
- v případě Francouzské republiky: "société anonyme", "société d'assurance mutuelle", "institution de prévoyance régie par le code de la sécurité sociale", "institution de prévoyance régie par le code rural" a "mutuelles régies par le code de la mutualité",
- v případě Irska: "incorporated companies limited by shares or by guarantee or unlimited",
- v případě Italské republiky: "società per azioni", "società cooperativa", "mutua di assicurazione",
- v případě Lucemburského velkovévodství: "société anonyme", "société en commandite par actions", "association d'assurances mutuelles", "société coopérative",
- v případě Nizozemského království: "naamloze vennootschap", "onderlinge waarborgmaatschappij",
- v případě Spojeného království: "incorporated companies limited by shares or by guarantee or unlimited", "societies registered under the Industrial and Provident Societies Acts", "societies registered under the Friendly societies Acts", "the accociation of underwriters known as Lloyd`s",
- v případě Řecké republiky: "ανωνυμη εταιρια", "αλληλασφαλιστικος συνεταιρισμος",
- v případě Španělského království: "sociedad anónima", "sociedad mutua", "sociedad cooperativa",
- v případě Portugalské republiky: "sociedade anónima", "mútua de seguros".
Pojišťovna může také existovat ve formě evropské obchodní společnosti, jakmile tato bude vytvořena.
Kromě toho mohou členské státy případně založit pojišťovny v jakékoli veřejnoprávní formě za podmínky, že tyto pojišťovny budou mít za cíl provádět pojišťovací operace zastejných podmínek, za kterých vykonávají svou činnost soukromoprávní pojišťovny;
b) omezila svůj předmět podnikání na pojišťovací činnosti a operace, které z nich přímo vyplývají, s vyloučením všech jiných obchodních činností;
c) předložila obchodní plán podle článku 9;
d) měla minimální garanční fond podle čl. 17 odst. 2;
2. Pojišťovna žádající o povolení k rozšíření své činnosti na jiná odvětví nebo o rozšíření povolení, které se vztahuje jen na některá rizika zařazená do jednoho odvětví, musí předložit obchodní plán podle článku 9. Kromě toho musí prokázat, že disponuje mírou solventnosti stanovenou v článku 16, a pokud je pro další odvětví požadován podle čl. 17 odst. 2 vyšší minimální garanční fond, že má takové minimum.
3. Žádné ustanovení této směrnice nebrání členským státům v tom, aby zachovaly nebo přijímaly právní a správní předpisy požadující schválení zakladatelské smlouvy a stanov nebo jakýchkoli jiných dokumentů, které jsou nezbytné pro běžné provádění dozoru.
Členské státy však nepřijmou předpisy, které by požadovaly předchozí schválení nebo soustavné oznamování všeobecných nebo zvláštních pojistných podmínek, sazeb pojistného, tiskopisů a jiných písemností, které pojišťovna hodlá používat při svém styku s pojistníky.
Členské státy smějí zachovat nebo přijímat nové předpisy o předchozím oznamování nebo schvalování zamýšleného zvýšení pojistných sazeb pouze jako součást obecného systému kontroly cen.
Žádné ustanovení této směrnice nebrání členským státům, aby u pojišťoven, které žádají o povolení pro odvětví 18 v bodě A přílohy nebo jim již bylo vydáno, ověřovaly jejich přímé nebo nepřímé lidské a materiální zdroje, včetně kvalifikace jejich lékařských týmů a kvality vybavení, které mají k dispozici pro plnění závazků vyplývajících z tohoto pojistného odvětví.
4. Uvedené předpisy nesmějí požadovat, aby žádost o povolení byla posuzována podle hospodářských potřeb trhu."
Článek 7
Článek 9 směrnice 73/239/EHS se nahrazuje tímto:
"Článek 9
Obchodní plán uvedený v čl. 8 odst. 1 písm. c) musí obsahovat údaje nebo podklady týkající se
a) druhu rizik, která pojišťovna navrhuje krýt;
b) základních zásad zajistné politiky;
c) položek, z nichž sestává minimální garanční fond;
d) předpokládaných nákladů na zřízení provozního systému a obchodní sítě; finančních zdrojů, které mají pokrýt tyto náklady, a pokud jsou rizika, která mají být kryta, zařazena do odvětví 18 v bodě A přílohy, také zdrojů, které má pojišťovna k dispozici pro zabezpečení přislíbené asistence,
a navíc pro první tři účetní období:
e) předpokládaných správních nákladů mimo zřizovací náklady, zejména běžných režijních nákladů a provizí,
f) předpokládaného pojistného nebo příspěvků a nákladů na pojistná plnění;
g) předpokládané rozvahy;
h) předpokládaných finančních zdrojů určených ke krytí závazků z pojištění a míry solventnosti."
Článek 8
Příslušné orgány domovského členského státu nesmějí pojišťovně vydat povolení k přístupu k činnosti v pojišťovnictví dříve, než jim je sdělena totožnost jeho akcionářů nebo společníků, ať přímých nebo nepřímých, ať fyzických nebo právnických osob, které mají kvalifikovaný podíl v této pojišťovně, a o výši těchto podílů.
Tytéž orgány odmítnou vydat povolení, pokud by vzhledem k potřebě zajistit zdravé a obezřetné řízení pojišťovny nebyly spokojeny se způsobilostí akcionářů nebo společníků. HLAVA III
HARMONIZACE PODMÍNEK PRO PROVOZOVÁNÍ POJIŠTĚNÍ Kapitola 1
Článek 9
Článek 13 směrnice 73/239/EHS se nahrazuje tímto:
"Článek 13
1. Finanční dozor nad pojišťovnou včetně činností, které vykonává v rámci práva usazování nebo volného pohybu služeb, spadá do výlučné pravomoci domovského členského státu.
2. Tento finanční dozor se týká veškeré činnosti pojišťovny a zahrnuje prověřování stavu jeho solventnosti, tvorby technických rezerv včetně matematických rezerv a aktiv, která je kryjí, v souladu s předpisy nebo praxí obvyklou v domovském členském státě a při dodržení předpisů přijatých na úrovni Společenství.
Jestliže má dotyčná pojišťovna povolení krýt rizika zařazená v odvětví 18 v bodě A přílohy, rozšiřuje se dozor na sledování technických prostředků, které má pojišťovna k dispozici pro provoz asistenčních služeb, k jejichž výkonu se zavázala, pokud právo domovského členského státu požaduje stanoví těchto prostředků.
3. Příslušné orgány domovského členského státu požadují od každé pojišťovny, aby měla řádné správní a účetní postupy a přiměřené vnitřní kontrolní mechanismy."
Článek 10
Článek 14 směrnice 73/239/EHS se nahrazuje tímto:
"Článek 14
Členský stát pobočky zabezpečí, aby v případech, kdy pojišťovna, které bylo vydáno povolení v jiném členském státě, vykonává svou činnost prostřednictvím pobočky, mohly příslušné orgány domovského členského státu poté, co nejprve informují příslušné orgány členského státu pobočky, na místě samy nebo prostřednictvím osob, které jmenují pro tento účel, prověřovat informace, které jsou nezbytné pro zajištění finančního dozoru nad pojišťovnou.
Orgány členského státu pobočky se mohou tohoto prověřování zúčastnit."
Článek 11
V článku 19 směrnice 73/239/EHS se odstavce 2 a 3 nahrazuje tímto:
"2. Členské státy požadují od pojišťoven se sídlem na jejich území, aby pravidelně předkládaly své výkazy, které jsou nezbytné pro účely dozoru, a statistické doklady.
Příslušné orgány si vzájemně poskytují veškeré doklady a informace potřebné pro výkon dozoru.
3. Každý členský stát přijme veškerá nezbytná opatření, aby zajistil, že příslušné orgány mají potřebné pravomoci a prostředky pro výkon dozoru nad činností pojišťoven se sídlem na jejich území, včetně činností vykonávaných mimo toto území, v souladu se směrnicemi Rady upravujícími tyto činnosti a za účelem dozoru nad jejich výkonem.
Tyto pravomoci a prostředky musí příslušným orgánům umožnit zejména
a) podrobně prověřovat situaci pojišťovny a veškeré její činnosti, kromě jiného pomocí
- shromažďování informací nebo vyžadování dokladů týkajících se pojišťovací činnosti,
- prováděním kontrol přímo na místě v objektu pojišťovny;
b) přijímat veškerá opatření ve vztahu k pojišťovně, jejím vedoucím pracovníkům nebo osobám, které pojišťovnu kontrolují. Tato opatření musí být přiměřená a nezbytná pro zajištění toho, aby činnost pojišťovny byla stále v souladu s právními a správními předpisy, kterým musí v každém členském státě dodržovat, a zejména s obchodním plánem, pokud je závazný, a pro zabránění nebo odstranění jakýchkoli nesrovnalostí ohrožujících zájmy pojištěných osob;
c) zajistit uskutečnění těchto opatření v případě potřeby i vynucením, případně soudní cestou.
Členské státy rovněž mohou stanovit, že příslušné orgány mohou obdržet veškeré informace o smlouvách, které mají zprostředkovatelé."
Článek 12
1. V článku 11 směrnice 88/357/EHS se zrušují odstavce 2 až 7.
2. Každý členský stát povolí za podmínek stanovených vnitrostátními právními předpisy pojišťovnám se sídlem na jeho území převod celého nebo části kmene pojistných smluv, které byly uzavřeny v rámci práva usazování nebo volného pohybu služeb, na přijímající subjekt usazeného ve Společenství, jestliže příslušné orgány domovského členského státu přijímajícího subjektu potvrdí, že tento subjekt bude mít po uskutečnění převodu nezbytnou míru solventnosti.
3. Pokud některá pobočka navrhuje převod celého nebo části kmene pojistných smluv, které byly uzavřeny v rámci práva usazování nebo volného pohybu služeb, je třeba konzultovat členský stát pobočky.
4. V případech uvedených v odstavcích 2 a 3 povolí příslušné orgány domovského členského státu převádějící pojišťovny tento převod po obdržení souhlasu od příslušných orgánů členských států, ve kterých se nacházejí rizika.
5. Příslušné orgány členských států, které byly konzultovány, sdělí své stanovisko nebo souhlas příslušným orgánům domovského členského státu převádějící pojišťovny do tří měsíců od obdržení žádosti; pokud konzultované orgány v této lhůtě neodpovědí, považuje se to za příznivé stanovisko nebo souhlas vyjádřený mlčky.
6. Převod povolený v souladu s tímto článkem se za podmínek stanovených vnitrostátními právními předpisy zveřejňuje v členském státě, ve kterém se nachází riziko.
Tento převod je automaticky platný vůči pojistníkům, pojištěným osobám a všem ostatním osobám majícím práva a povinnosti vzniklé z převáděných smluv.
Tímto ustanovením není dotčeno právo členských států stanovit, že pojistníci mohou smlouvu v určité lhůtě po převodu vypovědět.
Článek 13
1. Článek 20 směrnice 73/239/EHS se nahrazuje tímto:
"Článek 20
1. Jestliže pojišťovna nedodržuje článek 15, může příslušný orgán jejího domovského členského státu zakázat volně nakládat s aktivy poté, co o svém úmyslu uvědomí příslušné orgány členských států, ve kterých se nacházejí rizika.
2. Pro účely ozdravění finanční situace pojišťovny, jejíž míra solventnosti klesne pod minimum požadované podle čl. 16 odst. 3, si příslušný orgán domovského členského státu vyžádá ke schválení ozdravný plán finanční situace.
Za výjimečných okolností, pokud se příslušný orgán domnívá, že se finanční situace pojišťovny bude dále zhoršovat, může také omezit nebo zakázat volné nakládání s aktivy pojišťovny.
Informuje orgány ostatních členských států, na jejichž území pojišťovna vykonává činnost, o všech přijatých opatřeních, a tyto orgány na jeho žádost přijmou stejná opatření.
3. Jestliže míra solventnosti klesne pod částku garančního fondu vymezenou v článku 17, vyžádá si příslušný orgán domovského členského státu od pojišťovny ke schválení plán krátkodobého financování.
Může dále omezit nebo zakázat volné nakládání s aktivy pojišťovny.
Informuje orgány ostatních členských států, na jejichž území pojišťovna vykonává činnost, a tyto orgány na jeho žádost přijmou stejná opatření.
4. Příslušné orgány mohou dále přijmout veškerá nezbytná opatření na ochranu zájmů pojištěných osob v případech uvedených v odstavcích 1, 2 a 3.
5. Všechny členské státy přijmou nezbytná opatření, aby mohly v případech podle odstavců 1, 2 a 3 v souladu se svými vnitrostátními právními předpisy zakázat volné nakládání s aktivy umístěnými na jejich území na žádost domovského státu pojišťovny, který označí aktiva, jichž se taková opatření mají týkat."
Článek 14
Článek 22 směrnice 73/239/EHS se nahrazuje tímto:
"Článek 22
1. Povolení vydané pojišťovně příslušným orgánem jejího domovského členského státu může tento orgán odejmout, jestliže pojišťovna
a) nezačne využívat tohoto povolení do 12 měsíců, výslovně se jej vzdá nebo přestane vykonávat činnost po více než šest měsíců, ledaže by příslušný členský stát stanovil, že povolení v takových případech pozbývá platnosti;
b) již neplní podmínky pro vydání povolení;
c) nebyla schopna v rámci povolené lhůty přijmout opatření obsažená v ozdravném plánu nebo plánu financování uvedených v článku 20;
d) dopustí se závažného porušení povinností stanovených předpisy, kterými je povinna se řídit.
V případě odnětí nebo pozbytí platnosti povolení uvědomí příslušný orgán domovského členského státu o této skutečnosti příslušné orgány ostatních členských států, a ty přijmou příslušná opatření, aby zabránily pojišťovně v zahájení nových operací na svých územích, ať již v rámci práva usazování, nebo v rámci volného pohybu služeb. Příslušný orgán domovského členského státu kromě toho, v součinnosti s těmito orgány, přijme veškerá nezbytná opatření na ochranu zájmů pojištěných osob, a zejména omezí volné nakládání s aktivy pojišťovny podle čl. 20 odst. 1, odst. 2 druhého pododstavce nebo odst. 3 druhého pododstavce.
2. Každé rozhodnutí o odnětí povolení musí být podrobně odůvodněno a oznámeno dotyčné pojišťovně."
Článek 15
1. Členské státy stanoví, že každá fyzická či právnická osoba, která hodlá získat přímo nebo nepřímo kvalifikovaný podíl v některé pojišťovně, musí nejprve informovat příslušné orgány domovského členského státu a uvést výši svého zamýšleného podílu.
Každá fyzická či právnická osoba musí rovněž informovat příslušné orgány domovského členského státu, pokud hodlá zvýšit svůj kvalifikovaný podíl tak, že by buď podíl na hlasovacích právech, nebo na základním kapitálu, který drží, dosáhly nebo překročily 20, 33 nebo 50 %, nebo by se pojišťovna stala její dceřinou společností.
Příslušné orgány domovského členského státu mají lhůtu nejvýše tří měsíců ode dne oznámení uvedeného v prvním pododstavci, aby mohly vyslovit svůj nesouhlas s takovým záměrem, pokud by vzhledem k potřebě zajistit zdravé a obezřetné vedení dotyčné pojišťovny nebyly spokojeny se způsobilostí osoby uvedené v prvním pododstavci.
Pokud nemají proti tomuto záměru námitky, mohou stanovit maximální dobu na jeho provedení.
2. Členské státy stanoví, že každá fyzická či právnická osoba, která hodlá zcizit, přímo nebo nepřímo, kvalifikovaný podíl v některé pojišťovně, musí nejprve informovat příslušné orgány domovského členského státu a uvést výši podílu.
Každá fyzická či právnická osoba musí rovněž informovat příslušné orgány domovského členského státu, pokud hodlá snížit svůj kvalifikovaný podíl tak, že by buď podíl na hlasovacích právech, nebo na základním kapitálu, který drží, poklesly pod 20, 33 nebo 50 %, nebo by pojišťovna přestala být její dceřinou společností.
3. Pojišťovny musí, jakmile se o tom dovědí, informovat příslušné orgány svých domovských členských států o všech nabytích nebo zcizeních podílů na svém základním kapitálu, které vedou k tomu, že tyto podíly překročí hranici uvedenou v odstavcích 1 a 2 nebo poklesnou pod ni.
Musí jim také alespoň jedenkrát ročně sdělit jména akcionářů a společníků, kteří vlastní kvalifikovaný podíl, a velikost těchto podílů, jak jsou uvedeny například v informacích, které dostávají společníci nebo akcionáři na výročních valných hromadách, nebo v informacích obdržených na základě povinností týkajících se společností kotovaných na burzách cenných papírů.
4. Členské státy stanoví, že v případech, kdy by vliv vykonávaný osobami zmíněnými v odstavci 1 mohl působit v neprospěch obezřetného a zdravého řízení pojišťovny, přijmou příslušné orgány domovského členského státu vhodná opatření pro ukončení této situace.
Tato opatření mohou zahrnovat například soudní příkaz nebo zákaz, sankce proti členům správní rady a ředitelům nebo pozastavení výkonu hlasovacích práv, která jsou spojena s akciemi, které drží dotyční akcionáři nebo společníci.
Podobná opatření se použijí vůči fyzickým nebo právnickým osobám, které nesplní povinnost poskytovat informace předem podle odstavce 1.
Pokud je podíl nabyt přes nesouhlas příslušných orgánů, rozhodnou členské státy bez ohledu na ostatní sankce, které budou přijaty, buď o pozastavení výkonu odpovídajících hlasovacích práv, nebo o neplatnosti odevzdaných hlasů nebo o možnosti jejich prohlášení za neplatné.
Článek 16
1. Členské státy stanoví, že všechny osoby, které pracují nebo pracovaly pro příslušné orgány, včetně auditorů a expertů, kteří jednají jménem příslušných orgánů, byly povinny zachovávat profesní tajemství.
Znamená to, že žádné důvěrné informace, které tyto osoby mohou získat při plnění svých povinností, nesmějí být prozrazeny žádné osobě ani orgánu, kromě informací v celkové nebo souhrnné formě, kde není možno identifikovat jednotlivé pojišťovny, a kromě případů, na které se vztahuje trestní právo.
Nicméně v případě, že dojde k vyhlášení úpadku pojišťovny nebo k její nucené likvidaci, je možné zveřejnit v občanském nebo obchodním soudním řízení důvěrné informace, které se netýkají třetích osob zapojených do pokusů pojišťovnu zachránit.
2. Odstavec 1 nebrání příslušným orgánům různých členských států, aby si vyměňovaly informace podle směrnic vztahujících se na pojišťovny.
Na tyto informace se vztahuje profesní tajemství stanovené v odstavci 1.
3. Členské státy mohou s příslušnými orgány třetích zemí uzavírat dohody o spolupráci s ustanoveními o výměně informací pouze tehdy, pokud je ohledně sdělených informací zaručena ochrana profesního tajemství alespoň na stejné úrovni jako podle tohoto článku.
4. Příslušné orgány, které dostávají důvěrné informace podle odstavce 1 nebo 2, je mohou používat jen při plnění svých funkcí
- pro ověřování toho, zda jsou plněny podmínky, kterými se řídí přístup k činnosti v pojišťovnictví, a pro podporu sledování výkonu této činnosti, zejména pokud jde o sledování technických rezerv, míry solventnosti, správních a účetních postupů a vnitřních kontrolních mechanismů,
- pro ukládání sankcí,
- při odvoláních proti správním rozhodnutím příslušných orgánů, nebo
- při soudních řízeních, která jsou zahájena podle článku 56 nebo podle zvláštních ustanovení směrnic, které byly přijaty v oblasti pojišťovnictví.
5. Odstavce 1 a 4 nejsou na překážku výměně informací v rámci členského státu, který má dva nebo více příslušných orgánů, nebo mezi jednotlivými členskými státy mezi příslušnými orgány a
- orgány pověřenými veřejným dohledem nad úvěrovými institucemi a jinými finančními institucemi a orgány pověřenými dohledem nad finančními trhy,
- institucemi, které jsou zapojeny do likvidací a úpadků pojišťoven a do jiných podobných postupů a
- osobami příslušnými pro provádění zákonem stanoveného auditu účetnictví pojišťoven a jiných finančních institucí,
při plnění jejich funkcí v rámci dohledu nebo při poskytování informací institucím pověřeným řízením nucené likvidace nebo správou garančních fondů, aby tyto instituce mohly plnit své úkoly.
Na informace, které tyto orgány, instituce a osoby obdrží, se vztahuje profesní tajemství stanovené v odstavci 1.
6. Kromě toho mohou odchylně od odstavců 1 a 4 členské státy v souladu se zákony povolit poskytnutí některých informací jiným orgánům státní správy, které jsou zodpovědné za právní předpisy týkající se dozoru nad úvěrovými institucemi, finančními institucemi, obchodem s cennými papíry a pojišťovacími společnostmi, a inspektorům, kteří jednají jménem těchto orgánů.
Toto poskytnutí informací však je možné provést jen tehdy, je-li nezbytné z důvodů obezřetnostního dohledu.
Členské státy však stanoví, že informace získané podle odstavců 2 a 5 a informace získané z ověřování podle článku 14 směrnice 73/239/EHS, nesmějí být nikdy poskytnuty v případech uvedených v tomto odstavci, ledaže existuje výslovný souhlas příslušného orgánu, který tyto informace poskytl, nebo příslušného orgánu členského státu, ve kterém bylo ověřování provedeno.
Kapitola 2
Článek 17
Článek 15 směrnice 73/239/EHS se nahrazuje tímto:
"Článek 15
1. Domovský členský stát vyžaduje, aby každá pojišťovna vytvořila dostatečné technické rezervy pro veškeré své činnosti.
Výše těchto technických rezerv se určuje podle pravidel stanovených ve směrnici 91/674/EHS.
2. Domovský členský stát vyžaduje, aby každá pojišťovna kryla technické rezervy pro veškeré své činnosti odpovídajícími aktivy v souladu s článkem 6 směrnice 88/357/EHS.
Pokud jde orizika nacházející se v Evropskémspolečenství, musí být tato aktiva umístěna uvnitř Společenství.
Členské státy neukládají pojišťovně, aby umístila svá aktiva v určitém členském státě.
Domovský členský stát však může povolit zmírnění pravidel o umístění aktiv.
3. Jestliže domovský členský stát povolí, aby část technických rezerv tvořily pohledávky vůči zajistitelům, stanoví i výši takto povoleného procentního podílu.
V tom případě nesmí vyžadovat konkrétní umístění aktiv reprezentujících tyto pohledávky."
Článek 18
Článek 15a směrnice 72/239/EHS se nahrazuje tímto:
"Článek 15a
1. Členské státy vyžadují, aby každá pojišťovna se sídlem na jejich území, která pojišťuje rizika zařazená do odvětví 14 v bodě A přílohy (dále jen "pojištění úvěru"), vytvořila vyrovnávací rezervu pro vyrovnání jakékoli technické ztráty nebo nadprůměrného škodného průběhu vzniklého v tomto odvětví v daném účetním období.
2. Vyrovnávací rezerva musí být vypočtena podle pravidel stanovených domovským členským státem podle jedné ze čtyř metod uvedených v bodě D přílohy, které se považují za rovnocenné.
3. Až do výše částky vypočtené podle metod stanovených v bodě D přílohy se vyrovnávací rezerva nebere v úvahu při výpočtu míry solventnosti.
4. Členské státy mohou osvobodit pojišťovny se sídlem na jejich území od povinnosti vytvářet vyrovnávací rezervu pro činnost v odvětví pojištění úvěru, pokud předepsané pojistné nebo příspěvky z tohoto pojištění činí méně než 4 % jejich celkového předepsaného pojistného nebo předepsaných příspěvků a méně než 2500000 ECU."
Článek 19
Zrušuje se článek 23 směrnice 88/357/EHS.
Článek 20
Pojišťovna zajistí, aby u aktiv tvořících technické rezervy byl vzat v úvahu typ vykonávané činnosti pojišťovny tak, aby byla zajištěna bezpečnost, výnosnost a obchodovatelnost jejích investic, a aby aktiva byla diverzifikovaná a dostatečně rozložená.
Článek 21
1. Domovský členský stát nesmí povolit pojišťovnám, aby kryly své technické rezervy jinými než těmito kategoriemi aktiv:
A. Investice
a) dluhové cenné papíry a jiné nástroje peněžního a kapitálového trhu;
b) úvěry;
c) akcie a jiné účasti s pohyblivým výnosem;
d) podílové listy v subjektech kolektivního investování do převoditelných cenných papírů a jiných investičních fondech;
e) pozemky, budovy a věcná práva k nemovitému majetku;
B. Pohledávky
f) pohledávky za zajistiteli včetně podílů zajistitelů na technických rezervách;
g) vklady a pohledávky u převádějících pojišťoven;
h) pohledávky vůči pojistníkům a zprostředkovatelům vyplývající z přímých a zajišťovacích operací;
i) pohledávky vzniklé z prodeje zachráněných zbytků nebo z regresních nároků;
j) vratky daní;
k) nároky vůči garančním fondům;
C. Jiná aktiva
l) hmotný investiční majetek kromě pozemků a budov, oceněný na základě obezřetné amortizace;
m) bankovní a pokladní hotovost, vklady u úvěrových institucí a jiných subjektů, které mají povolení přijímat vklady;
n) časově rozlišené pořizovací náklady;
o) narostlé úroky a nájemné a jiné narostlé příjmy a zálohové platby.
V případě Lloyd`s tyto kategorie aktiv zahrnují i záruky a akreditivy vydané úvěrovými institucemi ve smyslu směrnice 77/780/EHS [12] nebo pojišťovnami společně s ověřitelnými částkami, které vyplývají ze životních pojistek, pokud představují prostředky, které patří upisovatelům.
Začlenění jakýchkoli aktiv nebo kategorie aktiv, které jsou uvedeny v prvním pododstavci, neznamená, že všechna aktiva musí být bez dalšího povolena ke krytí technických rezerv.
Domovský členský stát stanoví podrobnější pravidla upřesňující podmínky pro použití přijatelných aktiv; v této souvislosti může požadovat věcné zástavy nebo záruky, zejména v případě pohledávek za zajistiteli.
Domovský členský stát bude při stanovení a uplatňování pravidel, která přijme, dbát zejména na to, aby byly zachovávány tyto zásady:
i) aktiva tvořící technické rezervy jsou oceňována po odečtení všech smluvních dluhů vzniklých v souvislosti s jejich nabytím;
ii) všechna aktiva musí být oceňována podle zásad obezřetnosti, s přihlédnutím k riziku, že některé částky mohou být nerealizovatelné.
Zejména hmotný investiční majetek kromě pozemků a budov může být přijat ke krytí technických rezerv, jen pokud je oceněn na základě obezřetné amortizace;
iii) úvěry poskytnuté podnikům, státu nebo mezinárodním organizacím, místním nebo regionálním orgánům nebo fyzickým osobám mohou být přijaty ke krytí technických rezerv jen tehdy, pokud jsou dostatečné záruky jejich bezpečnosti, ať už jsou založeny na postavení vypůjčovatele, hypotékách, bankovních zárukách nebo zárukách poskytnutých pojišťovnami nebo jiných formách zabezpečení;
iv) deriváty jako jsou opce, termínové obchody a swapy v souvislosti s aktivy, která tvoří technické rezervy, mohou být použity, pokud přispívají ke snížení investičního rizika nebo usnadňují účinnou správu portfolia.
Musí být oceňovány na obezřetném základě a je možno je brát v úvahu při oceňování podkladových aktiv;
v) převoditelné cenné papíry, s nimiž se neobchoduje na regulovaném trhu, je možno přijmout ke krytí technických rezerv jen tehdy, pokud jsou realizovatelné v krátké době;
vi) pohledávky za třetími osobami mohou být přijaty ke krytí technických rezerv jen po odečtení všech částek dlužných téže třetí osobě;
vii) hodnota jakýchkoli dluhů a nároků přijatých ke krytí technických rezerv musí být vypočítána na obezřetném základě s přihlédnutím k riziku, že některé částky mohou být nerealizovatelné.
Zejména pohledávky vůči pojistníkům a zprostředkovatelům, které vyplývají z pojistných a zajistných operací, je možno přijmout jen tehdy, pokud nejsou po splatnosti déle než tři měsíce;
viii) v případě, že aktiva reprezentují investici do dceřiné společnosti, která za pojišťovnu spravuje veškeré její investice nebo jejich část, musí domovský členský stát při použití pravidel a zásad tohoto článku vzít v úvahu podkladová aktiva držené dceřinou společností; domovský členský stát může posuzovat aktiva jiných dceřiných společností stejným způsobem;
ix) časově rozlišené pořizovací náklady mohou být přijaty ke krytí technických rezerv jen tehdy, pokud je to v souladu s výpočtem technických rezerv pro nezasloužené pojistné.
2. Odchylně od odstavce 1 může domovský členský stát za výjimečných okolností a na žádost pojišťovny dočasně a na základě řádně odůvodněného rozhodnutí přijmout jiné kategorie aktiv ke krytí technických rezerv, s výhradou článku 20.
Článek 22
1. Pokud jde o aktiva tvořící technické rezervy, vyžaduje domovský členský stát, aby každá pojišťovna investovala nejvýše
a) 10 % svých celkových hrubých technických rezerv do jednoho pozemku nebo budovy nebo určitého počtu pozemků nebo budov, které se nacházejí navzájem v dostatečné blízkosti, aby mohly být skutečně považovány za jednu investici;
b) 5 % svých celkových hrubých technických rezerv do akcií a jiných obchodovatelných cenných papírů obdobných akciím, do dluhových cenných papírů a jiných nástrojů peněžního a kapitálového trhu od téhož podniku nebo do úvěrů udělených stejnému vypůjčovateli, které se posuzují jako jeden celek, přičemž do těchto úvěrů se nezahrnují úvěry poskytnuté státním, regionálním nebo místním orgánům nebo mezinárodním organizacím, jejichž členem je jeden nebo více člen ských států.
Tato hranice se může zvýšit na 10 %, pokud pojišťovna neinvestuje více než 40 % svých hrubých technických rezerv do úvěrů nebo cenných papírů emitujících institucí a vypůjčovatelů, u nichž investovala více než 5 % svých aktiv;
c) 5 % svých celkových hrubých technických rezerv do nezajištěných úvěrů, včetně 1 % pro každý jednotlivý nezajištěný úvěr, kromě úvěrů poskytnutých úvěrovým institucím, pojišťovnám, pokud to dovoluje článek 8 směrnice 73/239/EHS a investičním podnikům usazeným v některém členském státě;
d) 3 % svých celkových technických rezerv do pokladní hotovosti;
e) 10 % svých celkových technických rezerv do akcií a jiných cenných papírů obdobných akciím a do dluhových cenných papírů, pokud se s těmito akciemi a dluhovými papíry neobchoduje na regulovaném trhu.
2. Neexistence limitu v odstavci 1 u investice do určité kategorie neznamená, že by aktiva v této kategorii měla být přijímána ke krytí technických rezerv bez omezení.
Domovský členský stát stanoví podrobnější pravidla upřesňující podmínky pro použití přijatelných aktiv.
Při stanovení a uplatňování těchto pravidel dbá zejména na to, aby byly dodržovány tyto zásady:
i) aktiva tvořící technické rezervy musí být diverzifikována a rozložena tak, aby bylo zajištěno, že nedojde k nadměrné závislosti na žádné jednotlivé kategorii aktiv, investičních trhů nebo jednotlivých investic;
ii) investice do jednotlivých typů aktiv, které vykazují vysokou úroveň rizika, ať už vzhledem k povaze aktiv nebo vzhledem ke kvalitě emitenta, musí být omezeny na obezřetnou úroveň;
iii) omezení konkrétních kategorií aktiv musí brát v úvahu zajištění, jak je zohledněno při výpočtu technických rezerv;
iv) v případě, že držená aktiva reprezentují investici do dceřiné společnosti, která za pojišťovnu spravuje veškeré její investice nebo jejich část, musí členský stát při použití pravidel a zásad tohoto článku vzít v úvahu podkladová aktiva držená dceřinou společností; domovský členský stát může posuzovat aktiva jiných dceřiných společností stejným způsobem;
v) procentní podíl aktiv tvořících technické rezervy, která jsou zahrnuta do nelikvidních investic, musí být udržováno na obezřetné úrovni;
vi) v případě, že aktiva reprezentují úvěry určitým úvěrovým institucím nebo dluhové cenné papíry jimi vydané, může domovský členský stát při použití pravidel a zásad tohoto článku vzít v úvahu podkladová aktiva držená těmito úvěrovými institucemi.
Tento postup je možno použít pouze tehdy, když má úvěrová instituce sídlo v některém členském státě a tento členský stát, případně jeho místní orgány, ji plně vlastní a činnost této instituce, v souladu s její zakládací listinou a stanovami, spočívá v tom, že jejím prostřednictvím jsou poskytovány úvěry státním nebo místním orgánům nebo úvěry jimi zaručené nebo úvěry subjektům, které jsou se státem nebo místními orgány úzce spojeny.
3. V rámci podrobných pravidel upřesňujících podmínky pro využití přijatelných aktiv stanoví členský stát přísnější posuzování
- všech úvěrů, které nejsou kryty bankovní zárukou, zárukou vydanou pojišťovnou, hypotékou nebo jinou formou zabezpečení ve srovnání s úvěry, které jsou takovou zárukou kryty,
- subjektů kolektivního investování do převoditelných cenných papírů, které nejsou koordinovány ve smyslu směrnice 85/611/EHS [13], a jiných investičních fondů v porovnání se subjekty kolektivního investování do převoditelných cenných papírů, které jsou koordinovány ve smyslu uvedené směrnice,
- cenných papírů, s nimiž se neobchoduje na regulovaném trhu, ve srovnání s těmi, s nimiž se na něm obchoduje,
- dluhových cenných papírů a jiných nástrojů peněžního a kapitálového trhu, které nejsou vystaveny státními, místními nebo regionální orgány nebo podniky patřící do zóny A podle definice směrnice 89/647/EHS [14] nebo jejichž emitenty jsou mezinárodní organizace, jejichž členem není alespoň jeden členský stát Společenství, ve srovnání se stejnými finančními nástroji, které jsou vydány takovými institucemi.
Členské státy mohou zvýšit limit stanovený v odst. 1 písm. b) na 40 % v případě určitých dluhových cenných papírů, pokud jsou vydány úvěrovou institucí, která má sídlo v některém členském státě a ze zákona podléhá zvláštnímu veřejnému dohledu, který má chránit držitele těchto dluhových cenných papírů.
Zejména částky odvozené od emise takových dluhových cenných papírů musí být investovány v souladu se zákonem do aktiv, která jsou během celé doby platnosti dluhových cenných papírů schopna pokrýt nároky spojené s dluhovými cennými papíry a která by v případě úpadku emitenta byla využita přednostněpro proplacení jistiny a zaplacení narostlých úroků.
5. Členské státy nesmějí od pojišťoven požadovat, aby investovaly do určitých kategorií aktiv.
6. Odchylně od odstavce 1 může domovský členský stát za výjimečných okolností a na požádání pojišťovny dočasně a na základě rádně odůvodněného rozhodnutí povolit výjimky z pravidel stanovených v odst. 1 písm. a) až e), s výhradou článku 20.
Článek 23
Body 8 a 9 přílohy I směrnice 88/357/EHS se nahrazují tímto:
"8. Pojišťovny mohou držet neodpovídající aktiva na pokrytí částky, která nepřesahuje 20 % jejich závazků v jedné konkrétní měně.
9. Členský stát může stanovit, že pokud podle předcházejících postupů musí být závazek pokryt aktivy, která jsou vyjádřena v měně některého členského státu, je tento požadavek také požadován za splněný, pokud jsou tato aktiva vyjádřena v ECU."
Článek 24
V článku 16 směrnice 73/239/EHS se odstavec 1 nahrazuje tímto:
"1. Domovský členský stát vyžaduje, aby každá pojišťovna vytvořila dostatečnou míru solventnosti ve vztahu k veškeré své činnosti.
Míra solventnosti se rovná jmění pojišťovny očištěnému o všechny předvídatelné závazky po odečtení nehmotného majetku.
Zejména zahrnuje tato aktiva:
- splacený základní kapitál nebo v případě vzájemné pojišťovny splacený skutečný počáteční kapitál plus všechny účty členů, které splňují všechna tato kritéria:
a) zakladatelská listina a stanovy stanoví, že platby z těchto účtů členům je možno provádět jen tehdy, pokud to nezpůsobí pokles míry solventnosti pod požadovanou úroveň, nebo po rozpuštění pojišťovny, pokud byly vyrovnány všechny ostatní dluhy pojišťovny;
b) zakladatelská listina a stanovy stanoví, že pokud jde o jakékoli platby z jiných důvodů než individuálního ukončení členství, musí být příslušné orgány informovány alespoň měsíc předem a mohou v této lhůtě tyto platby zakázat, a
c) příslušná ustanovení zakladatelské listiny a stanov je možno změnit jen poté, co příslušné orgány prohlásí, že nemají proti takové změně námitky, aniž jsou dotčena kritéria uvedená v písmenech a) a b);
- polovina nesplaceného základního kapitálu nebo nesplaceného počátečního kapitálu, jakmile splacená část dosáhne 25 % tohoto kapitálu,
- rezervy (zákonné rezervy a dobrovolné rezervy) nevztahující se k přijatým závazkům,
- nerozdělený zisk,
- případě vzájemné pojišťovny nebo společnosti na bázi vzájemnosti s variabilními příspěvky jakékoli nároky, které mohou vznést vůči svým členům prostřednictvím výzvy k dodatečnému příspěvku během účetního období, až do poloviny rozdílu mezi maximální částkou příspěvků a příspěvky skutečně předepsanými; tyto možnosti dodatečných příspěvků však nesmějí představovat více než 50 % míry solventnosti,
- na základě žádosti pojišťovny a na základě jí předložených dokladů veškeré skryté rezervy vzniklé podhodnocením aktiv, pokud tyto skryté rezervy nejsou výjimečné povahy,
- kumulativní prioritní akcie a podřízené závazky mohou být zahrnuty, ale pokud tomu tak je, jen do výše 50 % míry solventnosti, a nejvýše 25 % z toho se může skládat z podřízených závazků se stanovenou splatností nebo z prioritních akcií se stanovenou splatností za podmínky, že jsou splněna tato minimální kritéria:
a) v případě úpadku nebo likvidace pojišťovny existují závazné dohody, podle nichž se podřízené závazky nebo prioritní akcie zařazují za pohledávky všech ostatních věřitelů a lze je splatit až po vyrovnání všech ostatních dluhů splatných k tomuto okamžiku.
Podřízené závazky musí splňovat také tyto podmínky:
b) je možno zohlednit pouze skutečně zaplacené prostředky;
c) u dluhů se stanovenou splatností musí být původní splatnost alespoň pět let.
Nejpozději jeden rok přede dnem splatnosti musí pojišťovna předložit příslušným orgánům ke schválení plán na udržení nebo dosažení míry solventnosti na požadované úrovni ke dni splatnosti, ledaže se rozsah, v němž je dluh zařazen jako složka míry solventnosti, postupně snižoval během nejméně posledníchpěti let přede dnem splatnosti.Příslušné orgány mohou povolit předčasné splacení těchto dluhů za podmínky, že o to emitující pojišťovna požádá a že její míra solventnosti nepoklesne pod požadovanou úroveň;
d) u dluhů bez stanovené splatnosti, musí být dodržena pětiletá výpovědní lhůta, ledaže již tyto dluhy nejsou považovány za složku míry solventnosti nebo pokud je pro předčasné splacení výslovně požadován předchozí souhlas příslušných orgánů.
V druhém případě musí pojišťovna uvědomit příslušné orgány nejméně šest měsíců před navrhovaným dnem splacení a přitom uvést skutečnou a požadovanou míru solventnosti před a po splacení.
Příslušné orgány povolí splacení, pouze pokud míra solventnosti pojišťovny nepoklesne pod požadovanou úroveň;
e) smlouva o úvěru nesmí obsahovat ustanovení, podle kterých se za určitých okolností, kromě likvidace pojišťovny, dluh stane splatným před dohodnutým dnem splatnosti;
f) smlouva o úvěru může být změněna pouze tehdy, pokud příslušné orgány prohlásí, že nemají proti změně námitky;
- cenné papíry bez stanovené splatnosti a jiné nástroje, které splňují následující podmínky, včetně kumulativních prioritních akcií, kromě těch, které jsou uvedeny v předchozí odrážce, až do výše 50 % míry solventnosti pro všechny takové cenné papíry, a podřízených závazků uvedených v předchozí odrážce:
a) nesmějí být splaceny z podnětu držitele nebo bez předchozího souhlasu příslušného orgánu;
b) emisní smlouva musí pojišťovně umožňovat odklad platby úroku z úvěru;
c) pohledávky věřitele z úvěru vůči pojišťovně musí být v plném rozsahu zařazeny až za pohledávky všech nepodřízených věřitelů;
d) doklady, jimiž je upravena emise cenných papírů, musí obsahovat ustanovení o schopnosti absorbovat ztráty dluhu a nesplacených úroků s tím, že pojišťovně je dána možnost pokračovat v činnosti;
e) je možno zohlednit jen skutečně splacené částky."
Článek 25
Nejpozději tři roky po datu použitelnosti této směrnice předloží Komise zprávu Výboru pro otázky pojištění zprávu o tom, zda je nutná další harmonizace míry solventnosti.
Článek 26
Článek 18 směrnice 79/239/EHS se nahrazuje tímto:
"Článek 18
1. Členské státy nestanoví žádná pravidla pro výběr aktiv přesahujících aktiva, která tvoří technické rezervy uvedené v článku 15.
2. S výhradou čl. 15 odst. 2, čl. 20 odst. 1, 2, 3 a 5 a čl. 22 odst. 1 posledního pododstavce neomezují členské státy volné nakládání s movitými nebo nemovitými aktivy tvořícími součást jmění povolených pojišťoven.
3. Odstavce 1 a 2 nevylučují opatření, která jsou členské státy při ochraně zájmů pojištěných osob oprávněny přijmout jako vlastníci, členové nebo společníci dotyčných pojišťoven."
Kapitola 3
Článek 27
V čl. 7 odst. 1 směrnice 88/357/EHS se písmeno f) nahrazuje tímto:
"f) pro rizika uvedená v čl. 5 písm. d) směrnice 73/239/EHS si mohou smluvní strany zvolit kterékoli právo."
Článek 28
Členský stát, v němž se nachází riziko, nesmí pojistníkovi bránit v uzavírání smluv s pojišťovnou povolenou za podmínek článku 6 směrnice 73/239/EHS, pokud to není v rozporu s právními předpisy na ochranu obecného zájmu v členském státě, v němž se nachází riziko.
Článek 29
Členské státy však nepřijmou předpisy vyžadující předchozí schválení nebo soustavné oznamování všeobecných nebozvláštních pojistných podmínek, sazebníků pojistného, formulářů a jiných tiskopisů, které pojišťovna hodlá používat při svém styku s pojistníky.
Mohou pouze požadovat nesoustavné oznamování uvedených pojistných podmínek a jiných dokladů pro účely ověření dodržování vnitrostátních předpisů, které se týkají pojistných smluv, a tento požadavek nesmí představovat předběžnou podmínku pro výkon činnosti pojišťovny.
Členské státy nesmějí ponechat v platnosti sni přijímat nové předpisy o předběžném oznamování nebo schvalování zamýšleného zvýšení pojistných sazeb s výjimkou případů, kdy je to součástí obecného systému kontroly cen.
Článek 30
1. V čl. 8 odst. 4 směrnice 88/357/EHS se zrušuje písmeno b). V čl. 8 odst. 4 uvedené směrnice se tudíž písmeno a) nahrazuje tímto:
"a) S výhradou písmene c) se čl. 7 odst. 2 třetí pododstavec použije, jestliže pojistná smlouva poskytuje krytí ve více členských státech, z nichž alespoň jeden ukládá povinnost uzavřít pojištění."
2. Bez ohledu na jakékoli opačné ustanovení může členský stát, který ukládá povinnost uzavřít pojištění, požadovat, aby všeobecné a zvláštní podmínky povinného pojištění byly sděleny jeho příslušným orgánům dříve, než se začnou používat.
Článek 31
1. Před uzavřením pojistné smlouvy informuje pojišťovna pojistníka o
- rozhodném právu smlouvy tam, kde strany nemají volný výběr práva, nebo o tom, že strany mají možnost volného výběru rozhodného práva smlouvy, a v posledním případě s uvedením rozhodného práva, které navrhuje pojistitel,
- způsobu vyřizování stížností pojistníků v záležitostech smluv, včetně případné existence instituce, na kterou je možno se se stížnostmi obracet, aniž je dotčeno právo pojistníků obrátit se na soud.
2. Povinnosti uvedené v odstavci 1 platí pouze tehdy, pokud pojistník je fyzická osoba.
3. Prováděcí předpisy k tomuto článku budou přijaty v souladu s právními předpisy členského státu, ve kterém se nachází riziko.
HLAVA IV USTANOVENÍ O PRÁVU USAZOVÁNÍ A O VOLNÉM POHYBU SLUŽEB
Článek 32
Článek 10 směrnice 73/239/EHS se nahrazuje tímto:
"Článek 10
1. Pojišťovna, která hodlá založit pobočku na území jiného členského státu, to oznámí příslušným orgánům svého domovského členského státu.
2. Členské státy vyžadují, aby pojišťovna, která hodlá založit pobočku na území jiného členského státu, uvedla v oznámení podle odstavce 1 tyto údaje:
a) členský stát, na jehož území má být pobočka založena;
b) obchodní plán, který mimo jiné vymezuje zamýšlené typy operací a organizační strukturu pobočky;
c) adresu v členském státě pobočky, kde je možné obdržet doklady a kam je možné je zasílat, přičemž tato adresa musí být stejná jako ta, na kterou jsou zasílána veškerá sdělení oprávněnému zástupci;
d) jméno oprávněného zástupce pobočky, který musí mít dostatečné pravomoci, aby mohl zavazovat pojišťovnu vůči třetím osobám a zastupovat ji před úřady a soudy členského státu pobočky.
Pokud jde o Lloyd's, nesmějí se v případě sporu v členském státě pobočky vyplývajícího z přijatých závazků nacházet v nevýhodnějším postavení, než kdyby byl spor veden proti pojišťovně obvyklého typu.
Oprávněný zástupce musí proto disponovat dostatečnou pravomocí, aby bylo možné vést proti němu řízení a musí být v tomto postavení schopen zavazovat dotyčné upisovatele Lloyd's.
Pokud si pojišťovna přeje, aby její pobočka kryla rizika zařazená do odvětví 10 v bodě A přílohy s vyloučením odpovědnosti dopravce, musí předložit prohlášení, že se stala členem národní kanceláře pojistitelů a garančního fondu členského státu pobočky.
3. Pokud příslušné orgány domovského členského státu nemají, s přihlédnutím k zamýšlené činnosti, důvody pochybovat o přiměřenosti správní struktury nebo finanční situaci pojišťovny nebo o dobré pověsti a odborné kvalifikaci nebozkušenostech členů správní rady, vedoucích pracovníků nebo oprávněného zástupce, sdělí do tří měsíců po obdržení všech informací uvedených v odstavci 2 tyto informace příslušnému orgánu členského státu pobočky, a zároveň uvědomí dotyčnou pojišťovnu.
Příslušný orgán domovského členského státu také potvrdí, že pojišťovna má minimální míru solventnosti vypočtenou podle článků 16 a 17.
Pokud příslušný orgán domovského členského státu odmítá sdělit informace uvedené v odstavci 2 příslušným orgánům členského státu pobočky, musí uvést důvod svého odmítnutí dotyčné pojišťovně do tří měsíců od obdržení všech dotyčných informací.
Toto odmítnutí nebo nečinnost lze napadnout u soudu v domovském členském státě.
4. Dříve než pobočka pojišťovny zahájí svou činnost, musí příslušný orgán členského státu pobočky do dvou měsíců od obdržení informací zmíněných v odstavci 3 uvědomit příslušné orgány domovského členského státu o případných podmínkách, za nichž musí být tato činnost v členském státě pobočky vykonávána v obecném zájmu.
5. Po obdržení sdělení od příslušného orgánu členského státu pobočky, nebo pokud nejsou obdržena žádná sdělení, do uplynutí lhůty stanovené v odstavci 4 může být pobočka zřízena a může zahájit činnost.
6. Dojde-li ke změně ve kterémkoli z údajů oznámených podle odst. 2 písm. b), c) nebo d), zašle pojišťovna písemné oznámení o této změně příslušným orgánům domovského členského státu a členského státu pobočky nejméně jeden měsíc před provedením změny tak, aby příslušné orgány domovského členského státu a příslušné orgány členského státu pobočky mohly splnit své úkoly podle odstavců 3 a 4."
Článek 33
Zrušuje se článek 11 směrnice 73/239/EHS.
Článek 34
Článek 14 směrnice 88/357/EHS se nahrazuje tímto:
"Článek 14
Každá pojišťovna, který hodlá poprvé vykonávat činnost v jednom nebo více členských státech v rámci volného pohybu služeb, nejprve informuje příslušné orgány domovského členského státu, přičemž uvede povahu rizik, která hodlá krýt."
Článek 35
Článek 16 směrnice 88/357/EHS se nahrazuje tímto:
"Článek 16
1. Do jednoho měsíce od oznámení podle článku 14 příslušné orgány domovského členského státu předají a sdělí členskému státu nebo členským státům, na jejichž území hodlá pojišťovna vykonávat svou činnosti v rámci volného pohybu služeb
a) potvrzení, že pojišťovna má minimální míru solventnosti vypočtenou v souladu s články 16 a 17 směrnice 73/239/EHS;
b) pojistná odvětví, pro jejichž provozování bylo pojišťovně vydáno povolení;
c) povahu rizik, která pojišťovna hodlá krýt v členském státě, ve kterém mají být poskytovány služby.
Zároveň o tom uvědomí dotyčnou pojišťovnu.
Každý členský stát, na jehož území pojišťovna hodlá v rámci volného pohybu služeb krýt rizika zařazená do odvětví 10 v bodě A přílohy směrnice 73/239/EHS s vyloučením odpovědnosti dopravce, může požadovat, aby pojišťovna
- sdělila jméno a adresu zástupce uvedeného v čl. 12a odst. 4 uvedené směrnice,
- předložila prohlášení, že se stala členem národní kanceláře pojistitelů a garančního fondu členského státu, ve kterém jsou poskytovány služby.
2. Pokud příslušné orgány domovského členského státu nesdělí informace uvedené v odstavci 1 ve stanovené lhůtě, vyrozumí v téže lhůtě pojišťovnu o důvodech svého odmítnutí.
Toto odmítnutí lze napadnout u soudu v domovském členském státě.
3. Pojišťovna může zahájit činnost k potvrzenému datu, ke kterému je uvědoměna o sdělení uvedeném v odst. 1 prvním pododstavci."
Článek 36
Článek 17 směrnice 88/357/EHS se nahrazuje tímto:
"Článek 17
Pro každou změnu, kterou pojišťovna hodlá provést v informaci uvedené v článku 14, se použije postup podle článků 14 a 16."
Článek 37
V směrnici 88/357/EHS se zrušují čl. 12 odst. 2 druhý a třetí pododstavec a čl. 12 odst. 3 a články 13 a 15.
Článek 38
Příslušné orgány členského státu pobočky nebo členského státu, ve kterém jsou poskytovány služby, mohou žádat, aby informace o činnosti pojišťoven vykonávajících činnost na území tohoto státu, které jsou oprávněny obdržet podle této směrnice, jim byly poskytnuty v úředním jazyku nebo jazycích tohoto státu.
Článek 39
1. Zrušuje se článek 18 směrnice 88/357/EHS.
2. Členský stát pobočky nebo členský stát, ve kterém jsou poskytovány služby, nesmí přijímat předpisy vyžadující předchozí schválení nebo soustavné oznamování všeobecných nebo zvláštních pojistných podmínek, sazeb pojistného, tiskopisů a jiných písemností, které pojišťovna hodlá používat při svém styku s pojistníky.
Může od pojišťovny, která hodlá vykonávat na jeho území pojišťovací činnost v rámci práva usazování nebo volného pohybu služeb, požadovat pouze nesoustavné oznamování těchto podmínek a jiných písemností pro účely ověření toho, že jsou dodržovány vnitrostátní předpisy, přičemž tento požadavek nesmí zakládat předběžnou podmínku pro to, aby pojišťovna mohla vykonávat svou činnost.
3. Členský stát pobočky nebo členský stát, ve kterém jsou poskytovány služby, mohou zachovat nebo zavádět předběžné oznamování nebo schvalování zamýšleného zvýšení pojistných sazeb pouze jako součást obecného systému kontroly cen.
Článek 40
1. Zrušuje se článek 19 směrnice 88/357/EHS.
2. Každá pojišťovna, která vykonává svou činnost v rámci práva usazování nebo volného pohybu služeb, musí předložit příslušným orgánům členského státu pobočky nebo členského státu, ve kterém jsou poskytovány služby, veškeré doklady od ní vyžadované pro účely tohoto článku, pokud tak jsou povinny učinit také pojišťovny, které mají sídlo v těchto členských státech.
3. Jestliže příslušné orgány některého členského státu zjistí, že pojišťovna, která vykonává svou činnost v rámci práva usazování nebo volného pohybu služeb na jeho území, nedodržuje právní předpisy, které se ni v tomto státě vztahují, vyzvou ji, aby protiprávní stav ukončila.
4. Jestliže dotyčná pojišťovna neprovede nezbytná opatření, uvědomí o tom příslušné orgány dotyčného členského státu příslušné orgány domovského členského státu.
Tyto orgány přijmou při nejbližší příležitosti patřičná opatření, aby zajistily, že dotyčná pojišťovna protiprávní stav ukončí.
Povahu těchto opatření sdělí příslušným orgánům dotyčného členského státu.
5. Pokud přes opatření přijatá v domovském členském státě nebo proto, že se tato opatřená ukáží nedostatečná nebo je tento stát nepřijme, pojišťovna nadále porušuje platné právní předpisy dotyčného členského státu, může tento členský stát poté, co uvědomí příslušné orgány domovského členského státu, přijmout vhodná opatření, aby zabránil dalšímu porušování nebo je potrestal, a pokud je to naprosto nezbytné, zabránit pojišťovně, aby na jeho území nadále uzavírala pojistné smlouvy.
Členské státy zajistí, aby na jejich území bylo možno uskutečnit oznámení pojišťovnám nezbytná pro taková opatření.
6. Odstavci 3, 4 a 5 není dotčena pravomoc dotyčných členských států přijímat vhodná nouzová opatření, aby zabránily nesrovnalostem na svém území.
To zahrnuje možnost zabránit pojišťovnám, aby na jejich území nadále uzavíraly pojistné smlouvy.
7. Odstavci 3, 4 a 5 není dotčena pravomoc členských států postihovat protiprávní jednání, ke kterým dojde na jejich území.
8. Má-li pojišťovna, která se dopustí protiprávního jednání, v dotyčném členském státě pobočku nebo tam vlastní majetek, mohou příslušné orgány tohoto státu v souladu s vnitrostátními právními předpisy proti této pobočce nebo majetku uplatnit správní sankce stanovené pro takové protiprávní jednání.
9. Jakákoli opatření přijatá podle odstavců 4 až 8 zahrnující sankce nebo omezení výkonu činnosti v pojišťovnictví musí bý třádně odůvodněná a oznámena dotyčné pojišťovně.
10. Každé dva roky předloží Komise Výboru pro pojišťovnictví, zřízenému směrnicí 91/675/EHS, zprávu shrnující podle jednotlivých členských států počty a druhy případů, kdy bylo odmítnuto povolení podle článku 10 směrnice 73/239/EHS nebo článku 16 směrnice 88/357/EHS, ve znění této směrnice, nebo kdy byla přijata opatření podle odstavce 5.
Členské státy spolupracují s Komisí tím, že jí poskytují potřebné údaje pro tuto zprávu.
Článek 41
Žádné ustanovení této směrnice nebrání pojišťovnám, které mají sídlo v členských státech, aby své služby propagovaly všemi dostupnými sdělovacími prostředky v členském státě pobočky nebo v členském státě, ve kterém jsou poskytovány, pokud dodržují předpisy o formě a obsahu této reklamy, které byly přijaty v obecném zájmu.
Článek 42
1. Zrušuje se článek 20 směrnice 88/357/EHS.
2. V případě likvidace pojišťovny musí být závazky vyplývající ze smluv uzavřených prostřednictvím pobočky v rámci volného pohybu služeb uspokojovány stejným způsobem jako závazky, které vyplývají z jiných pojistných smluv této pojišťovny bez rozdílů založených na státní příslušnosti pojištěných nebo osob oprávněných k pojistnému plnění.
Článek 43
1. Zrušuje se článek 21 směrnice 88/357/EHS.
2. Pokud je pojištění nabízeno v rámci práva usazování nebo volného pohybu služeb, musí být pojistník před uzavřením jakéhokoli závazku uvědoměn o tom, ve kterém členském státě se nachází sídlo, případně pobočka, se kterou má být smlouva uzavřena.
Každý doklad vydaný pojistníkovi musí obsahovat údaje uvedené v prvním pododstavci.
Povinnosti stanovené v prvních dvou pododstavcích se nevztahují na rizika uvedená v čl. 5 písm. d) směrnice 73/239/EHS.
3. Smlouva nebo jakýkoli jiný doklad poskytující krytí spolu s nabídkou pojištění, pokud je pro pojistitele závazná, musí uvádět adresu sídla a případně pobočky pojišťovny, která poskytuje krytí.
Každý členský stát může požadovat, aby jméno a adresa zástupce pojišťovny uvedeného v čl. 12a odst. 4 směrnice 88/357/EHS byly také uvedeny v dokladech zmíněných v prvním pododstavci.
Článek 44
1. Zrušuje se článek 22 směrnice 88/357/EHS.
2. Každá pojišťovna musí příslušnému orgánu svého domovského členského státu sdělit výši pojistného, nákladů na pojistná plnění a provizí, nesnížené o zajištění, a to zvlášť podle operací prováděných v rámci práva usazování a operací prováděných v rámci volného pohybu služeb, rozčleněnou podle členských států a skupin odvětví a v případě odvětví 10 v bodě A přílohy ke směrnici 73/239/EHS, s vyloučením odpovědnosti dopravce, o četnosti a průměrné výši nákladů na pojistná plnění.
Skupiny odvětví se stanoví takto:
- úraz a nemoc (odvětví 1 a 2),
- pojištění motorových vozidel (odvětví 3, 7 a 10, se specifikací údajů týkajících se odvětví 10 s vyloučením odpovědnosti dopravce),
- požár a jiné škody na majetku (odvětví 8 a 9),
- letecké pojištění, námořní pojištění, pojištění dopravních prostředků a pojištění přepravy zboží (odvětví 4, 5, 6, 7, 11 a 12),
- obecná občanskoprávní odpovědnost (odvětví 13),
- úvěr a záruka (kauce) (odvětví 14 a 15),
- ostatní odvětví (odvětví 16, 17 a 18).
Příslušné orgány domovského členského státu sdělí tyto údaje v přiměřené lhůtě a v souhrnné formě příslušným orgánům každého dotyčného členského státu, který o to požádá.
Článek 45
1. Zrušuje se článek 24 směrnice 88/357/EHS.
2. Touto směrnicí není dotčeno právo členských států požadovat, aby pojišťovny, které na jejich území vykonávají činnost v rámci práva usazování nebo volného pohybu služeb, byly členy a účastnily se za stejných podmínek jako pojišťovny, jimž vydal povolení tento stát, jakéhokoli režimu, který má za účel zaručit pojistná plnění pojistníkům a poškozeným třetím osobám.
Článek 46
1. Zrušuje se článek 25 směrnice 88/357/EHS.
2. Aniž je dotčena jakákoli další harmonizace, podléhá každá pojistná smlouva výlučně nepřímým daním a poplatkům daňové povahy z pojistného v členském státě, ve kterém se nachází riziko ve smyslu čl. 2 písm. d) směrnice 88/357/EHS, a v případě Španělska také zákonem stanoveným přirážkám ve prospěch španělského sdružení "Consorcio de Compensación de Seguros", aby mohlo plnit své funkce týkající se náhrady škod vzniklých z mimořádných událostí, ke kterým došlo v tomto členském státě.
Odchylně od čl. 2 písm. d) první odrážky směrnice 88/357/EHS a pro účely tohoto odstavce se stanoví, že movitý majetek umístěný v nemovitosti nacházející se na území členského státu, s výjimkou přepravovaného zboží, se považuje za riziko nacházející se v tomto členském státě, a to i tehdy, jestliže nemovitost a její obsah nejsou kryty stejnou pojistnou smlouvou.
Rozhodným právem, kterým se řídí smlouva podle článku 7 směrnice 88/357/EHS, není dotčen použitelný daňový režim.
S výhradou další harmonizace uplatňuje každý členský stát na pojišťovny, které kryjí rizika nacházející se na jeho území, vlastní vnitrostátní předpisy týkající se opatření k zabezpečení výběru nepřímých daní a poplatků daňové povahy splatných podle prvního pododstavce.
HLAVA V PŘECHODNÁ USTANOVENÍ
Článek 47
Spolková republika Německo může až do 1. ledna 1996 odložit uplatňování čl. 54 odst. 2 druhého pododstavce první věty. Během této doby se na situaci uvedenou v čl. 54 odst. 2 vztahuje následující pododstavec.
54 odst. 2 druhým pododstavcem třetí větou sděleny technické podklady pro výpočet pojistného, postoupí tyto orgány bezodkladně tyto údaje příslušným orgánům členského státu, ve kterém se nachází riziko, k vyjádření.
Pokud příslušné orgány domovského členského státu nevezmou toto vyjádření v úvahu, uvědomí o tom podrobně příslušné orgány členského státu, ve kterém se nachází riziko, a uvedou důvody.
Článek 48
Členské státy mohou povolit pojišťovnám, které mají na jejich území sídlo a jejichž budovy a pozemky, které kryjí jejich technické rezervy, přesahují ke dni oznámení této směrnice procentní podíl stanovený v čl. 22 odst. 1 písm. a) lhůtu končící nejpozději dne 31. prosince 1998, během níž musí vyhovět uvedenému ustanovení.
Článek 49
Dánské království může do 1. ledna 1999 odložit uplatňování této směrnice na povinné pojištění pro případ pracovních úrazů. Během této doby pokračuje v Dánském království platnost výjimky uvedené v čl.
12 odst. 2 směrnice 88/357/EHS pro pracovní úrazy.
Článek 50
Španělsko až do 31. prosince 1996, a Řecko a Portugalsko až do 31. prosince 1998 mohou využívat následující přechodná opatření pro smlouvy kryjící rizika nacházející se výlučně v jednom z těchto členských států, jiná než vymezená v čl. 5 písm. d) směrnice 73/239/EHS:
a) odchylně od čl. 8 odst. 3 směrnice 73/239/EHS a článků 29 a 39 této směrnice mohou příslušné orgány dotyčných členských států požadovat, aby jim byly předem sděleny všeobecné a zvláštní pojistné podmínky;
b) výše technických rezerv spojených se smlouvami uvedenými v tomto článku se určuje pod dozorem dotyčného členského státu v souladu s pravidly, které stanoví, a pokud taková pravidla neexistují, postupem zavedeným na jeho území podle této směrnice.
Krytí těchto technických rezerv přiměřenými a odpovídajícími aktivy a umisťování těchto aktiv se provádí pod dozorem tohoto členského státu v souladu s jeho praxí a pravidly přijatými v souladu s touto směrnicí.
HLAVA VI ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 51
Následující technické úpravy, které je třeba provést ve směrnicích 73/239/EHS a 88/357/EHS a v této směrnici, se přijímají postupem stanoveným ve směrnici 91/675/EHS:
- rozšíření právních forem, které stanoví čl. 8 odst. 1 písm. a) směrnice 73/239/EHS,
- změny v seznamu v příloze směrnice 73/239/EHS nebo přizpůsobení terminologie používané v tomto seznamu vývoji pojistných trhů,
- vyjasnění složek, z nichž se skládá míra solventnosti, jak jsou uvedeny v čl. 16 odst. 1 směrnice 73/239/EHS, aby bylo vzato v úvahu vytváření nových finančních nástrojů,
- změna výše minimálního garančního fondu stanovené v čl. 17 odst. 2 směrnice 73/239/EHS, aby byl vzat v úvahu hospodářský a finanční vývoj,
- aby byla vzata v úvahu tvorba nových finančních nástrojů, změny v seznamu aktiv, která jsou přijatelná ke krytí technických rezerv, stanoveného v článku 21 této směrnice, a změny pravidel o rozložení investic podle článku 22,
- změny v uvolnění pravidel týkajících se odpovídajících aktiv stanovených v příloze 1 směrnice 88/357/EHS, aby byl vzat v úvahu vývoj nových nástrojů v zajištění měnového rizika a pokrok dosažený v hospodářské a měnové unii,
- vyjasnění definic, aby bylo zajištěno jednotné uplatňování směrnic 73/239/EHS a 88/357/EHS a této směrnice v celém Společenství.
Článek 52
1. U poboček, které zahájily činnost v souladu s platnými předpisy členského státu pobočky dříve, než vstoupily v platnost prováděcí předpisy k této směrnici, se má za to, že prošly postupem stanoveným v čl. 10 odst. 1 až 5 směrnice 73/239/EHS. Od uvedeného dne vstupu v platnost se na ně vztahují články 15, 19, 20 a 22 směrnice 73/239/EHS a článek 40 této směrnice.
2. Články 34 a 35 nejsou dotčena práva nabytá pojišťovnami, které vykonávaly činnost v rámci volného pohybu služeb před vstupem v platnost prováděcích předpisů k této směrnici.
Článek 53
Ve směrnici 73/239/EHS se doplňuje nový článek 28a, který zní:
"Článek 28a
1. Za podmínek stanovených vnitrostátním právem povolí každý členský stát agenturám a pobočkám zřízeným na jeho území a uvedeným v této hlavě, aby převedly celý kmen pojistných smluv nebo jeho část na přijímající subjekt usazený ve stejném členském státě, pokud příslušné orgány tohoto členského státu nebo případně členského státu uvedeného v článku 26 potvrdí, že přijímající subjekt disponuje potřebnou mírou solventnosti při započítání dotyčného převodu.
2. Za podmínek stanovených vnitrostátním právem povolí každý členský stát agenturám a pobočkám zřízeným na jeho území a uvedeným v této hlavě, aby převedly celý kmen pojistných smluv nebo jeho část na pojišťovnu, která má sídlo v jiném členském státě, pokud příslušné orgány uvedeného členského státu potvrdí, že přijímající subjekt disponuje potřebnou mírou solventnosti při započítání dotyčného převodu.
3. Pokud za podmínek stanovených vnitrostátním právem povolí členský stát agenturám a pobočkám zřízeným na jeho území a uvedeným v této hlavě, aby převedly celý kmen pojistných smluv nebo jeho část na agenturu nebo pobočku uvedenou v této hlavě a zřízenou na území jiného členského státu, zajistí, aby příslušné orgány členského státu přijímajícího subjektu nebo případně členského státu uvedeného v článku 26 potvrdily, že přijímající subjekt disponuje potřebnou mírou solventnosti při započítání dotyčného převodu, že právo členského státu přijímajícího subjektu dovoluje takový převod a že tento stát s převodem souhlasí.
4. V případech uvedených v odstavcích 1, 2 a 3 povolí členský stát, ve kterém se nachází převádějící agentura nebo pobočka, tento převod poté, co obdrží souhlas příslušných orgánů členského státu, ve kterém se nachází riziko, pokud se liší od členského státu, ve kterém se nachází převádějící agentura nebo pobočka.
5. Příslušné orgány konzultovaných členských států sdělí své stanovisko nebo souhlas příslušným orgánům domovského členského státu převádějící pojišťovny do tří měsíců od obdržení žádosti; pokud konzultované orgány v této lhůtě neodpovědí, považuje se to za příznivé stanovisko nebo souhlas vyjádřený mlčky.
6. Převod povolený v souladu s tímto článkem se zveřejňuje za podmínek stanovených vnitrostátními právními předpisy v členském státě, ve kterém se nachází riziko.
Takový převod je automaticky platný vůči pojistníkům, pojištěným osobám a jiným osobám, které mají práva a povinnosti vyplývající z převedených smluv.
Tímto ustanovením není dotčeno právo členských států nabídnout pojistníkům možnost vypovědět smlouvy ve stanovené lhůtě po provedení převodu."
Článek 54
1. Bez ohledu na jakákoli opačná ustanovení může členský stát, ve kterém smlouvy kryjící rizika zařazená do odvětví 2 v bodě A přílohy směrnice 73/239/EHS mohou sloužit jako částečná nebo úplná alternativa ke zdravotnímu pojištění poskytovanému povinným systémem sociálního zabezpečení, požadovat, aby tyto smlouvy vyhovovaly zvláštním právním předpisům přijatým uvedeným členským státem na ochranu obecného zájmu v tomto pojistném odvětví a aby všeobecné a zvláštní podmínky tohoto pojištění byly sděleny příslušným orgánům uvedeného členského státu dříve, než budou použity.
2. Členské státy mohou požadovat, aby systém zdravotního pojištění zmíněný v odstavci 1 byl provozován na technickém základě podobném životnímu pojištění, kde
- pojistné je vypočítáváno na podkladě tabulek nemocnosti a jiných statistických údajů týkajících se členského státu, ve kterém se nachází riziko, v souladu s matematickými metodami používanými v pojištění,
- je zřízena rezerva na stárnutí,
- pojistitel může zrušit smlouvu pouze během pevně určené doby stanovené členským státem, ve kterém se nachází riziko,
- smlouva stanoví, že pojistné může být zvýšeno nebo výplaty sníženy i pro smlouvy během jejich platnosti,
- smlouva stanoví, že pojistník může změnit svou stávající smlouvu na novou smlouvu, která je v souladu s odstavcem 1, nabízenou stejnou pojišťovnou nebo stejnou pobočkou, přičemž se vezmou v úvahu jím dosažené nároky.
Zejména musí být vzata v úvahu rezerva na stárnutí a nová lékařská prohlídka může být požadována pouze pro zvýšené krytí.
V tom případě vydají příslušné orgány dotyčného členského státu tabulky nemocnosti a jiné relevantní statistické údaje uvedené v prvním pododstavci a předají je příslušným orgánům domovského členského státu.
Pojistné stanovené podle rozumných pojistně technických předpokladů musí být dostatečné s přihlédnutím ke všem aspektům finanční situace pojišťoven tak, aby byly schopny plnit všechny své závazky.
Domovský členský stát vyžaduje, aby technické podklady pro výpočet pojistného byly sděleny příslušným orgánům dříve, než se pojistný produkt uvede na trh.
Tento odstavec se rovněž vztahuje na případy, kdy jsou měněny stávající smlouvy.
Článek 55
Členské státy mohou požadovat, aby každá pojišťovna, která nabízí na vlastní riziko na jejich území pojištění pro případ pracovních úrazů, plnila jejich zvláštní vnitrostátní předpisy týkající se takového pojištění, s výjimkou předpisů týkajících se finančního dozoru, který je ve výlučné pravomoci domovského členského státu.
Článek 56
Členské státy zajistí, aby se proti rozhodnutím, která se týkají pojišťovny a která byla přijata v rámci právních a správních předpisů přijatých v souladu s touto směrnicí, bylo možné obrátit na soud.
Článek 57
1. Členské státy přijmou právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 31. prosince 1993 a uvedou je v účinnost nejpozději do 1. července 1994.
Neprodleně o nich informují Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 58
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady 92/50/EHS
ze dne 18. června 1992
o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na služby
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na poslední věty čl. 57 odst. 2 a článku 66 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
ve spolupráci s Evropským parlamentem [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že se Evropská rada usnesla na nezbytnosti dotvoření vnitřního trhu;
vzhledem k tomu, že je třeba učinit opatření vedoucí k postupnému zavedení vnitřního trhu v období do 31. prosince 1992; že vnitřní trh je oblast bez vnitřních hranic, kde je zajištěn volný pohyb zboží, osob, služeb a kapitálu;
vzhledem k tomu, že tyto cíle vyžadují koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na služby;
vzhledem k tomu, že Bílá kniha o dotvoření vnitřního trhu obsahuje akční program a časový plán pro zahájení zadávání veřejných zakázek, včetně oblasti služeb, pokud již není uveden ve směrnici Rady 71/305/EHS ze dne 26. července 1971 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na stavební práce [4] nebo ve směrnici Rady 77/62/EHS ze dne 21. prosince 1976 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na dodávky [5];
vzhledem k tomu, že tato směrnice by se měla vztahovat na všechny zadavatele ve smyslu směrnice 71/305/EHS;
vzhledem k tomu, že je třeba odstranit překážky volného pohybu služeb; že tedy poskytovateli služeb mohou být jak fyzické tak právnické osoby; že tato směrnice však na vnitrostátní úrovni není na újmu používání pravidel týkajících se podmínek pro výkon nějaké činnosti či povolání za předpokladu, že tato pravidla jsou v souladu s právem Společenství;
vzhledem k tomu, že oblast služeb pro účely použití procesních pravidel a pro účely sledování je nejlepší rozdělit na kategorie odpovídající jednotlivým položkám běžné klasifikace; že přílohy I A a I B této směrnice odkazují na nomenklaturu CPC (common product classification) Spojených národů; že tato nomenklatura bude pravděpodobně v budoucnosti nahrazena nomenklaturou Společenství; že mají být následně učiněna opatření pro přizpůsobení nomenklatury v přílohách I A a I B;
vzhledem k tomu, že tato směrnice se týká pouze poskytování služeb, které je založeno na smlouvách; že poskytování služeb na jiném základě, jako jsou zákony, nařízení či pracovní smlouvy není předmětem této směrnice;
vzhledem k tomu, že podle článku 130f Smlouvy je podpora vědy a výzkumu prostředkem k posílení vědecké a technické základny evropského průmyslu a otevření veřejných zakázek k tomuto cíli přispěje; že příspěvky na financování výzkumných programů nemají být předmětem této směrnice; že smlouvy o službách ve vědě a výzkumu, u kterých výsledky nepřipadnou výhradně zadavateli, aby jich využil pro svoji činnost pod podmínkou, že poskytovaná služba je zcela uhrazena zadavatelem, nejsou tudíž předmětem této směrnice;
vzhledem k tomu, že smlouvy týkající se nabývání nebo nájmu nemovitého majetku nebo práva na tento majetek mají svoje zvláštnosti, pro které je použití pravidel pro zadávání veřejných zakázek nevhodné;
vzhledem k tomu, že zadávání zakázek na některé audiovizuální služby v oblasti vysílání se řídí podmínkami, pro které je použití pravidel pro zadávání veřejných zakázek nevhodné;
vzhledem k tomu, že rozhodčí a smírčí řízení obvykle poskytují subjekty nebo jednotlivci, kteří jsou schváleni nebo vybráni způsobem, na který se pravidla pro zadávání veřejných zakázek nemohou vztahovat;
vzhledem k tomu, že pro účely této směrnice finanční služby nezahrnují nástroje monetární politiky, směnných kurzů, státního dluhu, hospodaření s rezervami a jiné případy obchodů s cennými papíry a jinými finančními nástroji; že proto smlouvy týkající se vydávání, prodeje a koupě nebo převodu cenných papírů a jiných finančních nástrojů nejsou předmětem této směrnice; že služby centrálních bank jsou rovněž vyloučeny;
vzhledem k tomu, že v oblasti služeb mají platit stejné výjimky jako ve směrnicích 71/305/EHS a 77/62/EHS, pokud jde o bezpečnost státu nebo utajované skutečnosti a přednost dalších pravidel pro zadávání zakázek v návaznosti na mezinárodní dohody a pravidel týkajících se rozmístění vojsk nebo pravidel mezinárodních organizací;
vzhledem k tomu, že touto směrnicí není dotčeno použití zejména článků 55, 56 a 66 Smlouvy;
vzhledem k tomu, že veřejné zakázky na služby, zejména v oblasti hospodaření s majetkem, mohou případně zahrnovat některé stavební práce; že ze směrnice 71/305/EHS vyplývá, že pro uznání zakázky jako veřejné zakázky na stavební práce musí být jejím předmětem provedení stavby; že pokud jsou tyto stavební práce příležitostné a nejsou předmětem smlouvy, nejsou důvodem k tomu, aby zakázka byla považována za veřejnou zakázku na stavební práce;
vzhledem k tomu, že pravidla týkající se zakázek na služby uvedených ve směrnici Rady 90/531/EHS ze dne 17. září 1990 o postupech při zadávání zakázek subjekty působícími v odvětví vodního hospodářství, energetiky, dopravy a telekomunikací [6] by měly zůstat touto směrnicí nedotčeny;
vzhledem k tomu, že zakázky, u nichž je určen výhradní zdroj zásobování, mohou být za určitých podmínek částečně nebo zcela vyňaty z působnosti této směrnice;
vzhledem k tomu, že tato směrnice se nemá vztahovat na malé zakázky pod určitou prahovou hodnotu, aby se zamezilo zbytečným formalitám; že tyto hodnoty mohou být v zásadě stejné jako pro veřejné zakázky na dodávky; že výpočet hodnoty zakázky, zveřejnění a přizpůsobení prahových hodnot by měly být stejné jako v jiných směrnicích Společenství o zadávání zakázek;
vzhledem k tomu, že pro zamezení praktik, které omezují hospodářskou soutěž jako takovou a zejména účast příslušníků jiných členských států na zakázkách, je nezbytné zlepšit přístup poskytovatelů služeb k zadávání zakázek;
vzhledem k tomu, že úplné použití této směrnice je nutno na přechodnou dobu omezit na zakázky na ty služby, jejichž podmínky umožní uskutečnění zvýšeného obchodu přes hranice států; že zakázky na jiné služby je nutno sledovat po určitou dobu, než se rozhodne o plném použití této směrnice; že je nutno určit způsob provádění tohoto sledování; že tento mechanismus má zároveň umožnit zájemcům přístup k důležitým informacím;
vzhledem k tomu, že pravidla pro zadávání veřejných zakázek na služby mají být pokud možno co nejméně odlišná od pravidel pro zadávání veřejných zakázek na dodávky a stavební práce;
vzhledem k tomu, že pravidla pro zadávání zakázek obsažená ve směrnicích 71/305/EHS a 77/62/EHS mohou být použita s nezbytnými úpravami, které jsou nezbytné pro uvážení zvláštních aspektů zadávání zakázek na služby, jako je výběr mezi vyjednávacím řízením, veřejnou soutěží na určitý výkon, variantami, právní formou poskytovatelů služeb, vyhrazení určitých činností pro určitá povolání, registrace a zajištění jakosti;
vzhledem k tomu, že lze použít vyjednávací řízení s předchozím zveřejněním vyhlášení, pokud služby, které mají být poskytnuty, nemohou být dostatečně přesně určeny, zejména v oblasti služeb osob duševně pracujících; proto tyto zakázky nelze zadat výběrem nejlepší nabídky v souladu s pravidly, jimiž se řídí otevřená nebo omezená řízení;
vzhledem k tomu, že pokud je doklad o určité kvalifikaci požadován jako podmínka pro účast v zadávacím řízení nebo veřejné soutěži na určitý výkon, použijí se pravidla Společenství o vzájemném uznávání diplomů, osvědčení a jiných dokladů o odborné způsobilosti;
vzhledem k tomu, že cíle této směrnice nevyžadují změny v současné situaci na vnitrostátní úrovni, pokud se týká cenové konkurence mezi poskytovateli určitých služeb;
vzhledem k tomu, že provádění této směrnice by mělo být přezkoumáno nejpozději tři roky po dni stanoveném pro provedení předpisů o zadávání zakázek do vnitrostátního práva; že přezkoumání se má zaměřit především na možnost plného použití směrnice v širší škále zakázek na služby,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
HLAVA I
Obecná ustanovení
Článek 1
Pro účely této směrnice:
a) "veřejnými zakázkami na služby" se rozumí zakázky sjednané písemně úplatnou smlouvou mezi poskytovatelem služeb a zadavatelem, s výjimkou:
i) veřejných zakázek na dodávky ve smyslu čl. 1 písm. a) směrnice 77/62/EHS a veřejných zakázek na stavební práce ve smyslu čl. 1 písm. a) směrnice 71/305/EHS,
ii) zakázek v odvětvích uvedených v článcích 2, 7, 8 a 9 směrnice 90/531/EHS nebo splňujících podmínky čl. 6 odst. 2 téže směrnice,
iii) smluv za účelem nabytí nebo nájmu pozemků, stávajících budov nebo jiných nemovitých věcí nebo práv s nimi spojených, jakýmikoliv finančními prostředky; avšak smlouvy o finančních službách uzavřené v jakékoliv formě současně, dříve nebo později, než je uzavřena kupní či nájemní smlouva, se touto směrnicí řídí,
iv) smluv za účelem koupě, vývoje, výroby nebo účasti na výrobě programového materiálu vysílacími společnostmi a smluv na poskytnutí vysílacího času,
v) smluv o telefonní službě, dálnopisných, radiotelefonních, pagingových a družicových službách,
vi) smluv o rozhodčím a smírčím řízení,
vii) smluv o finančních službách v souvislosti s vydáváním, prodejem, nákupem nebo převodem cenných papírů nebo jiných finančních nástrojů a služeb centrálních bank,
viii) pracovních smluv,
ix) smluv o službách ve výzkumu a vývoji, z nichž výsledky nepřipadají výlučně zadavateli k využití při vlastní činnosti za podmínky, že poskytovaná služba je zcela hrazena zadavatelem;
b) "zadavateli" jsou stát, regionální nebo místní orgány, veřejnoprávní subjekty, sdružení tvořená jedním nebo více takovými orgány či veřejnoprávními subjekty.
"Veřejnoprávním subjektem" se rozumí jakýkoliv subjekt:
- zřízený za zvláštním účelem uspokojování potřeb veřejného zájmu, který nemá průmyslovou nebo obchodní povahu, a
- který má právní subjektivitu a
- je financován převážně státem, regionálními nebo místními orgány nebo jinými veřejnoprávními orgány nebo je těmito orgány řízen, nebo v jeho správním, řídícím nebo dozorčím orgánu je více než polovina členů jmenována státem, regionálními nebo místními orgány nebo jinými veřejnoprávními subjekty.
Seznamy veřejnoprávních subjektů a jejich kategorií, které splňují kritéria uvedená v druhém pododstavci tohoto písmena, jsou uvedeny v příloze I směrnice 71/305/EHS.
Tyto seznamy jsou pokud možno vyčerpávající a je možné je přezkoumat postupem uvedeným v článku 30b výše uvedené směrnice;
c) "poskytovatelem služeb" se rozumí jakákoliv fyzická či právnická osoba, včetně veřejnoprávního subjektu, která nabízí služby.
Poskytovatel služeb, který podá nabídku, je označován pojmem "uchazeč" a ten, který se účastní omezeného nebo vyjednávacího řízení, je označován jako "zájemce";
d) "otevřenými řízeními" se rozumějí ta vnitrostátní řízení, ve kterých všichni poskytovatelé služeb, jež mají zájem, mohou podat nabídku;
e) "omezenými řízeními" se rozumějí ta vnitrostátní řízení, ve kterých mohou pouze poskytovatelé služeb vyzvaní zadavatelem podat nabídku;
f) "vyjednávacími řízeními" se rozumějí ta vnitrostátní řízení, ve kterých zadavatelé konzultují poskytovatele služeb podle svého výběru a vyjednají s jedním nebo více z nich smluvní podmínky;
g) "veřejnou soutěží na určitý výkon" se rozumějí ta vnitrostátní řízení, která zadavateli umožňují získat, zvláště v oblasti územního plánování, urbanistiky, architektury, stavebního inženýrství či počítačového zpracování údajů, návrh nebo projekt vybraný porotou v soutěži s udílením nebo bez udílení cen.
Článek 2
Pokud má veřejná zakázka zahrnovat jak výrobky ve smyslu směrnice 77/62/EHS, tak služby ve smyslu příloh I A a I B této směrnice, vztahuje se na ni tato směrnice, pokud hodnota daných služeb převyšuje hodnotu výrobků, na něž se zakázka vztahuje.
Článek 3
1. Při zadávání veřejných zakázek nebo při organizování veřejné soutěže na určitý výkon používají zadavatelé postupy přizpůsobené ustanovením této směrnice.
2. Zadavatelé zajistí, aby nedocházelo k diskriminaci jednotlivých poskytovatelů služeb.
3. Členské státy přijmou nezbytná opatření, aby zajistily dodržování této směrnice zadavateli, nebo zabezpečí, aby byla dodržována, pokud přímo subvencují více než z 50 % zakázku na služby zadanou jiným subjektem v souvislosti se zakázkou na stavební práce ve smyslu čl. 1a odst. 2 směrnice 71/305/EHS.
Článek 4
1. Tato směrnice se vztahuje na veřejné zakázky na služby zadávané zadavateli v oblasti obrany, s výjimkou zakázek, na něž se vztahují ustanovení článku 223 Smlouvy.
2. Tato směrnice se nevztahuje na služby, které jsou prohlášeny za tajné nebo jejichž provádění musí podle právních a správních předpisů platných v dotyčném členském státě doprovázet zvláštní bezpečnostní opatření, nebo pokud to vyžaduje ochrana základních zájmů bezpečnosti dotyčného státu.
Článek 5
Tato směrnice se nevztahuje na veřejné zakázky, které se řídí odlišnými procesními pravidly a jsou zadávány:
a) v návaznosti na mezinárodní dohodu uzavřenou mezi členským státem a jednou nebo více třetími zeměmi, které se týkají služeb, jež jsou zamýšleny pro společnou realizaci nebo využití nějakého projektu signatářskými státy; každá dohoda se oznamuje Komisi, která může konzultovat Poradní výbor pro veřejné zakázky zřízený rozhodnutím Rady 71/306/EHS [7];
b) podnikům v členských státech nebo ve třetí zemi v návaznosti na mezinárodní dohodu vztahující se k rozmístění vojsk;
c) podle zvláštního postupu mezinárodní organizace.
Článek 6
Tato směrnice se nevztahuje na veřejné zakázky na služby zadané subjektu, který je sám zadavatelem ve smyslu čl. 1 písm. b) na základě výlučného práva, které mu náleží podle právních nebo správních předpisů, které jsou v souladu se Smlouvou.
Článek 7
1. Tato směrnice se vztahuje na veřejné zakázky na služby, jejichž odhadovaná hodnota bez DPH není menší než 200000 ECU.
2. Pro účely výpočtu odhadované hodnoty zakázky zahrne zadavatel celkovou odměnu pro poskytovatele služeb, přičemž vezme v úvahu ustanovení odstavců 3 až 8.
3. Metoda výpočtu nesmí být vybírána s úmyslem vyhnout se použití této směrnice a žádné zadání zakázky na určité služby se nesmí dělit s úmyslem vyhnout se použití tohoto článku.
4. Pro účely výpočtu odhadované hodnoty zakázky následujících služeb je třeba podle možnosti brát v úvahu:
- pokud se týká pojišťovacích služeb, pojistné, které je třeba zaplatit,
- pokud se týká bankovních a jiných finančních služeb, poplatky, provize, úroky a podobné odměny,
- pokud se týká smluv, které zahrnují projekt, poplatky nebo provize.
Pokud jsou služby rozděleny do několika položek, z nichž každá je předmětem samostatné zakázky, je třeba pro účely výpočtu hodnoty uvedené výše brát v úvahu hodnoty všech jednotlivých položek.
Pokud není hodnota položek menší než výše uvedená hodnota, vztahují se ustanovení této směrnice na všechny položky.
Zadavatelé se mohou odchýlit od odstavce 1 u položek, jejichž odhadovaná hodnota bez DPH je menší než 80000 ECU, za předpokladu, že celková hodnota těchto položek nepřesáhne 20 % celkové hodnoty všech položek.
5. V případě zakázek, které neuvádějí celkovou cenu, je základem pro výpočet hodnoty zakázky:
- v případě zakázek na dobu určitou uzavřených na 48 měsíců nebo méně, odhadovaná celková hodnota na dobu trvání zakázky,
- v případě zakázek na dobu neurčitou nebo v případech, kdy je doba zakázky na dobu určitou delší než 48 měsíců, měsíční splátka vynásobená 48.
6. V případě pravidelných zakázek nebo zakázek, které se po určité době obnovují, je možno stanovit hodnotu zakázky na základě:
- buď skutečné celkové hodnoty podobných zakázek na stejné kategorie služeb, které byly zadány v průběhu minulého rozpočtového roku, nebo přizpůsobené během uplynulých 12 měsíců, je-li to možné, předvídaným změnám v množství a nákladech na dalších dvanáct měsíců po první zakázce,
- nebo celkových odhadovaných nákladů zakázek zadaných během dvanácti měsíců následujících po provedení první služby nebo po celou dobu trvání zakázky, pokud je delší než 12 měsíců.
7. Pokud návrh zakázky stanoví přednostní práva, je základem pro výpočet hodnoty zakázky nejvyšší povolená částka zahrnující přednostní práva.
8. Prahové hodnoty vyjádřené v národních měnách se s účinkem od 1. ledna 1994 revidují každé dva roky.
Výpočet těchto hodnot je založen na průměrných denních hodnotách těchto měn vyjádřených v ECU za 24 měsíců končících posledním srpnovým dnem, který bezprostředně předchází revizi 1. ledna.
Hodnoty se zveřejňují v Úředním věstníku Evropských společenství začátkem listopadu.
Způsob výpočtu uvedený v předchozím pododstavci přezkoumá z podnětu Komise Poradní výbor pro veřejné zakázky v zásadě dva roky po jeho prvním použití.
HLAVA II
Dvoustupňové použití
Článek 8
Zakázky, jejichž předmětem jsou služby uvedené v příloze I A, jsou zadávány v souladu s ustanoveními hlav III až VI.
Článek 9
Zakázky, jejichž předmětem jsou služby uvedené v příloze I B jsou zadávány v souladu s články 14 a 16.
Článek 10
Zakázky, jejichž předmětem jsou služby uvedené jak v příloze I A, tak I B, jsou zadávány v souladu s ustanoveními hlav III až VI, pokud hodnota služeb uvedených v příloze I A je vyšší než hodnota služeb uvedených v příloze I B. Pokud se nejedná o tento případ, zadávají se v souladu s články 14 a 16.
HLAVA III
Výběr postupů při zadávání zakázek a pravidla, kterými se řídí veřejné soutěže na určitý výkon
Článek 11
1. Při zadávání veřejných zakázek na služby používají zadavatelé postupy uvedené v čl. 1 písm. d), e) a f), přizpůsobené účelům tétosměrnice.
2. Zadavatelé mohou zadat veřejné zakázky na služby ve vyjednávacím řízení s předchozím zveřejněním vyhlášení zakázky v těchto případech:
a) pokud nejsou v otevřeném nebo omezeném řízení podány řádné nabídky nebo jsou podány pouze nabídky, které jsou nepřijatelné podle vnitrostátních ustanovení v souladu s články 23 až 28, pokud se původní podmínky zakázky podstatně nezmění.
Zadavatelé v těchto případech nemusí vyhlášení zveřejnit, zahrnou-li do tohoto vyjednávacího řízení všechny uchazeče, kteří splňují kritéria článků 29 až 35, a kteří v předchozím otevřeném nebo omezeném řízení podali nabídky v souladu s formálními požadavky výběrového řízení;
b) ve výjimečných případech, kdy povaha služeb nebo rizika s nimi spojená nedovolují stanovit předběžně celkovou cenu;
c) pokud je povaha služeb, které jsou předmětem veřejné zakázky, zvláště v případě služeb osob duševně pracujících a služeb spadajících do kategorie 6 přílohy I A, taková, že zakázka nemůže být dostatečně přesně určena, aby bylo umožněno zadání zakázky výběrem nejlepší nabídky podle pravidel, jimiž se řídí otevřená nebo omezená řízení.
3. Zadavatelé mohou zadat veřejné zakázky na služby ve vyjednávacím řízení bez předchozího zveřejnění vyhlášení zakázky v těchto případech:
a) pokud nejsou v otevřeném nebo omezeném řízení podány nabídky nebo vhodné nabídky, pokud se původní podmínky zakázky podstatně nezmění a za předpokladu, že je na požádání podána zpráva Komisi;
b) pokud mohou být práce z technických či uměleckých důvodů nebo z důvodů souvisejících s ochranou výlučných práv provedeny pouze určitým poskytovatelem služeb;
c) pokud musí být na základě daných pravidel zakázka zadána po pořádané veřejné soutěži na určitý výkon úspěšnému zájemci nebo jednomu z úspěšných zájemců.
V případě více úspěšných zájemců musí být všichni úspěšní zájemci přizváni k účasti na jednání;
d) pokud je to skutečně nezbytné, jestliže z důvodů krajní naléhavosti způsobené událostmi, které daní zadavatelé nemohli předvídat, nemohou být dodrženy lhůty stanovené pro otevřená, omezená nebo vyjednávací řízení, uvedené v článcích 17 až 20.
Okolnosti, které opodstatňují krajní naléhavost, nesmí být v žádném případě způsobené zadavateli;
e) pro dodatečné služby, které nejsou obsaženy ani v původně uvažovaném návrhu ani v první uzavřené zakázce, které se ale díky nepředvídaným událostem staly nezbytnými pro provedení služby popsané v zakázce za předpokladu, že je zakázka zadána poskytovateli služby, který tuto službu provádí:
- pokud tyto dodatečné služby nemohou být technicky nebo hospodářsky odděleny od hlavní zakázky bez velkých obtíží pro zadavatele, nebo
- pokud tyto služby, i když jsou oddělitelné od provedení původní zakázky, jsou bezpodmínečně nezbytné pro její dokončení.
Avšak celková odhadovaná hodnota zakázek zadaných na dodatečné služby nesmí překročit 50 % rozsahu hlavní zakázky;
f) pro nové služby sestávající z opakování podobných služeb, jimiž je pověřen poskytovatel služeb, kterému stejní zadavatelé zadali dřívější zakázku za předpokladu, že tyto služby odpovídají základnímu projektu, na který byla zadána první zakázka podle postupů uvedených v odstavci 4.
Již při vyhlášení zakázky na první projekt musí být oznámeno, že tento postup může být použit a zadavatelé musí brát při uplatňování ustanovení článku 7 v úvahu celkové odhadované náklady na další služby.
Tento postup lze použít pouze do tří let od zadání původní zakázky.
4. Ve všech ostatních případech zadávají zadavatelé veřejné zakázky na poskytování služeb v otevřeném nebo omezeném řízení.
Článek 12
1. Zadavatel do 15 dnů ode dne, kdy obdržel žádost, sdělí všem odmítnutým zájemcům nebo uchazečům, kteří o to písemně požádají, důvody zamítnutí jejich žádosti nebo nabídky a v případě nabídky uvést jméno úspěšného uchazeče o veřejnou zakázku.
2. Zadavatel sdělí zájemcům nebo uchazečům, kteří o to písemně požádají, skutečnosti, na základě kterých se rozhodl nezadat zakázku, na niž bylo zveřejněno vyhlášení, nebo řízení znovu zahájit.
O tomto rozhodnutí informuje rovněž Úřad pro úřednítisky Evropských společenství.
3. Pro každou zadanou zakázku vypracují zadavatelé písemnou zprávu, která obsahuje alespoň:
- název a adresu zadavatele, předmět a hodnotu zakázky,
- jména vybraných zájemců a uchazečů a důvody, proč byli vybráni,
- jména odmítnutých zájemců a uchazečů a důvody, proč byli odmítnuti,
- jméno úspěšného uchazeče a důvody, proč byla jeho nabídka vybrána, a pokud je to známo, jakou část zakázky úspěšný uchazeč zamýšlí zadat třetí straně,
- u vyjednávacích řízení, okolnosti uvedené v článku 11, které odůvodňují použití tohoto řízení.
Tato zpráva nebo její hlavní body se na vyžádání poskytnou Komisi.
Článek 13
1. Tento článek se vztahuje na veřejné soutěže na určitý výkon, organizované jako součást řízení vedoucího k zadání zakázky na služby, jejíž odhadovaná hodnota bez DPH není menší než hodnota uvedená v čl. 7 odst. 1.
2. Tento článek se vztahuje na všechny veřejné soutěže na určitý výkon, pokud celková výše soutěžních cen a plateb účastníkům není menší než 200000 ECU.
3. Pravidla pro organizaci veřejných soutěží na určitý výkon musí být v souladu s požadavky tohoto článku a musí být sdělena zájemcům o účast.
4. Přijetí účastníků veřejných soutěží na určitý výkon nesmí být omezeno:
- na území nebo část území členského státu,
- na základě skutečnosti, že podle právních předpisů členského státu, v němž se soutěž organizuje, by účastník musel být buď fyzickou, nebo právnickou osobou.
5. Pokud jsou veřejné soutěže na určitý výkon omezeny počtem účastníků, zadavatelé musí stanovit jasná a nediskriminační kritéria výběru.
V každém případě musí být počet vyzvaných zájemců dostatečný, aby zajistil skutečnou soutěž.
6. Porota se musí skládat výhradně z fyzických osob, které jsou nezávislé na účastnících soutěže.
Pokud je od účastníků soutěže vyžadována zvláštní odborná kvalifikace, musí mít nejméně třetina členů poroty tutéž nebo rovnocennou kvalifikaci.
Porota musí být ve svých rozhodnutích a stanoviscích nezávislá.
Rozhoduje na základě anonymně podaných projektů a pouze na základě kritérií uvedených ve vyhlášení ve smyslu čl. 15 odst.
HLAVA IV
Obecné technické předpisy
Článek 14
1. Technické specifikace uvedené v příloze II se uvádějí v obecné nebo zadávací dokumentaci spojené s každou zakázkou.
2. Aniž jsou dotčeny právně závazné vnitrostátní technické předpisy, pokud jsou slučitelné s právem Společenství, stanoví zadavatelé technické specifikace odkazem na vnitrostátní normy provádějící evropské normy nebo odkazem na evropská technická schválení nebo obecné technické specifikace.
3. Zadavatel se může odchýlit od odstavce 2, pokud:
a) normy, evropská technická schválení nebo obecné technické specifikace nezahrnují ustanovení pro zabezpečení shody nebo pokud neexistují technické prostředky k tomu, aby byla uspokojivě zajištěna shoda výrobku s těmito normami, evropskými technickými schváleními nebo s obecnými technickými specifikacemi;
b) použití odstavce 2 by bylo na újmu použití směrnice Rady 86/361/EHS ze dne 24. července 1986 o počátečním stadiu vzájemného uznávání typového schvalování telekomunikačních koncových zařízení [8] nebo rozhodnutí Rady 87/95/EHS ze dne 22. prosince 1986 o normalizaci v oblasti informačních technologií a telekomunikací [9] nebo jiných nástrojůSpolečenství v jednotlivých oblastech služeb a výrobků;
c) použití těchto norem, evropských technických schválení nebo obecných technických specifikací by nutilo zadavatele, aby používal výrobky nebo materiály neslučitelné s již používaným zařízením nebo by znamenalo neúměrné náklady nebo neúměrné technické obtíže, ale pouze jako součást jasně definované a dokumentované strategie s povinností převzetí evropských norem, evropských technických schválení a obecných technických specifikací;
d) daný projekt má skutečně inovační povahu a použití stávajících evropských norem, evropských technických schválení a obecných technických specifikací by nebylo vhodné.
4. Zadavatelé uplatňující odstavec 3 uvedou, je-li to možné, svoje důvody ve vyhlášení veřejné zakázky zveřejněném v Úředním věstníku Evropských společenství nebo v zadávací dokumentaci a ve všech případech zaprotokolují tyto důvody ve své interní dokumentaci a poskytnou tyto informace na požádání členským státům a Komisi.
5. Pokud evropské normy, evropská technická schválení nebo obecné technické specifikace neexistují, technické specifikace:
a) jsou definovány odkazem na vnitrostátní technické specifikace, které vyhovují základním požadavkům vyjmenovaným ve směrnicích Společenství o technické harmonizaci, v souladu s postupy stanovenými ve výše uvedených směrnicích a zejména v souladu s postupy stanovenými směrnicí Rady 89/106/EHS [10];
b) mohou být definovány odkazem na vnitrostátní technické specifikace, které se vztahují na projekt a způsob výpočtu a provedení stavebních prací a použití materiálů;
c) mohou být definovány odkazem na jiné dokumenty.
V tomto případě je vhodné odkazovat v tomto pořadí:
i) vnitrostátní normy provádějící mezinárodní normy přijaté zemí zadavatele;
ii) jiné vnitrostátní normy a vnitrostátní technická schválení země zadavatele;
iii) jakékoliv jiné normy.
6. Pokud to není odůvodněno předmětem zakázky, zakážou členské státy uvedení těch technických specifikací v zadávacích doložkách vztahujících se na danou zakázku, které se zmiňují o výrobcích určité značky nebo původu nebo o určitém procesu a které proto upřednostňují nebo vylučují určité poskytovatele služeb.
Zvláště se zakazuje uvádět ochranné známky, patenty, typy nebo určitý původ nebo výrobce.
Jsou-li však tyto informace doplněny slovy "nebo stejného druhu", je to přijatelné v případech, kdy zadavatelé nejsou schopni podat popis předmětu zakázky s použitím specifikací, které jsou dostatečně přesné a srozumitelné všem dotčeným stranám.
HLAVA V
Obecná pravidla pro vyhlašování
Článek 15
1. Zadavatelé zveřejní co nejdříve po začátku rozpočtového roku předběžné oznámení, ve kterém uvedou zamýšlený celkový rozsah zakázek ve všech kategoriích služeb uvedených v příloze I A, jejichž zadání předpokládají během následujících 12 měsíců, pokud celková odhadovaná hodnota s ohledem na ustanovení článku 7 není menší než 750000 ECU.
2. Zadavatelé, kteří chtějí zadat veřejnou zakázku na služby v otevřeném, omezeném nebo vyjednávacím řízení uvedeném v článku 11, oznámí svůj úmysl prostřednictvím vyhlášení.
3. Zadavatelé, kteří chtějí pořádat veřejnou soutěž na určitý výkon, oznámí svůj úmysl prostřednictvím vyhlášení.
Článek 16
1. Zadavatelé, kteří zadali zakázku nebo pořádali veřejnou soutěž na určitý výkon, zašlou oznámení o výsledcích řízení Úřadu pro úřední tisky Evropských společenství.
2. Vyhlášení se zveřejňuje:
- v případě veřejných zakázek na služby uvedených v příloze I A, v souladu s články 17 až 20,
- v případě veřejných soutěží na určitý výkon, v souladu s článkem 17.
3. V případě veřejných zakázek na služby uvedené v příloze I B uvedou zadavatelé ve vyhlášení, zda souhlasí s jeho zveřejněním.
4. Komise vypracuje pravidla pro zasílání pravidelných zpráv na základě vyhlášení uvedeného v odstavci 3, a také pro zveřejnění tohoto vyhlášení v souladu s postupem stanoveným čl. 40 odst. 3.
5. Pokud by poskytnutí informací o zadání zakázky bránilo vynutitelnosti práva nebo bylo jinak v rozporu s veřejným zájmem či na újmu oprávněným obchodním zájmům určitého podniku, ať veřejného či soukromého, nebo by bylo na újmu korektní hospodářské soutěži mezi poskytovateli služeb, nemusí být informace zveřejněny.
Článek 17
1. Vyhlášení se vypracovává podle vzorů uvedených v přílohách III a IV a uvedou se v něm informace požadované v těchto vzorech.
Zadavatelé nesmějí při vyžadování informací týkajících se ekonomických a technických požadavků na poskytovatele služeb uplatňovat pro jejich výběr nárok na žádné jiné podmínky než ty, které jsou uvedeny v čl. 31 a 32 (bod 13 přílohy III B, bod 13 přílohy III C a bod 12 přílohy III D).
2. Zadavatelé zašlou vyhlášení co nejrychleji a nejvhodnějším způsobem Úřadu pro úřední tisky Evropských společenství.
V případě urychleného řízení uvedeného v článku 20 se vyhlášení zasílá dálnopisem, telegramem nebo faxem.
Vyhlášení uvedené v čl. 15 odst. 1 se zasílá co nejdříve po začátku každého rozpočtového roku.
Vyhlášení uvedené v čl. 16 odst. 1 se zasílá nejpozději čtyřicet osm dní po zadání dané zakázky nebo uzavření dané veřejné soutěže na určitý výkon.
3. Vyhlášení uvedená čl. 15 odst. 1 a čl. 16 odst. 1 se zveřejňují v plném znění v Úředním věstníku Evropských společenství a v databance "TED" v úředních jazycích Společenství, přičemž závazné je pouze původní znění.
4. Vyhlášení uvedená čl. 15 odst. 2 a 3 se zveřejňují v plném znění v Úředním věstníku Evropských společenství a v databance "TED" v původním jazyce. Shrnutí důležitých prvků každého vyhlášení se zveřejňuje v ostatních úředních jazycích Společenství, přičemž závazné je pouze původní znění.
5. Úřad pro úřední tisky Evropských společenství zveřejňuje vyhlášení nejpozději 12 dní po jejich odeslání. V případě urychleného řízení uvedeného v článku 20 se tato lhůta zkracuje na pět dní.
6. Vyhlášení se nesmí zveřejnit v úředních věstnících nebo v tisku země zadavatele přede dnem odeslání Úřadu pro úřední tisky Evropských společenství; při zveřejnění se uvede tento den.
Vyhlášení nesmí obsahovat jiné informace než ty, které jsou zveřejněny v Úředním věstníku Evropských společenství.
7. Zadavatelé musí být schopni podat důkaz o dni odeslání.
8. Náklady na zveřejnění vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství nesou Společenství.
Rozsah vyhlášení nesmí být větší než jedna strana Úředního věstníku, tedy přibližně 650 slov.
Každé vydání Úředního věstníku, které obsahuje jedno nebo více vyhlášení, otiskne vzorové vyhlášení, podle kterého bylo zveřejňované vyhlášení vypracováno.
Článek 18
1. V otevřených řízeních nesmí být lhůta pro obdržení nabídek, kterou stanoví zadavatelé, kratší než 52 dní ode dne odeslání vyhlášení zakázky.
2. Lhůta pro obdržení nabídek stanovená v odstavci 1 může být zkrácena na 36 dní, pokud zadavatelé zveřejnili vyhlášení podle čl. 15 odst. 1 vypracované podle vzoru uvedeného v příloze III A v Úředním věstníku Evropských společenství.
3. Za předpokladu, že žádost byla podána včas, zadavatelé nebo příslušná místa jsou povinni odeslat poskytovatelům služeb zadávací a podpůrnou dokumentaci do šesti dnů po obdržení jejich žádosti.
4. Za předpokladu, že žádost byla podána včas, zadavatelé jsou povinni poskytnout další informace týkající se zadávací dokumentace do šesti dnů před uplynutím lhůty stanovené pro obdržení nabídek.
5. Pokud jsou zadávací dokumentace, podpůrná dokumentace a další informace příliš objemné na to, aby je bylo možno doručit ve lhůtách stanovených v odstavcích 3 nebo 4, nebo pokud je možno nabídku podat pouze po návštěvě místa nebo poprohlédnutí podpůrné dokumentace na místě, lhůty stanovené v odstavcích 1 a 2 se přiměřeně prodlouží.
Článek 19
1. V omezených a vyjednávacích řízeních ve smyslu čl. 11 odst. 2 nesmí být lhůta pro obdržení žádostí o účast stanovená zadavateli kratší než 37 dní ode dne odeslání vyhlášení.
2. Zadavatelé zároveň písemně vyzvou vybrané zájemce, aby podali svoje nabídky.
Součástí výzvy je také zadávací dokumentace a podpůrná dokumentace.
Výzva obsahuje alespoň tyto informace:
a) ve vhodných případech adresu služby, u které je možno vyžádat si zadávací a podpůrnou dokumentaci a lhůtu, do které je možno o ně požádat; rovněž částku a podmínky platby za tyto dokumenty;
b) lhůtu pro obdržení nabídek, adresu, na kterou musejí být zaslány a jazyk nebo jazyky, v nichž musí být vypracovány;
c) odkaz na zveřejnění vyhlášení zakázky;
d) označení dokumentů, které je nutno připojit, buď aby pomohly při ověřování skutečností, jež zájemce uvádí v souladu s čl. 17 odst. 1, nebo aby doplnily informace uvedené ve výše uvedeném článku za stejných podmínek jako informace uvedené v článcích 31 a 32;
e) kritéria pro zadání zakázky, pokud nejsou uvedena ve vyhlášení.
3. V omezených řízeních nesmí být lhůta pro obdržení nabídek stanovená zadavateli kratší než 40 dní ode dne odeslání písemné výzvy.
4. Lhůta pro obdržení nabídek stanovená v odstavci 3 může být zkrácena na 26 dní, pokud zadavatelé zveřejnili vyhlášení podle čl. 15 odst. 1 vypracované podle vzoru uvedeného v příloze III A v Úředním věstníku Evropských společenství.
5. Žádosti o účast v řízeních pro zadávání zakázek je možno podat dopisem, telegramem, dálnopisem, faxem nebo telefonem.
Pokud se použije jiná forma než dopis, je nutno žádost potvrdit dopisem, který je třeba odeslat před uplynutím lhůty stanovené v odstavci 1.
6. Za předpokladu, že žádost byla podána včas, musí být dodatečné informace týkající se zadávací dokumentace dodány zadavateli nejpozději do šesti dnů před uplynutím lhůty stanovené pro obdržení nabídek.
7. Je-li možné nabídku podat pouze po návštěvě místa nebo po prohlédnutí podpůrné dokumentace na místě, lhůty stanovené v odstavcích 3 a 4 se přiměřeně prodlouží.
Článek 20
1. V případech, kdy lhůty stanovené v článku 19 jsou z důvodu naléhavosti neproveditelné, mohou zadavatelé stanovit tyto lhůty:
a) lhůtu pro obdržení žádostí o účast, jež nesmí být kratší než 15 dní ode dne odeslání vyhlášení;
b) lhůtu pro obdržení nabídek, která nesmí být kratší než 10 dní ode dne vyzvání k účasti.
2. Za předpokladu, že žádost byla podána včas, je nutno dodat další informace týkající se zadávací dokumentace nejpozději do 4 dnů před uplynutím lhůty stanovené pro obdržení nabídek.
3. Žádosti o účast na zakázkách a výzva k účasti musí být podány co nejrychlejšími komunikačními prostředky.
Pokud jsou žádosti o účast podávány telegramem, dálnopisem, faxem nebo telefonem, musí být potvrzeny dopisem odeslaným před uplynutím lhůty stanovené v odstavci 1.
Článek 21
Zadavatelé mohou vyhlášení veřejných zakázek na služby, které nepodléhají požadavku na zveřejnění stanovenému touto směrnicí, zveřejnit v Úředním věstníku Evropských společenství.
Článek 22
Podmínky pro vypracování, předávání, obdržení, překlad, shromažďování a distribuci vyhlášení uvedené v článcích 15, 16 a 17 a statistických zpráv podle čl. 16 odst. 4 a článku 39 a nomenklaturu uvedenou v přílohách I A a B, jakož i odkazy ve vyhlášeních na určité položky nomenklatury v rámci kategorií služeb uvedených v těchto přílohách,je možno měnit v souladu s postupem stanoveným v čl. 40 odst. 3.
HLAVA VI
KAPITOLA 1
Obecná pravidla pro účast
Článek 23
Zakázky se zadávají na základě kritérií stanovených v kapitole 3 s přihlédnutím k článku 24 poté, co byla zadavateli potvrzena vhodnost poskytovatelů služeb, kteří nebyli vyloučeni podle článku 29 na základě kritérií uvedených v čl. 31 a 32.
Článek 24
1. Pokud je kritériem pro zadání zakázky ekonomicky nejvýhodnější nabídka, mohou zadavatelé brát v úvahu varianty, které podává uchazeč o veřejnou zakázku a které vyhovují minimálním požadavkům těchto zadavatelů.
Zadavatelé uvedou v zadávací dokumentaci minimální požadavky, jež je třeba respektovat u variant a jakékoliv zvláštní požadavky pro jejich předložení.
Ve vyhlášení uvedou, zda jsou varianty přípustné.
Zadavatelé nesmějí odmítnout podání variant pouze proto, že byly vypracovány s technickými specifikacemi definovanými odkazem na vnitrostátní normy provádějící evropské normy, na evropská technická schválení nebo na obecné technické specifikace uvedené v čl. 14 odst. 2 nebo odkazem na vnitrostátní technické specifikace uvedené v čl. 14 odst. 5 písm. a) a b).
2. Zadavatelé, kteří připustili varianty podle odstavce 1, nesmějí varianty odmítnout pouze z toho důvodu, že by to v případě úspěchu vedlo k zakázce na dodávky a ne na služby ve smyslu této směrnice.
Článek 25
V zadávací dokumentaci mohou zadavatelé požádat uchazeče o veřejnou zakázku, aby ve své nabídce uvedl, jakou část zakázky zamýšlí zadat třetím stranám.
Tímto údajem není dotčena odpovědnost hlavního poskytovatele služeb.
Článek 26
1. Nabídky mohou podávat skupiny poskytovatelů služeb.
Od těchto skupin nelze vyžadovat, aby vytvořily zvláštní právní formu, aby mohly podat nabídku; lze to však vyžadovat, pokud byla takové skupině zakázka zadána.
2. Zájemci nebo uchazeči o veřejnou zakázku, kteří podle právních předpisů členského státu, v němž jsou usazeni, mají právo poskytovat takové služby, nemohou být odmítnuti pouze proto, že podle právních předpisů členského státu, v němž se zakázka zadává, by museli být buď fyzickou, nebo právnickou osobou.
3. Na právnických osobách může být požadováno, aby ve své nabídce nebo v žádosti o účast uvedly jména a odbornou kvalifikaci osob, které budou zodpovídat za provádění služeb.
Článek 27
1. V omezených a vyjednávacích řízeních vybírají zadavatelé ze zájemců majících kvalifikaci vyžadovanou články 29 až 35 ty, které vyzvou k podání nabídky nebo k jednání, na základě poskytnutých informací týkajících se postavení poskytovatele služeb, jakož i informací a formalit nutných pro hodnocení minimálních požadavků ekonomické a technické povahy.
2. Pokud zadávají zadavatelé zakázku v omezeném řízení, mohou stanovit rozsah počtu poskytovatelů služeb, které zamýšlejí vyzvat.
V tomto případě se rozsah uvede ve vyhlášení zakázky.
Rozsah se určuje podle povahy služby, která má být poskytnuta.
Musí obsahovat nejméně pět a nejvýše dvacet poskytovatelů služeb.
V každém případě musí být počet zájemců vyzvaných k účasti dostatečný, aby zajistil skutečnou soutěž.
3. Pokud zadají zadavatelé zakázku ve vyjednávacím řízení uvedeném v čl. 11 odst. 2, nesmí být počet zájemců přizvaných k jednání menší než tři za předpokladu, že je dostatečný počet vhodných zájemců.
4. Členské státy zajistí, aby zadavatelé zasílali výzvy, aniž by se dopouštěli diskriminace vůči příslušníkům jiných členských států, kteří splňují potřebné požadavky, a to za stejných podmínek jako svým státním příslušníkům.
Článek 28
1. Zadavatel může uvést v zadávací dokumentaci nebo může být zavázán členským státem, aby tak učinil, orgán nebo orgány, od nichž může uchazeč získat náležité informace o povinnostech týkajících se ochrany zaměstnanců a pracovních podmínek, které platí v členském státě, regionu nebo v místě, kde se má služba poskytovat a které se týkají služeb prováděných na místě během realizace zakázky.
2. Zadavatel, který poskytuje informace uvedené v odstavci 1, požádá uchazeče nebo ty, kteří se účastní zakázkového řízení, aby prokázali, že při vypracovávání nabídky vzali na vědomí povinnosti týkající se ochrany zaměstnanců a pracovních podmínek, které platí v místě, kde se má služba poskytovat.
Tím není dotčeno použití článku 37 týkajícího se prověřování mimořádně nízkých nabídek.
KAPITOLA 2
Kvalitativní kritéria výběru
Článek 29
Z účasti v soutěži o veřejnou zakázku může být vyloučen kterýkoliv poskytovatel služeb:
a) na nějž byl prohlášen konkurz nebo je v likvidaci, jehož podnikání podléhá soudní správě nebo je podle vnitrostátních právních předpisů v podobné situaci;
b) který je jako dlužník účastníkem řízení o prohlášení konkurzu, řízení o návrhu na zrušení, řízení o uvalení soudní správy, řízení o návrhu na povolení vyrovnání nebo se podle vnitrostátních právních předpisů nachází v podobném řízení;
c) který byl pravomocně odsouzen pro trestný čin související s jeho podnikáním;
d) který se dopustil vážného profesního pochybení, které bylo zadavatelem prokazatelně zjištěno;
e) který nesplnil povinnosti vztahující se k placení příspěvků na sociální zabezpečení podle právních předpisů státu, v němž je usazen, nebo podle právních předpisů státu zadavatele;
f) který nesplnil povinnosti vztahující se k placení daní a poplatků podle právních předpisů státu, v němž je usazen, nebo podle právních předpisů státu zadavatele;
g) který se dopustil vážného zkreslení při poskytování informací, které mohou být podle této kapitoly požadovány.
Pokud zadavatel vyžaduje od poskytovatele služeb důkaz, že se na něj nevztahuje žádný z případů uvedených v písmenech a), b), c), e) nebo f), přijme jako dostatečný důkaz:
- pro písmena a), b) nebo c) předložení výpisu ze "soudního spisu" nebo, pokud to není možné, rovnocenného dokladu vydaného příslušným soudním nebo správním orgánem ve státě původu nebo ve státě, z něhož osoba pochází, jenž dokazuje, že tyto požadavky byly splněny,
- pro písmena e) a f) osvědčení vydané příslušným orgánem v daném členském státě.
Pokud daná země nevydává tyto doklady nebo tato osvědčení, mohou být nahrazeny přísežným prohlášením dané osoby před soudním nebo správním orgánem, notářem nebo příslušnou profesní nebo obchodní institucí v zemi původu nebo v zemi, odkud výše uvedená osoba pochází.
Členské státy určí ve lhůtě stanovené v článku 44 orgány a jiné subjekty oprávněné vydávat tyto doklady nebo osvědčení a neprodleně o tom informují ostatní členské státy a Komisi.
Článek 30
1. Pokud musí mít zájemci nebo uchazeči určité oprávnění nebo musí být členy určité organizace v jejich zemi, aby mohli provádět danou službu, může zadavatel požadovat, aby prokázali, že toto oprávnění či členství mají.
2. Zájemce nebo uchazeč může být požádán podle odstavce 3, aby doložil, že je zapsán v profesním nebo obchodním rejstříku nebo poskytl přísežné prohlášení nebo osvědčení.
3. Jedná se o tyto profesní a obchodní rejstříky či prohlášení nebo osvědčení:
- v Belgii "registre du commerce — Handelsregister" a "ordres professionels — Beroepsorden",
- v Dánsku "Erhvervsregistret Selskabsstyrelsen",
- v Německu "Handelsregister", "Handwerksrolle" a "Vereinsregister",
- v Řecku může být poskytovatel služby požádán, aby poskytl prohlášení o výkonu daného povolání pod přísahou před notářem; v případech poskytování služeb ve výzkumu uvedených v příloze I A upravených vnitrostátními právními předpisy, profesní rejstřík "Μητρώο Μελετηώυ" a "Μητρώο Γραφειω Μελετών";
- ve Španělsku "Registro Central de Empresas Consultoras y de Servicios del Ministerio de Economía y Hacienda",
- ve Francii "registre du commerce" a "répertoire des métiers",
- v Itálii "Registro della Camera di commercio industria, agricoltura e artigianato", "Registro delle commissioni provinciali per ĺartigianato" nebo "Consiglio nazionale degli ordini professionali",
- v Lucembursku "registre aux firmes" a "rôle de la Chambre des métiers",
- v Nizozemsku "Handelsregister",
- v Portugalsku "Registro nacional das Pessoas Colectivas",
- ve Spojeném království a Irsku může být poskytovatel služeb požádán, aby předložil osvědčení od "Registrar of Companies" nebo "Registrar of Friendly Societies" nebo, pokud nemá toto osvědčení, osvědčení potvrzující, že dotyčná osoba přísežně prohlásila, že se zabývá danou profesí ve státě, v němž je usazena, na určitém místě a pod danou obchodní firmou.
Článek 31
1. Důkaz o finančním a hospodářském postavení poskytovatele služby může být zpravidla opatřen jedním nebo několika níže uvedenými způsoby:
a) příslušným prohlášením bank nebo pojištěním odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání;
b) předložením účetních rozvah nebo výpisů z účetních rozvah poskytovatele služby, jestliže je zveřejnění účetní rozvahy požadováno podle předpisů upravujících obchodní společnosti v zemi, v níž je poskytovatel služby usazen;
c) výkazem celkového obratu podniku a obratu služeb, kterých se zakázka týká, za poslední tři účetní roky.
2. Zadavatelé ve vyhlášení nebo ve výzvě k účasti uvedou, který způsob nebo které způsoby uvedené v odstavci 1 si vybrali a jaké jiné doklady mají být předloženy.
3. Pokud z jakéhokoli oprávněného důvodu nemůže poskytovatel služby poskytnout doklady požadované zadavatelem, může doložit své hospodářské a finanční postavení jakýmkoli jiným dokladem, který zadavatel považuje za vhodný.
Článek 32
1. Schopnost poskytovatelů služeb poskytovat služby se může hodnotit zejména s ohledem na jejich dovednosti, výkonnost, zkušenosti a spolehlivost.
2. Technickou způsobilost poskytovatele služby je možno doložit jedním nebo více níže uvedenými způsoby, podle povahy, množství a účelu služeb, které se mají poskytovat:
a) vzděláním a odbornou kvalifikací poskytovatele služby a/nebo vedení podniku, zejména osoby nebo osob, které jsou odpovědné za poskytování služeb;
b) seznamem hlavních služeb poskytnutých za poslední tři roky s uvedením částek, dat a jmen soukromých či veřejných příjemců poskytnutých služeb;
- pokud byly služby poskytnuty zadavatelům veřejných zakázek, je třeba, aby doložená osvědčení byla vydána nebo podepsána příslušným zadavatelem,
- pokud se jednalo o soukromé zákazníky, je třeba, aby provedení služby zákazník doložil nebo pokud to není možné, je třeba prohlášení poskytovatele služby o tom, že služba byla poskytnuta;
c) přehledem techniků nebo technických útvarů, na něž se smluvní strana obrací, ať už patří k poskytovateli služby či nikoli, zvláště těch, kteří jsou zodpovědní za řízení jakosti;
d) přehledem průměrného počtu zaměstnanců poskytovatele služeb za rok a počet řídicích pracovníků za poslední tři roky;
e) přehledem nástrojů, vybavení provozu a technického vybavení, jež má poskytovatel služby k dispozici pro provádění služeb;
f) popisem opatření poskytovatele služeb, jimiž zajišťuje jakost, a jeho vybavení pro studium a výzkum;
g) pokud jsou služby, které mají být poskytovány náročné nebo jsou výjimečně požadovány pro zvláštní účel, provede zadavatel nebo jeho jménem příslušný orgán země, v níž je poskytovatel služby usazen, se souhlasem tohoto orgánu kontrolu technického vybavení poskytovatele služby a je-li to nezbytné, také jeho vybavení pro studium a výzkum a kontrolu opatření, jimiž je zajišťována jakost služeb;
h) uvedením rozsahu části zakázky, kterou poskytovatel služeb zamýšlí zadat třetí straně.
3. Zadavatel uvede ve vyhlášení nebo ve výzvě k účasti, které doklady vyžaduje.
4. Rozsah informací uvedených v článku 31 a v odstavcích 1, 2 a 3 tohoto článku se musí omezit na předmět zakázky; zadavatelé přitom musí vzít v úvahu oprávněné zájmy poskytovatelů služeb na ochraně jejich technického nebo obchodního tajemství.
Článek 33
Pokud zadavatelé vyžadují předložení osvědčení vydaného nezávislými subjekty za účelem potvrzení, že poskytovatel služeb splňuje určité normy pro zajištění jakosti, odkážou na systém zajištění jakosti na základě evropských norem řady EN 29000, schválených orgány v souladu s řadou evropských norem EN 45000.
Osvědčení se stejnou platností od subjektů z členských států musí být rovněž uznána.
Musí být přijaty i jiné důkazy o opatřeních pro zajištění jakosti od poskytovatelů služeb, kteří nemají možnost si tato osvědčení opatřit nebo je získat v daných lhůtách.
Článek 34
V rámci článků 29 až 32 může zadavatel vyzvat poskytovatele služeb, aby předložená osvědčení a dokumenty doplnil nebo je objasnil.
Článek 35
1. Členské státy, které mají úřední seznamy uznaných poskytovatelů služeb, jsou povinny tyto seznamy upravit podle čl. 29 písm. a) až d) a g) a článků 30, 31 a 32.
2. Poskytovatelé služeb uvedení v úředních seznamech mohou pro každou zakázku předložit zadavateli osvědčení o registraci vydané příslušným orgánem.
Toto osvědčení obsahuje ověření, na základě kterého jsou registrováni v seznamu, a zatřídění v tomto seznamu.
3. Osvědčená registrace v úředních seznamech poskytovatelů služeb u příslušných orgánů zakládá u zadavatelů z jiných členských států domněnku, že poskytovatelé služeb jsou vhodní pro práce odpovídající jejich zařazení pouze ve smyslu čl. 29 písm. a) až d) a g), článek 30, čl. 31 písm. b) a c) a čl. 32 písm. a).
Informace, které lze vyvodit ze zápisu v úředních seznamech, nelze zpochybnit.
Avšak pokud jde o platby příspěvků na sociální zabezpečení, je možno vyžadovat dodatečné potvrzení od každého registrovaného poskytovatele služeb při každém zadávání zakázky.
Zadavatelé z jiných členských států použijí výše uvedená ustanovení pouze ve prospěch poskytovatelů služeb, kteří jsou usazeni v členském státu vlastnícím úřední seznam.
4. Pro registraci poskytovatelů služeb z jiných členských států v úředním seznamu se už nepožadují další důkazy a prohlášení než ty, které se vyžadují na poskytovatelích služeb vlastního státu, a v každém případě pouze ty, které jsou uvedeny v článcích 29 až 33.
5. Členské státy, které vlastní úřední seznamy, sdělí jiným členským státům adresu subjektu, jemuž je možno poslat žádost o registraci.
KAPITOLA 3
Kritéria pro zadání zakázek
Článek 36
1. Aniž jsou dotčeny vnitrostátní právní a správní předpisy o výkonu určitých služeb, jsou kritéria, na nichž zakládají zadavatelé zadání zakázky, tato:
a) pokud je zakázka zadána ekonomicky nejvýhodnější nabídce, různá kritéria podle zakázky: například jakost, technický přínos, estetické a funkční vlastnosti, technická pomoc a servis, den dodání, dodací lhůta a lhůta pro dokončení, cena, nebo
b) pouze nejnižší cena.
2. Pokud se má zakázka zadat ekonomicky nejvýhodnější nabídce, uvede zadavatel v zadávací dokumentaci nebo ve vyhlášení zakázky všechna kritéria, která zamýšlí při zadání zakázky uplatnit; pokud je to možné, v sestupném pořadí podle důležitosti.
Článek 37
Pokud se pro danou zakázku zdají být nabídky mimořádně nízké v poměru k službám, jež se mají poskytovat, zadavatel předtím, než tyto nabídky odmítne, písemně požádá o podrobnosti jednotlivých prvků nabídky, které považuje za relevantní, a ověří tyto základní prvky s ohledem na obdržené vysvětlení.
Zadavatel může vzít v úvahu vysvětlení, která jsou zdůvodněna objektivními příčinami včetně hospodárnosti služby nebo zvoleného technického řešení, nebo výjimečně příznivých podmínek, které má uchazeč o veřejnou zakázku k dispozici pro poskytování služby nebo jedinečnost služby navrhované uchazečem.
Pokud dokumentace vztahující se k zakázce umožňuje zadání zakázky za nejnižší nabídnutou cenu, zadavatel musí sdělit Komisi odmítnutí nabídek, které považuje za příliš nízké.
HLAVA VII
Závěrečná ustanovení
Článek 38
Počítání lhůt se provádí v souladu s nařízením Rady (EHS, Euratom) č. 1182/71 ze dne 3. června 1971, kterým se určují pravidla pro lhůty, data a termíny [11].
Článek 39
1. Za účelem zhodnocení výsledků užití této směrnice zašlou členské státy Komisi statistickou zprávu o zakázkách na služby zadané zadavateli nejpozději do 31. října 1995 za předchozí rok a poté do 31. října každý druhý rok.
2. Tato zpráva uvede alespoň počet a hodnotu zakázek zadaných každým zadavatelem nebo kategorií zadavatelů nad prahovou hodnotou, dále rozdělené, pokud je to možné, podle kategorie služby a státní příslušnosti poskytovatele služby, jemuž je zakázka zadána, a v případě vyjednávacího řízení dále rozdělené v souladu s článkem 11, a uvede počet a hodnotu zakázek zadaných každému členskému státu a třetím zemím.
3. Komise určí v souladu s postupem stanoveným v čl. 40 odst. 3 povahu jakýchkoli dalších statistických informací, které se vyžadují podle této směrnice.
Článek 40
1. Komisi je nápomocen Poradní výbor pro veřejné zakázky zřízený rozhodnutím 71/306/EHS.
2. Pokud jde o telekomunikační služby spadající do kategorie 5 přílohy I A, je Komisi nápomocen také Poradní výbor pro zakázky v odvětví telekomunikací zřízený směrnicí 90/531/EHS.
3. Odkazuje-li se na postup stanovený v tomto odstavci předloží zástupce Komise výboru návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k návrhu, pokud je to nezbytné, hlasováním ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci.
Stanovisko je uvedeno do zápisu; kromě toho má každý členský stát právo požádat, aby byl v tomto zápisu uveden jeho postoj.
Komise přihlíží co nejvíce ke stanovisku výboru.
Sdělí výboru způsob, jakým vzala toto stanovisko na vědomí.
4. Výbory uvedené v odstavcích 1 a 2 přezkoumají na podnět Komise nebo na žádost členského státu všechny otázky týkající se použití této směrnice.
Článek 41
V článku 1 směrnice Rady 89/665/EHS ze dne 21. prosince 1989 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se přezkumného řízení při zadávání veřejných zakázek na dodávky a stavební práce [12] se odstavec 1 nahrazuje tímto: "1. Členské státy přijmou nezbytná opatření, aby zajistily, že pokud jde o postupy při zadávání zakázek, na které se vztahují směrnice 71/305/EHS, 77/62/EHS a 92/50/EHS(*), rozhodnutí zadavatelů mohou být účinně přezkoumána, a to zejména co nejdříve v souladu s podmínkami stanovenými v dalších článcích, zejména v čl. 2 odst. 7, pokud taková rozhodnutí porušila právní předpisy Společenství upravující zadávání veřejných zakázek nebo vnitrostátní předpisy, které je provádějí. * Úř. věst. L 209, 24.7.1992, s. 1."
Článek 42
1 písm. c) nahrazuje tímto: "c) prahová hodnota vyjádřená v národních měnách a prahová hodnota dohody GATT vyjádřená v ECU se s účinkem od 1. ledna l988 v zásadě revidují každé dva roky.
Výpočet těchto hodnot je založen na průměrných denních hodnotách těchto měn vyjádřených v ECU a ECU vyjádřené v ZPČ za 24 měsíců končících posledním srpnovým dnem, který bezprostředně předchází revizi 1. ledna.
Tyto hodnoty se zveřejňují v Úředním věstníku Evropských společenství začátkem listopadu."
V článku 4a směrnice 71/305/EHS se odstavec 2 nahrazuje tímto: "2. a) Prahová hodnota vyjádřená v národních měnách se s účinkem od 1. ledna l992 v zásadě reviduje každé dva roky.
Výpočet těchto hodnot je založen na průměrných denních hodnotách těchto měn vyjádřených v ECU za 24 měsíců končících posledním srpnovým dnem, který bezprostředně předchází revizi 1. ledna.
Tyto hodnoty se zveřejňují v Úředním věstníku Evropských společenství začátkem listopadu.
b) Metodu výpočtu stanovenou v písmenu a) na návrh Komise přezkoumá Poradní výbor pro veřejné zakázky v zásadě dva roky po jejím počátečním použití."
Článek 43
Nejpozději tři roky po uplynutí lhůty stanovené pro dosažení souladu s touto směrnicí přezkoumá Komise v úzké spolupráci s výbory uvedenými v čl. 40 odst.
1 a 2 způsob použití této směrnice včetně vlivu jejího použití na zadávání zakázek na služby uvedené v příloze I A a ustanovení o technických normách. Komise zhodnotí zvláště možnosti plného použití směrnice při zadávání zakázek na jiné služby uvedené v příloze I B a vlivu poskytování služeb domácími zdroji na účinné otevření trhu v oblasti zadávání veřejných zakázek.
Komise podle toho podá nezbytné návrhy na náležité úpravy směrnice.
Článek 44
1. Členské státy uvedou v platnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. července 1993.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Přijímají-li členské státy tato opatření, musí v nich být učiněn odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních vnitrostátních právních a správních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 45
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 18. června 1992 o druhém obecném systému pro uznávání odborného vzdělávání a přípravy, kterou se doplňuje směrnice 89/48/EHS
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 49, čl. 57 odst. 1 a článek 66 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise1,
ve spolupráci s Evropským parlamentem2,
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru3,
(1) vzhledem k tomu, že na základě článku 8a Smlouvy vnitřní trh zahrnuje prostor bez vnitřních hranic a že v souladu s čl. 3 písm c) Smlouvy, představuje odstranění překážek volného pohybu osob a služeb jeden z cílů Společenství; že pro státní příslušníky členských států to znamená zejména možnost vykonávat povolání, ať již jako osoba samostatně výdělečně činná nebo jako zaměstnanec, v jiném členském státě než v tom, ve kterém získali odbornou kvalifikaci;
(2) vzhledem k tomu, že pro povolání, pro jejichž výkon nestanovilo Společenství žádnou minimální úroveň kvalifikace, si členské státy podržely možnost stanovit takovou úroveň, která by zaručovala kvalitu služeb poskytovaných na jejich území; že však nemohou požadovat, aniž by tím porušily závazky stanovené články 5, 48, 52 a 59 Smlouvy, aby státní příslušník členského státu získal takové kvalifikace, které jsou obvykle určeny jen odkazem na kvalifikace vydávané v rámci jejich vnitrostátních vzdělávacích systémů, pokud dotyčná osoba již získala úplnou kvalifikaci nebo její část v jiném členském státě; že proto musí každý hostitelský členský stát, ve kterém je povolání regulováno, vzít v úvahu kvalifikace získané v jiném členském státě a musí určit, zda tyto kvalifikace odpovídají kvalifikacím, které dotyčný stát požaduje;
(3) vzhledem k tomu, že směrnice Rady 89/48/EHS ze dne 21. prosince 1988 o obecném systému pro uznávání vysokoškolských diplomů vydaných po ukončení nejméně tříletého odborného vzdělávání a přípravy4 přispívá k dosažení těchto povinností; že však je uvedená směrnice omezena pouze na vysokoškolské vzdělávání;
(4) vzhledem k tomu, že pro usnadnění výkonu všech povolání, která jsou v hostitelském členském státě závislá na dosažení určité úrovně vzdělávání a odborné přípravy, by měl být zaveden druhý obecný systém, který by doplnil systém první;
(5) vzhledem k tomu, že doplňující obecný systém musí být založen na stejných zásadách a musí obdobně obsahovat stejná pravidla jako původní obecný systém;
(6) vzhledem k tomu, že se tato směrnice nevztahuje na regulovaná povolání, na která se vztahují zvláštní směrnice, které se v zásadě zabývají zavedením vzájemného uznávání studia ukončeného před vstupem do povolání;
(7) vzhledem k tomu, že se tato směrnice nevztahuje ani na činnosti, na které se vztahují zvláštní směrnice hlavně určené k zavedení uznávání technických dovedností založených na praxi získané v jiném členském státě; že některé tyto směrnice se použijí pouze na činnost osob samostatně výdělečně činných; že pro zajištění toho, aby výkon takovýchto činností zaměstnancem nebyl zahrnut do působnosti této směrnice, čímž by výkon téže činnosti byl předmětem odlišné právní úpravy v závislosti na tom, zda ji vykonává osoba samostatně výdělečně činná nebo zaměstnanec, by tyto směrnice měly být použitelné i na osoby vykonávající zmíněné činnosti jako zaměstnanci;
(8) vzhledem k tomu, že doplňujícím obecným systémem není nedotčeno použití čl. 48 odst. 4 a článku 55 Smlouvy;
(9) vzhledem k tomu, že tento doplňující systém musí zahrnovat úrovně vzdělávání a odborné přípravy, na které se nevztahuje původní obecný systém, totiž ty, které odpovídají jinému postsekundárnímu vzdělávání a odborné přípravě a jinému rovnocennému vzdělávání a odborné přípravě, a dále ty, které odpovídají dlouhodobému či krátkodobému středoškolskému studiu doplněnému případně odbornou přípravou nebo praxí;
(10) vzhledem k tomu, že pokud je ve většině členských států výkon daného regulovaného povolání podmíněn buď velmi krátkou přípravou, nebo určitými osobními předpoklady, nebo pouze všeobecnými znalostmi, může být běžný postup uznávání podle této směrnice přehnaně složitý; že pro tyto případy by měl být stanoven zjednodušený postup;
(11) vzhledem k tomu, že by mělo být přihlédnuto k systému odborného vzdělávání ve Velké Británii, kde jsou standardy pro úrovně výkonu všech odborných činností stanoveny Národním rámcem profesních kvalifikací (National Framework of Vocational Qualifications);
(12) vzhledem k tomu, že v některých členských státech je poměrně málo regulovaných povolání; že však příprava na povolání, která nejsou regulovaná, může být zvlášť přizpůsobena výkonu povolání s tím, že strukturu a úroveň vzdělávání určují nebo schvalují příslušné orgány dotyčného členského státu; že toto poskytuje záruky rovnocenné těm, které jsou poskytovány v souvislosti s regulovaným povoláním;
(13) vzhledem k tomu, že příslušným orgánům hostitelského členského státu by mělo být povoleno určovat v souladu s odpovídajícími právními předpisy Společenství podrobná pravidla nezbytná pro provádění adaptačního období a zkoušky způsobilosti;
(14) vzhledem k tomu, že tento doplňující obecný systém zahrnuje dvě úrovně vzdělávání a odborné přípravy a jelikož původní obecný systém zahrnuje úroveň třetí, musí tento doplňující obecný systém stanovit, zda a za jakých podmínek může osoba s určitou úrovní vzdělávání a odborné přípravy vykonávat v jiném členském státě povolání, pro které jsou kvalifikace upraveny na odlišné úrovni;
(15) vzhledem k tomu, že pro výkon určitých povolání požadují některé členské státy držení diplomu ve smyslu směrnice 89/48/EHS, zatímco pro totéž povolání jiný členský stát požaduje ukončení odborného vzdělávání nebo přípravy odlišné struktury; že určité druhy vzdělávání a odborné přípravy, přestože nemají povahu postsekundárního vzdělávání s minimálním délkou ve smyslu této směrnice, nicméně vedou ke srovnatelné odborné úrovni a připravují osobu k podobné odpovědnosti a činnostem; že takové vzdělávání a odborná příprava by proto měly být zařazeny do stejné kategorie jako ty, které jsou osvědčeny diplomem; že z důvodu velké rozmanitosti takového vzdělávání a odborné přípravy může být dosaženo této klasifikace pouze vyjmenováním dotyčných oborů vzdělávání a odborné přípravy; že taková klasifikace by případně zavedla uznání rovnocennosti mezi tímto vzděláváním a odbornou přípravou a tím, na které se vztahuje směrnice 89/48/EHS; že některá regulovaná vzdělávání by měla být zařazena na úroveň diplomů v druhém seznamu;
(16) vzhledem k tomu, že s přihlédnutím ke stále se měnící organizaci odborné přípravy by měl být stanoven postup pro měnění těchto seznamů;
(17) vzhledem k tomu, že doplňující obecný systém zahrnuje povolání, jejichž výkon závisí na kvalifikacích získaných odborným vzděláváním a přípravou středoškolské úrovně a obecně požaduje manuální dovednosti, a proto musí také stanovit uznávání takových kvalifikací, i když byly získány pouze odbornou praxí v členském státě, který taková povolání nereguluje;
(18) vzhledem k tomu, že cílem tohoto obecného systému, stejně jako prvního obecného systému, je odstranit překážky při přístupu k regulovaným povoláním a jejich výkonu; že práce vykonávaná na základě rozhodnutí Rady 85/368/EHS ze dne 16. července 1985 o srovnatelnosti kvalifikací získaných odborným vzděláváním mezi členskými státy Evropského společenství5, přestože toto rozhodnutí sleduje odlišný cíl, než je zrušení právních překážek svobody pohybu, totiž zlepšení průhlednosti trhu práce, musí být ve vhodných případech využita při uplatňování této směrnice, zejména pokud může poskytnout informace o předmětu, obsahu a délce odborné přípravy;
(19) vzhledem k tomu, že profesní komory a zařízení pro odborné vzdělávání a přípravu by měly být ve vhodných případech konzultovány nebo vhodným způsobem zapojeny do rozhodovacího procesu;
(20) vzhledem k tomu, že takovýto systém tím, že posiluje práva občana Společenství využít své odborné dovednosti v každém členském státě, doplňuje a posiluje stejně jako původní systém jeho právo získat takové dovednosti, kdekoliv si přeje;
(21) vzhledem k tomu, že u obou systémů musí být po určité době používání posouzena účinnost jejich působení, a zejména možnost, jak je lze zlepšit,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
KAPITOLA I
Definice
Článek 1
Pro účely této směrnice se rozumí:
a) "diplomem" jakýkoli doklad o vzdělání a odborné přípravě nebo jakýkoli soubor těchto dokladů,
- který byl vydán příslušným orgánem v členském státě určeným v souladu s jeho právními a správními předpisy,
- který prokazuje, že jeho držitel úspěšně ukončil
i) buď postsekundární studium, jiné než uvádí čl. 1 písm. a) druhá odrážka směrnice 89/48/EHS, nejméně jednoleté nebo odpovídající dobu rozvolněného studia, u něhož je jako obecné pravidlo jednou z podmínek přijetí úspěšné ukončení středoškolského studia požadovaného pro postoupení do vysokoškolského studia a také odborná příprava, která může být požadována navíc k uvedenému postsekundárnímu studiu,
ii) nebo jeden z oborů vzdělávání a odborné přípravy uvedených v příloze C a
- který prokazuje, že jeho držitel má odbornou kvalifikaci požadovanou pro přístup k povolání regulovanému v členském státě nebo pro jeho výkon,
za podmínky, že vzdělávání a odborná příprava potvrzené tímto dokladem byly získány převážně ve Společenství nebo mimo Společenství ve vzdělávacích zařízeních, která zajišťují vzdělávání a odbornou přípravu v souladu s právními a správními předpisy členského státu, nebo že jejich držitel má tříletou odbornou praxi potvrzenou členským státem, který uznal doklady o vzdělání pocházející ze třetích zemí.
Diplomem ve smyslu prvního pododstavce se rozumí rovněž jakýkoli doklad o vzdělání a odborné přípravě nebo jakýkoli soubor těchto dokladů vydaných příslušnými orgány členského státu, pokud jsou vydány po úspěšném ukončení vzdělávání a odborné přípravy získané ve Společenství a jsou uznány příslušným orgánem tohoto členského státu za rovnocenné a pokud zakládají stejná práva na přístup k povolání, které je v tomto členském státě regulováno, a jeho výkon;
b) "osvědčením" jakýkoli doklad o vzdělání a odborné přípravě nebo jakýkoli soubor těchto dokladů,
- který byl vydán příslušnými orgány v členském státě určenými v souladu s jeho právními a správními předpisy,
- který prokazuje, že jeho držitel po ukončení středoškolského studia dokončil
buď studium, nebo odbornou přípravu jinou než uvedenou v písmenu a) ve vzdělávacím zařízení nebo při zaměstnání, nebo kombinované studium ve vzdělávacím zařízení a při zaměstnání, popřípadě doplněné zkušební nebo odbornou praxí požadovanou kromě tohoto studia,
nebo zkušební či odbornou praxi požadovanou kromě tohoto středoškolského studia, nebo
- který prokazuje, že jeho držitel po ukončení středoškolského studia technické či odborné povahy případně dokončil
buď studium, nebo odbornou přípravu uvedenou v předchozí odrážce,
nebo zkušební či odbornou praxi požadovanou kromě tohoto středoškolského studia technické či odborné povahy a
- který prokazuje, že jeho držitel má odbornou kvalifikaci požadovanou pro přístup k povolání regulovanému v členském státě nebo pro jeho výkon,
za podmínky, že vzdělávání a odborná příprava potvrzené tímto dokladem byly získány převážně ve Společenství nebo mimo Společenství ve vzdělávacích zařízeních, která zajišťují vzdělávání a odbornou přípravu v souladu s právními a správními předpisy členského státu, nebo že jejich držitel má dvouletou odbornou praxi ověřenou členským státem, který uznal doklady o vzdělání pocházející ze třetích zemí.
Osvědčením ve smyslu prvního pododstavce se rozumí rovněž jakýkoli doklad o vzdělání a odborné přípravě nebo jakýkoli soubor těchto dokladů vydaných příslušnými orgány členského státu, pokud jsou vydány po úspěšném ukončení vzdělávání a odborné přípravy získané ve Společenství a jsou uznány příslušným orgánem tohoto členského státu za rovnocenné a pokud zakládají stejná práva na přístup k povolání, které je v tomto členském státě regulováno, a jeho výkon;
c) "osvědčením způsobilosti" jakýkoli doklad o kvalifikaci
- potvrzující vzdělávání a odbornou přípravu, které netvoří součást souboru představujícího diplom ve smyslu směrnice 89/48/EHS nebo diplom nebo osvědčení ve smyslu této směrnice, nebo
- vystavený po posouzení osobních kvalit, dovedností či vědomostí považovaných za důležité proto, aby žadatel mohl vykonávat povolání, příslušným orgánem určeným v souladu s právními a správními předpisy členského státu, aniž by bylo požadováno prokázání předchozího vzdělávání;
d) "hostitelským členským státem" členský stát, ve kterém státní příslušník členského státu žádá, aby mohl vykonávat povolání, které je v uvedeném členském státě regulováno, jedná-li se o jiný stát, než ve kterém získal svůj doklad o vzdělání a odborné přípravě nebo osvědčení způsobilosti nebo v němž poprvé vykonával dotyčné povolání;
e) "regulovaným povoláním" regulovaná odborná činnost nebo soubor činností, které tvoří toto povolání v členském státě;
f) "regulovanou odbornou činností" odborná činnost, u níž jsou přístup k ní nebo její výkon nebo jeden ze způsobů jejího výkonu v členském státě vyhrazeny přímo nebo nepřímo na základě právních a správních předpisů držitelům dokladu o vzdělání a odborné přípravě či osvědčení způsobilosti.
Zejména následující skutečnosti mohou vytvářet způsob výkonu regulované odborné činnosti:
- výkon činnosti pod profesním označením, pokud se užívání tohoto označení řídí právními a správními předpisy a je vyhrazeno pro držitele určitého dokladu o vzdělání a odborné přípravě nebo osvědčení způsobilosti,
- výkon odborné činnosti v oblasti zdravotnictví, pokud jsou odměňování nebo úhrada za tuto činnost na základě vnitrostátní úpravy sociálního zabezpečení vyhrazeny pro držitele určitého dokladu o vzdělání a odborné přípravě nebo osvědčení způsobilosti.
Odborná činnost, na kterou se nevztahuje první pododstavec, se považuje za regulovanou, jestliže je vykonávána členy sdružení nebo organizace, jejichž účelem je zejména podporovat a zachovávat vysokou úroveň v dotyčném oboru a které jsou k dosažení tohoto cíle uznány členským státem ve zvláštní formě a
- svým členům vydávají doklady o vzdělání a odborné přípravě,
- zajišťují, aby jejich členové dodržovali pravidla pro výkon povolání, které stanoví a
- udělují jim právo užívat profesní označení nebo jeho zkratku nebo výhody z postavení odpovídajícího tomuto dokladu o vzdělání a odborné přípravě.
Pokud členský stát podle druhého pododstavce uzná sdružení nebo organizaci, která splňuje podmínky tohoto pododstavce, uvědomí o tom Komisi;
g) "regulovaným vzděláváním a odbornou přípravou" jakékoli vzdělávání a odborná příprava, které
- jsou přímo zaměřené na výkon určitého povolání a
- zahrnují studium, popřípadě doplněné odbornou přípravou nebo zkušební či odbornou praxí, jehož struktura a úroveň je upravena právními a správními předpisy tohoto členského státu nebo jsou sledovány nebo schvalovány orgánem určeným pro tento účel;
h) "odbornou praxí" skutečný a dovolený výkon dotyčného povolání v členském státě;
i) "adaptačním obdobím" výkon regulovaného povolání v hostitelském členském státě pod dohledem odpovědné osoby kvalifikované pro toto povolání, jenž může být doplněn dalším vzděláváním a odbornou přípravou.
Toto období praxe pod dohledem je předmětem hodnocení.
Podrobná pravidla, kterými se řídí adaptační období a jeho hodnocení, stanoví příslušné orgány hostitelského členského státu.
Postavení, které má v hostitelském členském státu osoba po dobu adaptačního období, zejména ohledně práva pobytu, jakož i povinností, sociálních práv a dávek, náhrad a odměn stanoví příslušné orgány tohoto členského státu v souladu s použitelnými právními předpisy Společenství;
j) "zkouškou způsobilosti" zkouška, která se omezuje na odborné znalosti žadatele a kterou vykonávají příslušné orgány hostitelského členského státu s cílem ohodnotit schopnosti žadatele vykonávat regulované povolání v uvedeném členském státě.
K této zkoušce připraví příslušné orgány seznam oblastí, na které se na základě srovnání vzdělání a odborné přípravy vyžadovaných členským státem a vzdělání a odborné přípravy získaných žadatelem nevztahuje doklad o vzdělání a odborné přípravě žadatele.
Tyto oblasti mohou zahrnovat jak teoretické znalosti, tak i praktické dovednosti požadované pro výkon povolání.
Zkouška způsobilosti musí vzít v úvahu skutečnost, že žadatel je kvalifikovaný odborník v členském státě původu nebo ve členském státě, odkud přichází.
Zkouška zahrnuje oblasti vybrané z těch, které jsou na seznamu uvedeném v druhém pododstavci a jejichž znalost je základním předpokladem pro výkon povolání v hostitelském členském státě.
Podrobné podmínky zkoušky způsobilosti stanoví příslušné orgány tohoto státu.
Postavení žadatele v hostitelském členském státě, který si přeje připravit se na zkoušku způsobilosti v tomto státě, stanoví příslušné orgány tohoto hostitelského členského státu v souladu s použitelnými právními předpisy Společenství.
KAPITOLA II
Oblast působnosti
Článek 2
Tato směrnice se vztahuje na každého státního příslušníka členského státu, který chce vykonávat regulované povolání v hostitelském členském státě jako osoba samostatně výdělečně činná nebo jako zaměstnanec.
Tato směrnice se nevztahuje na povolání, která jsou předmětem zvláštní směrnice, jíž se stanoví podmínky vzájemného uznávání diplomů mezi členskými státy, ani na činnosti, na které se vztahují směrnice vyjmenované v příloze A.
Působnost směrnic vyjmenovaných v příloze B se rozšiřuje i na zaměstnance vykonávající činnosti upravené těmito směrnicemi.
KAPITOLA III
Systém uznávání, pokud hostitelský členský stát požaduje držení diplomu ve smyslu této směrnice nebo směrnice 89/48/EHS
Článek 3
Aniž je dotčena směrnice 89/48/EHS, pokud je v hostitelském členském státě přístup k regulovanému povolání nebo jeho výkon podmíněn držením diplomu vymezeného touto směrnicí nebo směrnicí 89/48/EHS, nesmějí příslušné orgány z důvodů neodpovídající kvalifikace odmítnout povolit státnímu příslušníkovi členského státu přístup k uvedenému povolání nebo jeho výkon za stejných podmínek, jaké se vztahují na jeho vlastní státní příslušníky, jestliže
a) je žadatel držitelem diplomu vymezeného touto směrnicí nebo směrnicí 89/48/EHS, požadovaného v jiném členském státě pro přístup k dotyčnému povolání a pro jeho výkon na jeho území a tento diplom byl vydán v některém členském státě, nebo
b) žadatel vykonával dotyčné povolání na plnou pracovní dobu po dobu dvou let nebo po odpovídající dobu na částečnou pracovní dobu během předchozích deseti let v jiném členském státě, ve kterém toto povolání není regulováno ve smyslu čl. 1 písm. e) a čl. 1 písm. f) prvního pododstavce této směrnice nebo čl. 1 písm. c) a čl. 1 písm. d) prvního pododstavce směrnice 89/48/EHS, a je má doklad o vzdělání a odborné přípravě,
- který byl vydán příslušným orgánem v členském státě určeným v souladu s právními a správními předpisy tohoto státu a
- který buď prokazuje, že jeho držitel úspěšně ukončil postsekundární studium, jiné než uvádí čl. 1 písm. a) druhá odrážka směrnice 89/48/EHS, nejméně jednoleté nebo odpovídající dobu rozvolněného studia, u něhož je jako obecné pravidlo jednou z podmínek přijetí úspěšné ukončení středoškolského studia požadovaného pro postoupení do vysokoškolského studia, a také případnou odbornou přípravu, která je součástí uvedeného postsekundárního studia,
- nebo potvrzuje regulované vzdělávání a odbornou přípravu uvedené v příloze D a
- který připravil svého držitele k výkonu daného povolání.
Výše uvedená dvouletá odborná praxe však nesmí být požadována, pokud je žadatel držitelem dokladu o vzdělání a odborné přípravě uvedeného v tomto písmenu, který je vydáván po ukončení regulovaného vzdělávání a odborné přípravy.
Dokladem o vzdělání a odborné přípravě ve smyslu prvního pododstavce tohoto písmene se rozumí rovněž jakýkoli doklad o vzdělání a odborné přípravě nebo jakýkoli soubor těchto dokladů vydaných příslušnými orgány členského státu, pokud jsou vydány po úspěšném ukončení vzdělávání a odborné přípravy získané ve Společenství a jsou uznány příslušným orgánem tohoto členského státu za rovnocenné, za předpokladu, že ostatním členským státům a Komisi bylo toto uznání oznámeno.
Odchylně od prvního pododstavce tohoto článku nemusí hostitelský členský stát použít tento článek, pokud je přístup k regulovanému povolání a jeho výkon podmíněn v tomto státě držením diplomu vymezeného směrnicí 89/48/EHS a jednou z podmínek vydání tohoto diplomu je ukončení postsekundárního studia delšího než čtyřletého.
Článek 4
1. Bez ohledu na článek 3 může hostitelský stát také požadovat, aby žadatel
a) prokázal odbornou praxi, pokud délka vzdělání a odborné přípravy uvedená na podporu jeho žádosti, jak je stanoveno v čl. 3 prvním pododstavci písm. a) a b), je nejméně o jeden rok kratší než doba požadovaná hostitelským členským státem.
V tom případě nesmí délka požadované odborné praxe přesahovat
- dvojnásobek chybějící délky vzdělávání a odborné přípravy, pokud se chybějící délka týká postsekundárního studia nebo doby zkušební praxe vykonávané pod odborným dohledem a ukončené zkouškou,
- chybějící délku vzdělávání, pokud se tato chybějící délka týká odborné praxe získávané za pomoci osoby kvalifikované pro dotyčné povolání.
V případě diplomů ve smyslu čl. 1 písm. a) druhého pododstavce se délka vzdělávání a odborné přípravy uznaná za rovnocennou určí stejně jako pro vzdělávání a odbornou přípravu vymezené v čl. 1 písm. a) prvním pododstavci.
Při používání těchto ustanovení se musí vzít v úvahu odborná praxe uvedená v čl. 3 prvním pododstavci písm. b).
V žádném případě nesmí požadovaná odborná praxe přesáhnout 4 roky.
Odborná praxe však nesmí být požadována na žadateli, který je držitelem diplomu potvrzujícího postsekundární studium uvedeného v čl. 1 písm. a) druhé odrážce nebo diplomu vymezeného čl. 1 písm. a) směrnice 89/48/EHS a který si přeje vykonávat povolání v hostitelském členském státě, který vyžaduje držení diplomu potvrzujícího jeden z oborů vzdělávání uvedených v příloze C a D;
b) absolvoval adaptační období nepřesahující 3 roky nebo složil zkoušku způsobilosti, pokud
- se teoretické nebo praktické předměty zahrnuté ve vzdělávání a odborné přípravě získaných žadatelem podle čl. 3 prvního pododstavce písm. a) nebo b) podstatně liší od těch, jež jsou zahrnuty do diplomu vymezeného touto směrnicí nebo směrnicí 89/48/EHS, který je požadován hostitelským členským státem, nebo
- v případě uvedeném v čl. 3 písm. a) prvním pododstavci regulované povolání v hostitelském členském státě zahrnuje jednu či více regulovaných odborných činností, které nejsou součástí povolání regulovaného v členském státě původu žadatele nebo v členském státě, odkud žadatel přichází, a tento rozdíl odpovídá specifickému vzdělávání a odborné přípravě požadovaných v hostitelském členském státě a zahrnuje teoretické nebo praktické předměty, které se podstatně liší od oblastí zahrnutých v diplomu vymezeném v této směrnici nebo ve směrnici 89/48/EHS předloženém žadatelem, nebo
- v případě uvedeném v čl. 3 prvním pododstavci písm. b) regulované povolání v hostitelském členském státě zahrnuje jednu nebo více regulovaných odborných činností, které nejsou součástí povolání vykonávaného žadatelem v členském státě původu nebo v členském státě, odkud žadatel přichází, a tento rozdíl odpovídá specifickému vzdělávání a odborné přípravě požadovaných v hostitelském členském státě a zahrnuje teoretické nebo praktické předměty, jež se podstatně liší od předmětů, na které se vztahuje doklad o vzdělání a odborné přípravě předložený žadatelem.
Pokud hostitelský členský stát využije této možnosti, musí dát žadateli právo zvolit si mezi adaptačním obdobím a zkouškou způsobilosti.
Pokud hostitelský členský stát, který požaduje diplom vymezený ve směrnici 89/48/EHS nebo v této směrnici, zamýšlí zavést odchylky od práva žadatele zvolit si, použije se postup podle článku 14.
Odchylně od druhého pododstavce tohoto písmene si hostitelský členský stát může vyhradit právo volby mezi adaptačním obdobím a zkouškou způsobilosti, pokud
- jde o povolání, jehož výkon požaduje přesnou znalost vnitrostátního práva a u kterého je poskytování právních rad nebo pomoci týkající se vnitrostátního práva důležitým a trvalým rysem odborné činnosti, nebo
- pokud hostitelský členský stát podmiňuje přístup k povolání nebo jeho výkon držením diplomu vymezeného ve směrnici 89/48/EHS, u kterého je jednou z podmínek vydání ukončení více než tříletého postsekundárního studia nebo odpovídající doby rozvolněného studia, a pokud je žadatel držitelem buď diplomu vymezeného touto směrnicí, nebo dokladu o vzdělání a odborné přípravě ve smyslu čl. 3 písm. b) prvního pododstavce, na který se nevztahuje čl. 3 písm. b) směrnice 89/48/EHS.
2. Hostitelský členský stát však nesmí použít ustanovení odst. 1 písm. a) a b) zároveň.
KAPITOLA IV
Systém uznávání, pokud hostitelský členský stát požaduje držení diplomu a žadatel je držitelem osvědčení nebo odpovídajícího dokladu o vzdělání a odborné přípravě
Článek 5
Pokud je v hostitelském členském státě přístup k regulovanému povolání nebo je jeho výkon podmíněn držením diplomu, nesmějí příslušné orgány z důvodů neodpovídající kvalifikace odmítnout povolit státnímu příslušníkovi členského státu přístup k uvedenému povolání nebo jeho výkon za stejných podmínek jaké se vztahují na jeho vlastní státní příslušníky, jestliže
a) je žadatel držitelem osvědčení požadovaného v jiném členském státě pro přístup k dotyčnému povolání a pro jeho výkon na jeho území a toto osvědčení bylo vydáno v některém členském státě, nebo
b) žadatel vykonával stejné povolání na plnou pracovní dobu po dobu dvou let během předchozích deseti let v jiném členském státě, ve kterém toto povolání není regulováno ve smyslu čl. 1 písm. e) a čl. 1 písm. f) prvního pododstavce, a má doklad o vzdělání a odborné přípravě,
- který byl udělen příslušným orgánem členského státu určeným v souladu s právními a správními předpisy tohoto státu a
- který prokazuje, že jeho držitel po ukončení středoškolského studia dokončil
buď odborné vzdělávání nebo přípravu jiné než jsou uvedené v písmenu a) ve vzdělávacím zařízení nebo při zaměstnání, nebo kombinované studium ve vzdělávacím zařízení a při zaměstnání, popřípadě doplněné zkušební nebo odbornou praxí, která je součástí tohoto studia,
nebo zkušební či odbornou praxi, která je součástí středoškolského studia, nebo
- který prokazuje, že jeho držitel po ukončení středoškolského studia technické či odborné povahy případně dokončil
buď odborné vzdělávání nebo přípravu, které jsou uvedeny v předchozí odrážce,
nebo zkušební či odbornou praxi, která je součástí středoškolského studia technické či odborné povahy a
- který připravil svého držitele k výkonu daného povolání.
Výše uvedená dvouletá odborná praxe však nesmí být požadována, pokud je žadatel držitelem dokladu o vzdělání a odborné přípravě uvedeného v tomto písmenu, který je vydáván po ukončení regulovaného vzdělávání a odborné přípravy.
Přesto může hostitelský členský stát požadovat, aby žadatel splnil adaptační období nepřesahující tři roky, nebo aby složil zkoušku způsobilosti.
Hostitelský stát musí dát žadateli právo zvolit si mezi adaptačním obdobím a zkouškou způsobilosti.
Pokud hostitelský členský stát zamýšlí zavést odchylky od práva žadatele zvolit si adaptační období nebo zkoušku způsobilosti, použije se postup podle článku 14.
KAPITOLA V
Systém uznávání, pokud hostitelský členský stát požaduje držení osvědčení
Článek 6
Pokud je v hostitelském členském státě přístup k regulovanému povolání nebo jeho výkon podmíněn držením osvědčení, nesmějí příslušné orgány z důvodů neodpovídající kvalifikace odmítnout povolit státnímu příslušníku členského státu přístup k uvedenému povolání nebo jeho výkon za stejných podmínek, které se vztahují na jeho vlastní státní příslušníky, jestliže
a) je žadatel držitelem diplomu vymezeného touto směrnicí nebo směrnicí 89/48/EHS nebo osvědčení požadovaného v jiném členském státě pro přístup k dotyčnému povolání a pro jeho výkon na jeho území a tento diplom nebo osvědčení byl vydán v některém členském státě nebo
b) žadatel vykonával dotyčné povolání na plnou pracovní dobu po dobu dvou let nebo po odpovídající dobu na částečnou pracovní dobu během předchozích deseti let v jiném členském státě, ve kterém toto povolání není regulováno ve smyslu čl. 1 písm e) a čl. 1 písm. f) prvního pododstavce, a má doklad o vzdělání a odborné přípravě,
- který byl vydán příslušným orgánem v členském státě určeným v souladu s právními a správními předpisy tohoto státu a
- který buď prokazuje, že jeho držitel úspěšně ukončil postsekundární studium jiné než uvedené v čl. 1 písm. a) druhé odrážce směrnice 89/48/EHS, nejméně jednoleté nebo odpovídající dobu rozvolněného studia, u něhož je jako obecné pravidlo jednou z podmínek přijetí úspěšné ukončení středoškolského studia požadovaného pro zahájení vysokoškolského studia, a také odborné přípravy, která je zařazena do uvedeného postsekundárního studia, nebo
- nebo který prokazuje, že jeho držitel po ukončení středoškolského studia dokončil
buď odborné vzdělávání nebo přípravu jiné než uvedené v písmenu a) ve vzdělávacím zařízení nebo při zaměstnání, nebo kombinované studium ve vzdělávacím zařízení a při zaměstnání, popřípadě doplněné zkušební nebo odbornou praxí, která je součástí tohoto studia,
nebo zkušební či odbornou praxi, která je součástí středoškolského studia,
- nebo který prokazuje, že jeho držitel po ukončení středoškolského studia technické či odborné povahy případně dokončil
buď odborné vzdělávání nebo přípravu, jež jsou uvedené v předchozí odrážce,
nebo období zkušební či odborné praxe, která je součástí středoškolského studia technické či odborné povahy, a
- který připravil svého držitele k výkonu daného povolání.
Výše uvedená dvouletá odborná praxe však nesmí být požadována, pokud je žadatel držitelem dokladu o vzdělání a odborné přípravě uvedeného v tomto písmenu, který je vydáván po ukončení regulovaného vzdělávání a odborné přípravy.
c) jestliže žadatel, který není držitelem žádného diplomu, osvědčení ani jiného dokladu o vzdělání a odborné přípravě ve smyslu čl. 3 písm. b) nebo písm. b) tohoto článku, vykonával dotyčné povolání na plnou pracovní dobu po tři po sobě jdoucí roky nebo po odpovídající dobu na částečnou pracovní dobu během předchozích deseti letech v jiném členském státě, ve kterém toto povolání není regulováno ve smyslu čl. 1 písm. e) a čl. 1 písm. f) prvního pododstavce.
Dokladem o vzdělání a odborné přípravě ve smyslu písm. b) prvního pododstavce se rozumí rovněž jakýkoli doklad o vzdělání a odborné přípravě nebo jakýkoli soubor těchto dokladů vydaných příslušnými orgány členského státu, pokud jsou vydány po úspěšném ukončení vzdělávání a odborné přípravy získané ve Společenství a jsou uznány příslušným orgánem tohoto členského státu za rovnocenné, za předpokladu, že ostatním členským státům a Komisi bylo toto uznání oznámeno.
Článek 7
Aniž je dotčen článek 6, může hostitelský členský stát také požadovat, aby žadatel
a) absolvoval adaptační období nepřesahující dva roky nebo složil zkoušku způsobilosti, pokud se vzdělávání a odborná příprava, které žadatel absolvoval v souladu s čl. 6 prvním pododstavcem písm. a) nebo b), týká teoretických či praktických předmětů, jež se podstatně liší od oblastí, na které se vztahuje osvědčení požadované v hostitelském členském státě, nebo pokud se liší oblasti činnosti charakterizované v hostitelském členském státě specifickým vzděláváním a odbornou přípravou týkající se teoretických či praktických předmětů, jež se podstatně liší od těch, na které se vztahuje žadatelův doklad o vzdělání.
Pokud hostitelský členský stát využije této možnosti, musí dát žadateli právo zvolit si mezi adaptačním obdobím a zkouškou způsobilosti.
Pokud členský stát požadující osvědčení zamýšlí zavést odchylku od práva žadatele zvolit si, použije se postup podle článku 14;
b) absolvoval adaptační období nepřesahující dva roky nebo složil zkoušku způsobilosti, pokud v případech uvedených v čl. 6 prvním pododstavci písm. c), žadatel není držitelem žádného diplomu, osvědčení ani jiného dokladu o vzdělání a odborné přípravě.
Hostitelský členský stát si může vyhradit právo volby mezi adaptačním obdobím a zkouškou způsobilosti.
KAPITOLA VI
Zvláštní systémy uznávání dalších kvalifikací
Článek 8
Pokud je v hostitelském členském státě přístup k regulovanému povolání nebo jeho výkon podmíněn držením osvědčení způsobilosti, nesmí příslušný orgán odmítnout povolit z důvodů neodpovídající kvalifikace státnímu příslušníku členského státu přístup k uvedenému povolání nebo jeho výkon za stejných podmínek, jaké platí pro jeho vlastní státní příslušníky, jestliže
a) je žadatel držitelem osvědčení způsobilosti požadovaného v jiném členském státě pro přístup ke stejnému povolání a pro jeho výkon na jeho území a toto osvědčení je vydáno některým jiným členským státem, nebo
b) žadatel prokáže kvalifikace získané v jiném členském státě,
které poskytují záruky, zejména v oblasti zdraví, bezpečnosti, ochrany životního prostředí a ochrany spotřebitele, rovnocenné těm, které požadují právní a správní předpisy hostitelského členského státu.
Jestliže žadatel neprokáže držení takového osvědčení nebo kvalifikací, použijí se právní a správní předpisy hostitelského členského státu.
Článek 9
Pokud je v hostitelském členském státě přístup k regulovanému povolání a jeho výkon podmíněn pouze držením dokladu o vzdělání prokazujícím obecné vzdělávání na základní nebo střední úrovni, nesmí příslušný orgán odmítnout povolit z důvodů neodpovídající kvalifikace státnímu příslušníkovi členského státu přístup k uvedenému povolání a jeho výkon za stejných podmínek, jaké platí pro jeho vlastní státní příslušníky, jestliže je žadatel držitelem dokladu o vzdělání odpovídající úrovně vydaného v jiném členském státě.
Tento doklad o vzdělání musí být vydán příslušným orgánem v uvedeném členském státě určeným v souladu s jeho právními a správními předpisy.
KAPITOLA VII
Ostatní opatření napomáhající účinnému výkonu svobody usazování, volnému pohybu služeb a zaměstnanců
Článek 10
1. Příslušné orgány hostitelského členského státu, který požaduje od osob pro přístup k určitému regulovanému povolání důkaz bezúhonnosti nebo dobré pověsti nebo důkaz, že neprodělaly úpadek nebo že jim nebyl pozastaven nebo zakázán výkon tohoto povolání z důvodů závažného profesního pochybení nebo trestného činu, přijmou jako dostatečný důkaz ve vztahu ke státním příslušníkům členských států, kteří si přejí vykonávat dané povolání na jeho území, doklady prokazující splnění těchto požadavků vydané příslušnými orgány členského státu původu nebo předchozího usazení.
Nevydávají-li příslušné orgány členského státu původu nebo předchozího usazení doklady uvedené v prvním pododstavci, mohou být nahrazeny místopřísežným prohlášením nebo v členských státech, které takové prohlášení neupravují, čestným prohlášením učiněným dotyčnou osobou před příslušným soudním nebo správním orgánem nebo před notářem nebo příslušným profesním nebo stavovským sdružením členského státu původu nebo předchozího usazení; tento orgán nebo notář vydá potvrzení o místopřísežném prohlášení nebo čestném prohlášení.
2. Pokud příslušný orgán hostitelského členského státu požaduje od státních příslušníků tohoto členského státu pro přístup k regulovanému povolání nebo jeho výkon potvrzení o fyzickém a duševním zdraví, přijme jako dostatečný důkaz v tomto smyslu doklad, který se v těchto případech požaduje v členském státě původu nebo předchozího usazení.
Pokud členský stát původu nebo předchozího usazení nepožaduje pro přístup k danému povolání nebo jeho výkon takový doklad, přijme hostitelský členský stát od státních příslušníků členského státu původu nebo předchozího usazení potvrzení vydané příslušným orgánem tohoto státu, které odpovídá potvrzení vydávanému v hostitelském členském státě.
3. Příslušný orgán hostitelského členského státu může požadovat, aby doklady nebo potvrzení uvedené v odstavcích 1 a 2 nebyly při předložení starší tří měsíců.
4. Pokud příslušný orgán hostitelského členského státu požaduje od státních příslušníků tohoto členského státu pro přístup k regulovanému povolání nebo jeho výkon, aby učinili místopřísežné nebo čestné prohlášení, a toto místopřísežné nebo čestné prohlášení nemohou učinit státní příslušníci jiných členských států, zajistí příslušný orgán, aby byla dotyčné osobě nabídnuta rovnocenná forma a vhodná formulace místopřísežného nebo čestného prohlášení.
Článek 11
1. Příslušné orgány hostitelských členských států přiznávají státním příslušníkům členských států, kteří splnili podmínky pro přístup k regulovanému povolání a pro jeho výkon na jejich území, právo užívat profesní označení hostitelského členského státu odpovídající uvedenému povolání.
2. Příslušné orgány hostitelského členského státu přiznávají státním příslušníkům členských států, kteří splnili podmínky pro přístup k regulovanému povolání a výkon tohoto povolání na jeho území, právo užívat jejich dovolené akademické tituly v jazyce členských států původu nebo členských států, odkud přicházejí, a popřípadě zkratky těchto titulů.
Hostitelský členský stát může požadovat, aby tento titul byl doprovázen názvem a sídlem zařízení nebo zkušební komise, které jej udělily.
3. Pokud je v hostitelském členském státě povolání regulováno sdružením nebo organizací uvedenou v čl. 1 písm. f), jsou státní příslušníci členských států oprávněni užívat profesní označení nebo jeho zkratku udělované organizací nebo sdružením, pouze prokáží-li členství v této organizaci nebo sdružení.
Pokud sdružení nebo organizace podmiňují členství určitými kvalifikačními požadavky, mohou je použít na státní příslušníky ostatních členských států, kteří držiteli diplomu ve smyslu čl. 1 písm. a), osvědčení ve smyslu čl. 1 písm. b) nebo dokladu o vzdělání a odborné přípravě nebo dosažené kvalifikaci ve smyslu čl. 5 prvního pododstavce písm. b) nebo článku 9, pouze v souladu s touto směrnicí, zejména s články 3, 4 a 5.
Článek 12
1. Hostitelský členský stát přijme jako důkaz, že podmínky stanovené v článcích 3 až 9 jsou splněny, doklady vydané příslušnými orgány členských států, které musí dotyčná osoba předložit spolu s žádostí o výkon dotyčného povolání.
2. Vyřizování žádostí o výkon regulovaného povolání musí být ukončeno co nejdříve a výsledek musí být sdělen spolu s odůvodněným rozhodnutím příslušného orgánu hostitelského členského státu nejpozději do čtyř měsíců po předložení všech dokladů týkajících se dotyčné osoby.
Proti tomuto rozhodnutí nebo proti tomu, že nebylo vydáno, musí být podle vnitrostátních právních předpisů přípustný opravný prostředek k soudu.
KAPITOLA VIII
Postup koordinace
Článek 13
1. Členský stát určí ve lhůtě stanovené v článku 17 příslušné orgány pověřené přijímat žádosti a rozhodnutí podle této směrnice.
Uvědomí o tom ostatní členské státy a Komisi.
2. Každý členský stát jmenuje osobu odpovědnou za koordinaci činností orgánů uvedených v odstavci 1 a uvědomí o tom ostatní členské státy a Komisi.
Úkolem této osoby je podporovat jednotné uplatňování této směrnice na všechna dotyčná povolání.
Tento koordinátor je členem koordinační skupiny zřízené při Komisi podle čl. 9 odst.
Koordinační skupina zřízená podle výše zmíněného ustanovení směrnice 89/48/EHS má také za úkol
- usnadňovat provádění této směrnice,
- shromažďovat všechny užitečné informace pro její uplatňování v členských státech, zejména informace týkající se vypracování informačního seznamu regulovaných povolání a rozdílů mezi kvalifikacemi udělovanými v členských státech s cílem pomoci příslušným orgánům členských států při hodnocení případných podstatných odlišností.
Komise může konzultovat s touto skupinou jakékoliv plánované změny stávajícího systému.
3. Členské státy přijmou opatření k poskytování nezbytných informací o uznávání diplomů a osvědčení a o dalších podmínkách, jimiž se řídí přístup k regulovaným povoláním v oblasti působnosti této směrnice.
Ke splnění tohoto úkolu mohou využít stávající informační sítě a popřípadě odpovídající profesní sdružení a organizace.
Komise učiní nezbytná opatření k zabezpečení rozvoje a koordinace sdělování nezbytných informací.
KAPITOLA IX
Postup pro odchylku od práva volby mezi adaptačním obdobím a zkouškou způsobilosti
Článek 14
1. Pokud členský stát navrhne podle čl. 4 odst. 1 písm. b) druhého pododstavce druhé věty, čl. 5 třetího pododstavce nebo čl. 7 písm. a) druhého pododstavce druhé věty neudělit žadatelům právo volby mezi adaptačním obdobím a zkouškou způsobilosti, sdělí neprodleně Komisi návrh předpisu. Zároveň sdělí Komisi, z jakých důvodů je jeho přijetí nezbytné.
Komise takový návrh neprodleně sdělí ostatním členským státům; může jej také konzultovat s koordinační skupinou uvedenou v čl. 13 odst. 2.
2. Aniž je dotčena možnost Komise a ostatních členských států vyjádřit se k návrhu, může členský stát přijmout tento předpis, jen pokud Komise nerozhodne do tří měsíců jinak.
3. Na žádost členského státu nebo Komise jim členské státy neprodleně sdělí konečné znění předpisu vyplývajícího z použití tohoto článku.
KAPITOLA X
Postup měnění příloh C a D
Článek 15
1. Seznamy oborů vzdělávání a odborné přípravy uvedené v přílohách C a D mohou být měněny na základě odůvodněné žádosti kteréhokoli dotyčného členského státu podané Komisi.
K návrhu musí být připojeny veškeré potřebné informace, a zejména znění příslušných ustanovení vnitrostátních právních předpisů.
Členský stát, který podá žádost, uvědomí také ostatní členské státy.
2. Komise přezkoumá dotyčný obor vzdělávání a odborné přípravy a obory požadované v ostatních členských státech.
Zejména ověří, zda kvalifikace vyplývající z dotyčného oboru poskytuje držiteli
- úroveň odborného vzdělávání srovnatelně vysokou s úrovní postsekundárního studia uvedeného v čl. 1 písm. a) prvním pododstavci druhé odrážce bodě i),
- obdobnou úroveň odpovědnosti a činnosti.
3. Komisi je nápomocen výbor složený ze zástupců členských států, kterému předsedá zástupce Komise.
4. Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k návrhu ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci. Stanovisko se přijímá většinou stanovenou v čl.
148 odst. 2 Smlouvy pro přijímání rozhodnutí, která má Rada přijímat na návrh Komise.
Hlasům zástupců členských států ve výboru je přidělena váha stanovená v uvedeném článku.
Předseda nehlasuje.
5. Komise přijme opatření, která jsou okamžitou použitelná.
Pokud však tato opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru, sdělí je Komise neprodleně Radě.
V tomto případě může Komise nejvýše o dva měsíce odložit použitelnost opatření, o kterých rozhodla.
6. Rada může kvalifikovanou většinou ve lhůtě stanovené v předchozím odstavci přijmout jiné rozhodnutí.
7. Komise uvědomí dotyčné členské státy o rozhodnutí a případně zveřejní změněný seznam v Úředním věstníku Evropských společenství.
KAPITOLA XI
Ostatní ustanovení
Článek 16
Po uplynutí lhůty stanovené v článku 17 předkládají členské státy Komisi každé dva roky zprávu o uplatňování zavedené úpravy.
Kromě obecných poznámek tato zpráva obsahuje statistické shrnutí přijatých rozhodnutí a popis hlavních obtíží vyplývajících z uplatňování této směrnice.
Článek 17
1. Členské státy přijmou právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 18. června 1994.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si určí členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 18
Nejpozději do pěti let po uplynutí lhůty uvedené v článku 17 podá Komise Evropskému parlamentu, Radě a Hospodářskému a sociálnímu výboru zprávu o pokroku při uplatňování této směrnice.
Po provedení všech nezbytných konzultací předloží Komise své závěry o všech změnách, které musí být učiněny v této směrnici.
Je-li to vhodné, předloží Komise zároveň návrhy na zlepšení stávajících pravidel v zájmu napomáhání volnému pohybu osob, svobodě usazování a volnému pohybu služeb.
Článek 19
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 18. června 1992 o počáteční a pokračovací kojenecké výživě určené pro vývoz do třetích zemí
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 113 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
ve spolupráci s Evropským parlamentem [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že pravidla Společenství týkající se počáteční a pokračovací kojenecké výživy jsou na základě směrnice Rady 89/398/EHS ze dne 3. května 1989 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se potravin určených pro zvláštní výživu [4] stanovena směrnicí Komise 91/321/EHS [5];
vzhledem k tomu, že s ohledem na povahu těchto výrobků je žádoucí, aby se na tyto výrobky určené pro vývoz do třetích zemí vztahovaly pravidla Společenství nebo mezinárodní normy týkající se jejich složení;
vzhledem k tomu, že je rovněž žádoucí rozšířit použití pravidel Společenství o označování počáteční a pokračovací kojenecké výživy na výrobky určené pro vývoz do třetích zemí s cílem předejít nevhodnému použití těchto výrobků, které by mohlo poškodit zdraví kojenců;
vzhledem k tomu, že výrobky, které jsou v souladu se směrnicí 91/321/EHS, mohou být uváděny na trh ve Společenství od 1. prosince 1992; že žádné právní předpisy nezakazují vývoz těchto výrobků do třetích zemí,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Tato směrnice se vztahuje na počáteční a pokračovací kojeneckou výživu ve smyslu čl. 1 odst. 2 písm. c) a d) směrnice 91/321/EHS, která je určena pro vývoz do třetích zemí.
Článek 2
Členské státy zajistí, aby výrobky uvedené v článku 1 mohly být vyváženy ze Společenství, pouze pokud jsou v souladu s touto směrnicí.
Článek 3
1. Žádný výrobek kromě počáteční kojenecké výživy nesmí být vydáván za výrobek, který je sám o sobě schopen zabezpečit výživové požadavky normálních zdravých kojenců během prvních čtyř až šesti měsíců života.
2. Výrobky uvedené v článku 1 musí být navíc v souladu
a) s články 3, 4, 5 a 6 směrnice 91/321/EHS nebo s odpovídajícími celosvětovými normami stanovenými v Codex Alimentarius;
b) s čl. 7 odst. 2 až 6 směrnice 91/321/EHS;
c) se směrnicí Rady 89/396/EHS ze dne 14. června 1989 o údajích nebo značkách určujících šarži, ke které potravina patří [6],
pokud v zemi dovozu nejsou jiné požadavky nebo neplatí jiné předpisy.
3. Výrobky musejí být označeny ve vhodném jazyce tak, aby bylo vyloučeno riziko záměny mezi počáteční a pokračovací kojeneckou výživou.
4. Požadavky, zákazy a omezení uvedené v čl. 7 odst. 2 až 6 směrnice 91/321/EHS se rovněž vztahují na obchodní úpravu těchto výrobků, zejména z hlediska jejich formy, vzhledu obalu a použitých obalových materiálů.
Článek 4
Členské státy přijmou opatření nezbytná pro dosažení souladu s touto směrnicí.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření se použijí tak, aby od 1. června 1994 zakázala vývoz výrobků, které nejsou v souladu s touto směrnicí.
Tato opatření přijatá členskými státy musejí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 5
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 18. června 1992, kterou se mění směrnice 70/156/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu motorových vozidel a jejich přípojných vozidel
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100a této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
ve spolupráci s Evropským parlamentem [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že je důležité přijmout opatření pro postupné vytváření vnitřního trhu v období, které uplyne 31. prosince 1992; že vnitřní trh zahrnuje prostor bez vnitřních hranic, ve kterém je zajištěn volný pohyb zboží, osob, služeb a kapitálu;
vzhledem k tomu, že směrnice 70/156/EHS [4] stanovila postup EHS schvalování typu vozidel, konstrukčních částí a samostatných technických celků, které jsou vyrobeny v souladu s technickými požadavky stanovenými zvláštními směrnicemi, a soupis systémů vozidel, konstrukčních částí a samostatných technických celků, na které se tyto směrnice vztahují;
vzhledem k tomu, že je účelné v zájmu ustavení a fungování vnitřního trhu Společenství nahradit současné systémy schvalování typu v členských státech postupem schvalování typu ve Společenství;
vzhledem k tomu, že pro nejúčinnější dosahování cíle výše uvedeného postupu je nezbytné zpřesnit a rozšířit rozsah jeho správních ustanovení; že to mimo jiné vyžaduje, aby tato ustanovení umožnila na žádost výrobce celkové schválení typu vozidla souhrnem schválení typu systémů, konstrukčních částí a samostatných technických celků, které tvoří vozidlo, a v případě vozidel, která jsou vyráběna v několika stupních u několika výrobců, souhrnem schválení typu různých stupňů výroby;
vzhledem k tomu, že vozidlo může sice splňovat požadavky této směrnice, a přesto může mít určité vlastnosti, které prokazatelně znamenají možné ohrožení bezpečnosti provozu po pozemních komunikacích; že je proto žádoucí, aby členské státy měly možnost odmítnout schválení takového typu vozidla a zakázat prodej a uvádění do provozu a zamítnout registraci takového vozidla; že pro naposledy uvedený případ jsou vytvořeny vhodné podmínky;
vzhledem k tomu, že závazná povaha postupu schvalování typu ve Společenství vyžaduje, aby byly stanoveny odchylky a vytvořeny alternativní postupy pro vozidla buď konstruovaná pro zvláštní účely, nebo vyráběná v malých sériích, nebo zahrnující nové technologie dosud nepodléhající zvláštním směrnicím;
vzhledem k tomu, že se pro usnadnění přístupu na trhy zemí mimo Společenství jeví vhodným připustit za určitých podmínek přijetí těch systémů, konstrukčních částí a samostatných technických celků, které byly schváleny na základě rovnocenných předpisů mezinárodních nebo předpisů třetí země; že rovnocennost takových předpisů musí být stanovena na základě odpovídajících ustanovení Smlouvy;
vzhledem k tomu, že pro zajištění nezbytné průhlednosti postupů schvalování typu ve Společenství je třeba přijmout ustanovení, podle kterých informují členské státy sebe navzájem i Komisi o svých schvalovacích orgánech a technických zkušebnách, a ustanovení o kritériích jakosti, kterým musí uvedené zkušebny vyhovovat;
vzhledem k tomu, že přílohy k této směrnici jsou vyhotoveny pouze pro vozidla kategorie M1, použije se tato směrnice pouze pro schvalování typu těchto vozidel; že dokud nebudou vyhotoveny přílohy s ustanoveními pro vozidla všech ostatních kategorií, měly by členské státy moci nadále využívat své vnitrostátní systémy schvalování typu pro taková vozidla v souladu s článkem 10 směrnice 70/156/EHS;
vzhledem k tomu, že pro přechod přiměřený z hlediska technického i správního od současného volitelného režimu požadavků Společenství k závaznému postupu schvalování typu, který je stanoven touto směrnicí, je vhodné ponechat výrobcům po dobu tří let možnost volby mezi využitím postupu podle této směrnice a postupu podle článku 10 směrnice 70/156/EHS; že schválení typu udělená druhým postupem zůstávají v platnosti do 31. prosince 1997;
vzhledem k tomu, že výše uvedená přechodná opatření neznamenají, že by bylo členským státům povoleno odchylovat se od ustanovení zvláštních směrnic založených na úplné harmonizaci,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 70/156/EHS se mění takto:
1. Články 1 až 16 se nahrazují tímto:
"Článek 1
Oblast působnosti
Tato směrnice se vztahuje na schvalování typu motorových vozidel a jejich přípojných vozidel, vyráběných v jediném nebo ve více stupních, a na schvalování typu systémů, konstrukčních částí a samostatných technických celků určených pro tato vozidla a jejich přípojná vozidla.
Nevztahuje se na
- schvalování typu jednotlivých vozidel, avšak členský stát, který uděluje taková schválení typu, musí uznat každé platné schválení typu kteréhokoli systému, konstrukční části, samostatného technického celku nebo nedokončeného vozidla, které bylo uděleno podle této směrnice a nikoli podle odpovídajících vnitrostátních předpisů,
- "čtyřkolky" ve smyslu čl.
1 odst.
3 směrnice Rady 92/61/EHS o schvalování typu dvoukolových a tříkolových motorových vozidel [5].
Článek 2
Definice
Pro účely této směrnice se rozumí:
- "schvalováním typu" správní postup, kterým členský stát osvědčuje, že určitý typ vozidla, systém, konstrukční část nebo samostatný technický celek splňuje technické požadavky této směrnice nebo některé ze zvláštních směrnic uvedených v soupisu v příloze IV nebo XI,
- "vícestupňovým schvalováním typu" správní postup, kterým jeden nebo více členských států osvědčují, že určitý nedokončený nebo dokončený typ vozidla splňuje, v závislosti na stupni rozpracovanosti, odpovídající technické požadavky této směrnice,
- "vozidlem" každé vozidlo, úplné nebo nedokončené, určené k provozu na pozemních komunikacích, které má nejméně čtyři kola a maximální konstrukční rychlost vyšší než 25 km/h, a jeho přípojná vozidla, s výjimkou kolejových vozidel, zemědělských a lesnických traktorů a všech samohybných strojů,
- "základním vozidlem" každé nedokončené vozidlo, jež si v průběhu následných stupňů vícestupňového schvalování typu ponechává se identifikační číslo,
- "nedokončeným vozidlem" každé vozidlo, jehož dokončení vyžaduje ještě minimálně jeden stupeň k tomu, aby vozidlo splnilo všechny odpovídající technické požadavky této směrnice,
- "dokončeným vozidlem" každé vozidlo, které prošlo postupem vícestupňového schvalování typu a které splňuje všechny odpovídající požadavky této směrnice,
- "typem" vozidla jediné kategorie, která se neliší alespoň v zásadních hlediscích stanovených v příloze II části B. Typ vozidla může zahrnovat různé varianty a verze (viz příloha II část B),
- "systémem" každý systém vozidla, jako jsou brzdy, zařízení pro snížení emisí, vnitřní vybavení atd., který musí splňovat požadavky některé zvláštní směrnice,
- "konstrukční částí" zařízení, jako je například svítilna, které musí splňovat požadavky některé zvláštní směrnice, které má být částí vozidla a které může být schváleno jako typ nezávisle na vozidle, stanoví-li takto výslovně dotyčná zvláštní směrnice,
- "samostatným technickým celkem" zařízení, jako je například zadní ochranné zařízení, které musí splňovat požadavky některé zvláštní směrnice, které má být částí vozidla a které může být schváleno jako typ nezávisle, ale pouze ve vztahu k jednomu nebo více určeným typům vozidla, stanoví-li takto výslovně dotyčná zvláštní směrnice,
- "výrobcem" osoba nebo subjekt, který schvalovacímu orgánu odpovídá za všechna hlediska schvalování typu a za zajištění shodnosti výroby.
Osoba nebo subjekt přitom nemusí být nutně zapojeni přímo do všech stupňů výroby vozidla, systému, konstrukční části nebo samostatného technického celku, které jsou předmětem postupu schvalování typu,
- "schvalovacím orgánem" orgán členského státu příslušný pro všechna hlediska schvalování typu vozidla, systému, konstrukční části nebo samostatného technického celku, vydávání a popřípadě odejímání certifikátů schválení typu, jež slouží jako styčné místo pro schvalovací orgány ostatních členských států a který ověřuje opatření přijatá výrobcem pro zajištění shodnosti výroby,
- "technickou zkušebnou" organizace nebo subjekt, které byly určeny jako zkušební laboratoř pro zkoušky nebo kontroly jménem schvalovacího orgánu členského státu.
Tuto činnost může rovněž vykonávat schvalovací orgán sám,
- "informačním dokumentem" dokument stanovený v příloze I nebo III této směrnice nebo v odpovídající příloze některé zvláštní směrnice, která předepisuje informace, které musí poskytnout žadatel,
- "dokumentací výrobce" úplný soubor údajů, nákresů, fotografií atd., který technické zkušebně nebo schvalovacímu orgánu poskytuje žadatel podle údajů informačního dokumentu,
- "schvalovací dokumentací" dokumentace výrobce se všemi zkušebními protokoly nebo jinými dokumenty, které přiložila technická zkušebna nebo schvalovací orgán k dokumentaci výrobce v průběhu výkonu svých funkcí,
- "seznamem schvalovací dokumentace" dokument, ve kterém je uveden souhrnný obsah schvalovací dokumentace ve vhodném číslování nebo jiném značení pro jednoznačnou identifikaci všech stránek.
Článek 3
Žádost o schválení typu
1. Žádost o schválení typu vozidla podává výrobce schvalovacímu orgánu členského státu.
K žádosti musí být přiložena dokumentace výrobce, která obsahuje informace požadované přílohou III, a certifikáty schválení typu podle každé použitelné zvláštní směrnice v souladu s přílohou IV nebo XI.
Schvalovací orgán musí mít rovněž do dne udělení nebo zamítnutí schválení typu k dispozici schvalovací dokumentaci pro každou zvláštní směrnici.
2. Odchylně od odstavce 1, pokud nejsou žádné certifikáty schválení typu pro související zvláštní směrnice k dispozici, musí doklady přiložené k žádosti obsahovat dokumentaci výrobce s informacemi požadovanými přílohou I pro zvláštní směrnice stanovené v příloze IV nebo XI a popřípadě v části II přílohy III.
3. V případě vícestupňového schvalování typu musí žadatel poskytnout
- v prvním stupni ty části dokumentace výrobce a certifikáty schválení typu, které odpovídají stavu dokončení výroby základního vozidla, jako se požaduje pro úplné vozidlo,
- ve druhém a dalších stupních ty části dokumentace výrobce a certifikáty schválení typu, které odpovídají současnému stupni výroby, a kopii certifikátu schválení typu nedokončeného vozidla, který byl vydán v předchozím stupni výroby.
Výrobce musí dále dodat úplný seznam změn a doplňků, které provedl na nedokončeném vozidle.
4. Žádost o schválení typu systému, konstrukční části nebo samostatného technického celku podává výrobce schvalovacímu orgánu členského státu.
K žádosti musí být přiložena dokumentace výrobce, jejíž obsah určuje informační dokument odpovídající zvláštní směrnice.
5. Žádná žádost týkající se jednoho typu vozidla, systému, konstrukční části nebo samostatného technického celku nesmí být podána více než jednomu členskému státu.
Pro každý typ, který má být schválen, musí být podána samostatná žádost.
Článek 4
Postup schvalování typu
1. Každý členský stát udělí:
a) schválení typu vozidla
- pro typy vozidel, které se shodují s údaji v dokumentaci výrobce a které splňují technické požadavky odpovídajících zvláštních směrnic uvedených v příloze IV,
- pro typy vozidel zvláštního určení uvedeným v příloze XI, které sestávají z údajů v dokumentaci výrobce a které splňují technické požadavky zvláštních směrnic uvedených v odpovídajícím sloupci přílohy XI.
Tento postup musí být proveden postupem popsaným v příloze V;
b) vícestupňové schválení typu typům základního, nedokončeného nebo dokončeného vozidla, které se shodují s údaji v dokumentaci výrobce a které splňují při uvážení stupně dokončení typu vozidla technické požadavky odpovídajících zvláštních směrnic uvedených v příloze IV nebo XI.
Tento postup musí být proveden postupem popsaným v příloze XIV;
c) schválení typu systému všem typům vozidel, které se shodují s údaji v dokumentaci výrobce a které splňují technické požadavky odpovídající zvláštní směrnice;
d) schválení typu konstrukční části nebo samostatného technického celku všem typům konstrukčních částí nebo samostatných technických celků, které se shodují s údaji v dokumentaci výrobce a které splňují technické požadavky výslovně stanovené odpovídající zvláštní směrnicí.
2. Pokud však členský stát zjistí, že vozidlo, systém, konstrukční část nebo samostatný technický celek, které vyhovují odstavci 1, přesto vážně ohrožují bezpečnost provozu po pozemních komunikacích, může udělení schválení typu odmítnout.
Uvědomí o tom neprodleně ostatní členské státy a Komisi a uvede důvody svého rozhodnutí.
3. Každý členský stát vyplní všechny náležité oddíly certifikátu schválení typu (jejich vzory jsou uvedeny v příloze VI této směrnice a v přílohách zvláštních směrnic) pro každý typ vozidla, systému, konstrukční části nebo samostatného technického celku, který je předmětem schvalování typu.
Dále vyplní odpovídající části přílohy k certifikátu schválení typu o výsledcích zkoušek (její vzor uvádí příloha VIII) a sestaví nebo ověří obsah seznamu schvalovací dokumentace.
Certifikát schválení typu musí být očíslován postupem stanoveným v příloze VII.
Vyplněný certifikát s doplňky se zašle žadateli.
4. Pokud schvalovaná konstrukční část nebo samostatný technický celek plní svou funkci nebo má specifické vlastnosti pouze ve spojení s jinými částmi vozidla a z tohoto důvodu je možné ověřit shodu s jedním nebo více požadavky, pouze pokud schvalovaná konstrukční část nebo samostatný technický celek pracují ve spojení s jinými částmi vozidla, skutečnými nebo simulovanými, musí být rozsah schválení typu konstrukční části nebo samostatného technického celku odpovídajícím způsobem omezen.
Certifikát schválení typu konstrukční části nebo samostatného technického celku musí pak uvádět případná omezení jejich užití a musí udávat případné podmínky pro jejich montáž.
Dodržení těchto omezení a podmínek musí být v průběhu schvalování typu vozidla ověřováno.
5. Schvalovací orgán členského státu zašle do jednoho měsíce schvalovacím orgánům ostatních členských států kopie certifikátu schválení typu (spolu se všemi jeho přílohami) pro každý typ vozidla, pro který schválení typu udělil, odmítl udělit nebo odejmul.
6. Schvalovací orgán každého členského státu zasílá měsíčně schvalovacím orgánům ostatních členských států seznam (obsahující údaje podle přílohy XIII) schválení typu systémů, konstrukčních částí nebo samostatných technických celků, která udělil, odmítl udělit nebo odejmul v průběhu daného měsíce.
Na žádost schvalovacího orgánu jiného členského státu zašle ihned kopii certifikátu schválení typu nebo schvalovací dokumentace systému, konstrukční části nebo samostatného technického celku pro každý systém, konstrukční část nebo samostatný technický celek, kterým bylo schválení typu uděleno, odmítnuto nebo odejmuto.
Článek 5
Změny schválení typu
1. Členský stát, který udělí schválení typu, přijme nezbytná opatření, aby byl informován o každé změně údajů uváděných ve schvalovací dokumentaci.
2. Žádost o změnu nebo rozšíření schválení typu musí být podána výlučně členskému státu, který udělil původní schválení typu.
3. Změní-li se v případě schválení typu systému, konstrukční části nebo samostatného technického celku údaje uvedené ve schvalovací dokumentaci, vydá schvalovací orgán dotyčného členského státu
- podle potřeby revidované stránky schvalovací dokumentace a na každé revidované stránce zřetelně vyznačí povahu změny a datum jejího nového vydání.
Při každém vydání revidovaných stránek musí být současně upraven i seznam schvalovací dokumentace (který se přikládá k certifikátu schválení typu) tak, aby uváděl datum posledních změn, a
- revidovaný certifikát schválení typu označený číslem rozšíření, pokud se změnila kterákoli jeho informace (s výjimkou příloh) nebo pokud se ode dne uvedeného ve schválení typu změnily požadavky směrnice.
V revidovaném certifikátu musí být zřetelně uveden důvod revize a datum jeho vydání.
Pokud schvalovací orgán příslušného členského státu shledá, že změna schvalovací dokumentace vyžaduje nové zkoušky nebo nová ověření, informuje o tom výrobce a výše uvedené dokumenty vydá, pouze pokud nové zkoušky nebo ověření proběhnou s vyhovujícími výsledky.
4. Pokud se v případě vozidla schváleného jako typ změnily údaje, které jsou uváděny ve schvalovací dokumentaci, vydá schvalovací orgán dotyčného členského státu
- podle potřeby revidované stránky schvalovací dokumentace a na každé revidované stránce zřetelně vyznačí povahu změny a datum jejího nového vydání.
Při každém vydání revidovaných stránek musí být současně upraven i seznam schvalovací dokumentace (který se přikládá k certifikátu schválení typu) tak, aby uváděl datum posledních změn, a
- revidovaný certifikát schválení typu označený číslem rozšíření, pokud je třeba uskutečnit novou kontrolu nebo pokud se změnila kterákoli jeho informace (s výjimkou příloh) nebo pokud se v době ode dne uvedeného ve schválení typu vozidla změnily požadavky některé zvláštní směrnice, které jsou použitelné ke dni, od nějž je zakázáno první uvedení do provozu.
V novém certifikátu musí být zřetelně uveden důvod rozšíření a datum jeho nového vydání.
Pokud schvalovací orgán příslušného členského státu shledá, že změna schvalovací dokumentace vyžaduje nové kontroly, informuje o tom výrobce a výše uvedené dokumenty vydá pouze po vykonání nových kontrol s vyhovujícími výsledky.
Všechny revidované dokumenty musí být zaslány všem ostatním schvalovacím orgánům do jednoho měsíce.
5. Pokud schválení typu vozidla pozbývá platnosti, protože již neplatí jedno nebo více schválení typu podle zvláštních směrnic uvedených ve schvalovací dokumentaci, sdělí to schvalovací orgán členského státu, který schválení typu udělil, do jednoho měsíce schvalovacím orgánům ostatních členských států spolu s uvedením data nebo identifikačního čísla posledního vozidla vyrobeného shodně se starým certifikátem schválení typu.
Článek 6
Prohlášení o shodě
1. Výrobce jako držitel schválení typu vozidla vystaví prohlášení o shodě, jehož vzor je uveden v příloze IX a který musí provázet každé vozidlo, úplné nebo nedokončené, které bylo vyrobeno shodně se schváleným typem.
U nedokončeného nebo dokončeného typu vozidla vyplní výrobce pouze ty body strany 2 prohlášení o shodě, které byly v probíhajícím stupni schvalování typu doplněny nebo změněny, a popřípadě připojí k tomuto prohlášení veškerá prohlášení o shodě vydaná v předchozích stupních.
2. Členské státy však mohou pro účely zdaňování a registrace, poté co nejméně tři měsíce předem upozorní Komisi a ostatní členské státy, vyžadovat doplnění prohlášení o údaje, které nejsou uvedeny v příloze IX, za podmínky, že tyto údaje jsou výslovně uvedeny ve schvalovací dokumentaci nebo z ní mohou být odvozeny jednoduchým výpočtem.
Členské státy mohou také požadovat, aby prohlášení o shodě podle přílohy IX bylo vyplněno tak, že zdůrazní údaje nezbytné a postačující příslušným vnitrostátním orgánům pro zdaňování a registraci.
3. Výrobce jako držitel schválení typu konstrukční části nebo samostatného technického celku umístí na každou konstrukční část nebo samostatný technický celek vyrobené ve shodě se schváleným typem svou výrobní nebo obchodní značku, označení typu nebo číslo nebo značku schválení typu, pokud to vyžaduje odpovídající zvláštní směrnice.
V posledním případě však výrobce podle své volby nemusí výrobní nebo obchodní značku nebo označení typu umístit.
4. Výrobce jako držitel certifikátu schválení typu obsahujícího omezení pro jeho užití podle čl. 4 odst. 4 musí s každou vyrobenou konstrukční částí nebo samostatným technickým celkem poskytnout podrobné informace o těchto omezeních a uvede případné podmínky pro jejich montáž.
Článek 7
Registrace a uvádění do provozu
1. Každý členský stát registruje nová vozidla nebo povolí jejich prodej nebo uvádění do provozu z hlediska jejich konstrukce a funkce, pouze pokud jsou vybavena platným prohlášením o shodě.
V případě nedokončených vozidel musí každý členský stát povolit prodej takových vozidel, může však do doby jejich dokončení odmítnout jejich definitivní registraci nebo uvedení do provozu.
2. Každý členský stát povolí prodej nebo uvádění do provozu konstrukčních částí nebo samostatných technických celků, pouze pokud splňují požadavky odpovídajících zvláštních směrnic a požadavky uvedené v čl. 6 odst. 3 za předpokladu, že se to nevztahuje na konstrukční části a samostatné technické celky určené k užití na vozidlech zcela nebo částečně vyjmutých z oblasti působnosti této směrnice.
3. Pokud členský stát zjistí, že vozidla, konstrukční části nebo samostatné technické celky určitého typu představují vážné ohrožení bezpečnosti provozu po pozemních komunikacích, třebaže jsou vybaveny platným prohlášením o shodě nebo jsou řádně označeny, může na dobu nejvýše šesti měsíců odmítnout registrovat taková vozidla nebo zakázat prodej nebo uvedení do provozu takových vozidel, konstrukčních částí nebo samostatných technických celků na svém území.
O tomto rozhodnutí neprodleně uvědomí ostatní členské státy a Komisi a uvede jeho důvody.
Pokud členský stát, který udělil schválení typu, popírá jemu oznámené ohrožení bezpečnosti provozu po pozemních komunikacích, usilují dotyčné členské státy o urovnání sporu.
Komise je průběžně informována a v případě potřeby uskuteční vhodná jednání s cílem dosáhnout urovnání sporu.
Článek 8
Výjimky a alternativní postupy
1. Požadavky čl. 7 odst. 1 se nevztahují na
- vozidla určená k užití v ozbrojených složkách, civilní ochraně, požární službě a ve službách odpovídajících za udržování veřejného pořádku,
- vozidla schválená jako typ podle odstavce 2.
2. Na žádost výrobce může každý členský stát osvobodit od uplatňování jednoho nebo více ustanovení jedné nebo více zvláštních směrnic:
a) Vozidla vyráběná v malých sériích
V tomto případě musí být počet vozidel určité rodiny typů, které jsou v daném členském státě každoročně registrovány, prodávány nebo nově uváděny do provozu, omezen nejvýše na počet jednotek uvedený v příloze XII.
Členské státy zašlou každý rok Komisi seznam takových schválení typu.
Členský stát, který udělí takové schválení typu, zašle schvalovacím orgánům ostatních členských států označeným výrobcem kopii certifikátu schválení typu a jeho příloh s uvedením povahy výjimek, které byly uděleny.
Tyto státy musí do tří měsíců rozhodnout, zda a pro kolik jednotek přijmou schválení typu pro registraci vozidel na svém území.
Pro schválení typu udělená podle tohoto písmene se požadavky článků 3, 4, 5, 6, 10 a 11 použijí, pouze pokud to schvalovací orgán považuje za odpovídající.
Kdykoli jsou uděleny výjimky podle tohoto písmene, může členský stát požadovat splnění jiných odpovídajících předpisů;
b) Vozidla z výběhu série
1. V početních mezích podle přílohy XII části B a po omezenou dobu mohou členské státy registrovat nebo povolit uvedení do provozu nových vozidel shodných s typem vozidla, jehož schválení typu již pozbylo platnosti podle čl. 5 odst. 5.
Toto ustanovení se vztahuje pouze na vozidla, která
- se nacházela na území Evropského společenství a
- byla doprovázena platným prohlášením o shodě vystaveným v době, kdy bylo schválení typu dotyčného vozidla ještě platné, ale vozidlo bylo registrováno nebo uvedeno do provozu až poté, co toto schválení typu pozbylo platnosti.
Tato možnost se omezuje na dobu 12 měsíců pro úplná vozidla a na dobu 18 měsíců pro vozidla dokončená ode dne, ke kterému schválení typu pozbylo platnosti.
2. Aby mohl být bod 1 použit na jeden nebo více typů dané kategorie, musí výrobce podat žádost příslušnému orgánu členského státu, který schválil odpovídající typ nebo typy vozidla předtím, než zvláštní směrnice nebo jejich změny vstoupí v platnost.
Žádost musí uvádět technické nebo ekonomické důvody, na kterých je založena.
Jestliže členský stát žádost přijme, musí do jednoho měsíce zaslat příslušným orgánům ostatních členských států obsah a důvody výjimek udělených výrobci spolu s informacemi podle čl. 5 odst. 5.
Každý členský stát, kterého se týká uvádění do provozu takového typu, odpovídá za zajištění toho, že výrobce splňuje požadavky přílohy XII B.
Členské státy sdělí každý rok Komisi seznam udělených výjimek a jejich odůvodnění.
c) Vozidla, konstrukční části nebo samostatné technické celky, které vzhledem ke zvláštním použitým technickým řešením nebo koncepcím nemohou plnit jeden nebo více požadavků jedné nebo více zvláštních směrnic
V tomto případě zašle členský stát, který takové schválení typu uděluje, do jednoho měsíce kopii certifikátu schválení typu a jeho příloh schvalovacím orgánům ostatních členských států a ihned zašle Komisi zprávu, která obsahuje
- důvody, proč dotyčná technická řešení nebo koncepce brání vozidlu, konstrukční části nebo samostatnému technickému celku ve splnění požadavků jedné nebo více odpovídajících zvláštních směrnic,
- popis oblastí ochrany bezpečnosti a životního prostředí, kterých se neplnění požadavků týká, a přijatých opatření,
- popis zkoušek a jejich výsledků, které dokládají, že je zajištěna alespoň minimální úroveň ochrany bezpečnosti a životního prostředí, která je dána požadavky jedné nebo více odpovídajících zvláštních směrnic,
- návrhy změn odpovídajících zvláštních směrnic nebo popřípadě návrhy nových zvláštních směrnic.
Komise do tří měsíců postupem podle článku 13 rozhodne, zda zprávu schválí nebo zamítne.
Pokud Komise zprávu schválí, může členský stát vydat schválení typu podle této směrnice a Komise přijme nezbytná opatření, aby byly upraveny zvláštní směrnice, ze kterých byly učiněny výjimky.
Platnost takového schválení typu je omezena na 24 měsíců, avšak Komise ji může prodloužit na žádost členského státu, který schválení typu udělil.
3. Certifikáty schválení typu vydané podle odstavce 2, jejichž vzory jsou uvedeny v příloze VI, nesmějí být opatřeny záhlavím "Certifikát EHS schválení typu vozidla", s výjimkou případu uvedeného v odstavci 2 písmenu c), pokud Komise schválila zprávu.
Článek 9
Přijímání rovnocenných schválení typu
1. Na návrh Komise může Rada kvalifikovanou většinou uznat v rámci mnohostranných nebo dvoustranných dohod Společenství se třetími zeměmi rovnocennost podmínek nebo předpisů pro schvalování typu systémů, konstrukčních částí nebo samostatných technických celků stanovených podle této směrnice s postupy stanovenými mezinárodními předpisy nebo předpisy třetích zemí.
2. Uznává se rovnocennost mezinárodních předpisů uvedených v části II přílohy IV s odpovídajícími zvláštními směrnicemi.
Schvalovací orgány členských států přijímají schválení typu podle těchto předpisů a případně i odpovídající značky schválení typu místo odpovídajících schválení typu nebo značek schválení typu podle rovnocenných zvláštních směrnic.
Uvedené mezinárodní předpisy jsou zveřejňovány v Úředním věstníku Evropských společenství.
Článek 10
Opatření pro shodnost výroby
1. Členský stát, který udělí schválení typu, přijme pro takové schválení typu opatření stanovená v příloze X, aby ověřil, popřípadě ve spolupráci se schvalovacími orgány jiných členských států, že byla přijata nezbytná opatření k zajištění shody vyráběných vozidel, systémů, konstrukčních částí nebo samostatných technických celků se schváleným typem.
2. Členský stát, který udělil schválení typu, přijme pro takové schválení typu opatření stanovená v příloze X, aby ověřil, zda jsou opatření uvedená v odstavci 1 nadále odpovídající a zda se vyráběná vozidla, systémy, konstrukční části nebo samostatné technické celky nadále shodují se schváleným typem.
Ověřování, že se výrobky shodují se schváleným typem, se omezuje na postupy stanovené v bodě 2 přílohy X a ve zvláštních směrnicích, které takové zvláštní požadavky obsahují.
Článek 11
Neshodnost se schváleným typem
1. Neshodnost se schváleným typem nastane, jestliže jsou shledány odchylky od údajů uvedených v certifikátu schválení typu nebo ve schvalovací dokumentaci, jež nebyly členským státem, který schválení typu udělil, povoleny podle čl.
5 odst.
3 nebo 4.
Vozidlo se nepovažuje za odlišné od schváleného typu, pokud jsou v zvláštních směrnicích připuštěny tolerance a vozidlo tyto tolerance dodržuje.
2. Pokud členský stát, který udělil schválení typu, zjistí, že se vozidla, konstrukční části nebo samostatné technické celky vybavené prohlášením o shodě nebo opatřené značkou schválení typu neshodují s typem, který dotyčný členský stát schválil, přijme nezbytná opatření, aby byla znovu zajištěna shodnost vyráběných vozidel, konstrukčních částí nebo samostatných technických celků se schváleným typem.
O přijatých opatřeních, která mohou vést až k odejmutí schválení typu, uvědomí schvalovací orgán takového členského státu schvalovací orgány ostatních členských států.
3. Pokud některý členský stát prokáže, že se vozidla, konstrukční části nebo samostatné technické celky vybavené prohlášením o shodě nebo opatřené značkou schválení typu neshodují s typem, který byl schválen, může požádat členský stát, který schválení typu udělil, aby ověřil, zda se jednotlivá vozidla, konstrukční části nebo samostatné technické celky ve výrobě shodují se schváleným typem.
Toto ověření proběhne do šesti měsíců ode dne podání žádosti.
4. V případě
- schválení typu vozidla, kdy neshodnost vozidla vznikla výlučně neshodností systému, konstrukční části nebo samostatného technického celku, nebo
- vícestupňového schválení typu, kdy neshodnost dokončeného vozidla vznikla výlučně neshodností systému, konstrukční části nebo samostatného technického celku tvořících část nedokončeného vozidla nebo neshodností samotného nedokončeného vozidla,
požádá schvalovací orgán členské státy, které udělily schválení typu pro dotyčné systémy, konstrukční části, samostatné technické celky nebo nedokončená vozidla, aby přijaly nezbytná opatření, aby byla znovu zajištěna shoda vyráběných vozidel se schváleným typem.
Tato opatření musí být přijata co nejdříve a v každém případě do šesti měsíců ode dne podání žádosti, v případě potřeby ve spolupráci se žádajícím členským státem.
Je-li zjištěna neshodnost, přijmou schvalovací orgány členského státu, který udělil schválení typu pro systém, konstrukční část nebo samostatný technický celek nebo nedokončené vozidlo, opatření uvedená v odstavci 2.
5. Schvalovací orgány členských států se do jednoho měsíce vzájemně informují o každém odejmutí schválení typu s uvedením důvodů.
6. Pokud členský stát, který udělil schválení typu, popírá závadu ve shodnosti, o které byl uvědoměn, usilují dotyčné členské státy o urovnání sporu.
Průběžně o tom informují Komisi. V případě potřeby uskuteční Komise vhodná jednání s cílem dosáhnout urovnání sporu.
Článek 12
Oznámení rozhodnutí a opravných prostředků
Veškerá rozhodnutí o odmítnutí nebo odejmutí schválení typu, odmítnutí registrace nebo zákazu prodeje, učiněná na základě přepisů přijatých k provedení této směrnice, musí být podrobně odůvodněna.
Rozhodnutí se oznamuje dotčené osobě s uvedením možnosti podat opravné prostředky, které jsou jí podle platných právních předpisů členských států k dispozici, a o lhůtách pro jejich podání.
Článek 13
Přizpůsobování příloh
1. Zřizuje se Výbor pro přizpůsobování technickému pokroku (dále jen "výbor") složený se ze zástupců členských států, kterému předsedá zástupce Komise.
2. Veškeré změny potřebné k přizpůsobení
- příloh této směrnice nebo
- ustanovení zvláštních směrnic, pokud v nich není stanoveno jinak,
se přijímají postupem podle odstavce 3.
Tento postup se použije i při zavádění ustanovení týkajících se schvalování typu samostatných technických celků do zvláštních směrnic.
3. Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k návrhu ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci. Stanovisko se přijímá většinou stanovenou v čl.
148 odst. 2 Smlouvy pro přijímání rozhodnutí, která má Rada přijímat na návrh Komise.
Hlasům zástupců členských států ve výboru je přidělena váha stanovená v uvedeném článku.
Předseda nehlasuje.
Komise přijme zamýšlená opatření, jsou-li v souladu se stanoviskem výboru.
Pokud zamýšlená opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, předloží Komise Radě neprodleně návrh opatření, která mají být přijata.
Rada se usnese kvalifikovanou většinou.
Pokud se Rada neusnese do tří měsíců ode dne, kdy jí byl návrh předán, přijme navrhovaná opatření Komise.
4. Pokud Rada na návrh Komise přijme novou zvláštní směrnici, přijme na základě téhož návrhu i odpovídající změny dotčených příloh této směrnice.
Článek 14
Oznamování schvalovacích orgánů a technických zkušeben
1. Členské státy oznámí Komisi a ostatním členským státům názvy a adresy
- schvalovacích orgánů a popřípadě oblastí jejich působnosti a
- jimi schválených technických zkušeben s uvedením, pro které zkušební postupy tyto zkušebny schválily.
Oznámené technické zkušebny musí splňovat harmonizované normy pro práci zkušebních laboratoří (EN 45001) s následujícími podmínkami:
i) výrobce nesmí být schválen jako technická zkušebna, pokud to zvláštní směrnice výslovně nepřipouští,
ii) pro účely této směrnice se nepovažuje za výjimku, pokud technická zkušebna užívá se souhlasem schvalovacího orgánu vybavení z vnějšího zdroje.
2. U oznámené zkušebny se předpokládá, že splňuje harmonizovanou normu, avšak Komise může požádat členský stát, aby to prokázal.
Zkušebny třetí země mohou být oznámeny jako určené technické zkušebny pouze v rámci dvoustranné nebo mnohostranné dohody mezi Společenstvím a danou třetí zemí."
2. Přílohy I, II a III se nahrazují přílohami této směrnice.
Článek 2
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 31. prosince 1992.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Použijí tyto předpisy ode dne 1. ledna 1993.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Pro schvalování typu vozidel uplatňují členské státy tuto směrnici pouze na vozidla kategorie M1 se spalovacím motorem, dokud nebudou přijaty změny příloh podle článku 13 směrnice 70/156/EHS ve znění této směrnice, které jsou určeny pro začlenění vozidel kategorie M1 poháněných jinými než spalovacími motory a jiných kategorií vozidel.
Mezitím se na schvalování typu ostatních kategorií vozidel vztahuje článek 10 směrnice 70/156/EHS ve znění směrnice 87/403/EHS.
3. Do 31. prosince 1995 pro úplná vozidla a do 31. prosince 1997 pro vozidla dokončená podle postupu vícestupňového schvalování typu použijí členské státy čl. 4 odst. 1 směrnice 70/156/EHS ve znění této směrnice pouze na žádost výrobce. Mezitím členské státy udělují vnitrostátní schválení typu a povolují registraci, prodej a uvádění do provozu vozidel, konstrukčních částí a samostatných technických celků podle článku 10 směrnice 70/156/EHS ve znění směrnice 87/403/EHS.
4. Do 31. prosince 1997 pro úplná vozidla a do 31. prosince 1999 pro vozidla dokončená podle postupu vícestupňového schvalování typu se čl. 7 odst. 1 a 2 směrnice 70/156/EHS ve znění této směrnice nevztahují na vozidla, konstrukční části a samostatné technické celky typu, kterému bylo uděleno vnitrostátní schválení typu před 1. lednem 1996 nebo 1. lednem 1998, ani na typ, který členský stát registroval, povolil jeho prodej nebo uvedení do provozu před 1. lednem 1996 nebo 1. lednem 1998.
Uvedená schválení typu, která tvoří část postupu vnitrostátního schvalování typu a která byla udělena podle zvláštních směrnic, musí zůstat v platnosti po 31. prosinci 1997 pro úplná vozidla a po 31. prosince 1999 pro vozidla dokončená podle postupu vícestupňového schvalování typu, pokud se nepoužije některá z podmínek stanovených v čl. 5 odst. 3 druhém pododstavci směrnice 70/156/EHS ve znění této směrnice.
5. S výhradou čl. 8 odst. 2 písm. a) a b) směrnice 70/156/EHS ve znění této směrnice nepovolují odstavce 3 a 4 členským státům odchýlit se od kteréhokoli ustanovení zvláštní směrnice, která klade požadavky založené na celkové harmonizaci z hlediska schvalování typu nebo prvního uvedení do provozu vozidla, konstrukční části a samostatného technického celku.
Článek 3
Na základě užitečných informací od příslušných orgánů vyhotoví Komise nejpozději do 31. prosince 1994 zprávu o uplatňování postupů evropského schvalování typu se zvláštním zřetelem na odchylky podle článku 8 směrnice 70/156/EHS ve znění této směrnice a o dopadu nové zásady harmonizace v různých členských státech a popřípadě navrhne změny potřebné pro zdokonalení postupu schvalování typu, včetně přizpůsobení zvláštních směrnic nové zásadě harmonizace a pro usnadnění uvádění vozidel do provozu v členských státech. Tyto změny budou přijaty postupem stanoveným v článku 13 směrnice 70/156/EHS ve znění této směrnice.
Článek 4
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 24. června 1992 o minimálních požadavcích na bezpečnost a ochranu zdraví na dočasných nebo mobilních staveništích (osmá samostatná směrnice ve smyslu čl. 16 odst. 1 směrnice 89/391/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 118a této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1], předložený po konzultaci s Poradním výborem pro bezpečnost, hygienu a ochranu zdraví při práci,
ve spolupráci s Evropským parlamentem [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že článek 118a Smlouvy stanoví, že Rada přijímá směrnice určující minimální požadavky na podporu zlepšování zejména pracovního prostředí a k zabezpečení vyšší úrovně ochrany bezpečnosti a zdraví pracovníků;
vzhledem k tomu, že podle uvedeného článku by tyto směrnice neměly ukládat žádná správní, finanční ani právní omezení bránící zakládání a rozvoji malých a středních podniků;
vzhledem k tomu, že sdělení Komise o jejím programu v oblasti bezpečnosti, hygieny a ochrany zdraví při práci [4] předpokládá přijetí směrnice, která by měla zajistit bezpečnost a zdraví zaměstnanců na dočasných nebo mobilních staveništích;
vzhledem k tomu, že Rada v usnesení ze dne 21. prosince 1987 o bezpečnosti, hygieně a ochraně zdraví při práci [5] vzala na vědomí úmysl Komise předložit Radě v blízké budoucnosti minimální požadavky týkající se uspořádání dočasných nebo mobilních stavenišť;
vzhledem k tomu, že dočasná a mobilní staveniště představují obor činnosti vystavující zaměstnance zvláště vysokým rizikům;
vzhledem k tomu, že nedostatečná architektonická nebo organizační řešení nebo nesprávné plánování prací při vypracovávání projektu stavby sehrály svou roli ve více než polovině pracovních úrazů na staveništích ve Společenství;
vzhledem k tomu, že v každém členském státu musí být orgány příslušné pro bezpečnost a ochranu zdraví při práci informovány o provádění prací, jejichž rozsah překračuje určitou mez, před jejich zahájením;
vzhledem k tomu, že při provádění stavby může být velký počet pracovních úrazů způsoben nedostatečnou koordinací, zejména pokud různé podniky pracují současně nebo postupně na stejném dočasném nebo mobilním staveništi;
vzhledem k tomu, že je tedy nezbytné zlepšit koordinaci mezi různými stranami zúčastněnými na vypracovávání projektu stavby a rovněž při provádění prací;
vzhledem k tomu, že dodržování minimálních požadavků navržených pro zajištění vyšší úrovně bezpečnosti a zdraví na dočasných nebo mobilních pracovištích je nezbytným předpokladem pro zaručení bezpečnosti a zdraví zaměstnanců;
vzhledem k tomu, že navíc, pokud se osoby samostatně výdělečně činné a zaměstnavatelé osobně zapojí do pracovní činnosti na dočasném nebo mobilním staveništi, mohou svou činností ohrožovat bezpečnost a zdraví zaměstnanců;
vzhledem k tomu, že je tedy nezbytné rozšířit na osoby samostatně výdělečně činné a zaměstnavatele, pokud se osobně zapojí do pracovní činnosti na staveništi, oblast působnosti některých odpovídajících ustanovení směrnice Rady 89/655/EHS ze dne 30. listopadu 1989 o minimálních požadavcích na bezpečnost a ochranu zdraví pro používání pracovního zařízení zaměstnanci při práci (druhá samostatná směrnice) [6] a směrnice Rady 89/656/EHS ze dne 30. listopadu 1989 o minimálních požadavcích na bezpečnost a ochranu zdraví pro používání osobních ochranných prostředků zaměstnanci při práci (třetí samostatná směrnice) [7];
vzhledem k tomu, že tato směrnice je samostatnou směrnicí ve smyslu čl. 16 odst.
1 směrnice Rady 89/391/EHS ze dne 12. června 1989 o zavádění opatření pro zlepšení bezpečnosti a ochrany zdraví zaměstnanců při práci [8]; že se proto uvedená směrnice vztahuje v plném rozsahu na dočasná a mobilní staveniště, aniž jsou dotčena přísnější nebo zvláštní ustanovení této směrnice;
vzhledem k tomu, že tato směrnice představuje konkrétní příspěvek k vytvoření sociálního rozměru vnitřního trhu, zejména pokud jde o oblast, na kterou se vztahuje směrnice Rady 89/106/EHS ze dne 21. prosince 1988 o sbližování právních a správních předpisů členských států týkajících se stavebních výrobků [9], a oblast, na kterou se vztahuje směrnice Rady 89/440/EHS ze dne 18. července 1989, kterou se mění směrnice 71/305/EHS o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na stavební práce [10];
vzhledem k tomu, že na základě rozhodnutí 74/325/EHS [11] konzultuje Komise při vypracovávání návrhů v této oblasti Poradní výbor pro bezpečnost, hygienu a ochranu zdraví při práci,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Účel
1. Tato směrnice, která je osmou samostatnou směrnicí ve smyslu čl. 16 odst. 1 směrnice 89/391/EHS, stanoví minimální požadavky na bezpečnost a ochranu zdraví pro dočasná nebo mobilní staveniště podle definicí v čl. 2 písm. a).
2. Tato směrnice se nevztahuje na vrtání a těžbu v odvětví těžebního průmyslu ve smyslu čl. 1 odst. 2 rozhodnutí Rady 74/326/EHS ze dne 27. června 1974 o rozšíření působnosti Stálého výboru pro bezpečnost a ochranu zdraví v hornictví na všechna odvětví těžebního průmyslu [12].
3. Směrnice 89/391/EHS se vztahuje v plném rozsahu na celou oblast uvedenou v odstavci 1, aniž jsou dotčena přísnější nebo zvláštní ustanovení obsažená v této směrnici.
Článek 2
Definice
Pro účely této směrnice se rozumí:
a) "dočasným nebo mobilním staveništěm" (dále jen "staveniště") každé staveniště, kde se provádějí stavební nebo inženýrské práce, jejichž nevyčerpávající seznam je uveden v příloze I;
b) "stavebníkem" každá fyzická nebo právnická osoba, pro kterou je stavba prováděna;
c) "vedoucím stavby" každá fyzická nebo právnická osoba, která je odpovědná za návrh, provádění nebo dozor nad prováděním stavby na účet stavebníka;
d) "osobou samostatně výdělečně činnou" každá osoba, s výjimkou osob uvedených v čl. 3 písm. a) a b) směrnice 89/391/EHS, jejíž odborná činnost přispívá k dokončení stavby;
e) "koordinátorem pro otázky bezpečnosti ochrany zdraví při vypracovávání projektu stavby" každá fyzická nebo právnická osoba, která je pověřena stavebníkem nebo vedoucím stavby, aby plnila úkoly uvedené v článku 5;
f) "koordinátorem pro otázky bezpečnosti a ochrany zdraví během provádění stavby" každá fyzická nebo právnická osoba, která je pověřena stavebníkem nebo vedoucím stavby, aby během provádění stavby plnila úkoly, uvedené v článku 6.
Článek 3
Koordinátoři – Plán bezpečnosti a ochrany zdraví – Předběžné oznámení
1. Stavebník nebo vedoucí stavby určí jednoho nebo více koordinátorů pro otázky bezpečnosti a ochrany zdraví ve smyslu čl. 2 písm. e) a f) pro každé staveniště, kde bude zastoupen více než jeden podnik.
2. Stavebník nebo vedoucí stavby zajistí, aby před zřízením staveniště byl sestaven plán bezpečnosti a ochrany zdraví v souladu s čl. 5 písm. b).
Členské státy se mohou po projednání se sociálními partnery odchýlit od prvního odstavce, pokud se ovšem nejedná
- o práce zahrnující zvláštní rizika vyjmenované v příloze II
nebo
- práce, u kterých je podle odstavce 3 vyžadováno předběžné oznámení.
3. V případě staveniště,
- u kterého je předpokládaná doba trvání prací delší než třicet pracovních dní a které si vyžádá zapojení více než 20 zaměstnanců současně nebo
- jehož předpokládaný objem prací přesahuje 500 osob za den,
stavebník nebo vedoucí stavby učiní příslušným úřadům před zahájením prací předběžné oznámení vypracované v souladu s přílohou III.
Předběžné oznámení musí být viditelně vyvěšeno na staveništi a v případě nutnosti aktualizováno.
Článek 4
Vypracování projektu stavby: obecné zásady
V průběhu různých fází navrhování a vypracování projektu stavby vezme vedoucí stavby a případně stavebník v úvahu obecné zásady prevence týkající se bezpečnosti a ochrany zdraví uvedené ve směrnici 89/391/EHS, zejména
- při architektonickém, technickém nebo organizačním plánování různých prací nebo pracovních fází, které probíhají současně nebo postupně,
- při odhadu doby vyžadované pro uskutečňování různých prací nebo pracovních fází. Rovněž se vezmou v úvahu pokaždé, když je to nutné, všechny plány bezpečnosti a ochrany zdraví a dokumentace vypracované v souladu s čl. 5 písm. b) nebo c) nebo upravené v souladu s čl. 6 písm. c).
Článek 5
Vypracování projektu stavby: úkoly koordinátorů
Jeden nebo více koordinátorů pro otázky bezpečnosti a ochrany zdraví při vypracovávání projektu stavby určených v souladu s čl. 3 odst. 1
a) koordinuje uplatňování článku 4;
b) sestaví nebo nechá sestavit plán bezpečnosti a ochrany zdraví vymezující pravidla použitelná na dotyčném staveništi, s přihlédnutím popřípadě k průmyslovým činnostem odehrávajícím se na místě; tento plán musí mimo jiné zahrnovat specifická opatření týkající se prací, které spadají do jedné nebo více kategorií v příloze II;
c) vypracovává dokumentaci přizpůsobenou vlastnostem projektu stavby obsahující užitečné informace v oblasti bezpečnosti a zdraví, ke kterým se má přihlédnout během dalších prací.
Článek 6
Provádění stavby: úkoly koordinátorů
Jeden nebo více koordinátorů pro otázky bezpečnosti a ochrany zdraví během provádění stavby určených v souladu s čl. 3 odst. 1
a) koordinuje uplatňování obecných zásad prevence a bezpečnosti
- při technickém nebo organizačním plánování různých prací nebo pracovních fází, které probíhají současně nebo postupně,
- při odhadu doby vyžadované pro uskutečňování různých prací nebo pracovních fází;
b) koordinuje uplatňování příslušných předpisů, aby zajistil, že zaměstnavatelé a, je-li to nezbytné pro ochranu zaměstnanců, osoby samostatně výdělečně činné
- uplatňovali důsledně zásady uvedené v článku 8,
- používali, je-li to vyžadováno, plán bezpečnosti a ochrany zdraví uvedený v čl. 5 písm. b);
c) provádí nebo zajišťuje provádění případných úprav plánu bezpečnosti a ochrany zdraví uvedeného v čl. 5 písm. b) a dokumentace uvedené v čl. 5 písm. c) pro přihlédnutí k vývoji prací a změnám, ke kterým dojde;
d) organizuje spolupráci mezi zaměstnavateli, a to včetně těch, kteří se na staveništi střídají, koordinaci jejich činností za účelem ochrany zaměstnanců a prevence pracovních úrazů a rizik a jejich vzájemnou informovanost podle čl. 6 odst. 4 směrnice 89/391/EHS, a popřípadě zahrnuje i osoby samostatně výdělečně činné;
e) koordinuje dozor nad správným prováděním pracovních postupů;
f) přijme nezbytná opatření k zajištění, aby na staveniště měly přístup jen oprávněné osoby.
Článek 7
Odpovědnost stavebníků, vedoucích stavby a zaměstnavatelů
1. Pokud stavebník nebo vedoucí stavby určí jednoho nebo více koordinátorů k plnění úkolů uvedených v článcích 5 a 6, nezbavuje jej to odpovědnosti v tomto ohledu.
2. Uplatňování článků 5 a 6 a odstavce 1 tohoto článku se nedotýká zásady odpovědnosti zaměstnavatelů stanovené ve směrnici 89/391/EHS.
Článek 8
Uplatňování článku 6 směrnice 89/391/EHS
Při provádění stavby jsou uplatňovány zásady vymezené v článku 6 směrnice 89/391/EHS, zejména s ohledem na
a) udržování staveniště v náležitém pořádku a v čistotě;
b) volbu umístění pracovních míst, s přihlédnutím k podmínkám přístupu k těmto pracovním místům, a určení dopravních cest nebo pásem;
c) podmínky manipulace s různým materiálem;
d) údržbu, kontrolu před uvedením do provozu a pravidelnou kontrolu zařízení a přístrojů, aby se předešlo poruchám, které by mohly ohrozit bezpečnost a zdraví zaměstnanců;
e) vymezení a zřízení skladovacích prostor a skládek různých materiálů, zvláště pokud se jedná o nebezpečné materiály či látky;
f) podmínky odstraňování použitého nebezpečného materiálu;
g) skladování a odstraňování nebo odvoz odpadů a sutě;
h) přizpůsobení skutečné doby pro různé druhy prací nebo pracovních fází s přihlédnutím k postupu prací na stavbě;
i) spolupráci mezi zaměstnavateli a osobami samostatně výdělečně činnými;
j) vzájemné propojení s provozními činnostmi na místě, kde nebo v jehož blízkosti se nachází staveniště.
Článek 9
Povinnosti zaměstnavatelů
Za účelem ochrany bezpečnosti a zdraví na staveništi a za podmínek vymezených v článcích 6 a 7 zaměstnavatelé
a) přijmou zejména při provádění článku 8 opatření, která jsou v souladu s minimálními požadavky vymezenými v příloze IV;
b) berou v úvahu pokyny koordinátora nebo koordinátorů týkající se bezpečnosti a ochrany zdraví.
Článek 10
Povinnosti jiných skupin osob
1. Za účelem ochrany bezpečnosti a zdraví na staveništi osoby samostatně výdělečně činné
a) dodržují přiměřeně tato ustanovení:
i) čl. 6 odst. 4 a článek 13 směrnice 89/391/EHS a článku 8 a přílohu IV této směrnice,
ii) článek 4 směrnice 89/655/EHS a příslušná ustanovení její přílohy,
iii) článek 3, čl. 4 odst. 1 až 4 a 9 a článek 5 směrnice 89/656/EHS;
b) berou v úvahu pokyny jednoho či více koordinátorů pro otázky bezpečnosti a ochrany zdraví.
2. Zaměstnavatelé, kteří se osobně zapojí do pracovní činnost na stavbě, za účelem zajištění bezpečnosti ochrany zdraví
a) dodržují přiměřeně tato ustanovení:
i) článek 13 směrnice 89/391/EHS,
ii) článek 4 směrnice 89/655/EHS a příslušná ustanovení její přílohy,
iii) článek 3, čl. 4 odst. 1 až 4 a 9 a článek 5 směrnice 89/656/EHS;
b) berou v úvahu pokyny jednoho či více koordinátorů pro otázky bezpečnosti a ochrany zdraví.
Článek 11
Informování zaměstnanců
1. Aniž je dotčen článek 10 směrnice 89/391/EHS, jsou zaměstnanci nebo jejich zástupci informováni o všech opatřeních, která mají být přijata s ohledem na bezpečnost a ochranu zdraví na staveništi.
2. Informace musí být dotyčným zaměstnancům srozumitelné.
Článek 12
Projednání se zaměstnanci a jejich účast
V souladu s článkem 11 směrnice 89/391/EHS projednávají zaměstnavatelé se zaměstnanci nebo jejich zástupci záležitosti uvedené v článcích 6, 8 a 9 této směrnice a umožňují jejich účast, a tak zajišťují, kdykoli je to nezbytné, náležitou koordinaci mezi zaměstnanci nebo zástupci zaměstnanců v podnicích provádějících činnost na pracovišti s přihlédnutím ke stupni rizika a velikosti pracoviště.
Článek 13
Úpravy příloh
1. Úpravy příloh I, II, III přijímá Rada postupem podle článku 118a Smlouvy.
2. Úpravy příloh čistě technického rázu v souvislosti s
- přijetím směrnic v oblasti technické harmonizace a normalizace týkajících se dočasných nebo mobilních stavenišť nebo
- technickým rozvojem, změnami v mezinárodních předpisech či specifikacích nebo poznatcích v oblasti dočasných nebo mobilních stavenišť
se přijímají postupem podle článku 17 směrnice 89/391/EHS.
Článek 14
Závěrečná ustanovení
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 31. prosince 1993.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
3. Členské státy sdělí Komisi znění vnitrostátních právních předpisů, které již přijaly nebo přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
4. Každých pět let předloží členské státy Komisi zprávu o praktickém provádění této směrnice a uvedou stanoviska sociálních partnerů.
Komise o tom uvědomí Evropský parlament, Radu, Hospodářský a Sociální výbor a Poradní výbor pro bezpečnost, hygienu a ochranu zdraví při práci.
5. Komise podává pravidelně Evropskému parlamentu, Radě a Hospodářskému a sociálnímu výboru zprávu o provádění této směrnice s ohledem na odstavce 1, 2, 3 a 4.
Článek 15
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 24. června 1992 o minimálních požadavcích na bezpečnostní nebo zdravotní značky na pracovišti (devátá samostatná směrnice ve smyslu čl. 16 odst. 1 směrnice 89/391/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 118a této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1], předložený po konzultaci s Poradním výborem pro bezpečnost, hygienu a ochranu zdraví při práci,
ve spolupráci s Evropským parlamentem [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že článek 118a Smlouvy stanoví, že Rada přijímá směrnice určující minimální požadavky na podporu zlepšování zejména pracovního prostředí a k zabezpečení vyšší úrovně ochrany bezpečnosti a zdraví pracovníků;
vzhledem k tomu, že podle uvedeného článku by tyto směrnice neměly ukládat žádná správní, finanční ani právní omezení bránící zakládání a rozvoji malých a středních podniků;
vzhledem k tomu, že sdělení Komise o jejím programu v oblasti bezpečnosti, hygieny a ochrany zdraví při práci [4] předpokládá přezkoumání a rozšíření oblasti působnosti směrnice Rady 77/576/EHS ze dne 25. července 1977 o sbližování právních a správních předpisů členských států týkajících se bezpečnostních značek na pracovišti [5];
vzhledem k tomu, že Rada v usnesení ze dne 21. prosince 1987 o bezpečnosti, hygieně a ochraně zdraví při práci [6] vzala na vědomí úmysl Komise předložit Radě v blízké budoucnosti návrh na přezkoumání a rozšíření oblasti působnosti uvedené směrnice;
vzhledem k tomu, že v zájmu přehlednosti a jasnosti by směrnice 77/576/EHS měla být nahrazena touto směrnicí;
vzhledem k tomu, že tato směrnice je samostatnou směrnicí ve smyslu čl. 16 odst.
1 směrnice Rady 89/391/EHS ze dne 12. června 1989 o zavádění opatření pro zlepšení bezpečnosti a ochrany zdraví zaměstnanců při práci [7]; že se proto uvedení směrnice vztahuje v plném rozsahu na bezpečnostní a zdravotní značky na pracovišti, aniž jsou dotčena přísnější nebo zvláštní ustanovení této směrnice;
vzhledem k tomu, že stávající právní úprava Společenství se vztahuje hlavně na bezpečnostní značky a označení nebezpečných překážek a míst, a omezuje se proto na omezený počet typů značek;
vzhledem k tomu, že toto omezení má za následek, že některá rizika nejsou řádně označena; že by proto měly být zavedeny nové typy značek, aby zaměstnavatelé a zaměstnanci mohli určit rizika pro bezpečnost nebo zdraví při práci a vyhnout se jim;
vzhledem k tomu, že bezpečnostní nebo zdravotní značky musí být zavedeny tam, kde riziko nelze dostatečným způsobem snížit prostředky kolektivní ochrany nebo opatřeními, metodami nebo postupy organizace práce;
vzhledem k tomu, že mnoho rozdílů mezi bezpečnostními nebo zdravotními značkami používanými v současné době v členských státech vede k nejistotě, která se může ještě zvýšit v souvislosti s volným pohybem pracovníků v rámci vnitřního trhu;
vzhledem k tomu, že používání normalizovaných značek při práci by obecně mělo snížit rizika vyplývající z jazykových a kulturních rozdílů mezi pracovníky;
vzhledem k tomu, že tato směrnice představuje konkrétní příspěvek k vytvoření sociálního rozměru vnitřního trhu;
vzhledem k tomu, že na základě rozhodnutí 74/325/EHS [8], naposledy pozměněného aktem o přistoupení Španělska a Portugalska, konzultuje Komise při vypracovávání návrhů v této oblasti Poradní výbor pro bezpečnost, hygienu a ochranu zdraví při práci,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
ODDÍL I OBECNÁ USTANOVENÍ
Článek 1
Účel
1. Tato směrnice, která je devátou samostatnou směrnicí ve smyslu čl. 16 odst. 1 směrnice 89/391/EHS, stanoví minimální požadavky na bezpečnostní nebo zdravotní značky na pracovišti.
2. Tato směrnice se nevztahuje na ustanovení Společenství týkající se uvádění nebezpečných látek nebo přípravků, výrobků nebo vybavení na trh, pokud jiné předpisy Společenství výslovně nestanoví jinak.
3. Tato směrnice se nevztahuje na značky používané v silniční, železniční, vnitrozemské lodní, námořní nebo letecké dopravě.
4. Směrnice 89/391/EHS se vztahuje v plném rozsahu na celou oblast uvedenou v odstavci 1, aniž jsou dotčena přísnější nebo zvláštní ustanovení této směrnice.
Článek 2
Definice
Pro účely této směrnice:
a) "bezpečnostními nebo zdravotními značkami" se rozumí značky vztahující se na určitý předmět, činnost nebo určenou situaci a poskytující informace nebo pokyny pro bezpečnost nebo ochranu zdraví na pracovišti prostřednictvím, podle okolností, tabulky, barvy, světelného nebo zvukového signálu, ústní komunikace nebo signálu dávaného rukou;
b) "zákazovou značkou" se rozumí značka zakazující chování, které by mohlo vyvolat nebo způsobit nebezpečí;
c) "výstražnou značkou" se rozumí značka varující před rizikem nebo nebezpečím;
d) "příkazovou značkou" se rozumí značka předepisující určité chování;
e) "značkou nouzového úniku nebo první pomoci" se rozumí značka informující o nouzových východech, o prostředcích první pomoci nebo o záchranných prostředcích;
f) "informativní značkou" se rozumí značka poskytující jiné informace, než ty uvedené v písmenech b) až e);
g) "tabulkou" se rozumí značka poskytující určené informace kombinací geometrického tvaru, barev a symbolu nebo piktogramu, která je zviditelněna osvětlením dostatečné intenzity;
h) "doplňkovou tabulkou" se rozumí tabulka používaná spolu s některou značkou popsanou v písmenu g), která poskytuje doplňkové informace;
i) "bezpečnostní barvou" se rozumí barva, které je přiřazen určitý význam;
j) "symbolem nebo piktogramem" se rozumí vyobrazení, které popisuje situaci nebo předepisuje určené chování a které je používáno na tabulkách nebo osvětleném povrchu;
k) "světleným signálem" se rozumí signál vydávaný zařízením vyrobeným z průhledných nebo průsvitných materiálů, které jsou osvětleny zevnitř nebo zezadu tak, aby vydávaly dojem svítícího povrchu;
l) "zvukovým signálem" se rozumí kódovaný zvukový signál vydávaný a přenášený zařízením navrženým k tomu účelu, bez použití lidského nebo umělého hlasu;
m) "ústní komunikací" se rozumí předem určená ústní zpráva zprostředkovaná lidským nebo umělým hlasem;
n) "signálem dávaným rukou" se rozumí pohyb nebo postavení paží nebo rukou v zakódované formě, pro vedení osob, které provádějí úkony spojené s rizikem nebo nebezpečím pro pracovníky.
ODDÍL II POVINNOSTI ZAMĚSTNAVATELŮ
Článek 3
Obecná pravidla
1. Zaměstnavatelé musí zajistit bezpečnostní nebo zdravotní značky na pracovišti v souladu s touto směrnicí, pokud rizika nelze vyloučit nebo přiměřeně snížit prostředky kolektivní ochrany nebo opatřeními, metodami nebo postupy organizace práce, nebo se musí o přítomnosti těchto značek ujistit.
Zaměstnavatelé přihlédnou ke všem hodnocením rizik provedeným v souladu s čl. 6 odst. 3 písm. a) směrnice 89/391/EHS.
2. Aniž je dotčena příloha V, musí být značky užívané pro silniční, železniční, vnitrozemskou vodní, námořní a leteckou dopravu používány, je-li třeba, i uvnitř podniků nebo závodů pro tyto druhy dopravy.
Článek 4
Bezpečnostní nebo zdravotní značky používané poprvé
Aniž je dotčen článek 6, musí bezpečnostní nebo zdravotní značky používané na pracovišti poprvé v den nebo po dni uvedeném v čl. 11 odst. 1 prvním pododstavci splňovat minimální požadavky uvedené v přílohách I až IX.
Článek 5
Bezpečnostní nebo zdravotní značky již používané
Aniž je dotčen článek 6, musí bezpečnostní nebo zdravotní značky již používané přede dnem uvedeným v čl. 11 odst. 1 prvním pododstavci splňovat minimální požadavky uvedené v přílohách I až IX nejpozději do osmnácti měsíců po tomto dni.
Článek 6
Výjimky
1. S přihlédnutím k typům činnosti nebo velikosti dotyčných podniků mohou členské státy určit kategorie podniků, které mohou nahradit zcela, částečně nebo dočasně světelné nebo zvukové signály stanovené v této směrnici jinými opatřeními zaručujícími stejnou úroveň ochrany.
2. Členské státy se mohou po projednání se sociálními partnery odchýlit od bodu 2 přílohy VIII nebo bodu 3 přílohy IX a stanovit jiná opatření zaručující stejnou úroveň ochrany.
3. Provádění odstavce 1 členské státy konzultují v souladu s vnitrostátními právními předpisy nebo zvyklostmi s organizacemi zaměstnavatelů a zaměstnanců.
Článek 7
Informování a školení pracovníků
1. Aniž je dotčen článek 10 směrnice 89/391/EHS, jsou zaměstnanci nebo jejich zástupci informováni o všech opatřeních, která mají být přijata, pokud jde o bezpečnostní nebo zdravotní značky používané na pracovišti.
2. Aniž je dotčen článek 12 směrnice 89/391/EHS, musí zaměstnanci získat vhodné školení, zejména formou podrobných pokynů týkajících se bezpečnostních nebo zdravotních značek používaných na pracovišti.
Školení uvedené v prvním pododstavci se především zaměří na význam značek, zejména značek obsahujících textovou část, a požadovaného obecného a zvláštního chování.
Článek 8
Projednání se zaměstnanci a jejich účast
V souladu s článkem 11 směrnice 89/391/EHS projednávají zaměstnavatelé se zaměstnanci nebo jejich zástupci záležitosti, na které se vztahuje tato směrnice včetně příloh I až IX, a umožní jejich účast.
ODDÍL III RŮZNÁ USTANOVENÍ
Článek 9
Úpravy příloh
Úpravy příloh I až IX čistě technického rázu v souvislosti s:
- přijetím směrnic v oblasti technické harmonizace a normalizace navrhování nebo výroby bezpečnostních nebo zdravotních značek nebo zařízení na pracovišti,
- technickým rozvojem, změnami v mezinárodních předpisech či specifikacích nebo poznatcích v oblasti bezpečnostních nebo zdravotních značek na pracovišti,
se přijímají postupem podle článku 17 směrnice 89/391/EHS.
Článek 10
1. Směrnice 77/576/EHS se zrušuje ke dni uvedenému v čl. 11 odst. 1 prvním pododstavci.
V případech uvedených v článku 5 však uvedená směrnice zůstává použitelná po dobu nejdéle osmnácti měsíců po tomto datu.
2. Odkazy na zrušenou směrnici se považují za odkazy na odpovídající ustanovení této směrnice.
Článek 11
Závěrečná ustanovení
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 24. června 1994.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
3. Členské státy sdělí Komisi znění vnitrostátních právních předpisů, které přijaly nebo přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
4. Každých pět let předloží členské státy Komisi zprávu o praktickém provádění této směrnice a uvedou stanoviska sociálních partnerů.
Komise o tom uvědomí Evropský parlament, Radu, Hospodářský a Sociální výbor a Poradní výbor pro bezpečnost, hygienu a ochranu zdraví při práci.
5. Komise podává pravidelně Evropskému parlamentu, Radě a Hospodářskému a sociálnímu výboru zprávu o provádění této směrnice s ohledem na odstavce 1 až 4.
Článek 12
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 30. června 1992, kterou se mění směrnice 90/425/EHS o veterinárních a zootechnických kontrolách v obchodu s některými živými zvířaty a produkty uvnitř Společenství s cílem dotvoření vnitřního trhu
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
vzhledem k tomu, že Společenství má přijmout opatření určená k postupnému vytváření vnitřního trhu v období do 31. prosince 1992;
vzhledem k tomu, že směrnice 90/425/EHS [3] stanoví, že na hranicích uvnitř Společenství se již neprovádějí veterinární kontroly určitých živých zvířat a produktů živočišného původu;
vzhledem k tomu, že od přijetí směrnice 90/425/EHS Rada stanovila zásady organizace veterinárních kontrol živých zvířat a produktů živočišného původu dovážených do Společenství ze třetích zemí; že v této souvislosti by měla být zohledněna směrnice Rady 90/675/EHS ze dne 10. prosince 1990, kterou se stanoví zásady organizace veterinární kontroly produktů dovážených do Společenství ze třetích zemí [4], a směrnice Rady 91/496/EHS ze dne 15. července 1991, kterou se stanoví zásady organizace veterinárních kontrol zvířat dovážených do Společenství ze třetích zemí a kterou se mění směrnice 89/662/EHS, 90/425/EHS a 90/675/EHS [5];
vzhledem k tomu, že podle čl. 21 čtvrtého pododstavce směrnice 90/452/EHS je třeba zahrnout živá zvířata a produkty živočišného původu do oblasti působnosti uvedené směrnice a směrnice Rady 89/662/EHS ze dne 11. prosince 1989 o veterinárních kontrolách v obchodu uvnitř Společenství s cílem dotvoření vnitřního trhu [6], na něž se uvedené směrnice nevztahují;
vzhledem k tomu, že článek 25 směrnice 90/425/EHS stanoví, že musí být určen režim, který se použije, až přechodná ustanovení stanovená v článku 24 pozbudou účinnosti; že v této souvislosti by měl být vzat na vědomí jak pokrok učiněný ve Společenství, pokud jde o přijímání pravidel týkajících se živých zvířat a produktů živočišného původu ze třetích zemí, tak harmonizace opatření pro tlumení slintavky a kulhavky a moru prasat, konkrétně směrnice Rady 90/423/EHS ze dne 26. června 1990, kterou se mění směrnice 85/511/EHS, kterou se zavádějí opatření Společenství pro tlumení kulhavky a slintavky, směrnice 64/432/EHS o veterinárních otázkách obchodu se skotem a prasaty uvnitř Společenství a směrnice 72/462/EHS o veterinárních a hygienických otázkách dovozu skotu, prasat a čerstvého masa nebo masných výrobků ze třetích zemí [7] a směrnice Rady 91/685/EHS ze dne 11. prosince 1991, kterou se mění směrnice 80/217/EHS, kterou se zavádějí opatření Společenství pro tlumení klasického moru prasat [8];
vzhledem k tomu, že zejména s ohledem na pokrok učiněný při harmonizaci veterinárních pravidel by měly by být zrušeny veterinární kontroly všech živých zvířat a živočišných produktů, prováděných na hranicích mezi státy Společenství od 1. července 1992;
vzhledem k tomu, že však musí být stanovena zvláštní pravidla týkající se veterinárních kontrol pohybu zvířat v zájmovém chovu, doprovázených fyzickou osobou a podléhajících její odpovědnosti, kdy takový pohyb není předmětem obchodní transakce,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 90/425/EHS se mění takto:
1. v článku 1 se doplňuje nový pododstavec, který zní:
"Tato směrnice se nepoužije na veterinární kontroly pohybu mezi členskými státy zvířat v zájmovém chovu, doprovázených fyzickou osobou a podléhajících její odpovědnosti, jestliže takový pohyb není předmětem obchodní transakce.";
2. v čl. 7 odst. 2 se datum "1. ledna 1993" nahrazuje datem "1. července 1992";
3. v článku 21 se v prvním pododstavci zrušují slova "až do 31. prosince 1992";
4. v článku 21 se druhý pododstavec nahrazuje tímto:
"Členské státy sdělí Komisi a ostatním členským státům podmínky a postupy pro obchodování se zvířaty a produkty uvedenými v prvním pododstavci.";
5. v článku 21 se ve čtvrtém pododstavci zrušuje poslední věta;
6. článek 22 se nahrazuje tímto:
"Článek 22
1. Členské státy předloží Komisi podle harmonizovaného vzoru hlavní informace týkající se kontrol prováděných podle této směrnice.
2. Komise prověří informace uvedené v odstavci 1 v rámci Stálého veterinárního výboru.
Může přijmout vhodná opatření postupem podle článku 18.
3. Prováděcí pravidla k tomuto článku, zejména četnost sdělování informací, vzor, jenž má být použit, a typ požadovaných informací se stanoví postupem podle článku 18.";
7. článek 24 se nahrazuje tímto:
"Článek 24
Aby se umožnilo postupné provádění kontrolního režimu stanoveného touto směrnicí, mohou členské státy do 31. prosince 1992 provádět:
- kontroly dokladů během přepravy zvířat a produktů zahrnutých do příloh A a B nebo dovážených ze třetích zemí,
- namátkové veterinární kontroly nediskriminačního charakteru během přepravy zvířat a produktů zahrnutých do přílohy B";
8. článek 25 se zrušuje;
9. v příloze B se část A nahrazuje tímto:
"A. Veterinární předpisy – Ostatní živá zvířata nezahrnutá do přílohy A části I.";
10. v příloze B se část B nahrazuje tímto:
"B. Veterinární předpisy – Sperma, vajíčka a embrya nezahrnutá do přílohy A.I.".
Článek 2
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. července 1992.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musejí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 2. července 1992, kterou se přizpůsobuje technickému pokroku směrnice Rady 70/311/EHS o mechanismu řízení motorových vozidel a jejich přípojných vozidel
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 70/311/EHS ze dne 8. června 1970 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se mechanismu řízení motorových vozidel a jejich přípojných vozidel [1], a zejména na článek 3 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že důkladné vyhodnocení směrnice 70/311/EHS ukázalo, že je možné dále zdokonalovat bezpečnost silničního provozu využitím praktické zkušenosti a technického vývoje a tím, že se vezme v úvahu pokrok, který učinila Evropská hospodářská komise Organizace spojených národů, zejména v předpisu č.
79 a jeho dodatcích 1 a 2; že těchto zdokonalení lze dosáhnout snížením použité síly na ovládacím prvku řízení, včleněním požadavků na mechanismy řízení s posilovačem používající tentýž zdroj energie jako brzdové zařízení, zavedením zkoušky mechanismu řízení při vyšších rychlostech, zavedením požadavků na pomocný mechanismus řízení a zavedením jednotné formy informačního dokumentu a certifikát EHS schválení typu, aby se usnadnilo žadatelům a schvalovacím orgánům ukládání a předávání dat pomocí výpočetní techniky;
vzhledem k tomu, že je také nutné přizpůsobit technickému pokroku stávající definice a požadavky;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro přizpůsobování směrnic technickému pokroku týkajícím se odstraňování technických překážek v obchodu s motorovými vozidly zřízeného čl. 12 odst. 1 směrnice 70/156/EHS [2],
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Směrnice 70/311/EHS se mění takto:
V článku 2 se slova "v příloze" nahrazují slovy "v přílohách".
2. Příloha se nahrazuje přílohami této směrnice.
Článek 2
1. Od 1. ledna 1993 nesmějí členské státy z důvodů týkajících se mechanismu řízení:
- odmítnout udělit EHS schválení typu pro typ vozidla nebo vydat certifikát podle čl. 10 odst. 1 poslední odrážky směrnice Rady 70/156/EHS nebo udělit vnitrostátní schválení typu nebo
- zakázat uvedení vozidel do provozu,
pokud jejich mechanismus řízení vyhovuje požadavkům směrnice 70/311/EHS ve znění této směrnice.
2. Od 1. října 1993 členské státy
- již nesmějí vydat certifikát podle čl. 10 odst. 1 poslední odrážky směrnice 70/156/EHS pro typ vozidla,
- mohou odmítnout udělit vnitrostátní schválení pro typ vozidla,
jehož mechanismus řízení nesplňuje požadavky směrnice 70/311/EHS ve znění této směrnice. 3. Od 1. října 1995 mohou členské státy zakázat uvedení do provozu vozidel, jejichž mechanismus řízení nesplňuje požadavky směrnice 70/311/EHS ve znění této směrnice.
Článek 3
1. Členské státy uvedou v účinnost předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 1. ledna 1993.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 4
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 13. července 1992 o veterinárních předpisech pro obchod se zvířaty, spermatem, vajíčky a embryi uvnitř Společenství a jejich dovoz do Společenství, pokud se na ně nevztahují zvláštní veterinární předpisy Společenství uvedené v příloze A oddíle I směrnice 90/425/EHS
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že živá zvířata a výrobky živočišného původu jsou zahrnuty do seznamu produktů v příloze II Smlouvy; že uvedení těchto zvířat a produktů na trh tvoří zdroj příjmů pro část obyvatelstva zabývajícího se zemědělstvím;
vzhledem k tomu, že je nutné zajistit v tomto sektoru racionální vývoj a zvýšit produktivitu, měly by se stanovit na úrovni Společenství veterinární předpisy pro zvířata a produkty;
vzhledem k tomu, že Společenství musí přijmout opatření k postupnému vytváření vnitřního trhu v období do 31. prosince 1992;
vzhledem k tomu, že se zřetelem k výše uvedeným cílům stanovila Rada veterinární předpisy pro skot, prasata, ovce a kozy, koňovité, drůbež a násadová vejce, ryby a rybí výrobky, mušle, sperma býků a kanců, embrya skotu, čerstvé maso, drůbeží maso, masné výrobky, maso ze zvěřiny a králičí maso;
vzhledem k tomu, že by se měly přijmout veterinární předpisy pro uvádění na trh těch zvířat a výrobků živočišného původu, na něž se dosud nevztahují výše uvedené předpisy;
vzhledem k tomu, že by se měly vydat prováděcí předpisy k této směrnici, aniž by bylo dotčeno nařízení Rady (EHS) č. 3626/82 ze dne 3. prosince 1982 o provádění úmluvy o mezinárodním obchodu s ohroženými druhy volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin ve Společenství [4];
vzhledem k tomu, že na určité technické aspekty se musí odkazovat na směrnici Rady 64/432/EHS ze dne 26. června 1964 o veterinárních otázkách obchodu se skotem a prasaty uvnitřSpolečenství [5] a směrnici 85/511/EHS ze dne 18. listopadu 1985, kterou se zavádějí opatření Společenství ke tlumení slintavky a kulhavky [6];
vzhledem k tomu, že v oblasti organizace kontrol a odpovídajících následných a ochranných opatření, která je nutno provádět, se musí odkazovat na obecná pravidla stanovená ve směrnici Rady 90/425/EHS ze dne 26. června 1990 o veterinárních a zootechnických kontrolách v obchodu s některými živými zvířaty a produkty uvnitř Společenství s cílem dotvoření vnitřního trhu [7];
vzhledem k tomu, že pokud není stanoveno jinak, musí být obchod se zvířaty a výrobky živočišného původu liberalizován, aniž by bylo dotčeno použití případných ochranných opatření;
vzhledem k tomu, že při značném riziku rozšíření nákaz, kterému jsou zvířata vystavena, měly by se na určitá zvířata a výrobky živočišného původu stanovit zvláštní požadavky, které budou předepsány pro jejich uvádění na trh k obchodním účelům, zejména jsou-li určeny pro oblasti s velmi dobrým nákazovým statusem;
vzhledem k tomu, že zvláštní situace, týkající se Spojeného království Velké Británie a Severního Irska a Irska, daná ostrovní pozicí těchto zemí a skutečnost, že se na jejich území po dlouhou dobu nevyskytovala vzteklina, ospravedlňují zvláštní opatření, jimiž se dá zajistit, aby uvádění psů a koček na trh ve Spojeném království a Irsku, jež nepocházejí z těchto zemí, neneslo s sebou riziko zavlečení vztekliny do těchto států, aniž by ovšem tato opatření zasahovala do zrušení veterinárních kontrol na hranicích mezi členskými státy;
vzhledem k tomu, že veterinární osvědčení je nejvhodnějším prostředkem záruky a kontroly shody s těmito požadavky;
vzhledem k tomu, že za účelem udržení nákazové situace ve Společenství by měla zvířata a výrobky živočišného původu, na něž odkazuje tato směrnice, podléhat při uvádění na trh minimálním požadavkům stanoveným pro obchod a jejich dodržování by mělo být kontrolováno v souladu s principy a pravidly stanovenými ve směrnici Rady 90/675/EHS ze dne 10. prosince 1990, kterou se stanoví zásady organizace veterinární kontroly produktů dovážených do Společenství ze třetích zemí [8];
vzhledem k tomu, že by měl být vydán předpis pro postup zakládající úzkou spolupráci mezi členskými státy a Komisí v rámci Stálého veterinárního výboru;
vzhledem k tomu, že konečný termín pro provedení do vnitrostátních právních předpisů stanovený na den 1. ledna 1994 v článku 29 by neměl mít dopad na zrušení veterinárních kontrol na hranicích ke dni 1. ledna 1993,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
KAPITOLA I Obecná ustanovení
Článek 1
Tato směrnice stanoví veterinární požadavky pro obchod uvnitř Společenství se zvířaty, spermatem, vajíčky a embryi a pro jejich dovoz do Společenství, pokud se na ně nevztahují veterinární požadavky stanovené ve zvláštních předpisech Společenství uvedené v příloze A kapitola I směrnice 90/425/EHS.
Tato směrnice se použije, aniž jsou dotčena ustanovení podle nařízení (EHS) č. 3626/82.
Touto směrnicí zůstávají nedotčeny vnitrostátní předpisy pro zvířata chovaná v zájmovém chovu; jejich ponechání však nesmí ohrozit odstranění veterinárních kontrol na hranicích mezi členskými státy.
Článek 2
1. Pro účely této směrnice se rozumí:
a) "obchodem" obchod, jak je definován v čl. 2 odst. 3 směrnice 90/425/EHS;
b) "zvířaty" zástupci jiných druhů živočichů, než které jsou uvedeny ve směrnicích 64/432/EHS, 90/426/EHS [9], 90/539/EHS [10], 91/67/EHS, [11] 91/68/EHS [12], 91/492/EHS [13] a 91/493/EHS;
c) "schválenou organizací, schválený institutem, nebo schváleným střediskem" každé stálé, zeměpisně ohraničené zařízení schválené podle článku 13, ve kterém se chová nebo šlechtí jeden nebo více druhů zvířat k obchodním nebo neobchodním účelům a výlučně za jedním nebo více následujícími účely:
- výstavu těchto zvířat a poučení veřejnosti,
- zachování druhu,
- základní nebo aplikovaný vědecký výzkum nebo šlechtění zvířat pro účely takového výzkumu;
d) "chorobami povinnými hlášením" choroby uvedené v příloze A.
2. Kromě toho se přiměřeně použijí jiné definice, které jsou uvedeny v článku 2 směrnic 64/432/EHS, 91/67/EHS a 90/539/EHS, kromě definic schválených středisek a organizací.
KAPITOLA II Ustanovení pro obchod
Článek 3
Členské státy zajistí, aby obchod podle čl. 1 odst. 1 nebyl zakázán nebo omezen z jiných veterinárních důvodů, než které vyplývají z použití této směrnice nebo z právních předpisů Společenství, a zejména z případně přijatých ochranných opatření.
Článek 4
Členské státy přijmou nezbytná opatření k zajištění toho, aby při provádění čl. 4 odst. 1 písm. a) směrnice 90/425/EHS zvířata uvedená v článcích 5 až 10 této směrnice mohla být bez dotčení článku 13 a zvláštních předpisů, které se přijmou k provedení článku 24, předmětem obchodu jen tehdy, splňují-li podmínky stanovené v článcích 5 až 10 a pocházejí-li z hospodářství nebo obchodních podniků podle čl. 12 odst. 1 a 3 této směrnice, které jsou u příslušného orgánu zaregistrovány, a které se zaváží:
- nechávat pravidelně prohlížet držená zvířata v souladu s čl. 3 odst. 3 směrnice 90/425/EHS,
- hlásit příslušnému orgánu, kromě vypuknutí chorob povinných hlášením, vypuknutí chorob podle přílohy B, na které vypracoval příslušný členský stát program ke tlumení nebo program dohledu,
- respektovat zvláštní vnitrostátní opatření ke tlumení choroby, která má pro daný členský stát zvláštní význam a je zahrnuta do programu vypracovaného podle článku 14 nebo do rozhodnutí podle čl. 15 odst.2,
- uvádět na trh pro účely obchodu pouze zvířata, která nejeví příznaky choroby a pocházejí z hospodářství nebo pásem, na která se nevztahují žádné zákazy vydané z veterinárních důvodů, a pokud jde o zvířata, která nejsou provázena veterinárním osvědčením nebo obchodním dokumentem podle článků 5 až 11, pouze taková zvířata, která jsou provázena vlastním osvědčením zemědělce, v němž potvrzuje, že dotyčná zvířata v čase odeslání nevykazují žádný zjevný příznak choroby a že jeho hospodářství nepodléhá žádným veterinárním omezením,
- vyhovět požadavkům zajišťujícím dobré životní podmínky držených zvířat.
Článek 5
1. Členské státy zajistí, aby se obchod s opicemi (simiae a prosimiae) omezil výhradně na zvířata odesílaná z a do organizací, institutů nebo středisek schválených příslušnými orgány členských států v souladu s článkem 13, a že taková zvířata jsou provázena veterinárním osvědčením, které odpovídá vzoru v příloze E, tj. prohlášením, ve kterém úřední veterinární lékař organizace, institutu nebo střediska původu musí vyplnit, že zaručuje zdravotní stav zvířat.
2. Příslušný orgán členského státu může, odchylně od odstavce 1, povolit schválené organizaci, institutu nebo středisku získání opic patřících soukromé osobě.
Článek 6
A. Bez dotčení článků 14 a 15 členské státy zajistí, aby kopytnatci jiných druhů, než které jsou uvedeny ve směrnicích 64/432/EHS, 90/426/EHS a 91/68/EHS, mohli být předmětem obchodu pouze tehdy, splňují-li následující požadavky:
1. obecně:
a) musí být označeni v souladu s čl. 1 odst. 1 písm c) směrnice 90/425/EHS;
b) nesmějí být určeni k porážce v rámci programu eradikace určité nakažlivé choroby;
c) nesmějí být očkováni proti slintavce a kulhavce a musí vyhovovat příslušným požadavkům směrnice 85/511/EHS a článku 4a směrnice 64/432/EHS;
d) musí pocházet z hospodářství uvedeného v čl. 3 odst. 2 písm, b) a c) směrnice 64/432/EHS, na které se nevztahují veterinární opatření, zejména ta, která byla provedena podle směrnic 85/511/EHS, 80/217/EHS [14] a 91/68/EHS, a v němž byli nepřetržitě drženi od narození nebo alespoň posledních třicet dní před odesláním;
e) při dovozu:
- musí pocházet ze třetí země, která je uvedena ve sloupci nazvaném "ostatní kopytnatci" v seznamu vyhotoveném podle článku 3 směrnice 72/462/EHS [15],
- musí splňovat určité veterinární podmínky, které se stanoví postupem podle článku 26 a které jsou přinejmenším rovnocenné požadavkům tohoto článku;
f) musí být provázeni osvědčením, které odpovídá vzoru uvedenému v příloze E a obsahuje následující prohlášení:
"Prohlášení
Já níže podepsaný (úřední veterinární lékař) potvrzuji, že zvíře (přežvýkavec/prase) [16] jiné než zvířata, která jsou uvedena ve směrnici 64/432/EHS:
a) patří k druhu…;
b) při prohlídce nevykazovalo žádné klinické příznaky chorob, ke kterým je vnímavé;
c) pochází z úředně prostého tuberkulózy/úředně prostého brucelózy prostého nebo prostého brucelózy stáda/hospodářství, nepodléhajícího omezením vztahujícím se k moru prasat [17] nebo z hospodářství, ve kterém bylo podrobeno s negativním výsledkem testům podle čl. 6 odst.
2 písm. a) bod. ii) směrnice 92/65/EHS.";
2. v případě přežvýkavců:
a) musí pocházet ze stáda, které je úředně prosté tuberkulózy a úředně prosté brucelózy podle směrnice 64/432/EHS nebo směrnice 91/68/EHS a splňovat, pokud jde o veterinární předpisy, příslušné požadavky stanovené pro hovězí druhy v čl. 3 odst. 2 písm. c), d), f), g) a h) směrnice 64/432/EHS nebo v článku 3 směrnice 91/68/EHS;
b) jestliže nepocházejí ze stáda, které splňuje podmínky uvedené pod písmenem a), musí pocházet z hospodářství, ve kterém nebyl v rozmezí 42 dnů před naložením zaznamenán žádný případ brucelózy a tuberkulózy a ve kterém byli kopytnatci ve 30 dnech před odesláním podrobeni s negativními výsledky:
- testu reakce na tuberkulózu a
- testu určenému k prokázání absence protilátek k brucelóze.
Požadavky, pokud jde o tyto testy a definice statusu těchto hospodářství ve vztahu k tuberkulóze a brucelóze, se stanoví postupem podle článku 26 této směrnice.
Až do stanovení požadavků uvedených v předchozím pododstavci se nadále použijí vnitrostátní předpisy jednotlivých států, zejména pokud jde o tuberkulózu;
3. v případě prasat:
a) nesmějí pocházet z oblasti, na kterou byly v souvislosti s africkým morem prasat vydány zákazy podle článku 9a směrnice 64/432/EHS;
b) musí pocházet z hospodářství, které v souvislosti s klasickým morem prasat nepodléhá žádným omezením stanoveným ve směrnici 80/217/EHS;
c) musí, v souladu se směrnicí 64/432/EHS, pocházet z hospodářství prostého brucelózy a vyhovovat příslušným veterinárním požadavkům stanoveným pro prasata ve směrnici 64/432/EHS;
d) pokud nepocházejí ze stáda, které splňuje podmínky stanovené v písmenu c), musí být v rozmezí 30 dnů před odesláním podrobena testu s negativním výsledkem, určenému k prokázání absence protilátek brucelózy.
B. Směrnice 64/432/EHS se mění takto:
1. V čl. 2 písm. b) a c), se nahrazuje slovo "skot" slovy "skot (včetně druhu Bubalus bubalus)".
2. Vkládá se nový článek, který zní:
"Článek 10a
Postupem podle článku 12 lze veterinární osvědčení, jejichž vzor je uveden v příloze F, změnit nebo doplnit zejména proto, aby se přihlédlo k požadavkům článku 6 směrnice 92/65/EHS."
Článek 7
A. Členské státy zajistí, aby ptáci neuvedení ve směrnici 90/539/EHS mohli být předmětem obchodu, pouze vyhovují-li následujícím požadavkům:
1. obecně platí, že musí:
a) pocházet z hospodářství, ve kterém během posledních 30 dnů před odesláním nebyla zjištěna žádná influenza ptáků;
b) pocházet z hospodářství nebo oblasti, na které/kterou se nevztahují žádná omezení v rámci opatření ke tlumení Newcastleské choroby.
Až do provedení opatření Společenství uvedených v článku 19 směrnice 90/539/EHS nadále platí vnitrostátní předpisy ke tlumení Newcastleské choroby ve shodě s obecnými ustanoveními Smlouvy;
c) být dáni, v souladu s třetí odrážkou čl. 10 odst.1 směrnice 91/496/EHS, do karantény v hospodářství, do kterého byli vzati poté, co vstoupili na území Společenství, jestliže byli dovezeni ze třetí země;
2. pro papoušky kromě toho platí, že:
a) nesmějí pocházet z hospodářství, ani přijít do styku se zvířaty hospodářství, ve kterém byla zjištěna psittakóza (Chlamydia psittaci).
Doba trvání zákazu od posledního zaznamenaného případu a doby léčení pod dozorem veterinárního lékaře, uznaného postupem podle článku 26, činí alespoň dva měsíce;
b) musí být označeni podle čl. 3 odst. 1 písm. c) směrnice 90/425/EHS.
Metody pro označení papoušků, a zejména nemocných papoušků, se stanoví postupem podle článku 26;
c) musí být provázeni obchodním dokumentem podepsaným úředním veterinárním lékařem nebo veterinárním lékařem, který je příslušný pro hospodářství nebo obchodní organizaci původu a je k tomu účelu příslušným orgánem zmocněn.
B. Ve druhém pododstavci čl. 2 odst. 2 směrnice Rady 91/495/EHS ze dne 27. listopadu 1990 o veterinárních a hygienických otázkách při produkci králičího masa a masa z farmové zvěře a jeho uvádění na trh [18] se vkládají do třetí řádky slova "a běžci (Ratitae)" za slova "směrnice 90/539/EHS".
V čl. 2 odst. 2 bodě 1 směrnice Rady 90/539/EHS ze dne 15. října 1990 o veterinárních předpisech pro obchod s drůbeží a násadovými vejci uvnitř Společenství a jejich dovoz ze třetích zemí [19], se za slova "a koroptve" vkládají slova "a běžci (Ratitae)".
Článek 8
Členské státy zajistí, aby včely (Apis melifera) mohly být předmětem obchodu pouze, splňují-li tyto požadavky:
a) musí pocházet z oblasti, na kterou se nevztahuje zákaz spojený s výskytem moru včelího plodu.
Období zákazu musí trvat nejméně 30 dní, které následují po naposledy zaznamenaném případu a datu, ve kterém byly všechny úly v okruhu třech kilometrů kontrolovány příslušným orgánem a všechny infikované úly spáleny nebo ošetřeny a prohlédnuty k uspokojení zmíněného příslušného orgánu.
Postupem podle článku 26 a po konzultaci s Vědeckým veterinárním výborem mohou být požadavky uplatňované na včely (Apis melifera) nebo rovnocenné požadavky uplatňovány na čmeláky;
b) jsou provázeny veterinárním osvědčením podle vzoru uvedeného v příloze E, tj. prohlášením vyplněným příslušným orgánem, potvrzujícím, že požadavky stanovené v písmenu a) jsou splněny.
Článek 9
1. Členské státy zajistí, aby zvířata čeledi zajícovitých mohla být předmětem obchodu, pouze splňují-li tyto požadavky:
a) nesmějí pocházet nebo nesměla být ve styku se zvířaty z hospodářství, ve kterém se vyskytuje vzteklina nebo je podezření, že se v něm vyskytovala během posledního měsíce;
b) musí pocházet z hospodářství, ve kterém žádné zvíře nevykazuje klinické příznaky myxomatózy.
2. Členské státy, které požadují veterinární osvědčení pro přepravu zvířat čeledi zajícovitých na jejich území, mohou požadovat, aby zvířata jim zasílaná byla provázena veterinárním osvědčením, které odpovídá vzoru v příloze E, doplněnému tímto prohlášením:
"Já níže podepsaný,…, potvrzuji, že výše uvedená zásilka vyhovuje požadavkům článku 9 směrnice 92/65/EHS a že zvířata nejevila při prohlídce klinické příznaky choroby."
Toto osvědčení musí vydat úřední veterinární lékař nebo veterinární lékař příslušný pro hospodářství původu, zmocněný k tomu účelu příslušným orgánem a pro živnostenský chov úředním veterinárním lékařem.
Členské státy, které si přejí využít této možnosti, uvědomí Komisi, která musí zajistit, aby požadavek stanovený v prvním odstavci byl splněn.
3. Irsko a Spojené království mohou požadovat předložení veterinárního osvědčení, jímž se potvrzuje, že požadavek stanovený v odst. 1 písm. a) byl splněn.
Článek 10
1. Členské státy zajistí, aby byl zakázán obchod s fretkami, norky a liškami, které pocházejí nebo byly ve styku se zvířaty z hospodářství, na kterém se vyskytuje vzteklina nebo je podezření, že se v něm vyskytovala během posledních šesti měsíců, pokud nebyly podrobeny systematickému očkovacímu programu.
2. Pro obchod mezi členskými státy, s výjimkou obchodu mezi členskými státy uvedenými v odstavci 3, musí psi a kočky splňovat tyto požadavky:
a) zvířata starší než tři měsíce:
- nesmí vykazovat v den, kdy jsou odesílána, žádný příznak choroby, a zvláště ne nakažlivých chorob specifických pro ten který druh,
- musí být tetována nebo mít implantovaný mikročipový identifikační systém v souladu s podrobnými předpisy, které se stanoví postupem podle článku 26,
- musela být po dosažení stáří tří měsíců očkována proti vzteklině a přeočkována každoročně nebo v intervalech schválených odesílajícími členskými státy pro danou očkovací látku injekcí inaktivované očkovací látky s účinkem nejméně jedné mezinárodní antigenní jednotky (norma WHO) měřeným v souladu s testem účinnosti metodou popsanou v Evropském lékopisu a zjištěným postupem podle článku 26.
Očkování musí být potvrzeno úředním veterinárním lékařem nebo veterinárním lékařem příslušným pro hospodářství původu a zmocněným k tomu účelu příslušným orgánem.
V očkovacím osvědčení musí být uveden název očkovací látky a číslo její šarže (podle možnosti na samolepicí nálepce),
- psi musí být očkováni proti psince,
- musí být provázena individuálním pasem umožňujícím jasnou identifikaci zvířete a obsahujícím data očkování nebo osvědčením, které odpovídá vzoru uvedenému v příloze E, a doplněnému níže uvedeným prohlášením, podepsaným úředním veterinárním lékařem nebo veterinárním lékařem příslušným pro hospodářství původu a zmocněným k tomu účelu příslušným orgánem:
"Já, níže podepsaný…, potvrzuji, že psi/kočky uvedení/é v tomto osvědčení vyhovují požadavkům čl. 10 odst.
2 písm a) a b) a odst. 3 písm. b) směrnice 92/65/EHS [20](a) a pocházejí z hospodářství, ve kterém nebyly v posledních šesti měsících zaznamenány případy vztekliny.";
b) zvířata mladší tří měsíců
- musí vyhovovat požadavkům první a páté odrážky písmene a),
- nesmí pocházet z hospodářství, na které se vztahují omezení pohybu zvířat z veterinárních důvodů,
- narodila se v hospodářství původu a byla držena od narození v zajetí.
3. Od 1. července 1994 ve Spojeném království a Irsku odchylně od odstavce 2 podléhá uvádění na trh psů a koček, jež nepocházejí z těchto zemí, následujícím podmínkám:
a) obecně pro kočky a psy platí, že
i) musí pocházet z registrovaného hospodářství, jehož registrace musí být zrušena příslušným orgánem, pokud již nejsou plněny podmínky stanovené v článku 4;
ii) v den, kdy jsou z dotyčného hospodářství odesíláni, nevykazují žádné příznaky nakažlivé choroby;
iii) byli opatřeni identifikačním systémem v souladu s podrobnými pravidly, které se stanoví postupem podle článku 26;
iv) se narodili v hospodářství, a byli tam od narození drženi v zajetí a nebyli ve styku s volně žijícími živočichy podezřelými ze vztekliny;
v) psi byli očkováni proti psince;
vi) musí být převáženi v dopravním prostředku, uznaném pro tyto účely příslušným orgánem odesílajícího členského státu;
vii) musí být provázeni individuálním očkovacím průkazem, který umožňuje jasnou identifikaci zvířete a země jeho původu a obsahuje data očkování, a dále osvědčením, které odpovídá vzoru uvedenému v článku 26 a je podepsáno úředním veterinárním lékařem nebo veterinárním lékařem příslušným pro hospodářství původu, který byl k tomu účelu zmocněn příslušným orgánem;
b) kromě toho platí, že
i) buď byli očkováni proti vzteklině po překročení věku třech měsíců nebo přinejmenším šest měsíců před odesláním injekcí dezaktivované očkovací látky s účinností nejméně 1 mezinárodní antigenové jednotky (norma WHO), měřenou podle testu aktivity metodou popsanou v Evropském lékopisu a zjištěnou postupem podle článku 26, a přeočkováni každoročně nebo v časových odstupech schválených odesílajícím členským státem pro tuto očkovací látku.
Očkování musí být potvrzeno úředním veterinárním lékařem nebo veterinárním lékařem příslušným pro hospodářství původu a zmocněným k tomu účelu příslušným orgánem.
V očkovacím osvědčení musí být uveden název očkovací látky a číslo její šarže (pokud možno na samolepicí nálepce).
Kromě toho museli po očkování podstoupit sérologický test prokazující titr ochranné protilátky o hodnotě nejméně 0,5 mezinárodních jednotek, který je nutno provést podle předpisů Světové zdravotnické organizace.
Provádí-li se tento test po prvním očkování, musí se provést mezi prvním a třetím měsícem po očkování;
ii) nebo v případě, že podmínky stanovené v bodě i) nejsou splněny, budou posláni pod dozor do karanténní stanice schválené členským státem místa určení, aby tam podstoupili šestiměsíční karanténu.
Až do 1. července 1994 zůstávají v platnosti vnitrostátní pravidla pro vzteklinu, aniž by tím bylo dotčeno zrušení veterinárních kontrol na hranicích mezi členskými státy.
4. Irsko a Spojené království si mohou, aniž by byla dotčena ustanovení odstavců 2 a 3 zachovat svá vnitrostátní pravidla pro karanténu všech masožravců, primátů (nehetnatců), netopýrů a jiných zvířat vnímavých na vzteklinu, kterých se týká tato směrnice a u nichž nelze prokázat, že se narodila v hospodářství původu a byla tam od narození držena v zajetí, i když ponechání takových předpisů nesmí ohrozit zrušení veterinárních kontrol na hranicích mezi členskými státy.
5. Rozhodnutí 90/638/EHS se mění takto:
1. V článku 1 se doplňuje nová odrážka, která zní:
"— pro programy ke tlumení vztekliny: kritéria uvedená v příloze III."
2. Vkládá se nová příloha, která zní: "
ze dne 14. července 1992, kterou se zavádějí opatření Společenství pro tlumení newcastleské choroby
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že drůbež je uvedena v seznamu v příloze II Smlouvy a představuje pro obyvatelstvo činné v zemědělství významný zdroj příjmů;
vzhledem k tomu, že pro zajištění rozvoje drůbežářského sektoru a pro podporu ochrany zdraví zvířat se musí na úrovni Společenství stanovit opatření pro tlumení newcastleské choroby;
vzhledem k tomu, že dále by měla být stanovena minimální opatření Společenství pro tlumení newcastleské choroby pro některé jiné druhy;
vzhledem k tomu, že newcastleská choroba může velmi rychle nabýt epizootických rozměrů s příslušně vysokou mortalitou a pronikavě tak snížit rentabilitu chovu drůbeže vůbec;
vzhledem k tomu, že při podezření na chorobu je třeba učinit veškerá opatření k tomu, aby bylo možno chorobu po jejím potvrzení neprodleně a účinně tlumit; že příslušné orgány musí opatření přizpůsobit podle toho, zda se profylakticky očkuje na území nebo na části území dotyčné země;
vzhledem k tomu, že šíření choroby se musí zamezit přísnými kontrolami přemísťování zvířat a používání výrobků, které by mohly být kontaminovány, a případně očkováním;
vzhledem k tomu, že za diagnostika choroby se má provádět pod příslušnými vnitrostátními laboratořemi, jejichž práce je koordinována referenční laboratoří Společenství;
vzhledem k tomu, že je třeba, aby členské státy, které provádějí očkování, vypracovaly plány očkování a informovaly o nich Komisi a ostatní členské státy;
vzhledem k tomu, že v případě propuknutí newcastleské choroby platí ustanovení článku 4 rozhodnutí 90/424 EHS Rady ze dne 26. června 1990 o některých výdajích ve veterinární oblasti [4];
vzhledem k tomu, že Komisi je třeba pověřit stanovením potřebných prováděcích pravidel,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Tato směrnice bez dotčení předpisů Společenství pro obchod uvnitř Společenství upravuje opatření Společenství pro tlumení při výskytu newcastleské choroby
a) v drůbežářských hospodářstvích;
b) u poštovních holubů a jiných ptáků držených v zajetí.
Tato směrnice se nepoužije při výskytu newcastleské choroby u volně žijících ptáků; v tomto případě však dotyčný členský stát Komisi sdělí opatření jím učiněná.
Článek 2
Ve smyslu této směrnice se v případě potřeby použijí definice pojmů článku 2 směrnice Rady 90/539/EHS ze dne 15. října 1990 o veterinárních podmínkách pro obchod s drůbeží a násadovými vejci uvnitř Společenství a jejich dovoz ze třetích zemí [5].
Kromě toho se ve smyslu této směrnice rovněž rozumí:
a) "nakaženou drůbeží" drůbež,
- u níž byla newcastleská choroba úředně potvrzena zkouškou schválenou laboratoří nebo
- u níž – v případě druhotných nebo následných infekcí – existují klinické příznaky nebo posmrtné léze, které umožňují usuzovat na newcastleskou chorobu;
b) "drůbeží podezřelou z infekce" drůbež s klinickými příznaky nebo posmrtnými lézemi, které zakládají podezření na newcastleskou chorobu;
c) "drůbeží podezřelou z kontaminace" drůbež, která možná přímo či nepřímo přišla do styku s virem choroby;
d) "kuchyňským odpadem" odpad z kuchyní a restaurací nebo odpad z masného průmyslu;
e) "příslušným orgánem" příslušný orgán ve smyslu čl. 2 bod 6 směrnice 90/425/EHS [6];
f) "úředním veterinárním lékařem" veterinární lékař určený příslušným orgánem;
g) "poštovními holuby" holubi, kteří jsou nebo mají být přemístěni ze svého holubníku za účelem následného vypuštění, aby letěli ke svému holubníku nebo na jiné místo určení;
h) "holubníkem" zařízení sloužící k držení nebo chovu holubů.
Článek 3
Členské státy zajistí, aby příslušný orgán byl neprodleně informován o podezření na vypuknutí newcastleské choroby.
Článek 4
1. Nachází-li se v některém hospodářství drůbež, u níž existuje podezření z infekce nebo kontaminace newcastleskou chorobou, členské státy zajistí, aby úřední veterinární lékař neprodleně provedl úřední šetření, aby toto podezření potvrdil nebo vyvrátil; obzvláště odebere nebo zařídí odběr vzorků pro potřebná laboratorní vyšetření.
2. Bezprostředně po oznámení podezření příslušný orgán postaví hospodářství pod úřední dozor a zařídí obzvláště
a) aby bylo provedeno sčítání ve všech kategoriích drůbeže v hospodářství s udáním počtu uhynulých zvířat a počtu zvířat s příznaky a bez příznaků v každé kategorii.
Toto sčítání je třeba udržovat v nejaktuálnějším stavu, aby byla podchycena všechna zvířata vylíhnuvší se nebo uhynulá v podezřelém období; tyto údaje je třeba na vyžádání předložit příslušnému orgánu a mohou být při každé kontrole přezkoumány;
b) aby veškerá drůbeží hejna hospodářství byla držena buďto v normálních prostorech nebo na jiném místě umožňujícím oddělené držení bez kontaktu s jinou drůbeží;
c) aby bylo zakázáno přemísťování drůbeže z hospodářství a do hospodářství;
d) že musí být opatřeno povolení příslušného orgánu pro
- každý provoz osob a vozidel a přemísťování jiných zvířat z hospodářství a do hospodářství,
- přeprava masa a mrtvých těl drůbeže, krmiv, předmětů, odpadků, hnoje, podestýlky, močůvky a jiných materiálů, které mohou být kontaminovány a mohly by přenášet newcastleskou chorobu, z hospodářství a do hospodářství;
e) aby bylo zakázáno přemísťování vajec z hospodářství, s výjimkou vajec, která se bezprostředně přemisťují do zařízení podle čl. 6 odst. 1 směrnice 89/437/EHS [7] schváleného pro produkci a/nebo zpracování vaječných produktů a přepravují podle povolení vystaveného příslušným orgánem v souladu s požadavky přílohy I;
f) aby při vchodech a východech u prostor pro drůbež a hospodářských budov byly používány vhodné desinfekční prostředky;
g) bylo prováděno epizootologické vyšetření podle článku 7.
3. Do doby, než budou přijata úřední opatření podle odstavce 2, učiní majitel nebo chovatel drůbeže podezřelé z choroby všechna vhodná opatření, aby vyhověl předpisům odstavce 2 s výjimkou písmene g).
4. Příslušný orgán může použití opatření podle odstavce 2 rozšířit na jiná hospodářství, jestliže situace, uspořádání hospodářství nebo kontakty s hospodářstvím, kde existuje podezření z choroby, vzbuzují obavy z možnosti kontaminace.
5. Opatření podle odstavců 1 a 2 se zruší teprve tehdy, až podezření na newcastelskou chorobu bude vyvráceno úředním veterinárním lékařem.
Článek 5
1. Členské státy zajistí, aby příslušný orgán, jestliže byla v některém hospodářství úředně potvrzena newcastleská choroba, navíc k opatřením podle čl. 4 odst. 2 nařídil následující opatření:
a) neprodlené usmrcení veškeré drůbeže v hospodářství a neškodné zničení uhynulých a usmrcených zvířat a všech existujících vajec tak, aby bylo minimalizováno nebezpečí dalšího šíření choroby;
b) podle instrukcí úředního veterinárního lékaře neškodné zničení nebo odpovídající ošetření všech látek a odpadů, jako jsou krmiva, podestýlka a hnůj, které mohou být kontaminovány, přičemž ošetření musí skýtat záruku usmrcení případně přítomných virů newcastleské choroby;
c) pokud možno zjištění a neškodné zničení veškerého drůbežího masa pocházejícího z porážek v nakaženém hospodářství v době domnělé inkubační doby;
d) zjištění a neškodné zničení násadových vajec snesených v nakaženém hospodářství a dodaných z nakaženého hospodářství v době domnělé inkubační doby nebo úřední dozor nad kuřaty z těchto vajec již vylíhlými; pokud možno zjištění a neškodné zničení konzumních vajec snesených v nakaženém hospodářství a dodaných z nakaženého hospodářství v době domnělé inkubační doby, pokud nebyla předtím řádně desinfikována;
e) po provedení opatření podle písmen a) a b) čištění a desinfekce prostor použitých pro umístění drůbeže a jejich bezprostředního okolí, přepravních prostředků a všech ostatních předmětů a materiálů, které by mohly být kontaminovány, podle článku 11;
f) po provedení opatření podle písmene e) dodržení čekací lhůty nejméně 21 dnů před opětovným zavedením hejn;
g) provedení epizootologického vyšetření podle článku 7.
2. Příslušný orgán může použití opatření podle článku 1 rozšířit na sousední hospodářství, jestliže situace, uspořádání hospodářství nebo kontakty s hospodářstvím, kde byla choroba potvrzena, vzbuzují obavy z možné kontaminace.
3. Jestliže byl v drůbežím hejnu, které nevykazuje klinický příznak newcastleské choroby, izolován virový kmen newcastleské choroby s indexem intracerebrální patogenity (ICPI) vyšším než 0,7 a nižším než 1,2 a jestliže referenční laboratoř Společenství uvedená v článku 15 prokázala, že dotyčný virový izolát pochází z oslabené živé očkovací látky proti newcastleské chorobě, může příslušný orgán připustit výjimku z požadavků odstavce 1 písmena a) až f), pokud je dotyčné hospodářství na 30 dnů postaveno pod dozor; příslušný orgán přitom musí vyžadovat obzvláště aby
- se použil čl. 4 odst. 2 písm. a), b), d), e) a f),
- drůbež neopustila hospodářství, ledaže by byla přímou cestou přemísťována do jatek určených příslušným orgánem.
Příslušný orgán příslušný pro tato jatka je nutno uvědomit o úmyslu přemístit tam drůbež na porážku, a drůbež je nutno po příjezdu do jatek držet a porážet odděleně od ostatní drůbeže.
4. Čerstvé maso drůbeže uvedené v odstavci 3 musí nést označení zdravotní nezávadnosti podle čl. 5 odst. 1 směrnice 91/494/EHS.
5. Ustanovení odstavce 3 je třeba později se zohledněním pokroku vědeckého výzkumu přezkoumat ohledně přijetí harmonizovaných pravidel pro používání očkovacích látek proti newcastleské chorobě ve Společenství.
Článek 6
Pro nakažená hospodářství, v nichž je odděleně drženo dvě nebo více drůbežích hejn, může příslušný orgán pro zdravá hejna na základě kritérií stanovených Komisí postupem podle článku 25 připustit výjimky z požadavků podle čl. 5 odst. 1, pokud úřední veterinární lékař potvrdí, že tato hejna jsou umístěna, ošetřována a krmena dokonale odděleně, takže virus choroby nemůže být přenesen na jiná hejna.
Článek 7
1. Epizootologická šetření se vztahují na
- určení pravděpodobné doby výskytu choroby v hospodářství nebo holubníku,
- zjištění domnělého zdroje choroby v hospodářství nebo holubníku a zjištění dalších hospodářství nebo holubníků, jejichž hejna drůbeže, holubů nebo jiných ptáků chovaných v zajetí se rovněž mohlanakazit nebo nakazit z tohoto zdroje,
- přemísťování osob a vozidel, drůbeže, holubů, jiných ptáků držených v zajetí a jiných zvířat, vajec, masa a mrtvých těl drůbeže, jakož i předmětů a materiálů, kterými býval mohl být virus choroby zavlečen do nebo z dotyčných hospodářství nebo holubníků.
2. Pro rozsáhlou koordinaci všech opatření pro zajištění co nejrychlejší eradikace newcastleské choroby a k provádění epizootologického šetření se zřídí krizové středisko.
Všeobecné předpisy pro zřizování národních krizových center a krizového centra Společenství ustanovuje Rada kvalifikovanou většinou na návrh Komise.
Článek 8
1. Má-li úřední veterinární lékař odůvodněné podezření, že se hejno drůbeže hospodářství nakazilo osobami, zvířaty, vozidly nebo z jiných zdrojů, postaví se hospodářství pod úřední dozor podle odstavce 2.
2. Úřední dozor slouží k neprodlenému vyjasnění podezření na chorobu, ke zjištění a kontrole přemísťování drůbeže a případně k zavedení opatření podle odstavce 3.
3. Je-li hospodářství pod úředním dozorem podle odstavců 1 a 2, zakáže příslušný orgán přemísťování drůbeže z tohoto hospodářství, ledaže by zvířata byla pod úředním dozorem dopravována k okamžité porážce na jatka.
Tomuto povolení musí předcházet klinické vyšetření drůbeže úředním veterinárním lékařem, kterým se prokázalo, že dotyčné hospodářství je prosté newcastleské choroby.
Omezení přemísťování, stanovené v tomto odstavci, se vyhlašuje na období 21 dnů od posledního možného dne kontaminace, nejméně však na sedm dnů.
4. Považuje-li příslušný orgán, že to podmínky dovolují, může opatření podle tohoto článku omezit na část hospodářství a drůbež v ní se nacházející, pokud je dotyčná drůbež umístěna dokonale odděleně a pečuje o ni a krmí ji příslušný personál.
5. Má-li úřední veterinární lékař odůvodněné podezření, že jsou poštovní holubi nebo holubník nakaženi virem newcastleské choroby, zařídí, aby holubník byl podroben omezením; k nim patří, že poštovní holubi po dobu 21 dnů nesmí opustit holubník.
Článek 9
1. Bezprostředně po úředním potvrzení newcastleské choroby u drůbeže členské státy zajistí, aby příslušný orgán vymezil uzavřené území kolem nakaženého hospodářství, sestávající z ochranného pásma s minimálním poloměrem 3 km a pásma dozoru s minimálním poloměrem 10 km.
Přitom je třeba brát v úvahu zeměpisné, správní, ekologické a epizootologické faktory a kontrolní struktury mající souvislost s newcastleskou chorobou.
2. V ochranném pásmu se použijí tato opatření:
a) zjištění všech hospodářství chovajících drůbež uvnitř pásma;
b) pravidelné kontrolní návštěvy ve všech hospodářstvích chovajících drůbež, klinická vyšetření drůbeže a případný odběr vzorků pro laboratorní vyšetření, jakož i zaznamenání kontrolních návštěv a výsledků kontrol;
c) uzavření drůbeže v chovných prostorách nebo na jiném místě umožňujícím oddělení zvířat;
d) použití vhodných desinfekčních prostředků na příjezdových cestách k hospodářstvím;
e) kontrola pohybu osob zacházejících s drůbeží, jatečnými těly drůbeže a vejci a provozu vozidel přepravujících drůbež, jatečná těla drůbeže a vejce uvnitř pásma; obecně je zakázána přeprava drůbeže – s výjimkou tranzitu po velkých dálkových silnicích a železničních tratích;
f) zákaz přemísťování drůbeže a násadových vajec z hospodářství, ledaže by příslušný orgán přemístění povolil přepravu
i) drůbeže k neprodlené porážce na jatkách ležících pokud možno v nakaženém pásmu nebo, pokud to není možné, v jiných jím jmenovaných jatkách mimo pásmo.
Maso z takové porážky je třeba opatřit zvláštním označením zdravotní nezávadnosti podle čl. 5 odst.
ii) jednodenních kuřat nebo dospívající plemenné drůbeže do hospodářství v pásmu dozoru, v němž se nenachází jiná drůbež.
Členské státy, které nejsou schopny zajistit přemístění jednodenních kuřat nebo dospívající plemenné drůbeže do hospodářství v pásmu dozoru, však postupem podle článku 25 mohou nechat jmenovaná kuřata a jmenovanou drůbež přemístit do hospodářství mimo pásmo dozoru.
Taková hospodářství je třeba umístit pod úřední kontrolu podle čl. 8 odst.
násadových vajec do líhně určené příslušným orgánem, přičemž vejce a obaly je nutno před odesláním desinfikovat.
iii) Přemístění podle bodů i), ii) a iii) se musí dít přímou cestou pod úředním dozorem.
Smí se povolit teprve po hygienické kontrole hospodářství úředním veterinárním lékařem.
Použité přepravní prostředky je třeba před použitím a po použití očistit a desinfikovat;
g) zákaz neoprávněné přepravy a rozmetávání stájového a tekutého hnoje;
h) zákaz výstav, trhů, přehlídek zvířat a ostatních hromadných akcí pro drůbež a jiné ptáky.
3. Opatření učiněná v ochranném pásmu se zruší nejdříve po uplynutí doby 21 dnů po prvním čištění a desinfekci nakaženého hospodářství podle článku 11.
Poté se ochranné pásmo včlení do pásma dozoru.
4. V pásmu dozoru se použijí tato opatření:
a) zjištění všech hospodářství chovajících drůbež v daném pásmu;
b) kontrola přemísťování drůbeže a násadových vajec uvnitř pásma;
c) během období prvních 15 dnů zákaz přemísťování vajec z pásma, ledaže by drůbež byla přímou cestou dopravena na jatka mimo pásmo dozoru, určená příslušným orgánem.
Maso z takové porážky je třeba opatřit zvláštním označením zdravotní nezávadnosti podle článku 5 směrnice 91/494/EHS;
d) zákaz přemísťování násadových vajec z pásma dozoru, ledaže by byla přemístěna do líhně určené příslušným orgánem.
Před zasláním je nutno vejce a obaly desinfikovat;
e) zákaz přemísťování stájového a tekutého hnoje z pásma;
f) zákaz výstav, trhů, přehlídek zvířat a ostatních hromadných akcí pro drůbež a jiné ptáky;
g) bez dotčení opatření podle písmen a) a b) zákaz přepravy drůbeže uvnitř pásma s výjimkou tranzitu po velkých dálkových silnicích a železničních tratích.
5. Opatření učiněná v pásmu dozoru se zruší nejdříve 30 dnů po prvním čištění a desinfekci nakaženého hospodářství podle článku 11.
6. Nachází-li se tato pásma na území několika členských států, spolupracují příslušné orgány dotyčných členských států při vymezování pásem určených v odstavci 1.
Případně se ochranné pásmo a pásmo dozoru vymezí postupem podle článku 25.
7. Potvrdí-li se při epizootologickém vyšetření podle článku 7, že ohnisko je způsobeno infekcí, u které nedochází k šíření, lze snížit rozsah a trvání ochranného pásma a pásma dozoru postupem podle článku 25.
Článek 10
Členské státy zajistí, aby
a) příslušný orgán určil postup, pomocí něhož je kdykoliv možné vysledovat přemisťování drůbeže, vajec a ptáků chovaných v zajetí;
b) majitel nebo držitel drůbeže a/nebo poštovních holubů a/nebo v zajetí chovaných ptáků na vyžádání příslušného orgánu podal informaci o přírůstcích a úbytcích drůbeže, vajec a poštovních holubů ve svém hospodářství, jakož i o soutěžích nebo výstavách, jichž se poštovní holubi zúčastnili;
c) osoby, které přepravují drůbež, vejce, poštovní holuby nebo ptáky chované v zajetí nebo s nimi obchodují, mohly příslušnému orgánu sdělit informace o přemísťování dopravovaných nebo obchodovaných zvířat a vajec, jakož i předkládat odpovídající doklady.
Článek 11
Členské státy zajistí, aby
a) příslušný orgán úředně povolil desinfekční prostředky, kterých se má používat, a jejich koncentraci;
b) čisticí a desinfekční práce probíhaly pod úředním dozorem
i) podle úředních veterinárních instrukcí;
ii) metodou čištění a desinfekce pro nakažená hospodářství podle přílohy II.
Článek 12
Pro odběr vzorků a laboratorní vyšetření ke zjištění viru newcastleské choroby se použijí ustanovení přílohy III.
Článek 13
Členské státy zajistí, aby příslušný orgán učinil potřebná účelná opatření k informování obyvatel ochranných pásem a pásem dozoru o platných omezeních a učinění všech opatření potřebných k prosazení těchto opatření.
Článek 14
1. Členské státy zajistí, aby v každém členském státě byla určena tato zařízení:
a) národní laboratoř, technicky a personálně vybavená tak, aby byla kdykoliv možná obsáhlá typová diferenciace viru choroby podle antigenních znaků a biologických vlastností a potvrzení výsledků regionálních diagnostických laboratoří;
b) národní laboratoř, v níž se testují činidla k použití v oblastních diagnostických laboratořích;
c) národní institut nebo laboratoř pro kontrolu účinnosti a stupně čistoty očkovacích látek, které se v dotyčném členském státě používají k profylaktickému očkování nebo které je třeba s ohledem na nouzová opatření držet v zásobě.
2. Národní laboratoře uvedené v příloze IV jsou příslušné pro koordinaci úrovně a diagnostických metod, použití činidel a testů očkovacích látek.
3. Národní laboratoře uvedené v příloze IV jsou příslušné pro koordinaci úrovně a diagnostických metod používaných v jednotlivých diagnostických laboratořích pro newcastleskou chorobu v daném členském státě.
Za tímto účelem
a) mohou národním laboratořím poskytnout diagnostická činidla;
b) kontrolují jakost všech diagnostických činidel používaných v dotyčném členském státě;
c) organizují pravidelné provádění srovnávacích testů;
d) drží v zásobě virové izoláty newcastleské choroby z potvrzených případů choroby dotyčného členského státu;
e) potvrzují pozitivní výsledky regionálních diagnostických laboratoří.
4. Národní laboratoře uvedené v příloze IV spolupracují s referenční laboratoří Společenství podle článku 15.
Článek 15
Referenční laboratoř Společenství pro newcastleskou chorobu je uvedena v příloze V. Aniž jsou dotčena ustanovení rozhodnutí 90/424/EHS [9], a zejména článek 28, jsou pravomoci a úkoly této laboratoře stanoveny v příloze V.
Článek 16
1. Členské státy zajistí, aby
a) očkování proti newcastleské chorobě bylo možno provést úředně schválenými očkovacími látkami v rámci preventivních opatření nebo doplňkově k opatřením pro tlumení učiněným při vypuknutí choroby;
b) byly schváleny jen očkovací látky, pro něž příslušný orgán členského státu, ve kterém se očkovací látky používají, udělil povolení pro uvedení do oběhu.
2. Další kritéria pro použití očkovacích látek proti newcastleské chorobě lze stanovit postupem podle článku 25.
Článek 17
1. Členské státy, které provádějí dobrovolné nebo povinné profylaktické očkování proti newcastleské chorobě, sdělí toto Komisi a ostatním členským státům.
2. Sdělení podle odstavce 1 se týká obzvláště
- charakteristik a složení použitých očkovacích látek,
- předpisů pro kontrolu vydávání, skladování a použití očkovacích látek,
- druhů a kategorií drůbeže, které mohou nebo musí být očkovány,
- území, na kterých se může nebo musí očkovat,
- důvodů, pro které bylo očkování provedeno.
3. Členské státy mohou stanovit vytvoření očkovacího programu pro poštovní holuby.
V tomto případě mají informovat Komisi.
Bez dotčení takovéhoto programu členské státy zajistí, aby pořadatelé soutěží a výstav učinili opatření potřebná k tomu, aby se soutěží nebo výstav účastnili pouze poštovní holubi, kteří byli očkování proti newcastleské chorobě.
4. Prováděcí pravidla k tomuto článku, obzvláště kritéria, která budou jejich základem, a případné odchylky podle nákazového statusu členských států se stanoví postupem podle článku 25.
Článek 18
1. Členské státy zajistí, aby příslušný orgán po potvrzení newcastleské choroby doplňkově k ostatním opatřením pro tlumení podle této směrnice provedl zeměpisné a časové vymezení, v rámci něhož jsou určité druhy drůbeže pod úředním dozorem neprodleně podrobeny systematickému očkování (nouzovému očkování).
Členské státy, které provádějí nouzové očkování, informují Komisi a ostatní členské státy ve Stálém veterinárním výboru zřízeném rozhodnutím 68/361/EHS [10] o výskytu choroby a programu nouzového očkování.
2. V případě jmenovaném v odstavci 1 je zakázáno očkování nebo přeočkování drůbeže v hospodářstvích podléhajících omezením podle článku 4.
3. V případě jmenovaném v odstavci 1 platí:
a) druhy drůbeže určené pro očkování je třeba očkovat co nejdříve;
b) všechna kuřata vylíhlá v hospodářstvích očkovacího pásma nebo všechna zvířata těchto druhů, přemístěná do těchto hospodářství, musí být očkována nebo již předtím očkovaná;
c) během očkovací kampaně podle odstavce 1 nesmí žádná drůbež těchto druhů opustit hospodářství v očkovacím pásmu, ledaže by
- jednodenní kuřata byla přemístěna do jiného hospodářství uvnitř očkovacího pásma, ve kterém musí být očkována,
- drůbež byla přímou cestou přemístěna k bezprostřední porážce na jatkách uvnitř očkovacího pásma.
Nachází-li se jatka mimo očkovací pásmo, smí se drůbež z hospodářství přemístit teprve poté, co úřední veterinární lékařprovedl veterinární kontrolu hospodářství;
d) po ukončení očkovací kampaně podle písmene a) lze přemístění z očkovacího pásma povolit pro
- jednodenní kuřata určená pro výrobu masa ve výkrmně, pokud jsou očkována tam; dotyčné hospodářství je až do porážky drůbeže tam přijaté třeba postavit pod dozor,
- drůbež, která byla očkována před více než 21 dny a je určená k okamžité porážce,
- násadová vejce, pokud od očkování plemenného hejna uplynuly nejméně tři týdny a vejce a obaly byly před zasláním desinfikovány.
4. Opatření podle odstavce 3 písmen b) a d) zůstávají po ukončení očkovací kampaně podle odstavce 1 v platnosti po dobu tří měsíců; lze je prodloužit o jedno nebo více dalších tříměsíčních období.
5. Odchylně od odstavce 3 písmen a) a b) může příslušný orgán určitá drůbeží hejna zvláštní vědecké hodnoty vyjmout ze systematického očkování, pokud přijme potřebná opatření na ochranu zdraví a postaví tato hejna pod pravidelný sérologický dozor.
6. Komise sleduje vývoj výskytu choroby a v případě potřeby může postupem podle článku 25 rozhodnout o omezeních přemísťování a opatřeních na kontrolu očkování.
Článek 19
1. Je-li podezření, že se poštovní holubi nebo ptáci chovaní v zajetí nakazili newcastleskou chorobou, členské státy zajistí, aby úřední veterinární lékař neprodleně provedl úřední šetření, aby se toto podezření potvrdilo nebo vyvrátilo; zejména provede nebo nechá provést odběr vzorků pro potřebná laboratorní vyšetření.
2. Bezprostředně po oznámení podezření na chorobu postaví příslušný orgán holubník nebo hospodářství pod úřední dozor a obzvláště nařídí, že ani holubi nebo ptáci chovaní v zajetí, ani nic, co by mohlo přenést chorobu, nesmí být přemístěni z holubníku nebo hospodářství.
3. Opatření podle odstavců 1 a 2 se zruší teprve tehdy, až úřední veterinární lékař podezření na chorobu vyvrátí.
4. Pokud byl úředně potvrzen výskyt choroby, nařídí příslušný orgán zejména, aby
a) opatření pro tlumení a eradikaci podle čl. 5 odst. 1 písm. a), b), e) a f) byla použita u poštovních holubů nebo ptáků chovaných v zajetí a u holubníků nebo hospodářství nakažených newcastleskou chorobou, nebo
b) přinejmenším
i) bylo zakázáno přemísťování holubů nebo ptáků chovaných v zajetí z holubníku nebo hospodářství po dobu nejméně 60 dnů po posledním výskytu klinických příznaků newcastleské choroby;
ii) byly neškodně zničeny nebo ošetřeny všechny materiály nebo odpady, které by mohly být kontaminovány.
Ošetření musí skýtat záruku, že během lhůty 60 dnů, jmenované v bodu i), budou zničeny všechny viry newcastleské choroby a všechny vzniklé odpady;
c) bylo provedeno epizootologické vyšetření podle článku 7.
5. Pokud je to potřebné pro řádné provádění tohoto článku, podají členské státy Komisi v rámci Stálého veterinárního výboru informace o výskytu choroby a opatřeních pro tlumení choroby prováděných podle vzoru v příloze VI.
Článek 20
1. Kuchyňské odpady z dopravních prostředků nasazených v přeshraničním styku, jako jsou lodi, pozemní přeprava a letadla, se nesmí zkrmovat drůbeží; kuchyňské odpady tohoto druhu je nutno sbírat a pod úředním dohledem neškodně zničit.
2. Zkrmování jiných kuchyňských odpadů než kuchyňských odpadů jmenovaných v odstavci 1 nebo drůbežího odpadu drůbeží se smí povolit pouze tehdy, pokud bude tepelným ošetřením ve vhodném zařízení zaručeno, že choroba se nemůže přenášet a virus je usmrcen.
3. V případě potřeby Komise postupem podle článku 25 stanoví prováděcí pravidla k odstavci 2.
Článek 21
1. Každý členský stát vypracuje pohotovostní plán s opatřeními, která je třeba učinit při vypuknutí newcstleské choroby na úrovni jednotlivých států.
Tento plán upravuje přístup personálu k zařízením a vybavení, jakož i k jiným prostředkům potřebným k rychlé a trvalé eradikaci choroby.
Musí obsahovat údaje o množství očkovacích látek, které členské státy považují za potřebné jako zásobu pro nouzové očkování.
2. Pro vypracování těchto plánů platí kritéria v příloze VII.
3. Plány vypracované podle kritérií přílohy VII je třeba Komisi předložit nejpozději šest měsíců po okamžiku, ke kterému nejpozději členské státy mají této směrnici dostát.
4. Komise zkoumá, zda tyto plány umožňují uskutečnění vytyčeného cíle, a navrhuje příslušnému členskému státu změny potřebné zejména k zajištění toho, aby plány byly v souladu s plány ostatních členských států.
Komise schvaluje případně změněné plány postupem podle článku 25.
Plány lze tímtéž postupem změnit nebo doplnit v pozdějším okamžiku, aby se zohlednil vývoj situace.
Článek 22
Znalci Komise mohou, pokud je to potřebné pro jednotné používání této směrnice, ve spolupráci s příslušnými orgány provádět kontroly na místě.
Za tímto účelem mohou kontrolou reprezentativního počtu zařízení přezkoumat, zda příslušné orgány kontrolují, do jaké míry zařízení dodržují předpisy této směrnice.
Komise informuje členské státy o výsledku provedených kontrol.
Členský stát, na jehož území se kontrola provádí, poskytuje znalcům potřebnou pomoc při plnění jejich úkolu.
Prováděcí pravidla k tomuto článku se stanoví postupem podle článku 25.
Článek 23
Podmínky finanční účasti Společenství na opatřeních vyplývajících z této směrnice jsou upraveny v rozhodnutí 90/424/EHS.
Článek 24
Pokud je to potřebné, Rada na návrh Komise kvalifikovanou většinou přílohy změní, obzvláště aby se zohlednily nové vyšetřovací a diagnostické metody.
Článek 25
1. Má-li být zahájen postup podle tohoto článku, přednese věc Stálému veterinárnímu výboru zřízeného rozhodnutím 68/361/EHS (dále jen "výbor") jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu, nebo na žádost zástupce některého členského státu.
2. Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme své stanovisko k návrhu ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci. Stanovisko se přijímá většinou stanovenou v čl.
148 odst. 2 Smlouvy pro přijímání rozhodnutí, která má Rada přijímat na návrh Komise.
Hlasům zástupců členských států ve výboru je přidělena váha stanovená v uvedeném článku.
Předseda nehlasuje.
3. a) Komise přijme navrhovaná opatření, jsou-li v souladu se stanoviskem výboru.
b) Pokud navrhovaná opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, Komise neprodleně předloží Radě návrh opatření, která mají být přijata.
Rada se usnese kvalifikovanou většinou.
Pokud se Rada neusnese do tří měsíců ode dne, kdy jí byl návrh předán, přijme navrhovaná opatření Komise s výjimkou případů, kdy se Rada proti opatřením vysloví prostou většinou.
Článek 26
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. října 1993.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Přijímají-li členské státy předpisy podle odstavce 1, musí v nich být učiněn odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob, jakým má být tento odkaz učiněn, si určí členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 27
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 14. července 1992, kterou se mění směrnice 89/662/EHS o veterinárních kontrolách v obchodu uvnitř Společenství s cílem dotvoření vnitřního trhu
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
vzhledem k tomu, že Společenství má přijmout opatření určená k postupnému vytváření vnitřního trhu v období do 31. prosince 1992;
vzhledem k tomu, že směrnice 89/662/EHS [3] stanoví, že na hranicích uvnitř Společenství se již neprovádějí veterinární kontroly některých produktů živočišného původu;
vzhledem k tomu, že od přijetí směrnice 89/662/EHS Rada stanovila zásady, kterými se řídí organizace veterinárních kontrol produktů dovážených do Společenství ze třetích zemí; že v této souvislosti by měla být vzata na vědomí směrnice Rady 90/675/EHS ze dne 10. prosince 1990, kterou se stanoví zásady organizace veterinární kontroly produktů dovážených do Společenství ze třetích zemí [4], a směrnice Rady 91/496/EHS ze dne 15. července 1991, kterou se stanoví zásady organizace veterinárních kontrol zvířat dovážených do Společenství ze třetích zemí a kterou se mění směrnice 89/662/EHS, 90/425/EHS a 90/675/EHS [5];
vzhledem k tomu, že podle čl. 14 odst. 3 směrnice 89/662/EHS má Rada do 31. prosince 1991 stanovit konečná opatření pro obchod s produkty uvedenými v příloze B;
vzhledem k tomu, že podle čl. 21 odst. 4 směrnice Rady 90/425/EHS ze dne 26. června 1990 o veterinárních a zootechnických kontrolách v obchodu s některými živými zvířaty a produkty uvnitř Společenství s cílem dotvoření vnitřního trhu [6], musí být do směrnice 89/662/EHS a uvedené směrnice zařazena zvířata a produkty živočišného původu nezahrnuté do uvedených směrnic;
vzhledem k tomu, že podle článku 21 směrnice 89/662/EHS má Rada stanovit opatření použitelná při ukončení platnosti přechodných ustanovení stanovených v článku 20; že v této souvislosti by měl být vzat na vědomí pokrok učiněný ve Společenství, jak v oblasti stanovování pravidel týkajících se produktů ze třetích zemí, tak v oblasti harmonizace opatření pro tlumení slintavky a kulhavky a moru prasat, konkrétně směrnice Rady 90/423/EHS ze dne 26. června 1990, kterou se mění směrnice 85/511/EHS, kterou se zavádějí opatření Společenství pro tlumení kulhavky a slintavky, směrnice 64/432/EHS o veterinárních otázkách obchodu se skotem a prasaty uvnitř Společenství a směrnice 72/462/EHS o veterinárních a hygienických otázkách dovozu skotu, prasat a čerstvého masa nebo masných výrobků ze třetích zemí [7] a směrnice Rady 91/685/EHS ze dne 11. prosince 1991, kterou se mění směrnice 80/217/EHS, kterou se zavádějí opatření Společenství pro tlumení klasického moru prasat [8];
vzhledem k tomu, že z důvodů příznivého vývoje harmonizace ve veterinárních záležitostech by všechny veterinární kontroly produktů živočišného původu na hranicích uvnitř Společenství měly být od 1. července 1992 zrušeny,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 89/662/EHS se mění takto:
1. v čl. 6 odst. 2 se datum 1. ledna 1993 nahrazuje datem 1. července 1992;
2. v čl. 8 odst. 2 se v prvním pododstavci doplňují nová slova, která znějí: "kromě případu stanoveného ve čtvrtém pododstavci";
3. v čl. 8 odst. 2 se ve čtvrtém pododstavci zrušují slova "a aniž jsou dotčeny výše uvedené možnosti opravných prostředků";
4. v článku 14 se v prvním pododstavci zrušují slova "do 31. prosince 1992";
5. v článku 14 se druhý a třetí pododstavec nahrazují tímto:
"Členské státy oznámí Komisi a ostatním členským státům podmínky a postupy při obchodování s produkty uvedenými v prvním pododstavci.";
6. článek 16 se nahrazuje tímto:
"Článek 16
1. Členské státy předloží Komisi podle harmonizovaného vzoru hlavní informace týkající se kontrol prováděných podle této směrnice.
2. Komise prověřuje informace uvedené v odstavci 1 v rámci Stálého veterinárního výboru.
Může přijmout vhodná opatření postupem podle článku 18.
3. Prováděcí pravidla k tomuto článku, zejména pokud jde o četnost předávání informací, podobu, v níž jsou předávány, a jejich charakter, se stanoví postupem podle článku 18.";
7. v článku 19 se zrušuje odstavec 1;
8. článek 20 se nahrazuje tímto:
"Článek 20
Za účelem postupného provádění kontrolního režimu stanoveného touto směrnicí mohou členské státy do 31. prosince 1992 provádět během přepravy:
- kontrolu dokladů produktů uvedených v příloze A a B nebo produktů dovážených ze třetích zemí,
- namátkové veterinární kontroly nediskriminační povahy produktů uvedených v příloze B."
9. článek 21 se zrušuje;
10. v příloze B se doplňuje nový pododstavec, který zní:
"Ostatní produkty živočišného původu nezahrnuté do přílohy A této směrnice ani do přílohy A nebo do přílohy B oddílu B směrnice 90/425/EHS [9]; tyto produkty se určují postupem podle článku 18."
Článek 2
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. července 1992.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musejí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 31. července 1992, kterou se po sedmnácté přizpůsobuje technickému pokroku směrnice Rady 67/548/EHS o sbližování právních a správních předpisů týkajících se klasifikace, balení a označování nebezpečných látek
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 67/548/EHS ze dne 27. června 1967 o sbližování právních a správních předpisů týkajících se klasifikace, balení a označování nebezpečných látek [1], naposledy pozměněnou směrnicí 92/32/EHS [2], a zejména na články 28 a 29 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že čl. 3 odst.
1 směrnice 67/548/EHS a článek 3 směrnice Rady 88/379/EHS ze dne 7. června 1988 o sbližování právních a správních předpisů týkajících se klasifikace, balení a označování nebezpečných přípravků [3], naposledy pozměněné směrnicí Komise 90/492/EHS [4], stanoví, že fyzikálně-chemické vlastnosti, toxicita a ekotoxicita látek a přípravků musí být určeny podle metod stanovených v příloze V směrnice 67/548/EHS;
vzhledem k tomu, že text přílohy V směrnice 67/548/EHS je v současné době zveřejněn ve dvou částech, kterými jsou příloha směrnice Komise 84/449/EHS [5] a příloha směrnice Komise 88/302/EHS [6];
vzhledem k tomu, že za účelem zohlednění technického rozvoje je nezbytné upravit zkušební metody, které jsou uvedeny v příloze směrnice Komise 84/449/EHS;
vzhledem k tomu, že za účelem zohlednění technického rozvoje je také nezbytné upravit zkušební metodu inhibice růstu řas, která je nyní uvedena v příloze směrnice Komise 88/302/EHS, a při této příležitosti přesunout tuto zkušební metodu do přílohy směrnice 84/449/EHS;
vzhledem k tomu, že je vhodné omezit na minimum počet zvířat používaných pro experimentální účely v souladu se směrnicí Rady 86/609/EHS o sbližování právních a správních přepisů členských států týkajících se ochrany zvířat používaných pro pokusné a jiné vědecké účely [7];
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro přizpůsobení technickému pokroku směrnic o odstranění technických překážek obchodu na úseku nebezpečných látek a přípravků,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Příloha směrnice 84/449/EHS se nahrazuje přílohou této směrnice.
Článek 2
Zkušební metoda inhibice růstu řas popsaná v příloze směrnice 88/302/EHS se zrušuje.
Článek 3
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 30. října 1993.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tyto předpisy přijaté členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 4
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 30. července 1992, kterou se stanoví podrobná pravidla pro průzkumy prováděné za účelem uznávání chráněných zón ve Společenství
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 77/93/EHS ze dne 21. prosince 1976 o ochranných opatřeních proti zavlékání organismů škodlivých rostlinám nebo rostlinným produktům do členských států a proti jejich rozšiřování na území Společenství [1], naposledy pozměněnou směrnicí Komise 92/10/EHS [2], a zejména na čl. 2 odst.
1 písm. h) čtvrtý pododstavec této směrnice,
vzhledem k tomu, že podle ustanovení směrnice 77/93/EHS lze definovat "chráněné zóny" vystavené zvláštním rostlinolékařským rizikům, a poskytnout jim zvláštní ochranu za podmínek slučitelných s vnitřním trhem;
vzhledem k tomu, že členské státy mohou nadto požádat o uznání za chráněnou zónu především u takové zóny, ve které jeden nebo více škodlivých organismů uvedených v dané směrnici, jež jsou usídlené v jedné nebo více částech Společenství, nejsou původní ani usídlené, ačkoliv jsou zde příznivé podmínky pro jejich usídlení;
vzhledem k tomu, že i přesto musí uznání za chráněnou zónu v takovém případě vycházet ze skutečnosti, že výsledky příslušných průzkumů neprokáží opak;
vzhledem k tomu, že neexistují obecně přijatá pravidla pro provádění těchto průzkumů, je třeba je stanovit s přihlédnutím k současným vědeckým a statistickým zásadám;
vzhledem k tomu, že by měly být stanoveny na úrovni Společenství obecné podmínky zpočátku zahrnující metodiky pro průzkum škodlivých organismů živočišného původu, především hmyzu a roztočů, kteří napadají porosty obvykle rostoucí ve volné přírodě, s možností jejich následného rozšíření o nové metodiky pro průzkum dalších škodlivých organismů ve chvíli, kdy budou dostupné příslušné technické informace;
vzhledem k tomu, že tyto podmínky musí členské státy splnit, pokud žádají o uznání chráněné zóny;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Stálého rostlinolékařského výboru,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Členské státy zajistí, aby byly splněny podmínky uvedené v odstavci 2, pokud žádají o uznání chráněné zóny v souladu s čl. 2 odst. 1 písm. h) prvním pododstavcem první odrážkou směrnice 77/93/EHS.
2. Pro účely odstavce 1 musí být splněny následující podmínky:
a) stanoví se úřední akční program, který si klade za cíl potvrdit, že jeden nebo více škodlivých organismů vyjmenovaných ve výše uvedené směrnici, vůči nimž má být daná zóna uznána za chráněnou zónu, není v této zóně původní ani usídlený;
b) program uvedený pod písmenem a) je kontrolován osobami oprávněnými k zastupování odpovědných úředních subjektů členských států uvedených ve směrnici 77/93/EHS.
3. a) Program uvedený v odst. 2 písm. a) zahrnuje:
- průzkum vycházející z porozumění biologickým charakteristikám daného škodlivého organismu nebo organismů, jakož i agronomickým a environmentálním charakteristikám dané zóny, a to za použití vhodných analytických metod, včetně rozboru zeminy nebo jiného pěstebního substrátu a prohlídky porostů, a je-li to nutné, i laboratorních testů.
- režim trvalých průzkumů výskytu škodlivého organismu, vůči kterému má být daná zóna uznána za chráněnou zónu, prováděných pravidelně a systematicky, v příhodnou dobu, avšak nejméně jedenkrát ročně,
- systém uchovávání výsledků průzkumu.
b) Průzkumy uvedené pod písmenem a) provádějí osoby oprávněné k zastupování odpovědných úředních subjektů členského státu uvedených ve směrnici 77/93/EHS.
Kromě toho musí mít tyto osoby přístup na veškerou dotčenou půdu a musí být oprávněny odebírat vzorky rostlin, rostlinných produktů nebo pěstebního substrátu, přičemž musí mít pro řádné provádění průzkumů nezbytnou odbornou způsobilost.
c) Použité metody, způsob vedení průzkumů a jejich výsledky jsou dostupné odborníkům uvedeným v článku 19a směrnice 77/93/EHS.
d) Použité metody a způsob vedení průzkumů se oznámí Komisi.
Komise tuto informaci postoupí ostatním členským státům.
4. U škodlivých organismů živočišného původu jiných než háďátek, které jsou závažné pro lesní dřeviny nebo rostlinné produkty a které napadají porosty obvykle rostoucí ve volné přírodě, zohlední členské státy při provádění průzkumů uvedených v odst. 3 písm. a) následující zásady:
a) průzkum se provádí v příslušné zóně;
b) metoda průzkumu je založena na grafickém záznamu, který se provádí následovně: na základě systematického rozčlenění na čtverce je stanovena síť pozorovacích bodů pokrývající celou zónu; u každého bodu se zaznamenávají následující parametry: počet, skutečná zeměpisná šířka a délka, topografie, popřípadě se vyhotoví popis místa.
Je-li to nutné, členské státy shromáždí dodatečné informace; pozorovací body mohou být vyznačeny a je možno vyhotovit mapy těchto pozorovacích bodů;
c) při hodnocení vhodnosti pozorovacího bodu se zohledňují následující kritéria:
- oblast v okolí bodu musí být dostatečně rozlehlá, aby mohl být bod vybrán,
- bod je ve výše uvedené zóně obvykle umístěn tak, aby bylo možno provádět potřebná vyhodnocení,
- v nutném případě a za určených podmínek budou zvoleny další body; například na místech, kde je velké riziko zavlečení škodlivého organismu nebo organismů;
d) je-li to nutné, získávají se meteorologické údaje, především srážky a teplota, ale i údaje edafické přednostně v místě pozorovacího bodu.
V každém případě však je možné použít i data z blízké stanice, kde se tyto proměnné měří pravidelně.
Výjimečné jevy (např. sucho nebo hojné deště), které by mohly pozorování ovlivnit, se rovněž zaznamenávají;
e) v každém pozorovacím bodě musí průzkum splňovat alespoň následující podmínky:
- je zaměřen na reprezentativní počet rostlin nebo rostlinných produktů,
- je zaměřen na jednu nebo více hlavních hostitelských rostlin nebo rostlinných produktů daného škodlivého organismu nebo daných škodlivých organismů a popřípadě je rozšířen i o další hostitele,
- zahrnuje: - vizuální prohlídku prováděn s cílem zjistit příznaky napadení daným škodlivým organismem nebo danými škodlivými organismy v době, kdy lze předpokládat, že tyto příznaky napadení budou nejzřetelnější,
- ve sporných případech se provede laboratorní testování vzorků;
f) je-li to nutné, v místech pozorovacích bodů se použijí pasti, které dané škodlivé organismy přitahují; při volbě druhu a počtu pastí a způsobu jejich použití se přihlíží k biologickým charakteristikám škodlivého organismu.
5. Je možno přijmout jakékoli další opatření, které zaručí, že podmínky uvedené v odstavci 2 budou splněny.
6. Jakmile budou dostupné nezbytné technické informace, budou zásady definované v odstavci 4 rozšířeny o škodlivé organismy, na které se prozatím daný odstavec nevztahuje.
Článek 2
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do šesti měsíců po revizi příloh I až V směrnice 77/93/EHS.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy neprodleně sdělí Komisi všechny vnitrostátní předpisy, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Komise o tom uvědomí ostatní členské státy.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 2. září 1992, kterou se stanoví procento zásilek, které mohou být při přepravě z jednoho členského státu do jiného členského státu předmětem rostlinolékařské kontroly, kontroly dokumentů a kontroly totožnosti
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 77/93/EHS ze dne 21. prosince 1976 o ochranných opatřeních proti zavlékání organismů škodlivých rostlinám nebo rostlinným produktům do Společenství a proti jejich rozšiřování na území Společenství [1], naposledy pozměněnou směrnicí Komise 92/10/EHS [2], a zejména na čl. 11 odst. 3 třetí pododstavec a čl. 11 odst. 3a uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že podle směrnice 77/93/EHS jsou vedle kontrol prováděných členskými státy odeslání v současnosti přípustné rovněž kontroly prováděné členskými státy určení;
vzhledem k tomu, že kromě toho směrnice 77/93/EHS stanoví, že procento rostlinolékařských kontrol, které mají být prováděny, musí být nižší než 33 % a že musí být postupně snižováno tak, aby dosáhlo nulové výše v době, kdy členské státy začnou používat nový kontrolní režim v souladu s ustanoveními určenými k dotvoření vnitřního trhu; že pokud jde o kontroly dokumentů a kontroly totožnosti, tato směrnice rovněž stanoví, že procento zásilek podléhajících těmto kontrolám musí být stanoveno a postupně snižováno tak, aby dosáhlo nulové výše v době, kdy členské státy začnou používat nový kontrolní režim v souladu s ustanoveními určenými k dotvoření vnitřního trhu;
vzhledem k tomu, že v zájmu volného pohybu rostlin, rostlinných produktů nebo jiných předmětů uvnitř Společenství, což představuje jednu z významných podmínek produktivity zemědělství a přispívá k řádnému fungování společné zemědělské politiky, je třeba snížit procento výše uvedených rostlinolékařských kontrol, přičemž musí být přijata rozhodnutí o procentu zásilek, které mohou být podrobeny příležitostným kontrolám dokumentů kontrolám totožnosti, a zajistit lepší rovnováhu ve věci kontrol a inspekcí mezi členským státem odeslání a členským státem určení, přičemž by měla být více zdůrazněna odpovědnost státu odeslání;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Stálého rostlinolékařského výboru,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Členské státy zajistí, aby od 15. října 1992:
a) procento úředních rostlinolékařských kontrol uvedených v čl. 11 odst. 3 třetím pododstavci směrnice 77/93/EHS, které se provádějí při vstupu zásilek na území členského státu z jiného členského státu, bylo nižší než 10;
b) procento zásilek podléhajících příležitostným kontrolám dokumentů a příležitostným kontrolám totožnosti uvedeným v čl. 11 odst. 3a zmíněné směrnice bylo nižší než 10.
Článek 2
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 14. října 1992.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musejí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy neprodleně sdělí Komisi všechna ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Komise o nich uvědomí ostatní členské státy.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady 92/75/EHS ze dne 22. září o uvádění spotřeby energie a jiných zdrojů na energetických štítcích spotřebičů pro domácnost a v normalizovaných informacích o výrobku
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100a této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
ve spolupráci s Evropským parlamentem [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že by měla být postupně přijímána opatření k vytvoření vnitřního trhu do 31. prosince 1992;
vzhledem k tomu, že některé členské státy již mají své vlastní nepovinné systémy uvádění spotřeby energie na energetických štítcích a opatření, která se týkají dalších informací o spotřebě energie spotřebičů pro domácnost; že jeden členský stát formálně navrhl zavedení svého vlastního povinného systému označování energetickými štítky a ostatní členské státy toto zavedení zvažují; že existencí několika povinných vnitrostátních systémů by byly vytvořeny překážky obchodu uvnitř Společenství;
vzhledem k tomu, že článek 130r Smlouvy požaduje obezřetné a racionální využívání přírodních zdrojů; že racionální využívání energie je jedním z hlavních prostředků k dosažení tohoto cíle a ke snížení znečišťování životního prostředí;
vzhledem k tomu, že předpisy týkající se přesných, věcných a srovnatelných informací o specifické spotřebě energie spotřebičů pro domácnost mohou ovlivnit veřejnost v tom smyslu, že při výběru dají přednost spotřebičům s nižší spotřebou energie, což bude nutit výrobce k opatřením ke snížení spotřeby energie u vyráběných spotřebičů; že se tím rovněž nepřímo podpoří účinné využívání těchto spotřebičů; že působením samotných tržních sil bez těchto informací nedojde k prosazování racionálního využívání energie u těchto spotřebičů;
vzhledem k tomu, že informace hrají klíčovou roli v působení tržních sil a že je tedy nezbytné zavést jednotný energetický štítek u všech spotřebičů stejného typu a poskytnout potenciálním zákazníkům doplňující normalizované informace o nákladech na tyto spotřebiče, pokud jde o energii a spotřebu jiných zdrojů, a přijmout opatření k tomu, aby tito potenciální zákazníci, kteří nevidí vystavený spotřebič a nemají tedy ani příležitost vidět energetický štítek, rovněž obdrželi tyto informace;
vzhledem k tomu, že pro tento účel musí být spotřeba energie a jiné informace vztahující se na každý typ spotřebiče měřeny v souladu s harmonizovanými technickými normami a metodami a použití těchto norem a metod musí být sledováno již ve stadiu uvádění na trh;
vzhledem k tomu, že směrnice 79/530/EHS [4] usilovala o prosazení těchto cílů u spotřebičů pro domácnost; že však byla přijata pouze jedna prováděcí směrnice pro elektrické trouby a jen málo členských států tento energetický štítek zavedlo; že je nyní nezbytné poučit se ze získaných zkušeností a zpřísnit ustanovení výše uvedené směrnice; že směrnice 79/530/EHS musí být tedy nahrazena a směrnice 79/531/EHS [5] týkající se elektrických trub musí být přepracována a následně začleněna do současného systému;
vzhledem k tomu, že zcela nepovinný systém by vedl k označování energetickými štítky jen některých spotřebičů nebo že by byly normalizované informace o výrobku poskytovány jen k některým spotřebičům s rizikem, že by někteří spotřebitelé mohli být uvedeni v omyl; že současný systém musí proto zajistit, aby spotřeba energie byla u všech dotyčných spotřebičů uváděna na energetickém štítku a aby byly poskytnuty normalizované informace o výrobku;
vzhledem k tomu, že spotřebiče pro domácnost využívají široký okruh různých druhů energie, přičemž elektrická energie a plynné palivo jsou nejvýznamnější; že tato směrnice proto musí v podstatě platit pro spotřebiče využívající jakýkoli druh energie;
vzhledem k tomu, že podle směrnice Rady 86/594/EHS ze dne 1. prosince 1986 o vzduchem přenášeném hluku vyzařovaném spotřebiči pro domácnost [6] musí být emise hluku v případě potřeby rovněž uvedena na energetických štítcích; že ustanovení musí tedy zahrnovat jakékoli další informace a označování energetickými štítky v působnosti úpravy Společenství;
vzhledem k tomu, že je třeba zahrnout pouze ty druhy spotřebičů, jejichž celková spotřeba energie je významná a které poskytují dostatečný prostor pro zvýšení účinnosti,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Účelem této směrnice je umožnit harmonizaci vnitrostátních opatření týkajících se zejména označování energetickými štítky a uvádění informací o výrobku jako prostředků zveřejňování informací o spotřebě energie a jiných hlavních zdrojů a doplňujících informací týkajících se určitých typů spotřebičů pro domácnost, což dává spotřebitelům možnost volby spotřebičů s vyšší energetickou účinností.
Směrnice se vztahuje na následující druhy spotřebičů pro domácnost, a to i v případech, že jsou prodávány k použití mimo domácnost:
- chladničky, mrazničky a jejich kombinace,
- pračky, sušičky a jejich kombinace,
- myčky nádobí,
- elektrické trouby,
- ohřívače vody a zásobníky teplé vody,
- zdroje světla,
- klimatizační zařízení.
2. Další typy spotřebičů pro domácnost mohou být doplněny do seznamu uvedeném v tomto článku v souladu s čl. 9 písm. b).
3. Tato směrnice se nevztahuje na štítek s údaji o výkonu nebo jeho ekvivalent připojený ke spotřebiči z bezpečnostních důvodů.
4. Pro účely této směrnice se rozumí:
"obchodníkem" : maloobchodník nebo jiná osoba, která prodává, pronajímá, nabízí ke koupi na splátky nebo předvádí spotřebiče pro domácnost konečným uživatelům,
"dodavatelem" : výrobce nebo jeho zplnomocněný zástupce usazený ve Společenství nebo osoba, která uvádí výrobek na trh Společenství,
"informačním listem" : normalizovaný přehled informací, které se týkají dotčeného spotřebiče,
"jinými hlavními zdroji" : voda, chemikálie nebo jakékoli jiné látky spotřebovávané spotřebičem při běžném použití,
"doplňujícími informacemi" : jiné informace související s funkční způsobilostí spotřebiče, které se vztahují k vyhodnocování využívání energie nebo jiných hlavních zdrojů nebo toto vyhodnocování usnadňují.
5. U modelů spotřebičů, jejichž výroba byla zastavena předtím, než příslušná prováděcí směrnice vstoupila v platnost, a u použitých spotřebičů není označování energetickými štítky, popřípadě vypracování informačních listů, povinné.
Článek 2
1. Informace týkající se spotřeby elektrické energie, jiných druhů energie a jiných hlavních zdrojů a doplňující informace musí být uživateli sděleny v informačním listu a na energetickém štítku spotřebiče nabízeného k prodeji, k pronájmu, ke koupi na splátky nebo předváděného konečným uživatelům.
2. Podrobnosti týkající se energetického štítku a informačního listu musí být definovány pro jednotlivé druhy spotřebičů ve směrnicích přijatých podle článku 9 této směrnice.
3. Musí být vypracována technická dokumentace, která musí být dostatečná k posouzení správnosti informací na energetickém štítku a v informačním listu.
Musí obsahovat:
- obecný popis výrobku,
- výsledky provedených příslušných konstrukčních výpočtů,
- protokoly o zkouškách, pokud jsou k dispozici, včetně protokolů o těch zkouškách, které byly provedeny příslušnými oznámenými organizacemi podle jiných právních předpisů Společenství,
- v případě, že hodnoty jsou odvozeny z hodnot zjištěných u podobných modelů, tytéž informace pro tyto modely.
Dodavatel musí zajistit technickou dokumentaci popsanou v odstavci 3. K tomuto účelu může použít dokumentaci, která již byla požadována na základě příslušných právních předpisů Společenství.
Tato dokumentaci musí být u dodavatele k dispozici pro účely kontroly po dobu pěti let od vyrobení posledního výrobku.
Článek 3
1. Všichni dodavatelé, kteří uvádějí na trh spotřebiče pro domácnost uvedené v prováděcích směrnicích, musí dodávat energetický štítek v souladu s touto směrnicí.
Použité energetické štítky musí být ve všech ohledech v souladu s touto směrnicí a s prováděcími směrnicemi.
2. Společně s energetickými štítky musí dodavatelé dodávat i informační list výrobku.
Tento informační list musí být součástí všech brožur týkajících se výrobku. Pokud je dodavatel nezajišťuje, musí dodat informační list společně s jinými podklady, kterými je doprovázen spotřebič.
Používané informační listy musí být ve všech ohledech v souladu s touto směrnicí a s prováděcími směrnicemi.
3. Dodavatelé jsou odpovědni za přesnost informací na energetických štítcích a v informačních listech, které dodávají.
4. Předpokládá se, že dodavatel souhlasí se zveřejněním informací uvedených na energetickém štítku nebo v informačních listech.
Článek 4
Pro označování energetickými štítky a informace o výrobku platí tato ustanovení:
a) kdykoli je spotřebič uvedený v prováděcí směrnici předváděn, musí jej obchodníci opatřit příslušným energetickým štítkem na dobře viditelném místě uvedeném v příslušné prováděcí směrnici a v příslušné jazykové verzi;
b) dodavatel musí dodávat obchodníkům uvedeným v odstavci a) potřebné energetické štítky bezplatně.
Dodavatelé si mohou sami zvolit vlastní způsob dodávání energetických štítků.
Jestliže však obchodník předloží požadavek na dodání energetických štítků, musí se dodavatel postarat o okamžitou dodávku.
Článek 5
Jestliže jsou příslušné spotřebiče nabízeny k prodeji, k pronájmu nebo ke koupi na splátky prostřednictvím zásilkového prodeje, katalogů nebo jinými způsoby, při nichž nelze předpokládat, že potenciální zákazník uvidí vystavený spotřebič, musí být v prováděcích směrnicích ustanovení, kterým se zajistí, že potenciální zákazník bude mít před zakoupením spotřebiče k dispozici nezbytné informace uvedené na energetickém štítku nebo v informačním listu.
Článek 6
V prováděcích směrnicích musí být stanoveno, že na energetickém štítku nebo v informačním listu musí být uvedeny informace o emisi hluku vyzařovaného spotřebičem v případě, že jsou tyto informace uváděny podle směrnice 86/594/EHS, jakož i další informace určené pro veřejnost, které se týkají příslušného spotřebiče a jsou poskytovány podle jiných právních předpisů Společenství.
Článek 7
Členské státy přijmou všechna opatření nezbytná k tomu, aby:
a) všichni dodavatelé a obchodníci usazení na jejich území plnili závazky, které pro ně vyplývají z této směrnice;
b) bylo zakázáno použití jiných štítků, značek, symbolů nebo nápisů, které se týkají spotřeby energie a nesplňují požadavky této směrnice a příslušných prováděcích směrnic, jestliže by mohly uvádět uživatele v omyl nebo vést k nejasnostem.
Tento zákaz se nevztahuje na systémy označování štítky v oblasti životního prostředí, které se používají ve Společenství nebo vnitrostátně;
c) zavedení systému označování energetickými štítky a informačních listů, které se týkají spotřeby energie, bylo provázeno vzdělávacími, informačními a propagačními kampaněmi zaměřenými na podporu odpovědnějšího využívání energie ze strany soukromých spotřebitelů.
Článek 8
1. Jsou-li dodržena všechna ustanovení této směrnice a prováděcích směrnic, nesmějí členské státy ani zakazovat ani omezovat uvádění spotřebičů pro domácnost v působnosti prováděcí směrnice na trh.
2. Pokud není prokázán opak, považují členské státy energetické štítky a informační listy za odpovídající ustanovením této směrnice a prováděcích směrnic. Mohou požádat dodavatele o poskytnutí dokladů ve smyslu čl. 2 odst. 3, pokud jde o přesnost informací uvedených na jejich energetických štítcích nebo v informačních listech v případě, že mají důvodné podezření, že jsou tyto informace nesprávné.
Článek 9
Opatření týkající se vytvoření a fungování systému musí být přijímána a přizpůsobována technickému pokroku v souladu s postupem stanoveným v článku 10.
Těmito opatřeními jsou:
a) prováděcí směrnice,
b) doplňování dalších spotřebičů pro domácnost, u nichž lze očekávat významné úspory energie, do seznamu v čl. 1 odst. 1.
Článek 10
Komise postupuje ve spolupráci s výborem složeným ze zástupců členských států, jehož předsedou je zástupce Komise.
Zástupce Komise přednese výboru návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k návrhu ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci. Stanovisko se přijímá většinou stanovenou v čl.
148 odst. 2 Smlouvy o založení Evropského hospodářského společenství pro přijímání rozhodnutí, která má Rada přijímat na návrh Komise, přičemž hlasům členských států je přidělena váha podle výše uvedeného článku Smlouvy.
Předseda nehlasuje.
Komise zamýšlená opatření přijme, pokud jsou v souladu se stanoviskem výboru.
Pokud zamýšlená opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, předloží Komise Radě neprodleně návrh opatření, která mají být přijata.
Rada se usnese kvalifikovanou většinou.
Pokud se Rada neusnese do tří měsíců ode dne, kdy jí byl návrh předán, přijme navrhovaná opatření Komise, s výjimkou případů, kdy se Rada proti opatřením vysloví prostou většinou.
Článek 11
Po uplynutí lhůty tří let ode dne použitelnosti této směrnice Komise posoudí její provádění a dosažené výsledky.
Toto posouzení bude obsaženo ve zprávě, která se předkládá Evropskému parlamentu a Radě.
Článek 12
V prováděcích směrnicích se musí uvést:
a) přesná definice typu spotřebiče, který má být zahrnut;
b) technické normy a metody měření, které se mají použít pro získání informací uvedených v čl. 1 odst. 1;
c) podrobnosti technické dokumentace požadované podle čl. 2 odst. 3;
d) provedení a obsah energetického štítku, jak je uvedeno v článku 2, přičemž provedení musí být v co nejvyšší míře jednotné;
e) místo, kde musí být na spotřebiči upevněn energetický štítek; v případě potřeby mohou směrnice stanovit, že se energetický štítek připojí k obalu nebo se vytiskne na obal;
f) obsah a podle potřeby též úprava a jiné podrobnosti týkající se informačního listu nebo dalších informací uvedených v čl. 3 odst.
2; informace uvedené na energetickém štítku musí být též v informačním listu;
g) informace, které se mají poskytnout v případě nabídek k prodeji podle článku 5, a způsob, jakým mají být poskytovány.
Článek 13
Směrnice 79/530/EH se zrušuje s účinností od 1. ledna 1994.
Směrnice 79/531/EHS se považuje za směrnici, kterou se provádí tato směrnice pro elektrické trouby; členské státy však mohou upustit od jejího povinného zavedení až do data stanoveného v pozměněné prováděcí směrnici týkající se trub, a to v souladu s postupem stanoveným v článku 10.
Článek 14
1. Členské státy přijmou ustanovení nezbytná pro dosažení souladu s touto směrnicí do 1. července 1993.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Použijí tyto předpisy nejpozději od 1. ledna 1994.
2. Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
3. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 15
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 19. října 1992, kterou se doplňuje společný systém daně z přidané hodnoty a mění směrnice 77/388/EHS (sblížení sazeb DPH)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 99 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že dotvoření vnitřního trhu, které je jedním z hlavních cílů Společenství, vyžaduje jako první krok odstranění daňových kontrol na hranicích;
vzhledem k tomu, že má-li se zabránit narušení hospodářské soutěže, vyplývají z tohoto odstranění u daně z přidané hodnoty nejen jednotný základ daně, ale i počet sazeb a úroveň sazeb, jež si jsou mezi členskými státy dostatečně blízké; že je proto nezbytné změnit směrnici 77/388/EHS [4];
vzhledem k tomu, že během přechodného období by měly být umožněny některé odchylky v počtu a úrovních sazeb,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 77/388/EHS se mění takto:
1. V článku 12 se odstavec 3 nahrazuje tímto:
"3. a) Od 1. ledna 1993 uplatňují členské státy základní sazbu, která do 31. prosince 1996 nesmí být nižší než 15 %.
Na základě zprávy o fungování přechodné úpravy a návrhů konečné úpravy, které předloží Komise podle článku 28l, rozhodne Rada jednomyslně do 31. prosince 1995 o výši minimální základní sazby, která bude uplatňována po 31. prosinci 1996.
Členské státy mohou rovněž uplatňovat jednu či dvě snížené sazby.
Snížené sazby nesmí být nižší než 5 % a vztahují se pouze na dodání zboží a poskytnutí služeb těch kategorií, které jsou uvedeny v příloze H.
b) Členské státy mohou uplatňovat sníženou sazbu na dodání zemního plynu a elektřiny, není-li zde nebezpečí narušení hospodářské soutěže.
Členský stát, který hodlá zavést takovou sazbu, o tom musí předem uvědomit Komisi.
Komise rozhodne, zda je zde nebezpečí narušení hospodářské soutěže.
Nepřijme-li Komise toto rozhodnutí do tří měsíců od uvědomění, má se za to, že zde není nebezpečí narušení hospodářské soutěže.
c) Pravidla pro sazby uplatňované na umělecká díla, starožitnosti a sběratelsképředměty stanoví směrnice o zvláštní úpravě vztahující se na použité zboží, umělecká díla, starožitnosti a sběratelské předměty.
Rada tuto směrnici přijme do 31. prosince 1992.
d) Pravidla pro zdaňování zemědělských produktů, které nespadají do kategorie 1 přílohy H, schválí Rada jednomyslně na návrh Komise do 31. prosince 1994.
Do 31. prosince 1994 mohou členské státy, které na ně nyní uplatňují sníženou sazbu, uplatňovat tuto sazbu nadále; členské státy, které na ně uplatňují základní sazbu, na ně nesmějí uplatnit sníženou sazbu.
Toto umožní dvouletý odklad uplatňování základní sazby.
e) Pravidla pro systém a sazby uplatňované na zlato stanoví směrnice o zvláštní úpravě vztahující se na zlato.
Komise podá takový návrh včas tak, aby jej Rada jednomyslně schválila do 31. prosince 1992.
Členské státy přijmou veškerá opatření nezbytná pro boj proti podvodům v této oblasti od 1. ledna 1993.
Tato opatření mohou zahrnovat zavedení systému výpočtu DPH z dodání zlata mezi osobami povinnými k dani v témž členském státě, který stanoví úhradu daně kupujícím na účet prodávajícího, a současný vznik nároku kupujícího na odpočet téže daně jako daně na vstupu."
2. V čl. 12 odst. 4 se zrušuje první věta.
3. V čl. 12 odst. 4 se doplňuje nový pododstavec, který zní:
"Na základě zprávy Komise Rada počínaje rokem 1994 přezkoumává každé dva roky oblast působnosti snížených sazeb.
Rada může na návrh Komise jednomyslně rozhodnout o změnách v seznamu zboží a služeb v příloze H."
4. V článku 28 se odstavec 2 nahrazuje tímto:
"2. Bez ohledu na čl. 12 odst. 3 se během přechodného období podle článku 28l použijí tato ustanovení.
a) V oblasti snížených sazeb mohou být zachována osvobození od daně s vrácením daně odvedené na předchozím stupni nebo snížené sazby nižší než minimální sazba stanovená v čl. 12 odst. 3, které byly v platnosti k 1. lednu 1991 a které jsou v souladu s právem Společenství a splňují podmínky uvedené v poslední odrážce článku 17 druhé směrnice Rady ze dne 11. dubna 1967.
Členské státy přijmou opatření nezbytná k určení vlastních zdrojů vyplývajících z těchto operací.
Jestliže by ustanovení tohoto odstavce působila v Irsku narušení hospodářské soutěže při dodávání energetických produktů určených k ohřevu a osvětlení, může Komise na základě zvláštní žádosti zmocnit Irsko k uplatňování snížené sazby na tato dodání v souladu s čl. 12 odst.
3. V takovém případě podá Irsko svou žádost Komisi spolu se všemi nezbytnými údaji.
Nerozhodne-li Komise do třech měsíců od obdržení žádosti, má se za to, že Irsko bylo zmocněno k uplatňování navržených snížených sazeb.
b) Členské státy, které k 1. lednu 1991 v souladu s právem Společenství poskytovaly v oblasti snížených sazeb osvobození od daně s vrácením daně odvedené na předchozím stupni nebo snížené sazby nižší než minimální sazba stanovená v čl. 12 odst. 3 na jiné zboží a služby než ty, které jsou uvedeny v příloze H, mohou uplatňovat sníženou sazbu nebo jednu ze dvou snížených sazeb uvedených v čl. 12 odst. 3 na všechna taková dodání.
12 odst. 3 povinny zvýšit svou základní sazbu uplatňovanou k 1. lednu 1991 o více než 2 %, mohou v oblasti snížených sazeb uplatňovat sníženou sazbu nižší než minimum stanovené v čl.
12 odst. 3 na dodání zboží a poskytování služeb těch kategorií, které jsou uvedeny v příloze H. Tyto členské státy mohou navíc uplatňovat tuto sazbu i na restaurační služby, dětské ošacení, dětskou obuv a bydlení.
Členské státy nemohou na základě tohoto odstavce zavést osvobození od daně s vrácením daně odvedené na předchozím stupni.
d) Členské státy, které k 1. lednu 1991 uplatňovaly sníženou sazbu na restaurační služby, dětské ošacení, dětskou obuv a bydlení, mohou pokračovat v uplatňování této sazby na tato dodání.
e) Členské státy, které k 1. lednu 1991 uplatňovaly sníženou sazbu na dodání zboží a služeb jiných nežtěch, které jsou uvedeny v příloze H, mohou uplatňovat sníženou sazbu nebo jednu ze dvou snížených sazeb podle čl. 12 odst. 3 na tato dodání s podmínkou, že dotyčná sazba není nižší než 12 %.
f) Řecká republika může uplatňovat sazby DPH až o 30 % nižší než odpovídající sazby uplatňované v pevninské části Řecka ve správních obvodech Lesbos, Chios, Samos, Dodekanésos a Kyklady a na těchto ostrovech v Egejském moři: Thasos, Severní Sporady, Samothraké a Skyros.
g) Na základě zprávy Komise přehodnotí Rada do 31. prosince 1994 ustanovení písmen a) až f), zejména z pohledu řádného fungování vnitřního trhu.
Jestliže by došlo k významnému narušení hospodářské soutěže, přijme Rada jednomyslně na návrh Komise vhodná opatření."
5. Příloha této směrnice se připojuje jako příloha H.
Článek 2
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 31. prosince 1992.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 19. října 1992 o sbližování daní z cigaret
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 99 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že směrnice 72/464/EHS [4] stanoví obecná ustanovení o spotřebních daních z tabákových výrobků a zvláštní ustanovení o struktuře spotřebních daní z cigaret;
vzhledem k tomu, že směrnice 79/32/EHS [5] obsahuje definice různých skupin tabákových výrobků;
vzhledem k tomu, že pro vytvoření vnitřního trhu k 1. lednu 1993 je nezbytné stanovit celkovou minimální spotřební daň z cigaret;
vzhledem k tomu, že pro dosažení celkové minimální spotřební daně může Španělské království využít dvouleté přechodné období;
vzhledem k tomu, že Portugalské republice by měla být poskytnuta možnost uplatňovat nižší sazbu daně z cigaret vyrobených malými výrobci a spotřebovaných v nejvzdálenějších regionech Azory a Madeira;
vzhledem k tomu, že je nutné stanovit postup, který umožní provádět každé dva roky úpravy celkového zatížení a struktury spotřebních daní z cigaret s ohledem na řádné fungování vnitřního trhu a obecné cíle Smlouvy,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Nejpozději od 1. ledna 1993 uplatňují členské státy minimální spotřební daně z cigaret v souladu s pravidly této směrnice.
2. Odstavec 1 se použije pro daně, které jsou podle směrnice 72/464/EHS vybírány z cigaret a které jsou tvořeny
a) specifickou spotřební daní z jednotky výrobku;
b) poměrnou spotřební daní vypočtenou na základě maximální maloobchodní prodejní ceny;
c) DPH, která je úměrná maloobchodní prodejní ceně.
Článek 2
Nejpozději od 1. ledna 1993 uplatňuje každý členský stát celkovou minimální spotřební daň (specifická daň a valorická daň bez DPH), jejíž dopad je stanoven na 57 % maloobchodní prodejní ceny (včetně všech daní) cigaret nejžádanější cenové kategorie.
Od 1. ledna 1993 se celková minimální spotřební daň z cigaret stanoví podle cigaret cenové kategorie nejžádanější podle údajů, které jsou k dispozici k 1. lednu každého roku.
Článek 3
1. Pro dosažení celkové minimální spotřební daně stanovené v článku 2 může Španělské království využít dvouleté přechodné období, které začíná 1. ledna 1993.
2. Portugalská republika může uplatňovat sazbu daně nižší až o 50 % oproti sazbě stanovené v článku 2 z cigaret vyrobených malými výrobci, jejichž roční výroba nepřesahuje 500 tun, a spotřebovaných v nejvzdálenějších regionech Azory a Madeira.
Článek 4
Každé dva roky a poprvé nejpozději 31. prosince 1994 přezkoumá Rada na základě zprávy a případně návrhu Komise celkovou minimální spotřební daň stanovenou v článku 2, čl. 3 odst.
2 a strukturu spotřebních daní stanovenou v článku 10b směrnice 72/464/EHS a po konzultaci s Evropským parlamentem jednomyslně přijme nezbytná opatření. Komise při vypracovávání zprávy a Rada při přezkoumávání zohlední řádné fungování vnitřního trhu a obecné cíle Smlouvy.
Článek 5
1. Členské státy přijmou právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 31. prosince 1992.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 6
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady 92/80/EHS ze dne 19. října 1992 o sbližování daní z jiných tabákových výrobků než cigaret
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 99 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že směrnice 72/464/EHS [4] stanoví v hlavě I obecná ustanovení o spotřebních daních ze všech tabákových výrobků; že v hlavě II uvedené směrnice již byla přijata zvláštní ustanovení pro cigarety; že zvláštní ustanovení musí být ještě přijata pro jiné druhy tabákových výrobků;
vzhledem k tomu, že směrnice 79/32/EHS [5] obsahuje definice různých skupin tabákových výrobků;
vzhledem k tomu, že pro vytvoření vnitřního trhu k 1. lednu 1993 je nezbytné stanovit celkovou minimální spotřební daň z jiných tabákových výrobků než cigaret;
vzhledem k tomu, že by měla být harmonizována daňová zátěž pro všechny výrobky, které patří do jedné skupiny tabákových výrobků;
vzhledem k tomu, že nejvhodnějším způsobem pro dosažení vnitřního trhu je stanovení celkové minimální spotřební daně, která je vyjádřena jako procentní podíl nebo jako pevná částka za kilogram nebo určitý počet kusů;
vzhledem k tomu, že Italské republice a Španělskému království by měla být do 31. prosince 1998 poskytnuta možnost uplatňovat nižší sazbu daně z doutníků a doutníčků na tabákové svitky, které jsou výhradně ze surového tabáku a které nejsou cigaretami;
vzhledem k tomu, že je nutné stanovit postup, který na základě zprávy Komise, která zohlední všechny příslušné faktory, umožní pravidelné přezkoumání sazeb a pevných částek stanovených touto směrnicí;
vzhledem k tomu, že je nutné zavést mechanismus, který umožní převod specifických pevných částek vyjádřených v ECU na národní měnu,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Tyto skupiny tabákových výrobků vyrobených ve Společenství nebo dovezených z třetích zemí podléhají ve všech členských státech minimální spotřební dani podle článku 3:
a) doutníky a doutníčky;
b) jemně řezaný tabák k ručnímu rolování cigaret;
c) ostatní tabák ke kouření.
Článek 2
Pro účely této směrnice se jako definice výrobků uvedených v článku 1 použijí definice uvedené v článcích 2, 4 a 4a směrnice 79/32/EHS.
Článek 3
1. Nejpozději od 1. ledna 1993 uplatňují členské státy spotřební daň, kterou může být
- buď valorická daň vypočtená na základě maximálních maloobchodních prodejních cen jednotlivých výrobků volně stanovených výrobci usazenými ve Společenství a dovozci ze třetích zemí v souladu s článkem 5 směrnice 72/464/EHS,
- nebo specifická daň podle množství,
- nebo složená daň kombinující valorickou a specifickou složku, avšak s podmínkou, že celková spotřební daň vyjádřená jako procentní podíl nebo jako pevná částka na kilogram nebo na určitý počet kusů bude nejméně rovna minimální výši stanovené pro
- doutníky a doutníčky: na 5 % maloobchodní prodejní ceny včetně všech daní nebo 7 ECU z 1000 kusů či za jeden kilogram,
- jemně řezaný tabák k ručnímu balení cigaret: na 30 % maloobchodní prodejní ceny včetně všech daní nebo 20 ECU za jeden kilogram,
- ostatní tabák ke kouření: na 20 % maloobchodní prodejní ceny včetně všech daní nebo 15 ECU za jeden kilogram.
2. Sazby nebo pevné částky uvedené v odstavci 1 platí pro všechny výrobky, které patří do příslušné skupiny tabákových výrobků, aniž by dále byly v jednotlivých skupinách rozlišovány podle jakosti, obchodní úpravy, původu výrobků, použitého materiálu, vlastností zúčastněných podniků nebo podle jiných kritérií.
3. Italská republika a Španělské království mohou až do 31. prosince 1998 uplatňovat na tabákové svitky, které jsou výhradně ze surového tabáku a které nejsou cigaretami, sazbu nebo pevnou částku, která je až o 50 % nižší než běžná vnitrostátní sazba spotřební daně z doutníků a doutníčků a která může být nižší než minimální sazba podle odstavce 1.
Článek 4
Každé dva roky a poprvé nejpozději 31. prosince 1994 přezkoumá Rada na základě zprávy a případně návrhu Komise daňové sazby stanovené touto směrnicí a po konzultaci s Evropským parlamentem jednomyslně přijme nezbytná opatření.
Komise při vypracovávání zprávy a Rada při přezkoumávání zohlední řádné fungování vnitřního trhu, reálnou hodnotu daňových sazeb a obecné cíle Smlouvy.
Článek 5
1. Kurz přepočtu ECU na národní měny, používaný k výpočtu specifických spotřebních daní, se stanovuje jednou ročně.
Přitom se použijí sazby platné první pracovní den v měsíci říjnu a zveřejněné v Úředním věstníku Evropských společenství. Použijí se ode dne 1. ledna následujícího kalendářního roku.
2. Členské státy si mohou při ročních úpravách uvedených v odstavci 1 zachovat v platnosti dosavadní pevné částky spotřebních daní, pokud přepočet výše spotřebních daní vyjádřené v národních měnách na ECU nebude mít za následek nárůst spotřební daně větší než 5 % nebo 5 ECU, podle toho, co je nižší.
Článek 6
1. Členské státy přijmou právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 31. prosince 1992.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 7
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady 92/83/EHS ze dne 19. října 1992 o harmonizaci struktury spotřebních daní z alkoholu a alkoholických nápojů
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 99 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že směrnice 92/12/EHS [4] stanoví obecnou úpravu pro výrobky podléhající spotřební dani;
vzhledem k tomu, že směrnice 92/84/EHS [5] stanoví minimální sazby spotřební daně, které mají být ukládány v členských státech na alkohol a alkoholické nápoje;
vzhledem k tomu, že pro řádné fungování vnitřního trhu je důležité formulovat společné definice všech dotyčných výrobků;
vzhledem k tomu, že je účelné založit tyto definice na definicích, které jsou obsaženy v kombinované nomenklatuře platné ke dni přijetí této směrnice;
vzhledem k tomu, že v případě piva je možné povolit alternativní metody výpočtu daně z hotových výrobků;
vzhledem k tomu, že v případě piva je možné v rámci určitých mezí povolit členským státům, aby uplatňovaly daň podle pásem, jež budou tvořena více než jedním stupněm Plato, za podmínky, že žádné pivo nebude zdaněno sazbou nižší než je minimální sazba Společenství;
vzhledem k tomu, že v případě piva vyráběného v malých nezávislých pivovarech a v případě lihu vyráběného v malých lihovarech je žádoucí společný přístup, který dovolí členským státům uplatňovat na tyto výrobky nižší daňové sazby;
vzhledem k tomu, že je možné povolit určité rozdíly v obsahu alkoholu, od nějž členské státy přistupují ke zdaňování piva, pokud tím nepůsobí vnitřnímu trhu nepřijatelné obtíže;
vzhledem k tomu, že v případě piva, vína a ostatních kvašených nápojů je žádoucí povolit členským státům, aby osvobodily od daně podomácku vyrobené výrobky, které nejsou vyráběny pro obchodní účely;
vzhledem k tomu, že členské státy by měly v zásadě uplatňovat jedinou sazbu na hektolitr hotového výrobku u veškerého tichého vína a ostatních nešumivých kvašených nápojů a také jedinou daňovou sazbu za hektolitr hotového výrobku u veškerých šumivých vín a šumivých kvašených nápojů;
vzhledem k tomu, že je žádoucí povolit členským státům, aby uplatňovaly nižší daňové sazby ze všech druhů vína a ostatních kvašených nápojů, pokud přitom skutečný obsah alkoholu výrobku nepřesahuje hodnotu 8,5 % objemových;
vzhledem k tomu, že členským státům, které k 1. lednu 1992 uplatňují vyšší daňovou sazbu na určitá vína, by mělo být dovoleno v tom pokračovat;
vzhledem k tomu, že členské státy by měly v zásadě uplatňovat jedinou daňovou sazbu za hektolitr hotového výrobku u všech meziproduktů;
vzhledem k tomu, že je žádoucí povolit členským státům, aby uplatňovaly nižší sazbu daně z meziproduktů na jedné straně na výrobky, jejichž obsah alkoholu nepřesahuje 15 %, a na druhé straně na přírodní sladká vína;
vzhledem k tomu, že členské státy by měly v zásadě uplatňovat stejnou daňovou sazbu za hektolitr čistého alkoholu na veškerý líh, jak je definován v této směrnici;
vzhledem k tomu, že je možné povolit členským státům, aby uplatňovaly nižší sazby nebo aby osvobodily od spotřební daně některé výrobky regionálního a tradičního charakteru;
vzhledem k tomu, že v případech, kdy je členským státům dovoleno uplatňovat nižší sazby, by tyto nižší sazby neměly způsobit narušení hospodářské soutěže v rámci vnitřního trhu;
vzhledem k tomu, že členským státům by mělo být povoleno vrátit spotřební daň z alkoholických nápojů, které se staly nevhodné ke spotřebě;
vzhledem k tomu, že je nezbytné na úrovni Společenství stanovit osvobození od daně vztahující se na zboží přepravované mezi členskými státy;
vzhledem k tomu, že je možné ponechat členským státům možnost uplatňovat osvobození od daně pro zboží, které na jejich území dochází konečného použití;
vzhledem k tomu, že je nezbytné vytvořit systém oznamování požadavků na denaturaci pro plně denaturovaný alkohol, platných v každém členském státu a systém vyjadřování souhlasu s těmito předpisy ze strany ostatních členských států;
vzhledem k tomu, že členské státy by neměly být zbaveny prostředků boje proti případným daňovým únikům, vyhýbání se daňovým povinnostem nebo zneužití při uplatňování osvobození od daně;
vzhledem k tomu, že členským státům by mělo být dovoleno, aby osvobození od daně zaváděná touto směrnicí uskutečnily formou vrácení daně;
vzhledem k tomu, že uplatňují-li některé členské státy vyšší daňovou sazbu na "ostatní šumivé kvašené nápoje" než na meziprodukty, mělo by jim být dovoleno uplatňovat tuto vyšší sazbu na meziprodukty, které mají povahu "ostatních šumivých kvašených nápojů",
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI: ODDÍL I PIVO Oblast působnosti
Článek 1
1. Členské státy uplatňují spotřební daň z piva v souladu s touto směrnicí.
2. Členské státy stanoví své sazby spotřební daně v souladu se směrnicí 92/84/EHS.
Článek 2
Pro účely této směrnice se "pivem" rozumějí všechny výrobky kódu KN (kombinované nomenklatury) 2203, které obsahují více než 0,5 % objemových alkoholu, a všechny výrobky, které obsahují směs piva a nealkoholických nápojů kódu KN 2206 a obsahují více než 0,5 % objemových alkoholu.
Výpočet daně
Článek 3
1. Spotřební daň vybíraná členskými státy z piva se vypočítává podle
- počtu hektolitrů/stupňů Plato, nebo
- počtu hektolitrů/stupňů skutečného obsahu alkoholu
hotového výrobku.
2. Při určování výše daně z piva v souladu s požadavky směrnice 92/84/EHS mohou členské státy pominout zlomky stupně Plato nebo stupně skutečného obsahu alkoholu.
Dále mohou členské státy, které vypočítávají daň podle počtu hektolitrů/stupňů Plato, dělit pivo do kategorií o šířce nejvýše čtyř stupňů Plato a uplatňovat pak stejnou daňovou sazbu za hektolitr na všechna piva, které patří do jedné kategorie.
Tyto sazby však nemohou být nižší než minimální sazba stanovená v článku 6 směrnice 92/84/EHS (dále jen "minimální sazba").
Článek 4
1. Členské státy mohou uplatňovat snížené sazby daně, které mohou být diferencovány podle ročního výstavu dotyčných pivovarů, na pivo vystavené malými nezávislými pivovary za následujících omezení:
- snížené sazby se neuplatní na podniky, které vyrábějí více než 200000 hl ročně,
- snížené sazby, které mohou poklesnout pod minimální sazbu, nesmí být přitom sníženy více než o 50 % pod základní vnitrostátní sazbu spotřební daně.
2. Pro účely nižších sazeb se "malým nezávislým pivovarem" rozumí pivovar, který je právně a hospodářsky nezávislý na jakémkoli jiném pivovaru, který využívá provozních prostor, jež jsou fyzicky umístěny odděleně od jakéhokoli jiného pivovaru, a který nevyrábí značkové pivo v licenci.
Spolupracují-li však dva nebo více malých pivovarů a jejich společný roční výstav nepřekročí 200000 hl, mohou být i tyto pivovary považovány za jediný malý nezávislý pivovar.
3. Členské státy zabezpečí, aby případné nižší sazby, které zavedou, platily stejně i pro pivo dovezené na jejich území z malých nezávislých pivovarů nacházejících se v jiných členských státech.
Zejména musí zajistit, aby na žádnou jednotlivou dodávku z jiného členského státu nebyla uvalena vyšší daň než na odpovídající vnitrostátní dodávku.
Článek 5
1. Členské státy mohou uplatňovat snížené sazby, které mohou poklesnout pod minimální sazbu, na pivo, jehož skutečný obsah alkoholu nepřesáhne 2,8 % objemových.
2. Členské státy mohou omezit uplatnění tohoto článku na výrobky, které obsahují směs piva a nealkoholických nápojů, kódu KN 2206.
Článek 6
Za podmínek, jež přijmou pro zajištění jednoznačného uplatňování takového osvobození, mohou členské státy osvobodit od spotřební daně pivo vyrobené jednotlivcem a spotřebované výrobcem, členy jeho rodiny nebo jeho hosty za předpokladu, že nedochází k prodeji. ODDÍL II
VÍNO Oblast působnosti
Článek 7
1. Členské státy uplatňují spotřební daň z vína v souladu s touto směrnicí.
2. Členské státy stanoví své sazby spotřební daně v souladu se směrnicí 92/84/EHS.
Článek 8
Pro účely této směrnice se
1. "tichým vínem" rozumějí všechny výrobky kódů KN 2204 a 2205, s výjimkou šumivého vína, jak je vymezeno v odstavci 2 tohoto článku,
- jejichž skutečný obsah alkoholu přesahuje 1,2 % objemových, ale nepřesahuje 15 % objemových, je-li alkohol obsažený v hotovém výrobku plně kvasného původu,
- jejichž skutečný obsah alkoholu přesahuje 15 % objemových, ale nepřesahuje 18 % objemových, pokud byly vyrobeny bez jakéhokoli obohacování a je-li alkohol obsažený v hotovém výrobku plně kvasného původu;
2. "šumivým vínem" rozumějí všechny výrobky kódů KN 220410, 22042110, 22042910 a 2205 a
- které jsou plněny do lahví s "hřibovitou zátkou", jež je upevněna sponou nebo vázáním, nebo které mají díky obsahu oxidu uhličitého v roztoku přetlak tři bary nebo větší,
- jejichž skutečný obsah alkoholu přesahuje 1,2 % objemových, ale nepřesahuje 15 % objemových, je-li alkohol obsažený v hotovém výrobku plně kvasného původu.
Výpočet daně
Článek 9
1. Spotřební daň vybíraná členskými státy z vína se vypočítává podle počtu hektolitrů hotového výrobku.
2. Nestanoví-li odstavce 3 a 4 jinak, stanoví členské státy stejnou sazbu daně na všechny výrobky podléhající spotřební dani z tichého vína.
Obdobně stanoví stejnou sazbu daně na všechny výrobky podléhající spotřební dani z šumivého vína.
Mohou rovněž uplatňovat stejnou daňovou sazbu na tiché i šumivé víno.
3. Členské státy mohou uplatňovat nižší sazby spotřební daně na jakýkoli druh tichého nebo šumivého vína, jehož skutečný obsah alkoholu nepřesahuje 8,5 % objemových.
4. Členské státy, které k 1. lednu 1992 uplatňovaly vyšší daňovou sazbu z tichých vín, jak jsou vymezena v čl. 8 odst. 1 druhé odrážce, mohou pokračovat v uplatňování této sazby. Tato vyšší sazba však nesmí být vyšší než základní vnitrostátní sazba uplatňovaná na meziprodukty.
Článek 10
Za podmínek, jež přijmou pro zajištění jednoznačného uplatňování takového osvobození, mohou členské státy osvobodit od spotřební daně víno vyrobené jednotlivcem a spotřebované výrobcem, členy jeho rodiny nebo jeho hosty za předpokladu, že nedochází k prodeji. ODDÍL III
JINÉ KVAŠENÉ NÁPOJE NEŽ VÍNO A PIVO Oblast působnosti
Článek 11
1. Členské státy uplatňují spotřební daň z jiných kvašených nápojů než piva a vína (dále jen "ostatní kvašené nápoje") v souladu s touto směrnicí.
2. Členské státy stanoví své sazby spotřební daně v souladu se směrnicí 92/84/EHS.
Článek 12
Pro účely této směrnice a aniž je dotčen článek 17 se:
1. "ostatními nešumivými kvašenými nápoji" rozumějí všechny výrobky kódů KN 2204 a 2205, které nejsou zmíněny výše v článku 8, a dále výrobky kódu KN 2206, s výjimkou ostatních šumivých kvašených nápojů, jak jsou vymezeny v bodu 2 tohoto článku, a každého výrobku, na nějž se vztahuje článek 2 a
- jejichž skutečný obsah alkoholu přesahuje 1,2 % objemových, ale nepřesahuje 10 % objemových,
- jejichž skutečný obsah alkoholu přesahuje 10 % objemových, ale nepřesahuje 15 % objemových, je-li alkohol obsažený ve výrobku plně kvasného původu;
2. "ostatními šumivými kvašenými nápoji" rozumějí všechny výrobky kódu KN 22060091, a rovněž výrobky kódů KN 220410, 22042110, 22042910 a 2205, které nejsou zmíněny výše v článku 8 a
- které jsou plněny do lahví s "hřibovitou zátkou", jež je upevněna sponou nebo vázáním, nebo které mají díky obsahu oxidu uhličitého v roztoku přetlak tři bary nebo větší,
- jejichž skutečný obsah alkoholu přesahuje 1,2 % objemových, ale nepřesahuje 13 % objemových,
- jejichž skutečný obsah alkoholu přesahuje 13 % objemových, ale nepřesahuje 15 % objemových, je-li alkohol obsažený ve výrobku plně kvasného původu.
Výpočet daně
Článek 13
1. Spotřební daň vybíraná členskými státy z ostatních kvašených nápojů se vypočítává podle počtu hektolitrů hotového výrobku.
2. Nestanoví-li odstavec 3 jinak, stanoví členské státy stejnou sazbu spotřební daně na všechny výrobky podléhající dani z ostatních nešumivých kvašených nápojů.
Obdobně stanoví stejnou sazbu spotřební daně na výrobky podléhající dani z ostatních šumivých kvašených nápojů.
Mohou rovněž uplatňovat stejnou daňovou sazbu na ostatní nešumivé kvašené nápoje i na ostatní šumivé kvašené nápoje.
3. Členské státy mohou uplatňovat nižší sazby spotřební daně na jakýkoli druh ostatních nešumivých a šumivých kvašených nápojů, jejichž skutečný obsah alkoholu nepřesahuje 8,5 % objemových.
Článek 14
Za podmínek, jež přijmou pro zajištění jednoznačného uplatňování takového osvobození, mohou členské státy osvobodit od spotřební daně ostatní kvašené nápoje vyrobené jednotlivcem a spotřebované výrobcem, členy jeho rodiny nebo jeho hosty za předpokladu, že nedochází k prodeji.
Článek 15
Pro účely uplatňování směrnice 92/84/EHS a směrnice 92/12/EHS se odkazy na "víno" použijí přiměřeně na ostatní kvašené nápoje, jak jsou vymezeny v tomto oddílu. ODDÍL IV
MEZIPRODUKTY Oblast působnosti
Článek 16
1. Členské státy uplatňují spotřební daň z meziproduktů v souladu s touto směrnicí.
2. Členské státy stanoví své sazby spotřební daně v souladu se směrnicí 92/84/EHS. Tyto sazby nesmí poklesnout pod sazby, které členské státy uplatňují na výrobky uvedené v čl. 8 odst. 1 a čl. 12 odst. 1 této směrnice.
Článek 17
1. Pro účely této směrnice se "meziprodukty" rozumějí všechny výrobky se skutečným obsahem alkoholu přesahujícím 1,2 % objemových, ale nepřesahujícím 22 % objemových, které spadají pod kódy KN 2204, 2205 a 2206 a na něž se nevztahují články 2, 8 a 12.
2. Aniž je dotčen článek 12, mohou členské státy považovat za meziprodukt jakýkoli nešumivý kvašený nápoj, na nějž se vztahuje čl. 12 odst. 1, jehož skutečný obsah alkoholu přesahuje 5,5 % objemových a který není výhradně kvasného původu, a dále jakýkoli šumivý kvašený nápoj, na nějž se vztahuje čl. 12 odst. 2, jehož skutečný obsah alkoholu přesahuje 8,5 % objemových a který není výhradně kvasného původu. Výpočet daně
Článek 18
1. Spotřební daň vybíraná členskými státy z meziproduktů se vypočítává podle počtu hektolitrů hotového výrobku.
2. Nestanoví-li odstavce 3, 4 a 5 jinak, stanoví členské státy stejnou sazbu spotřební daně na všechny výrobky podléhající dani z meziproduktů.
3. Členské státy mohou uplatňovat jedinou sníženou daňovou sazbu na meziprodukty, jejichž skutečný obsah alkoholu nepřesahuje 15 % objemových, za těchto podmínek:
- snížená sazba nebude stanovena níže než 40 % pod základní vnitrostátní sazbu spotřební daně,
- snížená sazba nebude nižší než základní vnitrostátní sazba uplatňovaná na výrobky, na než se vztahují čl. 8 odst. 1 a čl. 12 odst. 1 této směrnice.
4. Členské státy mohou uplatňovat jedinou sníženou daňovou sazbu na meziprodukty, které jsou vymezeny v čl. 13 odst. 1 a 2 nařízení (EHS) č. 4252/88.
Tato snížená sazba
- může poklesnout pod minimální sazbu, avšak nesmí být nižší o více než 50 % než základní vnitrostátní sazba spotřební daně, ani
- nesmí být stanovena pod hodnotu minimální sazby uplatňované na meziprodukty.
5. Na meziprodukty, které jsou plněny do lahví s "hřibovitou zátkou", jež je upevněna sponou nebo vázáním, nebo které mají díky obsahu oxidu uhličitého v roztoku přetlak tři bary nebo větší, mohou členské státy uplatňovat tutéž sazbu jako na výrobky, na které se vztahuje čl. 12 odst. 2, s podmínkou, že tato sazba je vyšší než vnitrostátní sazba na meziprodukty. ODDÍL V LÍH Oblast působnosti
Článek 19
1. Členské státy uplatňují spotřební daň z lihu v souladu s touto směrnicí.
2. Členské státy stanoví své sazby spotřební daně v souladu se směrnicí 92/84/EHS.
Článek 20
Pro účely této směrnice se "lihem" rozumějí:
- všechny výrobky, jejichž skutečný obsah alkoholu přesahuje 1,2 % objemových, kódů KN 2207 a 2208, a to i tehdy, jsou-li tyto výrobky součástí výrobku, který spadá do jiné kapitoly kombinované nomenklatury,
- výrobky kódů KN 2204, 2205 a 2206, jejichž skutečný obsah alkoholu přesahuje 22 % objemových,
- výrobky, které obsahují pitné lihoviny, ať v roztoku nebo jinak.
Výpočet daně
Článek 21
Spotřební daň z lihu se stanoví z hektolitru čistého alkoholu o teplotě 20 °C a vypočítává se podle počtu hektolitrů čistého alkoholu.
Podle článku 22 uplatňují členské státy stejnou daňovou sazbu na všechny výrobky podléhajících dani z lihu.
Článek 22
1. Členské státy mohou uplatňovat snížené sazby spotřební daně na líh vyrobený malými lihovary za těchto omezení:
- snížené sazby, které mohou poklesnout pod minimální sazbu, se neuplatní na podniky, které ročně vyrábějí více než 10 hektolitrů čistého alkoholu.
Nicméně členské státy, které uplatňovaly k 1. lednu 1992 nižší sazby na podniky produkující mezi 10 až 20 hektolitry čistého alkoholu ročně, tak mohou činit i nadále,
- snížené sazby nesmí být sníženy více než o 50 % pod základní vnitrostátní sazbu spotřební daně.
2. Pro účely nižších sazeb se "malým lihovarem" rozumí lihovar, který je právně a hospodářsky nezávislý na jakémkoli jiném lihovaru a který nevyrábí v licenci.
3. Členské státy zabezpečí, aby případné nižší sazby, které zavedou, platily stejně i pro líh dovezený na jejich území od nezávislých malých lihovarů nacházejících se v jiných členských státech.
4. Členské státy mohou přijmout předpisy, díky nimž bude alkohol vyrobený malými výrobci propuštěn pro domácí spotřebu, jakmile bude vyroben (pod podmínkou, že výrobci sami neuskuteční nějaký obchod uvnitř Společenství), aniž by byl podřízen režimu uskladňování ve skladu s daňovým dozorem, a bude nakonec zdaněn paušálně.
5. Členské státy mohou uplatňovat snížené daňové sazby na výrobky kódu KN 2208, jejichž skutečný obsah alkoholu nepřesahuje 10 % objemových.
Článek 23
Níže uvedené členské státy mohou zavést snížené sazby, které mohou poklesnout pod minimální sazbu, avšak nesmí být nižší o více než 50 % než základní vnitrostátní sazba daně z lihu, pro tyto výrobky:
1. Francouzská republika pro rum, jak je vymezen v čl. 1 odst. 4 písm. a) nařízení (EHS) 1576/89, vyrobený z cukrové třtiny, která byla sklizena na místě výroby, jak stanoví čl. 1 odst. 3 písm. l) zmíněného nařízení, jehož obsah jiných těkavých složek než ethanolu a methanolu je roven nebo přesahuje 225 gramů na hektolitr čistého alkoholu a jehož skutečný obsah alkoholu činí nejméně 40 % objemových;
2. Řecká republika pro anýzem ochucené lihovinové nápoje, jak jsou vymezeny v nařízení (EHS) č. 1576/89, které jsou bezbarvé, jejichž obsah cukru nepřesahuje 50 gramů na litr a u nichž je nejméně 20 % obsahu alkoholu v hotovém výrobku tvořeno alkoholem vyrobeným tradiční metodou přerušované destilace v měděných kotlích o obsahu 1000 litrů nebo méně. ODDÍL VI RŮZNÉ
Článek 24
1. Členské státy nemusí požadovat, aby výrobky, na které se vztahuje tato směrnice, byly vyrobeny ve skladu s daňovým dozorem ze složkových alkoholických výrobků s podmíněným osvobozením od spotřební daně, pokud byla daň z těchto složek zaplacena předem a pokud by celková daň ze složkových alkoholických výrobků nebyla nižší než daň z výrobku, který je výsledkem jejich míšení.
2. Španělské království nemusí považovat za výrobu meziproduktů přípravu vín vyráběných v regionech Moriles-Montilla, Tarragona, Priorato a Terra Alta, do nichž byl alkohol přidán takovým způsobem, že jejich obsah alkoholu nestoupl více než o 1 % objemové.
Článek 25
Členské státy mohou vrátit spotřební daň z alkoholických nápojů, které byly staženy z trhu, protože je jejich stav nebo stáří učinily nevhodnými pro lidskou spotřebu.
Článek 26
Odkazy učiněné v této směrnici na kódy KN se vztahují k verzi kombinované nomenklatury platné ke dni přijetí této směrnice.
ODDÍL VII OSVOBOZENÍ OD DANĚ
Článek 27
1. Členské státy mohou osvobodit výrobky, na které se vztahuje tato směrnice, od harmonizované spotřební daně za podmínek, které samy stanoví za účelem zajištění správného a jednoznačného uplatňování těchto úlev a předcházení daňovým únikům, vyhýbání se daňovým povinnostem nebo zneužití daňového režimu,
a) jsou-li tyto výrobky distribuovány ve formě lihu, který byl plně denaturován v souladu s požadavky některého členského státu, pokud tyto požadavky byly řádně oznámeny a schváleny v souladu s odstavci 3 a 4.
Tato osvobození budou podmíněna uplatněním ustanovení směrnice 92/12/EHS týkajících se obchodního pohybu plně denaturovaného alkoholu;
b) jsou-li tyto výrobky denaturovány v souladu s požadavky některého členského státu a používány pro výrobu jakéhokoli výrobku, který není určen pro lidskou spotřebu;
c) jsou-li tyto výrobky používány pro výrobu octa kódu KN 2209;
d) jsou-li tyto výrobky používány pro výrobu léků vymezených ve směrnici 65/65/EHS;
e) jsou-li tyto výrobky používány pro výrobu přísad při výrobě potravin a nealkoholických nápojů, jejichž obsah alkoholu nepřesahuje 1,2 % objemových;
f) jsou-li používány jako takové nebo jako složka polotovarů k výrobě plněných nebo jinak zpracovávaných potravin pod podmínkou, že obsah alkoholu v žádném případě nepřesahuje 8,5 litrů čistého alkoholu na 100 kg výrobku v případě čokolád, popřípadě 5 litrů čistého alkoholu na 100 kg výrobku v případě jiných výrobků.
2. Členské státy mohou osvobodit výrobky, na které se vztahuje tato směrnice, od harmonizované spotřební daně za podmínek, které samy stanoví za účelem zajištění správného a jednoznačného uplatňování těchto úlev a pro předcházení daňovým únikům, vyhýbání se daňovým povinnostem nebo zneužití daňového režimu, jsou-li používány
a) jako vzorky pro analýzu, pro nezbytné výrobní zkoušky nebo pro vědecké účely;
b) pro vědecký výzkum;
c) pro lékařské účely v nemocnicích a v lékárnách;
d) ve výrobním procesu, pokud hotový výrobek neobsahuje alkohol;
e) při výrobě složeného výrobku, který není předmětem spotřební daně podle této směrnice.
3. Do 1. ledna 1993 a tři měsíce před každou zamýšlenou následnou změnou vnitrostátních právních předpisů oznámí každý členský stát Komisi zároveň s příslušnými údaji denaturační prostředky, které hodlá využívat pro účely odst.
1 písm. a). Komise předá tato oznámení ostatním členským státům do jednoho měsíce od obdržení.
4. Jestliže do dvou měsíců od uvědomění ostatních členských států Komise ani žádný členský stát nepožádá, aby záležitost projednala Rada, považuje se oznámený postup denaturace za Radou schválený.
Jsou-li v uvedené lhůtě podány námitky, musí být rozhodnutí přijato postupem podle článku 24 směrnice 92/12/EHS.
Zjistí-li členský stát, že osvobození určitého výrobku od daně podle odst. 1 písm. a) nebo b) vede k daňovému úniku, vyhýbání se daňovým povinnostem nebo k zneužití daňového režimu, může odmítnout osvobození udělit nebo už udělené osvobození zrušit.
Daný členský stát o tom neprodleně uvědomí Komisi.
Komise toto sdělení předá ostatním členským státům do jednoho měsíce od obdržení.
Konečné rozhodnutí bude přijato postupem podle článku 24 směrnice 92/12/EHS.
Členské státy nejsou povinny přiznat tomuto rozhodnutí zpětnou působnost.
6. Členské státy mohou uplatňovat uvedená osvobození od daně formou vrácení již odvedené spotřební daně.
Článek 28
Spojené království může nadále poskytovat osvobození od daně, která uplatňovalo k 1. lednu 1992, na následující výrobky:
- koncentrované sladové nápoje, jejichž zápara před kvašením měla specifickou hmotnost 1200 původního obsahu extraktu (47o Plato) nebo více,
- aromatická hořká piva se skutečným obsahem alkoholu od 44,2 do 49,2 % objemových, která obsahují od 1,5 do 6 % hmotnostních hořce, koření a dalších aromatických přísad a od 4 do 10 % hmotnostních cukru a která jsou dodávána v nádobách s obsahem 0,2 litru výrobku nebo menším.
ODDÍL VIII ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 29
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 31. prosince 1992.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 30
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 19. října 1992 o sbližování sazeb spotřební daně z alkoholu a alkoholických nápojů
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 99 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise[1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu[2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru[3],
vzhledem k tomu, že směrnice 92/12/EHS[4] stanoví obecnou úpravu pro výrobky podléhající spotřební dani;
vzhledem k tomu, že směrnice 92/83/EHS[5] upravuje obecný režim harmonizace struktury spotřebních daní z alkoholu a alkoholických nápojů;
vzhledem k tomu, že členské státy by měly od 1. ledna 1993 uplatňovat na tyto výrobky minimální sazby spotřební daně, aby bylo k tomuto dni dosaženo vytvoření vnitřního trhu;
vzhledem k tomu, že nejvhodnějším základem pro uložení daně z lihu je objemový obsah čistého alkoholu;
vzhledem k tomu, že nejvhodnějším základem pro uložení daně z vína a meziproduktů je objem hotového výrobku;
vzhledem k tomu, že spotřební zvyklosti u šumivého vína se liší od spotřebních zvyklostí u tichého vína; že členským státům může být dovoleno ukládat na tyto dva výrobky různé daňové sazby;
vzhledem k tomu, že způsoby zdanění piva se v jednotlivých členských státech liší a je možné povolit, aby tyto rozdíly trvaly i nadále, zejména cestou zavedení minimální sazby vyjádřené jako dávka vztažená jak k původnímu obsahu extraktu, tak k obsahu alkoholu ve výrobku;
vzhledem k tomu, že je možné dovolit určitým členským státům, aby užívaly snížené sazby na výrobky, které jsou spotřebovávány v určitých regionech jejich území;
vzhledem k tomu, že je nezbytné, aby sazby stanovené touto směrnicí byly pravidelně přezkoumávány na základě zprávy Komise, která bude brát v úvahu všechny příslušné faktory;
vzhledem k tomu, že je žádoucí vytvořit mechanismus, který umožní převod specifických částek vyjádřených v ECU na národní měnu,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Nejpozději od 1. ledna 1993 uplatňují členské státy v souladu s pravidly vymezenými touto směrnicí minimální sazby spotřební daně.
Článek 2
Tato směrnice se vztahuje na tyto výrobky:
- alkohol a alkoholické nápoje,
- meziprodukty,
- víno,
- pivo,
jak je vymezuje směrnice 92/83/EHS.
Článek 3
1. Od 1. ledna 1993 se minimální sazba spotřební daně z alkoholu a alkoholu obsaženého v nápojích jiných než uvedených v článcích 4, 5 a 6 stanoví na 550 ECU na hektolitr čistého alkoholu.
Členské státy, které stanoví na alkohol a alkoholické nápoje sazbu daně nepřesahující 1 000 ECU na hektolitr čistého alkoholu, nemusí nicméně svou vnitrostátní sazbu snížit.
Členské státy, které stanoví na předmětné výrobky daňovou sazbu přesahující 1 000 ECU na hektolitr čistého alkoholu, nemusí svou vnitrostátní sazbu snížit pod hranici 1 000 ECU.
2. Dánské království si však až do 30. června 1996 může zachovat svůj stávající systém zdaňování alkoholu a alkoholu obsaženého v dalších výrobcích, nepovede-li uplatňování tohoto systému v žádném případě k uložení dávky nižší, než která by vyplynula z použití odstavce 1 v souladu s pravidly stanovenými směrnicí 92/83/EHS.
3. Italská republika si však až do 30. června 1996 může zachovat svůj stávající systém zdaňování alkoholu a alkoholu obsaženého v dalších výrobcích, jehož součástí je snížená sazba pro některé kategorie alkoholu, nepovede-li uplatňování tohoto systému v žádném případě k uložení dávky nižší, než která by vyplynula z použití odstavce 1 v souladu s pravidly stanovenými směrnicí 92/83/EHS.
Článek 4
Od 1. ledna 1993 se minimální sazba spotřební daně z meziproduktů stanoví na 45 ECU za hektolitr výrobku.
Článek 5
Od 1. ledna 1993 se minimální sazba spotřební daně z vína stanoví takto:
- z tichého vína na 0 ECU a
- ze šumivého vína na 0 ECU
na hektolitr výrobku.
Článek 6
Od 1. ledna 1993 se minimální sazba spotřební daně z piva stanoví takto:
- 0,748 ECU na hektolitr/stupeň Plato, nebo
- 1,87 ECU na hektolitr/stupeň alkoholu
hotového výrobku.
Článek 7
1. Řecká republika může uložit sníženou sazbu spotřební daně na líh spotřebovávaný ve správních obvodech Lesbos, Chios, Samos, Dodekanésos a Kyklady a na těchto ostrovech v Egejském moři: Thasos, Severní Sporady, Samothraké a Skyros.
Snížená sazba, která může být nižší než minimální sazba, však nesmí poklesnout o více než 50 % pod základní vnitrostátní sazbu daně z lihu.
2. Italská republika může nadále uplatňovat osvobození od daně a snížené sazby spotřební daně, které mohou být nižší než minimální sazby platné k 1. lednu 1992, na alkohol a alkoholické nápoje spotřebovávané v regionech Gorizia a Valle d'Aosta.
3. Portugalská republika může nadále uplatňovat na následující výrobky v autonomních oblastech Madeira a Azory snížené sazby spotřební daně, které však nesmějí poklesnout o více než 50 % pod vnitrostátní sazby:
a) na Madeiře
- víno získané z čistě regionálních odrůd révy blíže určených v článku 15 nařízení (EHS) č. 4252/88,
- rum definovaný v čl. 1 odst. 4 písm. a) nařízení (EHS) č. 1576/89, který má zeměpisné charakteristické rysy uvedené v čl. 5 odst. 3 a příloze II bodu 1 zmíněného nařízení,
- likéry vyrobené ze subtropického ovoce a ochucené pálenkou z cukrové třtiny, které mají charakteristické rysy a vlastnosti blíže určené v čl. 5 odst. 3 písm. b) nařízení (EHS) č. 1576/89;
b) na Azorách
- likéry definované v čl. 1 odst. 4 písm. r) nařízení (EHS) č. 1576/89, které jsou vyráběny z mučenky a ananasu,
- vínovice nebo matolinová pálenka, která má charakteristické rysy a vlastnosti vymezené v čl. 1 odst. 4 písm. d) a f) nařízení (EHS) č. 1576/89.
Článek 8
Každé dva roky a poprvé nejpozději 31. prosince 1994 přezkoumá Rada na základě zprávy a případně návrhu Komise touto směrnicí stanovené daňové sazby a po konzultaci s Evropským parlamentem jednomyslně přijme nezbytná opatření.
Komise při vypracovávání zprávy a Rada při přezkoumávání berou v úvahu řádné fungování vnitřního trhu, hospodářskou soutěž mezi různými kategoriemi alkoholických nápojů, skutečnou výši daňových sazeb a obecné cíle Smlouvy.
Článek 9
1. Kurs přepočtu ECU na národní měny používaný k výpočtu specifických spotřebních daní se stanoví jednou ročně.
Přitom se použijí sazby platné pro první pracovní den v měsíci říjnu, zveřejněné v Úředním věstníku Evropských společenství; jsou použitelné dnem 1. ledna následujícího kalendářního roku.
2. Členské státy mohou při ročních úpravách uvedených v odstavci 1 zachovat v platnosti dosavadní pevné částky spotřebních daní, pokud přepočet výše spotřebních daní vyjádřené v národních měnách na ECU nebude mít za následek větší nárůst spotřební daně než o 5 % nebo 5 ECU, podle toho, co je nižší.
Článek 10
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 31. prosince 1992.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 11
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 19. října 1992 o zavádění opatření pro zlepšení bezpečnosti a ochrany zdraví při práci těhotných zaměstnankyň a zaměstnankyň krátce po porodu nebo kojících zaměstnankyň (desátá směrnice ve smyslu čl. 16 odst. 1 směrnice 89/391/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 118a této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1] vypracovaný po konzultaci s Poradním výborem pro bezpečnost, hygienu a ochranu zdraví při práci,
ve spolupráci s Evropským parlamentem [2]
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3]
vzhledem k tomu, že článek 118a Smlouvy stanoví, že Rada přijímá směrnice určující minimální požadavky na podporu zlepšování zejména pracovního prostředí a k zabezpečení vyšší úrovně ochrany bezpečnosti a zdraví pracovníků;
vzhledem k tomu, že tato směrnice neodůvodňuje žádné snížení úrovní ochrany, jichž bylo již dosaženo v jednotlivých členských státech, protože členské státy se Smlouvou zavázaly podporovat zlepšování podmínek v této oblasti, harmonizovat podmínky a současně zachovávat zvýšenou úroveň;
vzhledem k tomu, že podle článku 118a Smlouvy by tyto směrnice neměly ukládat žádná správní, finanční ani právní omezení bránící zakládání a rozvoji malých a středních podniků;
vzhledem k tomu, že na základě rozhodnutí 74/325/EHS [4] naposledy pozměněného aktem o přistoupení z roku 1985, konzultuje Komise při vypracovávání návrhů v této oblasti Poradní výbor pro bezpečnost, hygienu a ochranu zdraví při práci;
vzhledem k tomu, že Charta Společenství o základních sociálních právech pracovníků, přijatá na zasedání Evropské rady ve Štrasburku dne 9. prosince 1989 hlavami států nebo předsedy vlád jedenácti členských států, stanoví v bodě 19, že
"Každému pracovníkovi musí být vytvořeny uspokojivé bezpečné a zdravé podmínky v jeho pracovním prostředí.
Musí být přijata vhodná opatření, aby se dosáhlo další harmonizace podmínek v této oblasti a zároveň byla zachována již učiněná zlepšení.";
vzhledem k tomu, že Komise ve svém akčním programu pro provedení Charty Společenství o základních sociálních právech pracovníků zahrnula do svých cílů přijetí směrnice Rady o ochraně těhotných žen při práci;
vzhledem k tomu, že článek 15 směrnice Rady 89/391/EHS ze dne 12. června 1989 o zavádění opatření pro zlepšení bezpečnosti a ochrany zdraví pracovníků při práci [5] stanoví, že zvlášť ohrožené rizikové skupiny musí být chráněny proti nebezpečím, která je zvlášť ohrožují;
vzhledem k tomu, že těhotné zaměstnankyně a zaměstnankyně krátce po porodu nebo kojící zaměstnankyně musí být v mnoha ohledech považovány za zvlášť ohrožené rizikové skupiny a musíbýt přijata opatření s ohledem na jejich bezpečnost a zdraví;
vzhledem k tomu, že ochrana bezpečnosti a zdraví těhotných zaměstnankyň a zaměstnankyň krátce po porodu nebo kojících zaměstnankyň by neměla vyústit v nepříznivé zacházení s nimi na trhu práce, ani se nepříznivě dotýkat směrnic o rovném zacházení pro muže a ženy;
vzhledem k tomu, že některé typy činností mohou představovat pro těhotné zaměstnankyně a zaměstnankyně krátce po porodu nebo kojící zaměstnankyně zvláštní rizika spočívající v expozici nebezpečným látkám, v postupech nebo pracovních podmínkách; že taková rizika proto musí být hodnocena a výsledky hodnocení sděleny zaměstnankyním nebo jejich zástupcům;
vzhledem k tomu, že pokud výsledek takového hodnocení odhalí riziko pro bezpečnost nebo zdraví zaměstnankyně, musí být přijata opatření k její ochraně;
vzhledem k tomu, že těhotné a kojící zaměstnankyně nesmějí vykonávat činnosti, u kterých bylo zjištěno riziko expozice některým zvláště nebezpečným činitelům nebo pracovním podmínkám ohrožujícím bezpečnost nebo zdraví;
vzhledem k tomu, že je třeba přijmout ustanovení, aby na těhotných zaměstnankyních a zaměstnankyních krátce po porodu nebo kojících zaměstnankyních nebyla požadována noční práce, pokud je to nezbytné z hlediska jejich bezpečnosti a zdraví;
vzhledem k tomu, že zranitelnost těhotných zaměstnankyň a zaměstnankyň krátce po porodu nebo kojících zaměstnankyň činí nezbytným nárok na mateřskou dovolenou po dobu nejméně čtrnácti po sobě jdoucích týdnů, rozložených před porodem nebo po porodu, a povinnou mateřskou dovolenou v trvání nejméně dvou týdnů rozložených před nebo po porodu;
vzhledem k tomu, že riziko výpovědi z důvodů spojených s jejich stavem může mít škodlivé následky na tělesný a duševní stav těhotných zaměstnankyň a zaměstnankyň krátce po porodu nebo kojících zaměstnankyň; že je proto nutné stanovit zákaz výpovědi;
vzhledem k tomu, že opatření pro organizaci práce týkající se ochrany zdraví těhotných zaměstnankyň a zaměstnankyň krátce po porodu nebo kojících zaměstnankyň by se míjela účinkem, pokud by nebyla doprovázena zachováním práv vyplývajících z pracovní smlouvy, včetně zachování odměny nebo nároku na odpovídající dávku;
vzhledem k tomu, že by se opatření týkající se mateřské dovolené rovněž míjela účinkem, pokud by nebyla provázena zachováním práv vyplývajících z pracovní smlouvy nebo nároku na odpovídající dávku;
vzhledem k tomu, že pojem přiměřená dávka v případě mateřské dovolené musí být považován za technickou otázku za účelem stanovení minimální úrovně ochrany a v žádném případě by neměl být vykládán užíváním analogie mezi těhotenstvím a nemocí,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
ODDÍL I
ÚČEL A DEFINICE
Článek 1
Účel
1. Účelem této směrnice, která je desátou samostatnou směrnicí ve smyslu čl. 16 odst. 1 směrnice 89/391/EHS, je uskutečňování opatření pro zlepšení bezpečnosti a ochrany zdraví při práci těhotných zaměstnankyň a zaměstnankyň krátce po porodu nebo kojících zaměstnankyň.
2. Směrnice 89/391/EHS se s výjimkou čl. 2 odst. 2 vztahuje v plném rozsahu na celou oblast uvedenou v odstavci 1, aniž jsou dotčena přísnější nebo zvláštní ustanovení této směrnice.
3. Tato směrnice nesmí způsobit snížení úrovně ochrany poskytované těhotným zaměstnankyním a zaměstnankyním krátce po porodu nebo kojícím zaměstnankyním ve srovnání se situací, která existuje v každém členském státě ke dni přijetí této směrnice.
Článek 2
Definice
Pro účely této směrnice:
a) "těhotnou zaměstnankyní" se rozumí těhotná zaměstnankyně, která uvědomí svého zaměstnavatele o svém stavu v souladu s vnitrostátními právními předpisy nebo zvyklostmi;
b) "zaměstnankyní krátce po porodu" se rozumí každá zaměstnankyně krátce po porodu ve smyslu vnitrostátních právních předpisů nebo zvyklostí, která uvědomí svého zaměstnavatele o svém stavu v souladu s uvedenými právními předpisy a/nebo zvyklostmi;
c) "kojící zaměstnankyní" se rozumí každá kojící zaměstnankyně ve smyslu vnitrostátních právních předpisů nebo zvyklostí, která uvědomí zaměstnavatele o svém stavu v souladu s uvedenými právními předpisy nebo zvyklostmi.
ODDÍL II
OBECNÁ USTANOVENÍ
Článek 3
Obecné zásady
1. Komise po projednání s členskými státy a za pomoci Poradního výboru pro bezpečnost, hygienu a ochranu zdraví při práci vypracuje obecné zásady pro hodnocení chemických, fyzikálních a biologických činitelů a průmyslových postupů, které jsou považovány za rizikové pro zaměstnankyně ve smyslu článku 2.
Obecné zásady uvedené v prvním pododstavci se vztahují také na pohyb a držení těla, duševní a tělesnou únavu a jiné druhy tělesné a duševní zátěže spojené s prací vykonávanou zaměstnankyněmi ve smyslu článku 2.
2. Účelem obecných zásad uvedených v odstavci 1 je vytvořit návod pro hodnocení uvedené v čl. 4 odst. 1.
K tomuto účelu členské státy upozorní všechny zaměstnavatele a všechny zaměstnankyně nebo jejich zástupce v příslušných členských státech na tyto obecné zásady.
Článek 4
Hodnocení a informování
1. Pro všechny činnosti, které by mohly představovat zvláštní riziko expozice činitelům, postupům nebo pracovním podmínkám, jejichž nevyčerpávající seznam je uveden v příloze I, zhodnotí zaměstnavatel povahu, stupeň a trvání expozice v příslušném podniku nebo závodě, které jsou vystaveny zaměstnankyně ve smyslu článku 2, buď přímo, nebo pomocí služeb provádějících ochranná opatření a opatření k prevenci rizik uvedených v článku 7 směrnice 89/391/EHS, s cílem:
- zhodnotit všechna rizika pro bezpečnost a zdraví a všechny možné účinky na těhotenství nebo kojení zaměstnankyň ve smyslu článku 2,
- rozhodnout, jaká opatření je třeba přijmout.
2. Aniž je dotčen článek 10 směrnice 89/391/EHS, jsou zaměstnankyně ve smyslu článku 2 a zaměstnankyně, které by se mohly dostat do situací uvedených v článku 2 v dotyčném podniku nebo závodě, nebo jejich zástupci informováni o výsledcích hodnocení uvedeného v odstavci 1 a o všech opatřeních týkajících se zdraví a bezpečnosti při práci.
Článek 5
Důsledky výsledků hodnocení
1. Aniž je dotčen článek 6 směrnice 89/391/EHS, jestliže výsledky hodnocení uvedeného v čl. 4 odst. 1 odhalí riziko pro bezpečnost nebo zdraví nebo účinku na těhotenství nebo kojení zaměstnankyně ve smyslu článku 2, zaměstnavatel přijme nezbytná opatření, aby zabránil expozici dotyčné zaměstnankyně tomuto riziku tím, že dočasně upraví její pracovní podmínky nebo její pracovní dobu.
2. Není-li úprava jejích pracovních podmínek nebo pracovní doby technicky nebo objektivně proveditelná nebo nemůže-li být rozumně požadována na základě náležitého odůvodnění, přijme zaměstnavatel nezbytná opatření k převedení zaměstnankyně na jiné pracovní místo.
3. Není-li převedení na jiné pracovní místo technicky nebo objektivně proveditelné nebo nelze-li je rozumně požadovat na základě náležitého odůvodnění, je dotyčné zaměstnankyni přiznáno volno v souladu s vnitrostátními právními předpisy nebo zvyklostmi na celé období nezbytné k ochraně její bezpečnosti nebo jejího zdraví.
4. Tento článek se použije obdobně na případ, kdy zaměstnankyně vykonává činnost, která je zakázána podle článku 6, a otěhotní nebo začne kojit a uvědomí o tom svého zaměstnavatele.
Článek 6
Zákaz expozice
Kromě obecných ustanovení týkajících se ochrany pracovníků, zejména těch, která se týkají limitních hodnot pro expozici při práci,
1. nesmějí být těhotné zaměstnankyně ve smyslu čl. 2 písm. a) za žádných okolností povinny vykonávat činnosti, u kterých hodnocení odhalilo riziko expozice činitelům nebo pracovním podmínkám vyjmenovaným v příloze II části A, které by ohrozily jejich bezpečnost nebo zdraví;
2. nesmějí být kojící zaměstnankyně ve smyslu článku 2 písm. c) za žádných okolností povinny vykonávat činnosti, u kterých hodnocení odhalilo riziko expozice činitelům nebo pracovním podmínkám vyjmenovaným v příloze II části B, které by ohrozily jejich bezpečnost nebo zdraví.
Článek 7
Noční práce
1. Členské státy přijmou nezbytná opatření, aby zajistily, že zaměstnankyně ve smyslu článku 2 nejsou povinny vykonávat noční práci v době těhotenství a v době následující po porodu, kterou určí vnitrostátní orgán příslušný pro bezpečnost práce a ochranu zdraví, je-li v souladu s postupy stanovenými členskými státy předloženo lékařské potvrzení uvádějící, že to je nezbytné pro bezpečnost a zdraví dotyčné zaměstnankyně.
2. Opatření uvedená v odstavci 1 musí zahrnout možnost, v souladu s vnitrostátními právními předpisy nebo zvyklostmi:
a) převedení na práci ve dne, nebo
b) uvolnění z práce nebo prodloužení mateřské dovolené v případech, kdy toto převedení není technicky nebo objektivně proveditelné nebo nemůže být rozumně požadováno na základě náležitého odůvodnění.
Článek 8
Mateřská dovolená
1. Členské státy přijmou nezbytná opatření, aby zajistily, že zaměstnankyně ve smyslu článku 2 mají nárok na nepřetržité období nejméně čtrnácti týdnů mateřské dovolené rozložené před nebo po porodu v souladu s vnitrostátními právními předpisy nebo zvyklostmi.
2. Mateřská dovolená uvedená v odstavci 1 musí zahrnovat povinnou mateřskou dovolenou v rozsahu nejméně dvou týdnů rozložených před nebo po porodu v souladu s vnitrostátními právními předpisy nebo zvyklostmi.
Článek 9
Pracovní volno pro prenatální vyšetření
Členské státy přijmou nezbytná opatření, aby zajistily, že těhotné zaměstnankyně ve smyslu čl. 2 písm. a) mají nárok, v souladu s vnitrostátními právními předpisy nebo zvyklostmi, na pracovní volno bez ztráty odměny, aby se mohly podrobit prenatálnímu vyšetření, pokud se tato vyšetření musí konat v pracovní době.
Článek 10
Zákaz výpovědi
K zaručení zaměstnankyním ve smyslu článku 2 výkonu jejich práv na bezpečnost a ochranu zdraví uznaných podle tohoto článku se stanoví, že:
1. členské státy přijmou nezbytná opatření k zákazu výpovědi dané zaměstnankyním ve smyslu článku 2 po dobu od počátku jejich těhotenství až do konce jejich mateřské dovolené uvedené v čl. 8 odst. 1, kromě výjimečných případů nesouvisejících s jejich stavem, které jsou dovoleny podle vnitrostátních právních předpisů nebo zvyklostí a popřípadě za předpokladu, že k tomu dá příslušný orgán souhlas;
2. je-li zaměstnankyni ve smyslu článku 2 dána výpověď během doby uvedené v bodu 1, musí zaměstnavatel uvést náležité odůvodnění písemně;
3. členské státy přijmou nezbytná opatření k ochraně zaměstnankyň ve smyslu článku 2 před následky výpovědi, která je na základě bodu 1 protiprávní.
Článek 11
Práva vyplývající z pracovní smlouvy
K zaručení zaměstnankyním ve smyslu článku 2 výkonu jejich práv na ochranu bezpečnosti a zdraví uznaných tímto článkem se stanoví, že:
1. v případech uvedených v článcích 5, 6 a 7 musí být zaměstnankyním ve smyslu článku 2 zajištěna v souladu s vnitrostátními právními předpisy nebo zvyklostmi práva vyplývající z pracovní smlouvy, včetně zachování odměny za práci, nebo nároku na odpovídající dávky;
2. v případě uvedeném v článku 8 musí být:
a) zaměstnankyním ve smyslu článku 2 zajištěna práva vyplývající z pracovní smlouvy, jiná než jsou práva uvedená v písmenu b) níže,
b) zaměstnankyním ve smyslu článku 2 zajištěno zachování odměny za práci nebo nároku na odpovídající dávky;
3. dávky uvedené v bodě 2 písm. b) se považují za odpovídající, jestliže zajišťují příjem nejméně rovnocenný tomu, jaký by měla dotyčná zaměstnankyně v případě přerušení činnosti z důvodů spojených se zdravotním stavem, v mezích případného stropu stanoveného vnitrostátními právními předpisy;
4. členské státy mohou podmínit nárok na odměnu za práci nebo na dávky uvedené v bodech 1 a 2 písm. b) tím, že dotyčná zaměstnankyně musí splnit podmínky pro získání nároku na tyto dávky stanovené vnitrostátními právními předpisy.
Tyto podmínky nesmí za žádných okolností stanovit doby předchozího zaměstnání přesahující 12 měsíců bezprostředně před předpokládaným datem porodu.
Článek 12
Ochrana práv
Členské státy zavedou do svých vnitrostátních právních řádů veškerá opatření nezbytná k tomu, aby umožnily všem zaměstnankyním, které se cítí poškozeny neplněním povinností vyplývajících z této směrnice, uplatnit svá práva soudní cestou nebo, v souladu s vnitrostátními právními předpisy nebo zvyklostmi, tím, že se obrátí na jiný příslušný orgán.
Článek 13
Úpravy příloh
1. Úpravy přílohy I čistě technického rázu v souvislosti s technickým rozvojem a se změnami v mezinárodních předpisech či specifikacích a poznatcích v oblasti, na kterou se vztahuje tato směrnice, se přijímají postupem podle článku 17 směrnice 89/391/EHS.
2. Příloha II může být změněna pouze postupem podle článku 118a Smlouvy.
Článek 14
Závěrečná ustanovení
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do dvou let po jejím přijetí nebo zajistí nejpozději do dvou let po přijetí této směrnice, že oba sociální partneři zavedou nezbytná ustanovení prostřednictvím kolektivních smluv, přičemž členské státy musí přijmout všechna nezbytná ustanovení, která jim umožní trvale zaručit výsledky stanovené touto směrnicí.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
3. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijaly nebo přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
4. Každých pět let předloží členské státy Komisi zprávu o praktickém provádění této směrnice a uvedou stanoviska sociálních partnerů.
Poprvé však členské státy předloží Komisi zprávu o praktickém provádění této směrnice s uvedením stanovisek sociálních partnerů čtyři roky po jejím přijetí.
Komise o tom uvědomí Evropský parlament, Radu, Hospodářský a sociální výbor a Poradní výbor pro bezpečnost, hygienu a ochranu zdraví při práci.
5. Komise podává pravidelně Evropskému parlamentu, Radě a Hospodářskému a sociálnímu výboru zprávu o provádění této směrnice s ohledem na odstavce 1, 2 a 3.
6. Rada tuto směrnici přezkoumá na základě hodnocení provedeného na základě zpráv uvedených v odst. 4 druhém pododstavci a popřípadě na základě návrhu předloženého Komisí nejpozději do pěti let po přijetí této směrnice.
Článek 15
Tato směrnice je určena členským státům.
Patnáctá směrnice Komise 92/86/EHS
ze dne 21. října 1992,
kterou se přizpůsobují technickému pokroku přílohy II, III, IV, V, VI a VII směrnice Rady 76/768/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se kosmetických prostředků
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 76/768/EHS ze dne 27. července 1976 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se kosmetických prostředků [1], naposledy pozměněnou směrnicí Komise 92/8/EHS [2], a zejména na čl. 8 odst. 2 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že na základě dostupných informací mohou být s konečnou platností povoleny některé dočasně povolené látky, barviva, konzervační přísady a filtry ultrafialového záření, avšak jiné musí být zakázány s konečnou platností nebo povoleny na další stanovené období;
vzhledem k tomu, že pro ochranu veřejného zdraví je nezbytné zakázat použití látek 1,2-epoxybutan, CI 15585, mléčnan strontnatý, dusičnan strontnatý, polykarboxylát strontnatý, pramokain, 4-ethoxy-m-fenylendiamin a jeho soli, 2,4-diaminofenyletanol a jeho soli, pyrokatechol, pyrogalol, nitrosaminy a dialkanolaminy;
vzhledem k tomu, že na základě nejnovějšího vědeckého a technického výzkumu může být za určitých omezení a podmínek a při povinném zařazení zdravotních varování na etiketu povoleno použití látek chlorid strontnatý, octan strontnatý, dialkanolamidů mastných kyselin, monoalkanolaminů, trialkanolaminů a hydratovaného křemičitanu hořečnatého;
vzhledem k tomu, že na základě nejnovějšího vědeckého a technického výzkumu mohou být do 30. června 1993 za určitých omezení a podmínek používány látky 3-jodo-2-propynylbutyl karbamát a hydroxymethylaminoacetát sodný jako konzervační přísady v kosmetických prostředcích;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro přizpůsobení směrnic týkajících se odstranění technických překážek obchodu v sektoru kosmetických prostředků technickému pokroku,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 76/768/EHS se mění takto:
1. V příloze II se doplňují nové položky, které znějí:
"400.
1,2-Epoxybutan
401.
Barvivo CI 15585
402.
Mléčnan strontnatý
403.
Dusičnan strontnatý
404.
Polykarboxylát strontnatý
405.
Pramokain
406.
4-Ethoxy-m-fenylendiamin a jeho soli
407.
(2,4-Diaminofenyl)ethanol a jeho soli
408.
Pyrokatechol
409.
Pyrogalol
410.
Nitrosaminy
411.
Sekundární dialkanolaminy".
2. V příloze III části 1 se
a) doplňují nová referenční čísla, která znějí:
"a _BAR_ b _BAR_ c _BAR_ d _BAR_ e _BAR_ f _BAR_
b) zrušuje referenční číslo 20;
c) u referenčních čísel 8, 9 a 10 zrušují slova "Před použitím je vhodné provést zkoušku citlivosti." ve sloupci f písm. a) a b);
d) referenční číslo 12 se nahrazuje tímto: "a _BAR_ b _BAR_ c _BAR_ d _BAR_ e _BAR_ f _BAR_
3. V příloze III části 2 se zrušuje referenční číslo 2.
4. V příloze IV části 1 se
a) doplňuje nové číslo, které zní: "Číslo podle colour indexu nebo označení _BAR_ Barva _BAR_ Oblast aplikace _BAR_ Jiná omezení a požadavky _BAR_
1 _BAR_ 2 _BAR_ 3 _BAR_ 4 _BAR_ 26100 _BAR_ Červená _BAR_ _BAR_ _BAR_ × _BAR_ _BAR_ Kritéria čistoty: anilin ≤ 0,2 % 2naftol ≤ 0,2 % 4aminobenzen ≤ 0,1 % 1(fenylazo)2naftol ≤ 3 % 1[2(fenylazo)fenylazo]2naftalenol ≤ 2 %" _BAR_ b) u barviv CI 73900 a CI 74180 zrušují slova "Viz příloha IV část 2" ve sloupci "Jiná omezení a požadavky".
5. V příloze IV části 2 se zrušují barviva CI 26100, CI 73900, CI 74180, CI 15585 a Solvent Yellow 98.
6. V příloze V se referenční číslo 5 nahrazuje tímto:
"5. Stroncium a jeho sloučeniny, s výjimkou mléčnanu strontnatého, dusičnanu strontnatého a polykarboxylátu strontnatého uvedených v příloze II, sulfidu strontnatého, chloridu strontnatého a octanu strontnatého za podmínek stanovených v příloze III části 1 a laků, solí a pigmentů se stronciem připravených z barviv uvedených s odkazem 3 v příloze IV části 1."
7. V příloze VI části 1 se
a) slova "Nepoužívat v kosmetických prostředcích na ochranu proti slunečnímu záření" u referenčního čísla 36 nahrazují slovy "Nepoužívat v kosmetických prostředcích na ochranu proti slunečnímu záření v koncentraci vyšší než 0,025 %";
b) doplňuje nová položka, která zní: "a _BAR_ b _BAR_ c _BAR_ d _BAR_ e _BAR_
8. V příloze VI části 2 se
a) datum "30. 6. 1992" u referenčních čísel 2, 21, 26, 27 nahrazuje datem "30. 6. 1993";
b) datum "31. 12. 1992" u referenčního čísla 28 nahrazuje datem "30. 6. 1993";
c) zrušuje referenční číslo 20;
d) referenční číslo 15 nahrazuje tímto: "a _BAR_ b _BAR_ c _BAR_ d _BAR_ e _BAR_ f _BAR_
e) referenční číslo 16 nahrazuje tímto: "a _BAR_ b _BAR_ c _BAR_ d _BAR_ e _BAR_ f _BAR_
f) doplňují nová referenční čísla, která znějí: "a _BAR_ b _BAR_ c _BAR_ d _BAR_ e _BAR_ f _BAR_
29 _BAR_ 3Jodprop2yn1ylN-butylkarbamát _BAR_ 0,1 % _BAR_ _BAR_ _BAR_ 30. 6. 1993 _BAR_
9. V příloze VII části 2 se
a) zrušují referenční čísla 1, 4 a 16;
b) datum "30. 6. 1992" nahrazuje datem "30. 6. 1993" u těchto referenčních čísel: 2, 5, 6, 12, 13, 17, 24, 25, 26, 28, 29, 31 a 32.
Článek 2
1. Aniž jsou dotčena data povolení uvedená v článku 1, členské státy přijmou veškerá nezbytná opatření, aby zajistily, že od 1. července 1993 v případě látek uvedených v článku 1 nebudou výrobci ani dovozci usazení ve Společenství uvádět na trh výrobky, které nesplňují požadavky této směrnice.
2. Členské státy přijmou nezbytná opatření, aby zajistily, že od 1. července 1994 nebudou konečnému spotřebiteli prodávány ani jinak přenechávány výrobky uvedené v odstavci 1, které obsahují látky uvedené v článku 1, pokud nesplňují požadavky této směrnice.
Článek 3
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 30. června 1993.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí takový odkaz být učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi znění vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 4
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 3. listopadu 1992, kterou se mění příloha I čtvrté směrnice 73/46/EHS, kterou se stanoví analytické metody Společenství pro úřední kontrolu krmiv
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 70/373/EHS ze dne 20. července 1970, kterou se zavádějí metody odběru vzorků a analýzy Společenství pro úřední kontrolu krmiv [1], naposledy pozměněnou nařízením (EHS) č.
3768/85 [2], a zejména na článek 2 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že čtvrtá směrnice Komise 73/46/EHS [3], naposledy pozměněná směrnicí 81/680/EHS [4], stanoví metodu, která má být použita pro stanovení hrubé vlákniny;
vzhledem k tomu, že je třeba přizpůsobit tuto metodu pokroku ve vědeckých a technických znalostech; že je zejména třeba brát zřetel na ustanovení směrnice Rady 80/1107/EHS ze dne 27. listopadu 1980 o ochraně pracovníků před riziky spojenými s expozicí chemickým, fyzikálním a biologickým činitelům při práci [5], ve znění směrnice 88/642/EHS [6], a zejména přijatá opatření týkajících se ochrany před expozicí azbestu;
vzhledem k tomu, že je tudíž při filtrování nezbytné nahradit používání azbestu používáním skleněných nádobek;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro krmiva,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Příloha I směrnice 73/46/EHS se mění v souladu s přílohou této směrnice.
Článek 2
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději od 1. října 1993.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Komise 92/90/EHS ze dne 3. listopadu 1992, kterou se stanoví povinnosti, jimž podléhají producenti a dovozci rostlin, rostlinných produktů nebo jiných předmětů, a kterou se stanoví podrobnosti pro jejich registraci
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 77/93/EHS ze dne 21. prosince 1976 o ochranných opatřeních proti zavlékání organismů škodlivých rostlinám nebo rostlinným produktům do Společenství a proti jejich rozšiřování na území Společenství [1], naposledy pozměněnou směrnicí Komise 92/10/EHS [2], a zejména na čl. 6 odst. 7 čtvrtou odrážku a čl. 6 odst. 8 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že používání rostlinolékařského režimu Společenství pro Společenství jako oblast bez vnitřních hranic bude před přemísťováním produktů Společenství, které představují riziko pro zdraví rostlin, vyžadovat provádění rostlinolékařských kontrol těchto produktů; že nejvhodnějším místem pro provádění těchto kontrol jsou zařízení producentů zapsaných v úředním rejstříku;
vzhledem k tomu, že pro produkci rostlin, rostlinných produktů nebo jiných předmětů, které nejsou napadeny škodlivými organismy uvedenými ve směrnici Rady 77/93/EHS, a pro odpovídající kontrolu této produkce členskými státy je nezbytné stanovit doplňující pravidla pro zápis producentů nebo dalších osob, pro které se požaduje zapsání do úředního rejstříku, jakož i některé jednotné povinnosti, kterým by měli producenti rostlin, rostlinných produktů a dalších předmětů podléhat;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Stálého rostlinolékařského výboru,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Členské státy zajistí, že všichni producenti, společné sklady, expediční střediska, další osoby nebo dovozci, na něž se vztahuje čl. 6 odst. 4 třetí pododstavec, čl. 6 odst. 5, čl. 10 odst. 3 druhá odrážka nebo čl. 12 odst. 6 druhý pododstavec směrnice 77/93/EHS, podají prostřednictvím příslušného registračního postupu příslušným úředním subjektům uvedeným ve směrnici 77/93/EHS žádost o zápis do úředního rejstříku.
2. Členské státy zajistí, aby při přijetí žádosti uvedené v odstavci 1 zapsaly uvedené příslušné úřední subjekty tuto žádost do úředního rejstříku žádostí a přezkoumaly informace uvedené ve formuláři žádosti.
3. Příslušné úřední subjekty ověří, že producent, společný sklad, expediční středisko, další osoba nebo dovozce ve smyslu odstavce 1 jsou schopni a ochotni plnit povinnosti stanovené v čl.
2 odst. 2, čl.
2 odst. 3 a článku 3, a zapíší je do úředního rejstříku uvedeného v odstavci 1 pod samostatným evidenčním číslem, podle kterého je lze identifikovat.
4. Jestliže se na základě přezkoumání podle odstavce 2 dospěje k názoru, že povinnosti uvedené v čl. 2 odst. 2 nebudou splněny, pak příslušné úřední subjekty nezapíší producenta, společný sklad, expediční středisko, další osobu nebo dovozce do úředního rejstříku uvedeného v odstavci 1, dokud nejsou splněny podmínky odstavce 3.
5. Členské státy zajistí opravu zápisu nebo zápis nový, pokud se producent, společný sklad, expediční středisko, další osoba nebo dovozce uvedený v odstavci 1 rozhodne provádět další činnosti k těm, pro něž byl původně zapsán, nebo činnosti je nahrazující.
6. Členské státy zajistí, že příslušné úřední subjekty přijmou vhodná opatření, pokud přestanou být plněny povinnosti uvedené v čl. 2 odst. 2, popř. čl. 2 odst. 3 a článku 3.
7. Jakékoli opatření přijaté podle odstavce 6 bude zrušeno, jakmile se zjistí, že producent, společný sklad, expediční středisko, další osoba nebo dovozce budou v budoucnu pravděpodobně plnit požadavky a podmínky této směrnice.
Článek 2
1. Členské státy registračním postupem uvedeným v odstavci 1 zajistí, aby dotyční producent, společný sklad, expediční středisko, další osoba nebo dovozce podléhali povinnostem stanoveným v odstavci 2, aniž jsou dotčeny povinnosti uvedené v odstavci 3 a článku 3.
2. Povinnosti podle odstavce 1 stanovené, aniž jsou dotčeny povinnosti již stanovené ve směrnici 77/93/EHS, jsou následující:
a) vést aktualizovaný plán míst podniku, na kterých producent, společný sklad, expediční středisko, osoba nebo dovozce uvedení v čl. 1 odst. 1 pěstují, produkují, uchovávají, drží nebo používají rostliny, rostlinné produkty nebo jiné předměty nebo jsou tam tyto rostliny, rostlinné produkty a jiné předměty přítomny jinak;
b) vést záznamy, aby byly pro příslušné úřední subjekty k dispozici úplné informace o rostlinách, rostlinných produktech nebo jiných předmětech,
- nakoupených za účelem uskladnění nebo pěstování v podniku,
- vyprodukovaných nebo
- odeslaných třetím osobám
a uchovávat související dokumenty nejméně po dobu jednoho roku;
c) zajišťovat osobně kontakt s příslušnými úředními subjekty nebo jmenovat za tímto účelem jinou osobu s odbornou praxí v rostlinné produkci a souvisejících rostlinolékařských otázkách;
d) v případě potřeby provádět vizuální pozorování, a to ve vhodnou dobu a v souladu s obecnými zásadami stanovenými příslušnými úředními subjekty;
e) zajistit, aby osoby pověření jednat jménem příslušných úředních subjektů měly přístup zejména za účelem inspekcí a/nebo odběru vzorků a aby mohly přezkoumat záznamy uvedené pod písmenem b), jakož i související dokumenty;
f) jinak spolupracovat s příslušnými úředními subjekty.
3. K usnadnění zhodnocení rostlinolékařské situace podniku mohou být v rámci vnitrostátních právních předpisů stanoveny další povinnosti obecné povahy; tyto povinnosti mohou zohledňovat zvláštní podmínky produkce a případně zvláštní podmínky dovozu, zejména druh rostliny, umístění, rozlohu podniku, řízení podniku, personální a technické vybavení.
Článek 3
Zapsaný producent, společný sklad, expediční středisko, další osoba nebo dovozce bude na žádost příslušných úředních subjektů plnit zvláštní povinnosti vztahující se ke zhodnocení nebo zlepšení rostlinolékařské situace podniku a k zajištění identity materiálu až do doby připojení rostlinolékařského pasu podle čl.
10 odst. 2 směrnice 77/93/EHS; tyto zvláštní povinnosti mohou zahrnovat např. zvláštní přezkoumání, odběr vzorků, izolace, protrhávání, ošetření, zničení a označování a jiné zvláštní požadavky podle přílohy IV části A oddílu II nebo případně přílohy IV části B směrnice 77/93/EHS.
Článek 4
Členské státy zajistí plnění povinností uvedených v čl. 2 odst. 2, přičemž nejméně jednou ročně provádějí pravidelné přezkoumání záznamů a souvisejících dokumentů uvedených v čl. 2 odst. 2 písm. b).
Článek 5
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí ke dni uvedenému v čl. 3 odst. 1 směrnice Rady 91/683/EHS [3]. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
3. Členské státy neprodleně sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Komise o nich bude informovat ostatní členské státy.
Článek 6
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 3. listopadu 1992 o minimálních požadavcích na zlepšení bezpečnosti a ochrany zdraví zaměstnanců v těžebním vrtném průmyslu (jedenáctá samostatná směrnice ve smyslu čl. 16 odst. 1 směrnice 89/391/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 118a této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1], vypracovaný po konzultaci se Stálým výborem pro bezpečnost a ochranu zdraví v hornictví a ostatních odvětvích těžebního průmyslu,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že článek 118a Smlouvy stanoví, že Rada přijímá směrnice určující minimální požadavky na podporu zlepšování zejména pracovního prostředí a k zabezpečení vyšší úrovně ochrany bezpečnosti a zdraví pracovníků;
vzhledem k tomu, že podle uvedeného článku by tyto směrnice neměly ukládat žádná správní, finanční ani právní omezení bránící zakládání a rozvoji malých a středních podniků;
vzhledem k tomu, že zlepšení bezpečnosti, hygieny a ochrany zdraví zaměstnanců při práci je cíl, který nesmí být podřízen úvahám ryze ekonomické povahy;
vzhledem k tomu, že směrnice Rady 89/654/EHS ze dne 30. listopadu 1989 o minimálních požadavcích na bezpečnost a ochranu zdraví při práci (první samostatná směrnice ve smyslu čl. 16 odst. 1 směrnice 89/391/EHS [4] se nevztahuje na oblast těžebního průmyslu;
vzhledem k tomu, že pro zaručení bezpečnosti a zdraví zaměstnanců je nezbytné dodržování minimálních požadavků navržených pro zajištění vyšší úrovně bezpečnosti a zdraví standardů v těžebním vrtném průmyslu;
vzhledem k tomu, že těžební vrtný průmysl, představuje oblast, ve které může být zaměstnanec vystaven nadprůměrně vysokému riziku;
vzhledem k tomu, že tato směrnice je samostatnou směrnicí ve smyslu čl. 16 odst.
1 směrnice Rady 89/391/EHS ze dne 12. června 1989 o zavádění opatření pro zlepšení bezpečnosti a ochrany zdraví zaměstnanců při práci [5]; že se proto uvedená směrnice vztahuje v plném rozsahu na těžební vrtný průmysl, aniž jsou dotčena přísnější nebo zvláštní ustanovení této směrnice;
vzhledem k tomu, že tato směrnice představuje konkrétní příspěvek k vytvoření sociálního rozměru vnitřního trhu,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
ODDÍL I
OBECNÁ USTANOVENÍ
Článek 1
Účel
1. Tato směrnice, která je jedenáctou samostatnou směrnicí ve smyslu čl. 16 odst. 1 směrnice 89/391/EHS, stanoví minimální požadavky na bezpečnost a ochranu zdraví zaměstnanců v oblasti těžebního vrtného průmyslu vymezeného čl. 2 písm. a) této směrnice.
2. Směrnice 89/391/EHS se vztahuje v plném rozsahu na oblast uvedenou v odstavci 1, aniž jsou dotčena přísnější nebo zvláštní ustanovení této směrnice.
Článek 2
Definice
Pro účely této směrnice se:
a) "těžebním vrtným průmyslem" rozumí všechna odvětví, jejichž náplní je:
- vlastní těžba nerostných surovin prostřednictvím vrtů nebo
- průzkum prováděný za účelem pozdější těžby nebo
- příprava vytěžených surovin k prodeji, s výjimkou činností spojených se zpracováním vytěženého materiálu;
b) "pracovištěm" rozumí všechny prostory určené k zřizování pracovních míst, zahrnující hlavní nebo vedlejší provozy a zařízení provozů přímo nebo nepřímo spojených s průmyslovým odvětvím těžebního vrtného průmyslu, včetně případných ubytovacích prostorů, k nimž mají zaměstnanci v rámci své práce přístup.
ODDÍL II
POVINNOSTI ZAMĚSTNAVATELE
Článek 3
Obecné povinnosti
1. Pro zajištění bezpečnosti a zdraví zaměstnanců musí zaměstnavatel přijmout nezbytná opatření, aby
a) pracoviště byla navržena, vybudována, vybavena, uvedena do provozu, provozována a udržována takovým způsobem, aby zde mohli zaměstnanci zadanou práci vykonávat, aniž by tím byla ohrožena jejich bezpečnosti nebo zdraví nebo bezpečnost a zdraví ostatních zaměstnanců;
b) provoz pracovišť se zaměstnanci podléhal dozoru odpovědné osoby;
c) práce, které zahrnují mimořádné riziko, byly svěřovány pouze způsobilým zaměstnancům a byly prováděny podle zadaných pokynů;
d) veškerá bezpečnostní pravidla byla srozumitelná všem dotyčným zaměstnancům;
e) byly k dispozici náležité prostředky první pomoci;
f) se v pravidelných odstupech konal potřebný bezpečnostní výcvik.
2. Zaměstnavatel zajistí, aby byl vypracován a aktualizován dokument týkající se bezpečnosti a zdraví (dále jen "dokument o bezpečnosti a zdraví") zahrnující příslušné požadavky stanovené v článcích 6, 9 a 10 směrnice 89/391/EHS.
Z dokumentu o bezpečnosti a zdraví musí zejména vyplývat,
- že rizika, kterým jsou zaměstnanci na pracovišti vystaveni, jsou zjištěna a vyhodnocena,
- že budou přijata opatření pro dosažení cílů této směrnice,
- že projekt, provoz a údržba pracovišť a zařízení jsou bezpečné.
Dokument o bezpečnosti a zdraví musí být vypracován ještě před zahájením prací a revidován, jestliže na pracovišti dojde k podstatnějším změnám, rozšíření nebo reorganizaci.
3. Pokud na pracovišti současně působí zaměstnanci různých podniků, je každý zaměstnavatel odpovědný za záležitosti podléhající jeho kontrole.
Zaměstnavatel, který v souladu s vnitrostátními právními předpisy nebo zvyklostmi, odpovídá za dané pracoviště, koordinuje provádění všech opatření týkajících se zdraví a bezpečnosti zaměstnanců a v dokumentu o bezpečnosti a zdraví vymezí účel koordinace a opatření a postupy pro její provádění.
Koordinací není dotčena odpovědnost jednotlivých zaměstnavatelů stanovená směrnicí 89/391/EHS.
4. Zaměstnavatel neprodleně nahlásí příslušným orgánům všechny vážné nebo smrtelné pracovní úrazy a nebezpečné situace.
Je-li to nezbytné, provede aktualizaci dokumentu o bezpečnosti a zdraví zaznamenáním přijatých opatření, aby se vyhnul opakování.
Článek 4
Ochrana proti požárům, výbuchům a zdraví škodlivým látkám v ovzduší
Zaměstnavatel učiní opatření a zajištění přizpůsobená povaze provozu
- pro předcházení, odhalování a zdolávání vzniku a šíření požárů a výbuchů a
- pro předcházení vzniku výbušné koncentrace nebo výskytu zdraví škodlivých látek v ovzduší.
Článek 5
Únikové a záchranné prostředky
Zaměstnavatel dbá na zajištění a udržování vhodných únikových a záchranných prostředků, aby mohli zaměstnanci v případě nebezpečí rychle a bezpečně opustit pracoviště.
Článek 6
Komunikační, výstražné a poplašné systémy
Zaměstnavatel učiní opatření pro zajištění nezbytných poplašných a jiných komunikačních systémů, aby mohly být pomocné, únikové a záchranné operace v případě potřeby zahájeny okamžitě.
Článek 7
Informování zaměstnanců
1. Aniž je dotčen článek 10 směrnice 89/391/EHS, jsou zaměstnanci nebo jejich zástupci informováni o všech opatřeních, která mají být přijata a týkají se bezpečnosti a ochrany zdraví na pracovišti, a zejména o těch, která se týkají provádění článků 3 až 6.
2. Uvedené informace musí být všem dotyčným zaměstnancům srozumitelné.
Článek 8
Lékařský dohled
1. V souladu s vnitrostátními právními předpisy nebo zvyklostmi jsou přijata opatření pro zajištění vhodného dohledu nad zdravím zaměstnanců ve vztahu ke zdravotním a bezpečnostním rizikům, kterým jsou v práci vystaveni.
2. V rámci těchto opatření musí být každý zaměstnanec oprávněn nebo povinen podstoupit lékařskou prohlídku před tím, než mu jsou přiděleny úkoly související s činnostmi uvedenými v článku 2, a poté se v pravidelných odstupech.
3. Lékařské prohlídky mohou tvořit součást státního systému zdravotní péče.
Článek 9
Projednání se zaměstnanci a jejich účast
V souladu s článkem 11 směrnice 89/391/EHS projednávají zaměstnavatelé se zaměstnanci nebo jejich zástupci záležitosti, na které se vztahuje tato směrnice, a umožňují jejich účast.
Článek 10
Minimální požadavky na bezpečnost a ochranu zdraví
1. Pracoviště poprvé používaná po dni provedení této směrnice uvedeném v čl. 12 odst. 1 musí splňovat minimální požadavky na bezpečnost a ochranu zdraví stanovené v příloze.
2. Pracoviště, která jsou v provozu již před dnem provedení této směrnice uvedeným v čl. 12 odst. 1 musí splňovat minimální požadavky na bezpečnost a ochranu zdraví stanovené v příloze co nejdříve, nejpozději však do pěti let od uvedeného dne.
3. Pokud jsou na pracovištích provedeny změny, rozšíření nebo reorganizace po dni provedení této směrnice uvedeném v čl. 12 odst. 1, učiní zaměstnavatel nezbytná opatření, aby tyto změny, rozšíření nebo reorganizace byly v souladu s odpovídajícími minimálními požadavky na bezpečnost a ochranu zdraví stanovenými v příloze.
ODDÍL III
OSTATNÍ USTANOVENÍ
Článek 11
Úpravy příloh
Úpravy příloh čistě technického rázu v souvislosti s
- přijetím směrnic v oblasti technické harmonizace a normalizace vztahujících se na těžební vrtný průmysl
nebo
- technickým rozvojem, změnami v mezinárodních předpisech či specifikacích nebo poznatcích v oblasti těžebního vrtného průmyslu
se přijímají postupem podle článku 17 směrnice 89/391/EHS.
Článek 12
Závěrečná ustanovení
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 24 měsíců od přijetí této směrnice.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Ustanovení uvedená v odstavci 1 přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
3. Členské státy sdělí Komisi znění vnitrostátních právních předpisů, které již přijaly nebo které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
4. Každých pět let předloží členské státy Komisi zprávu o praktickém provádění této směrnice a uvedou stanoviska sociálních partnerů.
Komise o tom uvědomí Evropský parlament, Radu, Hospodářský a sociální výbor, Stálý výbor pro bezpečnost a ochranu zdraví v hornictví a ostatních odvětvích těžebního průmyslu a Poradní výbor pro bezpečnost, hygienu a ochranu zdraví při práci.
Článek 13
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 10. listopadu 1992, kterou se mění směrnice 70/157/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se přípustné hladiny akustického tlaku a výfukového systému motorových vozidel
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100a této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
ve spolupráci s Evropským parlamentem [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že je třeba přijmout opatření, jejichž cílem je postupné vytvoření vnitřního trhu v období do 31. prosince 1992; že vnitřní trh zahrnuje prostor bez vnitřních hranic, ve kterém je zajištěn volný pohyb zboží, osob, služeb a kapitálu;
vzhledem k tomu, že Evropský parlament vyzval Komisi, aby již v roce 1992 předložila návrh, v němž se stanoví maximální přípustné mezní hodnoty hluku, které vezmou v úvahu prahy rušení hlukem definované Organizací pro hospodářskou spolupráci a rozvoj (OECD);
vzhledem k tomu, že směrnice Rady 70/157/EHS [4] stanoví mezní hodnoty hladin akustického tlaku motorových vozidel; že tyto mezní hodnoty byly poprvé sníženy směrnicí Rady 77/212/EHS [5] a podruhé směrnicí Rady 84/424/EHS [6]; že tato snížení byla zvláště přísná v případě autobusů, autokarů a nákladních automobilů, kde dosahovala přibližně 10 decibelů (dB(A));
vzhledem k tomu, že směrnice Rady 70/157/EHS je jednou ze zvláštních směrnic týkajících se postupu EHS schvalování typu zavedeného směrnicí Rady 70/156/EHS ze dne 6. února 1970 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu motorových vozidel a jejich přípojných vozidel [7];
vzhledem k tomu, že při přijetí směrnice 84/424/EHS pozměňující směrnici 70/157/EHS Rada rozhodla, že by ustanovení této směrnice měla být později na návrh Komise revidována; že návrh Komise byl podložen studiemi a výzkumem možných nových právních opatření, která by brala v úvahu současně všechna hlavní hlediska předpisů Společenství v oblasti motorových vozidel, zvláště hlediska bezpečnosti, ochrany životního prostředí a úspory energie;
vzhledem k tomu, že ochrana veřejnosti před nepříznivým vlivem hluku vyžaduje dodatečná vhodná opatření k dalšímu snížení hladiny akustického tlaku motorových vozidel; že taková opatření musí brát v úvahu potřebný pokrok v technologii; že po přijetí této směrnice musí být poskytnuta dostatečná lhůta k tomu, aby technologický pokrok, který je nyní ve fázi prototypů, mohl být uplatněn v sériové výrobě; že stávající mezní hodnoty pro těžká nákladní vozidla nabyly účinku teprve dne 1. října 1989;
vzhledem k tomu, že pro dosažení významného a účinného snížení nepříznivých vlivů na prostředí bude třeba, aby rozdíly mezi obvykle užívanou technikou měření a měřením za skutečných dopravních podmínek byly co nejvíce omezeny; že některé technologie nejsou dosud prověřitelné ani srovnatelné s technologiemi nyní užívanými při schvalování typu motorových vozidel;
vzhledem k tomu, že současné měřicí podmínky, především definice povrchu zkušební dráhy a některých povětrnostních podmínek v době zkoušky, jako jsou teplota, atmosférický tlak, vlhkost, rychlost větru a hluk pozadí, vyžadují daleko podrobnější popis; že tyto podrobnosti budou co nejdříve stanoveny postupem podle článku 13 směrnice 70/156/EHS;
vzhledem k tomu, že hluk způsobený pneumatikami se projevil v emisích hluku z vozidel jako zvláště závažný, jakmile rychlost vozidla překročila 60 km/h; že pro účinnou ochranu veřejnosti před nepříznivými vlivy hluku vyvolaného zvláště dopravním provozem v městském prostředí je třeba postupovat ve dvou etapách; že první z těchto etap, na kterou se vztahuje tato směrnice, spočívá v největším možném posílení u každé kategorie vozidel požadavků z hlediska hladin mechanického hluku konstrukčních částí a akustického tlaku výfukového systému motorových vozidel; že druhá z těchto etap – po hlubším studiu a výzkumu problematiky spojené s technickým řešením hlučnosti vyvolávané stykem pneumatiky s vozovkou – vytvoří reálnější a reprodukovatelná kritéria a metody pro hodnocení tohoto závažného druhu hluku a stanoví odpovídající požadavky, kterým bude třeba vyhovět;
vzhledem k tomu, že uskutečnění první etapy vyžaduje změnu přílohy I směrnice 70/157/EHS snížením hodnot hladin akustického tlaku v dB(A) pro každou kategorii vozidel uváděných ve zmíněné příloze a zdokonalení zkušebních metod pro vozidla s vysokým výkonem; že tento typ vozidel je stále častěji konstruován tak, aby měl vyšší poměr výkonu motoru ke hmotnosti vozidla a aby křivka závislosti krouticího momentu na otáčkách motoru byla upravena tak, aby byla v nižších otáčkách motoru vytvářena vyšší hnací síla; že tyto nové konstrukce následně vyvolávají v městském dopravním provozu častější užívání rychlostních stupňů a mají hlavní vliv na hluk způsobovaný mechanickými konstrukčními částmi vozidla ve srovnání s hlukem vznikajícím jízdou po vozovce; že úpravou postupu měření tohoto typu vozidel s ohledem na nájezdovou rychlost v akceleračním úseku, ve kterém se měří hladina hluku, bylo dosaženo i zohlednění těchto nových konstrukcí;
vzhledem k tomu, že existuje mnoho různých druhů pneumatik a povrchů vozovek, které odpovídají různým zeměpisným a atmosférickým podmínkám, a proto je třeba pokračovat ve studiích a výzkumu, aby bylo možné stanovit kritéria pro pneumatiky a definovat i číselnou hodnotu pro schvalování typu motorových vozidel; že výsledky těchto studií a výzkumu umožní ve druhé etapě zavést nové požadavky spolu s opatřeními, které se týkají mechanického hluku;
vzhledem k tomu, že snižování emisí hluku ze styku pneumatik s vozovkou musí vycházet nejen z pneumatik, ale i ze složení asfaltu (asfalt s vlastností pohlcovat hluk); že je třeba pokračovat ve studiu a výzkumu, aby bylo možné stanovit číselné údaje pro objektivní kritéria shody vozovky;
vzhledem k tomu, že je vhodné umožnit členským státům, aby daňovými pobídkami urychlovaly uvádění na trh vozidel, která splňují požadavky Společenství; že je tedy třeba, aby Rada přijala nejpozději do 1. října 1995 požadavky pro druhou etapu, pro kterou Komise předloží návrh nejpozději do 31. března 1994;
vzhledem k tomu, že pro získání maximálního užitku z těchto opatření pro evropské životní prostředí a současně pro zajištění jednotnosti trhu je nezbytné, aby byly zavedeny přísnější evropské normy založené na úplné harmonizaci,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Přílohy směrnice 70/157/EHS se nahrazují přílohami této směrnice.
Článek 2
1. Od 1. července 1993 nesmějí členské státy z důvodů přípustné hladiny akustického tlaku nebo výfukového systému
- odmítnout udělit EHS schválení typu, vydat doklad uvedený v čl. 10 odst. 1 poslední odrážce směrnice 70/156/EHS nebo udělit vnitrostátní schválení typu,
ani - zakázat první uvedení vozidla do provozu,
pokud hladina akustického tlaku a výfukový systém tohoto typu vozidla nebo těchto vozidel splňují požadavky směrnice 70/157/EHS ve znění této směrnice.
2. Od 1. října 1995 členské státy
- nesmějí již udělit EHS schválení typu nebo vydat doklad uvedený v čl. 10 odst. 1 poslední odrážce směrnice 70/156/EHS pro typ motorového vozidla,
- musí odmítnout udělit vnitrostátní schválení typu pro typ motorového vozidla,
jehož hladina akustického tlaku a výfukový systém nesplňují požadavky směrnice 70/157/EHS ve znění této směrnice.
3. Od 1. října 1996 zakáží členské státy první uvedení do provozu vozidel, jejichž hladina akustického tlaku a výfukový systém nesplňují požadavky příloh směrnice 70/157/EHS ve znění této směrnice.
Článek 3
Členské státy mohou stanovit daňové pobídky pouze pro vozidla splňující požadavky této směrnice.
Tyto pobídky musí být v souladu se Smlouvou a musí dále splňovat tyto podmínky:
- musí se vztahovat na všechna vnitrostátně vyrobená motorová vozidla a na všechna dovážená vozidla, která jsou uváděna na trh členského státu a která splňují v předstihu požadavky této směrnice, jež musí být dodrženy od roku 1995,
- musí skončit dnem plné použitelnosti hodnot hladin akustického tlaku stanovených v čl. 2 odst. 3 pro nová vozidla,
- ve vztahu ke každému typu vozidla musí představovat hodnotu významně nižší, než jsou skutečné náklady na technická řešení potřebná pro dosažení stanovených hodnot a pro jejich instalaci do vozidla.
Komise musí být včas informována o záměrech zavést nebo změnit daňové pobídky podle prvního pododstavce.
Než jsou tyto pobídky zavedeny, musí Komise vyslovit svůj souhlas a musí zvláště uvážit dopad takových pobídek na trh.
Článek 4
1. Podrobnosti o měřicích podmínkách budou přijaty co nejdříve postupem stanoveným v článku 13 směrnice 70/156/EHS.
2. O dalších opatřeních směřujících zvláště k sladění požadavků na bezpečnost s nutností omezit hluk vznikající při styku pneumatik s vozovkou rozhodne Rada kvalifikovanou většinou před 1. říjnem 1995 na návrh Komise, který musí vzít v úvahu studie a výzkumné práce o tomto zdroji hluku a který bude předložen do 31. března 1994.
3. Členské státy přijmou nezbytná opatření, aby byly hodnoty akustického tlaku stanovené pro udělení schválení typu zveřejněny a byly široce dostupné před 1. říjnem 1994.
Do tohoto dne uvědomí Komisi o opatřeních přijatých ke splnění tohoto požadavku.
Článek 5
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 1. července 1993.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 6
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady 92/100/EHS ze dne 19. listopadu 1992 o právu na pronájem a půjčování a o některých právech v oblasti duševního vlastnictví souvisejících s autorským právem
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na čl. 57 odst. 2 a články 66 a 100a této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
ve spolupráci s Evropským parlamentem [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že v právní ochraně poskytované dílům chráněným autorským právem a předmětům ochrany podle práv souvisejících s právem autorským právními předpisy a praxí členských států existují, pokud jde o právo na pronájem a na půjčování, rozdíly; že tyto rozdíly jsou zdrojem překážek obchodu a narušování hospodářské soutěže, což brání procesu vytváření volného trhu a jeho správnému fungování;
vzhledem k tomu, že tyto rozdíly v právní ochraně by se mohly prohloubit, pokud by členské státy přijímaly nové a vzájemně odlišné právní předpisy nebo pokud by se odlišně vyvíjela vnitrostátní judikatura;
vzhledem k tomu, že je nezbytné tyto rozdíly v souladu s cílem vytvoření prostoru bez vnitřních hranic ve smyslu článku 8a Smlouvy odstranit, aby mohl být v souladu s čl. 3 písm. f) Smlouvy zaveden systém, který zajišťuje, že hospodářská soutěž v rámci společného trhu nebude narušena;
vzhledem k tomu, že pronájem a půjčování autorských děl a předmětů práv souvisejících s právem autorským hraje stále významnější úlohu, zejména pro autory, výkonné umělce a výrobce zvukových záznamů a filmů; že výroba nedovolených napodobenin představuje stále větší hrozbu;
vzhledem k tomu, že náležitá ochrana autorských děl a předmětů práv souvisejících s právem autorským prostřednictvím práva na pronájem a půjčování, stejně jako ochrana předmětů práv souvisejících s právem autorským prostřednictvím práva na záznam, práva na rozmnožování, práva na rozšiřování, práva na vysílání a práva na sdělování veřejnosti může mít tudíž zásadní význam pro hospodářský a kulturní vývoj Společenství;
vzhledem k tomu, že ochrana podle práva autorského a práv souvisejících se musí přizpůsobit novému hospodářskému vývoji, například novým formám využívání;
vzhledem k tomu, že pokračování v tvůrčí a umělecké práci autorů a výkonných umělců vyžaduje, aby tyto osoby pobíraly odpovídající příjmy a že investice jsou zejména v případě výroby zvukových záznamů a filmů obzvláště vysoké a riskantní; že pouze náležitá právní ochrana nositelů těchto práv může být účinnou zárukou možnosti získat uvedený příjem a návratnosti zmíněné investice;
vzhledem k tomu, že tyto tvůrčí, umělecké a podnikatelské činnosti jsou velkou měrou záležitostí osob samostatně výdělečně činných; že výkon těchto činností musí být usnadněn zavedením harmonizované právní ochrany v rámci Společenství;
vzhledem k tomu, že v míře, v jaké tyto činnosti představují v podstatě služby, musí být také poskytování těchto služeb usnadněno vytvořením harmonizovaného právního rámce Společenství;
vzhledem k tomu, že je nezbytné sblížit právní předpisy členských států tak, aby byly v souladu s mezinárodními smlouvami, které jsou v mnoha členských státech základem úpravy autorského práva a práv souvisejících;
vzhledem k tomu, že právní předpisy Společenství upravující právo na pronájem a na půjčování, jakož i některá práva související, se mohou omezit na to že stanoví, aby členské státy založily právo na pronájem a na půjčování pro určité skupiny nositelů těchto práv, a dále stanoví práva na záznam, práva na rozmnožování, práva na rozšiřování, práva na rozhlasové a televizní vysílání a práva na sdělování veřejnosti pro určité skupiny nositelů práv souvisejících;
vzhledem k tomu, že pro účely této směrnice je nezbytné vymezit výrazy "pronájem" a "půjčování";
vzhledem k tomu, že je žádoucí, aby nebyly v zájmu jasnosti pod výrazy pronájem a půjčování ve smyslu této směrnice zahrnovány určité formy sdělování, například sdělování zvukových záznamů nebo filmů (kinematografických nebo audiovizuálních děl nebo pohyblivých obrazových sekvencí bez ohledu na to, zda jsou doprovázeny zvukem či nikoliv) pro účely veřejného předvádění nebo rozhlasového a televizního vysílání, přenechání pro výstavní účely nebo za účelem seznámení se na místě samém; že přitom půjčování ve smyslu této směrnice nezahrnuje sdělování mezi veřejně přístupnými zařízeními;
vzhledem k tomu, že pokud při půjčování prováděném veřejně přístupným zařízením za úplatu nepřesahuje výše této úplaty částku nezbytnou na pokrytí provozních nákladů daného zařízení, nejde ve smyslu této směrnice o přímý ani o nepřímý hospodářský nebo obchodní prospěch;
vzhledem k tomu, že je nezbytné zavést režim, který by zajišťoval autorům a výkonným umělcům spravedlivou odměnu, které se nelze vzdát, a zároveň by zachovával pro tyto osoby možnost svěřit výkon tohoto jejich práva organizacím pro kolektivní správu práv, které je zastupují;
vzhledem k tomu, že tato spravedlivá odměna může být uhrazena najednou nebo formou několika plateb provedených kdykoliv, ať již při uzavření smlouvy či později;
vzhledem k tomu, že tato spravedlivá odměna musí brát v úvahu význam přínosu dotyčných autorů nebo výkonných umělců ke zvukovému záznamu nebo k filmu;
vzhledem k tomu, že je rovněž nezbytné chránit pomocí zvláštní úpravy přinejmenším práva autorů pokud jde o veřejné půjčování; že jakékoliv výjimky na základě článku 5 této směrnice musí být v souladu s právem Společenství a zejména s článkem 7 Smlouvy;
vzhledem k tomu, že ustanovení kapitoly II této směrnice nebrání členským státům, aby rozšířily právní domněnku uvedenou v čl.
2 odst. 5 na výlučná práva zahrnutá do této kapitoly; že dále tato ustanovení nebrání členským státům, aby zavedly vyvratitelnou domněnku o svolení k využívání výlučných práv výkonných umělců, kterých se tato ustanovení týkají — tato domněnka však musí být v souladu s Mezinárodní úmluvou o ochraně výkonných umělců, výrobců zvukových záznamů a rozhlasových organizací (dále jen "Římská úmluva");
vzhledem k tomu, že členské státy mohou stanovit širší ochranu nositelů práv souvisejících s právem autorským, než jakou vyžaduje článek 8 této směrnice;
vzhledem k tomu, že harmonizovaná práva na pronájem a půjčování a harmonizovaná ochrana souvisejících práv nemohou být v žádném případě uplatňována tak, aby představovala zastřená omezení pro obchod mezi členskými státy nebo tak, aby odporovala "pravidlu časové posloupnosti využívání ve sdělovacích prostředcích", jak bylo uznáno v rozsudku ve věci "Société Cinéthèque vs. FNCF" [4],
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI: KAPITOLA I PRÁVO NA PRONÁJEM A PŮJČOVÁNÍ
Článek 1
Předmět harmonizace 1. V souladu s ustanoveními této kapitoly stanoví členské státy s výhradou článku 5 právo udělit svolení nebo zakázat pronájem a půjčování původních děl a jejich rozmnoženin chráněných autorským právem, jakož i ostatních předmětů uvedených v čl. 2 odst. 1.
2. Pro účely této směrnice se "pronájmem" rozumí zpřístupnění za účelem užívání na omezenou dobu, spojené s přímým či nepřímým hospodářským nebo obchodním prospěchem.
3. Pro účely této směrnice se "půjčováním" rozumí zpřístupňování za účelem užívání na omezenou dobu, které není spojeno s přímým ani nepřímým hospodářským nebo obchodním prospěchem, pokud je uskutečňuje veřejně přístupné zařízení.
4. Práva uvedená v odstavci 1 se nevyčerpají prodejem ani jakýmkoliv jiným rozšiřováním původních děl nebo jejich rozmnoženin chráněných autorským právem nebo jiných předmětů uvedených v čl. 2 odst. 1.
Článek 2
Nositelé a předmět práva na pronájem a půjčování 1. Výlučné právo udělit svolení k pronájmu a půjčování anebo pronájem a půjčování zakázat náleží:
- autorovi, pokud jde o původní dílo a jeho rozmnoženiny,
- výkonnému umělci, pokud jde o záznamy jeho výkonu,
- výrobci zvukového záznamu, pokud jde o jeho zvukové záznamy, a
- výrobci prvotního záznamu filmu, pokud jde o původní dílo a jeho rozmnoženiny. Pro účely této směrnice se "filmem" rozumí kinematografické či audiovizuální dílo nebo pohyblivá obrazová sekvence, bez ohledu na to, zda jsou doprovázeny zvukem či nikoliv.
2. Pro účely této směrnice se hlavní režisér kinematografického nebo audiovizuálního díla považuje za autora anebo za jednoho z autorů.
Členské státy mohou stanovit, že za spoluautory mohou být považovány i jiné osoby.
3. Tato směrnice se nevztahuje na právo na pronájem a půjčování budov a děl užitého umění.
4. Práva uvedená v odstavci 1 lze převést, postoupit nebo se mohou stát předmětem smluvních licencí.
5. Aniž je dotčen odstavec 7, pokud jsou mezi výkonnými umělci a výrobcem uzavřeny individuální či kolektivní smlouvy o výrobě filmu, má se za to, že pokud není ve smlouvě stanoveno jinak, převedl výkonný umělec, na něhož se tato smlouva vztahuje, s výhradou článku 4, své právo na pronájem.
6. Členské státy mohou stanovit podobnou právní domněnku, jaká je uvedena v odstavci 5, i pro autory.
7. Členské státy mohou stanovit, že podpis smlouvy o výrobě filmu sjednané mezi výkonným umělcem a výrobcem filmu se pokládá za svolení k pronájmu za podmínky, že uvedená smlouva stanoví spravedlivou odměnou ve smyslu článku 4.
Členské státy mohou rovněž stanovit, že se tento odstavec přiměřeně použije na práva uvedená v kapitole II.
Článek 3
Pronájem počítačových programů Touto směrnicí není dotčen čl. 4 písm. c) směrnice Rady 91/250/EHS ze dne 14. května 1991 o právní ochraně počítačových programů [5].
Článek 4
Nezadatelné právo na spravedlivou odměnu 1. Pokud autor nebo výkonný umělec převedl nebo postoupil své právo na pronájem zvukového záznamu nebo původního filmu nebo jeho rozmnoženiny na výrobce zvukového záznamu nebo filmu, zachovává si takový autor nebo výkonný umělec právo na spravedlivou odměnu za pronájem.
2. Práva na spravedlivou odměnu za pronájem se autoři či výkonní umělci nemohou vzdát.
3. Správa práva na spravedlivou odměnu může být svěřena organizacím pro kolektivní správu práv, které autory nebo výkonné umělce zastupují.
4. Členské státy mohou upravit otázku, zda a v jakém rozsahu lze správu práv na spravedlivou odměnu prostřednictvím organizace pro kolektivní správu práv vykonávat, jakož i otázku, od koho může být tato odměna požadována či vybírána.
Článek 5
1. Členské státy mohou stanovit výjimku z výlučného práva uvedeného v článku 1, pokud jde o veřejné půjčování, za podmínky, že alespoň autoři obdrží odměnu za půjčování.
Členské státy mohou stanovit tuto odměnu s ohledem na své kulturně politické cíle.
2. Pokud členské státy nevztahují výlučné právo na půjčování uvedené v článku 1 na zvukové záznamy, filmy a počítačové programy, zavedou alespoň odměnu pro autory.
3. Členské státy mohou vyjmout určité kategorie zařízení z placení odměny podle odstavců 1 a 2.
4. Ve spolupráci s členskými státy vypracuje Komise do 1. července 1997 zprávu o veřejném půjčování ve Společenství.
Tuto zprávu předloží Komise Evropskému parlamentu a Radě. KAPITOLA II
PRÁVA SOUVISEJÍCÍ S PRÁVEM AUTORSKÝM
Článek 6
Právo na záznam 1. Členské státy stanoví pro výkonné umělce výlučné právo udělit svolení nebo zakázat záznam jejich výkonů.
2. Členské státy stanoví pro vysílací organizace výlučné právo udělit svolení nebo zakázat záznam jejich vysílání, bez ohledu na to, zda jde o bezdrátové vysílání nebo vysílání po drátě, pomocí kabelu či družice.
3. Právo uvedené v odstavci 2 nepřísluší organizaci pro kabelové šíření, pokud pouze přenáší pomocí kabelu vysílání vysílací organizace.
Článek 7
Právo na rozmnožování 1. Členské státy stanoví výlučné právo udělit svolení nebo zakázat přímé nebo nepřímé rozmnožování:
- pro výkonné umělce, pokud jde o záznam jejich výkonů,
- pro výrobce zvukových záznamů, pokud jde o jejich zvukové záznamy,
- pro výrobce prvotních filmových záznamů, pokud jde o záznam původního filmu a jeho rozmnoženiny, a
- pro vysílací organizace, pokud jde o záznamy jejich vysílání ve smyslu čl. 6 odst. 2.
2. Právo na rozmnožování podle odstavce 1 lze převést, postoupit nebo se může stát předmětem smluvních licencí.
Článek 8
Vysílání a sdělování veřejnosti 1. Členské státy stanoví výlučné právo výkonných umělců udělovat svolení nebo zakázat bezdrátové vysílání a sdělování jejich výkonů veřejnosti, s výjimkou případů, kdy výkon sám je již výkonem vysílaným nebo kdy se tak děje ze záznamu.
2. Členské státy stanoví právo, kterým se zajistí, že uživatel zaplatí jedinou spravedlivou odměnu, pokud je užito zvukového záznamu vydaného k obchodním účelům nebo rozmnoženiny takového záznamu k bezdrátovému vysílání nebo jakémukoliv jinému sdělování veřejnosti, a že tato odměna bude rozdělena mezi dotčené výkonné umělce a výrobce zvukových záznamů.
Pokud nedojde mezi výkonnými umělci a výrobci zvukových záznamů k dohodě, mohou členské státy stanovit podmínky pro rozdělování uvedené odměny mezi ně.
3. Pro vysílací organizace stanoví členské státy výlučné právo udělovat svolení nebo zakazovat bezdrátový přenos jejich vysílání, jakož i sdělování jejich vysílání veřejnosti, pokud se takové sdělování děje na veřejně přístupných místech a za vstupné.
Článek 9
Právo na rozšiřování 1. Členské státy stanoví:
- pro výkonné umělce, pokud jde o záznamy jejich výkonů,
- pro výrobce zvukových záznamů, pokud jde o jejich zvukové záznamy,
- pro výrobce prvotních filmových záznamů, pokud jde o původní dílo a jeho rozmnoženiny,
- pro vysílací organizace, pokud jde o záznamy jejich vysílání ve smyslu čl. 6 odst. 2,
výlučné právo na zpřístupňování těchto předmětů ochrany včetně jejich rozmnoženin veřejnosti prodejem nebo jiným způsobem (dále jen "právo na rozšiřování").
2. Právo na rozšiřování se u předmětů ochrany uvedených v odstavci l ve Společenství vyčerpá pouze prvním prodejem uvedeného předmětu ve Společenství, který byl uskutečněn nositelem tohoto práva nebo s jeho souhlasem.
3. Zvláštní ustanovení kapitoly I, zejména čl. 1 odst. 4, nejsou právem na rozšiřování dotčena.
4. Právo na rozšiřování lze převést, postoupit nebo se může stát předmětem smluvních licencí.
Článek 10
Omezení práv 1. Členské státy mohou omezit práva uvedená v kapitole II, pokud jde o:
a) soukromé užití;
b) užití krátkých úryvků v souvislosti se zpravodajstvím o aktuálních událostech;
c) dočasný záznam pořízený vysílací organizací jejími vlastními prostředky a pro její vlastní vysílání;
d) užití výhradně pro vyučovací účely nebo pro vědecký výzkum.
2. Bez ohledu na ustanovení odstavce 1 může každý členský stát, pokud jde o ochranu výkonných umělců, výrobců zvukových záznamů, vysílacích organizací a výrobců prvotních filmových záznamů, stanovit omezení stejného druhu, jaká stanovil u ochrany autorských práv k literárním a uměleckým dílům.
Povinné licence lze však stanovit pouze v rozsahu slučitelném s Římskou úmluvou.
3. Ustanovením odst. 1 písm. a) nejsou dotčeny stávající ani budoucí právní předpisy o odměňování za rozmnožování k soukromým účelům. KAPITOLA III TRVÁNÍ
Článek 11
Trvání autorských práv Aniž je dotčena budoucí harmonizace, trvají autorská práva, na která se vztahuje tato směrnice, po dobu uvedenou v Bernské úmluvě o ochranně literárních a uměleckých děl.
Článek 12
Trvání souvisejících práv Aniž je dotčena budoucí harmonizace, trvají práva uvedená v této směrnici vztahující se na výkonné umělce, výrobce zvukových záznamů a vysílací organizace po dobu uvedenou v Římské úmluvě.
Práva výrobců prvotních filmových záznamů uvedená v této směrnici trvají po dobu 20 let od konce roku, v jehož průběhu byl záznam pořízen.
KAPITOLA IV SPOLEČNÁ USTANOVENÍ
Článek 13
Přechodná ustanovení 1. Tato směrnice se vztahuje na veškerá autorská díla, výkony výkonných umělců, zvukové záznamy a prvotní záznamy filmů, které jsou uvedeny v této směrnici a jejichž ochrana podle právních předpisů členských států pro oblast autorských práv nebo práv souvisejících k 1. červenci 1994 ještě trvá, anebo které k uvedenému dni splňují kritéria ochrany podle této směrnice.
2. Touto směrnicí není dotčeno využívání uskutečněné před 1. červencem 1994.
3. Členské státy mohou stanovit právní domněnku, že k pronájmu nebo půjčování předmětu ochrany uvedeného v čl. 2 odst. 1, o němž je prokázáno, že byl zpřístupněn třetím osobám za tímto účelem, anebo který byl jimi získán před 1. červencem 1994, došlo se svolením nositelů uvedených práv. Členské státy však mohou stanovit, zejména pokud je tímto předmětem ochrany digitální záznam, že nositelé práv mají právo na přiměřenou odměnu za pronájem nebo půjčování tohoto předmětu ochrany.
4. Členské státy nejsou povinny používat ustanovení čl. 2 odst. 2 na kinematografická nebo audiovizuální díla vytvořená před 1. červencem 1994.
5. Členské státy mohou stanovit den, od kterého se bude uplatňovat čl. 2 odst. 2 za předpokladu, že tento den nastane později než 1. července 1997.
6. Aniž je dotčen odstavec 3 a s výhradou odstavců 8 a 9, nevztahuje se tato směrnice na smlouvy uzavřené přede dnem přijetí této směrnice.
7. Členské státy mohou stanovit, s výhradou odstavců 8 a 9, že pokud nositelé práv, kteří nabývají nových práv podle vnitrostátních předpisů provádějících tuto směrnici, dali souhlas k využívání před 1. červencem 1994, má se za to, že došlo k převedení těchto nových výlučných práv.
8. Členské státy mohou stanovit den, od kterého existuje nezadatelné právo na spravedlivou odměnu podle článku 4 za podmínky, že tento den nenastane později než 1. července 1997.
9. Pokud jde o smlouvy uzavřené před 1. červencem 1994, lze nezadatelné právo na spravedlivou odměnu uvedené v článku 4 uplatnit pouze tehdy, pokud autoři nebo výkonní umělci nebo jejich zástupci předložili za tímto účelem žádost před 1. lednem 1997.
Pokud mezi nositeli práv nedojde k dohodě týkající se výše odměny, mohou určit výši spravedlivé odměny členské státy.
Článek 14
Vztah mezi autorským právem a právy souvisejícími Ochranou práv souvisejících s autorským právem podle této směrnice není dotčena ochrana autorských práv.
Článek 15
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. července 1994.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Přijímají-li členské státy tato opatření, musí v nich být učiněn odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 16
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady 92/101/EHS ze dne 23. listopadu 1992, kterou se mění směrnice 77/91/EHS o zakládání akciových společností a o udržování a změnách jejich základního kapitálu
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 54 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
ve spolupráci s Evropským parlamentem [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že směrnice 77/91/EHS [4] omezuje možnost akciových společností nabývat vlastní akcie s cílem zachovat celistvost upsaného základního kapitálu a zajistit rovné zacházení akcionářům;
vzhledem k tomu, že omezení nabývat vlastní akcie se vztahují na nabývání vlastních akcií společností samou a na nabývání prostřednictvím osoby jednající vlastním jménem, avšak na účet této společnosti;
vzhledem k tomu, že má-li se akciové společnosti zabránit, aby využívala jinou společnost, ve které vlastní většinu hlasovacích práv nebo ve které může uplatňovat dominantní vliv, s cílem provádět toto nabývání, aniž by dodržovala omezení stanovená pro tento případ, je třeba rozšířit nabývání vlastních akcií společností na nejdůležitější a nejčastější případy nabývání akcií těmito jinými společnostmi; že je vhodné rozšířit tento režim na upisování akcií akciové společnosti;
vzhledem k tomu, že má-li se zamezit obcházení směrnice 77/91/EHS, je vhodné zaměřit se na společnosti upravené směrnicí 68/151/EHS [5], jakož i na společnosti, které se řídí právem třetích zemí a které mají srovnatelnou právní formu;
vzhledem k tomu, že pokud je vztah mezi akciovou společností a jinou společností, která je uvedena ve třetím bodě odůvodnění, pouze nepřímý, je vhodné zmírnit ustanovení použitelná tehdy, je-li tento vztah přímý, zavedením možnosti pozastavení hlasovacích práv jako minimálního opatření pro dosažení cílů této směrnice;
vzhledem k tomu, že pokud některý členský stát stanoví systém sankcí rovnocenných těm, které stanoví směrnice 77/91/EHS, a pozastavení hlasovacích práv, lze tyto právní předpisy považovat za splňující účel této směrnice;
vzhledem k tomu, že je mimo jiné opodstatněné vyjmout případy, ve kterých zvláštní povaha profesionální činnosti vylučuje možnost, aby došlo k ohrožení cílů této směrnice;
vzhledem k tomu, že je vhodné stanovit přiměřenou lhůtu pro přizpůsobení členského státu, aby se na jedné straně vyloučilo narušení jeho finančního trhu vyplývající z jeho hospodářské struktury a na straně druhé prudké dopady na úroveň úpravy vlastní kontroly,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Za článek 24 směrnice 77/91/EHS se vkládá nový článek, který zní:
"Článek 24a
1. a) Upisování, nabývání nebo držení akcií akciové společnosti jinou společností ve smyslu článku 1 směrnice 68/151/EHS, ve které akciová společnost přímo či nepřímo drží většinu hlasovacích práv nebo ve které může přímo či nepřímo uplatňovat dominantní vliv, se považuje za jednání samotné akciové společnosti.
b) Písmeno a) se použije rovněž tehdy, pokud se jiná společnost řídí právem třetí země a má právní formu srovnatelnou s právní formou uvedenou v článku 1 směrnice 68/151/EHS.
2. Pokud však akciová společnost drží nepřímo většinu hlasovacích práv nebo může nepřímo uplatňovat dominantní vliv, nemusí členské státy uplatnit odstavec 1, pokud stanoví pozastavení hlasovacích práv spojených s akciemi akciové společnosti, které drží jiná společnost.
3. Nedojde-li ke koordinaci vnitrostátních předpisů v oblasti práva koncernů, mohou členské státy
a) vymezit případy, ve kterých se předpokládá, že akciová společnost je schopna uplatňovat dominantní vliv na jinou společnost; pokud členský stát využije této možnosti, musí jeho právní předpisy v každém případě stanovit, že možnost uplatňovat dominantní vliv existuje, pokud akciová společnost
- má právo jmenovat nebo odvolat většinu členů správního, řídícího nebo dozorčího orgánu a zároveň je akcionářem nebo společníkem jiné společnosti, nebo
- je akcionářem nebo společníkem jiné společnosti a sama kontroluje většinu hlasovacích práv jejích akcionářů nebo společníků na základě dohody uzavřené s ostatními akcionáři nebo společníky této společnosti.
Členské státy nejsou povinny stanovit jiné případy, než které jsou uvedené v první a druhé odrážce;
b) vymezit případy, kdy je akciová společnost považována za nepřímého držitele hlasovacích práv nebo za schopnou nepřímo uplatňovat dominantní vliv;
c) upřesnit okolnosti, za kterých je akciová společnost považována za společnost držící hlasovací práva.
4. a) Členské státy nemusí uplatňovat odstavec 1, pokud k upisování, nabývání nebo držení dochází na účet osoby jiné, než která upisuje, nabývá či drží akcie a která není ani akciovou společností podle odstavce 1, ani jinou společností, ve které akciová společnost přímo či nepřímo drží většinu hlasovacích práv, nebo ve které může přímo či nepřímo uplatňovat dominantní vliv.
b) Členské státy nemusí uplatňovat odstavec 1, pokud upisování, nabývání nebo držení provádí jiná společnost jako obchodník s cennými papíry a v rámci svého předmětu podnikání, pokud je členem burzy cenných papírů se sídlem nebo působící v členském státu nebo jde o společnost schválenou orgánem nebo pod dohledem orgánu členského státu příslušného pro dohled nad obchodníky s cennými papíry, mezi které je možné ve smyslu této směrnice zahrnout i úvěrové instituce.
5. Členské státy nejsou povinny uplatňovat odstavec 1, pokud držení akcií akciové společnosti jinou společností vyplývá z nabytí, ke kterému došlo před tím, než vztah mezi těmito dvěma společnostmi odpovídal kritériím stanoveným v odstavci 1.
Hlasovací práva spojená s těmito akciemi jsou však pozastavena a tyto akcie se vezmou v úvahu při stanovení, zda je splněna podmínka podle čl. 19 odst. 1 písm. b).
6. Členské státy nemusí uplatňovat čl. 20 odst. 2 nebo 3 ani článek 21 v případě nabytí akcií akciové společnosti jinou společností, pokud stanoví
a) pozastavení hlasovacích práv spojených s akciemi akciové společnosti, které drží jiná společnost, a
b) že členové správního nebo řídícího orgánu akciové společnosti jsou povinni odkoupit od jiné společnosti akcie uvedené v čl. 20 odst. 2 a 3 a v článku 21 za cenu, za kterou je tato jiná společnost nabyla; tato sankce se neuplatní výlučně v případě, že zmínění členové prokáží, že akciová společnost se na upisování ani nabývání zmíněných akcií nijak nepodílela."
Článek 2
1. Členské státy nemusí uplatňovat článek 24a směrnice 77/91/EHS na nabytí akcií, ke kterým došlo přede dnem uvedeným v čl. 3 odst. 2.
Hlasovací práva spojená s těmito akciemi jsou však pozastavena a k těmto akciím se přihlédne při stanovení, zda je splněna podmínka podle čl. 19 odst. 1 písm. b) zmíněné směrnice.
2. Za účelem vyloučit narušení finančního trhu může Belgické království odložit pozastavení těchto hlasovacích práv až do 1. ledna 1998 za podmínky, že
- jsou spojena s akciemi nabytými před oznámením této směrnice a
- nepřevyšují pro všechny společnosti, jejichž vztah s akciovou společností splňuje kritéria uvedená v čl. 24a odst. 1 směrnice 77/91/EHS, 10 % všech hlasovacích práv dané akciové společnosti.
Článek 3
1. Členské státy přijmou do 1. ledna 1994 právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy stanoví den nabytí účinnosti těchto předpisů nejpozději na 1. ledna 1995.
3. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních předpisů, která přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
4. Předpisy přijaté členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 4
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 27. listopadu 1992 o identifikaci a evidování zvířat
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
vzhledem ke lhůtám uvedeným v čl.
3 odst. 1 písm. c) směrnice Rady 90/425/EHS ze dne 26. června 1990 o veterinárních a zootechnických kontrolách v obchodu s některými živými zvířaty a produkty uvnitř Společenství s cílem dotvoření vnitřního trhu [3] musí být zvířata určená k obchodu uvnitř Společenství identifikována v souladu s požadavky předpisů Společenství a evidována tak, aby bylo možné zjistit hospodářství, středisko nebo organizaci původu či přechodného ustájení; že tyto identifikační a evidenční systémy musí být před 1. lednem 1993 rozšířeny na přesuny zvířat na území každého členského státu;
vzhledem k tomu, že podle článku 14 směrnice Rady 91/496/EHS ze dne 15. července 1991, kterou se stanoví zásady organizace veterinárních kontrol zvířat dovážených do Společenství ze třetích zemí a kterou se mění směrnice 89/662/EHS, 90/425/EHS a 90/675/EHS [4], musí být identifikace a evidování zvířat, jak je stanoví čl. 3 odst. 1 písm. c) směrnice 90/425/EHS, s výjimkou zvířat určených k porážce a evidovaných koňovitých, uskutečněny po provedení zmíněných kontrol;
vzhledem k tomu, že řízení některých režimů podpor Společenství v oblasti zemědělství vyžaduje individuální identifikaci některých typů dobytka; že identifikační a evidenční systém musí být vhodný pro uplatnění a kontrolu těchto opatření;
vzhledem k tomu, že pro správné uplatňování této směrnice je nutné zajistit rychlou a účinnou výměnu informací mezi členskými státy; že byly přijaty předpisy Společenství, jednak nařízení Rady (EHS) č. 1468/81 ze dne 19. května 1981 o vzájemné pomoci mezi správními orgány členských států a o spolupráci těchto orgánů s Komisí k zajištění správného uplatňování celních a zemědělských právních předpisů [5], jednak směrnice Rady 89/608/EHS ze dne 21. listopadu 1989 o vzájemné pomoci mezi správními orgány členských států a o spolupráci těchto orgánů s Komisí k zabezpečení správného uplatňování veterinárních a zootechnických předpisů [6];
vzhledem k tomu, že držitelé zvířat musí vést aktuální evidenci o zvířatech, která se nacházejí v jejich hospodářství; že osoby účastnící se obchodu se zvířaty musí uchovávat záznamy o svých operacích; že příslušný orgán musí mít na požádání přístup k těmto záznamům;
vzhledem k tomu, že zvířata musí být identifikovatelná, aby bylo možné rychle a přesně zpětně zjistit přesuny zvířat; že forma a obsah značky, pokud se týče skotu, musejí být stanoveny na úrovni Společenství; že pokud se jedná o prasata, ovce a kozy, je rozhodnutí o typu jejich značky vhodné odložit na pozdější dobu a do tohoto rozhodnutí ponechat v platnosti vnitrostátní identifikační systémy omezené na vnitrostátní na trh;
vzhledem k tomu, že je vhodné předpokládat možnost odchylek od požadavků na značení zvířat, která jsou odesílána z hospodářství přímo na jatky; že přesto musí být zvířata ve všech případech identifikovatelná do té míry, aby mohlo být zjištěno zjistit hospodářství jejich původu;
vzhledem k tomu, že je vhodné předpokládat možnost odchylek od povinnosti evidování pro držitele zvířat držených k osobní potřebě a počítat s některými zvláštními případy způsobů vedení evidence;
vzhledem k tomu, že zvířatům, jejichž značka se stala nečitelnou nebo byla ztracena, musí být přidělena nová značka, která umožňuje zjistit návaznost na původní značku;
vzhledem k tomu, že touto směrnicí nesmějí být dotčeny podmínky uvedené v rozhodnutí Komise 89/153/EHS ze dne 13. února 1989 o vztahu mezi odebranými vzorky pro vyšetření na rezidua a zvířaty a hospodářstvími, z nichž zvířata pocházejí [7], ani žádná prováděcí pravidla stanovená v souladu se směrnicí 91/496/EHS;
vzhledem k tomu, že je vhodné stanovit řídící postup pro přijímání veškerých opatření nezbytných k uplatňování této směrnice,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Tato směrnice stanoví minimální požadavky na identifikaci a evidování zvířat, aniž jsou dotčeny podrobnější předpisy Společenství, které mohou být zavedeny za účelem eradikace nebo tlumení nákaz.
Použije se, aniž jsou dotčena rozhodnutí 89/153/EHS a prováděcí předpisy ke směrnici 91/496/EHS přijaté s ohledem na článek 5 nařízení Rady (EHS) č. 3508/92 ze dne 27. listopadu 1992 o zavedení integrovaného administrativního a kontrolního systému pro některé režimy podpor Společenství [8].
Článek 2
Pro účely této směrnice se rozumí
a) zvířetem všechna zvířata druhů uvedených ve směrnicích 64/432/EHS [9] a 91/68/EHS [10];
b) hospodářstvím jakékoliv zařízení, stavba nebo v případě chovu pod širým nebem místo, kde jsou zvířata držena, chována nebo kde se s nimi zachází;
c) držitelem jakákoliv fyzická nebo právnická osoba odpovědná za zvířata, a to i dočasně;
d) příslušný orgánem ústřední orgán členského státu příslušný k provádění veterinárních kontrol nebo jakýkoliv jiný orgán, na který je tato pravomoc přenesena pro účely této směrnice;
e) obchodem obchod, jak je vymezen v článku 2 směrnice 90/425/EHS.
Článek 3
1. Členské státy zajistí, aby
a) měl příslušný orgán k dispozici aktuální seznam všech hospodářství nacházejících se na jejich území, jež drží zvířata, na něž se vztahuje tato směrnice, s údaji o druzích chovaných zvířat a o jejich držitelích, přičemž tato hospodářství musí být vedena na seznamech ještě tři roky po ukončení chovu zvířat. V tomto seznamu je rovněž uvedena značka nebo značky používané pro identifikaci hospodářství v souladu s čl. 5 odst. 2 písm. a) a písm. c) druhým pododstavcem a odst. 3 prvním pododstavcem a s článkem 8;
b) měly Komise, příslušný orgán a jakýkoliv orgán příslušný ke kontrole používání nařízení (EHS) č. 3508/92 přístup ke všem informacím získaným na základě této směrnice.
2. Členské státy mohou být postupem podle článku 18 směrnice 90/425/EHS oprávněny vyloučit ze seznamu uvedeného v odst. 1 písm. a) fyzické osoby, které mají v držení nejvýše tři ovce nebo kozy, pro které nevyžadují žádné prémie, nebo s přihlédnutím ke zvláštním podmínkám osoby, které mají v držení jedno prase, pokud jsou tato zvířata určena pro jejich vlastní použití nebo spotřebu a pokud je každé z těchto zvířat před jakýmkoliv přesunem podrobeno kontrolám stanoveným touto směrnicí.
Článek 4
1. Členské státy zajistí, aby
a) každý držitel skotu nebo prasat uvedených ve směrnici 64/432/EHS, který se nachází v seznamu uvedeném v čl. 3 odst. 1 písm. a), vedl evidenci o počtu zvířat, která se nacházejí v jeho hospodářství.
Evidence musí obsahovat aktualizovaný výkaz všech narození, úhynů a všech přesunů (s uvedením počtu zvířat při každém vstupu a výstupu), alespoň na základě celkových změn stavu s upřesněním původu nebo určení zvířat a s uvedením dne přesunu.
V každém případě musí být uvedena identifikační značka přidělená v souladu s články 5 a 8.
U prasat však nejsou údaje o narození a úhynech povinné.
V případě čistokrevných prasat a hybridů zapsaných v plemenné knize v souladu se směrnicí 88/661/EHS [11] může být postupem podle článku 18 směrnice 90/425/EHS uznán evidenční systém založený na individuální identifikaci zvířat, pokud poskytuje záruky rovnocenné těm, které poskytuje evidence;
b) každý držitel ovcí a koz, jehož hospodářství je zapsáno na seznamu uvedeném v čl. 3 odst. 1 písm. a), vede evidenci zachycující alespoň celkový počet ovcí a koz, které se nacházejí v hospodářství, a to každý rok ke dni stanovenému příslušným orgánem.
Evidence musí rovněž obsahovat
- aktuální soupis počtu samic nacházejících se v hospodářství starších 12 měsíců nebo těch, které porodily před dosažením tohoto věku,
- přesuny ovcí a koz (s uvedením počtu zvířat při každém vstupu a výstupu) alespoň na základě celkových změn stavu s upřesněním místa původu nebo určení zvířat a s uvedením jejich značky a dne přesunu.
2. Postupem podle článku 18 směrnice 90/425/EHS však musí být zaveden zjednodušený systém vedení evidence před 1. lednem 1993 pro buvoly a před 1. říjnem 1994 pro ovce a kozy stěhované sezónně na pastvu a pro všechna výše uvedená zvířata, jež jsou držena na společných pastvinách nebo chována v oblastech trpících zeměpisnou odlehlostí.
3. Členské státy rovněž zajistí, aby:
a) každý držitel zvířat poskytl příslušnému orgánu na jeho žádost veškeré informace o původu, identifikaci a případně o místě určení zvířat, která vlastní, drží, přepravuje, s nimiž obchoduje nebo je poráží;
b) každý držitel zvířat, která jsou určena na trh nebo středisko svodu zvířat nebo která z něj pocházejí, předložil hospodářskému subjektu, který je na trhu nebo ve středisku svodu zvířat dočasným držitelem těchto zvířat, doklad obsahující podrobné údaje o zvířatech, včetně čísel nebo identifikačních značek veškerého skotu.
Tento hospodářský subjekt může doklady obdržené v souladu s písm. b) prvním pododstavcem použít pro splnění povinností uvedených v odst. 1 písm. a) třetím pododstavci;
c) evidence a informace byly k dispozici v hospodářství a byly předloženy příslušnému orgánu na jeho žádost, a to po dobu nejméně tří let, již určí příslušný orgán.
Článek 5
1. Členské státy zajistí, aby byly dodržovány tyto obecné zásady:
a) identifikačními značkami musí být zvířata označena dříve, než opustí hospodářství, ve kterém se narodila;
b) žádná značka nesmí být odebrána nebo nahrazena bez schválení příslušného orgánu.
Když se značka stane nečitelnou nebo dojde k její ztrátě, označí se zvíře novou značkou v souladu s tímto článkem;
c) držitel musí zapsat každou novou značku do evidence uvedené v článku 4 tak, aby byla zřejmá její souvislost se značkou přidělenou dříve;
d) ušní značka uvedená v odst. 2 písm. a) musí odpovídat vzoru schválenému příslušným orgánem, musí být nepadělatelná a čitelná po celou dobu života zvířete.
Nesmí být znovu použitelná a musí být taková, aby zůstala připevněna na zvířeti, aniž by škodila jeho spokojené existenci.
2. Členské státy zajistí, aby v případě skotu:
a) bylo každé v hospodářství přítomné zvíře uvedené v článku 2 směrnice 64/432/EHS identifikováno ušní značkou, která obsahuje abecedně-číslicový kód sestávající nejvýše ze 14 znaků a která umožňuje individuálně identifikovat každé zvíře a hospodářství, ve kterém se narodilo, anebo, v případě býků určených pro kulturní či sportovní vystoupení s výjimkou trhů a výstav, pomocí identifikačního systému, jenž poskytuje rovnocenné záruky a je uznaný Komisí.
Ušní značky uvedené v prvním pododstavci musí být připevněny nejpozději devět měsíců po přijetí pravidel pro identifikaci členského státu a hospodářství původu postupem podle článku 18 směrnice 90/425/EHS.
Zvířata identifikovaná před uplynutím této devítiměsíční lhůty musí být označena buď podle vnitrostátních systémů uvedených ve čtvrtém pododstavci, nebo pomocí značky uvedené v prvním pododstavci.
Postupem podle článku 18 směrnice 90/425/EHS se tato devítiměsíční lhůta na žádost členského státu prodlouží až do 1. července 1994.
Nicméně zvířata, která byla identifikována před uplynutím lhůty pomocí platných vnitrostátních identifikačních systémů, jež byly oznámeny Komisi, jsou i nadále kontrolována na základě těchto systémů;
b) byly identifikační značky přiděleny hospodářstvím, šířeny a připevněny na zvířata způsobem stanoveným příslušným orgánem;
c) byly identifikační značky připevněny na zvířata nejpozději třicet dnů po jejich narození.
Příslušný orgán však může odložit značení až do doby, kdy zvíře dosáhne nejvýše šesti měsíců stáří, pokud chovatel toto zvíře označí před třicátým dnem stáří prozatímní značkou uznanou zmíněným orgánem a umožňující identifikovat hospodářství, ve kterém se zvíře narodilo. Takto označené zvíře nesmí být přesunuto do jiného hospodářství a nesmí opustit hospodářství za jiným účelem než k porážce na jatkách umístěných na území, které je v působnosti téhož příslušného orgánu, který uznal prozatímní značku.
Příslušný orgán však může povolit v souladu s vnitrostátními pravidly pro přesuny, které byly uznány postupem podle článku 18 směrnice 90/425/EHS a které umožňují alespoň zjistit hospodářství původu, aby byla telata určená k porážce, která dosud nedosáhla věku šesti měsíců a byla přemístěna před dosažením věku třiceti dnů, označena v hospodářství, do kterého byla přemístěna, pod podmínkou, že sem byla přemístěna přímo z hospodářství, ve kterém se narodila, a že se na telata přemístěná podle těchto pravidel nevztahuje nárok na prémii.
3. Zvířata jiná než skot musí být označena co nejdříve a v každém případě před opuštěním hospodářství, a to pomocí ušní značky nebo tetování, které umožňují zjistit hospodářství, z něhož pocházejí, a provést zápis do seznamu uvedeného v čl. 3 odst. 1 písm. a), přičemž ve veškerých průvodních dokladech musí být tato značka uvedena.
3 odst. 1 písm. c) druhého pododstavce směrnice 90/425/EHS mohou členské státy uplatňovat u jiných zvířat než skotu vnitrostátní pravidla na veškeré přesuny zvířat, ke kterým dochází na jejich území.
Tato pravidla musí umožňovat identifikaci hospodářství, z něhož zvířata pocházejí, a vyhledání hospodářství, kde se zvířata narodila.
Členské státy oznámí Komisi, která pravidla zamýšlejí použít k tomuto účelu od 1. července 1993 pro prasata a od 1. července 1994 pro ovce a kozy.
Postupem podle článku 18 směrnice 90/425/EHS může být členský stát požádán, aby tato pravidla změnil, pokud nejsou v souladu s požadavkem uvedeným ve druhé větě.
Zvířata, jež jsou označena dočasnou identifikační značkou zásilky, musí být během přesunu doprovázena dokladem umožňujícím určit jejich původ, majitele, místo nakládky a místo určení.
Příslušný orgán však může povolit přesun ovcí a koz, které nejsou opatřeny značkami, mezi hospodářstvími, která mají stejný nákazový status, patří stejnému majiteli a nacházejí se na území, které je v působnosti téhož příslušného orgánu, pokud se tyto přesuny uskutečňují podle vnitrostátních pravidel umožňujících zjistit hospodářství, ve kterém se zvířata narodila.
Členské státy musí před 1. červencem 1994 oznámit Komisi, která pravidla zamýšlejí uplatňovat k tomuto účelu.
Postupem podle článku 18 směrnice 90/425/EHS může být členský stát požádán, aby tato pravidla změnil, pokud nejsou v souladu s uvedeným požadavkem.
4. V čl. 3 odst. 2 směrnice 64/432/EHS se písmeno e) nahrazuje tímto:
"e) musí být identifikovány v souladu s článkem 5 směrnice Rady 92/102/EHS ze dne 27. listopadu 1992 o identifikaci a evidování zvířat [12]."
Článek 6
1. Jestliže se příslušný orgán členského státu určení rozhodne nadále nepoužívat identifikační značku, která byla zvířeti přidělena v hospodářství původu, hradí všechny náklady spojené se záměnou značky tento orgán.
Jestliže byla značka takto nahrazena, musí být zajištěna návaznost mezi identifikací přidělenou příslušným orgánem odesílajícího členského státu a novou identifikací přidělenou příslušným orgánem členského státu určení.
Tato návaznost musí být vyznačena v evidenci uvedené v článku 4.
Možnosti uvedené v prvním pododstavci nelze využít v případě zvířat určených na jatky, která jsou dovážena v souladu s článkem 8 a nejsou opatřena novou značkou v souladu s článkem 5.
2. Jestliže jsou zvířata předmětem obchodu, může se příslušný orgán členského státu určení za účelem použití článku 5 směrnice 90/425/EHS odvolat na článek 4 směrnice 89/608/EHS, aby získal informace o zvířatech, jejich stádu původu a jejich případném přesunu.
Článek 7
Členské státy zajistí, aby veškeré informace o přesunech zvířat, jež nejsou provázeny osvědčením nebo dokladem vyžadovaným veterinárními nebo zootechnickými předpisy, byly uchovány nejméně po dobu stanovenou příslušným orgánem a poskytnuty příslušnému orgánu, jestliže o ně požádá.
Článek 8
Každé zvíře dovezené ze třetí země, které úspěšně projde kontrolami stanovenými ve směrnici 91/496/EHS a které zůstává na území Společenství, musí být identifikováno pomocí značky, jež je v souladu s článkem 5, do třiceti dnů po provedení zmíněných kontrol a v každém případě před přesunem, kromě případu, kdy místem určení jsou jatky umístěné na území, jež je v působnosti orgánu příslušného pro veterinární kontroly, a kdy je zvíře do třiceti dnů skutečně poraženo.
Musí být stanovena návaznost mezi identifikací uskutečněnou třetí zemí a identifikací přidělenou členským státem určení.
Návaznost musí být vyznačena v evidenci uvedené v článku 4.
Článek 9
Členské státy přijmou nezbytná správní a/nebo trestněprávní opatření k postihování veškerých porušení veterinárních předpisů Společenství, jakmile je zjištěno, že značení či identifikace zvířat nebo vedení evidence uvedené v článku 4 není vykonáváno v souladu s požadavky této směrnice.
Článek 10
Nejpozději dne 31. prosince 1996 Rada na základě zprávy Komise, případně provázené návrhy, o nichž rozhodne kvalifikovanou většinou, přezkoumá na základě získaných zkušeností tuto směrnici s cílem vymezit harmonizovaný identifikační a evidenční systém Společenství a s ohledem na pokrok uskutečněný v tomto odvětví Mezinárodní organizací pro normalizaci (ISO) rozhodne o možnosti zavést elektronické identifikační zařízení.
Článek 11
1. Členské státy uvedou v platnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí:
- v oblasti požadavků, které se vztahují na skot, tak, aby
i) od l. února 1993 byl skot evidován podle stávajících vnitrostátních pravidel, které respektují naléhavé požadavky uvedené v článku 4, a identifikován podle stávajících pravidel uvedených v čl. 5 odst. 2 písm. a) druhém a třetím pododstavci;
ii) od 1. října 1993 byl zaveden evidenční a identifikační systém Společenství uvedený v této směrnici,
- do 1. ledna 1994 v oblasti požadavků, které se vztahují na prasata,
- do 1. ledna 1995 v oblasti požadavků, které se vztahují na ovce a kozy.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
3. Stanovením konce přechodného období na 1. leden 1994 a na 1. leden 1995 není dotčeno zrušení veterinárních hraničních kontrol podle směrnice 90/425/EHS.
Článek 12
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 3. prosince 1992 o minimálních požadavcích na zlepšení bezpečnosti a ochrany zdraví zaměstnanců v povrchovém a hlubinném těžebním průmyslu (dvanáctá samostatná směrnice ve smyslu čl. 16 odst. 1 směrnice 89/391/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 118a této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1], vypracovaný po konzultaci se Stálým výborem pro bezpečnost a ochranu zdraví v hornictví a ostatních odvětvích těžebního průmyslu,
ve spolupráci s Evropským parlamentem [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že článek 118a Smlouvy stanoví, že Rada přijímá směrnice určující minimální požadavky na podporu zlepšování zejména pracovního prostředí a k zabezpečení vyšší úrovně ochrany bezpečnosti a zdraví pracovníků;
vzhledem k tomu, že podle uvedeného článku by tyto směrnice neměly ukládat žádná správní, finanční ani právní omezení bránící zakládání a rozvoji malých a středních podniků;
vzhledem k tomu, že zlepšení bezpečnosti, hygieny a ochrany zdraví zaměstnanců při práci je cíl, který nesmí být podřízen úvahám ryze ekonomické povahy;
vzhledem k tomu, že směrnice Rady 89/654/EHS ze dne 30. listopadu 1989 o minimálních požadavcích na bezpečnost a ochranu zdraví na pracovišti (první samostatná směrnice ve smyslu čl. 16 odst. 1 směrnice 89/391/EHS [4] se nevztahuje na oblast těžebního průmyslu;
vzhledem k tomu, že pro zaručení bezpečnosti a zdraví zaměstnanců je nezbytné dodržování minimálních požadavků navržených pro zajištění vyšší úrovně bezpečnosti a zdraví v povrchovém a hlubinném těžebním průmyslu;
vzhledem k tomu, že povrchový i hlubinný těžební průmysl představují oblasti, ve kterých může být zaměstnanec vystaven nadprůměrně vysokému riziku;
vzhledem k tomu, že tato směrnice je samostatnou směrnicí ve smyslu čl. 16 odst.
1 směrnice Rady 89/391/EHS ze dne 12. června 1989 o zavádění opatření pro zlepšení bezpečnosti a ochrany zdraví zaměstnanců při práci [5]; že se proto uvedená směrnice vztahuje v plném rozsahu na povrchový a hlubinný těžební průmysl, aniž jsou dotčena přísnější nebo zvláštní ustanovení této směrnice;
vzhledem k tomu, že se na pomocná povrchová zařízení povrchového ani hlubinného těžebního průmyslu, která nejsou nezbytná pro povrchový a hlubinný těžební průmysl ve smyslu čl. 2 písm. a) této směrnice, vztahuje směrnice 89/654/EHS;
vzhledem k tomu, že dne 3. listopadu 1992 Rada přijala směrnici 92/91/EHS o minimálních požadavcích na zlepšení bezpečnosti a ochrany zdraví zaměstnanců v těžebním vrtném průmyslu (jedenáctá samostatná směrnice ve smyslu čl. 16 odst. 1 směrnice 89/391/EHS) [6];
vzhledem k tomu, že tato směrnice představuje konkrétní příspěvek k vytvoření sociálního rozměru vnitřního trhu,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
ODDÍL I
OBECNÁ USTANOVENÍ
Článek 1
Účel
1. Tato směrnice, která je dvanáctou samostatnou směrnicí ve smyslu čl. 16 odst. 1 směrnice 89/391/EHS, stanoví minimální požadavky na bezpečnost a ochranu zdraví zaměstnanců v oblasti povrchového a hlubinného těžebního průmyslu vymezeného čl. 2 písm. a).
2. Směrnice 89/391/EHS se vztahuje v plném rozsahu na oblast uvedenou v odstavci 1, aniž jsou dotčena přísnější nebo zvláštní ustanovení této směrnice.
Článek 2
Definice
Pro účely této směrnice se:
a) "povrchovým a hlubinným těžebním průmyslem" rozumí všechna průmyslová odvětví, jejichž náplní je:
- vlastní povrchová nebo hlubinná těžba nerostných surovin nebo
- průzkum prováděný za účelem pozdější těžby nebo
- příprava vytěžených surovin k prodeji, s výjimkou činností spojených se zpracováním vytěženého materiálu,
s výjimkou těžebního vrtného průmyslu vymezeného čl. 2 písm. a) směrnice 92/91/EHS;
b) "pracovištěm" rozumí všechny prostory určené k zřizování pracovních míst, zahrnující hlavní nebo vedlejší provozy a zařízení provozů povrchového a hlubinného těžebního průmyslu, včetně odvalu hlušiny a jiných skládek a případně ubytovacích prostorů, k nimž mají zaměstnanci v rámci své práce přístup.
ODDÍL II
POVINNOSTI ZAMĚSTNAVATELŮ
Článek 3
Obecné povinnosti
1. Pro zajištění bezpečnosti a zdraví zaměstnanců musí zaměstnavatel přijmout nezbytná opatření, aby
a) pracoviště byla navržena, vybudována, vybavena, uvedena do provozu, provozována a udržována takovým způsobem, aby zde mohli zaměstnanci zadanou práci vykonávat, aniž by tím byla ohrožena jejich bezpečnosti nebo zdraví nebo bezpečnost a zdraví ostatních zaměstnanců;
b) provoz pracovišť s zaměstnanci podléhal dozoru odpovědné osoby;
c) práce, které zahrnují mimořádné riziko, byly svěřovány pouze způsobilým zaměstnancům a byly prováděny podle zadaných pokynů;
d) veškerá bezpečnostní pravidla byla srozumitelná všem dotyčným zaměstnancům;
e) byly k dispozici náležité prostředky první pomoci;
f) se v pravidelných odstupech konal potřebný bezpečnostní výcvik.
2. Zaměstnavatel zajistí, aby byl vypracován a aktualizován dokument týkající se bezpečnosti a zdraví (dále jen "dokument o bezpečnosti a zdraví") zahrnující příslušné požadavky stanovené v článcích 6, 9 a 10 směrnice 89/391/EHS.
Z dokumentu o bezpečnosti a zdraví musí zejména vyplývat,
- že rizika, kterým jsou zaměstnanci na pracovišti vystaveni, jsou zjištěna a vyhodnocena,
- že budou přijata opatření pro dosažení cílů této směrnice,
- že projekt, provoz a údržba pracovišť a zařízení jsou bezpečné.
Dokument o bezpečnosti a zdraví musí být vypracován ještě před zahájením prací a revidován, jestliže na pracovišti dojde k podstatnějším změnám, rozšíření nebo reorganizaci.
3. Pokud na pracovišti současně působí zaměstnanci různých podniků, je každý zaměstnavatel odpovědný za záležitosti podléhající jeho kontrole.
Zaměstnavatel, který v souladu s vnitrostátními právními předpisy nebo zvyklostmi odpovídá za dané pracoviště, koordinuje provádění všech opatření týkajících se zdraví a bezpečnosti zaměstnanců a v dokumentu o bezpečnosti a zdraví vymezí účel koordinace a opatření a postupy pro její provádění.
Koordinací není dotčena odpovědnost jednotlivých zaměstnavatelů stanovená směrnicí 89/391/EHS.
4. Zaměstnavatel neprodleně nahlásí příslušným orgánům všechny vážné nebo smrtelné pracovní úrazy a nebezpečné situace.
Článek 4
Ochrana proti požárům, výbuchům a zdraví škodlivým látkám v ovzduší
Zaměstnavatel učiní opatření a zajištění přizpůsobená povaze provozu
- pro předcházení, odhalování a zdolávání vzniku a šíření požárů a výbuchů a
- pro předcházení vzniku výbušné koncentrace nebo výskytu zdraví škodlivých látek v ovzduší.
Článek 5
Únikové a záchranné prostředky
Zaměstnavatel dbá na zajištění a udržování vhodných únikových a záchranných prostředků, aby mohli zaměstnanci v případě nebezpečení rychle a bezpečně opustit pracoviště.
Článek 6
Komunikační, výstražné a poplašné systémy
Zaměstnavatel učiní opatření pro zajištění nezbytných poplašných a jiných komunikačních systémů, aby mohly být pomocné, únikové a záchranné operace v případě potřeby zahájeny okamžitě.
Článek 7
Informování zaměstnanců
1. Aniž je dotčen článek 10 směrnice 89/391/EHS, jsou zaměstnanci nebo jejich zástupci informováni o všech opatřeních, která mají být přijata a týkají se bezpečnosti a ochrany zdraví na pracovišti, a zejména o těch, která se týkají provádění článků 3 až 6.
2. Informace musejí být všem dotyčným zaměstnancům srozumitelné.
Článek 8
Lékařský dohled
1. V souladu s vnitrostátními právními předpisy nebo zvyklostmi jsou přijata opatření pro zajištění vhodného dohledu nad zdravím zaměstnanců ve vztahu ke zdravotním a bezpečnostním rizikům, kterým jsou v práci vystaveni.
2. V rámci těchto opatření musí být každý zaměstnanec oprávněn nebo povinen podstoupit lékařskou prohlídku před tím, než mu jsou přiděleny úkoly související s činnostmi uvedenými v článku 2, a poté v pravidelných odstupech.
3. Lékařské prohlídky mohou tvořit součást státního systému zdravotní péče.
Článek 9
Projednání se zaměstnanci a jejich účast
V souladu s článkem 11 směrnice 89/391/EHS projednávají zaměstnavatelé se zaměstnanci nebo jejich zástupci záležitosti, na které se vztahuje tato směrnice včetně přílohy, a umožňují jejich účast.
Článek 10
Minimální požadavky na bezpečnost a zdraví
1. Pracoviště poprvé používaná poprvé po dni provedení této směrnice uvedeném v čl. 13 odst. 1 musí splňovat minimální požadavky na bezpečnost a ochranu zdraví stanovené v příloze.
2. Pracoviště, která jsou v provozu již před dnem provedené této směrnice uvedeným v čl. 13 odst. 1 musí splňovat minimální požadavky na bezpečnost a ochranu zdraví stanovené v příloze co nejdříve, nejpozději však do devíti let od uvedeného dne.
3. Pokud jsou na pracovištích provedeny změny, rozšíření nebo reorganizace po dni provedení této směrnice uvedeném v čl. 13 odst. 1, učiní zaměstnavatel nezbytná opatření, aby tyto změny, rozšíření nebo reorganizace byly v souladu s odpovídajícími minimálními požadavky na bezpečnost a zdraví stanovenými v příloze.
ODDÍL III
OSTATNÍ USTANOVENÍ
Článek 11
Úpravy příloh
Úpravy příloh čistě technického rázu v souvislosti s
- přijetím směrnic v oblasti technické harmonizace a normalizace vztahujících se na povrchový nebo hlubinný těžební průmysl
a/nebo
- technickým rozvojem, změnami v mezinárodních předpisech či specifikacích nebo poznatcích v oblasti na povrchového nebo hlubinného těžebního průmyslu,
se přijímají postupem podle článku 17 směrnice 89/391/EHS.
Článek 12
Těžba pomocí plovoucích rypadel
Členské státy mohou neuplatňovat tuto směrnici na těžbu pomocí plovoucích rypadel za předpokladu, že zajistí ochranu dotyčných zaměstnanců v souladu s obecnými zásadami ochrany bezpečnosti a zdraví zaměstnanců stanovenými v této směrnici s přihlédnutím k zvláštním rizikům spojeným s těžbou pomocí plovoucích rypadel.
Článek 13
Závěrečná ustanovení
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 24 měsíců od přijetí této směrnice.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
3. Členské státy sdělí Komisi znění vnitrostátních právních předpisů, které přijaly nebo přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
4. Každých pět let předloží členské státy Komisi zprávu o praktickém provádění této směrnice a uvedou stanoviska sociálních partnerů.
Komise o tom uvědomí Evropský parlament, Radu, Hospodářský a Sociální výbor, Stálý výbor pro bezpečnost a ochranu zdraví v hornictví a ostatních odvětvích těžebního průmyslu a Poradní výbor pro bezpečnost, hygienu a ochranu zdraví při práci.
Článek 14
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 3. prosince 1992, kterou se stanoví míra sjednocení rostlinolékařských pasů užívaných pro přemísťování některých rostlin, rostlinných produktů nebo jiných předmětů na území Společenství a podrobné postupy pro vydávání těchto rostlinolékařských pasů, jakož i podmínky a podrobné postupy pro jejich nahrazování
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 77/93/EHS ze dne 21. prosince 1976 o ochranných opatřeních proti zavlékání organismů škodlivých rostlinám nebo rostlinným produktům do Společenství a proti jejich rozšiřování na území Společenství [1], naposledy pozměněnou směrnicí Komise 92/10/EHS [2], a zejména na čl. 2 odst. 1 písm. f) druhý pododstavec a čl. 10 odst. 4 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že zavedení rostlinolékařského režimu Společenství ve Společenství jakožto oblasti bez vnitřních hranic bude vyžadovat provádění kontrol zdravotního stavu potenciálně nebezpečných produktů pocházejících ze Společenství před jejich přemisťováním uvnitř Společenství; že nejvhodnějším místem k provádění těchto kontrol je místo produkce u producentů zapsaných v úředním rejstříku;
vzhledem k tomu, že jsou-li výsledky těchto kontrol uspokojivé, musí být k rostlinám, k jejich obalům nebo k jejich přepravním prostředkům přiložen místo rostlinolékařského osvědčení používaného v mezinárodním obchodu rostlinolékařský pas přizpůsobený pro daný typ produktu, aby byl zajištěn jejich volný pohyb po území Společenství nebo po těch jeho částech, pro které je rostlinolékařský pas platný;
vzhledem k tomu, že k rostlinám, rostlinným produktům nebo jiným předmětům pocházejícím ze třetích zemí, které při prvním vstupu na území Společenství úspěšně prošly požadovanými rostlinolékařskými kontrolami, musí být rovněž za tímtéž účelem připojen rostlinolékařský pas;
vzhledem k tomu, že je nezbytné stanovit jednotný vzor pro různé druhy rostlin a rostlinných produktů;
vzhledem k tomu, že by však měl být v počáteční etapě používán zjednodušený rostlinolékařský pas sjednocený pouze do určité míry, aby mohly být rostliny, rostlinné produkty a jiné předměty přemísťovány již od 1. ledna 1993; že tento rostlinolékařský pas bude znovu posouzen na základě vyhodnocení zkušeností získaných v počáteční etapě;
vzhledem k tomu, že v případě, že jeden rostlinolékařský pas má být nahrazen druhým, musí být stanoveno zvláštní označení pro náhradní rostlinolékařský pas;
vzhledem k tomu, že k zabezpečení řádného sledování přemísťování rostlin, rostlinných produktů nebo jiných předmětů členskými státy je nezbytné stanovit podrobnější a jednotnější postupy pro vydávání a nahrazování rostlinolékařských pasů;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Stálého rostlinolékařského výboru,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Členské státy zajistí, aby při přípravě rostlinolékařského pasu uvedeného v čl. 2 odst. 1 písm. f) prvním pododstavci směrnice Rady 77/93/EHS příslušnými úředními subjekty, který má být používán v souladu s čl. 2 a 3 této směrnice, byly splněny podmínky uvedené v odstavci 2.
2. Musejí se splnit tyto podmínky:
a) rostlinolékařský pas se sestává z úřední návěsky a průvodního dokladu, které obsahují požadované údaje podle přílohy této směrnice.
Návěska musí být nepoužitá a musí být zhotovena z vhodného materiálu.
Používání úředních nalepovacích návěsek musí být úředně schváleno.
Průvodním dokladem se rozumí každý doklad běžně používaný k obchodním účelům.
Tento doklad není nutný, jestliže veškeré požadované údaje stanovené v příloze jsou uvedeny na zmíněné návěsce;
b) požadované údaje musejí být pokud možno vytištěny, a to alespoň v jednom z úředních jazyků Společenství;
c) v případě rostlinolékařského pasu pro hlízy Solanum tuberosum L. určené k výsadbě musí jít o úřední návěsku podle směrnice Rady 66/403/EHS [3].
Dodržení ustanovení upravujících vstup sadbových brambor do chráněné zóny a jejich přemísťování uvnitř této zóny vyhlášené s ohledem na škodlivé organismy pro sadbové brambory musí být vyznačeno buď na návěsce, nebo na jakémkoli jiném dokladu používaném v obchodním styku.
3. V případě, že se rostlinolékařský pas sestává z návěsky a průvodního dokladu, vyžadují členské státy, aby:
a) část rostlinolékařského pasu ve formě návěsky poskytovala alespoň údaje požadované v příloze v bodech 1 až 5 a
b) část rostlinolékařského pasu ve formě průvodního dokladu poskytovala alespoň údaje požadované v příloze v bodech 1 až 10.
4. V průvodním dokladu mohou být rovněž uvedeny jakékoli jiné údaje než údaje stanovené v příloze, pokud jsou důležité pro účely označení podle směrnic Rady 91/682/EHS [4], 92/33/EHS [5] nebo 92/34/EHS [6]; tyto údaje však musejí být zřetelně odděleny od údajů stanovených v příloze.
Článek 2
1. Členské státy zajistí, aby při vyhotovení, tisku a skladování rostlinolékařského pasu byly splněny podmínky stanovené v odstavci 2.
2. Rostlinolékařský pas vyhotovují, tisknou anebo následně skladují buď přímo příslušné úřední subjekty uvedené v čl. 1 odst. 1, anebo - pod jejich kontrolou – producent uvedený v čl. 6 odst. 4 třetím pododstavci nebo osoba uvedená v čl. 10 odst. 3 druhé odrážce nebo dovozce uvedený v čl. 12 odst. 6 druhém pododstavci směrnice 77/93/EHS.
Článek 3
1. Členské státy zajistí, aby byly při vydávání rostlinolékařského pasu a jeho připevnění k rostlinám, rostlinným produktům nebo jiným předmětům, k jejich obalům nebo dopravním prostředkům splněny podmínky stanovené v odstavci 2.
Vydávání zahrnuje přípravu pasu, zejména vyplnění údajů a nezbytnou činnost, aby byl rostlinolékařský pas k dispozici pro použití žadatelem.
2. Pro účely odstavce 1 a aniž jsou dotčeny požadavky stanovené ve směrnici 77/93/EHS, příslušné úřední subjekty uvedené v čl. 1 odst. 1:
a) zajistí, aby je producent, osoba nebo dovozce podle čl. 2 odst. 2 požádal o vydání rostlinolékařského pasu nebo o jeho nahrazení;
b) případně na základě kontrol stanovených v čl. 6 odst. 1, 2 a 3 směrnice 77/93/EHS a provedených podle čl. 6 odst. 4 nebo na základě požadavků stanovených v čl. 10 odst. 3 nebo čl. 12 odst. 6 zmíněné směrnice určí omezení vztahující se na rostliny, rostlinné produkty a jiné předměty a podle toho i územní platnost rostlinolékařského pasu nebo rozhodne o nahrazování uvedeného rostlinolékařského pasu, jakož i o údajích, které se musí vyplnit.
Hodlá-li producent, osoba nebo dovozce podle čl. 2 odst. 2 odeslat rostlinu, rostlinný produkt nebo jiný předmět do chráněné zóny uvedené v čl. 2 odst. 1 písm. h) zmíněné směrnice, pro kterou nemá platný rostlinolékařský pas, učiní příslušné úřední subjekty nezbytná opatření a rozhodnou odpovídajícím způsobem, zda produkt splňuje požadavky pro příslušnou chráněnou zónu. Příslušné úřední subjekty zajistí, aby jim producent, osoba nebo dovozce podle čl. 2 odst. 2 oznámil výše uvedený záměr v dostatečném časovém předstihu před odesláním a zároveň požádal o odpovídající rostlinolékařský pas;
c) zajistí, aby u předtištěných rostlinolékařských pasů byly veškeré kolonky pro údaje vyplněny hůlkovým písmem, ve všech ostatních případech výlučně strojem.
Botanické názvy rostlin nebo rostlinných produktů se zapisují latinkou; neověřené změny nebo výmazy činí dotyčný rostlinolékařský pas neplatným;
d) zajistí, aby v případě, kdy rostlina, rostlinný produkt nebo jiný předmět jimi byly povoleny pro určitou chráněnou zónu nebo zóny, byl na rostlinolékařském pasu vedle rozlišovacího znaku "ZP" (zona protecta) vyznačen kód chráněné zóny nebo chráněných zón, který označuje, že uvedený rostlinolékařský pas se vztahuje na rostlinu, rostlinný produkt nebo jiný předmět povolené pro chráněnou zónu nebo zóny;
e) zajistí, aby v případě, že má být vydán rostlinolékařský pas pro rostlinu, rostlinný produkt nebo jiný předmět, který pochází ze třetí země, se rostlinolékařský pas označil označením země původu, popřípadě označením odesílající země;
f) zajistí, aby se v případě, že má být rostlinolékařský pas nahrazen jiným rostlinolékařským pasem, použil rostlinolékařský pas uvedený v čl. 1 odst. 1; kód původně registrovaného producenta nebo dovozce se na tomto rostlinolékařském pasu vyznačí vedle rozlišovacího znaku "RP" (replacement passport), který označuje, že dotyčný rostlinolékařský pas nahrazuje jiný rostlinolékařský pas;
g) podle toho, kde je rostlinolékařský pas fyzicky skladován, buď dodají rostlinolékařský pas, nebo udělí producentovi, osobě nebo dovozci podle čl. 2 odst. 2 oprávnění, aby jej odpovídajícím způsobem použil;
h) zajistí, aby se část rostlinolékařského pasu sestávající z návěsky připevnila na odpovědnost producenta, osoby nebo dovozce podle čl. 2 odst. 2 k rostlinám, rostlinným produktům nebo jiným předmětům, k jejich obalu nebo dopravním prostředkům, a to takovým způsobem, aby již nebylo možné je znovu použít.
Článek 4
Systém, podle něhož je rostlinolékařský pas uvedený v čl. 1 odst. 1 používán, bude přezkoumán nejpozději 30. června 1994.
Rostlinolékařský pas uvedený v čl. 1 odst. 2 písm. c) se smí používat pouze do 30. června 1993.
Článek 5
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí ke dni uvedenému v čl. 3 odst. 1 směrnice Rady 91/683/EHS [7]. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi neprodleně znění všech ustanovení vnitrostátních právních předpisů, která přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Komise o tom uvědomí ostatní členské státy.
Článek 6
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 14. prosince 1992, kterou se mění směrnice 92/12/EHS o obecné úpravě, držení, pohybu a sledování výrobků podléhajících spotřební dani a směrnice 92/81/EHS
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 99 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že k plnému provedení směrnice 92/12/EHS [4] je nutné stanovit území členských států, která se pro daňové účely musí považovat za třetí země;
vzhledem k tomu, že při odesílání výrobků podléhajících spotřební dani mezi členskými státy tranzitem přes země ESVO je třeba stanovit zvláštní podmínky pro celní prohlášení v tom smyslu, že tyto výrobky musí být propuštěny do tranzitního režimu Společenství pomocí jednotného správního dokladu;
vzhledem k tomu, že je třeba objasnit, že přeprava výrobků podléhajících nulové sazbě spotřební daně, které nebyly propuštěny pro domácí spotřebu, uvnitř Společenství se rovněž musí uskutečňovat mezi sklady s daňovým dozorem;
vzhledem k tomu, že je třeba připustit změnu místa dodání pomocí úpravy úředního průvodního dokladu;
vzhledem k tomu, že ve lhůtě do 1. dubna 1993 musí být orgány každého členského státu vybaveny elektronickou databází obsahující rejstřík oprávněných skladovatelů a rejstřík skladů s daňovým dozorem;
vzhledem k tomu, že pro zjednodušení správního řízení nemá být použit průvodní doklad, využívá-li se počítačových postupů;
vzhledem k tomu, že průvodní doklad má být použit, jsou-li výrobky zasílány v režimu s podmíněným osvobozením od spotřební daně námořní nebo leteckou přepravou přímo mezi přístavy či letišti nacházejícími se ve Společenství;
vzhledem k tomu, že je třeba stanovit, že výrobky podléhající spotřební dani v režimu s podmíněným osvobozením od daně v roce 1992 podléhají tomuto režimu i nadále, pokud u nich nebyl zrušen;
vzhledem k tomu, že k zajištění řádného účinku předpisů Společenství o spotřebních daních ode dne 1. ledna 1993 je třeba doplnit směrnici Rady 76/308/EHS ze dne 15. března 1976 o vzájemné pomoci při vymáhání pohledávek vyplývajících z operací, které jsou součástí systému financování Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu, zemědělských dávek a cel a daně z přidané hodnoty [5], a směrnici Rady 92/81/EHS ze dne 19. října 1992 o harmonizaci struktury spotřebních daní z minerálních olejů [6],
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 92/12/EHS se mění takto:
1. V článku 5 se odstavec 2 nahrazuje tímto:
"2. Aniž jsou dotčeny vnitrostátní předpisy a předpisy Společenství v celní oblasti, považují se výrobky podléhající spotřební dani za podmíněně osvobozené od daně, jestliže
- přicházejí z nebo směřují na území třetích zemí nebo území podle čl. 2 odst. 1, 2 a 3 nebo na britské Normanské ostrovy a nacházejí se v jiném celním režimu než propuštění do volného oběhu nebo jsou umístěny ve svobodném pásmu nebo svobodném skladu,
nebo - jsou dopravovány mezi členskými státy tranzitem přes země ESVO v režimu vnitřního tranzitu Společenství za použití jednotného správního dokladu.
V případech podle druhé odrážky prvního pododstavce
- se v kolonce 33 jednotného správního dokladu vyplní příslušný kód KN (kombinované nomenklatury),
- se v kolonce 44 jednotného správního dokladu zřetelně vyznačí, že jde o přepravu výrobků podléhajících spotřební dani,
- si jednu kopii "vyhotovení č. 1" jednotného správního dokladu ponechá odesílatel,
- odešle řádně označenou kopii "vyhotovení 5" jednotného správního dokladu příjemce odesílateli."
2. V čl. 7 odst. 2 se slova "určeny k dodání" nahrazují slovy "určeny k dodání do jiného členského státu".
3. Článek 15 se mění takto:
a) v odstavci 1 se doplňuje nový pododstavec, který zní:
"Ustanovení prvního pododstavce se použijí na přepravu výrobků, které podléhají nulové sazbě spotřební daně uvnitř Společenství a nebyly propuštěny pro domácí spotřebu.";
b) doplňuje se nový odstavec, který zní:
"5. Odesílající oprávněný skladovatel nebo jeho zástupce mohou doplnit obsah průvodního dokladu o nové místo dodání.
Příslušné orgány členského státu odeslání o tom musí být ihned uvědoměny a nové místo dodání musí být okamžitě vyznačeno na rubu průvodního dokladu."
4. V hlavě III se vkládá nový článek, který zní:
"Článek 15a
1. Nejpozději do 1. dubna 1993 musí příslušné orgány každého členského státu zřídit elektronickou databázi obsahující rejstřík všech osob, které jsou oprávněnými skladovateli nebo hospodářskými subjekty registrovanými pro účely spotřební daně, a rejstřík všech prostor registrovaných jako sklad s daňovým dozorem.
2. Tento rejstřík obsahuje tyto údaje:
a) identifikační číslo vydané příslušnými orgány pro osobu nebo prostory;
b) jméno a adresu osoby nebo prostor;
c) kategorie zboží, které lze skladovat nebo přijímat osobou nebo v prostorách;
d) adresu příslušného orgánu, který může poskytnout další údaje;
e) den vydání a, je-li to vhodné, i den ukončení platnosti přiděleného identifikačního čísla.
Údaje uvedené v odstavci 1 a odst. 2 písm. a), b), c) a d) se sdělí příslušným orgánům každého členského státu.
V případech, kdy se údaje podle odst. 2 písm. e) nesdělují automaticky, je nezbytné tyto údaje poskytnout na základě jednotlivé žádosti každého členského státu.
Veškeré údaje se použijí výhradně pro identifikaci povolení nebo registrace dané osoby nebo prostor.
4. Příslušný orgán každého členského státu zajistí, aby osobám podílejícím se na pohybu výrobků podléhajících spotřební dani uvnitř Společenství bylo povoleno získávat potvrzení údajů shromážděných v souladu s tímto článkem.
5. Veškeré údaje sdělené jakoukoliv formou podle tohoto článku jsou důvěrné povahy.
Vztahuje se na ně povinnost mlčenlivosti a požívají ochrany poskytované obdobným údajům na základě vnitrostátního práva členského státu, který tyto údaje získal.
6. Odchylně od odstavce 5 povolí příslušný orgán členského státu poskytující údaje využití těchto údajů v členském státě žadatele, jestliže lze v dožádaném členském státě získané údaje podle jeho práva využívat pro obdobné účely."
5. V článku 18 se odstavec 1 nahrazuje tímto:
"1. Aniž je dotčeno možné použití počítačem řízených postupů, je přeprava všech výrobků podléhajících spotřební dani mezi členskými státy v režimu s podmíněným osvobozením od spotřební daně, včetně pohybu námořní nebo leteckou přepravou přímo mezi přístavy nebo letišti nacházejícími se ve Společenství, doprovázena dokladem vystaveným odesílatelem.
Tento doklad může být úřední nebo obchodní povahy.
Podoba a obsah tohoto dokladu a postup, který se použije v případech, kdy je jeho použití zjevně nevhodné, bude stanoven postupem podle článku 24."
6. V čl. 20 odst. 3 se doplňuje nová věta, která zní:
"Členské státy přijmou opatření nezbytná k vyšetření porušení předpisů a nesrovnalostí a k uložení účinných sankcí."
7. V čl. 22 odst. 2 písm. b) se slova "s použitím dokladu podle čl. 18 odst. 1" nahrazují slovy "podle ustanovení hlavy III."
8. V hlavě VII se vkládá nový článek, který zní:
"Článek 26a
Výrobky podléhající spotřební dani, které se nacházely v režimu s podmíněným osvobozením od daně jiném než podle čl. 5 odst. 2 a čl. 18 odst. 1 před 1. lednem 1993 a pro něž tento režim nebyl vyřízen, se po tomto dni považují za podmíněně osvobozené od spotřební daně.
Týká-li se stav uvedený v prvním pododstavci režimu vnitřního tranzitu Společenství s podmíněným osvobozením od cla upraveného vnitřními předpisy Společenství, použijí se předpisy platné v den, kdy výrobky byly do tohoto režimu propuštěny, nadále po celou dobu trvání tohoto režimu, vymezenou v souladu s uvedenými předpisy.
Týká-li se tato situace vnitrostátního režimu s podmíněným osvobozením od daně, vymezí členské státy podmínky a formality spojené s vyřízením tohoto režimu s podmíněným osvobozením po 1. lednu 1993."
9. V hlavě VII se vkládá nový článek, který zní:
"Článek 30a
Směrnice 76/308/EHS se mění takto:
1. Její název se nahrazuje tímto:
"Směrnice Rady ze dne 15. března 1976 o vzájemné pomoci při vymáhání pohledávek vyplývajících z operací, které jsou součástí systému financování Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu, zemědělských dávek a cel, daně z přidané hodnoty a některých spotřebních daní"
2. V článku 2 se
a) dosavadní písmeno e) označuje jako písmeno f);
b) vkládá nové písmeno, které zní:
"e) následujících spotřebních daní:
- spotřební daně z tabákových výrobků,
- spotřební daně z alkoholických nápojů,
- spotřební daně z minerálních olejů.""
Článek 2
Směrnice 92/81/EHS se mění takto:
1. V čl. 2 odst. 1 se:
- písmeno b) nahrazuje tímto:
"b) výrobky kódů KN 270710, 270720, 270730, 270750, 27079100, 27079911 a 27079919",
- zrušuje písmeno g).
2. V článku 8 se odstavec 8 nahrazuje tímto:
"8. Členské státy mohou provést osvobození od daně nebo snížené daňové sazby též vracením již zaplacené spotřební daně."
Článek 3
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 31. prosince 1992.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 4
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 14. prosince 1992 o výrobě určitých látek používaných k nedovolené výrobě omamných a psychotropních látek a o jejich uvádění na trh
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100a této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
ve spolupráci s Evropským parlamentem [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že některé členské státy přijaly opatření ke sledování výroby a uvádění na trh určitých látek často používaných pro nedovolenou výrobu omamných a psychotropních látek; že ostatní členské státy hodlají přijmout podobná opatření; že je proto nezbytné stanovit společná pravidla na úrovni Společenství s ohledem na vytvoření vnitřního trhu, za účelem zamezení narušování soutěže v rámci zákonného obchodu a pro zajištění jednotného použití přijatých pravidel;
vzhledem k tomu, že dne 19. prosince 1988 byla ve Vídni přijata Úmluva proti nedovolenému obchodu s omamnými a psychotropními látkami (dále jen "úmluva OSN"); že úmluva OSN je součástí celosvětového úsilí v boji s drogami; že se Společenství podílelo na jednání o této úmluvě, a tím ukázalo svou vůli jednat v rámci svých pravomocí;
vzhledem k tomu, že požadavky článku 12 úmluvy OSN na obchod s prekursory (tj. látkami často používanými k nedovolené výrobě omamných a psychotropních látek) se provádějí při obchodování mezi Společenstvím a třetími zeměmi na základě nařízení Rady (EHS) č. 3677/90 ze dne 13. prosince 1990 o opatřeních prováděných za účelem zamezení zneužívání některých látek k nedovolené výrobě omamných a psychotropních látek [4];
vzhledem k tomu, že článek 12 úmluvy OSN předpokládá přijetí příslušných opatření pro sledování výroby a distribuce prekursorů; že rozhodnutí přijatá na 35. schůzi Komise OSN pro omamné a psychotropní látky zařadila do tabulek úmluvy další látky; že za účelem zjištění možných případů nedovoleného šíření omamných a psychotropních látek ve Společenství nebo k předcházení podvodným dovozům do Společenství a pro zabezpečení společných předpisů pro sledování trhu Společenství je nutné stanovit touto směrnicí odpovídající opatření;
vzhledem k tomu, že ustanovení článku 12 úmluvy OSN jsou založena na systému sledování obchodu s příslušnými látkami; že převážná část obchodu s těmito látkami je zcela zákonná; že dokumentace a označování zásilek těchto látek musí být dostatečně jasné; že je navíc důležité poskytnout příslušným orgánům nezbytná oprávnění a v souladu s povahou úmluvy OSN vytvořit mechanismy založené na úzké spolupráci s dotyčnými hospodářskými subjekty a na rozvoji systému shromažďování informací;
vzhledem k tomu, že protože se způsoby zneužívání neustále mění, zvažuje se na mezinárodní úrovni nutnost posílení postupů uvedených v článku 12 úmluvy OSN, aby se mohlo proti zneužívání příslušných látek účinněji bojovat;
vzhledem k tomu, že Komise a sedm členských států se podílelo na činnosti pracovní skupiny CATF (Chemical Action Task Force) vytvořené na hospodářské schůzce na nejvyšší úrovni v Houstonu (G-7) dne 10. června 1990 a zaměřené na účinné postupy pro zamezení zneužívání prekursorů a základních chemikálií pro nedovolenou výrobu omamných látek; že je při této práci nutné zajistit celkovou koordinaci v rámci Společenství a úzkou spolupráci se zástupci obchodu a průmyslu;
vzhledem k tomu, že na londýnské hospodářské schůzce na nejvyšší úrovni (G-7) 15. července 1991 byla schválena závěrečná zpráva CATF;
vzhledem k tomu, že tato závěrečná zpráva uznává úmluvu OSN za základní listinu mezinárodní spolupráce v oblasti problematiky zneužívání chemických látek a obsahuje řadu doporučení k posílení národních a mezinárodních opatření stanovených na základě této úmluvy;
vzhledem k tomu, že je třeba zajistit, aby výroba nebo používání látek zařazených do kategorie 1 přílohy I této směrnice byly podřízeny vydávání licencí/povolení; že dodávky těchto látek musí být navíc povoleny pouze osobám, jimž bylo vydáno zvláštní povolení, buď obecně, nebo jednotlivě, pro dodávání, držení nebo nakládání s těmito látkami;
vzhledem k tomu, že je nutno přijmout opatření pro vytvoření úzké spolupráce s příslušnými provozovateli, aby tito provozovatelé oznamovali příslušným orgánům podezřelé operace;
vzhledem k tomu, že je důležité vytvořit systém správní spolupráce; že je v této souvislosti žádoucí, aby příslušné orgány ve Společenství založily svou práci na nařízení Rady (EHS) č.
1468/81 ze dne 19. května 1981 o vzájemné pomoci správních orgánů členských států a spolupráci mezi nimi a Komisí pro zajištění řádného použití právních předpisů o clech nebo v oblasti zemědělství [5]; že zvláštní pozornost by měla být věnována důvěrnosti získaných nebo vyměněných informací;
vzhledem k tomu, že členské státy by měly zavést dostatečně odrazující sankce, které by zabránily porušování ustanovení přijatých v rámci provádění této směrnice, PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
HLAVA I
Obecně
Článek 1
1. Účelem této směrnice je zřídit uvnitř Společenství systém sledování určitých látek často používaných k nedovolené výrobě omamných a psychotropních látek z hlediska zabránění šíření těchto látek.
2. Pro účely této směrnice:
a) "uvedenými látkami" se rozumějí látky uvedené v příloze I, včetně směsí, které tyto látky obsahují.
Nevztahuje se na farmaceutické a jiné přípravky, ve kterých jsou uvedené látky obsaženy tak, že je nelze snadno použít nebo snadno dostupnými prostředky regenerovat;
b) "uvedením na trh" se rozumí dodání uvedených látek vyrobených ve Společenství, za úplatu nebo bezplatně, třetí straně nebo do volného oběhu ve Společenství;
c) "provozovatelem" se rozumí každá fyzická nebo právnická osoba, která se zabývá výrobou, zpracováním, obchodem nebo distribucí uvedených látek ve Společenství nebo se zabývá jinými souvisejícími činnostmi, jako je zprostředkování a skladování uvedených látek;
d) "Mezinárodním úřadem pro kontrolu omamných látek" se rozumí úřad zřízený Jednotnou úmluvou o omamných látkách z roku 1961 ve znění protokolu z roku 1972.
HLAVA II
SLEDOVÁNÍ UVÁDĚNÍ NA TRH
Článek 2 Dokumentace a označování
Každý členský stát podnikne veškerá nezbytná opatření, aby zajistil, že uvádění uvedených látek na trh bude podléhat těmto požadavkům:
1. všechny transakce, které vedou k uvedení uvedených látek kategorie 1 a 2 přílohy I na trh, se řádně zaznamenají;
a) zejména obchodní doklady, jako jsou faktura, nákladní listy, přepravní a jiné dodací doklady, obsahují dostatečné informace pro správné určení:
- název látky, jak je uveden v kategoriích 1 a 2 přílohy I,
- množství a hmotnost látky, a je-li tato látka ve směsi, množství a hmotnost směsi a množství a hmotnost nebo procentní obsah látky nebo látek zařazených do kategorie 1 a 2 přílohy I, které tato směs obsahuje,
- jméno a adresu dodavatele, distributora a konečného příjemce;
b) dokumentace musí dále obsahovat prohlášení zákazníka, ve kterém jsou uvedena specifická použití látek. Podrobná pravidla pro provedení tohoto ustanovení se stanoví podle postupu uvedeného v čl. 10 odst. 2. Při zkoumání těchto podrobných pravidel je třeba brát náležitý ohled na možnost, že by pravidelný zákazník, který odebírá od dodavatele látky specifikované v kategorii 2 přílohy I, mohl poskytovat pouze jediné prohlášení vztahující se na všechny transakce s těmito látkami po dobu jednoho roku;
2. závazky uvedené v odstavci 1 se však nevztahují na transakce látek kategorie 2 přílohy I, pokud dané množství nepřesahuje množství uvedené v příloze II;
3. provozovatelé zajistí, aby látky kategorie 1 a 2 přílohy I byly před uvedením na trh označeny.
Na tomto označení musí být uveden název látky tak, jak je uveden v příloze I. Vedle toho mohou provozovatelé připojit obvyklé označení;
4. provozovatelé si vedou o své činnosti podrobné záznamy, jak je vyžadováno pro splnění jejich povinností v odstavci 1;
5. dokumentace a záznamy uvedené v odstavcích 1 a 4 se uchovávají nejméně po dobu tří let od konce kalendářního roku, v němž byla činnost uvedená v odstavci 1 provedena, a na požádání musí být snadno dostupné kontrole příslušných orgánů.
Článek 3
Každý členský stát jmenuje příslušný orgán nebo orgány odpovědné za používání této směrnice.
O takto jmenovaném příslušným orgánu nebo orgánech uvědomí Komisi.
Článek 4
Látky uvedené v kategorii 1 a 2 přílohy I
1. Členské státy podniknou veškerá příslušná opatření, aby zajistily, že výroba nebo uvádění látek kategorie 1 přílohy I na trh Společenství podléhá udělování povolení příslušných orgánů.
2. Při zvažování, zda povolení udělit, bere příslušný orgán v úvahu zejména kvalifikaci a bezúhonnost žadatele.
Příslušné orgány mohou povolení dočasně pozastavit nebo zrušit, pokud existuje dostatečný důvod k předpokladu, že držitel již není vhodnou a řádnou osobou pro držení povolení, nebo k předpokladu, že již nejsou splněny podmínky, na jejichž základě bylo povolení vydáno.
3. Členské státy podniknou příslušná opatření, aby zajistily, že každý provozovatel, který je držitelem povolení uvedeného v odstavci 1, bude dodávat látky specifikované v kategorii 1 přílohy I pouze osobám se zvláštním povolením, buď obecným, nebo individuálním, k dodávání, uchovávání nebo nakládání s těmito látkami.
4. Požaduje se, aby provozovatelé, kteří se zabývají výrobou nebo uváděním látek kategorie 2 přílohy I na trh, zaregistrovali u příslušných orgánů a hlásili změny adres provozoven, ve kterých tyto látky vyrábějí nebo s nimi obchodují.
Článek 5 Spolupráce
Členské státy podniknou nezbytná opatření kroky pro navázání úzké spolupráce mezi příslušnými orgány a provozovateli tak, aby provozovatelé:
- bezprostředně příslušným orgánům oznámili všechny okolnosti, jako jsou neobvyklé objednávky nebo transakce s uvedenými látkami, které naznačují, že takové látky, jež mají být uvedeny na trh nebo vyrobeny, mohou být zneužity pro nedovolenou výrobu omamných nebo psychotropních látek,
- poskytli příslušným orgánům souhrnné informace o svých transakcích s uvedenými látky, jaké může příslušný orgán požadovat.
HLAVA III
KONTROLNÍ OPATŘENÍ
Článek 6 Oprávnění příslušných orgánů
1. Za účelem zajištění správného používání článků 2,4,5 a 5a přijme každý členský stát v rámci svých vnitrostátních předpisů opatření nezbytná k tomu, aby příslušné orgány mohly:
a) získávat informace o objednávkách uvedených látek nebo o činnostech, které tyto látky zahrnují;
b) vstupovat do obchodních prostor provozovatelů za účelem získání důkazů o nezákonnosti.
HLAVA IV
SPRÁVNÍ SPOLUPRÁCE
Článek 7
Pro účely používání této směrnice a aniž je dotčen článek 10 se ustanovení nařízení (EHS) č. 1468/81, zejména ustanovení týkající se důvěrnosti, použijí obdobně. Každý členský stát sdělí ostatním členským státům a Komisi názvy příslušných orgánů jmenovaných podle čl. 2 odst. 2 uvedeného nařízení za korespondenty.
HLAVA V
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 8
Každý členský stát stanoví sankce použitelné při porušení ustanovení této směrnice.
Sankce dodržování těchto ustanovení dostatečně podporují.
Článek 9
1. Aby bylo možné v potřebné míře přizpůsobit programy sledování obchodu s uvedenými látkami, sdělí příslušné orgány každého členského státu každoročně Komisi veškeré potřebné informace o používání opatření ke sledování stanovených touto směrnicí, zejména opatření týkající se látek používaných k nedovolené výrobě omamných a psychotropních látek a metody šíření a nedovolené výroby.
2. Na základě sdělení podle odstavce 1 sestaví Komise na základě čl. 12 odst. 12 úmluvy OSN a po konzultaci s členskými státy výroční zprávu, kterou předloží Mezinárodnímu úřadu pro kontrolu omamných látek.
Článek 10
1. Komisi je nápomocen výbor složený ze zástupců Komise ustavený na základě článku 10 nařízení (EHS) č.
3677/90. Výbor přezkoumá všechny záležitosti týkající se používání této směrnice, které přednese jeho předseda buď z vlastního podnětu, nebo na žádost zástupce členského státu.
2. Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, jež je třeba přijmout.
Výbor dodá stanovisko k návrhu ve lhůtě, kterou může určit předseda s ohledem na naléhavost záležitosti. Stanovisko se schvaluje většinou stanovenou v čl.
148 odst. 2 Smlouvy v případě rozhodnutí, které má Rada přijímat na návrh Komise.
Hlasům členských států je přidělena váha způsobem uvedeným v tomto článku.
Předseda nehlasuje.
Komise přijímá opatření která jsou okamžitě použitelná.
Pokud však tato opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru, sdělí je Komise neprodleně Radě.
V takovém případě může Komise odložit používání opatření, o nichž rozhodla, na dobu tří měsíců ode dne sdělení.
Rada může kvalifikovanou většinou přijmout jiné rozhodnutí ve lhůtě stanovené v předchozím odstavci.
3. Podle postupu uvedeného v odstavci 2 se postupuje zejména při:
a) případném stanovení podmínek dokumentace a označování směsí a přípravků z látek uvedených v kategorii 2 přílohy I, jak stanoví článek 2;
b) změnách přílohy této směrnice v případě změn příloh úmluvy OSN;
c) změn prahových hodnot specifikovaných v příloze II.
Článek 11
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s články 7 a 10 nejpozději do 1. ledna 1993.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 12
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady 92/111/EHS
ze dne 14. prosince 1992,
kterou se mění směrnice 77/388/EHS a zavádějí se zjednodušení pro daň z přidané hodnoty
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména článek 99 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že článek 3 směrnice Rady 91/680/EHS ze dne 16. prosince 1991, kterou se doplňuje společný systém daně z přidané hodnoty a mění směrnice 77/388/EHS s ohledem na odstranění daňových hranic [3] stanoví 1. leden 1993 jako den vstupu těchto ustanovení v platnost ve všech členských státech;
vzhledem k tomu, že k usnadnění používání těchto ustanovení a k zavedení nezbytných zjednodušení je nutné doplnit společný systém daně z přidané hodnoty, jak bude platný od 1. ledna 1993, aby bylo ujasněno, jak se daň uplatní na některá plnění uskutečňovaná s třetími územími a na některá plnění uskutečňovaná uvnitř Společenství, jakož i aby byla vymezena přechodná opatření mezi ustanoveními platnými k 31. prosinci 1992 a těmi, která vstoupí v platnost 1. ledna 1993;
vzhledem k tomu, že k zaručení neutrality společného systému daně z obratu vzhledem k původu výrobků musí být doplněn pojem třetího území a definice dovozu;
vzhledem k tomu, že některá území, která jsou součástí celního území Společenství, jsou pro účely používání společného systému daně z přidané hodnoty považována za třetí území; že daň z přidané hodnoty se proto při obchodu mezi členskými státy a těmito územími uplatňuje v souladu s týmiž zásadami, jaké se uplatňují na jakákoli plnění mezi Společenstvím a třetími zeměmi; že je nezbytné zajistit, že se na takový obchod vztahují daňové předpisy rovnocenné těm, které by byly uplatněny na plnění uskutečněná za týchž podmínek s územími, která nejsou součástí celního území Společenství; že na základě těchto ustanovení pozbývá platnosti sedmnáctá směrnice Rady 85/362/EHS ze dne 16. července 1985 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu — Osvobození dočasného dovozu zboží kromě dopravních prostředků od daně z přidané hodnoty [4];
vzhledem k tomu, že je nezbytné přesně určit, jak mají být provedena osvobození od daně týkající se určitých vývozních nebo obdobných plnění; že je nezbytné odpovídajícím způsobem změnit ostatní směrnice;
vzhledem k tomu, že je nezbytné vyjasnit definici místa určitých zdanitelných plnění uskutečněných na palubě lodí či letadel nebo ve vlacích přepravujících cestující uvnitř Společenství;
vzhledem k tomu, že přechodná úprava zdanění obchodu mezi členskými státy musí být doplněna s ohledem na předpisy Společenství týkající se spotřebních daní a s ohledem na potřebu vyjasnit a zjednodušit pravidla pro uplatňování daně na některá plnění, která budou uskutečňována mezi členskými státy po 1. lednu 1993;
vzhledem k tomu, že směrnice Rady 92/12/EHS ze dne 25. února 1992 o obecné úpravě, držení, pohybu a sledování výrobků podléhajících spotřební dani [5] stanoví zvláštní postupy a povinnosti týkající se hlášení o pohybu takových výrobků do jiného členského státu; že v důsledku toho mohou být způsoby uplatňování daně na určitá dodání výrobků podléhajících spotřební dani a jejich pořízení uvnitř Společenství zjednodušeny ku prospěchu jak daňových dlužníků, tak příslušných orgánů;
vzhledem k tomu, že je nezbytné vymezit oblast působnosti osvobození od daně uvedených v článku 28c směrnice 77/388/EHS [6]; že je rovněž nezbytné doplnit ustanovení týkající se daňové povinnosti a způsobů určení základu daně u určitých plnění uvnitř Společenství;
vzhledem k tomu, že je nezbytné přijmout zjednodušující opatření, jež zaručí rovné zacházení ve všech členských státech pro zdanitelná plnění na domácím trhu spojená s obchodem se zbožím uvnitř Společenství, která se uskuteční během období stanoveného v článku 28l směrnice 77/388/EHS prostřednictvím osob povinných k dani neusazených v členském státě podle čl. 28b části A odst.
1 zmíněné směrnice; že k dosažení tohoto cíle musí být harmonizovány předpisy týkající se daňového systému a daňových dlužníků, kteří mají odvést daň za tato plnění;
vzhledem k tomu, že k zohlednění předpisů týkajících se daňových dlužníků v rámci vnitřního systému a k zamezení určitých forem daňových úniků nebo vyhýbání se daňovým povinnostem je nezbytné vyjasnit některé předpisy Společenství týkající se vrácení daně osobám povinným k dani neusazeným v zemi daně z přidané hodnoty, jak je vymezena v čl. 17 odst. 3 směrnice 77/388/EHS ve znění článku 28f zmíněné směrnice;
vzhledem k tomu, že odstranění zdanění při dovozu a daňových úlev při vývozu v obchodu mezi členskými státy od 1. ledna 1993 činí nezbytnými přechodná opatření, aby byla zajištěna neutralita společného systému daně z přidané hodnoty a aby bylo zamezeno dvojí zdanění nebo nezdanění;
vzhledem k tomu, že je proto nezbytné přijmout zvláštní ustanovení pro případy, kdy řízení Společenství započaté před 1. lednem 1993, týkající se dodání zboží odeslaného nebo přepravovaného do jiného členského státu, které uskutečnila před tímto dnem osoba povinná k dani, která jedná jako taková, nebylo dokončeno do 31. prosince 1992;
vzhledem k tomu, že tato ustanovení by se měla rovněž vztahovat na zdanitelná plnění provedená před 1. lednem 1993, u nichž byla uplatněna zvláštní osvobození od daně, což vedlo k odložení uskutečnění zdanitelného plnění;
vzhledem k tomu, že je rovněž nezbytné stanovit zvláštní opatření pro dopravní prostředky, kterým vzhledem k tomu, že nebyly pořízeny nebo dovezeny za obecných domácích daňových podmínek některého členského státu, bylo vnitrostátním opatřením přiznáno osvobození od daně z důvodu jejich dočasného dovozu z jiného členského státu;
vzhledem k tomu, že použití této přechodné úpravy jak na obchod mezi členskými státy, tak na plnění s třetími územími předpokládá doplnění definice plnění zdanitelných od 1. ledna 1993 a vyjasnění pojmů místa zdanitelného plnění, uskutečnění zdanitelného plnění a daňové povinnosti pro tento případ;
vzhledem k tomu, že na základě současné hospodářské situace požádaly Španělské království a Italská republika o odchylku od používání zásady okamžitého odpočtu daně stanovené v čl. 18 odst.
2 prvním pododstavci směrnice 77/388/EHS jako o přechodné opatření; že této žádosti by mělo být vyhověno na dobu dvou let, kterou nelze prodloužit;
vzhledem k tomu, že tato směrnice obsahuje společná ustanovení k zjednodušení zacházení s určitými plněními uvnitř Společenství; že v četných případech náleží určit podmínky provedení těchto ustanovení členským státům; že určité členské státy nebudou schopny dokončit zákonodárný proces nezbytný ke změně svých zákonů o dani z přidané hodnoty ve stanovené lhůtě; že by proto měla být povolena dodatečná lhůta k provedení této směrnice; že k tomuto účelu postačuje maximální lhůta dvanácti měsíců;
vzhledem k tomu, že je v této souvislosti nezbytné změnit směrnici 77/388/EHS,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 77/388/EHS se mění takto:
1. V článku 3 se odstavec 4 nahrazuje tímto:
"4. Odchylně od odstavce 1 a s ohledem na úmluvy a smlouvy, které uzavřely s Francouzskou republikou, popřípadě Spojeným královstvím Velké Británie a Severního Irska, se Monacké knížectví a ostrov Man nepovažují pro účely používání této směrnice za třetí území.
Členské země přijmou opatření nezbytná k zajištění toho, aby plnění:
- pocházející z Monackého knížectví nebo pro ně určená byla považována za plnění pocházející z Francouzské republiky nebo pro ni určená,
- pocházející z ostrova Man nebo pro něj určená byla považována za plnění pocházející ze Spojeného království Velké Británie a Severního Irska nebo pro ně určená."
2. V čl. 7 odst. 1 se písmeno b) nahrazuje tímto:
"b) vstup zboží, na které se nevztahuje písmeno a), z třetího území na území Společenství."
3. V čl. 7 odst. 3 se:
- v prvním pododstavci za slova "čl. 16 odst. 1 bodu B" vkládají slova "písm. a), b), c) a d)",
- druhý pododstavec nahrazuje tímto:
"Obdobně je-li zboží uvedené v odst. 1 písm. b) propuštěno při svém vstupu do Společenství do některého z režimů uvedených v čl. 33a odst. 1 písm. b) nebo c), je místem dovozu členský stát, na jehož území je tento režim ukončen."
4. V čl. 8 odst. 1 se písmeno c) nahrazuje tímto:
"c) v případě zboží dodávaného na palubě lodí, letadel nebo ve vlacích během části přepravy cestujících uskutečněné ve Společenství: místo zahájení přepravy cestujících.
Pro účely použití tohoto ustanovení se:
- "částí přepravy cestujících uskutečněné ve Společenství" rozumí ta část přepravy, která se uskutečňuje bez zastávky na třetím území mezi místem zahájení a místem ukončení přepravy cestujících,
- "místem zahájení přepravy cestujících" rozumí místo prvního nastoupení cestujících na území Společenství po případném pobytu mimo Společenství,
- "místem ukončení přepravy cestujících" rozumí poslední místo vystoupení cestujících, kteří nastoupili na území Společenství, nacházející se na území Společenství před případným pobytem mimo Společenství.
V případě zpáteční cesty se přeprava zpět považuje za samostatnou přepravu.
Komise nejpozději do 30. června 1993 předloží Radě zprávu, doprovázenou v případě potřeby vhodnými návrhy týkajícími se místa zdanitelného plnění u zboží, které bylo dodáno ke spotřebě, a dále služeb včetně restauračních služeb, které jsou poskytovány cestujícím na palubě lodí, letadel a ve vlacích.
Rada rozhodne o návrhu Komise jednomyslně po konzultaci Evropského parlamentu do 31. prosince 1993.
Až do 31. prosince 1993 mohou členské státy osvobozovat nebo pokračovat v osvobození od daně zboží dodávaného ke spotřebě na palubě, u něhož je místo zdanitelného plnění určováno podle výše uvedených ustanovení, s právem odpočíst daň z přidané hodnoty, která byla odvedena na předchozím stupni."
5. V čl. 11 části B se odstavec 1 nahrazuje tímto:
"1. Základem daně je celní hodnota, stanovená podle platných předpisů Společenství; to platí rovněž pro dovoz zboží uvedený v čl. 7 odst. 1 písm. b)."
6. V čl. 12 odst. 1 se písmeno b) nahrazuje tímto:
"b) v případech uvedených v čl. 10 odst. 3 druhém a třetím pododstavci se použije sazba platná ke dni vzniku daňové povinnosti."
7. V čl. 12 odst. 3 se písmeno a) nahrazuje tímto:
"3. a) Základní sazbu daně z přidané hodnoty stanoví každý členský stát jako procentní podíl ze základu daně a je stejná pro dodání zboží i pro poskytování služeb.
Od 1. ledna 1993 do 31. prosince 1996 nesmí být tento procentní podíl nižší než 15 %.
Na základě zprávy o fungování přechodné úpravy a návrhů konečné úpravy, které předloží Komise podle článku 28l, rozhodne Rada jednomyslně do 31. prosince 1995 o výši minimální základní sazby, která bude uplatňována po 31. prosinci 1996.
Členské státy mohou rovněž uplatňovat jednu či dvě snížené sazby.
Tyto sazby se určí jako procentní podíl ze základu daně, který nesmí být nižší než 5 %, a vztahují se pouze na dodání zboží a poskytnutí služeb těch kategorií, které jsou uvedeny v příloze H."
8. V čl. 14 odst. 1 se:
- zrušuje písmeno c),
- v písmenu d) doplňuje nová věta, která zní:
"Toto osvobození se rovněž vztahuje na dovoz zboží ve smyslu čl. 7 odst. 1 písm. b), na které by bylo možné vztáhnout výše uvedené osvobození od daně, pokud by bylo dovezeno ve smyslu čl. 7 odst. 1 písm. a)."
9. V článku 15 se:
- v bodě 2 doplňuje nový pododstavec, který zní:
"Komise předloží Radě co nejdříve návrhy na přijetí daňových pravidel Společenství blíže určujících oblast působnosti a praktické podrobnosti uplatňování osvobození od daně pro dodání zboží na maloobchodním stupni, přepravovaného v osobních zavazadlech cestujících.
Dokud tato pravidla nevstoupí v platnost:
- je přiznání tohoto osvobození od daně vázáno na předložení opisu faktury nebo dokladu sloužícího jako faktura, potvrzeného celním úřadem, prostřednictvím kterého zboží opustilo Společenství,
- mohou členské státy stanovit meze uplatňování tohoto osvobození, vyloučit z působnosti tohoto osvobození od daně cestující s trvalým bydlištěm nebo místem obvyklého pobytu nacházejícím se ve Společenství a rozšířit působnost tohoto osvobození od daně.
Pro účely použití druhého pododstavce se "trvalým bydlištěm nebo místem obvyklého pobytu", rozumí místo, které je jako takové uvedeno v cestovním pasu, v průkazu totožnosti a popřípadě v jiném dokladu totožnosti, který uznává za platný členský stát, na jehož území je dodání uskutečňováno.",
- v bodě 3 slova "je usazen mimo Společenství" nahrazují slovy "není usazen v tuzemsku",
- v bodě 4 druhý pododstavec nahrazuje tímto:
"Komise předloží co nejdříve Radě návrhy na vyhlášení daňových pravidel Společenství, která blíže určí oblast působnosti a praktické způsoby provádění tohoto osvobození od daně a osvobození od daně uvedených v bodech 5 až 9.
Než tato pravidla vstoupí v platnost, mohou členské státy omezit rozsah osvobození poskytovaných podle tohoto odstavce.",
- v bodě 10 druhém pododstavci slova "podmínky a meze" nahrazují slovem "meze",
- v bodě 10 třetí pododstavec nahrazuje tímto:
"U zboží, není-li odesíláno nebo přepravováno ven ze země, a u služeb se osvobození od daně může uskutečnit v podobě vrácení daně.",
- bod 13 nahrazuje tímto:
"13. poskytování služeb včetně dopravních a doprovodných plnění, avšak vyjma poskytování služeb osvobozených od daně podle článku 13, jsou-li tyto služby přímo vázány na vývoz zboží nebo dovoz zboží, na něž se vztahuje čl. 7 odst. 3 nebo čl. 16 odst. 1 bod A."
10. V článku 28a se:
- v odst. 1 písm. a) druhý pododstavec nahrazuje tímto:
"Odchylně od prvního pododstavce není předmětem daně z přidané hodnoty pořízení zboží uvnitř Společenství za podmínek stanovených v odstavci 1a osobou povinnou k dani nebo právnickou osobou nepovinnou k dani.",
- v odstavci 1 doplňuje nové písmeno, které zní:
- "c) pořízení výrobků podléhajících spotřební dani uvnitř Společenství, které uskutečňuje v tuzemsku za protiplnění osoba povinná k dani nebo právnická osoba nepovinná k dani, na něž lze vztáhnout odchylku uvedenou v písm. a) druhém pododstavci a pro které daňová povinnost vzhledem k těmto spotřebním daním vzniká v tuzemsku podle směrnice 92/12/EHS [7].",
- vkládá nový odstavec, který zní:
"1a. Odchylka stanovená v odst. 1 písm. a) druhém pododstavci se vztahuje na:
a) pořízení zboží uvnitř Společenství, jehož dodání v tuzemsku by bylo osvobozeno od daně podle čl. 15 bodů 4 až 10;
b) pořízení zboží uvnitř Společenství jiného než zboží podle písmene a) uskutečněné:
- osobou povinnou k dani, na kterou se vztahuje režim daňového paušálu podle článku 25, pro účely jejího zemědělského, lesnického nebo rybářského podniku, nebo osobou povinnou k dani, která uskutečňuje dodání zboží nebo poskytování služeb, u nichž nevzniká nárok na odpočet daně, nebo právnickou osobou nepovinnou k dani,
- za celkovou částku nepřesahující v běžném kalendářním roce mez, kterou stanoví členské státy a která nesmí být nižší než ekvivalent 10000 ECU v národní měně,
a - za předpokladu, že celková hodnota zboží pořízeného uvnitř Společenství nepřesáhla v minulém kalendářním roce mez zmíněnou ve druhé odrážce.
Mez, na kterou se odkazuje pro používání tohoto ustanovení, sestává z celkové hodnoty zboží pořízeného uvnitř Společenství bez daně z přidané hodnoty, která je splatná nebo která byla odvedena v členském státě, z něhož bylo zboží odesláno nebo přepraveno, vyjma nové dopravní prostředky a vyjma výrobky podléhající spotřebním daním.",
- v odst. 5 písm. b) doplňuje nový pododstavec, který zní:
"Jestliže však není nadále plněna některá z podmínek, které jsou předpokladem uvedených úlev, považuje se toto zboží za zboží, které bylo přemístěno na místo určení v jiném členském státě.
V takovém případě je přemístění uskutečněno v okamžiku, kdy dotyčná podmínka přestává být plněna.",
- v odstavci 6 doplňuje nový pododstavec, který zní:
"Za pořízení zboží uvnitř Společenství za protiplnění se považují rovněž tato plnění: přidělení zboží, které nebylo pořízeno podle obecných pravidel zdanění na domácím trhu některého členského státu, ozbrojeným silám státu, který je stranou Severoatlantické smlouvy, je-li toto zboží určeno ozbrojeným silám nebo civilním zaměstnancům, kteří je doprovázejí, k použití nebo spotřebě a nelze-li na dovoz tohoto zboží vztáhnout osvobození od daně podle čl. 14 odst. 1 písm. g)."
11. V čl. 28b části A odst. 2 se doplňuje nový pododstavec, který zní:
"Pro účely použití prvního pododstavce se pořízení zboží uvnitř Společenstvípovažuje za předmět daně podle odstavce l, jestliže byly splněny tyto podmínky:
- pořizovatel prokázal, že toto pořízení uvnitř Společenstvíuskutečnil pro potřeby následného dodání v členském státě, které je uvedeno v odstavci 1 a pro které byl příjemce označen za daňového dlužníka podle čl. 28c části E bodu 3,
- pořizovatel splnil povinnost podat prohlášení podle čl. 22 odst. 6 písm. b) posledního pododstavce."
12. V čl. 28c části A se:
- písmeno c) nahrazuje tímto:
- "c) dodání výrobků podléhajících spotřebním daním, jež byly kupujícímu odeslány nebo přepraveny prodávajícím nebo kupujícím nebo jejich jménem mimo tuzemsko, jak je vymezuje článek 3, avšak uvnitř Společenství, které bylo uskutečněno pro osobu povinnou k dani nebo právnickou osobu nepovinnou k dani, na niž lze vztáhnout odchylku uvedenou v čl. 28a odst. 1 písm. a) druhém pododstavci, jsou-li odeslání nebo přeprava výrobků uskutečněny v souladu s čl. 7 odst. 4 a 5 nebo článkem 16 směrnice 92/12/EHS.
Toto osvobození od daně se nevztahuje na dodání výrobků podléhajících spotřebním daním uskutečněné osobami povinnými k dani, na které se vztahuje osvobození od daně podle článku 24;",
- doplňuje nové písmeno, které zní:
- "d) dodání zboží ve smyslu čl. 28a odst. 5 písm. b), na které se vztahují výše uvedená osvobození od daně, jestliže se uskutečnila ve prospěch jiné osoby povinné k dani."
13. V článku 28c se část E nahrazuje tímto:"
E. Jiná osvobození od daně
1. V článku 16 se vkládá nový odstavec, který zní:
"1a. Využijí-li členské státy možnost, kterou jim poskytuje odstavec 1, přijmou opatření nezbytná k zajištění toho, že se na pořízení zboží uvnitř Společenství, má-li být toto zboží propuštěno do některého z režimů nebo zahrnuto pod některou ze situací uvedených v odstavci 1 bodu B, budou vztahovat stejná ustanovení jako na dodání zboží, která se uskutečňují za stejných podmínek v tuzemsku."
2. V čl. 16 odst. 2 se:
- za slova "mohou členské státy rozhodnout, že osvobodí" vkládají slova "pořízení zboží uvnitř Společenství osobou povinnou k dani a" a za slova "toto zboží vyvézt" vkládají slova "mimo Společenství",
- doplňují nové pododstavce, které znějí:
"Využijí-li tuto možnost, rozšíří členské státy za předpokladu provedení konzultací podle článku 29 toto osvobození od daně i na pořízení zboží uvnitř Společenství osobou povinnou k dani, na dovoz a dodání zboží pro osobu povinnou k dani, která hodlá toto zboží dodat v témže stavu nebo po zpracování za podmínek stanovených v čl. 28c části A, a rovněž na poskytnutí služeb souvisejících s těmito dodáními až do výše roční hodnoty dodání zboží, která tato osoba uskutečnila za podmínek stanovených v čl. 28c části A během předchozích dvanácti měsíců.
Členské státy mohou stanovit společnou maximální částku pro plnění, která osvobodí od daně podle prvního a druhého pododstavce."
3. Každý členský stát přijme zvláštní opatření k zajištění toho, aby daň z přidané hodnoty nebyla vybírána z pořízení zboží uvnitř Společenství uskutečněného ve smyslu čl. 28b části A odst. 1 na jeho území, jsou-li splněny tyto podmínky:
- pořízení zboží uvnitř Společenství uskutečňuje osoba povinná k dani neusazená v tuzemsku, která má však v jiném členském státě identifikační číslo pro daň z přidané hodnoty,
- pořízení zboží uvnitř Společenství se uskutečňuje za účelem následného dodání zboží osobou povinnou k dani v tuzemsku,
- zboží, které osoba povinná k dani takto pořídila, je přímo odesláno nebo přepraveno z jiného členského státu než toho, v němž má identifikační číslo pro daň z přidané hodnoty, a je určeno osobě, pro kterou osoba povinná k dani následné dodání uskutečňuje,
- osoba, pro kterou je uskutečňováno následné dodání zboží, je osobou povinnou k dani nebo právnickou osobou nepovinnou k dani, která má identifikační číslo pro daň z přidané hodnoty v tuzemsku,
- osoba, pro kterou bylo následné dodání uskutečněno, byla v souladu s čl. 21 bodem 1 písm. a) třetím pododstavcem označena za daňového dlužníka, která má odvést daň za dodání uskutečněná osobou povinnou k dani neusazenou v tuzemsku.
" 14. V článku 28d se odstavec 3 nahrazuje tímto:
"3. Odchylně od odstavce 2 vznikne daňová povinnost vystavením faktury nebo jiného dokladu sloužícího jako faktura podle čl. 22 odst. 3 písm. a), pokud tuto fakturu nebo doklad vystaví pořizovatel před patnáctým dnem měsíce, který následuje po měsíci, v němž se uskutečnilo zdanitelné plnění."
15. V čl. 28d odst. 4 se druhý pododstavec nahrazuje tímto:
"Daňová povinnost nicméně vznikne vystavením faktury nebo jiného dokladu sloužícího jako faktura podle čl. 22 odst. 3 písm. a), pokud je tato faktura nebo doklad vystavena před patnáctým dnem měsíce, který následuje po měsíci, v němž došlo k zdanitelnému plnění."
16. V čl. 28e odst. 1 se:
- druhá věta prvního pododstavce nahrazuje tímto:
"Zejména se při pořízení zboží uvnitř Společenství podle čl. 28a odst. 6 základ daně stanoví podle čl. 11 části A. odst. 1 písm. b) a odst. 2 a 3.",
- v druhém pododstavci doplňuje nová věta, která zní:
"Jestliže jsou poté, co se pořízení zboží uvnitř Společenství uskutečnilo, pořizovateli vráceny spotřební daně odvedené v členském státě, z něhož bylo zboží odesláno nebo přepraveno, základ daně se v členském státě, kde se pořízení uvnitř Společenství uskutečnilo, přiměřeně sníží."
17. V článku 28e se dosavadní odstavce 2 a 3 označují jako odstavce 3 a 4 a vkládá se nový odstavec, který zní:
"2. U dodání zboží uvedeného v čl. 28c části A písm. d) se základ daně stanoví podle čl. 11 části A odst. 1 písm. b) a odst. 2 a 3."
18. V článku 28f se:
- v čl. 17 odst. 3 písm. b) slova "čl. 28c části A" nahrazují slovy "čl. 28c částí A a C",
- v čl. 17 odst. 4 doplňuje nový pododstavec, který zní:
"Pro účely použití předchozích ustanovení se:
a) osoby povinné k dani uvedené v článku 1 směrnice 79/1072/EHS rovněž považují pro účely použití zmíněné směrnice za osoby povinné k dani neusazené v tuzemsku, jestliže v tuzemsku pouze dodávaly zboží a poskytovaly služby osobě, která byla v souladu s čl. 21 bodem 1 písm. a) třetím pododstavcem označena za daňového dlužníka,
b) osoby povinné k dani uvedené v článku 1 směrnice 86/560/EHS rovněž považují pro účely použití zmíněné směrnice za osoby povinné k dani neusazené ve Společenství, jestliže v tuzemsku pouze dodávaly zboží a poskytovaly služby osobě, která byla v souladu s čl. 21 bodem 1 písm. a) třetím pododstavcem označena za daňového dlužníka,
c) směrnice 79/1072/EHS a 86/560/EHS nevztahují na dodání zboží, která jsou nebo mohou být osvobozena od daně podle čl. 28c části A, pokud je toto zboží odesláno nebo přepraveno pořizovatelem nebo jeho jménem."
19. V článku 28g se:
- v čl. 21 bodě 1 písmeno a) nahrazuje tímto:
- "a) osoba povinná k dani uskutečňující zdanitelná plnění jiná než ta, která jsou uvedena v písmenu b).
Uskutečňuje-li zdanitelné dodání zboží nebo poskytnutí služeb osoba povinná k dani, neusazená v tuzemsku, mohou členské státy přijmout předpisy, na jejichž základě je povinna odvádět daň jiná osoba.
Za takovou jinou osobu může být mimo jiné ustanoven daňový zástupce nebo jiná osoba, pro kterou se zdanitelné dodání zboží nebo poskytnutí služeb provádí.
Povinna odvést daň je nicméně osoba, pro niž se dodání zboží uskutečňuje, jsou-li splněny tyto podmínky:
- zdanitelným plněním je dodání zboží za podmínek stanovených v čl. 28c části E bodě 3,
- osobou, pro niž se dodání zboží uskutečňuje, je jiná osoba povinná k dani nebo právnická osoba nepovinná k dani, která má identifikační číslo pro daň z přidané hodnoty v tuzemsku,
- faktura vystavená osobou povinnou k dani neusazenou v tuzemsku vyhovuje podmínkám čl. 22 odst. 3.
Členské státy mohou nicméně přijmout odchylku od této povinnosti, ustanovila-li osoba povinná k dani neusazená v tuzemsku v této zemi svého daňového zástupce.
Členské státy mohou stanovit, že někdo jiný než osoba povinná k dani je povinen odvádět daň společně a nerozdílně.",
- v čl. 21 bodě 1 písmeno b) nahrazuje tímto:
- "b) osoba, které poskytuje služby uvedené v čl. 9 odst. 2 písm. e) osoba povinná k dani usazená v zahraničí, nebo osoba, která má identifikační číslo pro daň z přidané hodnoty v tuzemsku, které poskytuje služby uvedené v čl. 28b částech C, D nebo E osoba povinná k dani, která podniká v zahraničí; členské státy mohou nicméně požadovat, aby poskytovatel služeb byl povinen odvádět daň společně a nerozdílně,".
20. V článku 28h se:
- v čl. 22 odst. 1 písm. c) první odrážce za slova "podle čl. 21 bodu 1 písm. b)" vkládají slova "a kromě dodání zboží nebo služeb pro osobu, která byla označena za daňového dlužníka podle čl. 21 bodu 1 písm. a) třetího pododstavce",
- v čl. 22 odst. 1 písm. c) doplňuje nová odrážka, která zní:
- "— každé osoby povinné k dani, která v tuzemsku uskutečňuje pořízení zboží uvnitř Společenství pro potřeby svých plnění v rámci hospodářských činností, které jsou uvedeny v čl. 4 odst. 2 a prováděny v zahraničí.",
- v čl. 22 odst. 3 písm. b) doplňuje nová odrážka, která zní:
- "— při použití čl. 28c části E bodu 3 výslovný odkaz na toto ustanovení, jakož i identifikační číslo pro daň z přidané hodnoty, pod nímž osoba povinná k dani uskutečnila pořízení a následné dodání zboží uvnitř Společenství, a identifikační číslo pro daň z přidané hodnoty osoby, pro niž se dodání uskutečnilo.",
- v čl. 22 odst. 4 písm. c) druhá odrážka nahrazuje tímto:
- "— na druhé straně celkovou hodnotu bez daně z přidané hodnoty pořízení zboží uvnitř Společenství, jedná-li se o pořízení podle čl. 28a odst. 1 a 6 uskutečněná v tuzemsku, z nichž vznikla daňová povinnost.
Uvádí rovněž tyto údaje: celková hodnota bez daně z přidané hodnoty dodání zboží uvedených v čl. 8 odst. 1 písm. a) druhé větě a v čl. 28b části B odst. 1,která byla uskutečněna v tuzemsku a u nichž v průběhu zdaňovacího období vznikla daňová povinnost, pokud se místo, kde se přeprava nebo odeslání zboží začaly uskutečňovat, nachází na území jiného členského státu, a celková hodnota bez daně z přidané hodnoty dodání zboží uskutečněných v tuzemsku, pro něž byla osoba povinná k dani označena za daňového dlužníka v souladu s čl. 28c částí E bodem 3 a pro kterou se daň stala splatnou v průběhu období, jehož se daňové přiznání týká."
- v čl. 22 odst. 6 písm. b) první pododstavec nahrazuje tímto:
- "b) Každá osoba povinná k dani, která má identifikační číslo pro daň z přidané hodnoty, předloží rovněž souhrnný výkaz všech pořizovatelů, kteří mají identifikační číslo pro daň z přidané hodnoty a kterým dodala zboží za podmínek stanovených v čl. 28c části A písm. a) a d), a souhrnný výkaz příjemců plnění uvedených v pátém a šestém pododstavci, kteří mají identifikační číslo pro daň z přidané hodnoty.",
- v čl. 22 odst. 6 písm. b) třetím pododstavci první odrážce slova "čl. 28c části A" nahrazují slovy "čl. 28c části A písm. a)",
- v čl. 22 odst. 6 písm. b) čtvrtém pododstavci první odrážce slova "čl. 28c část A písm. c)" nahrazují slovy "čl. 28c části A písm. d)" a slova "a hodnotu dodaného zboží stanovenou v souladu s čl. 28e odst. 1" nahrazují slovy "a celkovou výši dodání stanovenou v souladu s čl. 28e odst. 2.",
- v čl. 22 odst. 6 písm. b) doplňuje nový pododstavec, který zní:
"V případech uvedených v čl. 28b části A odst. 2 třetím pododstavci uvede osoba povinná k dani, která má identifikační číslo pro daň z přidané hodnoty v tuzemsku, zřetelně a jednoznačně ve svém souhrnném výkazu:
- své identifikační číslo pro daň z přidané hodnoty v tuzemsku, pod nímž uskutečnila pořízení a následné dodání zboží uvnitř Společenství,
- identifikační číslo v členském státě určení zásilky nebo přepravy zboží příjemce následného dodání uskutečněného osobou povinnou k dani a
- za každého příjemce celková hodnota bez daně z přidané hodnoty dodání uskutečněných osobou povinnou k dani na území členského státu určení zásilky nebo přepravy zboží.
Tyto hodnoty se přiznávají za kalendářní čtvrtletí, v jejichž průběhu vznikla daňová povinnost.",
- na začátek čl. 22 odst. 11 vkládá: "11. V případě nabytí výrobků podléhajících spotřební dani uvedených v čl. 28a odst. 1 písm. c) uvnitř Společenství, jakož i".
21. Článek 28i se nahrazuje tímto:
"Článek 28i
Zvláštní režim pro malé podniky
V čl. 24 odst. 3 se doplňuje nový pododstavec, který zní:
"Dodání nových dopravních prostředků uskutečněné za podmínek stanovených v čl. 28c části A, jakož i dodání zboží a služeb uskutečněné osobou povinnou k dani neusazenou v tuzemsku se v každém případě vylučují z možnosti osvobození od daně podle odstavce 2.""
22. Vkládá se nový článek, který zní:
"Článek 28n
Přechodná opatření
1. Jestliže zboží:
- vstoupilo do tuzemska ve smyslu článku 3 před 1. lednem 1993 a
- bylo při tomto vstupu do tuzemska propuštěno do některého z režimů uvedených v čl. 14 odst. 1 písm. b) nebo c) nebo v čl. 16 odst. 1 bodu A a
- neopustilo tento režim před 1. lednem 1993, použijí se na ně ustanovení platná v okamžiku, kdy bylo zboží propuštěno do dotyčného režimu, i nadále po dobu, po kterou zboží zůstane v tomto režimu, jak tato ustanovením stanoví.
2. Za dovoz zboží ve smyslu čl. 7 odst. 1 se považují:
a) vynětí včetně neoprávněného vynětí zboží z režimu uvedeného v čl. 14 odst. 1 písm. c), do něhož bylo zboží umístěno před 1. lednem 1993, za podmínek stanovených v odstavci 1,
b) vynětí včetně neoprávněného vynětí zboží z režimu uvedeného v čl. 16 odst. 1 bodu A, do něhož bylo zboží umístěno před 1. lednem 1993, za podmínek stanovených v odstavci 1,
c) ukončení vnitřního tranzitu Společenství, který byl zahájen před 1. lednem 1993 ve Společenství za účelem dodání zboží za protiplnění uskutečněného před 1. lednem 1993 ve Společenství osobou povinnou k dani, která jedná jako taková,
d) ukončení vnějšího tranzitu zahájeného před 1. lednem 1993,
e) jakákoli nesrovnalost nebo protiprávní jednání v průběhu vnitřního tranzitu, který byl zahájen za podmínek stanovených v písmenu c), nebo v průběhu vnějšího tranzitu Společenství uvedeného v písmenu d),
f) případ, kdy v tuzemsku použije osoba povinná k či nepovinná k dani před 1. lednem 1993 zboží, které jí bylo dodáno z jiného členského státu, pokud byly splněny tyto podmínky:
- dodání tohoto zboží byla osvobozena nebo by byla mohla být osvobozena podle čl. 15 bodů 1 a 2,
- zboží nebylo do tuzemska dovezeno před 1. lednem 1993.
Pro účely uplatňování písmene c) se "vnitřním tranzitem Společenství" rozumí odeslání nebo přeprava zboží v režimu vnitřního tranzitu Společenství nebo v doprovodu dokladu T2 L, popřípadě karnetu pro přepravu uvnitř Společenství nebo zaslání zboží poštou.
3. V případech uvedených v odst. 2 písm. a) až e) je místem dovozu ve smyslu čl. 7 odst. 2 členský stát, v němž zboží opustí režim, do kterého bylo propuštěno před 1. lednem 1993.
4. Odchylně od čl. 10 odst. 3 je dovoz zboží ukončen ve smyslu odstavce 2 tohoto článku bez uskutečnění zdanitelného plnění, jestliže:
a) je zboží odesláno nebo přepraveno mimo Společenství ve smyslu článku 3,
nebo
b) dovezeným zbožím ve smyslu odst. 2 písm. a) je jiné zboží než dopravní prostředky a toto zboží je odesláno nebo přepraveno do členského státu, z něhož bylo vyvezeno, a osobě, která je vyvezla,
nebo
c) dovezeným zbožím ve smyslu odst. 2 písm. a) jsou dopravní prostředky, které byly pořízeny nebo dovezeny před 1. lednem 1993 v souladu s obecnými podmínkami zdanění na domácím trhu členského státu ve smyslu článku 3 a/nebo se na ně z důvodu jejich vývozu nevztahovalo žádné osvobození od daně ani vrácení daně z přidané hodnoty.
Tato podmínka se považuje za splněnou, jestliže den prvního použití dopravních prostředků nastal před 1. lednem 1985, popřípadě byla-li výše daně splatné při dovozu zanedbatelná."
23. V čl. 33a se odstavce 1 a 2 nahrazují tímto:
"1. Na zboží uvedené v čl. 7 odst. 1 písm. b), které vstupuje do Společenství některého z území, které je součástí celního území Společenství, ale které je pro účely této směrnice považováno za třetí území, se vztahují tato ustanovení:
a) pro vstup takového zboží do Společenství musí být splněny tytéž formality, jaké stanoví platné celní předpisy Společenství pro dovoz zboží na celní území Společenství,
b) nachází-li se místo určení zásilky nebo přepravy tohoto zboží mimo členský stát, v němž vstoupilo do Společenství, nachází se toto zboží ve Společenství v režimu vnitřního tranzitu Společenství, jak je vymezen platnými celními předpisy Společenství, pokud bylo předmětem prohlášení, kterým bylo při vstupu do Společenství propuštěno do tohoto režimu,
c) zjistí-li se, že v okamžiku vstupu do Společenství se zboží nachází v situaci, která by mu, kdyby bylo dovezeno ve smyslu čl. 7 odst. 1 písm. a), poskytovala nárok na některý z režimů uvedených v čl. 16 odst. 1 bodu B písm. a), b), c) a d) nebo pro režim dočasného použití s plným osvobozením od dovozních daní, přijmou členské země opatření zajišťující, že zboží může zůstat ve Společenství za stejných podmínek, jaké jsou stanoveny pro použití těchto režimů.
2. Na zboží, které není uvedeno v čl. 7 odst. 1 písm. a) a je odesláno nebo přepraveno z členského státu do místa určení nacházejícího se na území, které je součástí celního území Společenství, ale pro účely této směrnice se považuje za třetí území, se vztahují tato ustanovení:
a) pro vývoz takového zboží mimo území Společenství musí být splněny tytéž formality, jaké stanoví platné celní předpisy Společenství pro vývoz zboží mimo celní území Společenství,
b) v případě zboží, které je dočasně vyváženo mimo Společenství, aby bylo dovezeno zpět, přijmou členské státy opatření nezbytná k zajištění toho, že při zpětném dovozu do Společenství se na toto zboží budou vztahovat stejné předpisy, jako kdyby bylo dočasně vyvezeno mimo celní území Společenství."
24. Směrnice 85/362/EHS [8] pozbývá účinku dnem 31. prosince 1992.
25. Článek 6 směrnice 69/169/EHS [9] se zrušuje s účinkem od 1. ledna 1993.
Článek 2
1. Od 1. ledna 1993 po dobu dvou let, kterou nelze prodloužit, jsou Španělské království a Italská republika oprávněny používat předpisy odchylující se od zásady okamžitého odpočtu daně podle čl. 18 odst. 2 prvního pododstavce. Tyto předpisy nesmějí vést k odkladu delšímu než jeden měsíc ode dne, kdy lze vzniklé právo na odpočet daně uplatnit podle čl. 18 odst. 1.
Nicméně u osob povinných k dani, které podávají daňové přiznání podle čl. 22 odst. 4 za čtvrtletní zdaňovací období, jsou Španělské království a Italská republika oprávněny stanovit, že vzniklé právo na odpočet daně, které by podle čl. 18 odst. 1 mohlo být uplatňováno v daném čtvrtletí, lze uplatnit až v následujícím čtvrtletí. Toto ustanovení se použije pouze tam, kde Španělské království nebo Italská republika poskytují takové osobě povinné k dani možnost podávat měsíční daňová přiznání.
2. Odchylně od čl. 15 bodu 10 třetího pododstavce jsou Portugalská republika, Francouzská republika, Nizozemské království a Spolková republika Německo oprávněny s ohledem na smlouvy sjednané po 31. prosinci 1992 zrušit nejpozději k 1. říjnu 1993 vracení daně tam, kde je tato směrnice zakazuje.
Článek 3
Rada stanoví do 30. června 1993 jednomyslně na návrh Komise podrobná pravidla zdaňování řetězových plnění mezi osobami povinnými k dani, aby tato pravidla mohla vstoupit v platnost dnem 1. ledna 1994.
Článek 4
1. Členské státy upraví své stávající systémy daně z přidané hodnoty podle ustanovení této směrnice.
Přijmou nezbytné právní a správní předpisy tak, aby jejich upravené systémy nabyly účinnosti dnem 1. ledna 1993.
Členské státy mohou nicméně stanovit, že údaje týkající se plnění uvedených v čl. 22 odst. 6 písm. b) posledním pododstavci, pro něž se daň stane splatnou během prvních tří kalendářních měsíců roku 1993, musí být obsaženy nejpozději v souhrnném prohlášení za druhé kalendářní čtvrtletí roku 1993.
2. Odchylně od odst. 1 druhého pododstavce jsou členské státy oprávněny přijmout právní a správní předpisy nezbytné k provedení těchto bodů článku 1 nejpozději do 1. ledna 1994:
- bod 11,
- bod 13, pokud se týká čl. 28c části E bodu 3,
- bod 19, pokud se týká se čl. 21 bodu 1 písm. a) třetího pododstavce,
- bod 20, pokud se týká závazků souvisejících s plněními uvedenými v předchozích odrážkách.
Členské státy, které k 1. lednu 1993 uplatňovaly opatření rovnocenná opatřením uvedeným výše, přijmou opatření nezbytná k zajištění toho, že souladu se zásadami stanovenými v čl. 22 bodu 6) a ve stávajících předpisech Společenství o správní spolupráci v oblasti nepřímých daní bude dosaženo v každém případě od 1. ledna 1993.
3. Odchylně od odst. 1 druhého pododstavce je Spolková republika Německo oprávněna přijmout právní a správní přepisy nezbytné k provedení čl. 1 bodu 10 s ohledem na čl. 28a odst. 1a písm. a) nejpozději do 1. října 1994.
4. Členské státy uvědomí Komisi o předpisech, které přijmou k provedení této směrnice.
5. Členské státy sdělí Komisi znění ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
6. Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 5
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 15. prosince 1992 o postupech harmonizace programů snižování a úplného vyloučení znečišťování odpady z průmyslu oxidu titaničitého
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, zejména článek 100a této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
ve spolupráci s Evropským parlamentem [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že směrnice Rady 89/428/EHS ze dne 21. června 1989 o postupech harmonizace programů snižování a úplného vyloučení znečišťování odpady z průmyslu oxidu titaničitého [4] byla rozsudkem Evropského soudního dvora ze dne 11. června 1991 [5] prohlášena za neplatnou z důvodu nepřiměřeného právního základu;
vzhledem k tomu, že pokud členské státy učinily opatření k dosažení souladu se zmíněnou směrnicí, není nutné přijímat nová opatření k dosažení souladu s touto směrnicí, pokud již přijatá opatření jsou v souladu s uvedenou směrnicí;
vzhledem k tomu, že prohlášením směrnice za neplatnou vznikne právní vakuum, jež může mít nepříznivé účinky na životní prostředí a podmínky soutěže v průmyslu oxidu titaničitého; že je proto třeba obnovit věcný stav, který byl uvedenou směrnicí vytvořen;
vzhledem k tomu, že cílem této směrnice je sblížit vnitrostátní předpisy s podmínkami výroby a zpracování oxidu titaničitého, aby se odstranila stávající narušování hospodářské soutěže mezi různými výrobci a zajistila tak vysoká úroveň ochrany životního prostředí;
vzhledem k tomu, že směrnice Rady 78/176/EHS ze dne 20. února 1978 o odpadech z průmyslu oxidu titaničitého [6], zejména její článek 9, ukládá členským státům, aby vypracovaly programy postupného snižování a úplného vyloučení znečišťování způsobeného odpadem z průmyslových podniků, které existovaly ke dni 20. února 1978;
vzhledem k tomu, že se v těchto programech stanoví všeobecné cíle pro snižování znečišťování kapalnými, pevnými a plynnými odpady, kterých musí být dosaženo do 1. července 1987; že tyto programy je třeba předložit Komisi, aby mohla Radě předat vhodné návrhy na jejich harmonizaci s ohledem na snižování a úplné vyloučení znečišťování a na zlepšení podmínek soutěže v oblasti průmyslu oxidu titaničitého;
vzhledem k tomu, že z důvodu ochrany vodního prostředí by mělo být zakázáno shazování odpadu do vodních těles a vypouštění některých odpadů, zejména pevných a silně kyselých, a mělo by se postupně snižovat vypouštění dalších odpadů, zejména slabě kyselých a neutralizovaných;
vzhledem k tomu, že stávající průmyslové podniky by měly v zájmu dosažení vytčených cílů ve stanovených lhůtách používat zařízení vhodná pro úpravu odpadů;
vzhledem k tomu, že instalace těchto zařízení může být v případě slabě kyselých a neutralizovaných odpadů z některých průmyslových podniků spojena se značnými technicko-hospodářskými problémy; že by členské státy proto měly mít možnost odložit termín provádění těchto opatření pod podmínkou, že vytvoří program účinného snižování znečišťování a předloží ho Komisi; že pokud se členské státy s takovými problémy setkají, měla by jim Komise umožnit prodloužení přiměřených lhůt;
vzhledem k tomu, že v případě vypouštění některých druhů odpadů by členské státy měly mít možnost uplatňovat kvalitativní cíle takovým způsobem, aby tyto cíle měly v každém ohledu rovnocenné účinky jako dosahované účinky předepsaných mezních hodnot; že tato rovnocennost musí být prokázána v programu, který má být Komisi předložen;
vzhledem k tomu, že aniž jsou dotčeny závazky členských států vyplývají ze směrnice Rady 80/779/EHS ze dne 15. července 1980 o mezních hodnotách a směrných hodnotách kvality ovzduší pro oxid siřičitý a suspendované částice [7], a že směrnice Rady 84/360/EHS ze dne 28. června 1984 o boji proti znečišťování ovzduší z průmyslových zařízení [8], je z důvodu ochrany kvality ovzduší třeba stanovit vhodné emisní normy pro vypouštění plynných odpadů z průmyslu oxidu titaničitého;
vzhledem k tomu, že z důvodu kontroly účinného uplatňování těchto opatření by členské státy měly provádět odpovídající dohled s ohledem na skutečnou výrobu každého podniku;
vzhledem k tomu, že je třeba zamezit vytváření nebo opětovnému používání veškerých odpadů z průmyslu oxidu titaničitého, pokud je to technicky a hospodářsky možné a že opětovné používání nebo odstraňování tohoto odpadu se musí uskutečňovat bez ohrožování lidského zdraví a životního prostředí
a vzhledem k tomu, že ustanoveními této směrnice není dotčena možnost členských států v oblasti působnosti směrnice nadále uplatňovat nebo přijmout přísnější opatření na ochranu životního prostředí,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Tato směrnice stanoví podle čl. 9 odst. 3 směrnice 78/176/EHS postupy harmonizace programů snižování a úplného vyloučení znečišťování ze stávajících průmyslových podniků a směřuje ke zlepšení podmínek soutěže v průmyslu oxidu titaničitého.
Článek 2
1. Pro účely této směrnice:
a) se v případě sulfátového procesu:
- "pevným odpadem" rozumějí:
- nerozpustné zbytky rudy nerozložené kyselinou sírovou během výrobního postupu,
- zelená skalice, tj. krystalický síran železnatý (FeSO47 H2O);
- "silně kyselým odpadem" rozumějí:
- matečné louhy vznikající ve fázi filtrace po hydrolýze roztoku síranu titaničitého.
Jsou-li tyto matečné louhy smíchány se slabě kyselými odpady, které obsahují celkem více než 0,5 % volné kyseliny sírové a různé těžké kovy [9], považují se tyto směsi za silně kyselý odpad;
- "úpravou odpadu" rozumějí:
- filtrační soli, kaly a kapalné odpady vznikající při úpravě (koncentraci nebo neutralizaci) se silně kyselými odpady a obsahující různé těžké kovy, avšak nezahrnující neutralizované a přefiltrované, popřípadě čištěné odpady, které obsahují těžké kovy pouze ve stopových množstvích a má před jakýmkoli zředěním hodnotu pH vyšší než 5,5;
- "slabě kyselým odpadem" rozumějí:
- promývací vody, chladicí vody, kondenzáty a jiné kaly a kapalné odpady s obsahem 0,5 % či méně volné kyseliny sírové kromě těch, které zahrnuje výše uvedená definice;
- "neutralizovaným odpadem" rozumí:
- jakákoli kapalina s hodnotou pH vyšší než 5,5, která obsahuje těžké kovy pouze ve stopových množstvích a která vzniká přímo filtrací nebo čištěním ze silně nebo slabě kyselého odpadu po jeho úpravě ke snížení kyselosti a obsahu těžkých kovů;
- "prachem" rozumějí:
- veškeré druhy prachu z výrobního podniku, zejména rudný prach a prachový pigment;
- "SO x" rozumí:
- plynný oxid siřičitý a sírový uvolňovaný v různých stádiích výrobního postupu a postupu zpracování interního odpadu, včetně kapiček kyseliny;
b) se v případě chlorového procesu:
- "pevným odpadem" rozumějí:
- nerozpustné zbytky rudy nerozložené chlorem během výrobního postupu,
- chloridy a hydroxidy kovů (filtrační usazeniny) vznikající v pevné formě při výrobě chloridu titaničitého,
- zbytky koksu vznikající při výrobě chloridu titaničitého;
- "silně kyselým odpadem" rozumí:
- odpad obsahující více než 0,5 % volné kyseliny chlorovodíkové a různé těžké kovy [10];
- "úpravou odpadu" rozumějí:
- filtrační soli, kaly a kapalné odpady vznikající při úpravě (koncentraci nebo neutralizaci) se silně kyselými odpady a obsahující různé těžké kovy, avšak nezahrnující neutralizované a přefiltrované, případně čištěné odpady, které obsahují pouze stopové množství těžkých kovů a která mají před jakýmkoli zředěním hodnotu pH vyšší než 5,5;
- "slabě kyselým odpadem" rozumějí:
- promývací vody, chladicí vody, kondenzáty a jiné kaly a kapalné odpady s obsahem 0,5 % či méně volné kyseliny chlorovodíkové kromě těch, které zahrnuje výše uvedená definice;
- "neutralizovaným odpadem" rozumí:
- jakákoli kapalina s hodnotou pH vyšší než 5,5, které obsahuje pouze stopové množství těžkých kovů a která vzniká přímo filtrací nebo čištěním ze silně nebo slabě kyselého odpadu po jeho úpravě ke snížení kyselosti a obsahu těžkých kovů;
- "prachem" rozumějí:
- veškeré druhy prachu z výrobního podniku, zejména rudný prach, prachový pigment a prach z koksu;
- "chlorem" rozumí:
- plynný chlor uvolňovaný v různých stádiích výrobního postupu;
c) se v případě sulfátového nebo chlorového procesu:
- "shazováním do vodních těles" rozumí:
- jakékoli úmyslné shazování látek a materiálů z plavidel nebo letadel [11] do vnitrozemských povrchových vod, vnitřních pobřežních vod, teritoriálních vod nebo do otevřeného moře.
2. Výrazy definované ve směrnici 78/176/EHS mají pro účely této směrnice stejný význam.
Článek 3
Shazování jakéhokoli pevného odpadu, silně kyselého odpadu, zpracovaného odpadu, slabě kyselého nebo neutralizovaného odpadu ve smyslu článku 2 do vodních těles se s účinkem od 15. června 1993 zakazuje.
Článek 4
Členské státy přijmou opatření nezbytná k zajištění zákazu vypouštění odpadu do vnitrozemských povrchových vod, vnitřních pobřežních vod, teritoriálních vod a do otevřeného moře, a to
a) u pevného odpadu, silně kyselého odpadu a upraveného odpadu pocházejícího ze stávajících průmyslových podniků používajících sulfátový proces:
- k 15. červnu 1993 do všech výše uvedených vod;
b) u pevného odpadu a silně kyselého odpadu pocházejícího ze stávajících průmyslových podniků používajících chlorový proces:
- k 15. červnu 1993 do všech výše uvedených vod.
Článek 5
V případě členského státu, který má vážné technické a hospodářské problémy s dodržením lhůt stanovených v článku 4, může Komise povolit jejich prodloužení za předpokladu, že Komisi bude do 15. června předložen program účinného snižování vypouštění takových odpadů.
Tento program musí vést ke konečnému zákazu těchto vypouštění do 30. června 1993.
Takové případy je třeba sdělit Komisi nejpozději do tří měsíců od přijetí této směrnice a poté je s ní konzultovat.
Komise o nich uvědomí ostatní členské státy.
Článek 6
Členské státy přijmou opatření nezbytná k zajištění snižování vypouštění odpadů podle těchto ustanovení:
a) u stávajících průmyslových podniků používajících sulfátový proces:
- vypouštění slabě kyselého odpadu a neutralizovaného odpadu do veškerých vod bude do 31. prosince 1993 sníženo na nejvýše přípustnou hodnotu 800 kg celkového množství síranu na tunu vyrobeného oxidu titaničitého (tj. množství odpovídající iontům SO4 obsažených ve volné kyselině sírové a v síranech kovů);
b) u stávajících průmyslových podniků používajících chlorový proces:
- vypouštění slabě kyselého odpadu a neutralizovaného odpadu do veškerých vod bude do 15. června 1993 sníženo na následující nejvýše přípustné hodnoty celkového množství chloridu na tunu vyrobeného oxidu titaničitého (tj. množství odpovídající iontům Cl obsažených ve volné kyselině chlorovodíkové a v chloridech kovů):
- 130 kg při užívání neutrálního rutilu,
- 228 kg při užívání syntetického rutilu,
- 450 kg při užívání strusky.
V případě podniku, který používá více než jeden druh rudy, se uplatní tyto hodnoty úměrně k používanému množství těchto rud.
Článek 7
Nejedná-li se o vnitrozemské povrchové vody, mohou členské státy posunout lhůtu uvedenou v čl. 6 bod a) nejpozději do 31. prosince 1994, pokud to vyžadují vážné technicko-hospodářské problémy a za předpokladu, že Komisi bude do 15. června 1993 předložen program účinného snižování vypouštění takových odpadů.
Na základě tohoto programu by mělo být dosahováno následujících mezních hodnot k uvedenému datu:
- u slabě kyselého odpadu a neutralizovaného odpadu: 1200 kg do 15. června 1993,
- u slabě kyselého odpadu a neutralizovaného odpadu: 800 kg do 31. prosince 1994.
Takové případy je třeba sdělit Komisi nejpozději do tří měsíců od přijetí této směrnice a poté je s ní konzultovat.
Komise o nich uvědomí ostatní členské státy.
Článek 8
1. Co se týká závazků podle článku 6, mohou se členské státy rozhodnout pro uplatňování kvalitativních cílů spolu s přiměřenými mezními hodnotami, které je třeba použít takovým způsobem, aby jejich účinky měly z hlediska ochrany životního prostředí a vyloučení narušování hospodářské soutěže rovnocenné účinky jako mezní hodnoty stanovené touto směrnicí.
2. Pokud se členský stát rozhodne pro uplatňování kvalitativních cílů, předloží Komisi program [12], ze kterého vyplývá, že opatření mají z hlediska ochrany životního prostředí a vyloučení narušování hospodářské soutěže rovnocenné účinky jako mezní hodnoty, a to u lhůt, které jsou stanoveny v článku 6.
Tento program je třeba předložit Komisi nejpozději šest měsíců přede dnem, kdy členský stát navrhne uplatňování kvalitativních cílů.
Komise tento program posoudí postupem podle článku 10 směrnice 78/176/EHS.
Komise o této skutečnosti uvědomí ostatní členské státy.
Článek 9
1. Členské státy přijmou opatření nezbytná k zajištění snižování vypouštění odpadů do ovzduší podle těchto ustanovení:
a) u stávajících průmyslových podniků používajících sulfátový proces:
i) emise prachu se do 31. prosince 1993 omezí na nejvyšší přípustnou hodnotu 50 mg/Nm3 [13] u velkých zdrojů znečišťování a 150 mg/Nm3 [14] u ostatních zdrojů [15],
ii) emise SOx vznikající ve fázích rozkladu a kalcinace při výrobě oxidu titaničitého se do 1. ledna 1995 omezí na nejvýše přípustnou hodnotu 10 kg ekvivalentu SO2 na tunu vyrobeného oxidu titaničitého,
iii) členské státy vyžadují instalaci zařízení, která jsou určena k předcházením emisím kapiček kyseliny,
iv) zařízení na koncentraci kyselého odpadu nesmějí vypouštět více než 500 mg/Nm3 SOx v přepočtu na ekvivalent SO2 [16],
v) zařízení na pražení solí vzniklých ze zpracování odpadů se vybaví z důvodu snižování emisí SOx nejlepší dostupnou technologií, která nevyžaduje nadměrné náklady;
b) u stávajících průmyslových podniků používajících chlorový proces:
i) emise prachu se do 15. června 1993 sníží na nejvyšší přípustnou hodnotu 50 mg/Nm3 [17] u velkých zdrojů znečišťování a 150 mg/Nm3 [18] u ostatních zdrojů [19],
ii) emise chloru se do 15. června 1993 sníží na nejvýše přípustnou denní průměrnou 50 mg/Nm3 [20] a zároveň v žádném okamžiku nesmějí překročit hodnotu 40 mg/Nm3.
2. Touto směrnicí není dotčena směrnice 80/779/EHS.
3. Postup pro monitorování referenčních měření emisí SOx do ovzduší je popsán v příloze.
Článek 10
Členské státy monitorují dodržování hodnot a omezení stanovených v článcích 6, 8 a 9 s ohledem na skutečnou výrobu každého podniku.
Článek 11
Členské státy přijmou opatření nezbytná k zajištění, aby veškeré odpady z průmyslu oxidu titaničitého, a zejména odpady podléhající zákazu vypouštění nebo shazování do vodních těles anebo vypouštění do ovzduší, byly
- opětovně použity, pokud je to technicky a hospodářsky možné, nebo aby vůbec nevznikly,
- opětovně použity nebo odstraněny bez ohrožování lidského zdraví nebo poškozování životního prostředí.
Totéž se vztahuje na odpad vznikající při opětovném využívání výše zmíněných odpadů nebo na odpad upravený.
Článek 12
1. Členské státy, které dosud nepřijaly opatření nezbytná k dosažení souladu s touto směrnicí, je uvedou v účinnost nejpozději do 15. června 1993.
Neprodleně uvědomí Komisi o vnitrostátních právních předpisech, které přijaly pro dosažení souladu s touto směrnicí.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi znění vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 13
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 17. prosince 1992 týkající se vnějších výčnělků před zadní stěnou kabiny motorových vozidel kategorie N
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100a této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
ve spolupráci s Evropským parlamentem [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že je důležité přijmout opatření, jejichž cílem je postupné vytvoření vnitřního trhu v období do 31. prosince 1992; že vnitřní trh zahrnuje oblast bez vnitřních hranic, v níž je zajištěn volný pohyb zboží, osob, služeb a kapitálu;
vzhledem k tomu, že technické požadavky, které musí motorová vozidla podle vnitrostátních právních předpisů splňovat, se mimo jiné vztahují na vnější výčnělky kabin nákladních vozidel;
vzhledem k tomu, že se tyto požadavky v jednotlivých členských státech liší; že je proto nutné, aby všechny členské státy zavedly stejné požadavky vedle nebo namísto svých stávajících právních předpisů, zejména proto, aby bylo možné použít u všech typů vozidel postup EHS schválení typu, který je předmětem směrnice Rady 70/156/EHS ze dne 6. února 1970 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu motorových vozidel a jejich přípojných vozidel [4];
vzhledem k tomu, že z hlediska zvýšení bezpečnosti silničního provozu se pokládá za nezbytné a naléhavě nutné, aby kabiny motorových vozidel kategorie N neměly ostré vnější výčnělky, aby se snížilo riziko nebo vážnost poranění osob, které v případě nehody přijdou do styku s vnějším povrchem vozidla;
vzhledem k tomu, že se doporučuje přizpůsobit se technickým požadavkům předpisu EHK č. 61 (Evropské hospodářské komise OSN), jehož předmětem jsou jednotná ustanovení týkající se vnějších výčnělků kabin nákladních vozidel; že tento předpis EHK je přílohou k dohodě ze dne 20. března 1958 o přijetí jednotných podmínek pro schvalování a o vzájemném uznávání schválení výstroje a součástí motorových vozidel,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Pro účely této směrnice se "vozidlem" rozumí každé motorové vozidlo kategorie N podle definice v příloze I směrnice 70/156/EHS, konstruované a vyrobené k provozu na silnici, s karoserií nebo bez karoserie, které má nejméně čtyři kola a nejvyšší konstrukční rychlost přesahující 25 km/h.
Článek 2
Členské státy nesmějí odmítnout udělit EHS schválení typu nebo vnitrostátní schválení typu pro určitý typ vozidla nebo odmítnout nebo zakázat prodej, registraci, uvedení do provozu nebo používání vozidla z důvodů týkajících se jeho vnějších výčnělků před zadní stěnou kabiny, jestliže tato vozidla splňují požadavky stanovené v příloze I.
Článek 3
Změny nezbytné pro přizpůsobení požadavků příloh technickému pokroku se přijímají postupem podle článku 13 směrnice 70/156/EHS.
Článek 4
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné k dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. června 1993.
Tyto předpisy použijí od 1. října 1993.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 5
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 17. prosince 1992, kterou se poprvé mění směrnice 88/344/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se extrakčních rozpouštědel používaných při výrobě potravin a složek potravin
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100a této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
ve spolupráci s Evropským parlamentem [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že čl. 2 odst.
5 směrnice 88/344/EHS [4] stanoví, že ve lhůtě dvou let od přijetí zmíněné směrnice přezkoumá Komise po konzultaci s Vědeckým výborem pro potraviny ustanovení týkající se rozpouštědel uvedených v příloze a methyl-propan-2-olu a v případě potřeby navrhne změny;
vzhledem k tomu, že v rámci této změny má Rada rozhodnout, zda se mají zbytky extrakčních rozpouštědel uvedené v části III přílohy vztahovat na látky určené k aromatizaci namísto potravin;
vzhledem k tomu, že do tří let od přijetí směrnice 88/344/EHS má Komise předložit Radě vhodné návrhy týkající se rozpouštědel uvedených v čl. 2 odst. 6 uvedené směrnice, jež byly dosud vyhrazeny vnitrostátním právním předpisům;
vzhledem k tomu, že Vědecký výbor pro potraviny přezkoumal všechna extrakční rozpouštědla uvedená ve výše uvedené směrnici v letech 1990 a 1991 s cílem nahradit dočasně stanovené hodnoty přijatelného denního příjmu (ADI), které byly určeny v roce 1981, konečnými hodnotami; že to nebylo vždy možné, neboť potřebné informace, přestože byly požadovány, nebyly vždy poskytnuty; že na základě obdržených informací rozhodl Vědecký výbor pro potraviny podle toho, o jakou látku se jedná, že potvrdí svůj souhlas, nebo ponechá dočasný stav, anebo odvolá svůj předchozí předběžný souhlas,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 88/344/EHS se mění takto:
1. V článku 1:
a) se v odstavci 1 doplňuje nový pododstavec, který zní:
"Použitím této směrnice nejsou dotčeny předpisy přijaté v rámci podrobnější úpravy Společenství.";
b) se zrušuje odstavec 2.
2. V článku 2 se zrušují odstavce 5 a 6.
3. Příloha se mění takto:
a) ČÁST I:
- u acetonu se doplňuje poznámka pod čarou č. 2, která zní:
"(2) Použití acetonu při rafinaci oleje z olivových výlisků je zakázáno.";
b) ČÁST II:
- doplňují se rozpouštědla methanol a propan-2-ol pro všechny podmínky použití s nejvyšším zbytkovým množstvím 10 mg/kg,
- v poznámce pod čarou č.
1 se doplňuje nová věta, která zní: "Kombinované použití hexanu a ethylmethylketonu je zakázáno.",
- poznámka pod čarou č.
2 se zrušuje. Ve třetím sloupci se hodnota nejvyššího zbytkového množství 10 mg/kg pro dichlormethan v pražené kávě nahrazuje hodnotou 2 mg/kg,
- u ethylmethylketonu se doplňuje poznámka pod čarou č. 2, která zní:
"(2) Množství n-hexanu v tomto rozpouštědle nesmí překročit 50 mg/kg.
Toto rozpouštědlo nesmí být používáno v kombinaci s hexanem.";
c) ČÁST III:
- vypouští se cyklohexan, isobutan a poznámka pod čarou č. 1,
- hodnota nejvyššího zbytkového množství 0,1 mg/kg pro dichlormethan se nahrazuje hodnotou 0,02 mg/kg,
- doplňuje se propan-1-ol s nejvyšším zbytkovým množstvím 1 mg/kg,
- u hexanu a ethylmethylketonu se doplňuje nová poznámka pod čarou, která zní:
"(1) Kombinované použití těchto dvou rozpouštědel je zakázáno."
Článek 2
1. Členské státy změní své právní a správní předpisy tak, aby:
- povolily uvádění na trh výrobků, které jsou v souladu s touto směrnicí, nejpozději do 1. července 1993,
- zakázaly uvádění na trh výrobků, které nejsou v souladu s touto směrnicí, od 1. ledna 1994.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Opatření uvedená v odstavci 1 přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 17. prosince 1992, kterou se mění a aktualizuje směrnice 71/118/EHS o hygienických otázkách obchodu s čerstvým drůbežím masem
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 uvedené smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že drůbeží maso je zahrnuto do seznamu produktů v příloze II Smlouvy; že produkce a obchod s drůbežím masem představuje významný zdroj příjmu pro obyvatelstvo výdělečně činné v zemědělství;
vzhledem k tomu, že k zajištění racionálního rozvoje tohoto odvětví a ke zvýšení jeho produktivity musí být na úrovni Společenství stanoveny hygienické předpisy týkající se produkce a uvádění na trh;
vzhledem k tomu, že směrnice 71/118/EHS [4] stanovila veterinární předpisy, které musí být dodržovány při obchodu drůbežím masem;
vzhledem k tomu, že Společenství musí v období do 31. prosince 1992 přijmout opatření určená k postupnému zavedení vnitřního trhu tvořícího oblast bez vnitřních hranic;
vzhledem k tomu, že směrnice 89/662/EHS [5] stanovila pravidla o kontrolách, která mají být uplatňována s cílem dotvoření vnitřního trhu, a zejména odstranila veterinární kontroly na hranicích členských států; že pokud se týká obchodu, musí tato pravidla platit pro čerstvé drůbeží maso;
vzhledem k tomu, že k dosažení tohoto cíle je nezbytné změnit pravidla stanovená ve směrnici 71/118/EHS za účelem jejich uvedení do souladu s novým přístupem na úrovni Společenství;
vzhledem k tomu, že prvotní odpovědnost za soulad s touto směrnicí by měli nést producenti a příslušný orgán by měl být povinen sledovat provádění této zásady vlastními kontrolami;
vzhledem k tomu, že předmětem této úpravy musí být zejména standardizace hygienických požadavků na produkci, skladování a přepravu drůbežího masa;
vzhledem k tomu, že se zdá být nezbytné vyjmout některé typy přímého prodeje z rámce působnosti této směrnice;
vzhledem k tomu, že tato směrnice by se neměla vztahovat na některé produkty prodávané přímo producentem spotřebiteli;
vzhledem k tomu, že je možné, že některá zařízení činná před 1. lednem 1992 nebudou v důsledku zvláštních okolností schopna dodržovat všechna pravidla stanovená touto směrnicí;
vzhledem k tomu, že by měl být zaveden systém schvalování pro zařízení, která vyhovují hygienickým požadavkům stanoveným touto směrnicí, spolu s kontrolním postupem Společenství, aby bylo zajištěno, že podmínky pro takové schvalování se dodržují;
vzhledem k tomu, že zařízení s nízkou produkční kapacitou by měla být schvalována na základě zjednodušených strukturálních a infrastrukturálních kritérií, která vyhovují předpisům pro hygienu stanoveným v této směrnicí;
vzhledem k tomu, že označování drůbežího masa je nejvhodnějším způsobem uspokojujícím příslušné orgány místa určení, že zásilka vyhovuje ustanovením této směrnice; že osvědčení o zdravotní nezávadnosti by mělo zůstat zachováno za účelem ověření místa určení některého drůbežího masa, kde je z veterinárních hledisek zachováváno;
vzhledem k tomu, že produkty uváděné na trh Společenství a pocházející ze třetích zemí musí poskytovat stejný stupeň ochrany, pokud jde o lidské zdraví; že by proto měly být ve vztahu k těmto produktům požadovány záruky rovnocenné zárukám, které skýtají produkty pocházející ze Společenství a že by měly podléhat zásadám a pravidlům kontrol obsaženým ve směrnici Rady 90/675/EHS ze dne 10. prosince 1990, kterou se stanoví zásady organizace veterinární kontroly produktů dovážených do Společenství ze třetích zemí [6];
vzhledem k tomu, že je třeba poskytnou nezbytnou lhůtu pro stanovení systému inspekcí Společenství k zajištění, že třetí země budou plnit záruky stanovené v této směrnici, měly by vnitrostátní předpisy těchto zemí pro kontroly zůstat po přechodnou dobu zachovány;
vzhledem k tomu, že Komise by měla být pověřena úkolem přijmout některá opatření k provádění této směrnice; že by za tímto účelem měly být stanoveny postupy zakládající úzkou a účinnou spolupráci mezi Komisí a členskými státy v rámci Stálého veterinárního výboru;
vzhledem k tomu, že v důsledku zvláštních zásobovacích potíží Řecké republiky vyplývajících z její zeměpisné polohy, by měly být tomuto členskému státu přiznány zvláštní odchylky; že z týchž důvodů by měla být odlehlým oblastem poskytnuta dodatečná doba k dosažení souladu s požadavky této směrnice;
vzhledem k tomu, že přijetím zvláštních pravidel pro produkty zahrnuté touto směrnicí není dotčeno přijetí předpisů pro hygienu a bezpečnost potravin, ohledně kterých předložila Komise návrh na rámcovou směrnici;
vzhledem k tomu, že lhůtou pro provedení této směrnice do vnitrostátního práva nesmí být dotčeno zrušení veterinárních kontrol na hranicích ke dni 1. ledna 1993;
vzhledem k tomu, že za účelem jasnosti by měla být směrnice 71/118/EHS aktualizována,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Název, články a přílohy směrnice 71/118/EHS se nahrazují zněním v příloze B této směrnice.
Článek 2
1. V čl. 3 odst. A směrnice Rady 77/99/EHS ze dne 21. prosince 1976 o hygienických otázkách obchodu masnými výrobky uvnitř Společenství [7] se bod 2 mění takto:
a) první pododstavec se nahrazuje tímto:
"2. byly připraveny z čerstvého masa, jak je definováno v čl. 2 bodu d) pod podmínkou, že maso dovezené ze třetí země musí splňovat minimální požadavky kapitoly III směrnice 71/118/EHS a musí být kontrolováno v souladu se směrnicí 90/675/EHS;"
b) v úvodní části druhého pododstavce se za odkaz na směrnici 64/433/EHS doplňuje toto:
"kapitola IX čl. 4 odst. 1 písm. a) třetí pododstavec přílohy I směrnice 71/118/EHS a obecně veškeré maso prohlášené za nevhodné k lidské spotřebě podle pravidel Společenství".
2. Směrnice Komise 80/879/EHS ze dne 3. září 1980 o označení zdravotní nezávadnosti čerstvého drůbežího masa ve velkých dalších baleních [8] se zrušuje.
3. V čl. 3 odst. 4 bodu i) směrnice Rady 92/45/EHS ze dne 16. června 1992 o hygienických a veterinárních otázkách usmrcování volně žijící zvěře a uvádění masa volně žijící zvěře na trh [9] se druhý pododstavec nahrazuje tímto:
"Ustanovení bodu 68 kapitoly XII směrnice 71/118/EHS o označení zdravotní nezávadnosti čerstvého drůbežího masa ve velkých dalších baleních se použije přiměřeně na maso malé volně žijící zvěře;"
. 4. Směrnice 91/494/EHS ze dne 26. června 1991 o veterinárních podmínkách pro obchod s čerstvým drůbežím masem uvnitř Společenství a jeho dovoz ze třetích zemí [10] se mění takto:
a) v čl. 3 odst. A se bod 6 nahrazuje tímto:
"6. je, pokud je určeno pro členský stát nebo oblast členského státu uznané jako prosté Newcastleské choroby nebo z členského státu po tranzitu přes třetí zemi, doprovázeno osvědčením o zdravotní nezávadnosti uvedeným v příloze;"
b) příloha se nahrazuje přílohou A této směrnice.
5. V článku 2 bodě 3 druhém odstavci směrnice Rady 91/495/EHS ze dne 27. listopadu 1990 o hygienických a veterinárních otázkách produkce králičího masa a masa farmové zvěře a uvádění tohoto masa na trh [11], se slova "v článku 1 směrnice 71/118/EHS" nahrazují slovy "v článku 2 směrnice 71/118/EHS".
Článek 3
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do dne 1. ledna 1994, vyjma případu, kdy se zařízení nacházejí:
- v odlehlých oblastech v souladu s článkem 17 směrnice 90/675/EHS [12] včetně – pokud se týče Španělského království – Kanárských ostrovů a s článkem 13 směrnice 91/496/EHS [13], a
- v nových spolkových zemích Spolkové republiky Německa zahrnutých do restrukturalizačních plánů,
u kterých musí dosáhnout souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. ledna 1995; produkty z těchto zařízení musí být uváděny na trh v dotyčných oblastech.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
3. Skutečností, že lhůta pro provedení této směrnice je stanovena do 1. ledna 1994, není dotčeno odstranění veterinárních kontrol na hranicích, stanovené ve směrnici 89/662/EHS.
Článek 4
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 17. prosince 1992 o ochranných opatřeních proti některým zoonózám a některým původcům zoonóz u zvířat a v produktech živočišného původu se zaměřením na předcházení ohniskům infekce a otravám z potravin
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že živá zvířata a produkty živočišného původu jsou na seznamu přílohy II Smlouvy, že chov živých zvířat a uvádění na trh produktů živočišného původu představují významný zdroj příjmů pro obyvatelstvo činné v zemědělství;
vzhledem k tomu, že racionálního rozvoje tohoto odvětví a zvyšování produktivity lze dosahovat uplatňováním veterinárních opatření za účelem ochrany a zvýšení hygienické a veterinární úrovně ve Společenství;
vzhledem k tomu, že je nutné vhodnými kontrolními opatřeními předcházet výskytu zoonóz, které ohrožují zejména zdraví lidí, a snižovat ho zejména prostřednictvím potravin živočišného původu;
vzhledem k tomu, že Společenství má již za sebou akce zaměřené na eradikaci některých zoonóz, zejména tuberkulózy a brucelózy skotu, brucelózy ovcí a koz a vztekliny; že je třeba shromažďovat údaje o těchto chorobách zvířat;
vzhledem k tomu, že tato opatření musí být uplatňována, aniž je dotčena směrnice 89/397/EHS Rady ze dne 14. března 1989 o úřední kontrole poživatin [4];
vzhledem k tomu, že pro stanovení priorit preventivních akcí je nutné shromažďovat ve členských státech informace o incidenci zoonóz u lidské populace, u domácích zvířat, v krmivech pro zvířata a u volně žijících zvířat;
vzhledem k tomu, že je třeba, aby Komise sledovala vývoj situace při nákazách zvířat za účelem navržení přiměřených opatření;
vzhledem k tomu, že situace při nákaze salmonelózou opravňuje přijetí bezprostředních zdolávacích opatření u některých chovů ohrožených salmonelózou;
vzhledem k tomu, že harmonizace základních požadavků ochrany veřejného zdraví předpokládá předběžné určení kontaktních a referenčních laboratoří Společenství a provedení vědeckých i technických opatření;
vzhledem k tomu, že způsoby finanční účasti Společenství na některých akcích stanovených v této směrnici byly stanoveny rozhodnutím Rady 90/424/EHS ze dne 26. června 1990 o některých výdajích ve veterinární oblasti [5];
vzhledem k tomu, že je třeba stanovit postup pro zavedení těsné a účinné spolupráce mezi členskými státy a Komisí na přijetí prováděcích opatření,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Tato směrnice upravuje shromažďování informací o zoonózách a původcích zoonóz a rovněž opatření, která je třeba přijmout s ohledem na zoonózy v členských státech a na úrovni Společenství.
Článek 2
Pro účely této směrnice se rozumí:
1) "zoonózou" jakákoliv choroba a/nebo infekce, která se může přenést přirozeným způsobem ze zvířat na člověka;
2) "původcem zoonózy" bakterie nebo virus nebo parazit, které mohou vyvolat zoonózu;
3) "schválenou národní laboratoří" laboratoř schválená nebo uznaná příslušným orgánem členského státu a pověřená vyšetřováním úředních vzorků za účelem depistáže původce zoonózy;
4) "vzorkem" vzorek odebraný buď majitelem, nebo odpovědnou osobou za zařízení nebo za zvířata, nebo odebraný jejich jménem pro vyšetření na původce zoonózy;
5) "úředním vzorkem" vzorek odebraný příslušným orgánem pro vyšetření na původce zoonózy. Úřední vzorek musí být opatřen údajem týkajícím se druhu, typu, významu a metody odběru a rovněž označením původu zvířete nebo produktu živočišného původu; tento vzorek musí být odebrán bez předchozího upozornění;
6) "příslušným orgánem" jeden nebo více ústředních orgánů členského státu, které jsou příslušné pro sledování dodržování hygienických a veterinárních předpisů nebo jiných veterinárních záležitostí vyplývajících z této směrnice, nebo každý jiný orgán, na který centrální orgán deleguje tuto příslušnost.
Článek 3
1. Každý členský stát zajistí, aby opatření přijatá v souladu s touto směrnicí příslušným orgánem byla koordinována na celostátní i místní úrovni, zejména pokud jde o šetření týkající se nákazy zvířat.
2. Příslušným orgánům na místní úrovni jsou nápomocny schválené národní laboratoře.
3. Každý členský stát určí schválené národní referenční laboratoře pro zoonózy a původce zoonóz uvedené v příloze I oddílu I, ve kterých může být provedena identifikace původce zoonózy nebo definitivní potvrzení jeho výskytu.
Článek 4
1. Členské státy zajistí, aby:
a) provozovatelé nebo správci zařízení schválených podle směrnic 64/433/EHS [6], 71/118/EHS [7] a 77/99/EHS [8] uchovávali po minimální období stanovené příslušným orgánem výsledky vyšetření týkající se depistáže zoonóz uvedených v příloze I oddíle I a aby je příslušnému orgánu na jeho žádost museli sdělit;
b) za izolaci a identifikaci původců zoonóz nebo zjištění jakéhokoliv jiného důkazu o jejich výskytu byly odpovědné laboratoře, nebo je-li identifikace prováděna jinde než v laboratoři, osoba odpovídající za vyšetření;
c) diagnóza a identifikace původce zoonózy byly ohlášeny příslušnému orgánu;
d) příslušný orgán shromažďoval informace o původcích zoonóz, jejichž přítomnost byla potvrzena provedenými testy nebo vyšetřeními, a rovněž o klinických případech zoonóz uvedených v příloze I oddíle I, které byly zjištěny u člověka nebo u zvířat;
e) pravidelné informace ostatních členských států o klinických případech zjištěných v souladu s písmenem d) byly předávány Stálému veterinárnímu výboru zřízenému rozhodnutím 68/361/EHS [9].
2. Postupem podle článku 16 mohou být ustanovení tohoto článku rozšířena na zoonózy a původce zoonóz uvedené v příloze I oddílech II a III.
Článek 5
1. Příslušný orgán musí vyhodnotit informace shromážděné v souladu s čl. 4 odst. 1 písm. d). Sdělí Komisi ke dni 31. března každého roku tendence a zdroje infekcí vyvolávajících zoonózy, které byly zjištěny během předchozího roku.
2. Odstavec 1 nevylučuje, když to okolnosti vyžadují, častější hlášení členských států Komisi nebo doplňující informace požadované Komisí.
Komise vyhodnocuje údaje poskytnuté členskými státy a podává zprávu Stálému veterinárnímu výboru do 1. října každého roku.
3. Komise předloží Radě do 1. ledna 1996 zprávu o nabytých zkušenostech, doprovázenou návrhy na zlepšení systému oznamování a Rada se o návrzích usnese kvalifikovanou většinou.
Článek 6
Komise sleduje vývoj situace u zoonóz ve Společenství, především na základě informací shromážděných podle článků 5 a 8, a:
a) rovněž provádí zvláštní studie zaměřené především na vyhodnocení rizik vytvořených původci zoonóz, na diagnostické postupy a na opatření pro tlumení zoonóz, ve spolupráci s příslušnými národními laboratořemi, referenčními laboratořemi Společenství zmíněnými v článku 13 a. s. Vědeckým veterinárním výborem zřízeným rozhodnutím 81/651/EHS [10];
b) stanoví postupem podle článku 16 metody odběru vzorků a vyšetření ve schválených národních laboratořích podle čl. 3 odst. 2 a 3. V případě salmonelózy toto musí stanovit do dne stanoveného v článku 17;
c) vymezí hlavní směry pro opatření na tlumení zoonóz.
Článek 7
Systémy pro sledování pohybů zvířat pro chov, stanovené rozhodnutím Komise 89/153/EHS [11], jsou uplatňovány ve vztahu k opatřením stanoveným v této směrnici pro zoonózy a původce zoonóz.
Článek 8
1. Členské státy předloží Komisi do 1. října 1993 vnitrostátní opatření, která přijímají pro dosažení cílů této směrnice pro zoonózy uvedené v příloze I oddílu I a II, s výjimkou opatření, která se přijímají ohledně brucelózy a tuberkulózy podle plánů již schválených v rámci právních předpisů Společenství.
Mohou tam zahrnout opatření na depistáž zoonóz a původců zoonóz uvedených v příloze I oddíle III.
Členské státy, které již mají národní plány na depistáž zoonóz uvedených v příloze I oddíle II, je mohou předložit Komisi jako informace předávané podle prvního pododstavce.
Členské státy podávají každý rok Komisi zprávu o epizootologické situaci ve vztahu k trichinelóze.
Komise zkoumá opatření oznámená členskými státy, aby ověřila jejich slučitelnost se záměry předloženými touto směrnicí.
O závěrech informuje členské státy v rámci Stálého veterinárního výboru.
2. Členské státy musí, pokud se týká salmonel drůbeže, předat do 1. ledna 1994 Komisi plány vyhotovené v souladu s kritérii stanovenými v přílohách II a III.
Tyto plány musí:
a) upřesňovat, pokud se týká salmonel, opatření přijatá s ohledem na minimální požadavky uvedené v příloze III;
b) brát v úvahu situaci specifickou pro každý členský stát;
c) uvést počet schválených národních laboratoří, ve kterých se budou provádět vyšetření a identifikace salmonel, rovněž tak postupy pro schvalování těchto laboratoří.
3. Postupem podle článku 16:
- jsou plány uvedené v odstavci 2 schváleny, v případě potřeby po úpravách, nejpozději šest měsíců po jejich předložení,
- mohou být modifikace nebo dodatky připojeny k plánu již dříve schválenému, aby byl vzat v úvahu vývoj situace v příslušném státě nebo v některé z jeho oblastí.
Článek 9
1. Pravidla určující finanční účast Společenství pro opatření související s poražením a neškodným odstraněním a. s. úředními odběry vzorků, vyplývajícími z použití přílohy III části I oddílu V, a pro výkon funkce laboratoří uvedených v příloze IV se stanoví podle rozhodnutí 90/424/EHS.
Pokud jde o opatření uvedená v příloze II, finanční účast stanovená rozhodnutím 90/424/EHS se neuděluje chovatelům, kteří porušují požadavky této směrnice.
Padesát procent výdajů vyplývajících z uplatňování opatření souvisejících s poražením a neškodným odstraněním, uvedených v prvním pododstavci, se hradí z této finanční pomoci Společenství.
2. V článku 4 rozhodnutí 90/424/EHS se doplňuje nový odstavec 3, který zní:
"3. Ustanovení článku 3, s výjimkou ustanovení odst. 2 čtvrté odrážky a odst. 5 druhé odrážky, je možno použít v případě výskytu zoonózy uvedené směrnicí 92/117/EHS, pokud tento výskyt vytváří bezprostřední riziko pro veřejné zdraví. Tato podmínka bude splněna v případě přijetí rozhodnutí uvedeného v čl. 3 odst. 3."
Článek 10
1. Členské státy provedou ode dne 1. ledna 1994 minimální opatření stanovená pro salmonely v příloze III části I.
Členské státy musí před 1. lednem 1994 stanovit pravidla upřesňující opatření, která je třeba přijmout, aby se zabránilo zavlečení salmonel do chovu, přičemž se berou v úvahu zásady obsažené v příloze II směrnice 90/539/EHS.
Do dne 1. ledna 1995 rozhodne Rada kvalifikovanou většinou na návrh Komise vypracovaný na základě stanoviska Vědeckého veterinárního výboru a na základě zkušeností nabytých při provádění této směrnice o opatřeních nezbytných pro kontrolu salmonely v hejnech nosnic.
Při přijetí těchto opatření si mohou členské státy při náležitém dodržení ustanovení Smlouvy podržet vlastní vnitrostátní pravidla týkající se nosnic.
2. Na návrh vypracovaný Komisí na základě informací shromážděných podle článků 5 a 6 a čl. 8 odst. 1 rozhodne Rada kvalifikovanou většinou, zda jsou nutná zvláštní opatření na tlumení jiných, srovnatelně závažných zoonóz.
Článek 11
1. Znalci Komise mohou, pokud je to třeba pro jednotné používání této směrnice, provádět ve spolupráci s příslušnými orgány členských států kontroly na místě.
Za tím účelem mohou ověřit kontrolou reprezentativního procenta zařízení, zda členské státy zajišťují dodržování ustanovení této směrnice.
Komise informuje příslušný orgán o výsledku provedených kontrol.
Příslušný členský stát přijme opatření, která považuje za nutná, s ohledem na výsledky těchto kontrol.
Jestliže členský stát nepřijme taková opatření, může být po vyšetření situace Stálým veterinárním výborem rozhodnuto o přiměřených opatřeních postupem podle článku 16.
2. Prováděcí pravidla k tomuto článku, zejména pokud jde o četnost a způsob provádění kontrol uvedených v odst. 1 prvním pododstavci, se přijmou postupem podle článku 16.
Článek 12
Ochranná opatření stanovená směrnicí 90/425/EHS [12], pokud se týče veterinárních kontrol, které se mají provádět při obchodování vzhledem k dokončení vnitřního trhu, se použijí pro potřeby této směrnice.
Článek 13
Referenční laboratoře Společenství, jejichž seznam je obsažen v příloze IV, jsou pověřeny, v souladu s úkoly a povinnostmi popsanými v uvedené příloze, zajišťováním vazby a koordinace mezi národními referenčními laboratořemi uvedenými v čl. 3 odst. 3.
Článek 14
1. Uvedení nebo ponechání třetích zemí nebo částí třetích zemí, ze kterých je z hygienického hlediska povolen dovoz, na seznamu Společenství podléhá předložení plánu danou třetí zemí, z něhož přesně vyplývají záruky nabízené touto zemí vzhledem ke kontrole v oblasti zoonóz a původců zoonóz.
Tyto záruky musí mít alespoň takový účinek, jaký vyplývá ze záruk stanovených touto směrnicí.
Komise schvaluje dotyčný plán postupem podle článku 16. Podle stejného postupu mohou být uznány záruky, které nahrazují záruky vyplývající z používání této směrnice tak, aby nebyly příznivější než záruky, které se vztahují na obchod.
2. Není-li do 31. prosince 1995 přijato rozhodnutí stanovené v odstavci l pro některou ze třetích zemí, pozastaví se uvedení této země na seznamu uvedeném v odstavci 1 postupem podle článku 16.
3. Dodržování provádění plánů příslušnými orgány třetích zemí se ověřuje prostřednictvím kontrol znalců Společenství, prováděných podle předpisů Společenství.
Článek 15
Rada může na návrh Komise kvalifikovanou většinou pozměnit nebo doplnit přílohy.
Zejména příloha III musí být tímto postupem přezkoumána do 1. ledna 1996.
Článek 16
1. Má-li být zahájen postup podle tohoto článku, přednese věc výboru neprodleně jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu, nebo na žádost některého členského státu.
2. Hlasům členských států ve výboru je přidělena váha podle čl. 148 odst. 2 Smlouvy. Předseda nehlasuje.
3. Zástupce Komise předloží návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k opatřením ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci.
Stanovisko se přijímá většinou 54 hlasů.
4. a) Komise přijme zamýšlená opatření a ihned je provede, jsou-li v souladu se stanoviskem výboru.
b) Pokud zamýšlená opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, předloží Komise Radě neprodleně návrh opatření, která mají být přijata.
Rada přijme opatření kvalifikovanou většinou.
Pokud se Rada neusnese ve lhůtě tří měsíců ode dne, kdy jí byl návrh předán, přijme navrhovaná opatření Komise a ihned je provede s výjimkou případů, kdy se Rada proti opatřením vysloví prostou většinou.
Článek 17
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do dne 1. ledna 1994.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 18
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 17. prosince 1992 o veterinárních a hygienických předpisech pro obchod s produkty živočišného původu ve Společenství a jejich dovoz do Společenství, pokud se na ně nevztahují zvláštní předpisy Společenství uvedené v kapitole I přílohy A směrnice 89/662/EHS, a pokud jde o patogenní původce, směrnice 90/425/EHS
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že produkty živočišného původu jsou zahrnuty na seznam produktů v příloze II Smlouvy; že uvádění těchto produktů na trh vytváří důležitý zdroj příjmů pro zemědělské obyvatelstvo;
vzhledem k tomu, že v zájmu zajištění racionálního rozvoje v tomto odvětví a zvýšení produktivity by měly být hygienické a veterinární předpisy pro dotyčné produkty stanoveny na úrovni Společenství;
vzhledem k tomu, že Společenství musí přijmout opatření zamýšlená k postupnému vytváření vnitřního trhu, který zahrnuje prostor bez vnitřních hranic, v období do 31. prosince 1992;
vzhledem k tomu, že z hlediska výše uvedených cílů přijala Rada veterinární předpisy týkající se čerstvého masa, drůbežího masa, masných produktů, zvěřiny, králičího masa a mléčných výrobků;
vzhledem k tomu, že není-li stanoveno jinak, musí být obchod s produkty živočišného původu uvolněn, aniž by tím byla dotčena možnost případných ochranných opatření;
vzhledem k tomu, že na základě značného nebezpečí šíření chorob, jimž jsou zvířata vystavena, by měly být pro některé produkty živočišného původu blíže určeny podmínky pro jejich uvádění na trh k obchodním účelům, zejména jsou-li určeny pro oblasti s vysokým nákazovým statusem;
vzhledem k tomu, že při přijetí směrnice 92/65/EHS souhlasila Komise s oddělením veterinárních hledisek vztahujících se na zvířata od hledisek vztahujících se na produkty;
vzhledem k tomu, že by měly být přijaty hygienické a veterinární předpisy pro všechny produkty, které jsou podrobeny hraničním kontrolám a jejichž dovoz a obchod s nimi nebyly dosud harmonizovány na úrovni Společenství, aby bylo možno zrušit tyto kontroly ke dni 1. ledna 1993;
vzhledem k tomu, že k dosažení tohoto cíle by měly být stávající předpisy upraveny k přijímání výše zmíněných opatření;
vzhledem k tomu, že by měl být zaveden schvalovací systém pro třetí země a zařízení, která splňují požadavky této směrnice, jakož i inspekční postup Společenství zajišťující, že podmínky schválení jsou plněny;
vzhledem k tomu, že průvodní doklad produktu představuje nejlepší způsob, jak prokázat příslušnému orgánu v místě určení zásilky, že zásilka splňuje požadavky této směrnice; že veterinární nebo zdravotní osvědčení by měla být zachována k účelům kontroly místa konečného určení některých dovezených produktů;
vzhledem k tomu, že by zde měly být uplatňovány pravidla, zásady a ochranná opatření stanovené směrnicí Rady 90/675/EHS ze dne 10. prosince 1990, kterou se stanoví zásady organizace veterinární kontroly produktů dovážených do Společenství ze třetích zemí [4];
vzhledem k tomu, že by rovněž měla být uplatňována pravidla stanovená směrnicí 89/662/EHS, pokud se jedná o obchod uvnitř Společenství;
vzhledem k tomu, že by Komise měla být pověřena přijmout určitá opatření k provedení této směrnice; že k tomuto účelu by měl být upraven postup zavádějící úzkou a účinnou spolupráci mezi Komisí a členskými státy v rámci Stálého veterinárního výboru;
vzhledem k tomu, že by měly být povoleny zvláštní odchylky pro Řeckou republiku z důvodu zvláštních zásobovacích potíží v důsledku její zeměpisné polohy;
vzhledem k tomu, že přijetím zvláštních předpisů pro produkty, na které se vztahuje tato směrnice, není dotčeno přijetí obecných předpisů pro hygienu a nezávadnost potravin, pro něž Komise předložila návrh rámcové směrnice,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
KAPITOLA I Obecná ustanovení
Článek 1
Tato směrnice stanoví veterinární a hygienické požadavky pro obchod s produkty živočišného původu (včetně obchodních vzorků odebraných z těchto produktů) ve Společenství a jejich dovoz do Společenství, pokud se na ně nevztahují zvláštní předpisy Společenství uvedené v kapitole I přílohy A směrnice 89/662/EHS [5] a – co se týče patogenních původců - směrnice 90/425/EHS.
Touto směrnicí není dotčeno přijetí podrobnějších veterinárních předpisů v rámci uvedených zvláštních předpisů ani zachování omezení obchodu a dovozu produktů ve smyslu zvláštních předpisů zmíněných v prvním pododstavci, která byla uložena na základě požadavků ochrany veřejného zdraví.
Článek 2
1. Pro účely této směrnice se:
a) "obchodem" rozumí obchod, jak je vymezen v čl. 2 odst. 2 směrnice 89/662/EHS;
b) "obchodním vzorkem" rozumí vzorek bez obchodní hodnoty, odebraný na účet vlastníka nebo osoby odpovědné za zařízení, který zastupuje daný produkt živočišného původu produkovaný v daném zařízení nebo představuje vzor produktu živočišného původu, jehož výroba je plánována, a který musí za účelem následných zkoušek nést odkaz na typ produktu, na jeho složení a na druhy zvířat, z nichž byl získán;
c) "závažnou přenosnou chorobou" rozumí veškeré choroby, na které se vztahuje směrnice 82/894/EHS [6];
d) "patogenním původcem" rozumí jakýkoli záchyt nebo kultura organismů nebo jakékoli jejich deriváty přítomné samostatně nebo v záměrné kombinaci, které mohou vyvolat chorobu jakýchkoli živých bytostí (jiných než člověka), a jakékoli modifikované deriváty těchto organismů, které mohou nést či přenést zvířecí patogenní původce nebo tkáně, buněčné kultury, sekrety nebo exkrety, kterými nebo prostřednictvím kterých mohou být zvířecí patogenní původci neseni či přeneseni; toto vymezení nezahrnuje veterinární imunologické přípravky povolené podle směrnice 90/677/EHS [7];
e) "zpracovanou živočišnou bílkovinou určenou k výživě zvířat" rozumí živočišná bílkovina zpracovaná tak, aby byla připravena k přímému užití jako krmivo nebo jako složka krmiva.
Tento pojem zahrnuje rybí moučku, masnou moučku, kostní moučku, dále moučku z paznehtů a kopyt, rohovou moučku, krevní moučku, péřovou moučku, sušené škvarky a další obdobné produkty, jakož i směsi obsahující tyto produkty;
f) "zpracovanou živočišnou bílkovinou určenou k lidské spotřebě" rozumí sušené škvarky, masná moučka a moučka z vepřových kůží uvedené v čl. 2 písm. b) směrnice 77/99/EHS [8];
g) "včelařským produktem" rozumí med, včelí vosk, mateří kašička, propolis nebo pyl neurčené k lidské spotřebě ani pro průmyslové využití.
2. Kromě uvedených vymezení se použijí přiměřeně vymezení podle článku 2 směrnic 89/662/EHS, 90/425/EHS a 90/675/EHS.
Článek 3
Členské státy zajistí, aby:
- obchod s produkty živočišného původu uvedenými v článku 1 a s želatinami neurčenými k lidské spotřebě a dovoz těchto výrobků byl zakazován nebo omezován jen z těch z veterinárních nebo hygienických důvodů, které vyplývají z použití této směrnice nebo jiných právních předpisů Společenství, a zejména z případných ochranných opatření,
- každý nový produkt živočišného původu, který bude po dni uvedeném v článku 20 uváděn v některém členském státě na trh, smí být předmětem obchodu nebo dovozu až po přijetí rozhodnutí podle čl. 15 prvního pododstavce, kterému předchází vyhodnocení skutečného nebezpečí šíření závažných přenosných chorob, které by mohlo vyplynout z pohybu dotyčného produktu, a to nejen vzhledem k druhům, z nichž produkt pochází, ale také vzhledem k jiným druhům, které by mohly být nositeli nákaz, stát se zdrojem nákaz nebo představovat nebezpečí pro veřejné zdraví; toto vyhodnocení je případně doplněno stanoviskem Vědeckého veterinárního výboru ustaveného rozhodnutím 81/651/EHS [9],
- ostatní produkty živočišného původu uvedené v čl. 2 písm. b) směrnice 77/99/EHS smějí být předmětem obchodu nebo dovozu ze třetích zemí jen tehdy, splňují-li požadavky směrnice 77/99/EHS a příslušné požadavky této směrnice.
KAPITOLA II Ustanovení týkající se obchodu
Článek 4
Členské státy přijmou opatření nezbytná k zajištění toho, aby pro účely použití čl. 4 odst. 1 směrnice 89/662/EHS a čl. 4 odst. 1 písm. a) směrnice 90/425/EHS, mohly být produkty živočišného původu uvedené přílohách I a II a v článku 3 druhé a třetí odrážce této směrnice předmětem obchodu pouze v případě, že splňují následující požadavky, aniž jsou dotčena zvláštní ustanovení, která mají být přijata k provedení čl. 10 odst. 3 a článku 11:
1. musí splňovat požadavky článku 5 a zvláštní požadavky stanovené v příloze I z veterinárního hlediska a v příloze II z hlediska ochrany veřejného zdraví;
a) musí pocházet ze zařízení, která:
- a) se podle zvláštních požadavků stanovených v přílohách I a II pro produkty, které se v zařízení vyrábějí, zaručí, že:
- splňují zvláštní výrobní požadavky stanovené touto směrnicí,
- vypracovávají a uplatňují metody sledování a kontroly kritických bodů na základě užívaných výrobních postupů,
- v závislosti na povaze produktů odebírají vzorky pro analýzy prováděné laboratořemi schválenými příslušnými orgány za účelem kontroly dodržování norem stanovených touto směrnicí,
- vedou písemné či jiné záznamy o údajích získaných podle předchozích odrážek za účelem jejich předložení příslušnému orgánu.
Zejména výsledky různých testů a kontrol budou uchovávány po dobu nejméně dvou let,
- zaručují řádné značkování a nálepkování,
- informují příslušné orgány, pokud výsledky laboratorních vyšetření nebo jakékoli jiné jim dostupné informace ukazují na existenci vážného nebezpečí pro zdraví lidí nebo zvířat,
b) za obchodními účely odesílají produkty pouze s průvodním obchodním dokladem, v němž jsou uvedeny povaha produktu, název a případně též číslo veterinárního schválení výrobního zařízení;
c) podléhají dozoru příslušného orgánu, který zajišťuje, že provozovatel či vedoucí zařízení splňuje požadavky této směrnice;
2. byla příslušným orgánem registrována na základě poskytnutých záruk toho, že dané zařízení splňuje požadavky této směrnice.
Článek 5
Členské státy dbají na to, aby byla přijata nezbytná opatření zaručující, že produkty živočišného původu uvedené přílohách I a II nebudou poskytnuty k obchodu z žádného hospodářství, které se nachází v pásmu podléhajícím omezením z důvodů výskytu choroby, na niž je vnímavý živočišný druh, z nějž je produkt vyráběn, ani z hospodářství nebo oblastí, z nichž by pohyb nebo obchod mohl ohrozit nákazový status členského státu, s výjimkou produktů tepelně ošetřených v souladu s právními předpisy Společenství.
Odchylně od prvního odstavce lze v rámci ochranných opatření přijmout postupem podle článku 18 zvláštní záruky umožňující pohyb některých produktů.
Článek 6
Členské státy dbají na to, aby obchod s patogenními původci podléhal přísným pravidlům, která budou stanovena postupem podle článku 18.
Článek 7
1. Na produkty, na něž se vztahuje tato směrnice, se použijí kontrolní předpisy směrnice 89/662/EHS a – co se týče patogenních původců – směrnice 90/425/EHS, zejména předpisy o provádění kontrol a příslušných následných krocích.
2. Na produkty, na něž se vztahuje tato směrnice, se použije článek 10 směrnice 90/425/EHS.
3. Pro účely obchodu se článek 12 směrnice 90/425/EHS vztahuje i na zařízení dodávající produkty živočišného původu, na něž se vztahuje tato směrnice.
4. Aniž jsou dotčena zvláštní ustanovení této směrnice, provede příslušný orgán jakékoli kontroly, které pokládá za účelné, má-li podezření, že tato směrnice není dodržována.
5. Členské státy přijmou vhodná správní nebo trestněprávní opatření, aby bylo postihnuto jakékoli porušení této směrnice, zejména je-li zjištěno, že vystavená osvědčení nebo doklady neodpovídají skutečnému stavu produktů uvedených v přílohách I a II nebo že dotyčné produkty nesplňují požadavky této směrnice anebo že neprošly stanovenými kontrolami.
Článek 8
Ke kapitole 1 bodu 1 přílohy A směrnice 92/46/EHS [10] se připojuje následující pododstavec:
"Mléko a mléčné výrobky nesmějí pocházet z pásem dozoru, jak jsou vymezeny ve směrnici 85/511/EHS, pokud mléko neprojde pasterizací (71,7°C po dobu 15 vteřin) pod dohledem příslušného orgánu." .
KAPITOLA III Ustanovení týkající se dovozu do Společenství
Článek 9
Požadavky pro dovoz produktů ve smyslu této směrnice musí skýtat přinejmenším záruky uvedené v kapitole II, včetně podmínek stanovených k provedení článku 6 a podmínek článku 3 druhé a třetí odrážky.
Článek 10
1. Za účelem jednotného uplatňování článku 9 se použijí ustanovení následujících odstavců.
2. Produkty uvedené v přílohách I a II a v článku 3 druhé a třetí odrážce mohou být do Společenství dovezeny pouze tehdy, jestliže splňují následující požadavky:
a) není-li v přílohách I a II uvedeno jinak, musí pocházet ze třetí země nebo z části třetí země uvedené v seznamu, který bude sestaven a aktualizován postupem podle článku 18;
b) s výjimkou produktů uvedených v kapitole 5 části B přílohy I musí produkty pocházet ze zařízení, pro která příslušný orgán třetí země Komisi poskytl záruky toho, že splňují požadavky odst. 3 písm. a);
c) v případech zvlášť uvedených v přílohách I a II a v článku 3 druhé a třetí odrážce musí být produkty vybaveny veterinárním nebo osvědčením o zdravotní nezávadnosti, které odpovídá vzorku odebranému postupem podle článku 18 a které prokazuje, že produkty splňují dodatečné požadavky nebo poskytují rovnocenné záruky uvedené v odst. 3 písm. a), popřípadě že pocházejí ze zařízení poskytujících takové záruky, a které je dále podepsané úředním veterinárním lékařem nebo popřípadě jiným příslušným orgánem uznaným stejným postupem.
3. Postupem podle článku 18:
a) se stanoví zvláštní požadavky, zejména k ochraně Společenství před některými exotickými nákazami nebo před nákazami přenosnými na člověka, nebo záruky rovnocenné těmto požadavkům.
Zvláštní požadavky nebo rovnocenné záruky stanovené pro třetí země nesmějí být příznivější než požadavky stanovené v příloze I a II a v článku 3 druhé a třetí odrážce;
b) bude sestaven seznam Společenství těch zařízení třetích zemí, které splňují požadavky odst. 2 písm. b);
c) se stanoví způsob případného zpracování nebo opatření, která mají být přijata k zamezení opětovné kontaminace živočišných střev, vajec a vaječných produktů.
4. Rozhodnutí podle odstavců 2 a 3 musí být přijímána na základě vyhodnocení skutečného nebezpečí šíření závažných přenosných chorob nebo chorob přenosných na člověka, které by mohlo vyplynout z pohybu dotyčného produktu, a to nejen vzhledem k druhům, z nichž produkt pochází, ale také vzhledem k jiným druhům, které by mohly být nositeli nákaz, stát se zdrojem nákaz nebo představovat nebezpečí pro veřejné zdraví; toto vyhodnocení je případně doplněno stanoviskem Vědeckého veterinárního výboru.
5. Znalci Komise a členských států přezkoumají na místě, zda lze záruky poskytnuté třetí zemí týkající se podmínek produkce a uvádění na trh pokládat za rovnocenné zárukám uplatňovaným ve Společenství.
Znalce členských států pověřené těmito inspekcemi určuje Komise na návrhy členských států.
Tyto inspekce budou provedeny jménem Společenství, které nese odpovídající náklady.
Do začátku provádění inspekcí uvedených v prvním pododstavci se nadále použijí vnitrostátní předpisy týkající se inspekcí použitelné v třetí zemi, přičemž všechna nedodržení záruk poskytnutých podle odstavce 3 zjištěná při takové inspekci musí být oznámena Stálému veterinárnímu výboru.
6. Až do sestavení seznamů podle odst. 2 písm. a) a odst. 3 písm. b) jsou členské státy oprávněny zachovávat kontroly podle čl. 11 odst. 2 směrnice 90/675/EHS a vnitrostátní osvědčení požadovaná pro produkty dovážené podle stávajících vnitrostátních právních předpisů.
Článek 11
Postupem podle článku 18 se stanoví zvláštní veterinární požadavky na dovoz do Společenství a ke stanovení povahy a obsahu průvodních dokladů k produktům uvedeným v příloze I, které jsou určeny pro pokusné laboratoře.
Článek 12
1. Použijí se zásady a předpisy směrnic 90/675/EHS a 91/496/EHS [11] se zvláštním zřetelem na organizaci a důsledky inspekcí prováděných členskými státy a na ochranná opatření, která mají být uskutečněna.
U určitých druhů produktů živočišného původu však může být postupem podle článku 18 přijata odchylkaod fyzických kontrol podle čl. 8 odst. 2 směrnice 90/675/EHS.
2. K čl. 4 odst. 1 směrnice 90/675/EHS se připojuje následující pododstavec:
"Jsou-li produkty živočišného původu dodány v nádobách nebo jsou-li vakuově baleny, mohou být nicméně kontroly totožnosti omezeny na zjištění, zda je plomba úředního veterinárního lékaře nebo příslušného orgánu na nádobě nebo na vnějším balení neporušena a zda údaje o obsahu na nádobě nebo balení odpovídají údajům uvedeným v průvodním veterinárním dokladu nebo osvědčení."
Článek 13
1. Členské státy mohou vydáváním příslušných licencí povolovat dovoz ze třetích zemí produktů živočišného původu uvedených v přílohách I a II v podobě obchodních vzorků.
2. Licence uvedené v odstavci 1 musí provázet zásilku a obsahovat všechny podrobnosti o zvláštních podmínkách, za kterých může být zásilka dovezena, včetně odchylek z kontrol podle směrnice 90/675/EHS.
3. Vstupuje-li zásilka do některého členského státu za účely dalšího odeslání do jiného členského státu, zajistí první členský stát, aby byla zásilka provázena příslušnou licencí.
Přesun zásilky se uskuteční podle čl. 11 odst.
2 směrnice 90/675/EHS. Členský stát, který licenci udělil, dbá na to, aby zásilka odpovídala podmínkám uvedeným v licenci, a povolí její vstup na vlastní území.
KAPITOLA IV Společná a závěrečná ustanovení
Článek 14
1. V článku 3 směrnice 72/461/EHS [12] se zrušuje písmeno d).
Rozhodnutí Komise 92/183/EHS [13] a 92/187/EHS [14] jsou i nadále použitelná pro účely této směrnice bez ohledu na případné změny učiněné postupem podle článku 18.
2. Směrnice 90/667/EHS se mění takto:
a) v článku 13 se doplňuje nový odstavec, který zní:
"2. S cílem zajistit, že kontroly stanovené v odstavci 1 jsou uskutečňovány, musí:
a) zpracované produkty získané z málo nebezpečných materiálů i velmi nebezpečných materiálů splňovat požadavky kapitoly 6 přílohy I směrnice 92/118/EHS [15];
b) málo nebezpečné materiály i velmi nebezpečné materiály určené pro zpracování v jiném členském státě v zařízení určeném podle čl. 4 odst. 1 druhé věty a zpracované produkty získané z velmi nebezpečných nebo málo nebezpečných materiálů být doprovázeny:
- pocházejí-li ze zařízení schválených podle článků 4 nebo 5, obchodním dokladem blíže určujícím:
- je-li to vhodné, povahu zpracování,
- zda produkt obsahuje bílkoviny z přežvýkavců,
- pocházejí-li z jiných zařízení, osvědčením vydaným a podepsaným úředním veterinárním lékařem, který uvede:
- kterými metodami byla zásilka zpracována,
- výsledky testů na salmonely,
- zda produkt obsahuje bílkoviny z přežvýkavců.";
b) v článku 6 se slova "se stanoví postupem podle článku 19" nahrazují slovy "jsou stanoveny v souladu s kapitolou 10 přílohy I směrnice 92/118/EHS";
c) v čl. 14 se zrušuje první pododstavec.
Článek 15
Rada přijme kvalifikovanou většinou na návrh Komise jakoukoli novou přílohu stanovící zvláštní požadavky pro ostatní produkty, jež mohou představovat skutečné nebezpečí šíření závažných přenosných chorob nebo skutečné nebezpečí pro lidské zdraví.
Přílohy mohou být v případě potřeby pozměněny postupem podle článku 18 v souladu s obecnými zásadami stanovenými v článku 3 druhé odrážce.
Článek 16
1. Členské státy jsou oprávněny nařídit, že produkty živočišného původu uvedené v přílohách I a II a v článku 3 druhé a třetí odrážce, které sice byly vyprodukovány na území některého členského státu, avšak byly prováženy územím třetí země, mohou být na jejich území vpuštěny pouze po předložení veterinárního osvědčení nebo osvědčení o zdravotní nezávadnosti, které prokazuje dodržení požadavků této směrnice.
2. Členské státy, které využijí možnost stanovenou v odstavci 1, o tom uvědomí Komisi a ostatní členské státy v rámci Stálého veterinárního výboru ustaveného rozhodnutím 68/361/EHS [16].
Článek 17
1. Přílohy A a B směrnic 89/662/EHS a 90/425/EHS se nahrazují zněním uvedeným v příloze III této směrnice.
2. Směrnice 77/99/EHS se mění takto:
- v čl. 2 písm. b) se zrušuje bod iv) a dosavadní body v) a vi) se označují jako body iv) a v),
- v čl. 6 se odstavec 2 nahrazuje tímto:
"2. Postupem podle článku 20 mohou být stanoveny dodatečné požadavky pro jiné produkty živočišného původu za účelem ochrany veřejného zdraví."
Článek 18
Má-li být zahájen postup podle tohoto článku, jedná Stálý veterinární výbor podle pravidel stanovených v článku 17 směrnice 89/662/EHS.
Článek 19
Postupem podle článku 18 mohou být přijímána přechodná ustanovení na dobu tří let počínaje 1. červencem 1993, aby byl usnadněn přechod na nový režim stanovený touto směrnicí.
Článek 20
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s čl. 12 odst. 2 a s článkem 17 do 1. ledna 1993 a s ostatními ustanoveními této směrnice do 1. ledna 1994. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
3. Určením konečného termínu pro přenesení do vnitrostátního práva na 1. leden 1994 není dotčeno odstranění veterinárních kontrol na hranicích podle směrnic 89/662/EHS a 90/425/EHS.
Článek 21
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady 92/119/EHS ze dne 17. prosince 1992, kterou se zavádějí obecná opatření Společenství pro tlumení některých nákaz zvířat a zvláštní opatření týkající se vezikulární choroby prasat
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že živá zvířata jsou zahrnuta na seznamu v příloze II Smlouvy; že uvádění na trh živých zvířat představuje důležitý zdroj příjmů pro zemědělské obyvatelstvo;
vzhledem k tomu, že je nezbytné na úrovni Společenství zavést opatření na tlumení pro případ výskytu chorob s cílem zajistit racionální rozvoj zemědělství a přispět k ochraně zdraví zvířat ve Společenství;
vzhledem k tomu, že výskyt některých chorob může rychle dosáhnout epizootických rozměrů a způsobovat úmrtnost a poruchy, jež mohou silně ovlivnit výnosnost živočišné výroby;
vzhledem k tomu, že při podezření na chorobu je třeba ihned rychle a účinně zasáhnout, jakmile je podezření potvrzeno;
vzhledem k tomu, že opatření, která mají být přijata, musí umožnit prevenci šíření chorob, zejména pečlivým sledováním pohybu zvířat a produktů, jež by mohly šířit infekci;
vzhledem k tomu, že prevence chorob ve Společenství by měla být normálně založena na zásadě neočkování; že však je důležité upravit očkování pro zvláštní nouzové případy;
vzhledem k tomu, že je třeba označit všechna očkovaná zvířata, aby byla rozpoznatelná; že pro nezbytné zajištění musí být účinnost každé použité očkovací látky schválena referenční laboratoří určenou Společenstvím;
vzhledem k tomu, že je zcela nezbytné za pomoci epidemiologických průzkumů zabránit šíření chorob; že členské státy musí k tomuto účelu zřídit zvláštní jednotky;
vzhledem k tomu, že k zajištění účinného zdolávání chorob musí být diagnostika chorob harmonizována a musí být provozována pod dohledem příslušných laboratoří koordinovaných referenční laboratoří určenou Společenstvím;
vzhledem k tomu, že v případě vzplanutí některé z chorob uvedených v příloze I se použije článek 3 rozhodnutí Rady 90/424/EHS ze dne 26. června 1990 o některých výdajích ve veterinární oblasti [4];
vzhledem k tomu, že společná opatření na tlumení tvoří základ pro udržování jednotného standardu zdraví zvířat;
vzhledem k tomu, že by měla být rovněž zvlášť upravena každá jednotlivá choroba, nejprve totiž vezikulární choroba prasat,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Tato směrnice vymezuje obecná opatření Společenství na tlumení, která se použijí v případě výskytu některé z chorob uvedených v příloze I.
Článek 2
Pro účely této směrnice se rozumí:
1. hospodářstvím: jakékoliv zařízení (zemědělské či jiné) na území některého členského státu, ve kterém jsou zvířata držena nebo chována,
2. zvířetem: jakékoli domácí zvíře druhu vnímavého na dotyčnou chorobu nebo volně žijící obratlovci, kteří se mohou účastnit epizootologie choroby jako její nositelé nebo zdroje infekce,
3. vektorem: jakýkoli vojně žijící obratlovec nebo bezobratlý živočich, který mechanicky nebo biologicky přenáší a šíří původce dané choroby,
4. vlastníkem nebo držitelem: jakákoli osoba (fyzická či právnická), která je oprávněným držitelem zvířat nebo je úplatně či bezúplatně pověřena jejich držením,
5. inkubační dobou: pravděpodobná doba mezi vystavením původci choroby a prvním projevem klinických příznaků choroby.
Tato doba odpovídá pro jednotlivé choroby lhůtám uvedeným v příloze I,
6. potvrzením infekce: prohlášení příslušného orgánu o výskytu choroby uvedené na seznamu v příloze I učiněné na základě laboratorních výsledků; v případě epidemií však může příslušný orgán potvrdit výskyt choroby též na základě klinických a/nebo epidemiologických výsledků,
7. příslušným orgánem: ústřední orgán členského státu pověřený prováděním veterinárních kontrol nebo jím pověřený veterinární orgán,
8. úředním veterinárním lékařem: veterinární lékař ustanovený příslušným orgánem.
Článek 3
Členské státy zajistí, že podezření na výskyt jakékoli choroby uvedené v příloze I musí být povinně a neprodleně oznámeno příslušnému orgánu.
Článek 4
1. Pokud zvířata v některém hospodářství upadnou do podezření na infekci nebo nakažení chorobou uvedenou v příloze I, zajistí členské státy, aby úřední veterinární lékař okamžitě zahájil úřední vyšetřování pro potvrzení nebo vyloučení výskytu choroby, jíž se podezření týká, a zejména odebral nebo zajistil odebrání vzorků nezbytných k laboratornímu vyšetření.
K tomuto účelu mohou být dotyčná zvířata přepravena do laboratoří pod dohledem příslušného orgánu, který učiní vhodné kroky k zabránění šíření dotyčné choroby.
2. Jakmile je oznámeno podezření na výskyt dotyčné choroby, podrobí příslušný orgán dané hospodářství úřednímu dozoru a zejména vyžaduje, aby:
a) byly sečteny všechny kategorie zvířat druhů vnímavých na zjištěnou chorobu, a aby byl u těchto kategorií zaznamenán počet zvířat, která již uhynula, byla infikována nebo u nichž je podezření na infekci nebo nakažení; součet musí být aktualizován tak, aby bylo přihlédnuto ke zvířatům nově narozeným nebo uhynulým v době trvání podezření; informace získané sčítáním musí být aktualizovány a na požádání předloženy a mohou být kontrolovány při každé kontrole,
b) všechna zvířata druhů vnímavých na zjištěnou chorobu, která se v hospodářství nacházejí, byla držena odděleně ve svých stájích nebo na jiném místě, které to umožňuje, přičemž se podle okolností přihlédne k možnému působení vektorů,
c) žádná zvířata druhů vnímavých na zjištěnou chorobu nesměla vstoupit do hospodářství nebo je opustit,
d) veškerý pohyb: osob, zvířat jiných druhů nevnímavých na zjištěnou chorobu a vozidel do hospodářství a z něj,
- masa a těl zvířat, krmiv, zařízení, odpadů, trusu, podestýlky, hnoje a jiných látek, které mohou přenášet chorobu, do hospodářství a z něj
- podléhal schválení příslušným orgánem, který stanoví podmínky pro předcházení jakéhokoli nebezpečí šíření choroby;
e) byly u vchodů a východů z budov, z míst, kde jsou ustájena zvířata druhů vnímavých na zjištěnou chorobu, a z celého hospodářství použity vhodné dezinfekční prostředky,
f) bylo provedeno epizootologické šetření podle článku 8.
3. Dokud nebudou provedena úřední opatření podle odstavce 2, učiní majitel nebo držitel kteréhokoli zvířete, u kterého existuje podezření na infekci chorobou, veškerá vhodná opatření ke splnění odstavce 2, vyjma písmeno f) tohoto odstavce.
4. Příslušný orgán může použít kterékoli z opatření stanovených v odstavci 2 na jiná hospodářství, pokud jejich poloha, uspořádání nebo styk s hospodářstvím, u nějž existuje podezření na výskyt choroby, odůvodňují podezření na možnou infekci.
5. Opatření uvedená v odstavcích 1 a 2 budou zrušena teprve tehdy, když úřední veterinární lékař vyloučí podezření na výskyt choroby.
Článek 5
1. Členské státy dbají na to, aby příslušný orgán, jakmile je výskyt některé z chorob uvedených v příloze I v hospodářství úředně potvrzen, nařídil kromě opatření uvedených v čl. 4 odst. 2 následující opatření:
a) bezodkladné usmrcení všech zvířat druhů vnímavých na zjištěnou chorobu, která jsou v hospodářství přítomna.
Uhynulá nebo usmrcená zvířata musí být spálena či zahrabána pokud možno na místě nebo zlikvidována v asanačním zařízení.
Přitom musí být minimalizováno nebezpečí šíření původců choroby,
b) vhodné zničení nebo zpracování jakýchkoli látek nebo odpadu, např. krmiva, podestýlky, hnoje nebo kejdy, které mohou být kontaminovány. Toto zpracování, musí být provedeno v souladu s pokyny úředního veterinárního lékaře a musí zajistit, aby byl zničen původce této choroby nebo jeho vektor,
c) po provedení akcí uvedených v písmenech a) a b) vyčištění a dezinfekci podle článku 16 všech budov používaných k chovu zvířat druhů vnímavých na zjištěnou chorobu, jejich bezprostředního okolí, přepravních prostředků a všech látek a předmětů, které by mohly být kontaminovány,
d) provedení epizootologického šetření podle článku 8.
2. V případě zahrabání musí být těla zvířat nebo odpady podle odst. 1 písm. a) a b) zahrabány dostatečně hluboko, aby nemohly být vyhrabávány masožravými zvířaty, a zvolený pozemek musí zajišťovat, že nebudou znečištěny podzemní vody ani nebude jinak poškozeno životní prostředí.
3. Příslušný orgán může rozšířit opatření podle odstavce 1 na další sousední hospodářství, pokud jejich poloha, uspořádání nebo styk s hospodářstvím, u nějž byl potvrzen výskyt choroby, odůvodňují podezření na možnou infekci.
4. Příslušný orgán schválí repopulaci hospodářství poté, co se úřední veterinární lékař přesvědčí o tom, že byly provedeny vyčištění a dezinfekce podle článku 16.
Článek 6
Jsou-li infikována volně žijící zvířata nebo existuje-li u nich podezření infekce, zajistí členské státy přijetí vhodných opatření.
Členské státy uvědomí o přijatých opatřeních Komisi a jiné členské státy v rámci Stálého veterinárního výboru zřízeného rozhodnutím 68/361/EHS [5].
Článek 7
1. U hospodářství, které sestávají ze dvou nebo více oddělených produkčních jednotek, může příslušný orgán upustit od požadavků stanovených v čl. 5 odst. 1 písm. a) pro neohrožené produkční jednotky infikovaného hospodářství, pokud úřední veterinární lékař potvrdí, že struktura a velikost těchto jednotek a činnosti prováděné v jejich rámci zaručují jejich plné oddělení co do stájí, krmiva, zaměstnanců, zařízení a krmení a že původce choroby nemůže být přenášen z jedné jednotky do druhé.
2. Pokud se použije odstavce 1, použije se přiměřeně rozhodnutí Komise 88/397/EHS [6].
Jeho ustanovení lze u dotyčné choroby pozměnit postupem podle článku 25, aby bylo přihlédnuto ke zvláštní povaze choroby.
Článek 8
1. Epizootologické šetření se zabývá:
a) délkou období, během něhož se choroba mohla vyskytovat v hospodářství před oznámením nebo vznikem podezření,
b) možným původem choroby v hospodářství a zjištěním jiných hospodářství, na kterých se nalézají zvířata druhů vnímavých na zjištěnou chorobu, která mohla být infikována nebo nakažena,
c) pohybem osob, zvířat, těl zvířat, vozidel, předmětů a jiných látek, kterými je původce choroby pravděpodobně přenášen do dotyčného hospodářství nebo z něj,
d) případným výskytem a rozmístěním vektorů choroby.
2. Pro účely plné koordinace všech opatření nezbytných k co nejrychlejšímu eradikaci nákazy a pro účely provedení epizootologického šetření bude vytvořeno krizové centrum.
Obecné předpisy pro vnitrostátní krizová centra a krizové centrum Společenství přijme Rada kvalifikovanou většinou na návrh Komise.
Článek 9
1. Pokud úřední veterinární lékař zjistí nebo pokud se na základě ověřených údajů domnívá, že choroba mohla být v důsledku pohybu osob, zvířat nebo vozidel nebo jakýmkoli jiným způsobem zanesena z jiných hospodářství na hospodářství uvedená v článku 4 nebo z tohoto hospodářství na jiná hospodářství, budou tato jiná hospodářství podle článku 4 podrobena úřednímu dozoru; tento dozor bude zrušen teprve tehdy, když bude úředně vyloučeno podezření na výskyt choroby v daném hospodářství.
2. Pokud úřední veterinární lékař zjistí nebo pokud se na základě ověřených údajů domnívá, že choroba mohla být v důsledku pohybu osob, zvířat nebo vozidel nebo jakýmkoli jiným způsobem zanesena z jiných hospodářství do hospodářství uvedeného v článku 5 nebo z tohoto hospodářství do jiných hospodářství, budou tato jiná hospodářství podle článku 4 podrobena úřednímu dozoru; tento dozor bude zrušen teprve tehdy, když bude úředně vyloučeno podezření na výskyt choroby v daném hospodářství.
3. Byl-li na hospodářství použit odstavec 2, ponechá příslušný orgán ustanovení článku 4 pro dané hospodářství v platnosti nejméně po maximální inkubační dobu každé choroby počínaje okamžikem možného zanesení infekce, který byl určen epizootologickým šetřením provedeným podle článku 8.
4. Shledá-li příslušný orgán, že to podmínky dovolují, může omezit opatření podle odstavců 1 a 2 pouze na část hospodářství a zvířata, která se v ní vyskytují, jestliže hospodářství odpovídá podmínkám stanoveným v článku 7, nebo pouze na zvířata druhů vnímavých na zjištěnou chorobu.
Článek 10
1. Jakmile je úředně potvrzena diagnóza některé z dotyčných chorob, dbají členské státy na to, aby příslušný orgán vytvořil okolo infikovaného hospodářství ochranné pásmo o poloměru nejméně tři kilometry a pásmo dozoru o poloměru nejméně 10 kilometrů.
Přitom přihlédne k zeměpisným, správním, ekologickým a epizootologickým faktorům souvisejícím s dotyčnou chorobou a možnostem tlumení.
2. Pokud se tato pásma nacházejí na území více než jednoho členského státu, spolupracují příslušné orgány daných členských států při vytváření pásem podle odstavce 1.
Pokud to bude nutné, budou nicméně ochranné pásmo a pásmo dozoru vytvořena postupem podle článku 26.
3. Na řádně odůvodněnou žádost členského státu nebo na podnět Komise může být postupem podle článku 26 rozhodnuto o úpravě (zejména o případném zúžení nebo rozšíření) hranic pásem podle odstavce 1 nebo o době trvání omezujících opatření, přičemž je třeba brát v úvahu:
- jejich zeměpisnou polohu a ekologická hlediska,
- povětrnostní podmínky,
- přítomnost, rozšíření a druh vektorů,
- výsledky epizootologických šetření provedených podle článkem 8,
- výsledky laboratorních testů,
- skutečně přijatá opatření na tlumení.
Článek 11
1. Členské státy dbají na to, aby v ochranném pásmu byla uplatněna následující opatření:
a) budou zjištěna všechna hospodářství nacházející se v ochranném pásmu, v nichž se vyskytují zvířata druhů vnímavých na zjištěnou chorobu,
b) v hospodářstvích, v nichž se vyskytují zvířata druhů vnímavých na zjištěnou chorobu, budou prováděny pravidelné kontroly, klinická vyšetření těchto zvířat a případně odběr vzorků pro laboratorní vyšetření; musí být vedeny záznamy o kontrolách a zjištěných poznatcích, přičemž četnost kontrol musí odpovídat závažnosti choroby v nejvíce ohrožených hospodářstvích,
c) pohyb nebo přeprava zvířat druhů vnímavých na zjištěnou chorobu na veřejných nebo soukromých cestách, s výjimkou obslužných cest hospodářství, budou zakázány; příslušný orgán však může povolit výjimku z tohoto zákazu pro průvoz zvířat po silnici nebo železnici bez vykládky nebo zastavení,
d) zvířata druhů vnímavých na zjištěnou chorobu musí zůstat v hospodářství, ve kterém jsou chována, s výjimkou jejich přepravy pod úředním dohledem přímo na jatky nacházející se v tomto pásmu k nouzové porážce nebo, pokud se v tomto pásmu nenalézají žádné jatky pod veterinárním dozorem, na jatky v pásmu dozoru určené příslušným orgánem.
Tuto přepravu příslušný orgán povolí pouze tehdy, provedl-li úřední veterinární lékař vyšetření všech zvířat druhů vnímavých na zjištěnou chorobu v hospodářství a potvrdil, že u žádného není podezření na infekci.
Příslušný orgán odpovědný za jatky bude uvědomen o úmyslu zaslat zvířata na tyto jatky.
2. Opatření uplatněná v ochranném pásmu budou ponechána v platnosti nejméně po maximální inkubační dobu dotyčné choroby, počínaje likvidací zvířat z infikovaného hospodářství podle článku 5 a vyčištěním a dezinfekcí podle článku 16.
Je-li však choroba přenášena hmyzím vektorem, může příslušný orgán určit dobu trvání opatření a přijmout opatření o případném zavedení ověřovacích zvířat.
Členské státy bezodkladně uvědomí o přijatých opatřeních Komisi a ostatní členské státy v rámci Stálého veterinárního výboru.
Po uplynutí lhůty uvedené v prvním pododstavci se pravidla stanovená pro pásmo dozoru uplatní také na ochranné pásmo.
Článek 12
1. Členské státy dbají na to, aby v pásmu dozoru byla uplatněna následující opatření:
a) budou zjištěna všechna hospodářství, v nichž se vyskytují zvířata druhů vnímavých na zjištěnou chorobu,
b) pohyb zvířat druhů vnímavých na zjištěnou chorobu na veřejných cestách bude zakázán, s výjimkou vedení zvířat na pastvu nebo do stájí; příslušný orgán však může povolit výjimku z tohoto zákazu pro průvoz zvířat po silnici nebo železnici bez vykládky nebo zastavení,
c) přeprava zvířat druhů vnímavých na zjištěnou chorobu v rámci pásma dozoru bude podléhat povolení příslušného orgánu,
d) zvířata druhů vnímavých na zjištěnou chorobu musí zůstat v pásmu dozoru po maximální inkubační dobu, počínaje nejpozdějším zjištěným výskytem choroby.
Poté mohou opustit toto pásmo za účelem přepravy uskutečňované pod úředním dozorem přímo na jatky určené příslušným orgánem k nouzové porážce.
Tuto přepravu příslušný orgán povolí pouze tehdy, pokud úřední veterinární lékař provedl vyšetření všech zvířat druhů vnímavých na zjištěnou chorobu v hospodářství a potvrdil, že u žádného není podezření na infekci.
Příslušný orgán odpovědný za jatky bude uvědoměn o úmyslu zaslat zvířata na tyto jatky.
2. Opatření uplatněná v pásmu dozoru budou ponechána v platnosti nejméně po maximální inkubační dobu dotyčné choroby, počínaje likvidací zvířat z infikovaného hospodářství podle článku 5 a vyčištěním a dezinfekcí podle článku 16.
Je-li však choroba přenášena hmyzím vektorem, může příslušný orgán určit dobu trvání opatření a přijmout opatření o případném zavedení ověřovacích zvířat.
Členské státy bezodkladně uvědomí o přijatých opatřeních Komisi a ostatní členské státy v rámci Stálého veterinárního výboru.
Článek 13
Trvají-li zákazy podle čl. 11 odst. 1 písm. d) a čl. 12 odst. 1 písm. d) déle než 30 dnů z důvodu výskytu dalších případů choroby a vzniknou-li v důsledku toho problémy s umístěním zvířat, může příslušný orgán na základě odůvodněné žádosti majitele povolit přesun zvířat z hospodářství v ochranném pásmu nebo pásmu dozoru, pokud:
a) úřední veterinární lékař ověřil stav věcí,
b) byla vyšetřena všechna zvířata v hospodářství,
c) zvířata, která mají být přepravována, byla klinicky vyšetřena s negativním výsledkem,
d) bylo každé zvíře označeno ušní známkou nebo identifikováno jiným schváleným způsobem,
e) hospodářství, do nějž jsou zvířata určena, se nachází v ochranném pásmu nebo pásmu dozoru.
Je třeba přijmout veškerá nezbytná opatření, zejména po skončení přepravy vyčistit a dezinfikovat nákladní vozy, aby se předešlo šíření původců choroby v průběhu této přepravy.
Článek 14
1. Členské státy dbají na to, aby příslušné orgány přijaly všechna nezbytná opatření k informování přinejmenším obyvatel ochranného pásma a pásma dozoru o platných omezeních a aby učinily všechny nezbytné kroky k provedení těchto opatření.
2. Vykazuje-li dotyčná choroba v určité oblast mimořádný stupeň závažnosti, přijmou zúčastněné členské státy veškerá další opatření postupem podle článku 26.
Článek 15
Odchylně od obecných ustanovení této směrnice se stanoví zvláštní předpisy pro tlumení a eradikaci každé jednotlivé nákazy:
- pro vezikulární chorobu prasat v příloze II o vezikulární chorobě prasat,
- pro každou další chorobu uvedenou v příloze I rozhodnutím Rady přijatým kvalifikovanou většinou na návrh Komise.
Článek 16
1. Členské státy dbají na to, aby:
a) použité dezinfekční látky a insekticidy a případně jejich koncentrace byly úředně schváleny příslušným orgánem,
b) čištění, dezinfekce a dezinsekce byly provedeny pod úředním dohledem:
- v souladu s pokyny úředního veterinárního lékaře, a
- takovým způsobem, aby bylo vyloučeno šíření nebo přežití původců choroby,
c) se úřední veterinární lékař po ukončení činností uvedených v písmenu b) ujistil, že opatření byla provedena řádně a že uplynula dostatečná lhůta nejméně 21 dní, aby bylo před repopulací druhů vnímavých na zjištěnou chorobu jisté, že dotyčná nákaza byla zcela eradikována.
2. Postupy pro čištění a dezinfekci infikovaného hospodářství jsou:
- pro vezikulární chorobu prasat uvedeny v příloze II,
- pro každou chorobu uvedenou v příloze I určeny, v rámci přípravy zvláštních opatření, postupem podle článku 15 druhé odrážky.
Článek 17
1. Členské státy zajistí, aby byla v každém členském státu určena:
a) státní laboratoř vybavená technicky a personálně tak, aby mohla kdykoli, zejména při prvním výskytu dotyčné choroby, zjistit typ, subtyp a variantu příslušného viru a potvrdit výsledky získané v oblastních diagnostických laboratořích,
b) státní laboratoř, kde jsou testována reakční činidla pro použití v oblastních diagnostických laboratořích.
2. Státní laboratoře určené pro každou z uvedených chorob jsou odpovědné za koordinaci diagnostických norem a metod a za používání reakčních činidel.
3. Státní laboratoře určené pro každou z uvedených chorob jsou odpovědné za koordinaci diagnostických norem a metod stanovených každou laboratoří pro diagnózu dotyčné choroby v členském státě.
Za tímto účelem:
a) mohou dodávat státním laboratořím diagnostická reakční činidla,
b) kontrolují kvalitu všech diagnostických reakčních činidel používaných v členském státě,
c) pravidelně provádějí srovnávací testy,
d) uchovávají izoláty virů dotyčné choroby pocházející z případů potvrzených v členském státě,
e) zajistí potvrzení pozitivních výsledků získaných v oblastních diagnostických laboratořích.
4. Odchylně od odstavce 1 však mohou členské státy, které nemají státní laboratoř příslušnou pro dotyčnou chorobu, využít služeb státní laboratoře jiného členského státu, jež je v dané věci příslušná.
5. Seznam státních laboratoří pro vezikulární chorobu prasat je uveden v příloze II.
6. Státní laboratoře určené pro každou z uvedených chorob spolupracují s odpovídajícími referenčními laboratořemi Společenství uvedenými v článku 18.
7. Prováděcí pravidla k tomuto článku stanoví Komise postupem podle článku 25.
Článek 18
1. Referenční laboratoř Společenství pro vezikulární chorobu prasat je uvedena v příloze II.
2. Referenční laboratoře Společenství pro každou z ostatních chorob uvedených v příloze I budou určeny postupem podle článku 15 druhé odrážky v rámci přípravy zvláštních opatření pro každou chorobu.
3. Aniž je dotčena směrnice 90/424/EHS a zejména článek 28 zmíněné směrnice, mají laboratoře uvedené v odstavcích 1 a 2 tohoto článku pravomoci a povinnosti stanovené v příloze III.
Článek 19
1. Proti chorobám uvedeným v příloze I lze očkovat jen k doplnění opatření na tlumení přijatých od výskytu dotyčné choroby a v souladu s následujícími ustanoveními:
a) rozhodnutí o očkování k doplnění opatření na tlumení přijme Komise ve spolupráci se zúčastněnými členskými státy postupem podle článku 26,
b) toto rozhodnutí se zakládá zejména na následujících kritériích:
- soustředění zvířat dotyčných druhů v postižené oblasti,
- vlastnosti a složení jednotlivých použitých očkovacích látek,
- postupy pro dohled nad distribucí, skladováním a používáním očkovacích látek,
- druh a věk zvířat, která mohou nebo musí být očkována,
- oblasti, v nichž může nebo musí být očkování provedeno,
- doba očkovací kampaně.
2. V případě uvedeném v odstavci 1:
a) je zakázáno očkování nebo přeočkování zvířat druhů vnímavých na zjištěnou chorobu v hospodářství uvedeném v článku 4,
b) je zakázáno používání injekcí hyperimunního séra.
3. Při očkování platí následující pravidla:
a) všechna očkovaná zvířata musí být identifikována pomocí jasného a dobře čitelného označení metodou schválenou postupem podle článku 25,
b) všechna očkovaná zvířata musí zůstat v pásmu očkování, pokud nejsou poslána na jatky určené příslušným orgánem k nouzové porážce; v tom případě je pohyb zvířat povolen pouze tehdy, pokud úřední veterinární lékař vyšetřil všechna zvířata v hospodářství vnímavá na zjištěnou chorobu a potvrdil, že u žádného není podezření na infekci.
4. Po ukončení očkování může být pohyb zvířat druhů vnímavých na zjištěnou chorobu z pásma očkování povolen postupem podle článku 26 po uplynutí lhůty určené týmž postupem.
5. Členské státy informují pravidelně Komisi v rámci Stálého veterinárního výboru o pokroku při provádění očkovacích opatření.
6. Odchylně od odstavce 1 však může zúčastněný členský stát po oznámení Komisi rozhodnout o nouzovém očkování, pokud tím nejsou dotčeny základní zájmy Společenství.
Toto rozhodnutí, které musí zohledňovat zejména stupeň soustředění zvířat v daných oblastech, potřebu ochrany jednotlivých chovů a zeměpisné pásmo, v němž je očkování prováděno, okamžitě přezkoumá Stálý veterinární výbor postupem podle článku 26, přičemž tento výbor může rozhodnout o zachování, změně, rozšíření nebo ukončení těchto opatření.
Článek 20
1. Každý členský stát vypracuje pohotovostní plán pro všechny choroby vyjmenované v příloze I, ve kterém budou blíže určena vnitrostátní opatření, jež budou provedena v případě výskytu některé z těchto chorob.
Tento plán musí umožňovat přístup k zařízením, vybavení, personálu a jakýmkoli dalším vhodným kapacitám nezbytným pro rychlou a účinnou eradikaci nákazy.
2. Obecná kritéria, která budou uplatněna při vypracovávání pohotovostních plánů, jsou stanovena v bodech 1 až 5 a 10 přílohy IV, přičemž body 6 až 9 jsou kritérii, jež je třeba přizpůsobit dotyčné chorobě.
Členské státy však mohou použít jen kritéria stanovená v bodech 6 až 9, pokud již byla kritéria v bodech 1 až 5 a 10 přijata při předložení plánů k provedení opatření na tlumení v souvislosti s jinou chorobou.
3. Pohotovostní plány vypracované v souvislosti s kritérii uvedenými v příloze IV předloží členské státy Komisi:
i) nejpozději šest měsíců od počátku používání této směrnice u vezikulární choroby prasat,
ii) nejpozději šest měsíců po provedení zvláštních opatření u každé další choroby uvedené v příloze I.
4. Komise posoudí pohotovostní plány, určí, zda umožňují dosažení žádaných cílů, a doporučí dotyčnému členskému státu jakékoli změny nezbytné zejména k zajištění slučitelnosti s pohotovostními plány jiných členských států.
Komise schválí případně pozměněné plány postupem podle článku 25.
Plány mohou být následně změněny nebo doplněny stejným postupem s cílem zohlednit vývoj situace a zvláštní povahu dotyčné choroby.
Článek 21
Odchylně od podmínek stanovených v článcích 19 a 20 pro nouzová opatření členských států a. s. cílem zohlednit přírodní a zeměpisné překážky u francouzských zámořských departementů, Azor a Madeiry a jejich odlehlost od ústřední části území Společenství jsou členské státy oprávněny použít zvláštní opatření na tlumení pro každou z chorob uvedených v příloze I této směrnice.
Dotyčný členský stát uvědomí v rámci Stálého veterinárního výboru Komisi a ostatní členské státy o opatřeních, která přijal v této souvislosti, a zejména o opatřeních na tlumení provedených proto, aby zvířata z dotyčných území nebo produkty z těchto zvířat nebyly dodávány na ostatní území Společenství.
Po uplatnění informačního postupu uvedeného v druhém pododstavci se použije přiměřeně článek 20.
Článek 22
Znalci Komise mohou, ve spolupráci s příslušnými orgány a je-li to nezbytné pro zajištění jednotného uplatňování této směrnice, provádět kontroly na místě.
Za tímto účelem mohou zkontrolovat reprezentativní počet hospodářství, aby zjistili, zda příslušné orgány kontrolují plnění předpisů této směrnice v těchto hospodářstvích.
Komise uvědomí členské státy o výsledcích provedených kontrol.
Členský stát, na jehož území je kontrola prováděna, poskytne znalcům při plnění jejich úkolů nezbytnou pomoc.
Prováděcí pravidla k tomuto článku se stanoví postupem podle článku 25.
Článek 23
1. Podmínky finanční účasti Společenství na opatřeních podle této směrnice jsou stanoveny rozhodnutím 90/424/EHS.
2. Článek 3 rozhodnutí 90/424/EHS se mění tímto způsobem:
a) na seznam chorob uvedený v odstavci 1 se připojuje následující choroba:
"epizootické hemoragické onemocnění jelenovitých,";
b) připojuje se následující odstavec:
"2a. Dotčený členský stát obdrží finanční příspěvek Společenství, pokud při výskytu některé z chorob ze seznamu uvedeného v odstavci 1 dva nebo více členských států úzce spolupracují na tlumení infekce, zejména prováděním epidemiologického průzkumu a opatření k dohledu nad chorobou.
Aniž jsou dotčena opatření přijatá v rámci příslušné společné organizace trhu, rozhodne se o zvláštní finanční účasti Společenství postupem podle článku 41".
Článek 24
1. Přílohy I, III a IV upravuje podle potřeby Rada kvalifikovanou většinou na návrh Komise, zejména s cílem zohlednit vývoj výzkumu a diagnostických postupů.
2. Komise může postupem podle článku 25 měnit přílohu II, zejména s cílem zohlednit vědeckotechnický rozvoj a vývoj diagnostických metod.
Článek 25
1. Má-li být zahájen postup podle tohoto článku, přednese věc Stálému veterinárnímu výboru neprodleně jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu, nebo na žádost zástupce některého členského státu.
2. Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme své stanovisko k tomuto návrhu ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti dané otázky. Stanovisko se přijímá většinou podle čl.
148 odst. 2 Smlouvy pro přijímání rozhodnutí, která má Rada přijímat na návrh Komise.
Při hlasování ve výboru je hlasům zástupců členských států přidělena váha stanovená ve zmíněném článku.
Předseda nehlasuje.
3. a) Komise přijme zamýšlená opatření, jsou-li v souladu se stanoviskem výboru.
b) Pokud však zamýšlená opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, předloží Komise neprodleně Radě návrh opatření, která mají být přijata.
Rada se usnese kvalifikovanou většinou.
Pokud se Rada neusnese do tří měsíců od předložení věci Radě, přijme navrhovaná opatření Komise s výjimkou případů, kdy se Rada proti zmíněným opatřením vysloví prostou většinou.
Článek 26
1. Má-li být zahájen postup podle tohoto článku, přednese věc Stálému veterinárnímu výboru bez odkladu jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu, nebo na žádost zástupce některého členského státu.
2. Při hlasování ve výboru je hlasům členských států přidělena váha podle čl. 148 odst. 2 Smlouvy. Předseda nehlasuje.
3. Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme své stanovisko k tomuto návrhu ve lhůtě dvou dní.
Stanovisko se přijímá většinou 54 hlasů.
4. a) Komise přijme tato opatření a ihned je provede, jsou-li v souladu se stanoviskem výboru.
b) Pokud tato opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, předloží Komise neprodleně Radě návrh opatření, která mají být přijata.
Rada opatření přijme kvalifikovanou většinou.
Pokud se Rada neusnese do 15 dnů od předložení věci Radě, přijme navrhovaná opatření Komise a ihned je provede s výjimkou případů, kdy se Rada proti zmíněným opatřením vysloví prostou většinou.
Článek 27
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 1. října 1993.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
3. Stanovením lhůty pro provedení do vnitrostátního práva na den 1. října 1993 není dotčeno zrušení veterinárních kontrol na hranicích podle směrnice 90/425/EHS.
Článek 28
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 9. ledna 1992, kterým se mění nařízení (EHS) č. 3378/91, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro prodej másla z intervenčních zásob na vývoz a o změně nařízení (EHS) č. 569/88
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 804/68 ze dne 27. června 1968 o společné organizaci trhu s mlékem a mléčnými výrobky [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1630/91 [2], a zejména na čl. 6 odst. 7 a článek 28 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č.
3378/91 [3] stanoví, že množství másla ve veřejném skladování zpřístupní hospodářským subjektům a že se provede nabídkové řízení, mimo jiné za účelem stanovení minimálních prodejních cen másla, které je určeno k vývozu buď v nezměněném, nebo zpracovaném stavu; že nabídková řízení podle článku 5 uvedeného nařízení se vztahují na nejméně 500 tun pocházejících z jednoho nebo více členských států; že případně přijaté množství proto nemusí nezbytně odpovídat uvedenému minimálnímu množství; že je proto vhodné omezit nabídku na produkt pocházející z jednoho jediného členského státu;
vzhledem k tomu, že jistota podle čl. 7 odst. 2 musí být složena v členském státě, ve kterém bylo zahuštěné máslo vyrobeno;
vzhledem k tomu, že čl.
10 odst. 4 stanoví minimální obsah mléčného tuku ve 100 kilogramech zahuštěného másla a množství másla, které se má použít; že je vhodné upravit množství másla, které se má použít, pokud je obsah mléčného tuku ve 100 kilogramech zahuštěného másla vyšší než 99,8 % hmotnostních;
vzhledem k tomu, že za účelem kontroly nového balení podle článku 9 musí být stanoven příslušný orgán;
vzhledem k tomu, že kolonky, které mají být vyplněny v dokladech uvedených v části II přílohy nařízení Komise (EHS) č. 569/88 [4] naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 44/92 [5] musí být změněny;
vzhledem k tomu, že Řídící výbor pro mléko a mléčné výrobky nezaujal stanovisko ve lhůtě stanovené předsedou,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (EHS) č. 3378/91 se mění takto:
1. Článek 5 se mění takto:
- v odstavci 2:
- písmeno b) se nahrazuje tímto:"b) požadované množství s upřesněním, zda má být máslo vyvezeno v nezměněném stavu nebo po zpracování na zahuštěné máslo;"
- písmeno c) se nahrazuje tímto:"c) zamýšlená nebo zamýšlené země určení másla;"
- písmeno f) se zrušuje,
- v odstavci 3 se písmeno a) nahrazuje tímto:"a) se vztahují na nejméně 500 tun;".
2. V čl. 8 odst. 2 druhém pododstavci se slova "může být složena" nahrazuje slovy "se složí."
10 odst. 4 se doplňuje nový pododstavec, který zní:"Pokud je však obsah mléčného tuku vyšší než 99,8 % hmotnostních, množství másla, které se má použít pro výrobu nejméně 100 kilogramů koncentrovaného másla, se zvyšuje na 122,5 kilogramů."
4. V článku 11 se první pododstavec nahrazuje tímto:"Příslušné orgány členského státu, ve kterém se provádí zpracování a nové balení podle článků 9 a 10, dohlížejí na dotyčné činnosti."
Článek 2
V části II přílohy nařízení (EHS) č. 569/88 se odstavec 40 nahrazuje tímto:
"40. Nařízení Komise (EHS) č. 3378/91 ze dne 20. listopadu 1991, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro prodej másla z intervenčních zásob na vývoz40:
a) při odeslání másla ke zpracování:
Kolonka 44 JSD nebo nejvhodnější kolonka použitého dokladu:
1. Destinada a la transformación y exportación posterior [Reglamento (CEE) no 3378/91];
Til forarbejdning og senere eksport [forordning (EØF) nr.
3378/91];
Zur Verarbeitung und späteren Ausfuhr bestimmt [Verordnung (EWG) Nr. 3378/91];
Προορίζεται για τη μεταποίηση και την εξαγωγή [κανονισμός (ΕΟΚ) αριθ.
3378/91];
Intended for processing and, subsequently, export [Regulation (EEC) No 3378/91];
Destiné à la transformation et à l'exportation [règlement (CEE) no 3378/91];
Destinato alla transformazione e alla successiva esportazione [regolamento (CEE) n. 3378/91];
Bostemd om te worden verwekt en vervolgens te worden uitgevoerd [Verordening (EEG) nr.
3378/91];
Destinada à transformação e à exportação posterior [Regulamento (CEE) n.o 3378/91];
2. lhůta pro podání nabídek v rámci zvláštního nabídkového řízení;
b) při vývozu hotového produktu:
Kolonka 44 JSD nebo nejvhodnější kolonka použitého dokladu:
1. Mantequilla concentrada destinada a la exportación [Reglamento (CEE) no 3378/91];
Koncentreret smør bestemt til eksport [forordning (EØF) nr.
3378/91];
Zur Ausfuhr bestimmtes Butterfett [Verordnung (EWG) Nr. 3378/91];
Συμπυκνωμένο βούτυρο που προορίζεται για την εξαγωγή [κανονισμός (ΕΟΚ) αριθ.
3378/91];
Concentrated butter for export [Regulation (EEC) No 3378/91];
Beurre concentré destiné à l'exportation [règlement (CEE) no 3378/91];
Burro concentrato destinato all'esportazione [regolamento (CEE) n. 3378/91];
Boterconcentraat bestemd voor uitvoer [Verordening (EEG) nr.
3378/91];
Manteiga concentrada destinada à exportação [Regulamento (CEE) n.o 3378/91];
2. lhůta pro podání nabídek v rámci zvláštního nabídkového řízení;
3. hmotnost másla použitého k výrobě uvedeného množství hotového produktu."
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
ze dne 14. ledna 1992, kterým se stanoví prováděcí pravidla k režimu pro dovozy ze třetích zemí podle nařízení (EHS) č. 2092/91 o ekologickém zemědělství a k němu se vztahujícím označování zemědělských produktů a potravin
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2092/91 ze dne 24. června 1991 o ekologickém zemědělství a k němu se vztahujícím označování zemědělských produktů a potravin [1], a zejména na článek 11 a čl. 16 odst. uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že čl. 11 odst.
1 nařízení (EHS) č. 2092/91 stanoví, že od 23. července 1992 mohou být produkty, které jsou dováženy ze třetích zemí, uvedeny na trh pouze tehdy, pokud pocházejí ze třetí země uvedené v seznamu, který je třeba vypracovat; že čl.
11 odst. 2 stanoví podmínky, které musí třetí země splnit, aby mohla být do tohoto seznamu zařazena;
vzhledem k tomu, že je třeba uvedený seznam vypracovat; že je dále třeba stanovit prováděcí pravidla pro postup posuzování žádosti třetí země o její zařazení do seznamu;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem výboru uvedeného v článku 14 nařízení (EHS) č. 2092/91,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Seznam třetích zemí podle čl. 11 odst. 1 písm. a) nařízení (EHS) č. 2092/91 je uveden v příloze tohoto nařízení.
Tento seznam uvádí všechny informace, které jsou považovány za důležité s ohledem na každou ze třetích zemí k identifikaci produktů, na které se vztahují pravidla, a zejména je třeba uvést:
- orgán nebo subjekt nebo subjekty odpovědné ve třetí zemi za vydávání osvědčení o kontrole pro dovoz do Společenství,
- kontrolní orgán nebo orgány ve třetí zemi nebo soukromé subjekty uznané danou třetí zemí k výkonu dohledu.
Dále může popřípadě seznam uvádět:
- přípravné jednotky a vývozce, na které se vztahuje kontrolní systém,
- produkty, na které se vztahují pravidla.
Článek 2
1. Komise zváží zařazení třetí země do seznamu v příloze po obdržení žádosti o zařazení od zástupce dané třetí země.
2. V období šesti měsíců od jejího přijetí se žádost o zařazení doplní technickými podklady v jednom z úředních jazyků Společenství, které zahrnují všechny informace, které Komise potřebuje, aby se ujistila, že u produktů určených na vývoz do Společenství jsou splněny podmínky stanovené v čl. 11 odst. 2 nařízení (EHS) č. 2092/91. Podklady zahrnují zejména tyto podrobné informace:
a) typy, a pokud možno, odhad množství zemědělských produktů a potravin určených na vývoz do Společenství podle pravidel uvedených v článku 11;
b) pravidla produkce používaná ve třetí zemi, zejména:
- základní zásady podle přílohy I nařízení (EHS) č. 2092/91,
- produkty schválené pro používání během fáze zemědělské produkce, zejména přípravky pro ochranu rostlin, detergenty, hnojiva nebo pomocné půdní látky,
- složky nezemědělského původu schválené ve zpracovaných produktech a procesy a ošetření schválené během zpracování;
c) pravidla kontrolního systému a organizace provádění tohoto systému ve třetí zemi:
- název orgánu odpovědného za kontrolu ve třetí zemi nebo soukromých subjektů oprávněných k provádění kontrol,
- prováděcí pravidla pro kontroly na hospodářstvích a u přípravných jednotek a sankce, které mohou být uplatněny v případě protiprávních jednání,
- název/názvy a adresa/adresy orgánu nebo subjektu nebo subjektů odpovědných ve třetí zemi za vydávání osvědčení pro dovozy do Společenství,
- informace potřebné při organizaci sledování dodržování pravidel pro systém produkce a kontrolní systém, včetně vydávání osvědčení.
Název orgánu odpovědného za toto sledování a podrobnosti o něm,
- seznam zpracovatelských jednotek a vývozců do Společenství; počet producentů a pěstební plocha;
d) je-li k dispozici, zpráva o kontrole na místě vypracovaná nezávislými odborníky o účinném zavádění pravidel produkce a kontrolních pravidel uvedených v písmenech b) a c) výše.
3. Komise při posuzování žádosti o zařazení na seznam může požadovat jakékoli další potřebné informace, aby zjistila, zda pravidla o produkci a kontrole ve třetí zemi jsou rovnocenná pravidlům stanoveným nařízením (EHS) č.
2092/91, včetně podávání zpráv o kontrole na místě vypracovaných odborníky, jejichž nezávislost byla uznána Komisí.
Navíc, pokud je to nezbytné, může Komise provést kontrolu na místě odborníky, které určila.
4. Zařazení třetí země do seznamu uvedeného v příloze může být vázáno na podmínku, že budou předkládány pravidelné zprávy o kontrole na místě, vypracované nezávislými odborníky o účinném provádění pravidel produkce a kontrolních pravidel v dané třetí zemi.
Navíc, pokud je to nezbytné, může Komise provést kontrolu na místě odborníky, které určí.
5. Pokud jsou po zařazení třetí země do seznamu uvedeného v příloze učiněny nějaké změny platných opatření ve třetí zemi nebo jejich provádění, třetí země o tom uvědomí Komisi.
Na základě takových informací může být učiněno rozhodnutí o změně podrobností o zařazení do seznamu vztahujících se ke třetí zemi uvedené v příloze, nebo neučinit zápis takové země v souladu s postupem stanoveným v článku 14 nařízení (EHS) č.
2092/91; podobné rozhodnutí může být rovněž učiněno v případě, kdy třetí země neposkytla informace požadované tímto odstavcem.
6. Pokud obdrží Komise po zařazení třetí země do seznamu uvedeného v příloze informace vyvolávající pochybnosti o skutečném provádění popsaných opatření, může požádat danou třetí zemi o předložení požadovaných informací, včetně předložení zpráv o kontrole na místě, vypracovaných nezávislými odborníky, nebo může prosadit umožnění kontroly na místě odborníky, které sama určí.
Na základě takových informací nebo zpráv může být učiněno rozhodnutí pozastavit zařazení do seznamu v souladu s postupem stanoveným v článku 14 nařízení (EHS) č.
2092/91; podobné rozhodnutí může být rovněž učiněno v případě, kdy třetí země neposkytla požadované informace ve lhůtě stanovené v žádosti Komise, nebo kdy třetí země nesouhlasila s kontrolou na místě ke zjištění splnění podmínek pro zařazení do seznamu.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost sedmým dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 189/92 ze dne 27. ledna 1992, kterým se stanoví prováděcí pravidla k určitým kontrolním opatřením přijatým Organizací pro rybolov v severozápadním Atlantiku
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 170/83 ze dne 25. ledna 1983 o zavedení režimu Společenství pro zachování a řízení rybolovných zdrojů [1], ve znění aktu o přistoupení z roku 1985, a zejména na článek 11 uvedeného aktu,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že Úmluva o budoucí multilaterální spolupráci při rybolovu v severozápadním Atlantiku, dále jen úmluva NAFO, byla schválena nařízením Rady (EHS) č. 3179/78 [2] a vstoupila v platnost dnem 1. ledna 1979;
vzhledem k tomu, že Organizace pro rybolov v severozápadním Atlantiku (NAFO), která byla založena na základě úmluvy NAFO, přijala mezinárodní společný inspekční program, který Rada schválila nařízením (EHS) č. 1956/88 [3];
vzhledem k tomu, že Komise pro rybolov NAFO přijala na svém 13. výročním zasedání v Dartmouthu dne 13. září 1991 návrh na zavedení kontrolního opatření, které rybářským plavidlům ukládá, aby sdělovala určité údaje o svých činnostech v oblasti upravené předpisy NAFO; že uvedený návrh je pro Společenství přijatelný,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Plavidla, která plují pod vlajkou členského státu Společenství a na něž se vztahuje mezinárodní společný inspekční program NAFO, sdělí Komisi Evropských společenství a zároveň také svým příslušným vnitrostátním orgánům v souladu s pravidly stanovenými v příloze údaje, které jsou v této příloze uvedeny.
Článek 2
Do 24 hodin od přijetí zpráv předá Komise údaje obsažené v uvedených zprávách výkonnému tajemníkovi NAFO.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 284/92 ze dne 3. února 1992, kterým se mění nařízení (EHS) č. 1911/91 o uplatňování právních předpisů Společenství na Kanárské ostrovy, pokud jde o společnou zemědělskou politiku
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na akt o přistoupení Španělska a Portugalska, a zejména na čl. 25 odst. 4 první pododstavec uvedeného aktu,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
vzhledem k tomu, že Rada nařízením (EHS) č.
1911/91 [2] rozhodla, že by se Kanárské ostrovy měly postupně stát součástí celního území Společenství a že by se na Kanárské ostrovy měly, rovněž postupně, vztahovat všechny společné politiky; že bylo rozhodnuto, že by při tom neměla být dotčena zvláštní opatření, jejichž účelem je zohlednit zvláštní nesnáze vyplývající z jejich odlehlosti, ostrovní povahy a tradičního hospodářského a daňového postavení;
vzhledem k tomu, že podle článků 2 a 10 výše uvedeného nařízení závisí uplatňování společné zemědělské politiky na vstupu v platnost zvláštních předpisů o zásobování; že uplatňování této politiky musí být navíc doprovázeno zvláštními opatřeními pro zemědělskou produkci na Kanárských ostrovech;
vzhledem k tomu, že rozhodnutím Rady 91/314/EHS ze dne 26. června 1991, kterým se stanoví program možností specifických pro odlehlost a ostrovní povahu Kanárských ostrovů (Poseican) [3], byly stanoveny obecné zásady možností, kterých lze využít s ohledem na zvláštní rysy a nesnáze Kanárských ostrovů;
vzhledem k tomu, že pro přípravu a provedení nástrojů této politiky je zapotřebí důkladnější znalost potřeb trhu Kanárských ostrovů s řádným ohledem na místní výrobu a tradiční obchodní toky, aby mohla být přijata opatření, která jsou nejvhodnější pro podporu a zdokonalení zemědělství na souostroví, a zejména pro pěstování tropických produktů;
vzhledem k tomu, že opatření musí být vypracována v rámci partnerské spolupráce mezi Komisí a vnitrostátními a regionálními orgány s cílem zajistit, aby se tato opatření a opatření přijatá na vnitrostátní a regionální úrovni vzájemně doplňovala;
vzhledem k tomu, že z důvodu složitosti přípravných prací nezbytných pro řádné zohlednění uvedených specifických rysů a nesnází a kvůli požadavkům vyplývajícím z partnerské spolupráce nebude možné uplatňovat od 1. ledna 1992 opatření, která musí doprovázet zavádění společné zemědělské politiky na souostroví; že by se jejich použitelnost měla odložit nejpozději na 1. červenec 1992;
vzhledem k tomu, že by mělo být připomenuto, že se až do vstupu v platnost zvláštních předpisů o zásobování použijí ustanovení aktu o přistoupení o uplatňování společné zemědělské politiky na Kanárské ostrovy, s výjimkou ustanovení o přístupu výrobků pocházejících z Kanárských ostrovů do jiných částí Společenství,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Ve druhé větě čl. 10 odst. 2 nařízení (EHS) č. 1911/91 se datum "1. ledna 1992" nahrazuje datem "1. července 1992".
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. ledna 1992.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
ze dne 7. února 1992, kterým se mění nařízení (EHS) č. 410/90, kterým se stanoví normy jakosti pro kiwi
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1035/72 ze dne 18. května 1972 o společné organizaci trhu s ovocem a zeleninou[1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1623/91[2], a zejména na čl. 2 odst. 2 druhý pododstavec uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č. 410/90[3] stanoví normy jakosti pro kiwi;
vzhledem k tomu, že některá z ustanovení se v různých jazykových verzích liší; že by se tato tudíž ustanovení měla pozměnit;
vzhledem k tomu, že by se za účelem uvedení norem jakosti pro kiwi do souladu s ostatními normami EHS pro ovoce a zeleninu měly provést změny týkající se "uchování jakosti", "velikosti" a "třídění podle velikosti";
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro ovoce a zeleninu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Příloha nařízení Komise (EHS) č. 410/90 se mění takto:
1. Část II "Ustanovení o jakosti" bodě B "Třídy jakosti" se mění takto:
a) v bodě i) "výběr" se odstavec 2 nahrazuje tímto:
"Musí být prosté vad s výjimkou velmi malého povrchového kazu pod podmínkou, že nemá vliv na jakost, uchování jakosti a na celkový vnější vzhled produktu nebo na jeho obchodní úpravu v balení."
b) v bodě ii) "třída I" třetí odstavec ve všech jazykových verzích zní:
"Musí mít charakteristiky odrůdy.
Je však možno povolit následující drobné vady za předpokladu, že nemají vliv na celkový vnější vzhled produktu, na jakost, uchování jakosti a obchodní úpravu balení:
drobná vada ve tvaru (avšak prostá vyboulení nebo deformací),
drobná vada v zabarvení,
povrchové vady na slupce za předpokladu, že celková postižená plocha nepřesahuje 1 cm2,
malá "Haywardova skvrna" v podobě podélných čar a bez výrůstků."
c) v bodě iii) "třída II" třetím odstavci čtvrtá odrážka zní:
" několik zřetelnějších "Haywardových skvrn" s drobným výrůstkem."
2. V části III "Ustanovení o třídění podle velikosti" se první odstavec nahrazuje tímto:
"Velikost se určuje podle hmotnosti plodu."
3. Část V "Ustanovení o obchodní úpravě" se mění takto:
a) v bodě A "Stejnorodost" se první odstavec nahrazuje tímto:
"Obsah každého balení musí být stejnorodý a obsahovat pouze kiwi stejného původu, odrůdy, jakosti a velikosti."
b) v bodě B "Obalová úprava" se třetí odstavec nahrazuje tímto:
"Balení musí být bez všech cizorodých látek".
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
ze dne 10. února 1992, kterým se mění nařízení (EHS) č. 1538/91, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení (EHS) č. 1906/90 o některých obchodních normách pro drůbeží maso
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1906/90 ze dne 26. června 1990 o některých obchodních normách pro drůbež [1], a zejména na článek 9 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že článek 15 nařízení Komise (EHS) č.
1538/91 [2], ve znění nařízení (EHS) č. 2988/91 [3], stanoví výjimku umožňující hospodářským subjektům používat do 31. prosince 1991 obalový materiál se zastaralým označením; že nadále existují zásoby starého obalového materiálu a že by malým a středním podnikům mělo být usnadněno přechodné období; že je tudíž žádoucí, aby uvedený termín byl prodloužen do 31. března 1992;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro drůbeží maso a vejce,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V článku 15 nařízení (EHS) č. 1538/91 se datum "31. prosince 1991" nahrazuje datem "31. března 1992."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost sedmým dnem po vyhlášení
ze dne 12. února 1992,
kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (EHS) č.
3763/91, pokud jde o kvótu Společenství pro dovoz 8000 tun pšeničných otrub kódu KN 230230 pocházejících ze zemí AKT do francouzského departementu Réunion
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č.
3763/91 ze dne 16. prosince 1991 o zvláštních opatřeních pro francouzské zámořské departementy týkajících se některých zemědělských produktů, a zejména na čl. 3 odst.
vzhledem k tomu, že podle čl.
3 odst. 4 nařízení (EHS) č.
3763/91 se v rámci ročního objemu 8000 tun dovozní dávka pro dovoz pšeničných otrub kódu KN 230330 ze zemí AKT do francouzského zámořského departementu Réunion nepoužije;
vzhledem k tomu, že by měla být především stanovena podrobná pravidla pro správu této kvóty; že by v této souvislosti mělo být stanoveno, že dovozní licence jsou vydávány po lhůtě na rozmyšlenou a případně podle stanovení jednotného koeficientu snížení pro množství, o něž se žádá; že by dále mělo být v zájmu hospodářských subjektů stanoveno, že žádost o licenci lze stáhnout poté, co byl koeficient snížení stanoven;
vzhledem k tomu, že by mělo být v zájmu zjednodušení správy kvóty stanoveno, že Francie rozhodne o použití jednotného koeficientu snížení pro množství, o něž se žádá; že při takovém přenesení pravomocí je nezbytné, aby Komise byla pravidelně informována o rozhodnutích přijatých za tímto účelem;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro obiloviny,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ: Článek 1
Tímto nařízením se stanoví prováděcí pravidla pro roční kvótu Společenství pro dovoz 8000 tun pšeničných otrub kódu KN 230230, osvobozený od dávky, ze zemí AKT do francouzského departementu Réunion podle čl. 3 odst.
4 nařízení Rady (EHS) č.
3763/91.
Článek 2 1. Žádosti o dovozní licence v rámci kvóty uvedené v článku 1 se podají u příslušného francouzského orgánu, který je pro tento účel určen, každé pondělí do 13. hodin bruselského času a pokud tento den není pracovní, podají se první následující pracovní den.
2. Žádosti o dovozní licence se nesmí týkat množství, které je vyšší než množství, jež je k dispozici v rámci kvóty. 3. Pokud žádosti o dovozní licenci překročí množství, které je k dispozici, stanoví členský stát jednotný koeficient snížení pro množství, o něž se žádá, nejpozději do tří pracovních dnů po dni, kdy byly žádosti podány. V takovém případě mohou být žádosti o licence na písemnou žádost staženy ve lhůtě jednoho pracovního dne po dni, kdy byl stanoven koeficient snížení.
4. Licence se vydají nejpozději pátý pracovní den po dni podání žádosti.
[2] Odchylně od čl. 8 odst.
4 nařízení Komise (EHS) č. 3719/88 nesmí být dovezené množství vyšší než množství uvedené v kolonkách 17 a 18 dovozní licence.
Za tímto účelem se do kolonky 19 uvedené licence zapíše číslice 0.
6. Do kolonky "Poznámky" žádosti o dovozní licenci a do kolonky 24 dovozní licence se zapíše "Osvobozeno od dávky (kvóta pro Réunion) — nařízení (EHS) č.
338/92".
7. Licence zavazují k dovozu ze zemí AKT.
V kolonce 8 žádosti o licence a licence se uvede země AKT původu.
8. Dovozní licence jsou plané 45 dnů ode dne jejich vydání.
Sazba jistoty týkající se licencí je 16 ECU/t.
9. Francie informuje Komisi o rozhodnutích přijatých za účelem provádění ustanovení tohoto článku telexem nebo telefaxem každý pátek do 13 hodin bruselského času.
Tato informace se sdělí odděleně od informací týkajících se jiných žádostí o dovozní licence v odvětví obilovin.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost sedmým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 388/92 ze dne 18. února 1992, kterým se stanoví prováděcí pravidla ke zvláštnímu režimu dodávek produktů z obilovin do francouzských zámořských departementů a předběžný odhad dodávek
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 3763/91 ze dne 16. prosince 1991 o zvláštních opatřeních pro francouzské zámořské departementy týkajících se některých zemědělských produktů [1], a zejména na čl.
2 odst.
6 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č. 131/92 [2] stanoví společná prováděcí pravidla pro zavedení zvláštního režimu dodávek některých zemědělských produktů do francouzských zámořských departementů;
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č. 3719/88 [3] naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 92/91 [4] stanoví zejména prováděcí pravidla pro dovozní licence; že nařízení Komise (EHS) č. 891/89 [5], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 3562/91 [6], stanoví doplňující a pozměňující pravidla specifická pro odvětví obilovin;
vzhledem k tomu, že pro zohlednění obchodních zvyklostí specifických pro odvětví obilovin, jakož i zvláštní povahy obchodování s otrubami by měla být stanovena doplňující a pozměňující pravidla k nařízení (EHS) č. 131/92;
vzhledem k tomu, že pro účely článku 2 nařízení (EHS) č. 3763/91 je třeba sestavit předběžný odhad dodávek produktů z obilovin do francouzských zámořských departementů; že tento odhad má v průběhu hospodářského roku umožňovat vzájemnou zaměnitelnost množství stanovených pro dotčené produkty a v případě nutnosti i zvýšení celkového množství stanoveného pro pícniny z obilovin;
vzhledem k tomu, že by členské státy měly určit příslušný orgán pro vydávání dovozních licencí a osvědčení o podpoře, jakož i pro přijímání žádostí o podporu a její vyplácení;
vzhledem k tomu, že je třeba stanovit časový plán pro podání žádostí o licence a osvědčení a podmínky pro přijatelnost těchto žádostí, zejména pokud jde o skládání jistoty; že je rovněž třeba stanovit dobu platnosti dovozních licencí a osvědčení o podpoře v souladu s potřebami zásobování a požadavky řádné správy tím, že vzhledem k zvláštní situaci ve francouzských zámořských departementech se prodlouží doba platnosti osvědčení o podpoře;
vzhledem k tomu, že je třeba upravit podporu poskytovanou pro dodávku produktů z obilovin pocházejících ze Společenství na základě rozdílu mezi prahovou cenou daného produktu v měsíci podání žádosti o osvědčení o podpoře a v měsíci, ve kterém se osvědčení použije, aby se především před sklizní zamezilo dodávkovým závazkům, které využívají podporu pro nový hospodářský rok, a také aby se zohlednila platná praxe v odvětví obilovin;
vzhledem k tomu, že pro zajištění řádné správy režimu dodávek je třeba stanovit dodatečné podmínky pro uvolnění jistoty;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro obiloviny,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Podle článku 2 nařízení (EHS) č. 3763/91 jsou množství předběžného odhadu dodávek, která jsou osvobozena od dovozních cel při dovozu ze třetích zemí nebo na která se vztahuje podpora Společenství, uvedena v příloze.
2. Aniž je během finančního roku dotčeno zvýšení celkového množství stanoveného pro pícniny z obilovin, lze příslušná množství stanovená pro jednotlivé dotčené obiloviny překročit nejvýše o 20 %, pokud je dodrženo celkové množství.
Článek 2
Členský stát určí příslušný orgán pro:
a) vydávání dovozní licence uvedené v článku 2 nařízení (EHS) č. 131/92;
b) vydávání osvědčení o podpoře uvedeného v článku 3 výše uvedeného nařízení a
c) vyplácení podpory dotčeným hospodářským subjektům a pro správu jistot.
Článek 3
Ustanovení nařízení (EHS) č. 131/92 se použijí obdobně.
Článek 4
1. Žádosti o licence a osvědčení se předloží příslušnému orgánu během prvních pěti pracovních dnů každého měsíce.
Žádost o licenci nebo osvědčení je přijatelná pouze v případě, že:
a) nepřekročí maximální množství, které je k dispozici pro každou lhůtu pro podání žádostí o licence nebo osvědčení;
b) bylo před uplynutím lhůty pro podání žádostí o licence a osvědčení prokázáno, že zájemce složil jistotu. Částka jistoty je 25 ECU/t.
2. Jestliže jsou licence a osvědčení v důsledku stanovení jednotného koeficientu snížení vydány pro menší množství, než je množství uvedené v žádosti, mohou hospodářské subjekty vzít své žádosti písemně zpět do pěti pracovních dní od data, kdy byl tento koeficient snížení stanoven.
Článek 5
1. Platnost dovozních licencí končí posledním dnem měsíce, který následuje po měsíci, ve kterém byly vydány.
2. Platnost osvědčení o podpoře končí posledním dnem druhého měsíce, který následuje po měsíci, ve kterém byla vydána.
Článek 6
Částka podpory se upraví podle rozdílu mezi prahovou cenou dotčených obilovin v měsíci, ve kterém bylo o osvědčení o podpoře žádáno, a v měsíci, ve kterém byly provedeny jednotlivé zápisy do osvědčení.
Článek 7
Jistota se uvolní, jestliže:
a) příslušný orgán nevyhověl žádosti;
b) hospodářský subjekt vzal zpět svoji žádost podle čl. 4 odst. 2;
c) byl předložen důkaz, že licence nebo osvědčení byly využity; jistota se poté uvolní v poměru k množstvím, která jsou zapsána do licence nebo osvědčení;
d) byl předložen důkaz, že příslušný produkt přestal být vhodný pro použití nebo nebylo možno provést operaci z důvodu vyšší moci.
Článek 8
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č.
396/92 ze dne 18. února 1992
o zařazení určitého zboží do kombinované nomenklatury
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č.
2658/87 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
3694/91 [2], a zejména na článek 9 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že k zajištění jednotného uplatňování kombinované nomenklatury tvořící přílohu uvedeného nařízení je nezbytné přijmout opatření k zařazení zboží uvedeného v příloze tohoto nařízení;
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č.
2658/87 stanovilo všeobecná pravidla pro výklad kombinované nomenklatury a že se tato pravidla vztahují i na každou jinou nomenklaturu, která je na ní plně nebo částečně založena nebo k ní přidává další třídění a která je zřízena zvláštními předpisy Společenství za účelem uplatňování celních nebo jiných opatření týkajících se obchodu se zbožím;
vzhledem k tomu, že podle uvedených všeobecných pravidel musí být zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze tohoto nařízení zařazeno na základě odůvodnění ve sloupci 3 do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro nomenklaturu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze se v kombinované nomenklatuře zařazuje do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2 této tabulky.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým prvním dnem po vyhlášení
ze dne 10. února 1992, kterým se mění nařízení (EHS) č. 1956/88, kterým se stanoví prováděcí pravidla k mezinárodnímu společnému inspekčnímu programu přijatému Organizací pro rybolov v severozápadním Atlantiku
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 170/83 ze dne 25. ledna 1983 o zavedení režimu Společenství pro zachování a řízení rybolovných zdrojů [1], a zejména na článek 11 uvedeného zařízení,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č.
1956/88 [2] provádí mezinárodní společný inspekční program přijatý Komisí pro rybolov Organizace pro rybolov v severozápadním Atlantiku (NAFO) dne 10. února 1988;
vzhledem k tomu, že Komise pro rybolov NAFO přijala dne 13. září 1991 návrh na změněný program, dále nazvaný "mezinárodní společný inspekční a sledovací program"; že v souladu s článkem XI úmluvy NAFO se stává pro smluvní strany vykonavatelný ode dne 6. ledna 1992, pokud tyto strany nevznesou žádné námitky; že změněný program je pro Společenství přijatelný;
vzhledem k tomu, že je nutné stanovit prováděcí pravidla pro změněný program,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (EHS) č. 1956/88 se mění takto:
1. Článek 1 se mění tímto:
"Článek 1
Mezinárodní společný inspekční a sledovací program přijatý dne 13. září 1991 Komisí pro rybolov NAFO, dále jen "program", se použije ve Společenství.
Znění tohoto programu se připojuje k tomuto nařízení."
2.
V článku 2 se odstavec 1 nahrazuje tímto:
"1.
Komise Evropských společenství ustanoví do programu inspektory Společenství.
Inspektoři mohou být přiděleni Komisí nebo některým členským státem.
Inspektor Společenství může být naloděn na palubu plavidla nebo letadla členských států, které vykonávají inspekční úkoly nebo sledování v oblasti upravené předpisy."
3.
Program se nahrazuje programem uvedeným v příloze tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 443/92 ze dne 25. února 1992 o finanční a technické pomoci asijským a latinskoamerickým rozvojovým zemím a o hospodářské spolupráci s nimi
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 235 této smlouvy,
s ohledem na návrhy Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
vzhledem k tomu, že Společenství sleduje politiku finanční a technické spolupráce s asijskými a latinskoamerickými rozvojovými zeměmi (ALA) od roku 1976, k níž později připojilo hospodářskou spolupráci; že tyto formy spolupráce jsou součástí celkové politiky spolupráce s rozvojovými zeměmi jako jedním celkem, což zahrnuje rozvoj jejich obchodu integrací do mnohostranných obchodních systémů vhodnými opatřeními, jež se mají přijmout v rámci příslušných mezinárodních organizací, a zvláštními opatřeními, jako je systém Společenství všeobecných celních preferencí;
vzhledem k tomu, že současný proces budování Evropy a vzrůstajícího vlivu Společenství v rozvojových zemích celého světa odůvodňují pokračování, s náležitým ohledem na doplňkovou povahu postupu Společenství, vzájemně výhodné hospodářské spolupráce s asijskými a latinskoamerickými rozvojovými zeměmi a podpory Společenství v jejich rozvoji, rozšiřování spolupráce na ostatní země nebo odvětví v těchto regionech, zvýšeného financování těch politik a úsilí zajistit, že budou lépe přizpůsobeny státním a místním potřebám v rámci každého regionu;
vzhledem k tomu, že Evropská rada při mnoha příležitostech potvrdila politickou vůli Společenství posílit jeho spolupráci s regiony světa, kde je úroveň rozvoje stále neodpovídající, a činit tak prostřednictvím zvýšeného, koordinovaného a mnohostranného úsilí ze strany Společenství a jeho členských států;
vzhledem k tomu, že Evropská rada na svém zasedání v Lucemburku ve dnech 28. a 29. června 1991 požádala Společenství a jeho členské státy, prostřednictvím politiky spolupráce Společenství a zařazováním doložek o lidských právech do hospodářských dohod a dohod o spolupráci se třetími zeměmi, o aktivní podporu lidských práv a o účast, bez diskriminace, všech jednotlivců nebo skupin na životě společnosti, berouc v úvahu zejména roli žen;
vzhledem k tomu, že Evropský parlament tuto záležitost podrobně zkoumal při řadě příležitostí a vyzýval k intenzivnější spolupráci a ke změně stávajících právních předpisů k zajištění toho, aby podpora byla účinnější a průhlednější;
vzhledem k tomu, že 4. února 1991 Rada přijala konečná rozhodnutí o pokynech pro spolupráci s asijskými a latinskoamerickými rozvojovými zeměmi, zahrnující zejména priority a odvětví, jež se mají vzít v úvahu, zvýšení prostředků, které jim mají být přiděleny, a umožnění indikativního střednědobého plánování těchto prostředků;
vzhledem k tomu, že Evropský parlament a Rada při potvrzování tradičních oblastí činnosti stanovily nové priority vztahující se zejména k životnímu prostředí, lidskému rozměru rozvoje a k potřebě hospodářské spolupráce, jež se má uskutečňovat v oboustranném zájmu Společenství i jeho partnerských zemí;
vzhledem k tomu, že je třeba přijmout ustanovení pro financování podpory zmiňované v tomto nařízení i jiné podpory asijským a latinskoamerickým rozvojovým zemím;
vzhledem k tomu, že se částka 2750 milionů ECU považuje za nezbytnou pro provádění podpory uvedené v tomto nařízení i jiné podpory asijským a latinskoamerickým rozvojovým zemím v počátečním pětiletém období (1991 až 1995);
vzhledem k tomu, že částka považovaná za nezbytnou pro financování let 1991 až 1992 je podle stávajícího finančního výhledu 1 069,8 milionu ECU;
vzhledem k tomu, že částky, jež se mají vynaložit na financování podpory v letech 1993 až 1995, by měly být zahrnuty ve stávajícím finančním rámci Společenství a že asijským a latinskoamerickým rozvojovým zemím by měla být dána stejná priorita v rozpočtu na léta 1993 až 1995, jakou měly v letech 1991 až 1992;
vzhledem k tomu, že objem podpory Společenství na období po roce 1995 by měl být určen v souladu se stávajícími postupy;
vzhledem k tomu, že by měla být stanovena pravidla pro řízení správy finanční a technické pomoci asijským a latinskoamerickým zemím a pro hospodářskou spolupráci s nimi;
vzhledem k tomu, že je nezbytné zrušit nařízení Rady (EHS) č. 442/81 ze dne 17. února 1981 o finanční a technické pomoci nepřidruženým rozvojovým zemím [3];
vzhledem k tomu, že Smlouva neposkytuje jiné zvláštní pravomoci pro přijetí tohoto nařízení než pravomoci podle článku 235,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Společenství pokračuje ve spolupráci a rozšiřování spolupráce s asijskými a latinskoamerickými rozvojovými zeměmi (dále jen "rozvojové země ALA"), které nejsou signatáři úmluvy z Lomé a nevyužívají výhod politiky spolupráce Společenství se třetími zeměmi Středomoří.
Tato spolupráce, která doplňuje pomoc členských států, zahrnuje finanční a technickou rozvojovou pomoc a hospodářskou spolupráci.
V této souvislosti Společenství přikládá nejvyšší důležitost podpoře lidských práv, podpoře procesu demokratizace, účinné a spravedlivé veřejné správy, ochraně životního prostředí, liberalizaci trhu a posílení kulturního rozměru prostřednictvím rozšiřování dialogu o politických, hospodářských a sociálních otázkách vedených v oboustranném zájmu.
Článek 2
Cílem politik Společenství týkajících se rozvoje a spolupráce je humánní rozvoj.
Uvědomujíc si skutečnosti, že dodržování a uplatňování lidských práv, základních svobod a principů demokracie je podmínkou skutečného a trvalého hospodářského a sociálního rozvoje, věnuje Společenství zvýšenou podporu zemím nejvíce oddaným těmto principům, zejména konkrétním iniciativám za účelem jejich uvedení do praxe.
V případě zásadního a trvalého porušování lidských práv a principů demokracie by Společenství mohlo změnit nebo dokonce zastavit provádění spolupráce s dotyčnými státy omezením spolupráce na činnosti s přímým prospěchem pro ty skupiny obyvatelstva, které jej potřebují.
Článek 3
Všechny rozvojové země ALA jsou vhodné pro finanční a technickou pomoc a hospodářskou spolupráci.
Příjemci podpory a partnery pro spolupráci mohou být nejen státy a regiony, ale i decentralizované správní orgány, regionální organizace, veřejnoprávní subjekty, místní nebo tradiční společenství, soukromé instituce a subjekty, včetně družstev a nevládních organizací.
Při poskytování podpory uvedené v tomto nařízení se berou v úvahu potřeby a priority každé země a každého regionu.
Finanční a technická pomoc
Článek 4
Finanční a technická pomoc se přednostně zaměřuje na nejchudší skupiny obyvatelstva a nejchudší země v těchto dvou oblastech prostřednictvím zavádění programů a projektů v kterémkoli odvětví, v němž podpora Společenství může hrát důležitou úlohu.
Opatření se zavádějí zejména v oblastech, kde je těžké mobilizovat domácí, hospodářské a lidské zdroje, ale které mají strategický význam buď pro rozvoj příslušných zemí, nebo pro mezinárodní společenství jako celek.
Článek 5
Finanční a technická pomoc se zaměřuje zejména na rozvoj venkova a zlepšení úrovně zajištění výživy.
V tomto ohledu může integrace potravinové pomoci do jiných nástrojů rozvoje pomoci této formě k tomu, aby splnila zvláštní úlohu a cíle.
Podpora venkova od Společenství musí rovněž zahrnovat opatření v malých městech sloužících venkovským oblastem za účelem podpory zaměstnanosti.
Zlepšování hospodářského, právního a sociálního prostředí soukromého sektoru včetně malých a středních podniků musí být rovněž bráno v úvahu.
Dlouhodobými prioritami je ochrana životního prostředí a přírodních zdrojů a udržitelný rozvoj. Vážený průměr nezbytných finančních prostředků podpory pro období let 1991 až 1995, což je 10 %, se odloží stranou pro projekty speciálně zaměřené na ochranu životního prostředí, zejména tropických pralesů.
Navíc je brán zřetel na všechny činnosti k ochraně životního prostředí a přírodních zdrojů.
Zvláštní pozornost musí být věnována opatřením v boji proti drogám.
Spolupráce Společenství s rozvojovými zeměmi ALA za účelem podpory boje proti drogám postoupí na úroveň dialogu v rámci obecnějších souvislostí hospodářského rozvoje producentských zemí a jejich spolupráce s Evropským společenstvím.
Tato spolupráce zahrnuje opatření obsahující jak humanitární, tak rozvojovou podporu.
Lidský rozměr rozvoje je přítomen ve všech oblastech činnosti, jak vyplývá z cíle této formy spolupráce.
Kulturní rozměr rozvoje musí být trvalým cílem všech činností a programů, s nimiž je Společenství spojeno.
Podporu je tudíž třeba přidělovat mimo jiné zvláštním projektům rozšiřování demokracie, účinné a spravedlivé veřejné správy a lidských práv.
Navíc je třeba věnovat péči nejen tomu, že změny přinášené projekty a programy nemají škodlivé vlivy na postavení a roli žen, ale že jsou naopak přijímána zvláštní opatření nebo dokonce projekty za účelem zvýšení jejich aktivní účasti, na základě rovnosti, ve výrobním procesu a jeho výsledcích, v sociálních činnostech a při rozhodování.
Zvláštní pozornost se rovněž věnuje ochraně dítěte.
Etnickým menšinám je zaručena zvláštní pozornost prostřednictvím opatření určených pro zlepšení jejich životních podmínek při respektování jejich kulturní identity.
Zvláštní pozornost se věnuje demografickým otázkám, zejména otázkám spojeným s růstem počtu obyvatel.
Podpora Společenství rozvojovým projektům a programům musí brát ohled na makroekonomické a odvětvové problémy a upřednostňovat akce, které mají vliv na strukturální uspořádání hospodářství, na rozvoj politiky jednotlivých odvětví a na rozvoj institucí.
Za účelem zvýšení jejich účinnosti a dosažení významnější součinnosti je třeba hledat dialog a spolupráci s příslušnými mezinárodními institucemi a dvoustrannými poskytovateli prostředků.
Podpora vnitrostátních institucí rozvojových zemí za účelem posílení jejich schopnosti řídit rozvojové politiky a projekty představuje oblast činnosti, která pravděpodobně převezme strategické místo v procesu rozvoje.
V této souvislosti je důležitým prvkem udržování vhodného dialogu mezi rozvojovými zeměmi a Společenstvím.
Regionální spolupráce mezi rozvojovými zeměmi se považuje za prioritní oblast finanční a technické pomoci, zejména v těchto oblastech:
- spolupráce v oblasti životního prostředí,
- rozvoj vnitroregionálního obchodu,
- posílení regionálních institucí,
- podpora regionální integrace a vzniku společných politik a činností mezi rozvojovými zeměmi,
- regionální komunikace, zejména co se týká standardů, sítí a služeb, včetně telekomunikací,
- výzkum,
- vzdělávání,
- rozvoj zemědělství a zabezpečení výživy,
- spolupráce v oblasti energetiky.
Část podpory může být věnována na asanaci a obnovu po přírodních katastrofách všech druhů a na opatření pro prevenci před těmito pohromami.
Článek 6
Finanční a technická pomoc se poskytne relativně vyspělejším rozvojovým zemím ALA, zejména v těchto oblastech a případech:
- rozvoj demokracie a lidských práv,
- prevence přírodních katastrof a obnova po těchto katastrofách,
- boj proti drogám,
- životní prostředí a přírodní zdroje,
- posilování institucí, zejména orgánů veřejné správy,
- pilotní programy s cílem pomoci neprivilegovaným vrstvám obyvatelstva, zejména ve velkých městských aglomeracích,
- regionální spolupráce a integrace se zvláštním zřetelem k programům regionální spolupráce a integrace umožňujícím vytváření partnerství mezi chudými a relativně rozvinutými zeměmi.
Hospodářská spolupráce
Článek 7
Hospodářská spolupráce vytvořená za účelem pomoci vzájemným zájmům Společenství a jeho partnerských zemí přispívá k rozvoji rozvojových zemí ALA tím, že jim pomáhá budovat jejich institucionální kapacity za účelem vytváření prostředí příznivějšího pro investice a rozvoj a zpřístupnění většiny perspektiv otevřených prostřednictvím růstu mezinárodního obchodu, včetně jednotného evropského trhu, a posílením přítomnosti obchodníků, technologie a know-how ze všech členských států, zejména v soukromém sektoru a v malých a středních podnicích.
Hospodářská spolupráce se zaměří zejména na vytváření atmosféry důvěry prostřednictvím podpory zemí, které sledují makroekonomickou a strukturální politiku otevřenou obchodu a investicím a napomáhající převodu technologií, zejména ochranou práv k duševnímu vlastnictví.
Článek 8
Hospodářská spolupráce zahrnuje tři oblasti:
1. zlepšování vědeckého a technologického potenciálu a hospodářského, sociálního a kulturního prostředí obecně, prostřednictvím školicích programů a přenosu know-how.
Vědecká a technická spolupráce, včetně takové spolupráce v oblasti programů špičkové technologie, může přinášet prospěch také ze zavádění programu víceletého rámcového výzkumu a z článku 130n Smlouvy.
Hospodářská spolupráce je směrována hlavně k vysokým úředníkům ve státní správě, k činitelům, kteří rozhodují o hospodářských otázkách, a školitelům a zahrnuje všechny oblasti hospodářství, vědy a techniky, zejména technologie pro energetiku, průmyslovou a městskou ekologii a služby.
Měla by podporovat propojení mezi ústavy a výzkumnými centry na obou stranách a brát v úvahu jejich schopnost rychlého osvojování know-how a moderních technologií, které potom mohou být rozšiřovány v cílové zemi;
2. zdokonalování struktury institucí, které musí postupovat společně s užším dialogem s partnery za účelem vytvoření hospodářského, právního, správního a společenského klimatu příznivějšího pro rozvoj;
3. podpora podniků například prostřednictvím programů podpory obchodu, školení a technické pomoci, vytváření kontaktů mezi podniky a prostřednictvím programů pro usnadnění spolupráce mezi nimi.
Regionální spolupráce musí být považována za důležitou oblast hospodářské spolupráce, zejména s ohledem na
- spolupráci v ekologii průmyslu,
- vnitroregionální obchod,
- regionální instituce pro hospodářskou integraci,
- regionální politiky,
- komunikace, včetně telekomunikací,
- výzkum a vzdělání,
- spolupráci v oblasti energetiky,
- průmyslovou spolupráci.
Postupy zavádění
Článek 9
Finanční a technická pomoc a výdaje na hospodářskou spolupráci se poskytují převážně formou grantů financovaných ze souhrnného rozpočtu Evropských společenství.
Kde je to možné, zavádí se indikativní pětileté plánování pro každý cíl, zemi nebo případně region.
Širší koordinací se hledá spolufinancování se členskými státy nebo s jinými dárci.
Povaha podpory od Společenství musí být zachována.
Článek 10
1. Financování Společenství určené na podpory uvedené v článku 9 pokrývá počáteční pětileté období (1991 až 1995).
2. Výše finančních prostředků Společenství, která se považuje za nezbytnou pro poskytnutí podpory, je 2750 milionů ECU, z čehož se 10 % přidělí na životní prostředí, zejména na ochranu tropických pralesů.
Částka 1 069,8 milionu ECU se vyčlení na léta 1991 až 1992 v rámci finančního výhledu na léta 1988 až 1992.
Pro léta 1993 až 1995 se výše finančních prostředků zahrne do finančního rámce Společenství v té době platného.
3. Rozpočtový orgán určí prostředky, které jsou k dispozici pro každý rozpočtový rok s přihlédnutím k zásadám řádného finančního řízení uvedeného v článku 2 finančního nařízení o souhrnném rozpočtu Evropských společenství.
4. Pro následné období zahrnuté tímto nařízením se výše podpory určí v souladu s postupy v té době platnými.
Článek 11
Finanční a technická pomoc může zahrnovat veškeré náklady v cizích měnách a místní náklady na uskutečnění projektů a programů, včetně integrovaných programů a odvětvových projektů, kdykoli je to nutné.
Zejména mohou být zahrnuty výdaje na udržování a provoz činností hospodářské spolupráce, vzdělávací a výzkumné programy a rozvojové projekty a programy.
Avšak s výjimkou vzdělávacích a výzkumných programů mohou být takové výdaje financovány pouze v počáteční fázi a v klesající výši.
Systematickým úsilím se musejí hledat příspěvky, zejména v podobě finančních prostředků, od partnerů (států, místních společenství, podniků, individuálních příjemců) v rámci jejich možností a v závislosti na povaze opatření.
Z financování Společenstvím jsou vyloučeny platby daní, cel a poplatků a nákup pozemků.
Studijní náklady a krátkodobé i dlouhodobé využívání odborníků pomáhajících příjemcům a Komisi v přípravě obecných politik, vyhledávání a přípravách činností a v jejich monitorování a hodnocení se obvykle financuje z prostředků Společenství buď jako součást financování jednotlivých činností, nebo samostatně.
Článek 12
1. Část finanční a technické pomoci a hospodářské spolupráce se ponechává stranou pro opatření na vypořádání s výjimečnými okolnostmi, zejména projektů na podporu obnovy následně po přírodních katastrofách a pro uspokojení nepředvídaných priorit, zejména v zemích, v nichž situace týkající se lidských práv nebo jiné politické podmínky dříve Společenství nedovolovaly podporu poskytnout.
K tomu účelu se poskytuje nejvýše 15 %, jakmile rozpočtový orgán stanoví dostupné roční položky.
2. Veškeré nerozdělené finanční prostředky rovnající se těmto 15 % dostupných ročních položek se 31. července téhož roku uvolní k jinému způsobu přidělení.
Článek 13
Účast ve veřejných soutěžích, nabídkových řízeních, zadávání zakázek a jiném uzavírání smluv je za stejných podmínek otevřená všem fyzickým či právnickým osobám členských států.
S ohledem na finanční a technickou pomoc je tato účast obvykle rozšířena na cílový stát a může být rovněž v jednotlivých případech rozšířena na jiné rozvojové země.
Ve výjimečných, řádně odůvodněných případech mohou být ze zvláštních důvodů připuštěny jiné země původu.
Článek 14
Projekty a programy podpory, u nichž financování ze strany Společenství přesahuje 1000000 ECU, a veškeré podstatné změny a možné překročení schválených projektů a programů, které přesáhnou 20 % původně schválené částky, se schvalují postupem podle čl. 15 odst. 3.
Stejný postup se dodrží při schvalování aktů vyžadovaných k vytvoření
- indikativních víceletých pokynů, které platí pro hlavní partnerské země,
- oblastí spolupráce podle předmětu nebo odvětví.
Článek 15
1. Komise vykonává správu finanční a technické pomoci a hospodářské spolupráce.
2. Komisi je nápomocen výbor složený ze zástupců členských států a předsedá mu zástupce Komise.
3. Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k návrhu ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci. Stanovisko se přijímá většinou stanovenou v čl.
148 odst. 2 Smlouvy pro přijímání rozhodnutí, která má Rada přijímat na návrh Komise.
Hlasům zástupců členských států ve výboru je přidělena váha stanovená v uvedeném článku.
Předseda nehlasuje.
Komise přijme zamýšlená opatření, jsou-li v souladu se stanoviskem výboru.
Pokud zamýšlená opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, předloží Komise Radě neprodleně návrh opatření, která mají být přijata.
Rada se usnese kvalifikovanou většinou.
Pokud se Rada neusnese do jednoho měsíce ode dne, kdy jí byl návrh předán, přijme navrhovaná opatření Komise.
4. Komise sděluje pravidelně nejméně jednou do roka členským státům veškeré jí dostupné informace o odvětvích, projektech a činnostech, které by mohly být podle tohoto nařízení podporovány.
5. Navíc se koordinace mezi programy spolupráce Společenství a dvoustrannými programy prováděnými členskými státy uskutečňuje v rámci výboru prostřednictvím výměny informací.
Článek 16
Komise předkládá Evropskému parlamentu a Radě výroční zprávu o provádění tohoto nařízení.
Zpráva uvádí výsledky provádění rozpočtu s ohledem na závazky a platby a projekty a programy financované během roku.
Pokud je to možné, obsahuje zpráva informaci o financování členskými státy za daný rozpočtový rok.
Obsahuje také zvláštní podrobné informace (podniky, státní příslušnost atd.) o zakázkách udělených na provádění projektů a programů.
Navíc na konci každého pětiletého období Komise předkládá souhrnnou zprávu uvádějící výsledky pravidelného hodnocení, které je vypracováno s cílem ukázat nejen jak se projekty a programy prováděly, ale také vhodnost zachování nebo změny pokynů pro tuto podporu.
Článek 17
1. Zrušuje se nařízení (EHS) č. 442/81.
2. Veškeré odkazy na zrušené nařízení se považují za odkazy na toto nařízení.
Článek 18
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
ze dne 27. února 1992, kterým se mění nařízení (EHS) č. 388/92, kterým se stanoví prováděcí pravidla ke zvláštnímu režimu dodávek produktů z obilovin do francouzských zámořských departementů a předběžný odhad dodávek
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ, s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 3763/91 ze dne 16. prosince 1991 o zvláštních opatřeních pro francouzské zámořské departementy týkajících se některých zemědělských produktů [1], a zejména na čl. 2 odst. 6 a čl. 3 odst. 5 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že by měly být určeny rozvojové země, jejichž produkty z obilovin mohou být v rámci zvláštního režimu dodávek podle článku 2 a čl. 3 odst.
1 nařízení (EHS) č. 3763/91 dovezeny bez dovozní dávky do francouzských zámořských departementů; že by pro tento účel měly být použity země a území, na něž se vztahuje režim obecných sazebních preferencí pro některé zemědělské produkty;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro obiloviny, PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V nařízení Komise (EHS) č. 388/92 [2] se vkládá nový odstavec, který zní:
"3. Pro účely článku 2 a čl.
3 odst.
1 nařízení Rady (EHS) č.
3763/91 jsou rozvojové země uvedeny v příloze III a V nařízení Komise (EHS) č. 3833/90 ze dne 20. prosince 1990 o používání obecných sazebních preferencí pro rok 1991 pro některé zemědělské produkty pocházející z rozvojových zemí [3], naposledy pozměněného nařízením (EHS) č.
3587/91 [4]
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 478/92 ze dne 25. února 1992, kterým se otevírá roční celní kvóta Společenství pro krmivo pro psy nebo kočky, určené pro maloobchodní prodej, kódu KN 23091011, a roční celní kvóta Společenství pro krmivo pro ryby kódu KN ex23099041, která pocházejí a jsou dovážena z Faerských ostrovů
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 113 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že dohoda mezi Evropským hospodářským společenstvím, vládou Dánska a místní vládou Faerských ostrovů byla schválena rozhodnutím 91/668/EHS [1];
vzhledem k tomu, že dohoda stanoví roční kvótu 1000 tun krmiva pro psy nebo kočky, určeného pro maloobchodní prodej, kódu KN 23091011 a roční kvótu 5000 tun krmiva pro ryby kódu KN ex23099041, která pocházejí a jsou dovážena z Faerských ostrovů, s nulovou dávkou; že by roční kvóty měly být otevřeny nastálo od roku 1992 a pravidla pro jejich řízení by měla být stanovena prováděcím nařízením,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Dovozní dávka na krmivo pro psy nebo kočky, určené pro maloobchodní prodej, kódu KN 23091011 a na krmivo pro ryby kódu KN ex23099041, která pocházejí a jsou dovážena z Faerských ostrovů, se stanoví na 0 ECU za tunu v rámci roční kvóty 1000 tun pro kód KN 23091011 a 5000 tun pro kód KN ex23099041.
Článek 2
Prováděcí pravidla k tomuto nařízení se stanoví postupem podle článku 26 nařízení (EHS) č. 2727/75 [2].
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
ze dne 25. února 1992 o použití čl. 85 odst. 3 Smlouvy na určité kategorie dohod, rozhodnutí a jednání ve vzájemné shodě mezi společnostmi liniové dopravy (konsorcii)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 87 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že lze čl. 85 odst. 1 Smlouvy prohlásit za neúčinný pro určité kategorie dohod, rozhodnutí a jednání ve vzájemné shodě, které splňují podmínky uvedené v čl. 85 odst. 3;
vzhledem k tomu, že společná ustanovení k provedení čl. 85 odst. 3 Smlouvy by měla být přijata prostřednictvím nařízení postupem podle článku 87 Smlouvy; že podle čl. 87 odst. 2 písm. b) musí takové nařízení určit prováděcí pravidla k čl. 85 odst. 3 s přihlédnutím k nutnosti zajistit účinný dozor při co největším zjednodušení správní kontroly; že podle čl. 87 odst. 2 písm. d) se takové nařízení vyžaduje pro vymezení odpovídajících úloh Komise a Soudního dvora;
vzhledem k tomu, že liniová doprava je kapitálově náročný obor; že kontejnerizace zvýšila potřebu spolupráce a racionalizace; že obchodní loďstvo Společenství potřebuje dosáhnout nezbytných úspor z velkého rozsahu, aby mohlo úspěšně konkurovat na světovém trhu liniové dopravy;
vzhledem k tomu, že dohody o společných službách mezi společnostmi liniové dopravy s cílem racionalizovat provoz technickými, provozními nebo obchodními prostředky (označovanými v námořní dopravě jako konsorcia) mohou poskytnout nezbytné prostředky pro zvýšení produktivity liniové dopravy a podpořit technický a hospodářský pokrok;
s ohledem na význam námořní dopravy pro rozvoj obchodu Společenství a úlohu, kterou dohody o konsorciu mohou plnit z tohoto hlediska, se zřetelem na zvláštní rysy mezinárodní liniové dopravy;
vzhledem k tomu, že legalizace těchto dohod je opatření, které může pozitivně přispívat ke zvýšení konkurenceschopnosti námořní dopravy Společenství;
vzhledem k tomu, že uživatelé námořní dopravy nabízené konsorcii se mohou podílet na výhodách plynoucích z vyšší produktivity a lepších služeb, mezi jiným pravidelností, snížením nákladů plynoucích z vyššího využití kapacity a lepší kvality služeb vyplývající z kvalitnějších plavidel a zařízení;
vzhledem k tomu, že by proto Komise měla mít možnost stanovit formou nařízení, že se čl. 85 odst. 1 nevztahuje na určité kategorie dohod konsorcií, jejich rozhodnutí a jednání ve vzájemné shodě, aby se podnikům usnadnila spolupráce formou, která je ekonomicky žádoucí a bez nepříznivých účinků z hlediska politiky hospodářské soutěže;
vzhledem k tomu, že Komise by v úzké a stálé spolupráci s příslušnými orgány členských států měla být schopna přesně vymezit rozsah těchto výjimek a podmínky s nimi spojené;
vzhledem k tomu, že konsorcia v liniové dopravě jsou specializovaným a komplexním typem společného podniku; že existuje velká pestrost různých dohod o konsorciích používaných za různých okolností; že působnost, strany a činnosti nebo podmínky konsorcií se často mění; že by proto Komise měla dostat pravomoc pravidelně určovat konsorcia, pro která by měla být uplatňována bloková výjimka;
vzhledem k tomu, že pro zajištění splnění všech podmínek stanovených v čl. 85 odst. 3 Smlouvy by měly být blokové výjimky vázány na podmínky, které mají zejména zajistit spravedlivý podíl na výhodách pro uživatele a nevyloučit hospodářskou soutěž;
vzhledem k tomu, že podle čl. 11 odst. 4 nařízení Rady (EHS) č. 4056/86 ze dne 22. prosince 1986, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článkům 85 a 86 Smlouvy v námořní dopravě [4], může Komise umožnit zpětnou působnost rozhodnutí přijatých na základě čl. 85 odst. 3 Smlouvy; že je žádoucí, aby Komise byla oprávněna stanovit tato pravidla nařízením;
vzhledem k tomu, že oznámení o dohodách, rozhodnutích a jednáních ve vzájemné shodě v oblasti působnosti tohoto nařízení nemusí být povinná, protože by v prvé řadě samotné podniky měly dbát na to, aby jednaly v souladu s pravidly hospodářské soutěže, a zejména s podmínkami stanovenými následným nařízením Komise k provedení tohoto nařízení;
vzhledem k tomu, že výjimka nesmí být udělena, pokud nejsou splněny podmínky uvedené v čl. 85 odst.
3 Smlouvy; že by proto Komise měla mít oprávnění přijmout vhodná opatření, pokud se ukáže, že dohoda má účinky neslučitelné s čl.
85 odst.
3 Smlouvy; že by tedy Komise měla nejdříve podat doporučení stranám, a až poté přijmout rozhodnutí,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Aniž je dotčeno použití nařízení (EHS) č. 4056/86 a v souladu s čl. 85 odst. 3 Smlouvy, může Komise formou nařízení prohlásit, že se čl. 85 odst. 1 Smlouvy nevztahuje na určité kategorie dohod mezi podniky, rozhodnutí sdružení podniků a jednání ve vzájemné shodě, jejichž cílem je rozvíjet nebo vytvářet spolupráci při společném provádění námořní dopravy, mezi společnostmi liniové dopravy pro účely racionalizace jejich provozu technickými, provozními nebo obchodními prostředky, s výjimkou stanovení cen (konsorcia).
2. Nařízení přijaté na základě odstavce 1 stanoví kategorie dohod, rozhodnutí a jednání ve vzájemné shodě, na které se vztahuje, a upřesní, za jakých podmínek mají být vyňaté z působnosti čl. 85 odst. 1 Smlouvy v souladu s odstavcem 3 uvedeného článku.
Článek 2
1. Nařízení přijaté podle článku 1 je použitelné po dobu pěti let ode dne vstupu v platnost.
2. Může být zrušeno nebo změněno, změní-li se okolnosti s ohledem na kterékoliv skutečnosti, na jejichž základě bylo přijato.
Článek 3
Nařízení přijaté podle článku 1 může obsahovat ustanovení o zpětné působnosti zpětným účinkem na dohody, rozhodnutí a jednání ve vzájemné shodě existující ke dni vstupu tohoto nařízení v platnost, pokud splňují podmínky stanovené v uvedeném nařízení.
Článek 4
Před přijetím nařízení zveřejní Komise jeho návrh a vyzve dotyčné osoby a organizace, aby se k němu vyjádřily v přiměřené lhůtě, kterou stanoví, ne však kratší než jeden měsíc.
Článek 5
1. Komise před zveřejněním návrhu nařízení a před jeho přijetím konzultuje Poradní výbor pro restriktivní praktiky a dominantním postavení v námořní dopravě zřízený podle čl. 15 odst. 3 nařízení (EHS) č. 4056/86.
2. Použije se čl. 15 odst. 5 a 6 nařízení (EHS) č. 4056/86 týkající se konzultací s poradním výborem s tím, že společná schůze výboru s Komisí se koná nejdříve jeden měsíc po odeslání oznámení o jejím svolání.
Článek 6
1. Pokud dotyčné osoby porušují podmínky nebo povinnosti připojené k výjimce udělené nařízením přijatým podle článku 1, může Komise k ukončení tohoto porušování
- podat dotyčným osobám doporučení a
- v případě nesplnění a v závislosti na závažnosti daného porušení přijmout rozhodnutí, které jim buď zakazuje určité jednání, nebo je na nich vyžaduje, nebo při odejmutí prospěchu z blokové výjimky jim udělit individuální výjimku podle čl. 11 odst. 4 nařízení (EHS) č. 4056/86, nebo zrušit blokovou výjimku.
2. Pokud Komise buď z vlastního podnětu, nebo na žádost členského státu nebo fyzické či právnické osoby uplatňující oprávněný zájem zjistí, že se na konkrétní případ vztahuje dohoda, rozhodnutí nebo jednání ve vzájemné shodě, na které se vztahuje bloková výjimka udělená nařízením přijatým podle článku 1, avšak mají účinky, které jsou neslučitelné s čl. 85 odst. 3 Smlouvy nebo jsou zakázány článkem 86 Smlouvy, může blokovou výjimku u těchto dohod, rozhodnutí nebo jednání ve vzájemné shodě zrušit a přijmout podle článku 13 nařízení (EHS) č. 4056/86 veškerá vhodná opatření k ukončení tohoto porušování.
3. Před přijetím rozhodnutí podle odstavce 2 může Komise dotyčným osobám podat doporučení, aby ukončily protiprávní jednání.
Článek 7
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 509/92 ze dne 28. února 1992 o zařazení určitého zboží do kombinované nomenklatury
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku [1], naposledy pozměněné nařízením Komise (EHS) č.
396/92 [2], a zejména na článek 9 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že k zajištění jednotného uplatňování kombinované nomenklatury tvořící přílohu uvedeného nařízení je nezbytné přijmout opatření k zařazení zboží uvedeného v příloze tohoto nařízení;
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č. 2658/87 stanovilo všeobecná pravidla pro výklad kombinované nomenklatury a že se tato pravidla vztahují i na každou jinou nomenklaturu, která je na ní plně nebo částečně založena nebo ji rozšiřuje o další třídění a která je zřízena zvláštními předpisy Společenství za účelem uplatňování celních nebo jiných opatření týkajících se obchodu se zbožím;
vzhledem k tomu, že podle uvedených všeobecných pravidel musí být zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze tohoto nařízení zařazeno na základě odůvodnění ve sloupci 3 do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2 této tabulky;
vzhledem k tomu, že je účelné, aby závazné informace o sazebním zařazení zboží do kombinované nomenklatury, které vydaly celní orgány členských států a které nejsou v souladu s tímto nařízením, mohla osoba, které byly tyto informace vydány, nadále používat po dobu tří měsíců v souladu s článkem 6 nařízení Komise (EHS) č. 3796/90 [3], uzavřela-li závaznou smlouvu podle čl. 14 odst. 3 písm. a) nebo b) nařízení Komise (EHS) č. 1715/90 [4];
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro nomenklaturu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze se v kombinované nomenklatuře zařazuje do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2 této tabulky.
Článek 2
Závazné informace o sazebním zařazení zboží vydané celními orgány členských států, které nejsou v souladu s tímto nařízením, mohou být podle článku 6 nařízení (EHS) č. 3796/90 nadále používány po dobu tří měsíců, je-li uzavřena závazná smlouva podle čl. 14 odst. 3 písm. a) nebo b) nařízení (EHS) č. 1715/90.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým prvním dnem po vyhlášení
ze dne 3. března 1992, kterým se mění nařízení Komise (EHS) č. 650/91 o žádostech o podporu v podobě operačních programů orientační sekce Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu (EZOZF) ve prospěch investic na zlepšení podmínek zpracování produktů rybolovu a akvakultury a jejich uvádění na trh
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 4042/89 ze dne 19. prosince 1989 o zlepšení podmínek zpracování produktů rybolovu a akvakultury a jejich uvádění na trh [1], a zejména na čl. 8 odst. 3 uvedeného nařízení,
vzhledem ke stanovisku Stálého výboru pro rybářství;
vzhledem k tomu, že směrnice Rady 91/492/EHS ze dne 15. července 1991 o hygienických předpisech pro produkci a uvádění živých mlžů na trh [2] a směrnice Rady 91/493/EHS ze dne 22. července 1991 o hygienických předpisech pro produkci a uvádění produktů rybolovu na trh [3] stanoví harmonizaci hygienických předpisů pro produkci, uvádění na trh a zpracování uvedených produktů;
vzhledem k tomu, že v případě žádosti o finanční podporu Společenství je možné přijmout pouze žádosti, které jsou v souladu s požadavky uvedených směrnic;
vzhledem k tomu, že svou činnost mohou vykonávat pouze provozovny, dražební haly, velkoobchody, střediska pro expedici a pro čištění, která splňují požadavky uvedených směrnic;
vzhledem k tomu, že členské státy mohou poskytnout provozovnám, dražebním halám, velkoobchodům a střediskům pro expedici a pro čištění, které vykonávají svou činnost ke dni 31. prosince 1991, dodatečnou lhůtu pro splnění požadavků uvedených směrnic;
vzhledem k tomu, že investice zahrnuté v operačních programech podaných za účelem finanční podpory Společenství musí vybrat příslušný orgán členského státu;
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č. 650/91 [4] stanoví, jaké informace a dokumenty musejí být obsaženy v žádosti o podporu v podobě operačních programů,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (EHS) č. 650/91 se mění takto:
v příloze IV se doplňuje nový bod, který zní:
"6. ověřit, zda jsou investice v souladu se směrnicemi Rady o hygienických otázkách.
U provozoven, dražebních hal, velkoobchodů, středisek pro expedici a pro čištění, kterým nebyla poskytnuta dodatečná lhůta pro splnění požadavků uvedených směrnic, musí být k žádosti o podporu na každou investici připojeno osvědčení; toto osvědčení musí potvrzovat, že zařízení, do něhož směřovaly investice, je v souladu s uvedenými směrnicemi.
U provozoven, dražebních hal, velkoobchodů, středisek pro expedici a pro čištění, kterým byla poskytnuta dodatečná lhůta pro splnění požadavků uvedených směrnic, příslušný orgán dbá na to, aby v den skončení prací byla zařízení v souladu s uvedenými směrnicemi."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 593/92 ze dne 3. března 1992, kterým se mění nařízení (EHS) č. 2262/84, kterým se stanoví zvláštní opatření v odvětví olivového oleje
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 uvedené smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
vzhledem k tomu, že v zájmu řádného a účinného uplatňování pravidel Společenství v odvětví olivového oleje se doporučuje pověřit agentury úkolem kontroly všech podpor Společenství vyplácených v tomto odvětví, s výjimkou plateb vývozních náhrad;
vzhledem k tomu, že v zájmu lepšího monitorování fungování a činností agentur Komisí je nutno přijmout opatření pro zastoupení Komise v těchto agenturách;
vzhledem k tomu, že v zájmu zlepšení dalšího sledování dopadů kontrol provedených agenturami je třeba zavést výměnu informací mezi členským státem a Komisí;
vzhledem k tomu, že podle čl. 1 odst. 5 nařízení (EHS) č. 2262/84 [3] naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 200/90 má Rada kvalifikovanou většinou na návrh Komise přijmout do 1. ledna 1992 metodu financování skutečných výdajů agentur od hospodářského roku 1992/93; že s ohledem na rozsah úkolů, svěřených těmto agenturám, a s ohledem na jejich význam pro řádné a jednotné uplatňování pravidel Společenství v tomto odvětví musí být pro nové období pěti let přijata opatření k zajištění příspěvků Společenství na krytí výdajů těchto agentur, umožňující efektivní a pravidelné fungování v rámci správní autonomie stanovené uvedeným právním předpisem,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (EHS) č. 2262/84 se mění takto:
1. V čl. 1 odst. 1 se první pododstavec nahrazuje tímto:
"1. V souladu se svým právním řádem zřídí každý producentský členský stát agenturu pro provádění určitých činností a kontrol podpory Společenství v odvětví olivového oleje, s výjimkou vývozních náhrad."
2. Článek 1 odst. 2 se nahrazuje tímto:
"2. Za účelem zajištění řádného uplatňování předpisů Společenství v odvětví olivového oleje agentura uvedená v odstavci 1 v souladu s pracovním harmonogramem uvedeným v odstavci 4:
- prověřuje, zda je činnost organizací producentů a jejich sdružení v souladu s nařízením Rady (EHS) č. 2261/84 ze dne 17. července 1984, kterým se stanoví obecná pravidla pro poskytování podpory produkce olivového oleje a podpory organizacím producentů olivového oleje [4],
- ověřuje správnost údajů uvedených v prohlášeních o sklizni a v žádosti o podporu, bez dotčení kontrol prováděných členskými státy podle článku 14 nařízení (EHS) č. 2261/84,
- provádí kontroly uznaných lisoven,
- provádí šetření ohledně konečného použití olivového oleje a olivového oleje z pokrutin a konečného použití jejich vedlejších produktů,
- monitoruje uznané stáčírny podle článku 7 nařízení Rady (EHS) č. 3089/78 ze dne 19. prosince 1978, kterým se stanoví obecná pravidla pro podporu spotřeby olivového oleje [5], a v případě potřeby monitoruje profesní orgány uznané podle čl. 11 odst. 3 nařízení č. 136/66/EHS,
- na vnitrostátní úrovni shromažďuje, prověřuje a zpracovává údaje požadované pro zjišťování výnosů, na které odkazuje článek 18 nařízení (EHS) č. 2261/84,
- provádí v případě nutnosti šetření ohledně původu dováženého olivového oleje a olivového oleje z pokrutin.
Členský stát může z vlastního podnětu nebo na žádost Komise pověřit agenturu, aby v souladu s pracovním harmonogramem uvedeným v odstavci 4:
- prováděla statistická zjišťování produkce, zpracování a spotřeby olivového oleje a olivového oleje z pokrutin,
- kontrolovala výkup, skladování a prodej olivového oleje intervenčními agenturami, uvedenými v článcích 12 a 13 nařízení č. 136/66/EHS,
- kontrolovala skladovací činnosti prováděné podle čl. 20d odst. 3 nařízení č. 136/66/EHS,
- monitorovala hospodářské subjekty, vyrábějící konzervované potraviny v souladu s článkem 8 nařízení Rady (EHS) č. 591/79 ze dne 26. března 1979, kterým se stanoví obecná pravidla pro produkční náhrady pro olivový olej používaný při výrobě některých konzervovaných potravin [6],
- prováděla specifická šetření v odvětví olivového oleje."
3. K čl. 1 odst. 3 se přidává nový pododstavec, který zní:
"Komise se může účastnit jednání vedení agentury.
Její zástupce nehlasuje."
4. V čl. 1 odst. 4 prvním pododstavci se slova "režimu podpory produkce" nahrazují slovy "pravidel Společenství v odvětví olivového oleje".
5. K čl. 1 odst. 4 se přidávají nové pododstavce, které znějí:
"Členské státy přijmou co nejdříve nezbytná opatření na základě zjištění agentury.
Členské státy budou pravidelně sdělovat Komisi podrobné údaje o přijatých opatřeních a použitých sankcích podle zjištění agentury na základě jejích kontrol.
Tato sdělení nemají vliv na uplatňování článku 3 nařízení Rady (EHS) č. 595/91 ze dne 4. března 1991 o nesrovnalostech a zpětném získávání částek neoprávněně vyplacených v rámci financování společné zemědělské politiky, o organizaci informačního systému v této oblasti a zrušující nařízení (EHS) č.
283/72 [7]."
6. V čl. 1 odst. 5 se poslední dva pododstavce nahrazují tímto:
"V období pěti let od 1. listopadu 1992 bude 50 % skutečných výdajů agentur kryto ze souhrnného rozpočtu Evropských společenství.
Rada přijme kvalifikovanou většinou na návrh Komise nejpozději do 1. ledna 1997 metodu financování daných nákladů počínaje hospodářským rokem 1997/98.
Členské státy mohou za podmínek, které budou určeny postupem podle článku 38 nařízení č. 136/66/EHS, hradit část nebo všechny finanční výdaje z prostředků získaných zadržením částky z podpory Společenství poskytované pro olivový olej."
7. V čl. 1 odst. 6 v prvním pododstavci se slova "byla zřízena a" zrušují. Ve druhém pododstavci se slova: "zřízení a" zrušují.
8. V čl. 2 písm. b) slova "kteří jsou členy organizace producentů a" se zrušují.
9. V čl. 2 písm. d) se slova "tohoto nařízení" nahrazují slovy "nařízení (EHS) č. 2261/84".
10. Vkládá se nový článek, který zní:
"Článek 2a
Podle článku 11a nařízení č. 136/66/EHS členské státy přijmou zvláštní vhodná opatření umožňující uložení sankce v případě jakéhokoli porušení režimu podpory spotřeby, zejména pokud je zjištěno, že:
- uznaná stáčírna nesplnila své povinnosti vyplývající z nařízení (EHS) č. 3089/78, zejména v případech stanovených v článku 3,
- uznaná profesní organizace nesplnila své povinnosti vyplývající z uvedeného nařízení.
Pokud se jich to týká, členské státy přijmou konkrétní potřebná opatření umožňující sankce v případě jakéhokoli porušení režimu stanoveného v článcích 12, 13, 20a a 20d nařízení č. 136/66/EHS."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 597/92 ze dne 6. března 1992 o zařazení určitého zboží do kombinované nomenklatury
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Komise (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
3920/91 [2], a zejména na článek 9 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že k zajištění jednotného uplatňování kombinované nomenklatury tvořící přílohu uvedeného nařízení je nezbytné přijmout opatření k zařazení zboží uvedeného v příloze tohoto nařízení;
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č. 2658/87 stanovilo všeobecná pravidla pro výklad kombinované nomenklatury a že se tato pravidla vztahují i na každou jinou nomenklaturu, která je na ní plně nebo částečně založena nebo ji rozšiřuje o další třídění a která je zřízena zvláštními předpisy Společenství za účelem uplatňování celních nebo jiných opatření týkajících se obchodu se zbožím;
vzhledem k tomu, že podle uvedených všeobecných pravidel musí být zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze tohoto nařízení zařazeno na základě odůvodnění ve sloupci 3 do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2;
vzhledem k tomu, že Výbor pro nomenklaturu nezaujal stanovisko ve lhůtě stanovené předsedou,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze se v kombinované nomenklatuře zařazuje do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2 této tabulky.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 601/92 ze dne 2. března 1992 o zavedení systému předběžnému dohledu nad dovozem některých textilních výrobků pocházejících z Albánie, Estonské republiky, Lotyšské republiky a Litevské republiky
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 113 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že Společenství a jeho členské státy na mimořádném zasedání ministrů konaném v rámci Evropské politické spolupráce v Bruselu dne 27. srpna 1991 potvrdily své rozhodnutí navázat diplomatické vztahy s Estonskou republikou, Lotyšskou republikou a Litevskou republikou (dále jen "pobaltské republiky") a zdůraznily svůj závazek nabídnout podporu v hospodářském a politickém rozvoji těchto států; že dohoda mezi Společenstvím a Svazem sovětských socialistických republik o obchodu s textilními výrobky uzavřená dne 3. června 1991 [1] se proto již nevztahuje na textilní výrobky pocházející z těchto tří zemí;
vzhledem k tomu, že v souladu s mandátem Rady ze dne 23. září 1991 pro sjednání dohody o obchodu a spolupráci mezi Společenstvím a Albánií Společenství rovněž očekává uzavření dohody o obchodu s textilními výrobky s touto zemí;
vzhledem k tomu, že až do uzavření dvoustranných dohod o obchodu s textilními výrobky s Albánií a pobaltskými republikami by měl dovoz některých těchto výrobků, včetně těch, na které se vztahuje režim pasivního zušlechťovacího styku, podléhat předběžnému dohledu Společenství; že by v tomto případě mělo být propuštění příslušných výrobků do volného oběhu podmíněno předložením jednotného dovozního dokladu; že tento doklad musí být vydán orgány členských států v určité lhůtě od podání prohlášení nebo jednoduché žádosti dovozce; že tento dovozní doklad může být používán pouze do doby, než budou změněny dovozní předpisy;
vzhledem k tomu, že systém předběžného dohledu podle tohoto nařízení se nedotýká ustanovení nařízení Rady (EHS) č. 1765/82 ze dne 30. června 1982 o společných pravidlech dovozu ze zemí se státně řízenou obchodní politikou [2] ani nařízení Rady (EHS) č. 3420/83 ze dne 14. listopadu 1983 o dovozním režimu pro výrobky pocházející ze zemí se státně řízenou obchodní politikou, které nejsou liberalizovány na úrovni Společenství [3];
vzhledem k tomu, že určování původu textilních výrobků dovážených z těchto zemí podle těchto předpisů a kontrola původu být v souladu s příslušnými platnými předpisy Společenství;
vzhledem k tomu, že je v zájmu Společenství, aby byla zajištěna co nejlepší výměna informací mezi členskými státy a Komisí o výsledcích dohledu Společenství,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Toto nařízení se vztahuje na dovoz výrobků uvedených v článku 2 pocházejících z Albánie a pobaltských republik.
2. Pro účely tohoto nařízení je "výrobek pocházející z" vymezen příslušnými platných předpisů Společenství.
Původ těchto výrobků musí být doložen osvědčením o původu vydaným příslušnými orgány Albánie, případně pobaltských republik, nebo jinými doklady schválenými příslušnými předpisy Společenství.
Článek 2
1. Na výrobky podle seznamu v příloze I tohoto nařízení se vztahuje předběžný dohled Společenství prováděný v souladu s postupy podle článku 3.
2. Odstavec 1 se rovněž vztahuje na výrobky podle seznamu v příloze II, které byly předmětem pasivního zušlechťovacího styku v souladu s příslušnými platnými předpisy Společenství.
Článek 3
1. Propuštění výrobků pod dohledem Společenství do volného oběhu je podmíněno předložením dovozního dokladu.
Tento doklad je zdarma vydáván členskými státy pro jakékoli požadované množství nejpozději do pěti pracovních dnů od podání jednoduché žádosti dovozcem Společenství v souladu s platnými vnitrostátními předpisy a bez ohledu, zda je dovozce usazen ve Společenství.
2. Dovozce musí v žádosti uvést tyto údaje:
a) jméno a adresu dovozce;
b) popis výrobku s udáním:
- kódu KN,
- země původu;
c) předpokládané datum (data) a místo (místa) doručení.
3. U výrobků, na které se vztahuje dohled podle článku 2, oznámí členské státy Komisi během prvních deseti dnů každého měsíce množství a hodnoty, pro které byly v předchozím měsíci vydány dovozní doklady.
Tyto údaje od členských států jsou rozděleny podle kategorie výrobku a země.
4. Vyžaduje-li to povaha výrobku nebo zvláštní okolnosti, může Komise na žádost členského státu nebo z vlastního podnětu upravit četnost oznamování těchto údajů.
5. V případě potřeby informuje Komise členské státy o vývoji dovozu výrobků podle přílohy I do Společenství.
Článek 4
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
ze dne 16. března 1992, kterým se mění nařízení Komise (EHS) č. 147/91, kterým se definují a stanoví mezní přípustné odchylky pro množstevní ztráty zemědělských produktů ve veřejném intervenčním skladování
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 3492/90 ze dne 27. listopadu 1990 o stanovení činitelů, které musí brát v úvahu záruční sekce Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu (EZOZF) v ročních účetních závěrkách pro financování intervenčních opatření ve formě veřejného skladování [1], a zejména na článek 4 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že s ohledem na dobu potřebnou pro zpracování tabákových listů na zpracovaný tabák je možné, že na konci finančního roku bude třeba určité množství ještě zpracovat; že pro účel výpočtu povolených ztrát se musí uznaná procentní sazba použít na veškerá množství zpracovaná v průběhu finančního roku, včetně množství dodaného ke zpracování v předchozím finančním roce;
vzhledem k tomu, že je proto nutné změnit čl. 2 odst.
2 druhý pododstavec nařízení Komise (EHS) č. 147/91 [2], aby byla upřesněna metoda použití zvláštního koeficientu pro tabák v případě zahájení zpracování a ukončení během různých finančních let;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru EZOZF,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V čl. 2 odst. 2 druhém pododstavci nařízení (EHS) č. 147/91 se vkládá nová věta, která zní:
"V případě zpracování tabáku se však procentní sazba použije na celková množství dodaná a zpracovaná v průběhu finančního roku a dále na množství dodaná v předchozím finančním roce a zpracovaná v současném finančním roce."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
ze dne 25. března 1992, kterým se mění nařízení (EHS) č. 2290/83, kterým se provádějí články 50 až 59b a články 63a a 63b nařízení Rady (EHS) č. 918/83 o systému Společenství pro osvobození od cla
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 918/83 ze dne 28. března 1983 o systému Společenství pro osvobození od cla [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 3357/91 [2], a zejména na článek 143 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č.
3357/91 mimo jiné revidovalo články 52 až 56 a články 63a a 63b nařízení (EHS) č. 918/83, aby byla odstraněna podmínka nerovnocennosti výrobků Společenství;
vzhledem k tomu, že je proto nezbytné odpovídajícím způsobem upravit prováděcí ustanovení nařízení Komise (EHS) č. 2290/83 [3], naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 1843/89 [4], a odstranit všechny odkazy na podmínku nerovnocennosti výrobků Společenství;
vzhledem k tomu, že v souladu se zásadami revize nařízení (EHS) č. 918/83 se jeví nezbytným pokud možno odstranit nákladné a složité řízení, jež na některých úrovních zahrnují rozhodnutí Komise po konzultaci skupiny odborníků ze všech členských států, která se sejde v rámci Výboru pro osvobození od cla;
vzhledem k tomu, že veškeré odkazy na rozhodnutí Komise by proto měly být zrušeny a veškerá rozhodnutí by měla být přijímána na vnitrostátní úrovni;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro osvobození od cla,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (EHS) č. 2290/83 se mění takto:
1. V článku 2 se odstavec 1 nahrazuje tímto:
"1. Osvobození zboží vzdělávací, vědecké nebo kulturní povahy (dále jen "zboží") uvedeného v článku 51, čl. 52 odst. 1 a článku 53 základního nařízení od dovozního cla zahrnuje ze strany zařízení nebo subjektu, kterému je zboží určeno, tyto povinnosti:
- odeslat dané zboží okamžitě na místo použití uvedené v celním prohlášení,
- zapsat je do svého inventárního soupisu,
- usnadnit provádění všech opatření dohledu, která příslušné orgány považují za nezbytná, aby se přesvědčily, že podmínky pro osvobození od dovozního cla jsou splněny nebo plněny.
Kromě toho v případě zboží uvedeného v čl. 52 odst. 1 a článku 53 základního nařízení zahrnuje povinnost zařízení nebo subjektů, kterým je zboží určeno, povinnost používat uvedené zboží výhradně pro neobchodní účely ve smyslu článku 54 druhé odrážky základního nařízení."
2. V čl. 3 odst. 2 se první pododstavec nahrazuje tímto:
"2. Nachází-li se zařízení či subjekt, v jehož prospěch je zboží zapůjčováno, pronajímáno nebo převáděno, na území jiného členského státu, než ve kterém se nachází zařízení, které zboží zapůjčuje, pronajímá nebo převádí, vystaví příslušný celní úřad členského státu odeslání kontrolní výtisk T5 v souladu s pravidly stanovenými nařízením (EHS) č.
2823/87, aby zajistil, že zboží bude použito způsobem, který zakládá nárok na jeho osvobození od dovozního cla."
3. Název hlavy III se nahrazuje tímto:
"HLAVA III
ZVLÁŠTNÍ USTANOVENÍ O OSVOBOZENÍ VĚDECKÝCH NÁSTROJŮ NEBO PŘÍSTROJŮ OD DOVOZNÍHO CLA PODLE ČLÁNKŮ 52 A 54 ZÁKLADNÍHO NAŘÍZENÍ"
4. Článek 5 se nahrazuje tímto:
"Článek 5
Pro účely čl. 54 první odrážky základního nařízení se "objektivními technickými parametry" vědeckého nástroje nebo přístroje rozumějí parametry, které vyplývají z konstrukce nástroje nebo přístroje nebo z přizpůsobení standardního nástroje nebo přístroje a které umožňují dosahovat vysoce hodnotných výkonů přesahujících výkony běžně požadované pro průmyslové nebo obchodní využití.
Není-li na základě objektivních technických parametrů nástroje nebo přístroje možné jednoznačně zjistit, zda má být považován za vědecký, přihlédne se k tomu, k jakým účelům slouží nástroje nebo přístroje, u kterých je uplatňován nárok na osvobození od dovozního cla.
Ukáže-li toto zjišťování, že se daný nástroj nebo přístroj používá pro vědecké účely, bude považován za vědecký."
5. V článku 6 se odstavec 2 nahrazuje tímto:
"2. Žádost podle odstavce 1 musí obsahovat tyto informace o dotyčném nástroji nebo přístroji:
a) přesné obchodní označení nástroje nebo přístroje používané výrobcem, předpokládané zařazení podle kombinované nomenklatury a objektivní technické parametry, na jejichž základě je možné považovat nástroj nebo přístroj za vědecký;
b) jméno nebo firmu a adresu výrobce a případně dodavatele;
c) zemi původu nástroje nebo přístroje;
d) místo, kde má být nástroj nebo přístroj používán;
e) účel, ke kterému má být nástroj nebo přístroj používán;
f) cenu nástroje nebo přístroje nebo jeho celní hodnotu;
g) množství daných nástrojů či přístrojů.
K žádosti je třeba připojit podklady poskytující veškeré věcné informace o parametrech a technických specifikacích nástroje nebo přístroje."
6. Článek 7 se nahrazuje tímto:
"Článek 7
Příslušný orgán členského státu, ve kterém se nachází zařízení nebo subjekt, kterému je zboží určeno, přímo rozhoduje o žádostech uvedených v článku 6 ve všech případech."
7. Článek 14 se nahrazuje tímto:
"Článek 14
Příslušný orgán členského státu, ve kterém se nachází zařízení nebo subjekt, kterému je zboží určeno, přímo rozhoduje o žádostech uvedených v článku 13."
8. V čl. 15a odst. 2 se písmeno a) nahrazuje tímto:
"a) přesné obchodní označení nástroje nebo přístroje používané výrobcem a jeho předpokládané zařazení do kombinované nomenklatury;"
9. Článek 15c se nahrazuje tímto:
"Článek 15c
Příslušný orgán členského státu, ve kterém se nachází zařízení nebo subjekt, kterému je zboží určeno, přímo rozhoduje o žádostech ve všech případech."
10. Článek 15d se nahrazuje tímto:
"Článek 15d
Články 15a a 15c se použijí přiměřeně rovněž na náhradní díly, součásti, specifické příslušenství a na nářadí pro údržbu, zkoušení, seřízení nebo opravy nástrojů nebo přístrojů, které byly osvobozeny od dovozního cla podle čl. 63a odst. 2 písm. a) a b) základního nařízení."
11. Článek 16 se nahrazuje tímto:
"Článek 16
1. Každý členský stát zašle Komisi seznam nástrojů, přístrojů, náhradních dílů, součástí, příslušenství a nářadí, jejichž cena nebo celní hodnota přesahuje 5000 ECU a pro které udělí nebo zamítne povolení k dovozu s osvobozením od dovozního cla podle článků 7, 14 nebo 15c.
V tomto seznamu se uvede přesné obchodní označení zboží uvedeného v prvním pododstavci a osmimístná podpoložka kombinované nomenklatury.
Seznam musí rovněž obsahovat jméno výrobce nebo výrobců, zemi nebo země původu a cenu nebo celní hodnotu daného zboží.
2. Seznamy podle odstavce 1 se zasílají během prvního a třetího čtvrtletí každého roku a obsahují podrobnosti o zboží, jehož dovoz s osvobozením od dovozního cla byl povolen nebo zamítnut během předchozích šesti měsíců.
3. Komise předává tyto seznamy členským státům."
12. Článek 18 se nahrazuje tímto:
"Článek 18
Aby bylo zajištěno jednotné uplatňování předpisů Společenství, přezkoumává seznamy uvedené v článku 16 pravidelně Výbor pro osvobození od cla."
13. V čl. 18a odst. 2 se písmeno b) nahrazuje tímto:
"b) přesné obchodní označení vybavení, jeho množství a hodnotu a případně předpokládané zařazení podle kombinované nomenklatury."
14. Článek 18c se nahrazuje tímto:
"Článek 18c
Článek 8 se použije přiměřeně."
15. Hlava IV články 9, 10, 11 a články 15b a 17 se zrušují.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
ze dne 25. března 1992, kterým se mění nařízení (EHS) č. 2289/83, kterým se provádějí články 70 až 78 nařízení Rady (EHS) č. 918/83 o systému Společenství pro osvobození od cla
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení (EHS) č. 918/83 Rady ze dne 28. března 1983 o systému Společenství pro osvobození od cla [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 3357/91 [2], a zejména na článek 143 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č.
3357/91 mimo jiné nahradilo články 72 a 73 nařízení (EHS) č. 918/83, aby byla odstraněna podmínka nerovnocennosti produktů Společenství;
vzhledem k tomu, že je proto nezbytné odpovídajícím způsobem upravit prováděcí ustanovení nařízení Komise (EHS) č. 2289/83 [3] naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 1746/85 [4] a odstranit všechny odkazy na podmínku nerovnocennosti produktů Společenství;
vzhledem k tomu, že v souladu se zásadami revize nařízení (EHS) č. 918/83 se jeví nezbytným odstranit nákladné a složité řízení, jež na některých úrovních zahrnuje rozhodnutí Komise po konzultaci skupiny odborníků ze všech členských států, která se schází v rámci Výboru pro osvobození od cla;
vzhledem k tomu, že veškeré odkazy na rozhodnutí Komise by proto měly být zrušeny a veškerá rozhodnutí by měla být přijímána na vnitrostátní úrovni;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro osvobození od cla,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (EHS) č. 2289/83 se mění takto:
1. V čl. 2 odst. 1 prvním pododstavci se úvodní věta nahrazuje tímto:
"1. Osvobození předmětů uvedených v článku 71 a čl. 72 odst. 1 a 2 základního nařízení od dovozního cla zahrnuje ze strany instituce nebo organizace, které je předmět určen, tyto povinnosti:".
2. V čl. 3 odst. 2 se první pododstavec a úvodní věta druhého pododstavce nahrazují tímto:
Nachází-li se instituce či organizace, v jejíž prospěch je předmět zapůjčován, pronajímán nebo převáděn, na území jiného členského státu, než ve kterém se nachází instituce nebo organizace, která předmět zapůjčuje, pronajímá nebo převádí, vystaví příslušný celní úřad členského státu odeslání kontrolní výtisk T5 v souladu s pravidly stanovenými nařízením (EHS) č. 2823/87, aby zajistil, že předmět bude použit způsobem, který zakládá nárok na jeho osvobození od dovozního cla.
K tomuto účelu se kontrolní výtisk opatří v kolonce 104 pod záhlavím "ostatní". některou z těchto poznámek:".
3. V článku 6 se odstavec 2 nahrazuje tímto:
"2. Žádost podle odstavce 1 musí obsahovat tyto informace o dotyčném předmětu:
a) přesné obchodní označení předmětu používané výrobcem, předpokládané zařazení podle kombinované nomenklatury a objektivní technické parametry prokazující, že bylo speciálně přizpůsobeno pro vzdělávání, zaměstnávání a sociální rozvoj zdravotně postižených osob;
b) jméno nebo obchodní firmu a adresu výrobce a případně dodavatele;
c) zemi původu předmětu;
d) místo určení předmětu;
e) přesný účel, ke kterému má být předmět používán;
f) cenu předmětu nebo jeho celní hodnotu;
g) množství dováženého předmětu.
K žádosti je třeba připojit podklady poskytující veškeré věcné informace o parametrech a technických specifikacích předmětu."
4. Článek 7 se nahrazuje tímto:
"Článek 7
Příslušný orgán členského státu, ve kterém se nachází instituce nebo organizace, které je předmět určen, přímo rozhoduje o žádostech uvedených v článku 6."
5. Článek 17 se nahrazuje tímto:
"Článek 17
Na osvobození předmětů, které dovážejí zdravotně postižené osoby pro vlastní potřebu, od dovozního cla se přiměřeně použijí:
- články 6, 7 a 10, pokud se jedná o předměty uvedené v čl. 72 odst. 1 základního nařízení,
- články 13, 14 a 15, pokud se jedná o předměty uvedené v čl. 72 odst. 2 základního nařízení."
6. Článek 18 se nahrazuje tímto:
"Článek 18
Příslušné orgány mohou povolit, aby byla žádost uvedená v článcích 4 a 6 podána ve zjednodušené formě, pokud se týká předmětů dovážených za podmínek stanovených v článcích 16 a 17."
7. Články 5, 8, 9 a hlava IV články 11 a 12 se zrušují.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
ze dne 27. března 1992, kterým se mění příloha V nařízení Rady (EHS) č. 2377/90, kterým se stanoví postup Společenství pro stanovení maximálních limitů reziduí veterinárních léčivých přípravků v potravinách živočišného původu
KOMISE EVROPSKÉHO SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2377/90 ze dne 26. června 1990, kterým se stanoví postup Společenství pro stanovení maximálních limitů reziduí veterinárních léčivých přípravků v potravinách živočišného původu [1], ve znění nařízení Komise (EHS) č. 675/92 [2], a zejména na článek 11 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že v zájmu efektivity administrativního postupu je žádoucí, aby informace a údaje, které mají být obsaženy v žádosti o stanovení maximálního limitu reziduí pro farmakologicky účinné látky používané ve veterinárních léčivých přípravcích v souladu s nařízením (EHS) č. 2377/90, odpovídaly co možná nejpřesněji informacím a údajům, které mají být členským státům předloženy v žádosti o registraci veterinárního léčivého přípravku v souladu s článkem 5 směrnice Rady 81/851/EHS ze dne 28. září 1981 o sbližování právních předpisů členských zemí týkajících se veterinárních léčivých přípravků [3], ve znění směrnice 90/676/EHS [4];
vzhledem k tomu, že je nezbytné pozměnit přílohu V nařízení (EHS) č. 2377/90, aby byly zohledněny změny týkající se požadavků na zkoušení veterinárních léčivých přípravků, jak byly zavedeny směrnicí Komise 92/18/EHS ze dne 20. března 1992, kterou se mění příloha směrnice Rady 81/852/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se klinických standardů a protokolů s ohledem na zkoušení veterinárních léčivých přípravků;
vzhledem k tomu, že ustanovení tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro přizpůsobení směrnic týkajících se odstraňování technických překážek obchodu s veterinárními léčivými přípravky technickému pokroku, zřízeného podle článku 2b směrnice Rady 81/852/EHS [5] ve znění směrnice 87/20/EHS [6],
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Příloha V nařízení (EHS) č. 2377/90 se nahrazuje přílohou tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 832/92
ze dne 30. března 1992,
kterým se mění nařízení (EHS) č. 790/89 o stanovení výše doplňkové paušální podpory pro vytváření organizací producentů a maximální výše podpory pro zlepšení jakosti a uvádění na trh v odvětví ořechů a svatojánského chleba
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1035/72 ze dne 18. května 1972 o společné organizaci trhu s ovocem a zeleninou [1], a zejména na čl. 14b odst. 4 uvedeného nařízení,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že podle článku 14b nařízení (EHS) č.
1035/72 je doplňková paušální podpora pro vytváření organizací producentů v odvětví ořechů a svatojánského chleba vypočítávána na základě množství ořechů a/nebo svatojánského chleba uvedených na trh organizací v průběhu prvního hospodářského roku po datu uznání organizace;
vzhledem k tomu, že nepříznivé meteorologické podmínky v pěstitelské oblasti během sklizně, ze které se podpora vypočítává, jsou pravděpodobně příčinou značných nepřesností při provádění uvedeného programu doplňkové podpory; že s cílem zajistit řádné provádění tohoto programu by se na odůvodněnou žádost dotyčných organizací producentů mělo podle nařízení (EHS) č. 790/89 [2] učinit opatření, podle kterého by se v těchto případech podpora vypočítávala z množství uvedeného na trh v hospodářském roce následujícím po roce, který byl závažně ovlivněn zmíněnými nepříznivými podmínkami,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V článku 1 nařízení (EHS) č. 790/89 se doplňuje nový odstavec, který zní:
"Pro účely čl. 14b odst. 2 nařízení (EHS) č. 1035/72 může příslušný orgán na odůvodněnou žádost organizací producentů vypočítat podporu z množství uvedeného organizacemi na trh v průběhu druhého hospodářského roku, který následuje po datu uznání organizací, pokud v důsledku nepříznivých meteorologických podmínek v pěstitelské oblasti poklesne sklizeň organizací producentů o více než 20 %."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 840/92
ze dne 1. dubna 1992
o zařazení určitého zboží do kombinované nomenklatury
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a společném celním sazebníku [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
627/92 [2], a zejména na článek 9 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že k zajištění jednotného uplatňování kombinované nomenklatury tvořící přílohu uvedeného nařízení je nezbytné přijmout opatření k zařazení zboží uvedeného v příloze tohoto nařízení;
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č. 2658/87 stanovilo všeobecná pravidla pro výklad kombinované nomenklatury a že se tato pravidla vztahují i na každou jinou nomenklaturu, která je na ní plně nebo částečně založena nebo k ní přidává další třídění a která je zřízena zvláštními předpisy Společenství za účelem uplatňování celních nebo jiných opatření týkajících se obchodu se zbožím;
vzhledem k tomu, že podle uvedených všeobecných pravidel musí být zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze tohoto nařízení zařazeno na základě odůvodnění ve sloupci 3 do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro nomenklaturu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze se v kombinované nomenklatuře zařazuje do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2 této tabulky.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 881/92 ze dne 26. března 1992 o přístupu na trh silniční přepravy zboží uvnitř Společenství na území nebo z území členského státu nebo procházející územím jednoho nebo více členských států
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 75 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že zavedení společné dopravní politiky zahrnuje mimo jiné i stanovení společných pravidel pro přístup na trh mezinárodní silniční přepravy zboží na území Společenství; že tato pravidla je nutno stanovit tak, aby přispívala k vytvoření vnitřního dopravního trhu;
vzhledem k tomu, že jednotná právní úprava pro přístup na trh zahrnuje také zavedení volného pohybu služeb tím, že budou zrušena všechna omezení vůči poskytovatelům služeb, která by se zakládala na státní příslušnosti poskytovatele nebo na skutečnosti, že je usazen v jiném členském státě, než ve kterém má být služba poskytována;
vzhledem k tomu, že u přepravy z členského státu do třetí země a naopak by mělo být uplatňování volného pohybu služeb na území členského státu nakládky nebo vykládky odloženo, dokud nebudou uzavřeny nebo změněny odpovídající dohody s dotyčnými třetími zeměmi, aby byl zajištěn soulad se zásadou nediskriminace a rovnosti podmínek hospodářské soutěže mezi dopravci Společenství;
vzhledem k tomu, že na základě rozsudku Soudního dvora ze dne 22. května 1985 ve věci 13/83 [4] a závěrů přijatých dne 28. a 29. června 1985 Evropskou radou k sdělení Komise o dotvoření vnitřního trhu přijala Rada dne 21. června 1988 nařízení (EHS) č. 1841/88 [5], kterým se mění nařízení (EHS) č. 3164/76 o přístupu na trh mezinárodní silniční přepravy zboží [6];
vzhledem k tomu, že podle článku 4a nařízení (EHS) č. 3164/76, který byl vložen nařízením EHS č. 1841/88, se od 1. ledna 1993 zrušují kvóty Společenství, dvoustranné kvóty mezi členskými státy a kvóty pro tranzitní přepravu do a z třetích zemí pro typy přepravy uvedené v tomto článku a zavádí se právní úprava pro přístup na trh bez množstevních omezení spočívající na kvalitativních kritériích, kterým musí dopravci vyhovět;
vzhledem k tomu, že tato kvalitativní kritéria byla stanovena zejména směrnicí Rady 74/561/EHS ze dne 12. listopadu 1974 o přístupu k povolání provozovatele silniční přepravy zboží v oblasti vnitrostátní a mezinárodní dopravy, naposledy pozměněné směrnicí 89/483/EHS ze dne 21. června 1989 [7];
vzhledem k tomu, že podle článku 4b nařízení (EHS) č. 3164/76, který byl rovněž vložen nařízením (EHS) č. 1841/88, přijme Rada opatření pro provedení výše uvedeného článku 4a;
vzhledem k tomu, že mezinárodní přeprava zboží po silnici musí být s ohledem na prováděcí pravidla k právní úpravě přístupu k této přepravě podmíněna dopravním povolením Společenství nepodléhajícím kvótám;
vzhledem k tomu, že v současnosti na základě první směrnice Rady ze dne 23. července 1962 o zavedení společných pravidel pro určité druhy silniční přepravy zboží mezi členskými státy [8] nepodléhají určité druhy přepravy žádným kvótám ani povolením k přepravě; že v rámci nové organizace trhu zavedené tímto nařízením je žádoucí s ohledem na zvláštní povahu některých z těchto typů dopravy i nadále je nepodmiňovat povolením Společenství ani žádným jiným povolením;
vzhledem k tomu, že je kromě toho nezbytné stanovit podmínky vydávání a odebírání těchto povolení, druhy přepravy, na které se vztahují, dobu platnosti a způsoby jejich použití,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Toto nařízení se vztahuje v mezinárodní silniční přepravě zboží pro cizí potřebu na jízdy provedené na území Společenství.
2. Při přepravě z členského státu do třetí země a naopak se toto nařízení vztahuje na část jízdy provedenou na území členského státu nakládky nebo vykládky, jakmile byla uzavřena potřebná dohoda mezi Společenstvím a dotyčnou třetí zemí.
3. Do uzavření dohod mezi Společenstvím a dotyčnými třetími zeměmi nejsou tímto nařízením dotčena:
- ustanovení dvoustranných dohod mezi členskými státy s dotyčnými třetími zeměmi vztahující se k přepravě uvedené v odstavci 2.
Členské státy však usilují o úpravu těchto dohod tak, aby zůstala dodržena zásada nediskriminace mezi dopravci Společenství,
- ustanovení dvoustranných dohod mezi členskými státy vztahující se k přepravě uvedené v odstavci 2, která buď na základě dvoustranného povolení, nebo liberální právní úpravy umožňují provádět nakládku a vykládku v členském státě dopravcům, kteří nejsou v daném státě usazeni.
Článek 2
Pro účely tohoto nařízení se rozumí:
- vozidlem samostatné motorové vozidlo registrované v některém členském státě nebo souprava vozidel, u které je alespoň motorové vozidlo registrováno v některém členském státě, pokud jsou určeny výlučně pro přepravu zboží,
- mezinárodní dopravou:
- jízda vozidla, při které leží výchozí a cílové místo ve dvou různých členských státech, s průjezdem nebo bez průjezdu jedním či více členskými státy nebo jednou či více třetími zeměmi,
- jízda vozidla, při které výchozí místo leží v jednom členském státu a cílové místo v třetí zemi nebo naopak, s průjezdem nebo bez průjezdu jedním či více členskými státy nebo jednou či více třetími zeměmi,
- jízda vozidla mezi třetími zeměmi s průjezdem po území jednoho nebo více členských států,
- jízda bez nákladu související s takovými přepravami.
Článek 3
1. Mezinárodní doprava podléhá povolení Společenství.
2. Povolení Společenství vydává členský stát podle článků 5 a 7 každému provozovateli silniční přepravy zboží pro cizí potřebu, který:
- je usazen v některém členském státě v souladu s jeho právními předpisy,
- je v tomto členském státě v souladu s právními předpisy Společenství a tohoto státu o přístupu k povolání provozovatele silniční přepravy zboží oprávněn k provozování mezinárodní silniční přepravy zboží.
Článek 4
Povolení Společenství uvedené v článku 3 nahrazuje případný doklad, který vydaly příslušné orgány členského státu, v němž je dopravce usazen, a který osvědčuje, že dopravci byl povolen přístup na trh mezinárodní silniční přepravy zboží.
Pro přepravu v působnosti tohoto nařízení nahrazuje toto povolení rovněž jak povolení Společenství, tak potřebná dvoustranná povolení vyměněná mezi členskými státy do doby vstupu tohoto nařízení v platnost.
Článek 5
1. Povolení Společenství uvedené v článku 3 vydávají příslušné orgány členského státu, v němž je dopravce usazen.
2. Členské státy vydají držiteli prvopis povolení Společenství, které je uchováváno dopravcem, a tolik ověřených opisů, kolik mají držiteli povolení Společenství k dispozici vozidel, ať vlastních, nebo na základě smluv o pronájmu či finančního pronájmu.
3. Povolení Společenství musí odpovídat vzoru uvedenému v příloze I. Uvedená příloha stanoví rovněž podmínky pro jeho užívání.
4. Povolení Společenství se vydává na jméno dopravce.
Nelze je převést na třetí osobu.
Ověřený opis povolení se musí nacházet ve vozidle a musí být kdykoli předložen na žádost kontrolora.
Článek 6
Povolení Společenství se vydává na dobu pěti let a může být prodlouženo.
Článek 7
Při podání žádosti o vydání povolení Společenství, nejpozději pět let po vydání a následně nejméně každých pět let prověří příslušné orgány členského státu, v němž je dopravce usazen, zda splňuje nebo nadále splňuje podmínky stanovené v čl. 3 odst. 2.
Článek 8
1. Nejsou-li splněny podmínky stanovené v čl. 3 odst. 2, zamítnou příslušné orgány členského státu, v němž je dopravce usazen, odůvodněným rozhodnutím žádost o vydání nebo prodloužení povolení Společenství.
2. Příslušné orgány odeberou povolení Společenství, pokud držitel:
- již nesplňuje podmínky stanovené v čl. 3 odst. 2,
- předložil nesprávné informace o údajích požadovaných k vydání povolení Společenství.
3. V případě závažného porušení nebo opakovaných menších porušení předpisů o přepravě může příslušný orgán členského státu, v němž je usazen dopravce, který se takového porušení dopustil, mimo jiné dočasně nebo částečně odebrat ověřené opisy povolení Společenství.
Tyto sankce se stanoví s ohledem na závažnost porušení předpisů o přepravě, kterých se držitel povolení Společenství dopustí, a na tom, kolik ověřených opisů povolení pro mezinárodní dopravu má v držení.
Článek 9
Členské státy zajistí, že každý žadatel nebo držitel povolení Společenství může podat opravný prostředek proti jakémukoli rozhodnutí příslušných orgánů členského státu, v němž je dopravce usazen, týkajícímu se odmítnutí nebo odebrání povolení.
Článek 10
Nejpozději do 31. ledna každého roku uvědomí členské státy Komisi o počtu držitelů povolení Společenství k 31. prosinci předchozího roku a o počtu ověřených opisů odpovídajícímu počtu vozidel v provozu k tomuto dni.
Článek 11
1. Členské státy navzájem spolupracují při uplatňování tohoto nařízení a dohledu nad jeho uplatňováním.
2. Zjistí-li příslušné orgány členského státu porušení tohoto nařízení dopravcem z jiného členského státu, uvědomí členský stát, na jehož území k porušení nařízení došlo, příslušné orgány členského státu, v němž je dopravce usazen, a může je požádat o uvalení sankcí v souladu s tímto nařízením.
3. V případě závažného porušení nebo opakovaných menších porušení předpisů o přepravě přezkoumají příslušné orgány členského státu, v němž je dopravce usazen, způsoby používání sankcí podle čl. 8 odst. 3 a sdělí své rozhodnutí příslušným orgánům členského státu, na jehož území k porušení došlo.
Článek 12
Zrušují se:
- nařízení Rady (EHS) č. 3164/76,
- článek 4 směrnice Rady 75/130/EHS ze dne 17. února 1975 o stanovení společných pravidel pro určité druhy kombinované přepravy zboží mezi členskými státy [9],
- směrnice Rady 65/269/EHS ze dne 13. května 1965 o sjednocení určitých pravidel týkajících se povolení pro silniční přepravu zboží mezi členskými státy [10],
- rozhodnutí Rady 80/48/EHS ze dne 20. prosince 1979 o úpravě kapacity pro silniční přepravu zboží pro cizí potřebu mezi členskými státy [11].
Článek 13
První směrnice Rady ze dne 23. července 1962 se mění takto:
1. Název se nahrazuje tímto: "První směrnice Rady ze dne 23. července 1962 o zavedení společných pravidel pro určité druhy silniční přepravy zboží mezi členskými státy";
2. Článek 1 se nahrazuje tímto:
"Článek 1
1. Členské státy liberalizují za podmínek stanovených v odstavci 2 druhy mezinárodní silniční dopravy pro cizí potřebu a vlastní potřebu, které jsou uvedeny v příloze, pokud tato doprava vede z jejich území nebo na jejich území nebo jím prochází.
2. Přeprava a jízdy bez nákladu související s přepravou uvedenou v příloze nepodléhají povolení Společenství ani jinému povolení k přepravě."
3. Příloha II se zrušuje a příloha I se nahrazuje zněním uvedeným v příloze II tohoto nařízení.
Článek 14
Členské státy sdělí Komisi opatření přijatá k provedení tohoto nařízení.
Článek 15
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Je použitelné ode dne 1. ledna 1993.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
ze dne 31. března 1992, kterým se mění nařízení (EHS) č. 3677/90 o opatřeních, která mají být přijata za účelem zamezení zneužívání určitých látek k nedovolené výrobě omamných a psychotropních látek
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 113 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č.
3677/90 [1] stanoví opatření, která mají být přijata za účelem zamezení zneužívání určitých látek k nedovolené výrobě omamných a psychotropních látek;
vzhledem k tomu, že způsoby zneužívání se rychle mění a na mezinárodní úrovni se pokládá za potřebné účinně posílit postupy proti nedovolenému šíření chemikálií uvedené v článku 12 Úmluvy Organizace spojených národů proti nedovolenému obchodu s omamnými a psychotropními látkami (dále jen "úmluva OSN");
vzhledem k tomu, že Komise a sedm členských států se podílelo na činnosti pracovní skupiny CATF (Chemical Action Task Force) vytvořené na hospodářské schůzce na nejvyšší úrovni v Houstonu (G-7) dne 10. června 1990 a zaměřené na účinné postupy pro zamezení zneužívání prekursorů a základních chemikálií pro nedovolenou výrobu omamných látek; že při této práci je nutno zabezpečit celkovou koordinaci Společenství a úzkou spolupráci se zástupci obchodu a průmyslu;
vzhledem k tomu, že na londýnské hospodářské schůzce na nejvyšší úrovni (G-7) dne 15. července 1991 byla schválena závěrečná zpráva CATF;
vzhledem k tomu, že tato závěrečná zpráva uznává úmluvu OSN za základní listinu mezinárodní spolupráce v oblasti problematiky zneužívání chemických látek a obsahuje řadu doporučení k posílení národních a mezinárodních opatření stanovených na základě této úmluvy;
vzhledem k tomu, že některá doporučení CATF se týkají opatření, která nejsou uvedena v nařízení (EHS) č.
3677/90, zejména některých požadavků na vývoz chemických látek, rozšíření seznamu chemických látek, které podléhají mezinárodní kontrole, a klasifikace podle nových kategoriích, které v závislosti na povaze látek v jednotlivých kategoriích stanoví vhodná kontrolní opatření; že je rozšířen nedovolený obchod zejména s látkami kategorie 3 a aby nedocházelo k nepotřebnému nárůstu kontrol, měly by tyto látky podléhat předpisům o vývozním povolení jen v případech, že jsou určeny pro určité citlivé země; že zpráva dále doporučuje posílení mezinárodní spolupráce prostřednictvím uzavření dvoustranných dohod, zejména mezi oblastmi, které uvedené látky vyvážejí a dovážejí;
vzhledem k tomu, že je důležité, aby Společenství s ohledem na svůj závazek k práci CAFT provedlo schválená doporučení a přispělo v co nejširší míře k mezinárodní spolupráci v této oblasti;
vzhledem k tomu, že ve smyslu úmluvy OSN navrhla Komise pro omamné látky Hospodářského a sociálního výboru OSN změny v tabulkách I a II přílohy úmluvy OSN,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (EHS) č. 3677/90 se mění takto:
1. Čl. 1 odst. 2 písm. f) se nahrazuje tímto:
"f) "konečným příjemcem" se rozumí každá fyzická nebo právnická osoba, které jsou v zemi určení dodány uvedené látky.
Tato osoba se může lišit od konečného uživatele;"
Původní pododstavec f) se stává pododstavcem g).
2. Čl. 2 odst. 1 druhá a třetí odrážka se nahrazuje tímto:
"— množství a hmotnost uvedené látky, a je-li tato látka ve směsi, množství a hmotnost směsi a rovněž množství a hmotnost nebo procentní obsah látky nebo látek uvedených v příloze, které tato směs obsahuje,
— jméno a adresu vývozce, dovozce a distributora a ve shodě s články 4, 5 a 5a konečného příjemce."
3. Čl. 2 odst. 4 se nahrazuje tímto:
"4. doklady a záznamy uvedené v bodech 1 a 3 se uschovají po dobu tří let od konce kalendářního roku, v němž se činnost uvedená v bodu 1 uskutečnila, a na požádání musí být snadno dostupné kontrole příslušných orgánů."
4. Přidává se tento článek:
"Článek 2a
Udělování povolení a registrace provozovatelů
1. Provozovatelé, kromě celních úředníků, skladníků a přepravců, kteří vykonávají výhradně tuto činnost a zabývají se dovozem, vývozem nebo přepravou látek uvedených v kategorii 1 přílohy, musí získat od členského státu, ve kterém působí, povolení k výkonu této činnosti.
Při zvažování, zda povolení udělit, vezme příslušný orgán v úvahu kvalifikaci a bezúhonnost žadatele.
Příslušný orgán může povolení dočasně pozastavit nebo zrušit v případě, že má dostatečný důvod k předpokladu, že držitel již není vhodnou a řádnou osobou pro držení povolení, nebo k předpokladu, že nejsou splněny podmínky, na jejichž základě bylo povolení vydáno.
2. Provozovatelé, kromě celních úředníků, skladníků a přepravců, kteří vykonávají výhradně tuto činnost a zabývají se dovozem, vývozem nebo přepravou látek uvedených v kategorii 2 přílohy anebo vývozem látek uvedených v kategorii 3 přílohy, se musí zapsat u příslušných orgánů a ohlásit změny adres provozoven, ve kterých vyrábějí tyto látky nebo kde s nimi obchodují.
Tento požadavek se však nevztahuje na provozovatele, kteří se zabývají vývozem malého množství látek uvedených v kategorii 3 nebo vývozem směsí s obsahem látek uvedených v kategorii 3 prokazatelně určených k tomuto účelu.
3. Členské státy určí postup pro udělování povolení a připojí konkrétní podmínky, jako je doba platnosti a správní poplatky za jejich vydání."
5. Článek 3 se nahrazuje tímto:
"Článek 3
Spolupráce
Členské státy podniknou nezbytná opatření kroky pro navázání úzké spolupráce mezi příslušnými orgány a provozovateli tak, aby provozovatelé:
- bezprostředně příslušným orgánům oznámili všechny okolnosti, jako jsou neobvyklé objednávky nebo transakce s uvedenými látkami, které mohou vést k podezření, že tyto látky určené pro dovoz, vývoz nebo tranzit mohou být zneužity pro nedovolenou výrobu omamných nebo psychotropních látek,
- na žádost případnou poskytli příslušným orgánům souhrnné informace o svých vývozních transakcích."
6. Článek 4 se nahrazuje tímto:
"Článek 4
Vývozní povolení
Látky uvedené v kategorii 1 přílohy
1. Vývoz látek uvedených v kategorii 1 přílohy podléhá povolení formou individuálních vývozních povolení vydaných příslušnými orgány členského státu, ve kterém má na základě platných předpisů být uloženo vývozní celní prohlášení.
2. Žádosti o povolení uvedené v odstavci 1 obsahují tyto údaje:
- jméno a adresu vývozce, dovozce ve třetí zemi a všech dalších provozovatelů, kteří se na vývozu nebo dodávce podílejí, a rovněž konečného příjemce,
- název látek, jak je uveden v kategorii 1 přílohy,
- množství a hmotnost látky, a je-li tato látka ve směsi, množství a hmotnost směsi a také množství a hmotnost nebo procentní obsah látky nebo látek uvedených v příloze, které tato směs obsahuje,
- podrobné údaje o přepravních podmínkách, zejména datum expedice, způsob přepravy, název celnice, ve které je uloženo vývozní celní prohlášení, a jsou-li v tomto stadiu k dispozici, i informace týkající se identifikace dopravního prostředku, trasy, očekávaného místa výstupu z celního území Společenství a místa vstupu do země dovozu.
V případech uvedených v odstavci 10 musí být k žádosti přiloženo dovozní povolení vydané zemí určení.
3. O žádosti se rozhodne do 15 pracovních dnů ode dne, kdy příslušný orgán uzná, že soubor údajů je úplný.
Tento termín lze prodloužit, jestliže v případě odstavce 10 jsou orgány povinny získat další údaje, aby se ujistily, že dovoz látky byl řádně povolen.
4. Aniž je dotčeno případné použití nápravných technických opatření, může být vývozní povolení uvedené v odstavci 1 zamítnuto, pokud
a) jsou dostatečné důvody pro podezření, že údaje poskytnuté na základě povinností uvedených v odstavci 2 jsou nepravdivé nebo nesprávné;
b) v případě odstavce 10 se prokáže, že dovoz uvedených látek nebyl příslušnými orgány země určení řádně povolen;
c) jsou dostatečné důvody pro podezření, že příslušné látky jsou určeny pro nedovolenou výrobu omamných nebo psychotropních látek.
5. Nejsou-li v žádosti podle odstavce 2 uvedeny údaje o trase a přepravních prostředcích, stanoví vývozní povolení, zda provozovatel musí před vlastním odesláním zásilky sdělit tyto údaje celnicím nebo jinému příslušnému orgánu v místě výstupu z celního území Společenství.
V tomto případě je nutno opatřit vývozní povolení při vydání poznámkou.
6. Vývozní povolení je nutno vždy předkládat celním úřadům ke kontrole společně s vývozním celním prohlášením.
Kopie tohoto povolení dále doprovází zásilku až k celnici v místě výstupu uvedených látek z celního území Společenství.
Tento celní úřad v případě potřeby přiloží náležitosti uvedené v odstavci 5 a další potřebné údaje a než povolení vrátí vydávajícímu úřadu, opatří jej svým razítkem.
7. Vydání vývozního povolení nevylučuje jakoukoli možnou správní nebo jinou odpovědnost držitele tohoto povolení.
8. Příslušné úřady mohou pozastavit nebo zrušit vývozní povolení vždy, když mají dostatečné důvody pro podezření, že dotyčné látky mohou být zneužity pro nedovolenou výrobu omamných nebo psychotropních látek.
9. Vzhledem k požadavku předběžného oznámení o vývozu, které podle čl. 12 odst. 10 úmluvy OSN zasílá třetí země Společenství:
a) Komise neprodleně uvědomí příslušné orgány členských států o obdržení tohoto požadavku;
b) příslušné orgány dotyčného členského státu poskytnou před každým vývozem uvedených látek do žádající země příslušným orgánům této země údaje uvedené v odstavci 2.
Kopie této odpovědi zašlou Komisi za účelem rozeslání ostatním členským státům;
c) orgán vydávající tyto údaje požádá orgán ve třetí zemi, který údaje obdrží, aby uchoval důvěrný charakter obchodních, hospodářských, průmyslových nebo služebních tajemství nebo jiných tržních postupů zde uvedených.
10. Pokud mezi Společenstvím a třetí zemí existuje dohoda, že vývoz nebude povolen, dokud příslušné orgány země dovozu nevydají pro dané látky dovozní povolení:
a) Komise sdělí příslušným orgánům členských států název a adresu příslušného orgánu třetí země a pracovní údaje z této země získané;
b) příslušné orgány členských států se v případě nutnosti ujistí, že každý dovoz byl orgánem uvedeným v písmenu a) řádně povolen."
7. Článek 5 se nahrazuje tímto:
"Článek 5
Zvláštní požadavky na vývoz
Látky uvedené v kategorii 2 přílohy
1. Vývoz látek uvedených v kategorii 2 přílohy je podřízen povolení příslušných orgánů členského státu podle odstavce 2 a 3, ve kterém má být podle platných předpisů uloženo vývozní celní prohlášení.
2. Vývoz uvedený v odstavci 1 podléhá obdobně ustanovením článku 4, kdykoli se ukáže, že je přímo či nepřímo určen pro třetí země, které se prokazatelně zabývají nedovolenou výrobou těchto omamných nebo psychotropních látek za použití uvedených látek.
Jejich identifikace je založena zejména na odůvodněném dotazu zaslaném Komisi příslušnou třetí zemí.
Ustanovení článku 4 se vztahuje rovněž na případ, kdy nelze podle odstavce 3 vydat otevřené individuální povolení.
3. Ve všech ostatních případech lze vývoz látek uvedených v kategorii 2 globálně povolit vydáním otevřených individuálních povolení na základě žádosti dotyčných provozovatelů.
Při rozhodnutí o vydání takového povolení se vezme v úvahu oprávnění a bezúhonnost žadatele a charakter, objem a povaha obchodu s těmito látkami.
V takových případech uvede držitel údaje o tomto povolení v příslušném vývozním celním prohlášení.
V souladu s předpisy příslušných orgánů poskytne držitel těchto povolení souhrnné informace o vývozech uskutečněných na základě povolení.
Otevřené individuální povolení lze pozastavit nebo zrušit vždy, když jsou dostatečné důvody k předpokladu, že jeho držitel již není vhodnou a řádnou osobou pro držení povolení, nebo že podmínky, za nichž bylo povolení vydáno, již neplatí."
8. Přidává se tento článek:
"Článek 5a
Zvláštní požadavky na vývoz
Látky uvedené v kategorii 3 přílohy
1. Pokud jsou látky uvedené v kategorii 3 přílohy určeny k přímému či nepřímému vývozu do třetí země:
a) se kterou Společenství uzavřelo dohodu, že vývoz ze Společenství nebude povolen, dokud příslušné orgány této země nevydají povolení k dovozu dotyčné zásilky nebo
b) která je označena jako země zabývající se na svém území nedovolenou výrobou heroinu nebo kokainu a mohla by uvedené látky rozšiřovat,
podléhá tento vývoz povolení vydanému na základě odstavců 2 a 3 příslušnými orgány členského státu, ve kterém má být podle platných předpisů uloženo vývozní celní prohlášení.
2. Vývoz látek uvedených v odstavci 1 podléhá obdobně ustanovením článku 4 vždy, když se vyžaduje jednotlivé vývozní povolení, které podléhá zvláštním dohodám mezi Společenstvím a zúčastněnými zeměmi uvedenými v odstavci 1.
Ustanovení odstavce 4 se vztahuje také na případy, kdy nelze podle odstavce 3 otevřené individuální povolení vydat.
3. Za vhodných okolností lze vývoz látek kategorie 3 povolit globálně vydáním otevřeného individuálního povolení. Rozhodnutí o vydání, zrušení nebo pozastavení takovýchto povolení se provádí obdobněna základě použití čl. 5 odst. 3.
Další podmínkou vydání takovéhoto povolení je, aby držitel uchovával kopii dovozního povolení, vydaného orgány třetí země, pro účely kontroly příslušných orgánů členského státu, ze kterého byl vývoz uskutečněn.
V případě pochybností se mohou příslušné orgány vývozního členského státu spojit s orgány, které dovozní povolení vydaly."
9. Článek 6 se nahrazuje tímto:
"Článek 6
Oprávnění příslušných orgánů
1. Za účelem správného použití článků 2, 4, 5 a 5a přijme každý členský stát v rámci svých vnitrostátních právních předpisů opatření nezbytná k tomu, aby příslušné orgány mohly:
a) získávat informace o objednávkách uvedených látek nebo o činnostech zahrnujících tyto látky;
b) vstupovat do obchodních prostor provozovatelů za účelem získání důkazů o nezákonnosti.
2. Aniž jsou dotčena opatření uvedená v článcích 4, 5 a 5a a odstavci 1 tohoto článku, mohou příslušné orgány každého členského státu zakázat uvedení daných látek na celní území Společenství nebo jejich přesun z tohoto území, jsou-li dostatečné důkazy pro podezření, že tyto látky jsou určeny pro nedovolenou výrobu omamných nebo psychotropních látek.
3. Za účelem zabránění specifickému nebezpečí zneužívání v bezcelních zónách nebo v jiných citlivých oblastech, jako jsou celní sklady, zajistí členské státy, aby kontroly činností prováděné v těchto prostorách byly účinné na každém stupni těchto činností a aby nebyly méně přísné, než kontroly prováděné v jiných částech celního prostoru."
10. Článek 10 se nahrazuje tímto:
"Článek 10
1. Komisi je nápomocen výbor složený ze zástupců členských států, jemuž předsedá zástupce Komise.
Výbor vyhodnotí všechny záležitosti týkající se provádění tohoto nařízení, které vznese jeho předseda buď z vlastního podnětu, nebo na žádost zástupce členského státu.
2. Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být učiněna.
Výbor podá stanovisko k návrhu ve lhůtě, kterou může stanovit předseda s ohledem na naléhavost záležitosti.
Stanovisko se přijímá většinou stanovenou v čl. 148 odst.
2 Smlouvy v případě rozhodnutí, které má Rada přijímat na návrh Komise, přičemž hlasům členských států se přikládá váha způsobem uvedeným v tomto článku; předseda nehlasuje.
Komise přijímá opatření, která jsou okamžitě použitelná.
Pokud však tato opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru, sdělí je Komise neprodleně Radě.
V takovém případě Komise odloží používání opatření, o nichž rozhodla, na dobu tří měsíců ode dne sdělení.
Rada může kvalifikovanou většinou přijmout jiné rozhodnutí ve lhůtě stanovené v předchozím pododstavci.
3. Podle postupu uvedeného v odstavci 2 se postupuje zejména při:
a) stanovení množství látek uvedených v kategorii 3 a při označování směsí obsahujících látky uvedené v kategorii 3 podle čl. 2a odst. 2;
b) vymezení zemí a látek podle čl. 5 odst. 2;
c) přijímání žádostí o vývozní povolení podle čl. 5a odst. 1 písm. b), když není k dispozici souhlas příslušné třetí země;
d) přijímání vzorových formulářů vývozního povolení uvedeného v článku 4 a podrobných pravidel pro jejich používání a podrobných pravidel pro provádění systému otevřených individuálních povolení uvedených v článku 5 a 5a;
e) změnách přílohy tohoto nařízení v případech, že se pozměňují přílohy úmluvy OSN."
11. Přidává se tento článek:
"Článek 11a
Komise se pověřuje, aby jménem Společenství zaujímala kladné stanovisko ke změnám tabulek 1 a 2 přílohy úmluvy OSN, která je shodná s přílohou tohoto nařízení."
12. Příloha se nahrazuje takto:
"
Nařízení Komise (EHS) č. 1035/92 ze dne 24. dubna 1992 o zařazení určitého zboží do kombinované nomenklatury
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
627/92 [2], a zejména na článek 9 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že k zajištění jednotného uplatňování kombinované nomenklatury tvořící přílohu uvedeného nařízení je nezbytné přijmout opatření k zařazení zboží uvedeného v příloze tohoto nařízení;
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č. 2658/87 stanovilo všeobecná pravidla pro výklad kombinované nomenklatury a že se tato pravidla vztahují i na každou jinou nomenklaturu, která je na ní plně nebo částečně založena nebo k ní přidává další třídění a která je zřízena zvláštními předpisy Společenství za účelem uplatňování celních nebo jiných opatření týkajících se obchodu se zbožím;
vzhledem k tomu, že podle uvedených všeobecných pravidel musí být zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze zařazeno na základě odůvodnění ve sloupci 3 do odpovídajícího kódu KN uvedeného ve sloupci 2;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro nomenklaturu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze se v kombinované nomenklatuře zařazuje do odpovídajícího kódu KN uvedeného ve sloupci 2 této tabulky.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým prvním dnem po vyhlášení
ze dne 28. dubna 1992, kterým se mění nařízení č. 422/67/EHS, č. 5/67/Euratom o platových poměrech předsedy a členů Komise, předsedy, soudců, generálních advokátů a tajemníka Soudního dvora a předsedy, členů a tajemníka Soudu prvního stupně a nařízení (EHS, Euratom, ESUO) č. 2290/77 o platových poměrech členů Účetního dvora
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o vytvoření jednotné Rady a jednotné Komise Evropských společenství, a zejména na článek 6 této smlouvy,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství uhlí a oceli, a zejména na článek 78e této smlouvy,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 206 této smlouvy,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství pro atomovou energii, a zejména na článek 180 této smlouvy,
s ohledem na Protokol o výsadách a imunitách Evropských společenství, a zejména na články 20 a 21 tohoto protokolu,
vzhledem k tomu, že nařízení Rady (ESUO, EHS, Euratom) č.
3831/91 ze dne 19. prosince 1991, kterým se mění služební řád úředníků a pracovní řád ostatních zaměstnanců Evropských společenství za účelem zavedení dočasného příspěvku [1], vložilo do služebního řádu úředníků Evropských společenství článek 66a, který zavádí tento dočasný příspěvek;
vzhledem k tomu, že dočasný příspěvek by měl být obdobně použit na předsedu a členy Komise, předsedu, soudce, generální advokáty a tajemníka Soudního dvora a předsedu, členy a tajemníka Soudu prvního stupně a členy Účetního dvora,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Článek 19a nařízení č. 422/67/EHS, č. 5/67/Euratom [2] se nahrazuje tímto:
"Článek 19a
Článek 66a služebního řádu úředníků se použije obdobně na předsedu a členy Komise, předsedu, soudce, generální advokáty a tajemníka Soudního dvora a předsedu, členy a tajemníka Soudu prvního stupně."
2. Článek 19a nařízení (EHS, Euratom, ESUO) č. 2290/77 [3] se nahrazuje tímto:
"Článek 19a
Článek 66a služebního řádu úředníků se obdobně na členy Účetního dvora."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
NAŘÍZENÍ KOMISE (EHS) č. 1211/92 ze dne 12. května 1992, kterým se mění nařízení Komise (EHS) č. 2190/90 o prodeji nezpracovaných sušených vinných hroznů lihovarům za předem stanovenou cenu
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 426/86 ze dne 24. února 1986 o společné organizaci trhu s produkty zpracovanými z ovoce a zeleniny1, naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1943/912, a zejména na čl. 8 odst. 7 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1206/90 ze dne 7. května 1990, kterým se stanoví obecná pravidla k režimu podpory produkce pro zpracované ovoce a zeleninu3, ve znění nařízení (EHS) č. 2202/904, a zejména na čl. 6 odst. 2 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č.
2190/905, naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 2244/916, stanoví prodej produktů ze sklizně roku 1986 a 1988 za 11,3 ECU na 100 kg netto za korintky a 8,3 ECU na 100kg netto za sultánky;
vzhledem k tomu, že řecké skladovací agentury mají ještě v držení 50 tun korintek ze sklizně roku 1986 a 20 tun sultánek ze sklizně roku 1988; že je s přihlédnutím k jejich kvalitě obtížné zajistit jejich odbyt za současnou cenu; že by proto měly být cena a množství upraveny;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro produkty zpracované z ovoce a zeleniny,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V článku 1 se odstavec 1 nahrazuje tímto:
"1. Řecké skladovací agentury uvedené v příloze prodávají v souladu s nařízeními (EHS) č. 626/85 a (EHS) č. 913/89 nejvýše 50 tun korintek ze sklizně roku 1986 a 20 tun sultánek ze sklizně roku 1988 za cenu 3 ECU za 100 kg netto."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
ze dne 30. dubna 1992 kterým se mění nařízení (EHS) č. 1408/71 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby, osoby samostatně výdělečně činné a jejich rodinné příslušníky pohybující se v rámci Společenství
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 51 a 235 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise předložený po konzultaci se Správní komisí pro sociální zabezpečení migrujících pracovníků [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že je nezbytné změnit nařízení (EHS) č.
1408/71 [4], aktualizované nařízením (EHS) č. 2001/83 [5], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
vzhledem k tomu, že je nezbytné rozšířit definici "rodinného příslušníka" v nařízení (EHS) č. 1408/71, aby byla v souladu s judikaturou Soudního dvora týkající se výkladu uvedeného výrazu;
vzhledem k tomu, že je rovněž nezbytné brát v úvahu judikaturu Soudního dvora, podle které některé dávky stanovené vnitrostátními právními předpisy mohou současně spadat do kategorie sociálního zabezpečení i sociální pomoci z důvodů jejich osobní oblasti působnosti, cílů a způsobů jejich použití;
vzhledem k tomu, že Soudní dvůr prohlásil, že některými svými znaky se právní předpisy, na základě kterých jsou takové dávky poskytovány, podobají sociální pomoci v tom, že potřeba je základním kritériem při jejich provádění, a podmínky nároku nejsou založeny na sčítání dob zaměstnání nebo příspěvků, zatímco podle jiných znaků se blíží sociálnímu zabezpečení v tom, že poskytování jimi stanovených dávek nezávisí na volném uvážení a že udělují příjemcům dávek právně vymezené postavení;
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č. 1408/71 vyjímá z oblasti působnosti systémy sociální pomoci na základě svého čl. 4 odst. 4;
vzhledem k tomu, že podmínky, na které se odkazuje, a způsoby jejich použití jsou takové, že do uvedeného nařízení by měl být zahrnut systém koordinace, který se liší od současného stanoveného nařízením (EHS) č. 1408/71 a který bere v úvahu zvláštní vlastnosti dotyčných dávek pro ochranu zájmů migrujících pracovníků v souladu s článkem 51 Smlouvy;
vzhledem k tomu, že tyto dávky by měly být poskytovány, pokud jde o osoby spadající do oblasti působnosti nařízení (EHS) č. 1408/71, pouze v souladu s právními předpisy země, kde má dotyčná osoba nebo její rodinní příslušníci bydliště, a se sčítáním podle potřeby dob bydlení získaných v jiném členském státě a bez jakékoli diskriminace na základě státní příslušnosti;
vzhledem k tomu, že je přesto nezbytné zajistit, aby se stávající systém koordinace podle nařízení (EHS) č. 1408/71 nadále vztahoval na dávky, které buď nespadají do zvláštních kategorií dávek, na které nařízení odkazuje, nebo nejsou výslovně zahrnuty v příloze uvedeného nařízení; že pro tento účel je nezbytná nová příloha,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (EHS) č. 1408/71 se mění takto:
1. V článku 1:
a) písmeno f) se označuje jako písmeno f) bod i) a doplňuje se nový bod, který zní:
"ii) pokud však jde o dávky pro zdravotně postižené osoby přiznané na základě právních předpisů členského státu všem státním příslušníkům uvedeného státu, kteří splňují předepsané podmínky, označuje pojem "rodinný příslušník" alespoň manžela (manželku) zaměstnané nebo samostatně výdělečně činné osoby a nezletilé nebo nezaopatřené děti této osoby;"
b) v písm. j) prvním pododstavci se doplňují slova:
"nebo zvláštních nepříspěvkových dávek uvedených v čl. 4 odst. 2a."
2. V článku 4 se vkládají nové odstavce, které zní:
"2a. Toto nařízení se vztahuje také na zvláštní nepříspěvkové dávky stanovené v rámci jiných právních předpisů nebo jiného systému, než které jsou uvedeny v odstavci 1 nebo vyloučeny na základě odstavce 4, pokud jsou tyto dávky určeny:
a) buď k zajištění pomocného, doplňkového nebo vedlejšího krytí případů odpovídajících odvětvím sociálního zabezpečení uvedeným v odst. 1 písm a) až h), nebo
b) výhradně k zajištění zvláštní ochrany pro zdravotně postižené.
2b. Toto nařízení se nevztahuje na ustanovení právních předpisů členských států týkající se zvláštních nepříspěvkových dávek uvedených v příloze II oddíle III, jejichž použití je omezeno na část jejich území."
3. Článek 5 se nahrazuje tímto:
"Článek 5
Prohlášení členských států o oblasti působnosti tohoto nařízení
Členské státy upřesní v prohlášeních, oznámených a zveřejněných v souladu s článkem 97, právní předpisy a systémy uvedené v čl. 4 odst. 1 a 2, zvláštní nepříspěvkové dávky uvedené v čl. 4 odst. 2a, minimální dávky uvedené v článku 50 a dávky uvedené v článcích 77 a 78."
4. Vkládá se nový článek, který zní:
"Článek 10a
Zvláštní nepříspěvkové dávky
1. Aniž je dotčen článek 10 a hlava III, jsou osobám, na které se vztahuje toto nařízení, přiznány zvláštní nepříspěvkové peněžité dávky uvedené v čl. 4 odst. 2a výhradně na území členského státu, ve kterém mají bydliště, v souladu s právními předpisy tohoto státu za předpokladu, že jsou tyto dávky uvedeny v příloze IIa. Dávky poskytuje instituce místa bydliště na vlastní náklady.
2. Instituce členského státu, jehož právní předpisy podmiňují nárok na dávky uvedené v odstavci 1 získáním dob zaměstnání, samostatné výdělečné činnosti nebo bydlení, berou v úvahu v nezbytné míře doby zaměstnání, samostatné výdělečné činnosti nebo bydlení získané na území kteréhokoli jiného členského státu jako doby získané na území prvního členského státu.
3. Pokud právní předpisy členského státu podmiňují nárok na dávky uvedené v odstavci 1 přiznané jako doplňkové dávky obdržením dávek uvedeným v čl. 4 odst. 1 písm. a) až h) a podle uvedených právních předpisů žádná taková dávka nenáleží, považuje se pro účely nároku na doplňkové dávky každá odpovídající dávka přiznaná v souladu s právními předpisy jiného členského státu za dávku přiznanou podle právních předpisů prvního členského státu.
4. Pokud právní předpisy členského státu podmiňují přiznání dávek uvedených v odstavci 1 určených zdravotně postiženým a invalidům tím, že invalidita a zdravotní postižení byly poprvé zjištěny na území uvedeného členského státu, je tato podmínka považována za splněnou, pokud toto zjištění bylo poprvé učiněno na území jiného členského státu."
5. V příloze II se doplňuje nová část, která zní:
"III. Zvláštní nepříspěvkové dávky ve smyslu čl. 4 odst. 2b, které nespadají do oblasti působnosti nařízení
A. BELGIE
Žádné.
B. DÁNSKO
Žádné.
C. NĚMECKO
a) Dávky přiznané na základě právních předpisů spolkových zemí zdravotně postiženým, zejména nevidomým.
b) Sociální příplatek na základě zákona ze dne 28. června 1990 o vyrovnání důchodů.
D. ŠPANĚLSKO
Žádné.
E. FRANCIE
Žádné.
F. ŘECKO
Žádné.
G. IRSKO
Žádné.
H. ITÁLIE
Žádné.
I. LUCEMBURSKO
Žádné.
J. NIZOZEMSKO
Žádné.
K. PORTUGALSKO
Žádné.
L. SPOJENÉ KRÁLOVSTVÍ
Žádné."
6. Vkládá se nová příloha, která zní:
"PŘÍLOHA IIa
(Článek 10a nařízení)
A. BELGIE
a) Příspěvky pro zdravotně postižené osoby (zákon ze dne 27. února 1987).
b) Zaručený příjem pro starší osoby (zákon ze dne 1. dubna 1969).
c) Zaručené rodinné dávky (zákon ze dne 20. července 1971).
B. DÁNSKO
Žádné.
C. NĚMECKO
Žádné.
D. ŠPANĚLSKO
a) Dávky na základě zákona o sociální integraci zdravotně postižených osob (zákon č. 13/82 ze dne 7. dubna 1982).
b) Peněžité dávky na pomoc starším osobám a invalidům nezpůsobilým k práci (královský dekret č. 2620/81 ze dne 24. července 1981).
E. FRANCIE
a) Doplňkové příspěvky z Národního fondu solidarity (zákon ze dne 30. června 1956).
b) Příspěvky dospělým zdravotně postiženým (zákon ze dne 30. června 1975).
F. ŘECKO
a) Zvláštní dávky pro starší osoby (zákon č. 1296/82).
b) Přídavky na děti nepracujících matek, jejichž muži byli povoláni do vojenské služby (zákon č. 1483/84, čl. 23 odst.1).
c) Přídavky na děti nepracujících matek, jejichž muži jsou ve vězení (zákon č. 1483/84, čl. 23 odst. 2).
d) Příspěvek pro osoby trpící vrozenou hemolytickou anémií (dekret-zákon 321/69) (společná vyhláška ministerstev G4a/F.222/oik.2204).
e) Příspěvek pro hluchoněmé (mimořádný zákon č. 421/37) (společná vyhláška ministerstev G4B/F. 422/oik.2205).
f) Příspěvek pro osoby s vážným zdravotním postižením (dekret-zákon 162/73) (společná vyhláška ministerstev G4a/F.225/oik.161).
g) Příspěvek pro spasmofiliky (dekret-zákon 162/72) (společná vyhláška ministerstev G4a/F.224/oik.2207).
h) Příspěvek pro osoby s vážným mentálním postižením (dekret-zákon162/73) (společná vyhláška ministerstev G4b/F.423/oik.2208).
i) Příspěvek pro nevidomé (zákon č. 958/79) (společná vyhláška ministerstev G4b/F.421/oik.2209).
G. IRSKO
a) Podpora v nezaměstnanosti [Social Welfare (Consolidation) Act z roku 1981 část III kapitola 2].
b) Starobní důchody a důchody pro nevidomé (nepříspěvkové) [Social Welfare (Consolidation) Act z roku 1981 část III kapitola 3].
c) vdovské a sirotčí důchody (nepříspěvkové) [Social Welfare (Consolidation) Act z roku 1981 část III kapitola 4].
d) Přídavky pro osaměle žijící rodiče (Social Welfare Act z roku 1990 část III).
e) Příspěvek pro pečovatele (Social Welfare Act z roku 1990 část IV).
f) Doplněk rodinného příjmu (Social Welfare Act z roku 1984 část III).
g) výživné pro zdravotně postiženou osobu (Health Act z roku 1970 článek 69).
h) Příspěvek na mobilitu (Health Act z roku 1970 článek 61).
i) Výživné v případě nakažlivé nemoci (Health Act z roku 1947 článek 5 a čl. 44 odst. 5).
j) Příspěvek na domácí péči (Health Act z roku 1970 článek 61).
k) Příspěvek na pomoc pro nevidomé (Blind Person Act z roku 1920 kapitola 49).
l) Příspěvek na rehabilitaci pro zdravotně postižené osoby (Health Act z roku 1970 články 68, 69 a 72).
H. ITÁLIE
a) Sociální důchody pro osoby bez prostředků (zákon č. 153 ze dne 30. dubna 1969).
b) Důchody a příspěvky pro civilní zdravotně postižené osoby a invalidy (zákon č. 118 ze dne 30. března 1974, č. 18 ze dne 11. února 1980 a č. 508 ze dne 23. listopadu 1988).
c) Důchody a příspěvky pro hluchoněmé (zákon č. 381 ze dne 26. května 1970 a č. 508 ze dne 23. listopadu 1988).
d) Důchody a příspěvky pro civilní nevidomé (zákon č. 382 ze dne 27. května 1970 a č. 508 ze dne 23. listopadu 1988).
e) Příplatky k minimálnímu důchodu (zákon č. 218 ze dne 4. dubna 1952, č. 638 ze dne 11. listopadu 1983 a č. 407 ze dne 29. prosince 1990).
f) Příplatky k dávkám v invaliditě (zákon č. 222 ze dne 12. června 1984).
g) Měsíční příspěvky na trvalou osobní péči pro poživatele důchodů při pracovní nezpůsobilosti (zákon č. 222 ze dne 12. června 1984).
I. LUCEMBURSKO
a) Vyrovnávací dávky životních nákladů (zákon ze dne 13. června 1975).
b) Zvláštní příspěvky pro osoby s vážným zdravotním postižením (zákon ze dne 16. dubna 1979).
c) Mateřské přídavky (zákon ze dne 30. dubna 1980).
J. NIZOZEMSKO
Žádné.
K. PORTUGALSKO
a) nepříspěvkové rodinné přídavky (dekret-zákon č. 160/80 ze dne 27. května 1980).
b) příspěvek pro kojící matky (dekret-zákon 160/80 ze dne 27. května 1980).
c) Doplňkový příspěvek pro zdravotně postižené děti a mládež (dekret-zákon 160/80 ze dne 27. května 1980).
d) Příspěvek v případě navštěvování zvláštní školy (dekret-zákon č. 160/80 ze dne 27. května 1980).
e) nepříspěvkový sirotčí důchod (dekret-zákon č. 160/80 ze dne 27. května 1980).
f) nepříspěvkový invalidní důchod (dekret-zákon č. 464/80 ze dne 13. října 1980).
g) nepříspěvkový starobní důchod (dekret-zákon č. 464/80 ze dne 13. října 1980).
h) Doplňkový důchod pro těžké invalidy (dekret-zákon č. 160/80 ze dne 27. května 1980).
i) nepříspěvkový vdovský důchod (prováděcí vyhláška č. 52/81 ze dne 11. listopadu 1981).
L. SPOJENÉ KRÁLOVSTVÍ
a) Příspěvek na mobilitu (zákon z roku 1975 o sociálním zabezpečení ze dne 20. března 1975 článek 37A a zákon z roku 1975 o sociálním zabezpečení v Severním Irsku ze dne 20. března 1975 článek 37A).
b) Příspěvek na péči o invalidu (zákon z roku 1975 o sociálním zabezpečení ze dne 20. března 1975 článek 37 a zákon z roku 1975 o sociálním zabezpečení v Severním Irsku ze dne 20. března 1975 článek 37).
c) Rodinný příjem (zákon z roku 1986 o sociálním zabezpečení ze dne 25. července 1986 články 20 až 22 a nařízení z roku 1986 o sociálním zabezpečení v Severním Irsku ze dne 5. listopadu 1986 články 21 až 23).
d) Příspěvek na pečovatelskou službu (zákon z roku 1975 o sociálním zabezpečení ze dne 20. března 1975 článek 35 a zákon z roku 1975 o sociálním zabezpečení v Severním Irsku ze dne 20. března 1975 článek 35).
e) Podpora k příjmu (zákon z roku 1986 o sociálním zabezpečení ze dne 25. července 1986 články 20 až 22 a článek 23 a nařízení z roku 1986 o sociálním zabezpečení v Severním Irsku ze dne 5. listopadu 1986 články 21 až 24).
f) Příspěvek na výživu pro zdravotně postižené osoby (zákon z roku 1991 o příspěvku na výživu pro zdravotně postižené osoby a o příspěvku na práci pro zdravotně postižené osoby ze dne 27. června 1991 článek 1 a nařízení z roku 1991 o příspěvku na výživu pro zdravotně postižené osoby a o příspěvku na práci pro zdravotně postižené osoby v Severním Irsku ze dne 24. července 1991 článek 3).
g) Příspěvek na práci pro zdravotně postižené osoby (zákon z roku 1991 o příspěvku na výživu pro zdravotně postižené osoby a o příspěvku na práci pro zdravotně postižené osoby ze dne 27. června 1991 článek 6 a nařízení z roku 1991 o příspěvku na výživu pro zdravotně postižené osoby a o příspěvku na práci pro zdravotně postižené osoby v Severním Irsku ze dne 24. července 1991 článek 8)."
Článek 2
1. Uplatňování článku 1 tohoto nařízení nesmí vést k odnětí dávek, které byly přiznány před vstupem tohoto nařízení v platnost příslušnými institucemi daného členského státu podle hlavy III nařízení (EHS) č.
1408/71 a na něž se vztahuje článek 10 uvedeného nařízení.
2. Uplatňování článku 1 tohoto nařízení nesmí vést k zamítnutí žádosti o zvláštní nepříspěvkovou dávku, přiznávanou jako příplatek k důchodu, kterou podal žadatel nebo dotyčná osoba splňující podmínky pro přiznání této dávky před vstupem tohoto nařízení v platnost, i když má bydliště na území jiného členského státu než příslušného státu, pokud je tato žádost o dávku podána do pěti let po vstupu tohoto nařízení v platnost.
3. Toto nařízení nezakládá žádné nároky za doby předcházející dni jeho vstupu v platnost.
4. Bez ohledu na odstavec 3 je každá zvláštní nepříspěvková dávka přiznávaná jako příplatek k důchodu, která nebyla přiznána nebo jejíž výplata byla pozastavena z důvodu místa bydliště žadatele nebo dotyčné osoby na území jiného členského státu než příslušného státu, žadateli nebo dotyčné osobě na její žádost přiznána nebo obnovena ode dne vstupu tohoto nařízení v platnost s účinností ode dne změny bydliště.
5. Doby bydlení a doby výkonu zaměstnání nebo samostatné výdělečné činnosti získané na území členského státu přede dnem vstupu tohoto nařízení v platnost se berou v úvahu při stanovení nároků pro účely tohoto nařízení a v souladu s ním.
6. S výhradou odstavce 3 se nabývá nároků na základě tohoto nařízení, i když se týkají události, která nastala přede dnem vstupu tohoto nařízení v platnost.
7. Každá dávka, která nebyla přiznána nebo jejíž výplata byla pozastavena z důvodu státní příslušnosti žadatele nebo dotyčné osoby, je na její žádost přiznána nebo obnovena ode dne vstupu tohoto nařízení v platnost za předpokladu, že dříve určené nároky nebyly vyřízeny jednorázovým vyrovnáním.
8. Nároky osoby, které byl důchod přiznán přede dnem vstupu tohoto nařízení v platnost, mohou být na její žádost přezkoumány s přihlédnutím k tomuto nařízení.
9. Je-li žádost uvedená v odstavcích 7 a 8 podána do dvou let ode dne vstupu tohoto nařízení v platnost, získávají se nároky vzniklé na základě tohoto nařízení dnem vstupu tohoto nařízení v platnost a proti dotyčné osobě nelze uplatnit ustanovení právních předpisů žádného z členských států týkající se propadnutí nebo omezení nároků.
10. Je-li žádost uvedená v odstavcích 7 a 8 podána po uplynutí dvou let ode dne vstupu tohoto nařízení v platnost, získávají se nároky, které nepropadly ani nebyly promlčeny, dnem podání žádosti, s výjimkou případů, kdy se použijí příznivější ustanovení právních předpisů kteréhokoli členského státu.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem měsíce po vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
ze dne 18. května 1992, kterým se mění nařízení (EHS) č. 429/90 o poskytování podpory prostřednictvím nabídkového řízení pro zahuštěné máslo určené k přímé spotřebě ve Společenství a nařízení (EHS) č. 3143/85 o prodeji intervenčního másla, které je určeno k přímé spotřebě ve formě zahuštěného másla, za snížené ceny
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 804/68 ze dne 27. června 1968 o společné organizaci trhu s mlékem a mléčnými výrobky [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 816/92 [2], a zejména na čl. 6 odst. 7 a na čl. 7a odst. 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č. 429/90 [3] naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
3143/85 [5] naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 3683/91 [6] obsahují podobná ustanovení týkající se značení na obalech zahuštěného másla určeného k přímé spotřebě ve Společenství; že je třeba doplnit a sjednotit údaje uvedené v těchto nařízeních tak, aby odpovídaly obchodnímu popisu používanému u tohoto produktu v členských státech;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro mléko a mléčné výrobky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. V čl. 10 odst. 3 nařízení (EHS) č. 429/90 se třetí odrážka nahrazuje tímto:
"— "Butterfett — Verordnung (EWG) Nr. 429/90". oder "Butterkonzentrat — Verordnung (EWG) Nr, 429/90". oder "Butterschmalz — Verordnung (EWG) Nr. 429/90".;".
2. V čl. 5 odst. 4 nařízení (EHS) č. 3143/85 se v druhé odrážce vkládají slova: nebo "Butterschmalz"
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 1332/92 ze dne 18. května 1992, kterým se zavádějí zvláštní opatření pro stolní olivy
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
vzhledem k tomu, že produkce stolních oliv má podstatný hospodářský význam, zejména v některých středomořských oblastech Společenství;
vzhledem k tomu, že ze situace na trhu se stolními olivami je zřejmé, že jak produkční podmínky, tak zpracovatelské podmínky a podmínky uvádění na trh neodpovídají tržním potřebám;
vzhledem k tomu, že tato situace způsobuje nerovnováhu mezi nabídkou a poptávkou, která v posledních letech vedla k vytváření přebytků;
vzhledem k tomu, že spotřebu produktů lze zvýšit, zejména díky lepší informovanosti současných i možných budoucích spotřebitelů, jakož i většímu přizpůsobení produkce požadavkům spotřebitelů;
vzhledem k tomu, že různé odborné kruhy mají důležitou úlohu při zavádění opatření na podporu spotřeby;
vzhledem k tomu, že je třeba přijmout zvláštní opatření na podporu spotřeby stolních oliv a podpořit je finančním příspěvkem Společenství;
vzhledem k tomu, že je třeba podporovat vytváření provozního kapitálu v seskupeních producentů nebo svazech těchto sdružení, které produkují a uvádějí na trh stolní olivy, aby tato seskupení a sdružení mohla koncentrovat nabídku a časově rozložit odbyt své produkce, zejména pomocí vhodné skladovací kapacity; že za tímto účelem je třeba stanovit finanční příspěvky členských států a Společenství, jejichž výše by se řídila podle hodnoty produkce seskupení producentů a jejich sdružení uvedené na trh během daného hospodářského roku;
vzhledem k tomu, že s ohledem na situaci existující v producentských členských státech je třeba družstvům a jejich sdružením umožnit využívat po omezenou dobu uvedené podpory;
vzhledem k tomu, že uvedená opatření přispívají k dosažení cílů článku 39 Smlouvy; že Společenství by se mělo podílet na financování uvedených opatření v rámci záruční sekce Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu (EZOZF),
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Společenství se podílí až do výše 60 % na financování opatření na podporu spotřeby stolních oliv ve Společenství, která jsou navržena a provedena skupinami reprezentujícími různé typy činností v odvětví.
Reprezentativnost skupin se hodnotí v závislosti na sledovaném cíli.
Článek 2
1. Cílem opatření uvedených v článku 1 je:
- podpora jakosti produkce, zejména prostřednictvím průzkumů trhu a výzkumných projektů týkajících se produkce oliv s nízkým obsahem soli,
- vývoj nových obalových úprav,
- poradenství v obchodních otázkách pro různé hospodářské subjekty v odvětví,
- podpora reklamy a styku s veřejností, včetně účasti na veletrzích a jiných komerčních událostech.
2. Opatření uvedená v článku 1 nesmí být orientována na obchodní značky nebo nesmí odkazovat na určitý členský stát.
Článek 3
1. Členské státy poskytnou zvláštní podporu seskupením producentů oliv kódů KN 07099031, 07099039, 07108010, 071120, ex07129090, ex20019080, ex20049030 a 20057000 nebo jejich sdružením, splňujícím podmínky článku 5 a v čl. 6 odst. 1 a 2 nařízení (EHS) č. 1360/78 [3], pokud vytvoří provozní kapitál sloužící regulaci nabídky, zejména zajištěním financování skladování požadovaného pro přiměřené uvádění produktu na trh.
2. Zvláštní podpora uvedená v odstavci 1 se poskytuje jednorázově, pokud je základní kapitál zajištěn:
- ze 45 % seskupením producentů nebo jejich sdružením,
- z 10 % podporou členského státu.
Příspěvek Společenství činí 45 % základního kapitálu.
Celková finanční účast členského státu a Společenství však nesmí překročit 10 % hodnoty produkce uvedené na trh seskupením producentů nebo jejich sdružením v jednom hospodářském roce.
3. Pro účely poskytování podpory uvedené v odstavci 1 se družstva a jejich sdružení založená v souladu s právními předpisy platnými v dotyčném odvětví po dobu maximálně tří let považují za rovnocenné seskupením producentů nebo jejich sdružením uvedeným v odstavci 1.
V takovém případě družstva nebo jejich sdružení složí jistotu zajišťující, že v případě nedodržení povinností uvedených v odstavcích 1 a 2 bude poskytnutá podpora nahrazena.
Článek 4
Účast na financování opatření podle článku 1 a podpora podle článku 3 se považují za intervenční opatření k regulaci zemědělských trhů podle čl. 3 odst. 1 nařízení (Rady (EHS) č. 729/70 [4]. Opatření jsou financována záruční sekcí Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu (EZOZF).
Článek 5
Komise stanoví postupem podle článku 38 nařízení č. 136/66/EHS [5]:
a) opatření uvedená v článku 2 tohoto nařízení;
b) prováděcí opatření k tomuto nařízení zahrnující zejména opatření pro kontrolu používání finanční podpory poskytované Společenstvím.
Článek 6
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (EHS) č. 1340/92 ze dne 22. května 1992 o zařazení určitého zboží do kombinované nomenklatury
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
1039/92 [2], a zejména na článek 9 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že k zajištění jednotného uplatňování kombinované nomenklatury tvořící přílohu uvedeného nařízení je nezbytné přijmout opatření k zařazení zboží uvedeného v příloze tohoto nařízení;
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č. 2658/87 stanovilo všeobecná pravidla pro výklad kombinované nomenklatury a že se tato pravidla vztahují i na každou jinou nomenklaturu, která je na ní plně nebo částečně založena nebo ji rozšiřuje o další třídění a která je zřízena zvláštními předpisy Společenství za účelem uplatňování celních nebo jiných opatření týkajících se obchodu se zbožím;
vzhledem k tomu, že podle uvedených všeobecných pravidel musí být zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze tohoto nařízení zařazeno na základě odůvodnění ve sloupci 3 do odpovídajícího kódu KN uvedeného ve sloupci 2;
vzhledem k tomu, že Výbor pro nomenklaturu nezaujal stanovisko ve lhůtě stanovené jeho předsedou,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze se v kombinované nomenklatuře zařazuje do odpovídajícího kódu KN uvedeného ve sloupci 2 této tabulky.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 1429/92 ze dne 26. května 1992, kterým se mění nařízení (EHS) č. 2568/91 o charakteristikách olivového oleje a olivového oleje z pokrutin a o příslušných metodách analýzy
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady č. 136/66/EHS ze dne 22. září 1966 o zřízení společné organizace trhu s oleji a tuky [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 356/92 [2], a zejména na článek 35a uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že na základě nových výzkumných poznatků je třeba upravit charakteristiky olivového oleje definované v nařízení Komise (EHS) č.
2568/91 [3] ve znění nařízení (EHS) č. 3682/91 [4], aby byla lépe zajištěna čistota výrobků uváděných na trh a stanovena příslušná metoda analýzy;
vzhledem k tomu, že v zájmu zabránění narušení trhu je třeba přijmout opatření, aby olivový olej stočený do obalů ještě před vstupem tohoto nařízení v platnost mohl být během omezeného období uváděn na trh;
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č. 2568/91 je proto třeba patřičně změnit;
vzhledem k tomu, že Řídící výbor pro oleje a tuky nezaujal stanovisko ve lhůtě stanovené jeho předsedou,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Přílohy nařízení (EHS) č. 2568/91 se mění v souladu s přílohou k tomuto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
ze dne 4. června 1992, kterým se popáté mění nařízení Komise (EHS) č. 2159/89, kterým se stanoví prováděcí pravidla ke zvláštním opatřením pro ořechy a svatojánský chléb podle IIa nařízení Rady (EHS) č. 1035/72
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1035/72 ze dne 18. května 1972 o společné organizaci trhu s ovocem a zeleninou [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1156/92 [2], a zejména na článek 14g uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 790/89 ze dne 20. března 1989, kterým se stanoví výše doplňkové paušální podpory pro vytvoření organizací producentů a maximální výše podpory pro zlepšování jakosti a uvádění na trh v odvětví ořechů a svatojánského chleba [3], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 832/92 [4], a zejména na článek 1 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č.
832/92, kterým se mění nařízení (EHS) č. 790/89, stanoví že za určitých podmínek může být doplňková podpora poskytovaná organizacím producentů ořechů vypočítána na základě množství produktů, které organizace producentů uvedly na trh během druhého hospodářského roku po datu jejich zvláštního uznání; že by z toho měly být vyvozeny důsledky pro příslušná ustanovení nařízení Komise (EHS) č.
2159/89 [5], naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 3746/91 [6];
vzhledem k tomu, že opatření uvedená v tomto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro ovoce a zeleninu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Následující pododstavec se doplní k čl. 10 odst. 2 nařízení (EHS) č. 2159/89:
"Použije-li se poslední odstavec článku 1 nařízení (EHS) č. 790/89, rozumí se množstvím uváděným na trh množství skutečně prodaná během druhého hospodářského roku, který následuje po datu zvláštního uznání."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 1533/92 ze dne 12. června 1992 o zařazení určitého zboží do kombinované nomenklatury
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku [1], naposledy pozměněné nařízením Komise (EHS) č.
1039/92 [2], a zejména na článek 9 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že k zajištění jednotného uplatňování kombinované nomenklatury tvořící přílohu uvedeného nařízení je nezbytné přijmout opatření k zařazení zboží uvedeného v příloze tohoto nařízení;
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č. 2658/87 stanovilo všeobecná pravidla pro výklad kombinované nomenklatury a že se tato pravidla vztahují i na každou jinou nomenklaturu, která je na ní plně nebo částečně založena nebo ji rozšiřuje o další třídění a která je zřízena zvláštními předpisy Společenství za účelem uplatňování celních nebo jiných opatření týkajících se obchodu se zbožím;
vzhledem k tomu, že podle uvedených všeobecných pravidel musí být zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze tohoto nařízení zařazeno na základě odůvodnění ve sloupci 3 do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2;
vzhledem k tomu, že je účelné, aby závazné informace o sazebním zařazení zboží do kombinované nomenklatury, které vydaly orgány členských států a které nejsou v souladu s tímto nařízením, mohla osoba, které byly tyto informace vydány, nadále používat po dobu tří měsíců v souladu s článkem 6 nařízení Komise (EHS) č. 3796/90 [3], uzavřela-li závaznou smlouvu podle čl. 14 odst. 3 písm. a) nebo b) nařízení Komise (EHS) č. 1715/90 [4];
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou, pokud jde o výrobky č.
1, 2, 3, 4 a 5 v tabulce v příloze, v souladu se stanoviskem Výboru pro nomenklaturu;
vzhledem k tomu, že Výbor pro nomenklaturu nezaujal, pokud jde o výrobek č. 6 v tabulce v příloze, stanovisko ve lhůtě stanovené jeho předsedou,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze se v kombinované nomenklatuře zařazuje do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2 této tabulky.
Článek 2
Závazné informace o sazebním zařazení zboží vydané celními orgány členských států, které nejsou v souladu s tímto nařízením, mohou být podle článku 6 nařízení Komise (EHS) č. 3796/90 nadále používány po dobu tří měsíců, je-li uzavřena závazná smlouva podle čl. 14 odst. 3 písm. a) nebo b) nařízení (EHS) č. 1715/90.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým prvním dnem po vyhlášení
ze dne 15. června 1992, kterým se mění přílohy I a III nařízení Rady (EHS) č. 2092/91 o ekologickém zemědělství a k němu se vztahujícím označování zemědělských produktů a potravin
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2092/91 ze dne 24. června 1991 o ekologickém zemědělství a k němu se vztahujícím označování zemědělských produktů a potravin [1], a zejména na čl. 5 odst. 7 a článek 13 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že produkty určené k lidské spotřebě složené především z jedné nebo více složek rostlinného původu mohou v menším množství obsahovat i složky živočišného původu, pro které je nezbytné vymezit pravidla pro jejich produkci;
vzhledem k tomu, že kontrolní systém stanovený v příloze III musí být upřesněn pokud jde o kontroly, které provádí zpracovatelská nebo balicí jednotka při přijetí produktu, aby zajistila, že produkt pochází od hospodářského subjektu podléhajícího kontrolnímu systému;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem výboru uvedeného v článku 14 nařízení (EHS) č. 2092/91,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Příloha I nařízení (EHS) č. 2092/91 se doplňuje takto:
"Zvířata a živočišné produkty
Do doby přijetí návrhu uvedeného v čl. 1 odst. 2 a pro účely přípravy složek uvedených v čl. 5 odst. 3 písm. a) se zvířata chovají v souladu se stávajícími vnitrostátními pravidly nebo, pokud taková pravidla neexistují, v souladu s mezinárodně uznávanou praxí ekologické živočišné výroby."
Článek 2
Příloha III nařízení (EHS) č. 2092/91 se mění takto:
1. Do části A bodu 4 se vkládá nový pododstavec, který zní:"Pokud jednotka sama zpracovává svou vlastní zemědělskou produkci, musí účetnictví obsahovat informace uvedené v části B bodě 2 třetí odrážce této přílohy."
Do části B bodu 6 se vkládá nový pododstavec, který zní:"Při přijetí produktu uvedeného v článku 1 zkontroluje hospodářský subjekt uzávěr balení nebo kontejneru a přítomnost značení uvedených v části A bodu 8 této přílohy. Výsledek tohoto ověření se výslovně uvede v účetnictví uvedeném v části B bodě 2.
Pokud kontrola vede k jakékoli pochybnosti o tom, že produkt pochází od hospodářského subjektu podléhajícího kontrolnímu systému uvedenému v článku 9, může být tento produkt postoupen ke zpracování nebo balení až po odstranění této pochybnosti:"
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
NAŘÍZENÍ RADY (EHS) č. 1536/92 ze dne 9. června 1992, kterým se stanoví společné obchodní normy pro konzervované pravé a nepravé tuňáky
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 3687/91 ze dne 28. listopadu 1981 o společné organizaci trhu s produkty rybolovu[1], a zejména na čl. 2 odst. 3 uvedeného nařízení,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č.
3687/91 předpokládá stanovení společných obchodních norem pro produkty rybolovu obchodované ve Společenství, zejména za účelem vyloučení produktů nevyhovujících obchodní jakosti z trhu a usnadnění obchodních vztahů na základě poctivé hospodářské soutěže;
vzhledem k tomu, že stanovení takových norem pro konzervované pravé a nepravé tuňáky by mohlo zlepšit ziskovost produkce tuňáků ve Společenství, jakož i jejich odbytišť, a usnadnit prodej produktů;
vzhledem k tomu, že zejména za účelem transparentnosti trhu, je nutné přesně stanovit, že dotčené produkty musejí být připraveny pouze z přesně určených druhů a musejí obsahovat minimální množství ryb;
vzhledem k tomu, že účelem tohoto nařízení je vymezit obchodní označení dotčených produktů; že tím nejsou vůbec dotčena třídění a sazební opatření při dovozu těchto produktů do Společenství, zejména pro přiznávání preferenčních režimů;
vzhledem k tomu, že by se měly vymezit úpravy, v jakých jsou produkty uváděny na trh, a měl by se upřesnit způsob označování nálevů, aby byla zaručena jasnost obchodních názvů dotčených produktů; že tato kritéria však nesmějí předem vylučovat případné uvedení nových produktů na trh;
vzhledem k tomu, že směrnice Rady 79/112/EHS ze dne 18. prosince 1978 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se označování potravin určených k prodeji konečnému spotřebiteli, jejich obchodní úpravy a související reklamy[2], a směrnice Rady 76/211/EHS ze dne 20. ledna 1976 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se zhotovení některých výrobků v hotovém balení podle hmotnosti nebo objemu[3], vymezují nezbytné údaje sloužící správnému informování spotřebitele a jeho ochraně, pokud jde o obsah balení; že v případě konzervovaných pravých a nepravých tuňáků by se navíc měl stanovit obchodní název produktů v závislosti na obchodní úpravě nebo navržené kuchyňské přípravě a, případně, použitém nálevu; že by se mělo stanovit povinné uvedení podílu ryb v balení dotčených produktů; že by se měl upřesnit význam obchodního názvu "přírodní";
vzhledem k tomu, že směrnice Rady 91/493/EHS ze dne 22. července 1991 o hygienických předpisech pro produkci a uvádění produktů rybolovu na trh[4] má za cíl zajistit harmonizaci hygienických požadavků, které se musejí dodržovat při uvádění produktů rybolovu na trh Společenství a které mají zajišťovat ochranu veřejného zdraví; že ustanovení této obchodní normy se uplatňují, aniž jsou dotčeny platné hygienické předpisy;
vzhledem k tomu, že Komisi by měla být odpovědná za přijetí veškerých technických prováděcích opatření v souladu s mezinárodními závazky Společenství,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Toto nařízení určuje normy, které se vztahují na uvádění konzervovaných pravých a nepravých tuňáků na trh Společenství.
Článek 2
1. Obchodní název konzervovaných pravých a nepravých tuňáků podle článku 5 je vyhrazen pro produkty, které splňují tyto podmínky:
1. konzervovaní praví tuňáci:
- musejí spadat do podpoložky KN 1604 14 10 a ex 1604 20 70,
- musejí být připraveni pouze z ryby jednoho z druhů, které jsou uvedeny v bodě I přílohy tohoto nařízení;
2. konzervovaní nepraví tuňáci:
- musejí spadat do podpoložek KN 1604 14 90, ex 1604 20 50, 1604 19 30, ex 1604 20 70, ex 1604 19 99 a ex 1604 20 90,
- musejí být připraveni pouze z ryby jednoho z druhů, které jsou uvedeny v bodě II přílohy tohoto nařízení.
2. Různé druhy nesmějí být míchány do stejného balení.
Nicméně kuchyňské přípravy, které mají za základ maso pravých nebo nepravých tuňáků a vedou k zániku struktury svaloviny, mohou obsahovat maso jiných ryb, které prošly stejnou technologickou úpravou, je-li podíl pravých nebo nepravých tuňáků, nebo jejich směsi, alespoň 25 % čisté váhy.
Článek 3
1. Tvoří-li některý z níže uvedených způsobů obchodní úpravy produktu část obchodního názvu podle článku 5, musejí odpovídat následujícím definicím:
i) celý: svalovina je příčně rozříznuta a má tvar celého plátku, který je tvořen jediným kusem nebo sestaven z kompaktního seskupení několika porcí masa.
Připouští se přítomnost kousků do výše 18 % z hmotnosti ryby.
Je-li však svalovina zabalena v syrovém stavu, je přítomnost kousků zakázána; části masa však mohou být přidány, pokud je to nutné k doplnění obsahu balení;
ii) kusy: části masa, jejichž původní struktura svaloviny je zachována a jejichž rozměry na nejkratší straně nejsou nižší než 1,2 centimetrů.
Připouští se přítomnost kousků do výše 30 % z hmotnosti ryby;
iii) filety:
a) podélné svalovinové pásy odebrané ze svaloviny rovnoběžně s páteří;
b) svalovinové pásy z břišní stěny; v tomto případě mohou být filety také označeny jako břišní filety;
iv) kousky: části masa, jejichž původní struktura svaloviny je zachována a jejichž velikost je různá;
v) drcený: částečky masa o stejné velikosti, které netvoří pastu.
2. Každý jiný způsob úpravy, než jaký je uveden v odstavci 1, nebo jiná kuchyňská příprava se připouští, jsou-li jasně uvedeny v obchodním názvu.
Článek 4
Tvoří-li nálev nedílnou součást obchodního názvu, musejí být dodrženy následující podmínky:
- označení "v olivovém oleji" je vyhrazeno pro produkty, které používají pouze olivový olej, kromě veškerých směsí s jinými druhy olejů,
- označení "přírodní" je vyhrazeno pro produkty, které používají vlastní šťávu (tekutina vylučující se z ryby během vaření) nebo solný roztok nebo vodu, případně mohou být přidány bylinky, koření nebo přírodní aromata podle směrnice 88/388/EHS[5],
- označení "v rostlinném oleji" je vyhrazeno pro produkty, které používají čisté rostlinné oleje, samostatně nebo ve směsi,
- je-li použit jakýkoli nálev, musí to být jasně a jednoznačně uvedeno užitím jeho běžného obchodního názvu.
Článek 5
1. Aniž jsou dotčena ustavení podle směrnic 79/112/EHS a 76/211/EHS, musí obchodní název na hotovém balení konzervovaných pravých a nepravých tuňáků uvádět:
a) pro úpravy podle čl. 3 odst. 1:
- druh použité ryby (pravý nebo nepravý tuňák),
- úpravu, v jaké je ryba uváděna na trh, na základě příslušného označení podle článku 3; toto upřesnění je však nepovinné v případě úpravy podle čl. 3 odst. 1 bodu i),
- označení použitého nálevu, při dodržení podmínek podle článku 4;
b) pro úpravy podle čl. 3 odst. 2:
- druh použité ryby (pravý nebo nepravý tuňák),
- přesná povaha kuchyňské přípravy.
2. Obchodní název konzervovaných pravých nebo nepravých tuňáků podle čl. 2 odst. 1 bodu 1 pro pravého tuňáka a bodu 2 pro nepravého tuňáka nemůže v žádném zahrnovat spojení slov pravý tuňák a nepravý tuňák.
3. Aniž jsou dotčena ustanovení článku 2 a odstavce 2 tohoto článku, jde-li o stanovenou obchodní zvyklost, může být druh použité ryby (pravý nebo nepravý tuňák), jakož i dotčený živočišný druh v obchodním názvu označen jménem, které je běžně používáno v členském státě, v němž je produkt uváděn na trh.
4. Obchodní název "přírodní" může být použita pouze pro konzervy uváděné na trh v úpravě podle čl. 3 odst. 1 bodů i) až iii) a v nálevu podle čl. 4 druhé odrážky.
Článek 6
Aniž jsou dotčena ustanovení Společenství podle článků 7 a 8 směrnice 79/112/EHS, musí být poměr mezi hmotností ryby obsažené v obalu po sterilizaci a čistou hmotností, vyjádřené v gramech, alespoň roven těmto hodnotám:
a) pro úpravy podle čl. 3 odst. 1:
- 70 % pro nálev podle čl. 4 druhé odrážky,
- 65 % pro ostatní nálevy;
b) 25 % pro kuchyňské úpravy nebo přípravy podle čl. 3 odst. 2.
Článek 7
Normy stanovené tímto nařízením se uplatňují, aniž jsou dotčeny normy stanovené směrnicí 91/493/EHS.
Článek 8
Komise přijme, v případě potřeby a postupem podle článku 36 nařízení (EHS) č. 3687/91, nezbytná opatření k provádění tohoto nařízení.
Článek 9
1. Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
ze dne 24. června 1992, kterým se mění nařízení (EHS) č. 3556/87, kterým se stanoví doplňující prováděcí pravidla k režimu osvědčení o stanovení sazby náhrady předem pro některé výrobky v odvětví obilovin vyvážené ve formě těstovin podpoložky 19021100 a položky 190219 kombinované nomenklatury
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2727/75 ze dne 29. října 1975 o společné organizaci trhu s obilovinami [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 674/92 [2], a zejména na článek 24 tohoto nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č.
3556/87 [3], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 4057/87 [4], stanovilo doplňující prováděcí pravidla k režimu osvědčení o stanovení sazby náhrady předem pro některé výrobky v odvětví obilovin vyvážené ve formě těstovin podpoložky 19021100 a položky 190219 kombinované nomenklatury; že uvedené nařízení není od 30. dubna 1988 použitelné;
vzhledem k tomu, že pro použití bodu 6 dohody o těstovinách mezi Spojenými státy americkými a Evropským společenstvím je znalost stanovení předem nezbytná;
vzhledem k tomu, že Italská republika nadále zasílá Komisi informace o osvědčeních o stanovení sazby náhrady předem pro těstoviny vyvážené do Spojených států amerických; že je důležité znát také osvědčení o stanovení sazby náhrady předem, která vydávají ostatní členské státy;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro obiloviny,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (EHS) č. 3556/87 se mění takto:
1. Ustanovení čl. 1 písm. a) a b) se nahrazují tímto:
"v kolonce 20 žádosti o osvědčení o stanovení sazby náhrady předem a v osvědčení samotném podle nařízení Komise (EHS) č. 1760/83 se uvede pouze skutečnost, že výrobek je podpoložky 19021100 a položky 190219 kombinované nomenklatury; v kolonce 7 se uvede poznámka "Spojené státy americké" nebo poznámka "jiné než Spojené státy americké".
Osvědčení zavazuje k vývozu do uvedeného místa určení."
2. Druhá odrážka čl. 3 odst. 1 se nahrazuje tímto:
"množstvích těstovin podpoložky 19021100 a položky 190219 kombinované nomenklatury, pro něž byla sazba vývozní náhrady stanovena předem, datum, kdy bylo prohlášení o vývozu těstovin do Spojených států amerických přijato příslušnými celními orgány, jakož i datum, kdy bylo osvědčení o stanovení sazby náhrady předem vydáno."
3. Ve druhém pododstavci čl. 3 odst. 2 se název "Generální ředitelství III, ředitelství B/2" nahrazuje názvem "Generální ředitelství III, oddělení C/2".
4. Druhý pododstavec článku 4 se nahrazuje tímto:
"Použije se na osvědčení, o něž je požádáno od 1. července 1992."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost sedmým dnem po vyhlášení
ze dne 29. června 1992, kterým se mění nařízení (EHS) č. 3083/73 o sdělování údajů nezbytných k uplatňování nařízení (EHS) č. 2358/71 o společné organizaci trhu s osivem
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2358/71 ze dne 26. října 1971 o společné organizaci trhu s osivem [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1740/91 [2], a zejména na článek 9 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č.
3083/73 [3] naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 3642/88 [4] upřesnilo údaje, které členské státy musí sdělovat Komisi, a lhůty pro tato sdělení;
vzhledem k tomu, že zkušenosti ukázaly, že odhad ploch, na které se vztahují smlouvy, vyžadovaný v bodě 1 přílohy nařízení (EHS) č. 3083/73 je nesmírně obtížný; že získané výsledky nejsou spolehlivé; že by proto členské státy již neměly být povinny sdělovat Komisi údaje týkající se odhadu ploch, na které se vztahují smlouvy;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro osivo,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Bod 1 přílohy nařízení (EHS) č. 3083/73 se zrušuje.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost sedmým dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 1762/92 ze dne 29. června 1992 o provádění protokolů o finanční a technické spolupráci uzavřených mezi Společenstvím a třetími zeměmi Středomoří
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 235 této smlouvy,
s ohledem na rozhodnutí o uzavření protokolů o finanční a technické spolupráci mezi Společenstvím a třetími zeměmi Středomoří (dále jen "protokoly"),
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
vzhledem k tomu, že protokoly stanoví na operace financované z rozpočtu Společenství granty, úvěry za zvláštních podmínek, příspěvky na tvorbu rizikového kapitálu a úvěry z vlastních zdrojů Evropské investiční banky (dále jen "banka");
vzhledem k tomu, že je třeba stanovit podrobnosti a pravidla pro řízení finanční spolupráce;
vzhledem k tomu, že v operacích týkajících se úvěrů s příspěvkem na úroky musí být poskytnutí úvěru bankou z jejích vlastních zdrojů propojené a vzájemně podmíněné s poskytnutím příspěvku na úroky z rozpočtových zdrojů Společenství; že banka může v souladu se svým statutem a zejména jednomyslným rozhodnutím správní rady při nepříznivém stanovisku Komise rozhodnout, že poskytne úvěr ze svých vlastních zdrojů, pokud k ní bude poskytnut příspěvek na úroky; že s ohledem na tento aspekt je třeba zajistit, aby postup přijatý pro poskytování příspěvků na úroky končil v každém případě jasným rozhodnutím, zda příspěvek bude či nebude poskytnut;
vzhledem k tomu, že je třeba stanovit, jak bude výbor, složený ze zástupců členských států, nápomocen bance při plnění jejích úkolů při provádění tohoto nařízení;
vzhledem k tomu, že dne 5. června 1984 a dne 16. května 1989 přijala Rada usnesení o koordinaci politik a operací spolupráce ve Společenství;
vzhledem k tomu, že pro přijetí tohoto nařízení stanoví Smlouva pouze pravomoci podle článku 235,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Při poskytování podpory přijímajícím zemím zajistí Komise používání pokynů pro finanční a technickou spolupráci, jak byly dohodnuty s těmito zeměmi v souvislosti s novou středomořskou politikou, a jejich aktualizaci a také pokynů pro politiku rozvojové spolupráce stanovených Radou.
Článek 2
1. K zajištění důslednosti spolupráce a zlepšení doplňkovosti operací si členské státy, Komise a banka navzájem sdělují veškeré užitečné informace o financování, které zamýšlejí poskytnout.
Při výměně informací jsou zkoumány možnosti spolufinancování.
2. Členské státy, Komise a banka si v rámci výboru uvedeného v článku 6 sdělují informace o jiné dvoustranné a mnohostranné podpoře přijímajícím zemím, které mají k dispozici.
Článek 3
1. Operace na podporu programu strukturálních změn jsou prováděny na základě těchto zásad:
- podpůrné programy jsou přizpůsobeny konkrétní situaci v každé zemi a zohledňují tamní hospodářské a sociální podmínky,
- podpůrné programy jsou zejména zaměřeny na opatření ke zmírnění možného nepříznivého dopadu strukturálních změn na sociální oblast a na zaměstnanost, zejména pro znevýhodněné skupiny obyvatelstva,
- rychlé vyplácení podpory je jedním z hlavních rysů podpůrného programu.
2. Musí být splněna tato kritéria:
- dotyčná země musí provádět program reforem schválených institucemi z Bretton Woods nebo provádět programy uznané jako obdobné a prováděné společně s těmito institucemi, i když ne v každém případě jimi podporované, odpovídající rozsahu a účinnosti reforem na makroekonomické úrovni,
- je brán ohled na hospodářskou situaci země, zejména na úroveň jejího zadlužení a zatížení z dluhové služby, situaci platební bilance, přístup k zahraničním měnám, rozpočtovou a měnovou situaci, hrubý domácí produkt na obyvatele a míru nezaměstnanosti.
3. Projekty způsobilé pro financování mají formu například:
a) opatření technické pomoci ve spojitosti s dotyčnými podpůrnými programy na makroekonomické úrovni a v odvětvích významně ovlivněných strukturálními změnami;
b) odvětvové nebo obecné programy dovozu nebo programy na vytváření pracovních míst.
4. Cílem dovozních programů je přispět k rozšíření výrobních kapacit.
Fondy protistran vytvořené dovozními programy budou použity na financování opatření zaměřených na zmírňování nepříznivých sociálních dopadů strukturálních změn, a zejména na vytváření nových pracovních míst.
5. Při zkoumání situace zemí způsobilých podle odstavce 2 a na základě kritérií uvedených ve výše uvedeném odstavci vyhodnotí Komise rozsah a účinnost reforem prováděných v oblastech, jichž se tato kritéria týkají.
Podpora poskytovaná na strukturální změny musí být přímo spojena s operacemi a opatřeními přijímající země k těmto změnám.
6. Postupy při zadávání zakázek musí být dostatečně pružné pro přizpůsobení se běžné správní a obchodní praxi přijímající země.
V případech soukromého sektoru, kde je prakticky nemožné držet se postupu obsaženého v protokolech, se použijí články 116, 117 a 118 finančního nařízení ze dne 21. prosince 1977 o souhrnném rozpočtu Evropských společenství [3] a bude sledován přesný postup stanovený v jednotlivých případech podle podmínek jednotlivých finančních návrhů.
Pro dovoz ve veřejném a poloveřejném sektoru se nicméně dodrží obvyklý postup stanovený v protokolech pro zadávání veřejných zakázek.
7. Komise informuje členské státy, kdykoliv to bude nezbytné a nejméně jednou ročně o provádění operací týkajících se strukturálních změn a o všech obtížích, jež vzniknou v souvislosti s trváním způsobilosti pro tyto operace.
Článek 4
1. Rozhodnutí o financování týkající se projektů nebo operací financovaných z rozpočtu Společenství se přijímají následujícími postupy.
2. Rozhodnutí o financování s výjimkou těch, jenž se týkají příspěvků na úroky z úvěrů banky, rizikového kapitálu a úvěrů za zvláštních podmínek, se přijímají postupem podle článku 6.
Rozhodnutí o financování týkající se celkových úvěrů na technickou spolupráci, odborného vzdělávání a projektů na podporu obchodu se přijímají postupem podle článku 6; Komise pravidelně informuje výbor uvedený v daném článku o využívání těchto úvěrů.
Rozhodnutí, kterými se mění rozhodnutí přijatá postupem podle článku 6, budou přijímána Komisí, pokud neobsahují zásadní změny nebo dodatečné závazky převyšující původní závazky o více než 20 %.
3. Rozhodnutí o financování týkající se příspěvků na úroky z úvěrů banky se přijímají postupem podle článku 7.
4. Rozhodnutí o financování týkající se rizikového kapitálu a úvěrů za zvláštních podmínek se přijímají postupem podle článku 8.
Článek 5
1. Opatření uvedená v tomto nařízení, která jsou financována z rozpočtu Společenství, jsou řízena Komisí, aniž je dotčena funkce banky při správě příspěvků na úroky, operací s rizikovým kapitálem a úvěrů za zvláštních podmínek na základě zmocnění, které bance uděluje Komise jménem Společenství v souladu s čl. 105 odst. 3 finančního nařízení ze dne 21. prosince 1977 o souhrnném rozpočtu Evropských společenství.
2. Nejméně jednou ročně zašle Komise a banka členským státům informace shromážděné ze způsobilých zemí o odvětvích a již známých projektech, které by bylo možné podpořit podle tohoto nařízení.
Článek 6
1. Komisi je nápomocen výbor zvaný Výbor MED (dále jen "výbor") složený ze zástupců členských států, kterému předsedá zástupce Komise.
Zástupce banky se účastní jednání bez hlasovacího práva.
2. Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k návrhu ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci. Stanovisko se přijímá většinou stanovenou v čl.
148 odst. 2 Smlouvy pro přijímání rozhodnutí, které má Rada přijímat na návrh Komise.
Hlasům zástupců členských států ve výboru je přidělena váha stanovená v uvedeném článku.
Předseda nehlasuje.
3. a) Komise přijme zamýšlená opatření, jsou-li v souladu se stanoviskem výboru.
b) Pokud zamýšlená opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, předloží Komise Radě neprodleně návrh opatření, která mají být přijata.
Rada se usnese kvalifikovanou většinou.
Pokud Rada nerozhodne do tří měsíců ode dne, kdy jí byl návrh předán, přijme navrhovaná opatření Komise.
4. Výbor přijme jednomyslně svůj jednací řád na základě návrhu předloženého Komisí.
Článek 7
1. Pokud jde o projekty financované ze subvencovaných úvěrů, vypracuje banka finanční návrh v souladu se svým statutem.
V souladu s článkem 21 svého statutu požádá banka Komisi o stanovisko a podle článku 9 tohoto nařízení požádá banka o stanovisko výbor.
2. Výbor vydá stanovisko k návrhu banky.
Zástupce Komise sdělí výboru postoj Komise k dotyčnému projektu, zejména zda odpovídá cílům obsaženým v protokolu uzavřeném s dotyčnou zemí a obecným pokynům přijatým Radou.
Výbor je dále informován bankou o nesubvencovaných úvěrech, které banka zamýšlí poskytnout z vlastních zdrojů.
3. Na základě uvedených konzultací požádá banka Komisi, aby přijala finanční rozhodnutí o poskytnutí příspěvku na úroky pro dotyčný projekt.
4. Komise předloží Výboru MED návrh rozhodnutí, kterým se poskytuje či případně odmítá poskytnout příspěvek na úroky.
Rozhodnutí se přijímá postupem podle článku 6.
5. Komise sdělí rozhodnutí uvedené v odstavci 4 bance, která, pokud rozhodnutí poskytuje příspěvek, může poskytnout úvěr.
Článek 8
1. Banka předloží výboru uvedenému v článku 9 projekty týkající se operací s rizikovým kapitálem k vyjádření.
Zástupce Komise sdělí výboru postoj Komise k dotyčným projektům, zejména zda odpovídají cílům obsaženým v protokolu uzavřeném s dotyčnou zemí a obecným pokynům přijatým Radou.
2. Na základě těchto konzultací postoupí banka projekt Komisi.
3. Komise přijme finanční rozhodnutí ve lhůtě odpovídající vlastnostem projektu.
4. Komise postoupí rozhodnutí uvedené v odstavci 3 bance, která přijme odpovídající opatření.
Článek 9
1. Při bance se zřizuje výbor složený ze zástupců členských států (dále jen "výbor článku 9").
Výboru předsedá zástupce členského státu, který v dané době předsedá Radě guvernérů banky. Banka zajišťuje výboru sekretariát.
Jednání výboru se účastní zástupce Komise.
2. Jednací řád výboru přijme jednomyslně Rada.
3. Výbor se usnáší kvalifikovanou většinou v souladu s čl. 148 odst. 2 Smlouvy.
4. Hlasům zástupců členských států ve výboru je přidělena váha stanovená v čl. 148 odst. 2 Smlouvy.
Článek 10
1. Aniž je dotčeno zmocnění banky uvedené v článku 5, je za provádění podpory a za podmínky, za kterých jsou projekty a operace financované touto podporou prováděny přijímajícími zeměmi nebo jinými příjemci podle protokolů uzavřených s těmito zeměmi, odpovědná Komise.
2. V úzkém spojení s příslušnými orgány přijímající země nebo zemí odpovídá Komise také za podmínky, za jakých jsou projekty financované z podpory Společenství využívány příjemci.
3. Při provádění kontrol požadovaných v odstavcích 1 a 2 posuzuje Komise společně s bankou, v jakém rozsahu bylo dosaženo cílů odpovídajících dohodám a protokolům uzavřeným s přijímajícími zeměmi.
4. Komise předloží výroční zprávu o provádění podpory, zejména zda odpovídá podmínkám odstavců 1, 2 a 3, Evropskému parlamentu a Radě.
Článek 11
Komise a banka vyhodnocují hlavní projekty, každá ty, které se jí týkají, s cílem zjistit, zda jsou dosahovány cíle stanovené při jejich vymezení, a stanovit pokyny, jež by zlepšily účinnost budoucí podpory.
Tyto hodnotící zprávy jsou předávány členským státům.
Článek 12
Zrušuje se nařízení (EHS) č. 3973/86 [4].
Článek 13
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 1764/92 ze dne 29. června 1992, kterým se mění režim dovozu některých zemědělských produktů pocházejících z Alžírska, Egypta, Izraele, Jordánska, Kypru, Libanonu, Malty, Maroka, Sýrie a Tuniska do Společenství
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 113 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že v obecné souvislosti s novou středomořskou politikou Rada a Komise za účelem posílení vztahů a spolupráce se zeměmi tohoto regionu přijaly na zasedání Rady ve dnech 18. a 19. prosince 1990 usnesení o obchodu se středomořskými třetími zeměmi;
vzhledem k tomu, že toto usnesení stanoví zejména provádění opatření na podporu zemědělských vývozů z uvedených zemí do Společenství a že je proto třeba stanovit prováděcí pravidla k těmto opatřením;
vzhledem k tomu, že je nezbytné za tímto účelem pozměnit režim dovozu do Společenství podle ustanovení protokolů k dohodám o přidružení nebo spolupráci s Alžírskem, Egyptem, Izraelem, Jordánskem, Kyprem, Libanonem, Maltou, Marokem, Sýrií a Tuniskem,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Cla použitelná k 31. prosinci 1991 ve Společenství ve složení k 31. prosinci 1985 na produkty uvedené v příloze II Smlouvy, které pocházejí z dotyčných třetích zemí z oblasti Středomoří a u kterých mají být podle protokolů k dohodám o přidružení nebo spolupráci uvedeným v příloze I tohoto nařízení cla odstraňována i po 1. lednu 1993, se zruší ve dvou stejných etapách k 1. lednu 1992 a k 1. lednu 1993.
2. Odstavec 1 se použije popřípadě v mezích celních kvót a harmonogramů stanovených v protokolech uvedených ve zmíněném odstavci a s přihlédnutím ke zvláštním ustanovením, která jsou v nich obsažena.
3. Pokud celní sazby dosáhnou v důsledku použití odstavce 1 sazby 2 % nebo méně, jejich výběr se úplně pozastaví.
Toto opatření se použije obdobně na specifická cla, jejichž úroveň nepřesáhla 2 % valorického cla.
Článek 2
1. Celní kvóty a referenční množství stanovené pro produkty uvedené v příloze II Smlouvy v protokolech uvedených v článku 1 se zvyšují ve čtyřech stejných etapách od roku 1992 do roku 1995 o 5 % ročně v rámci harmonogramů uvedených v čl. 1 odst. 2.
U celních kvót na produkty uvedené v příloze II tohoto nařízení činí zvýšení 3 %.
2. Zvýšení celních kvót se u produktů pocházejících z Kypru použije pouze v případě, že protokol uzavřený mezi Společenstvím a Kyperskou republikou a uvedený v příloze I tohoto nařízení dosud žádné zvýšení nestanoví.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 1766/92 ze dne 30. června 1992 o společné organizaci trhu s obilovinami
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 42 a 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že ceny a záruky zavedené nařízením Rady (EHS) č.
2727/75 ze dne 29. října 1975 o společné organizaci trhu s obilovinami [4] podporují růst produkce obilovin tempem, které již neodpovídá absorpční kapacitě trhu; že současná politika by měla být zásadně reformována, aby se zabránilo sledu stále vážnějších krizí; že toto nutně vede k závěru, že podpora poskytovaná v rámci organizace trhu by měla být přeorientována takovým způsobem, aby již dále nebyla závislá pouze na garantovaných cenách;
vzhledem k tomu, že nová orientace společné zemědělské politiky by měla vést k lepší rovnováze na trzích a zlepšovat konkurenceschopnost zemědělství Společenství; že tohoto cíle může být dosaženo snížením směrné ceny na úroveň očekávané ceny na stabilizovaném světovém trhu; že by směrná cena pro hlavní obiloviny měla být stanovena ve stejné výši, aby se zabránilo zaměření producentů na jednu určitou plodinu;
vzhledem k tomu, že ztráty na příjmech vyplývající z poklesu cen jsou vyrovnávány přímou podporou na hektar zavedenou nařízením (EHS) č. 1765/92 [5];
vzhledem k tomu, že struktura garantovaných cen musí umožňovat odbyt přebytků uvnitř Společenství; že intervenční cena by měla proto být stanovena na nižší úrovni a prahová cena na vyšší úrovni, než je směrná cena;
vzhledem k tomu, že nová struktura garantovaných cen povede ke zrušení stávajících ustanovení o odvozování cen;
vzhledem k tomu, že režim podpory stanovený nařízením (EHS) č. 1765/92 nahrazuje režimy podpory pro pšenici tvrdou a některé méně významné obiloviny; že tyto podpory by proto měly být zrušeny;
vzhledem k tomu, že intervenční agentury musí být schopné za zvláštních okolností přijmout intervenční opatření odpovídající těmto okolnostem; že by však tyto zvláštní okolnosti měly být posouzeny a vhodná opatření stanovena na úrovni Společenství, aby byla zachována nezbytná jednotnost intervenčních režimů;
vzhledem k tomu, že intervenční a prahové ceny by měly v průběhu hospodářského roku podléhat jistému počtu měsíčních zvýšení, aby byly v určitém rozsahu zohledněny náklady na skladování a úroky za skladování obilovin ve Společenství a rovněž aby odbyt zásob odpovídal požadavkům trhu;
vzhledem k tomu, že brambory určené pro výrobu škrobu přímo konkurují obilovinám určeným pro výrobu škrobu; že vzhledem k zamýšleným reformním opatřením v odvětví obilovin a k nutnosti zajištění rovného přístupu k dotyčným druhům výroby by měla být přijata obdobná opatření pro odvětví brambor určených pro výrobu škrobu;
vzhledem k tomu, že vytvoření jednotného trhu Společenství s obilovinami zahrnuje vedle systému garantovaných cen zavedení jednotného obchodního režimu na vnějších hranicích Společenství; že obchodní režim zahrnující dávky a vývozní náhrady kombinovaný s intervenčními opatřeními slouží rovněž ke stabilizaci trhu Společenství, zvláště tak, aby kolísání cen na světovém trhu neovlivňovalo ceny uvnitř Společenství; že by proto měla být přijata opatření pro výběr dávek při dovozu ze třetích zemí a pro platbu náhrady při vývozu do těchto zemí, obojí za účelem pokrytí rozdílu mezi cenami mimo Společenství a uvnitř Společenství; že navíc ve vztahu k výrobkům vyráběným z obilovin, na které se toto nařízení vztahuje, by měla být zohledněna potřeba přijmout opatření na ochranu zpracovatelského průmyslu Společenství;
vzhledem k tomu, že jako doplněk k výše popsanému systému a v míře nezbytné pro jeho řádné fungování by měla být stanovena možnost upravit používání režimu aktivního zušlechťování styku, případně jeho používání částečně nebo zcela zakázat, pokud to vyžaduje situace na trhu;
vzhledem k tomu, že příslušné orgány musí být schopny nepřetržitě sledovat pohyb zboží, aby mohly hodnotit vývoj na trhu a případně provádět opatření podle tohoto nařízení, bude-li to nezbytné vzhledem k tomuto vývoji; že za tímto účelem je třeba upravit vydávání dovozních a vývozních licencí spojených se složením jistoty, zaručující provedení operací, pro něž jsou tyto licence požadovány;
vzhledem k tomu, že režim dávek umožňuje obejít se bez jakýchkoli dalších ochranných opatření na vnějších hranicích Společenství; že se však mechanismus společných cen a dávek může za výjimečných okolností ukázat jako nedokonalý; že by v takových případech mělo být Společenství umožněno přijmout bez prodlení veškerá nutná opatření, aby jeho trh nebyl ponechán bez ochrany proti narušení;
vzhledem k tomu, že v případě vysokých cen na světovém trhu by mělo být možné přijmout příslušná opatření pro zajištění zásobování Společenství a udržení stability cen na jeho trzích;
vzhledem k tomu, že by vytvoření jednotného trhu založeného na společném cenovém systému bylo ohroženo poskytováním určitých podpor; že by proto měla být na odvětví obilovin použitelná ta ustanovení Smlouvy, která umožňují posuzování podpor poskytovaných členskými státy a zákaz těch podpor, které nejsou slučitelné s jednotným trhem;
vzhledem k tomu, že společná organizace trhu s obilovinami musí zahrnovat výrobky prvotního zpracování obsahující obiloviny nebo některé výrobky, které obiloviny neobsahují, ale jsou přímo zaměnitelné ve svém použití s obilovinami nebo s výrobky získanými z obilovin;
vzhledem k tomu, že by měl být stanoven postup pro zavedení úzké spolupráce mezi členskými státy a Komisí v rámci řídícího výboru, aby bylo usnadněno provádění navrhovaných opatření;
vzhledem k tomu, že v rámci společné organizace trhu s obilovinami je třeba současně a vhodným způsobem zohlednit cíle stanovené v článcích 39 a 110 Smlouvy;
vzhledem k tomu, že výdaje, jež vzniknou členským státům v důsledku závazků vyplývajících z tohoto nařízení, budou hrazeny Společenstvím v souladu s články 2 a 3 nařízení Rady (EHS) č. 729/70 ze dne 21. dubna 1970 o financování společné zemědělské politiky [6];
vzhledem k tomu, že snížení společných cen od doby vstupu tohoto nařízení v platnost by mohlo vést k narušení vnitřního trhu; že by proto Komise měla mít možnost přijmout veškerá nezbytná opatření, aby se zabránilo takovému narušení;
vzhledem k tomu, že několik ustanovení týkajících se organizace trhu s obilovinami bylo od své kodifikace v nařízení (EHS) č.
2727/75 vícekrát pozměněno; že z důvodu jejich množství, jejich složitosti a zveřejnění v různých Úředních věstnících je obtížné tyto texty používat, a že tudíž postrádají nezbytnou jasnost, jež by měla být vlastní každé právní úpravě; že by měly být za těchto podmínek aktualizovány,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Společná organizace trhu s obilovinami se vztahuje na následující produkty: Kód KN _BAR_ Popis zboží _BAR_
d) _BAR_ Produkty uvedené v příloze A _BAR_
2. Toto nařízení se použije bez ohledu na opatření stanovená nařízením (EHS) č. 1765/92 na podporu producentů na orné půdě.
Článek 2
Hospodářský rok pro všechny produkty uvedené v článku 1 začíná 1. července a končí 30. června následujícího roku.
HLAVA I.
Cenový a intervenční režim
Článek 3
1. Směrná cena pro všechny obiloviny se stanoví na:
- 130 ECU/t v hospodářském roce 1993/94,
- 120 ECU/t v hospodářském roce 1994/95,
- 110 ECU/t v hospodářském roce 1995/96 a v následujících letech.
2. Prahová cena pro všechny obiloviny se stanoví na:
- 175 ECU/t v hospodářském roce 1993/94,
- 165 ECU/t v hospodářském roce 1994/95,
- 155 ECU/t v hospodářském roce 1995/96 a v následujících letech.
Prahová cena za kukuřici a čirok platná v červnu platí i pro červenec, srpen a září následujícího hospodářského roku.
3. Intervenční cena za všechny obiloviny podléhající intervenci se stanoví na:
- 117 ECU/t v hospodářském roce 1993/94,
- 108 ECU/t v hospodářském roce 1994/95,
- 100 ECU/t v hospodářském roce 1995/96 a v následujících letech.
4. Ceny se stanoví za standardní jakost každé obiloviny.
Intervenční a prahové ceny podléhají měsíčnímu zvýšení po celý hospodářský rok nebo jeho část, přičemž zvýšení obou cen nemusí pokrývat stejné období.
Standardní jakost pro každou obilovinu, u níž je možná intervence, se spolu s výší a počtem měsíčních zvýšení určí postupem podle čl. 43 odst.
Intervenční ceny se vztahují na velkoobchodní stupeň, na zboží dodávané do skladu před vyložením.
Platí pro všechna intervenční centra Společenství určená pro jednotlivé obiloviny.
5. Ceny stanovené v tomto nařízení mohou být změněny na základě vývoje situace v produkci a na trzích postupem podle čl. 43 odst. 2 Smlouvy.
Článek 4
1. Intervenční agentury určené členskými státy nakoupí obecnou pšenici, pšenici tvrdou, žito, ječmen, kukuřici a čirok, jež byly sklizeny ve Společenství a jsou jim nabízeny, za předpokladu, že nabídky odpovídají stanoveným podmínkám, zejména pokud jde o jakost a množství.
2. Nákupy se mohou uskutečnit pouze v následujících obdobích:
- od 1. srpna do 30. dubna v případě Itálie, Španělska, Řecka a Portugalska,
- od 1. listopadu do 31. května v případě ostatních členských států.
3. Nákupy se provádí na základě intervenční ceny, která může být v případě potřeby zvýšena či snížena na základě jakosti.
Článek 5
Prováděcí pravidla k článkům 3 a 4 se stanoví postupem podle článku 23, zejména pokud jde o:
- standardní jakosti, pro které jsou stanoveny prahové ceny v případě obilovin, u nichž nedochází k intervenci a v případě produktů z obilovin, uvedených v čl. 1 odst. 1 písm. c),
- určení intervenčních center,
- minimální podmínky, zejména pokud jde o minimální jakost a množství požadované pro jednotlivé obiloviny při intervenci,
- rozsah zvýšení a snížení cen při intervenci,
- postupy a podmínky pro převzetí intervenčními agenturami,
- postupy a podmínky pro uvolnění k prodeji intervenčními agenturami,
- stanovení prahových cen pro produkty uvedené v čl. 1 odst. 1 písm. c), s výjimkou sladu.
Článek 6
1. Pokud to vyžaduje tržní situace, může být rozhodnuto o zvláštních intervenčních opatřeních.
Tato intervenční opatření mohou být přijata zejména tehdy, jestliže v jedné či více oblastech Společenství tržní ceny poklesnou nebo pokud hrozí, že poklesnou, vzhledem k intervenční ceně.
2. Druh a uplatnění zvláštních intervenčních opatření, jakož i podmínky a postupy pro uvolnění k prodeji nebo pro jakýkoliv jiný způsob nakládání s produkty, které podléhají těmto opatřením, se určí postupem podle článku 23.
Článek 7
1. Pro škrob získaný z kukuřice, pšenice nebo brambor a některé druhotné produkty používané při výrobě určitého zboží může být poskytnuta výrobní náhrada.
Seznam zboží uvedeného v prvním pododstavci se sestaví postupem podle odstavce 3.
2. Náhrada uvedená v odstavci 1 se stanovuje pravidelně.
3. Komise stanoví prováděcí pravidla k tomuto článku a stanoví výši zmíněné náhrady postupem podle článku 23.
Článek 8
1. Minimální cena za brambory určené pro výrobu bramborového škrobu se stanoví na:
- 208 ECU v hospodářském roce 1993/94,
- 192 ECU v hospodářském roce 1994/95,
- 176 ECU v hospodářském roce 1995/96 a v následujících letech.
Tyto ceny platí pro množství brambor dodané do továrny, jež je potřebné pro výrobu jedné tuny škrobu.
2. Pro pěstitele brambor určených pro výrobu bramborového škrobu se stanoví režim vyrovnávacích plateb.
Výše platby závisí na množství brambor, jež je potřebné pro výrobu jedné tuny škrobu.
Stanoví se na:
- 40 ECU v hospodářském roce 1993/94,
- 56 ECU v hospodářském roce 1994/95,
- 72 ECU v hospodářském roce 1995/96 a v následujících letech,
3. Minimální cena a vyrovnávací platba se upraví podle obsahu škrobu v bramborách.
4. Bude-li to vyžadovat situace na trhu s bramborovým škrobem, přijme Rada příslušná opatření postupem podle čl. 43 odst. 2 Smlouvy.
5. Komise stanoví prováděcí pravidla k tomuto článku postupem podle článku 23.
HLAVA II.
Článek 9
1. Dovoz všech produktů uvedených v článku 1 do Společenství nebo jejich vývoz ze Společenství podléhá předložení dovozní nebo vývozní licence, kterou vydají členské státy kterémukoliv žadateli bez ohledu na místo jeho usazení ve Společenství.
Je-li dávka nebo náhrada stanovena předem, uvede se to na licenci, jež slouží jako doklad o tomto stanovení předem.
Dovozní či vývozní licence platí v celém Společenství.
Vydání těchto licencí je podmíněno složením jistoty zaručující, že se dovoz nebo vývoz uskuteční v době platnosti licence; jistota zcela nebo zčásti propadne, jestliže dovoz nebo vývoz není uskutečněn nebo je-li v tomto období uskutečněn pouze částečně.
2. Doba platnosti licencí a ostatní prováděcí pravidla k tomuto článku se stanoví postupem podle článku 23.
Článek 10
1. Při dovozu produktů uvedených v čl. 1 odst. 1 písm. a), b) a c), s výjimkou sladu, se za každý produkt vybírají dávky rovnající se prahové ceně snížené o cenu CIF.
Při dovozu produktů kódu KN 10089010 se však vybírá dávka platná pro žito.
2. Ceny CIF se vypočtou pro Rotterdam na základě nejvýhodnějších nákupních možností na světovém trhu, určených pro každý produkt na základě kurzů nebo cen tohoto trhu jež jsou upraveny podle případných rozdílů v jakosti ve srovnání se standardní jakostí, pro niž je stanovena prahová cena.
Rozdíly v kvalitě se vyjádří koeficientem ekvivalence.
3. Pokud volné kotace cen na světovém trhu není určujícím faktorem pro nabídkovou cenu a pokud je tato cena nižší než ceny na světovém trhu, cena CIF se nahrazuje, ovšem pouze pro příslušné dovozy, speciální cenou CIF, vypočtenou na základě nabídkové ceny.
4. Prováděcí pravidla k tomuto článku, a zvláště koeficienty ekvivalence, pravidla pro určování cen CIF a rozmezí, v němž kolísání faktorů použitých pro výpočet dávky nezpůsobí změnu dávky, se stanoví postupem podle článku 23.
5. Komise stanoví dávky uvedené v tomto článku.
Článek 11
1. Při dovozu sladu a produktů uvedených v čl. 1 odst. 1 písm. d) s výjimkou produktů kódů KN 07142000, 07149090, 23031019, 23031090, 23033000, 23081000 a 23089030, se vybírá dávka sestávající ze dvou složek:
A. z pohyblivé složky, která může být stanovena a měněna úhrnně:
a) v případě produktů zpracovaných ze základních produktů uvedených v čl. 1 odst. 1 písm. a), a která odpovídá hospodářskému dopadu dávek stanovených pro základní produkty;
b) u zpracovaných výrobků, jež obsahují vedle základních produktů uvedených v čl. 1 odst. 1 písm. a) i jiné produkty, a která se popřípadě zvýší o část jejich běžných nákladů odpovídajících výši dávek a cel vybraných za tyto jiné produkty;
c) u výrobků, které neobsahují žádné základní produkty uvedené v čl. 1 odst. 1 písm. a), a která je stanovena s ohledem na tržní podmínky u těch produktů uvedených v článku 1, které jim konkurují;
B. z pevné složky, stanovené s ohledem na potřebu ochrany zpracovatelského průmyslu.
2. V případě, že skutečné nabídky produktů uvedených v čl. 1 odst. 1 písm. d), jež pocházejí ze třetích zemí, neodpovídají ceně, která vyplývá z ceny základních produktů používaných při jejich výrobě zvýšené o náklady na zpracování, může být k dávce stanovené podle odstavce 1 přičtena částka určená postupem podle článku 23.
3. Komise stanoví dávky uvedené v odstavci 1.
4. Prováděcí pravidla k tomuto článku se stanoví postupem podle článku 23.
Článek 12
1. Vybíraná dávka je dávka, která je platná v den dovozu.
2. Při dovozu produktů uvedených v čl. 1 odst. 1 písm. a) a b) se však dávky platné v den podání žádosti o licenci a upravené v souladu s prahovou cenou platnou v průběhu měsíce dovozu použijí, na žádost zájemce podanou současně s žádostí o licenci, na dovoz, který se má uskutečnit v průběhu platnosti této licence. V tomto případě se k dávce přičte prémie stanovená současně s touto dávkou.
3. Postupem podle článku 23 lze rozhodnout, že ustanovení odstavce 2 se použije částečně nebo úplně na kterýkoliv z produktů uvedených v čl. 1 odst. 1 písm. c) a d).
Jestliže bylo určeno, aby dávka pro slad byla stanovena předem, upraví se dávka během prvních tří měsíců hospodářského roku na základě prahové ceny platné v posledním měsíci předchozího hospodářského roku.
4. Stupnici prémií stanoví Komise.
5. Stupnici prémií stanoví Komise. 5. Jsou-li při kontrole situace na trhu zjištěny potíže z důvodu použití ustanovení o stanovení dávek předem nebo hrozí-li, že takové potíže nastanou, lze přijmout v souladu s postupem podle článku 23 rozhodnutí, které pozastaví použití těchto ustanovení na dobu nezbytně nutnou.
V mimořádně naléhavých případech může Komise po zhodnocení situace na základě všech dostupných údajů rozhodnout, že pozastaví platnost stanovení předem na dobu nejdéle tří pracovních dnů.
Žádosti o licence s přiloženou žádostí o stanovení předem, podané během doby pozastavení, nelze přijmout.
6. Prováděcí pravidla k tomuto článku, a zejména pro stanovení předem se stanoví postupem podle článku 23.
Článek 13
1. Aby se umožnil vývoz produktů uvedených v článku 1, v nezměněném stavu nebo ve formě zboží uvedeného v příloze B, na základě kurzů nebo za ceny těchto produktů na světovém trhu, může být rozdíl mezi těmito kurzy či cenami a cenami ve Společenství kryt v nezbytné míře vývozní náhradou.
2. Náhrada je stejná pro celé Společenství.
Může se odlišovat podle užití nebo místa určení.
Stanovená náhrada se uděluje na žádost zájemce.
Náhrady se stanoví pravidelně postupem podle článku 23.
V případě potřeby může Komise na žádost členského státu nebo z vlastního podnětu náhrady v mezidobí změnit.
3. Výše náhrady uplatňované pro vývoz produktů uvedených v článku 1 i zboží uvedeného v příloze B je výše náhrady platná v den vývozu.
4. Při vývozu produktů uvedených v čl. 1 odst. 1 písm. a) a b) se však náhrada platná v den podání žádosti o licenci a upravená v souladu s prahovou cenou platnou v měsíci vývozu použije, na žádost zájemce podanou současně s žádostí o licenci, na vývoz, který se má uskutečnit v době platnosti licence.
Může být stanovena opravná částka.
Ta se použije na náhradu v případě, že náhrada je stanovena předem.
Opravná částka se stanoví současně s náhradou na základě stejného postupu; nicméně v případě nutnosti může Komise na žádost členského státu nebo z vlastního podnětu opravnou částku v mezidobí změnit.
Ustanovení prvního a druhého pododstavce se mohou částečně nebo zcela použít na kterýkoliv produkt uvedený v čl. 1 odst. 1 písm. c) a d), jakož i na produkty uvedené v článku 1 vyvážené ve formě zboží vymezeného v příloze B.
Jestliže bylo pro slad schváleno stanovení náhrady předem, upraví se, v případě sladu, který byl na skladě na konci předchozího hospodářského roku nebo který byl vyroben z ječmene uskladněného k tomuto datu, náhrada za jeho vývoz uskutečněný v průběhu prvních tří měsíců hospodářského roku v souladu s prahovou cenou platnou poslední měsíc předchozího hospodářského roku.
5. V míře nezbytné pro zohlednění zvláštní povahy výroby některých lihovin získávaných z obilovin mohou být kritéria pro udělení vývozních náhrad uvedených v odstavci 1 a kontrolní postupy přizpůsobeny této zvláštní situaci.
Komise stanoví postupem podle článku 23 pravidla potřebná pro toto přizpůsobení.
6. Prováděcí pravidla k tomuto článku se stanoví postupem podle článku 23.
Stejný postup se použije pro změnu přílohy B.
7. Jsou-li při kontrole situace na trhu zjištěny potíže z důvodu použití ustanovení o stanovení náhrad předem nebo hrozí-li, že takové potíže nastanou, lze přijmout postupem podle článku 23 rozhodnutí, které pozastaví používání těchto ustanovení na dobu nezbytně nutnou.
V mimořádně naléhavých případech může Komise po zhodnocení situace na základě všech dostupných údajů, rozhodnout, že pozastaví platnost stanovení předem na dobu nejdéle tří pracovních dnů.
Žádosti o licence s přiloženou žádostí o stanovení předem, podané během doby pozastavení, nelze přijmout.
Článek 14
1. V míře nezbytné pro řádné fungování společné organizace trhu s obilovinami může být použití režimu aktivního zušlechťovacího styku úplně či částečně zakázáno:
- pro produkty uvedené v článku 1, které jsou určené pro výrobu produktů uvedených v čl. 1 odst.
1 písm. c) a d), a
- ve zvláštních případech pro produkty uvedené v článku 1, které jsou určeny pro výrobu zboží uvedeného v příloze B.
2. O opatřeních přijatých v souladu s tímto článkem se rozhodne postupem podle článku 23.
Článek 15
1. Obecná pravidla pro výklad kombinované nomenklatury a zvláštní pravidla pro její uplatňování se použijí na zařazení odpovídajících produktů, na které se vztahuje toto nařízení.
2. Pokud toto nařízení nestanoví jinak nebo pokud Komise nerozhodla o výjimce postupem podle článku 23, je v obchodu se třetími zeměmi zakázáno:
- vybírání cel či jakýchkoli poplatků s rovnocenným účinkem,
- používání jakýchkoli množstevních omezení nebo opatření s rovnocenným účinkem.
Článek 16
1. Dosáhnou-li kurzy nebo ceny na světovém trhu za jeden nebo více produktů uvedených v článku 1 úrovně cen Společenství, je-li pravděpodobné, že tato situace bude přetrvávat a zhoršovat se, a bude-li z tohoto důvodu narušen nebo by mohl být narušen trh Společenství, mohou být přijata vhodná opatření.
2. Prováděcí pravidla k tomuto článku se stanoví postupem podle článku 23.
Článek 17
1. Pokud je v důsledku dovozu nebo vývozu trh Společenství s jedním nebo více produkty uvedenými v článku 1 vážně narušen nebo hrozí-li, že bude vážně narušen, a tím budou ohroženy cíle stanovené v článku 39 Smlouvy, mohou být pro obchod se třetími zeměmi přijímána vhodná opatření po dobu, po kterou toto narušení nebo jeho hrozba trvá.
2. Pokud nastane situace uvedená v odstavci 1, rozhodne Komise na žádost členského státu nebo z vlastního podnětu o nezbytných opatřeních, která jsou sdělena členským státům a která jsou okamžitě použitelná.
Pokud členský stát předloží Komisi žádost, Komise o ní rozhodne do tří pracovních dnů od jejího obdržení.
3. Opatření, o kterém rozhodne Komise může kterýkoli členský stát do tří dnů ode dne jeho sdělení předložit Radě k přezkoumání.
Rada se sejde neprodleně. Kvalifikovanou většinou může dotyčné opatření změnit nebo zrušit.
4. Prováděcí pravidla k tomuto článku se stanoví postupem podle článku 23.
4. Provádecí pravidla k tomuto clánku se stanoví postupem podle clánku 23.
HLAVA III
Obecná ustanovení
Článek 18
Do volného oběhu ve Společenství se nepropustí zboží uvedené v článku 1, které je vyrobeno nebo získáno z produktů, které nejsou uvedeny v čl. 9 odst. 2 ani v čl. 10 odst. 1 Smlouvy.
Článek 19
Pokud toto nařízení nestanoví jinak, články 92 až 94 Smlouvy se použijí na výrobu produktů uvedených v článku 1 a obchod s nimi.
Článek 20
Ustanovení čl. 40 odst. 4 Smlouvy a ustanovení přijatá za účelem provádění uvedeného článku se použijí, pokud jde o záruční sekci Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu, na francouzské zámořské departementy ve vztahu k produktům uvedeným v článku 1.
Článek 21
Členské státy a Komise si navzájem sdělí údaje nezbytné pro provádění tohoto nařízení a pro dodržování všech mezinárodních závazků týkajících se obilovin.
V případě potřeby se pravidla pro sdělování a šíření těchto údajů stanoví postupem podle článku 23.
Článek 22
1. Zřizuje se Řídící výbor pro obiloviny (dále jen "výbor") složený ze zástupců členských států, kterému předsedá zástupce Komise.
2. Hlasům členských států ve výboru je přidělena váha podle čl. 148 odst. 2 Smlouvy. Předseda nehlasuje.
Článek 23
1. Má-li být zahájen postup podle tohoto článku, přednese věc výboru jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu, nebo na žádost zástupce některého členského státu.
2. Zástupce Komise předloží návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k těmto opatřením ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci.
Stanovisko se přijímá většinou 54 hlasů.
3. Komise přijme opatření, která jsou okamžitě použitelná.
Pokud však tato opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru, sdělí je Komise neprodleně Radě.
V tomto případě může Komise nejvýše o jeden měsíc ode dne tohoto sdělení odložit použitelnost opatření, o kterých rozhodla.
Rada může kvalifikovanou většinou ve lhůtě jednoho měsíce přijmout jiné rozhodnutí.
Článek 24
Výbor se může zabývat jakoukoli jinou otázku, kterou mu předloží k posouzení jeho předseda buď z vlastního podnětu nebo na žádost zástupce některého členského státu.
Článek 25
Toto nařízení musí být používáno tak, aby byly současně a vhodným způsobem zohledněny cíle stanovené v článcích 39 a 110 Smlouvy.
Článek 26
1. Nařízení Rady (EHS) č. 2727/75 se zrušuje od hospodářského roku 1993/94.
Odkazy na nařízení zrušené odstavcem 1 se považují za odkazy na toto nařízení.
Citace a odkazy na články uvedeného nařízení je třeba číst v souladu se srovnávací tabulkou obsaženou v příloze C.
2. Zrušují se tato nařízení:
- od hospodářského roku 1992/93:
- nařízení (EHS) č. 729/89 a (EHS) č. 1346/90,
- od začátku hospodářského roku 1993/94:
- nařízení (EHS) č. 2743/75, (EHS) č. 2744/75, (EHS) č. 2745/75, (EHS) č. 2746/75, (EHS) č. 2747/75, pokud se vztahuje na obiloviny, (EHS) č. 2748/75, (EHS) č. 1145/76, (EHS) č. 3103/76, (EHS) č. 1188/81, (EHS) č. 1008/86, (EHS) č. 1009/86 pokud se vztahuje na obiloviny, (EHS) č. 1581/86, (EHS) č. 1582/86, (EHS) č. 2226/88 a (EHS) č. 1835/89.
3. Za účelem usnadnění přechodu ze stávajícího režimu společné organizace trhu s obilovinami na režim upravený tímto nařízením nebo za účelem usnadnění přechodu z jednoho hospodářského roku do druhého během hospodářských let 1993/94, 1994/95 a 1995/96, může Komise přijmout postupem podle článku 23 všechna přechodná opatření považovaná za nezbytná.
Článek 27
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 1768/92 ze dne 18. června 1992 o zavedení dodatkových ochranných osvědčení pro léčivé přípravky
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 100a této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
ve spolupráci s Evropským parlamentem [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že výzkum ve farmaceutické oblasti hraje rozhodující roli v pokračujícím procesu zvyšování úrovně veřejného zdraví;
vzhledem k tomu, že léčivé přípravky, a zejména ty, které jsou výsledkem dlouhodobého a nákladného výzkumu, budou ve Společenství a v Evropě nadále vyvíjeny pouze za předpokladu, že pro ně budou vytvořeny příznivá pravidla, která poskytnou dostatečnou ochranu podpoře takového výzkumu;
vzhledem k tomu, že v současné době v důsledku období, které uplyne mezi podáním patentové přihlášky na nový léčivý přípravek a jeho registrací, nepostačuje doba skutečné patentové ochrany k pokrytí investic vložených do výzkumu;
vzhledem k tomu, že tato situace vede k nedostatku ochrany, který postihuje farmaceutický výzkum;
vzhledem k tomu, že stávající situace s sebou nese riziko přemístění výzkumných středisek sídlících v členských státech do zemí, které již nyní poskytují vyšší úroveň ochrany;
vzhledem k tomu, že jednotné řešení na úrovni Společenství by umožnilo předcházet nerovnoměrnému vývoji vnitrostátních právních předpisů vedoucímu k dalším rozdílům, které by pravděpodobně bránily volnému pohybu léčivých přípravků ve Společenství, a přímo tím ovlivňovaly vytvoření a fungování vnitřního trhu;
vzhledem k tomu, že je tedy nezbytné zavést dodatkové ochranné osvědčení vydávané všemi členskými státy za stejných podmínek na žádost majitele vnitrostátního nebo evropského patentu pro léčivý přípravek, který byl registrován; že nařízení je tedy nejvhodnějším právním nástrojem;
vzhledem k tomu, že trvání ochrany poskytované osvědčením musí být stanoveno tak, aby bylo dosaženo dostatečně účinné ochrany; že za tím účelem by majitel patentu i osvědčení mohl požívat výlučné ochrany nejvýše patnáct let ode dne, ke kterému bylo pro daný léčivý přípravek uděleno rozhodnutí o registraci ve Společenství;
vzhledem k tomu, že tedy musí být zohledněny všechny zájmy, včetně veřejného zdraví, existující v odvětví tak komplexním a citlivém, jako je farmaceutické odvětví; že za tímto účelem nemůže být osvědčení vydáváno na dobu delší pěti let; že ochrana poskytovaná osvědčením by kromě toho měla být přísně omezena na výrobek, který byl registrován jako léčivý přípravek;
vzhledem k tomu, že by stanovení přechodné úpravy mělo být rovněž vyvážené; že by přechodná úprava měla farmaceutickému průmyslu Společenství umožňovat, aby se do určité míry vyrovnal se svými hlavními konkurenty, na které se po řadu let vztahují právní předpisy zaručující jim přiměřenější ochranu, přičemž musí být zajištěno, že se tato úprava nedotkne dosažení dalších oprávněných cílů zdravotních politik uskutečňovaných jak na vnitrostátní úrovni, tak na úrovni Společenství;
vzhledem k tomu, že by měla být stanovena přechodná úprava použitelná pro žádosti o osvědčení a osvědčení vydaná podle vnitrostátního práva před vstupem tohoto nařízení v platnost;
vzhledem k tomu, že by v členských státech, v jejichž právu bylo patentování farmaceutických výrobků zavedeno teprve nedávno, měly být povoleny zvláštní úpravy;
vzhledem k tomu, že ve zvláštním případě, kdy byla doba platnosti patentu podle zvláštního vnitrostátního právního předpisu již prodloužena, je nezbytné stanovit přiměřené omezení doby platnosti osvědčení,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Definice Pro účely tohoto nařízení se rozumí:
a) "léčivým přípravkem" jakákoliv látka nebo kombinace látek určená k léčení nebo k předcházení nemoci u lidí nebo zvířat a jakákoliv látka nebo kombinace látek, kterou lze podat lidem nebo zvířatům za účelem stanovení lékařské diagnózy nebo k obnově, zlepšení nebo úpravě fyziologických funkcí lidí nebo zvířat;
b) "výrobkem" účinná látka nebo kombinace účinných látek léčivého přípravku;
c) "základním patentem" patent, který chrání výrobek definovaný v písmenu b) jako takový, postup získání výrobku nebo způsob použití výrobku, a který je svým držitelem určen pro účely řízení o vydání osvědčení;
d) "osvědčením" dodatkové ochranné osvědčení.
Článek 2
Oblast působnosti Pro výrobek, který je na území členského státu chráněn patentem a který před uvedením na trh jako léčivý přípravek podléhá správnímu registračnímu řízení podle směrnic Rady 65/65/EHS [4] nebo 81/851/EHS [5], může být při splnění náležitostí a podmínek stanovených v tomto nařízení vydáno osvědčení.
Článek 3
Podmínky pro získání osvědčení Osvědčení se vydá, pokud v členském státě, ve kterém je podána žádost uvedená v článku 7, ke dni předložení žádosti:
a) je výrobek chráněn platným základním patentem;
b) byl výrobek platně registrován jako léčivý přípravek v souladu se směrnicemi 65/65/EHS, popřípadě 81/851/EHS;
c) výrobek nebyl dosud předmětem osvědčení;
d) je registrace uvedená v písmenu b) první registrací tohoto výrobku jako léčivého přípravku.
Článek 4
Předmět ochrany V mezích ochrany poskytované základním patentem se ochrana poskytovaná osvědčení vztahuje pouze na výrobek, který pokrývá rozhodnutí o registraci odpovídajícího léčivého přípravku, a na každé použití tohoto výrobku jako léčivého přípravku, jež bylo registrováno před uplynutím doby platnosti osvědčení.
Článek 5
Účinky osvědčení S výhradou článku 4 poskytuje osvědčení stejná práva a podléhá stejným omezením a povinnostem, jako základní patent.
Článek 6
Právo na osvědčení Osvědčení se vydá majiteli základního patentu nebo jeho právnímu nástupci.
Článek 7
Žádost o osvědčení 1. Žádost o osvědčení musí být podána ve lhůtě šesti měsíců počítané ode dne, ke kterému byl výrobek registrován jako léčivý přípravek ve smyslu čl. 3 písm. b).
2. Nehledě na ustanovení odstavce 1 musí být žádost o osvědčení podána ve lhůtě šesti měsíců ode dne udělení patentu v případech, kdy bylo rozhodnutí o registraci výrobku vydáno před udělením základního patentu.
Článek 8
Obsah žádosti o osvědčení 1. Žádost o osvědčení obsahuje:
a) žádost o vydání osvědčení, v níž je zejména uvedeno:
i) jméno a adresa žadatele;
ii) jméno a adresa zástupce, byl-li ustanoven;
iii) číslo základního patentu a název vynálezu;
iv) číslo a datum první registrace podle čl. 3 písm. b) a není-li tato registrace první registrací ve Společenství, číslo a datum takové registrace;
b) kopii rozhodnutí o registraci podle čl. 3 písm. b), ve kterém je výrobek identifikován, obsahující zejména číslo a datum registrace a souhrn údajů o výrobku podle článku 4a směrnice 65/65/EHS, popřípadě článku 5a směrnice 81/851/EHS;
c) není-li registrace uvedená v písmenu b) první registrací tohoto výrobku ve Společenství jako léčivého přípravku, údaje o identitě takto registrovaného výrobku a právní předpis, na jehož základě proběhlo registrační řízení, společně s kopií oznámení o registraci v příslušném úředním tisku.
2. Členské státy mohou stanovit, že předložení žádosti o osvědčení podléhá poplatkové povinnosti.
Článek 9
Podání žádosti o osvědčení 1. Žádost o osvědčení se podává u příslušného úřadu průmyslového vlastnictví členského státu, který udělil základní patent nebo pro který byl tento patent udělen a ve kterém byla získána registrace podle čl. 3 písm. b), pokud členský stát neurčil pro tento účel jiný orgán.
2. Oznámení o žádosti o osvědčení zveřejňuje orgán uvedený v odstavci 1.
Toto oznámení musí obsahovat alespoň následující údaje:
a) jméno a adresu žadatele;
b) číslo základního patentu;
c) název vynálezu;
d) číslo a datum registrace podle čl. 3 písm. b) a výrobek identifikovaný v této registraci,
e) popřípadě číslo a datum první registrace ve Společenství.
Článek 10
Vydání osvědčení nebo zamítnutí žádosti o osvědčení
1.
Pokud žádost o osvědčení a výrobek, který je předmětem žádosti, splňují podmínky stanovené v tomto nařízení, orgán uvedený v čl. 9 odst.
2. Orgán uvedený v čl. 9 odst. 1 zamítne s výhradou odstavce 3 žádost o osvědčení, pokud žádost nebo výrobek, který je předmětem žádosti, nesplňují podmínky stanovené v tomto nařízení.
3. Nesplňuje-li žádost o osvědčení podmínky stanovené v článku 8, vyzve orgán uvedený v čl. 9 odst. 1 žadatele, aby ve stanovené lhůtě odstranil zjištěné vady nebo zaplatil poplatek.
4. Nejsou-li ve stanovené lhůtě podle odstavce 3 odstraněny vady nebo není-li zaplacen poplatek, orgán žádost zamítne.
5. Členské státy mohou stanovit, že orgán uvedený v čl. 9 odst. 1 vydá osvědčení bez ověřování, zda jsou splněny podmínky stanovené v čl. 3 písm. c) a d).
Článek 10
Zveřejnění 1. Oznámení o vydání osvědčení zveřejní orgán uvedený v čl. 9 odst. 1. Toto oznámení musí obsahovat alespoň následující údaje:
a) jméno a adresu majitele osvědčení;
b) číslo základního patentu;
c) název vynálezu;
d) číslo a datum registrace podle čl. 3 písm. b) a výrobek identifikovaný v této registraci,
e) popřípadě číslo a datum první registrace ve Společenství;
f) dobu platnosti osvědčení.
2. Oznámení o zamítnutí žádosti o osvědčení zveřejní orgán uvedený v čl. 9 odst. 1. Oznámení musí obsahovat alespoň údaje uvedené v čl. 9 odst. 2.
Článek 12
Roční poplatky Členské státy mohou vyžadovat, aby osvědčení podléhalo placení ročních poplatků.
Článek 13
Doba platnosti osvědčení 1. Osvědčení nabývá účinnosti uplynutím zákonem stanovené doby platnosti základního patentu pro dobu odpovídající době, která uplynula mezi dnem, ke kterému byla podána přihláška základního patentu, a dnem vydání první registrace ve Společenství, zkrácené o pět let.
2. Nehledě na ustanovení odstavce 1 nesmí doba platnosti osvědčení překročit pět let ode dne jeho nabytí účinnosti.
Článek 14
Zánik osvědčení Osvědčení zaniká:
a) uplyne-li doba stanovená v článku 13;
b) vzdá-li se osvědčení jeho majitel;
c) není-li včas zaplacen roční poplatek stanovený v souladu s článkem 12;
d) nesmí-li již být osvědčením chráněný výrobek uváděn na trh v důsledku zrušení příslušné registrace podle směrnice 65/65/EHS nebo směrnice 81/851/EHS. Orgán uvedený v čl.
9 odst. 1 může rozhodnout o zániku osvědčení z vlastního podnětu nebo na žádost třetí osoby.
Článek 15
Neplatnost osvědčení 1. Osvědčení je neplatné:
a) bylo-li vydáno v rozporu s ustanovením článku 3;
b) zanikl-li základní patent dříve, než uplynula doba jeho platnosti;
c) byl-li základní patent zrušen nebo omezen v takovém rozsahu, že výrobek, pro který bylo osvědčení vydáno, by nemohl být nadále chráněn nároky základního patentu, nebo po zániku základního patentu existují důvody neplatnosti, které odůvodňují zrušení nebo omezení.
2. Kdokoli může předložit žádost nebo podat žalobu o neplatnost osvědčení u orgánu, který je podle vnitrostátních právních předpisů příslušný zrušit daný základní patent.
Článek 16
Oznámení o zániku nebo neplatnosti Zanikne-li osvědčení v souladu s čl. 14 písm. b), c) nebo d) nebo je-li v souladu s článkem 15 neplatné, zveřejní orgán uvedený v čl. 9 odst. 1 tyto skutečnosti formou oznámení.
Článek 17
Opravné prostředky Proti rozhodnutím orgánu uvedeného v čl. 9 odst. 1 nebo v čl. 15 odst. 2 vydaným podle tohoto nařízení mohou být podány stejné opravné prostředky jako ty, jejichž podání umožňují vnitrostátní právní předpisy proti obdobným rozhodnutím ve věci vnitrostátních patentů.
Článek 18
Řízení 1. Neobsahuje-li toto nařízení procesní ustanovení, lze na osvědčení použít procesní ustanovení používaná podle vnitrostátního práva na daný základní patent, ledaže vnitrostátní právo obsahuje zvláštní procesní předpisy upravující osvědčení.
2. Bez ohledu na ustanovení odstavce 1 je řízení o odporu proti vydání osvědčení nepřípustné.
Článek 19
Přechodná ustanovení 1. Pro každý výrobek, který je ke dni vstupu tohoto nařízení v platnost chráněn platným základním patentem a který byl ve Společenství poprvé registrován jako léčivý přípravek po 1. lednu 1985, lze vydat osvědčení.
V případě osvědčení vydávaných v Dánsku a Německu se datum 1. ledna 1985 nahrazuje datem 1. ledna 1988.
V případě osvědčení vydávaných v Belgii a Itálii se datum 1. ledna 1985 nahrazuje datem 1. ledna 1982.
2. Žádost o osvědčení podle odstavce 1 se předkládá do šesti měsíců ode dne, ke kterému vstupuje toto nařízení v platnost.
Článek 20
Toto nařízení se nevztahuje na osvědčení, která byla v souladu s vnitrostátním právem členského státu vydána před vstupem tohoto nařízení v platnost, nebo na žádosti o osvědčení, které byly předloženy v souladu s vnitrostátním právem přede dnem vyhlášení tohoto nařízení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Článek 21
V členských státech, jejichž vnitrostátní právní předpisy neupravovaly k 1. lednu 1990 patentovatelnost farmaceutických výrobků, se toto nařízení použije pět let po jeho vstupu v platnost.
V těchto členských státech se nepoužije článek 19.
Článek 22
Bylo-li osvědčení vydáno pro výrobek chráněný patentem, u kterého byla přede dnem vstupu tohoto nařízení v platnost prodloužena podle vnitrostátního patentového práva doba platnosti nebo byla předložena žádost o takové prodloužení, zkrátí se trvání ochrany poskytované tímto osvědčením o počet let, o který doba platnosti patentu přesahuje dvacet let.
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 23
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost šest měsíců po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 1776/92 ze dne 30. června 1992 o skladování produktů z obilovin a rýže v celních skladech za účelem vývozu
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2727/75 ze dne 29. října 1975 o společné organizaci trhu s obilovinami [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 674/92 [2], a zejména na čl. 16 odst. 6 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1418/76 ze dne 21. června 1976 o společné organizaci trhu s rýží [3], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 674/92, a zejména na článek 17 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2503/88 ze dne 25. července 1988 o celních skladech [4], a zejména na článek 18 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že s produkty, na něž se vztahuje režim celního uskladnění, lze manipulovat pouze běžnými způsoby uvedenými v čl. 28 odst.
4 nařízení Komise (EHS) č. 3665/87 [5]; že definice jakékoliv jiné povolené manipulace musí být výslovně schválena pro jednotlivá odvětví, v nichž je povolena;
vzhledem k tomu, že v zájmu lepšího řízení stávajících skladovacích kapacit by mělo být stanoveno, že u některých produktů v odvětví obilovin a rýže lze ve stejném silu nebo skladišti skladovat více šarží produktů téže položky nomenklatury používané pro náhrady;
vzhledem k tomu, že by se však tato možnost měla omezit na produkty Společenství, které mají srovnatelnou provenienci, aby se zamezilo tomu, že jsou obiloviny získané intervencí skladovány společně s obilovinami pocházejícími z volného trhu a že je zpochybněna totožnost šarží získaných intervencí;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro obiloviny,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Pokud jsou produkty uvedené v čl. 1 písm. a), b) a c) nařízení (EHS) č. 2727/75, jakož i produkty kódů KN 1102 a 1107 a produkty uvedené v čl. 1 písm. a) nařízení (EHS) č. 1418/76 skladovány jako volně ložené a vztahuje se na ně režim celního uskladnění nebo svobodného celního pásma, aby bylo možné vyplatit náhradu předem, jak je definováno v nařízení Rady (EHS) č. 565/80 [6], mohou být tyto produkty, vyjma postupů uvedených v čl. 28 odst. 4 nařízení (EHS) č. 3665/87, smíšeny ve stejném skladovacím zařízení s jinými produkty téže položky nomenklatury používané pro náhrady, které mají stejné technické vlastnosti, odpovídají podmínkám požadovaným pro poskytnutí vývozních náhrad a zároveň se na ně vztahuje režim nařízení (EHS) č. 3665/87 nebo nařízení (EHS) č. 565/80.
Produkty získané intervencí však mohou být skladovány pouze s produkty získanými intervencí.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost sedmým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 1911/92 ze dne 9. července 1992 o zařazení určitého zboží do kombinované nomenklatury
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 [1] o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku, naposledy pozměněné nařízením Komise (EHS) č.
1039/92 [2], a zejména na článek 9 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že k zajištění jednotného uplatňování kombinované nomenklatury tvořící přílohu uvedeného nařízení je nezbytné přijmout opatření k zařazení zboží uvedeného v příloze tohoto nařízení;
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č. 2658/87 stanovilo všeobecná pravidla pro výklad kombinované nomenklatury a že se tato pravidla vztahují i na každou jinou nomenklaturu, která je na ní plně nebo částečně založena nebo k ní přidává další třídění a která je zřízena zvláštními předpisy Společenství za účelem uplatňování celních nebo jiných opatření týkajících se obchodu se zbožím;
vzhledem k tomu, že podle uvedených všeobecných pravidel musí být zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze tohoto nařízení zařazeno na základě odůvodnění ve sloupci 3 do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2;
vzhledem k tomu, že je účelné, aby s výhradou platných opatření Společenství týkajících se systému dvojí kontroly a prvotního a následného dohledu Společenství nad textilními výrobky při dovozu do Společenství, závazné informace o sazebním zařazení zboží do kombinované nomenklatury, které vydaly orgány členských států a které nejsou v souladu s tímto nařízením, mohla osoba, které byly tyto informace vydány, nadále používat po určitou dobu v souladu s článkem 6 nařízení Komise (EHS) č. 3796/90 [3], uzavřela-li závaznou smlouvu podle čl. 14 odst. 3 druhého pododstavce písm. a) nebo b) nařízení Rady (EHS) č. 1715/90 [4];vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou, pokud jde o výrobky č. 1, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9 v tabulce v příloze, v souladu se stanoviskem Výboru pro nomenklaturu;
vzhledem k tomu, že Výbor pro nomenklaturu nezaujal, pokud jde o výrobek č. 2 v tabulce v příloze, stanovisko ve lhůtě stanovené jeho předsedou;
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze se v kombinované nomenklatuře zařazuje do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2 této tabulky.
Článek 2
S výhradou platných opatření Společenství týkajících se systémů dvojí kontroly a prvotního a následného dohledu Společenství nad textilními výrobky při dovozu do Společenství, může závazné informace o sazebním zařazení zboží do kombinované nomenklatury vydané celními orgány členských států, které nejsou v souladu s tímto nařízením, podle článku 6 nařízení Rady (EHS) č. 3796/90 osoba, které byly tyto informace vydány, nadále používat po dobu šedesáti dnů od data vstupu tohoto nařízení v platnost, uzavřela-li závaznou smlouvu podle čl. 14 odst. 3 druhého pododstavce písm. a) nebo b) nařízení (EHS) č. 1715/90.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým prvním dnem po vyhlášení
ze dne 14. června 1992, kterým se mění nařízení (EHS) č. 2921/90 o podpoře výroby kaseinu a kaseinátů z odstředěného mléka
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 804/68 ze dne 27. června 1968 o společné organizaci trhů s mlékem a mléčnými výrobky [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 816/92 [2], a zejména na čl. 11 odst. 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č.
756/70 ze dne 24. dubna 1970 o poskytování podpory pro odstředěné mléko zpracované na kasein a kaseináty [3] bylo zrušeno nařízením Komise (EHS) č. 2921/90 [4] ve znění nařízení Komise (EHS) č.
1768/91 [5]; že byla přijata některá zvláštní ustanovení s cílem usnadnit uvolňování jistot složených od 1. března 1989 na základě čl. 4 odst.
1 nařízení Komise (EHS) č. 756/70; že tato opatření dosud neumožnila vyřešit všechny příslušné případy, přičemž vinu nelze přičítat dotčeným hospodářským subjektům; že je proto nutné prodloužit lhůty stanovené v článku 28 nařízení Komise (EHS) č.
2220/85 ze dne 22. července 1985, kterým se stanoví společná prováděcí pravidla k režimu jistot pro zemědělské produkty [6], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 3745/89 [7], aby nedošlo k bezdůvodným ztrátám daných jistot;
1 nařízení Komise (EHS) č. 2921/90 stanoví výši podpory pro odstředěné mléko zpracované na kasein či kaseináty; že s ohledem na vývoj trhu s těmito produkty a na sušené odstředěné mléko je nutné tyto podpory omezit;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro mléko a mléčné výrobky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (EHS) č. 2921/90 se mění takto:
1. v čl. 2 odst. 1 se částka "7,94 ECU" nahrazuje částkou "7,00 ECU";
2. v článku 6 se doplňuje nový odstavec, který zní:
"Na žádost dotčené osoby mohou být lhůty 12 měsíců a tří let stanovené v článku 28 nařízení (EHS) č. 2220/85 prodlouženy na 18 měsíců a 42 měsíců."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
ze dne 16. července 1992, kterým se mění nařízení (EHS) č. 1538/91, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení (EHS) č. 1906/90 o některých obchodních normách pro drůbeží maso
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1906/90 ze dne 26. června 1990 o některých obchodních normách pro drůbeží maso [1], a zejména na čl.
3 odst. 3 a článek 9 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že článek 8 nařízení Komise (EHS) č.
1538/91 [2] naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 315/92 [3] stanoví prováděcí pravidla pro nepovinné dělení zmrazeného a hluboce zmrazeného drůbežího masa do hmotnostních kategorií;
vzhledem k tomu, že tato ustanovení by měla být pozměněna s ohledem na stávající obchodní praxi při uvádění na trh těžších jatečně upravených těl drůbeže v některých členských státech, jakož i s cílem umožnit, aby u produktů uváděných na trh ve Spojeném království byla hmotnost nadále udávána v britských jednotkách, a to do 31. prosince 1994;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro drůbeží maso a vejce,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Článek 8 nařízení (EHS) č. 1538/91 se nahrazuje tímto:
"Článek 8
1. Zmrazené nebo hluboce zmrazené drůbeží maso, v hotovém balení ve smyslu článku 2 směrnice 76/211/EHS, může být rozděleno do hmotnostních kategorií podle čl. 3 odst. 3 nařízení (EHS) č. 1906/90. Hotová balení mohou být: - hotová balení obsahující jedno jatečně upravené tělo, nebo - hotová balení obsahující jeden nebo více dílů děleného drůbežího masa téhož typu a téhož živočišného druhu,
dle definice v článku 1. 2. Na všech hotových baleních musí být podle odstavců 3 a 4 uvedena hmotnost produktu, kterou mají obsahovat a která se označuje jako "nominální hmotnost".
3. Hotová balení zmrazeného nebo hluboce zmrazeného drůbežího masa mohou být rozdělena do kategorií nominální hmotnosti takto:
- jatečně upravená těla:
- do 1100 g: hmotnostní kategorie po 50 g (1050, 1000, 950 atd.),
- od 1100 do 2400 g: hmotnostní kategorie po 100 g (1100, 1200, 1300 atd.),
- od 2400 g: hmotnostní kategorie po 200 g (2400, 2600, 2800 atd.),
- dělené drůbeží maso:
- do 1100 g: hmotnostní kategorie po 50 g (1050, 1000, 950 atd.),
- od 1100 g: hmotnostní kategorie po 100 g (1100, 1200, 1300 atd.).
4. Hotová balení uvedená v odstavci 1 musí být zhotovena tak, aby splňovala tyto požadavky:
- skutečný obsah nesmí být v průměru nižší než nominální hmotnost,
- podíl hotových balení se zápornou odchylkou větší, než jsou přípustné záporné odchylky stanovené v odstavci 9, musí být dostatečně malý, aby šarže hotových balení splňovaly požadavky kontrol podle odstavce 10,
- žádné hotové balení se zápornou odchylkou dvojnásobně vyšší, než je odpovídající přípustná záporná odchylka uvedená v odstavci 9, nesmí být uvedeno na trh.
Na toto nařízení se vztahují definice nominální hmotnosti, skutečného obsahu a záporné odchylky stanovené v příloze I směrnice 76/211/EHS.
5. Pokud jde o odpovědnost balíren nebo dovozců zmrazeného nebo hluboce zmrazeného drůbežího masa, jakož i kontroly prováděné příslušnými orgány, použijí se přiměřeněbody 4, 5 a 6 přílohy I směrnice 76/211/EHS.
6. Kontrola hotových balení je prováděna formou odběru vzorků a skládá se ze dvou částí:
- z kontroly skutečného obsahu každého hotového balení ve vzorku,
- z kontroly průměrného skutečného obsahu hotových balení ve vzorku.
arže hotových balení se považuje za přijatelnou, pokud výsledky obou zmíněných kontrol odpovídají kritériím pro schválení vymezeným v odstavcích 10 a 11.
7. arži tvoří všechna hotová balení stejné nominální hmotnosti, stejného typu a stejné výrobní série, zabalená na stejném místě, kde má být šarže zkontrolována.
Velikost šarže je stanovena takto:
- pokud jsou hotová balení kontrolována na konci balicí linky, jejich počet v každé šarži se musí rovnat maximálnímu hodinovému výkonu balicí linky, aniž by velikost šarže byla nějakým způsobem omezena,
- v ostatních případech je velikost šarže nejvýše 10000.
8. Z každé šarže určené ke kontrole je namátkově odebrán vzorek sestávající z tohoto počtu hotových balení:
Velikost šarže _BAR_ Velikost vzorku _BAR_ 100 až 500 _BAR_ 30 _BAR_ 501 až 3200 _BAR_ 50 _BAR_
od 3201 _BAR_ 80 _BAR_ Pokud je u šarží obsahujících méně než 100 hotových balení provedena nedestruktivní zkouška ve smyslu přílohy II směrnice 76/211/EHS, musí být její výsledky stoprocentní.
9. U hotových balení jednotlivých jatečně upravených těl drůbeže se připouštějí tyto záporné odchylky:
Nominální hmotnost _BAR_ Přípustná záporná odchylka (v gramech) _BAR_
Jatečně upravená těla _BAR_ Dělené drůbeží maso _BAR_ do 1100 _BAR_ 25 _BAR_ 25 _BAR_ od 1100 do 2400 _BAR_ 50 _BAR_ 50 _BAR_ od 2400 _BAR_ 100 _BAR_
10. Při kontrole skutečného obsahu každého hotového balení ve vzorku se přípustný minimální obsah vypočítá tak, že se od nominální hmotnosti hotového balení odečte záporná odchylka přípustná pro danou hmotnost.
Hotová balení ve vzorku, jejichž skutečný obsah je nižší než přípustný minimální obsah, musí být považována za vadná.
Kontrolovaná šarže hotových balení se považuje za přijatelnou, pokud počet zjištěných vadných jednotek ve vzorku je stejný jako počet stanovený v kritériích pro schválení nebo menší než tento počet, a naopak je zamítnuta, pokud počet vadných jednotek je stejný jako počet stanovený v kritériích pro zamítnutí nebo vyšší než tento počet: Počet jednotek ve vzorku _BAR_ Počet vadných jednotek _BAR_
Kritéria pro schválení _BAR_ Kritéria pro zamítnutí _BAR_ 30 _BAR_ 2 _BAR_ 3 _BAR_ 50 _BAR_ 3 _BAR_ 4 _BAR_ 80 _BAR_ 5 _BAR_ 6 _BAR_
11. Při kontrole průměrného skutečného obsahu se šarže hotových balení považuje za přijatelnou, pokud je průměrný skutečný obsah hotových balení ve vzorku větší než obsah stanovený v kritériích pro schválení, která mají tyto hodnoty: Velikost vzorku _BAR_ Kritéria pro schválení u průměrného skutečného obsahu _BAR_ 30 _BAR_ x — ≥ Qn — 0,503 s _BAR_ 50 _BAR_ x— ≥ Qn — 0,379 s _BAR_ 80 _BAR_ x— ≥ Qn — 0,295 s _BAR_ x
— = průměrný skutečný obsah hotových balení, Qn = nominální hmotnost hotových balení, s = směrodatná odchylka skutečného obsahu hotových balení v šarži.
Směrodatná odchylka je stanovena postupem podle bodu 2.3.2.2. přílohy II směrnice 76/211/EHS.
12. Údaj o nominální hmotnosti na hotových baleních podle tohoto článku může být doplněn dalšími údaji, a to tak dlouho, dokud užití těchto údajů umožňuje směrnice 80/181/EHS.
13. Místo použití odstavců 2 až 12 mohou hospodářské subjekty ve Spojeném království do 31. prosince 1994 uvádět na trh hotová balení podle tohoto článku, na kterých je v souladu svnitrostátními předpisy řádně označena nominální hmotnost v britských jednotkách.
Drůbeží maso dovážené do Spojeného království z jiných členských států a splňující podmínky předešlého pododstavce se namátkově kontroluje; kontroly se neprovádějí na hranicích."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. srpna 1992.
Až do 31. prosince 1992 však mohou hospodářské subjekty dělit hotová balení zmrazeného nebo hluboce zmrazeného drůbežího masa do hmotnostních kategorií podle předpisů používaných před vstupem tohoto nařízení v platnost.
Uvedené produkty mohou být uváděny na trh až do 31. prosince 1993.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (EHS) č. 2009/92 ze dne 20. července 1992, kterým se stanoví metody Společenství používané pro rozbor ethanolu zemědělského původu použitého k přípravě lihovin, aromatizovaných vín, aromatizovaných vinných nápojů a aromatizovaných vinných koktejlů
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1576/89 ze dne 29. května 1989, kterým se stanoví obecná pravidla pro definici, označování a obchodní úpravu lihovin [1], a zejména na čl. 4 odst. 8 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1601/91 ze dne 10. června 1991, kterým se stanoví obecná pravidla pro definici, označování a obchodní úpravu aromatizovaných vín, aromatizovaných vinných nápojů a aromatizovaných vinných koktejlů [2], a zejména na čl.
4 odst. 4 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že by mělo být příslušným orgánům umožněno provést řádné kontroly ethanolu zemědělského původu, jak je definován v čl. 1 odst. 3 písm. h) nařízení (EHS) č. 1576/89 a jak je uveden v čl. 3 písm. d) třetí odrážce nařízení (EHS) č. 1601/91, a proto by měly být přijaty metody Společenství použitelné pro rozbor ethanolu;
vzhledem k tomu, že vlastnosti ethanolu zemědělského původu jsou stanoveny v příloze I nařízení (EHS) č. 1576/89 a v příloze I nařízení (EHS) č. 1601/91; že tyto vlastnosti odpovídají složkám, jimiž je definován neutrální alkohol v příloze I nařízení Rady (EHS) č. 2046/89 ze dne 19. června 1989, kterým se stanoví obecná pravidla pro destilaci vína a vedlejších produktů vinifikace [3]; že by proto měly být metody Společenství používané pro rozbor neutrálního alkoholu v odvětví vína, jež jsou uvedeny v nařízení Komise (EHS) č. 1238/92 [4], uznány rovněž jako metody Společenství použitelné pro rozbor ethanolu v rámci uplatňování nařízení (EHS) č. 1576/89 a (EHS) č. 1601/91;
vzhledem k tomu, že má-li být zajištěna srovnatelnost výsledků získaných použitím metod rozboru přijatých v tomto nařízení, měly by být definovány požadavky týkající se opakovatelnosti a reprodukovatelnosti výsledků získaných pomocí těchto metod;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Prováděcího výboru pro lihoviny a Prováděcího výboru pro aromatizované vinné nápoje,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Metodami Společenství použitelnými pro rozbor ethanolu zemědělského původu, jak je definován v čl. 1 odst. 3 písm. h) nařízení (EHS) č. 1576/89 a jak je uveden v čl. 3 písm. d) třetí odrážce nařízení (EHS) č. 1601/91, jsou metody rozboru uvedené v příloze k nařízení (EHS) č. 1238/92.
Pro zajištění srovnatelnosti výsledků rozboru se použije článek 2 nařízení (EHS) č. 1238/92.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost sedmým dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 2046/92 ze dne 30. června 1992, kterým se mění nařízení č. 136/66/EHS o zřízení společné organizace trhu s oleji a tuky
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že s ohledem na vývoj na trhu s olivovým olejem a na vztahy mezi tímto trhem a trhy s ostatními rostlinnými oleji je žádoucí, aby se současně s ostatními úředními cenami olivového oleje stanovila reprezentativní tržní cena a prahová cena; že ze stejného důvodu je třeba upravit kritéria pro stanovení reprezentativní tržní ceny;
vzhledem k tomu, že seskupením producentů a jejich sdružením uznaným podle nařízení (EHS) č. 136/66/EHS [4] je třeba umožnit přístup k intervenci Společenství, aby co největší počet producentů měl zaručeny intervenční ceny;
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č. 136/66/EHS je proto třeba změnit,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení č. 136/66/EHS se mění takto:
1. V čl. 4 odst. 1 se první pododstavec nahrazuje tímto:
"Pro Společenství se každoročně stanoví produkční směrná cena, intervenční cena, reprezentativní tržní cena a prahová cena olivového oleje.";
2. V článku 4 se odstavec 4 nahrazuje tímto:
"4. Ceny uvedené v odst. 1 prvním pododstavci a standardní jakost uvedená v odstavci 2 se stanoví postupem podle čl. 43 odst. 2 Smlouvy.";
3. V čl. 5 odst. 1 se druhý pododstavec nahrazuje tímto:
"Rada stanoví každoročně postupem podle čl. 43 odst.
2 Smlouvy jednotkovou částku podpory produkce. Odlišnou jednotkovou částku je možno stanovit pro producenty, jejichž průměrná produkce olivového oleje za hospodářský rok nepřesahuje 500 kg.";
4. Článek 7 se nahrazuje tímto:
"Článek 7
Reprezentativní tržní cena se stanoví ve výši, která umožňuje normální odbyt produkce olivového oleje, zejména s ohledem na předpokládaný vývoj trhu s rostlinnými oleji a tuky.";
5. V článku 11 se odstavec 6 nahrazuje tímto:
"6. Rada kvalifikovanou většinou na návrh Komise stanoví současně s reprezentativní tržní cenou procentní sazbu podpory spotřeby uvedenou v odstavci 5, jakož i procentní sazbu podpory spotřeby, která se použije na informační opatření, případně na jiná opatření na podporu spotřeby olivového oleje vyprodukovaného ve Společenství.";
6. V čl. 12 odst. 1 se první pododstavec nahrazuje tímto:
"Intervenční agentury určené producentskými členskými státy mají povinnost vykupovat v červenci, srpnu, září a říjnu každého hospodářského roku v souladu s pravidly stanovenými podle odstavce 4 olivový olej pocházející ze Společenství, který jim nabízejí producenti nebo seskupení producentů nebo jejich sdružení uznaná podle nařízení (EHS) č. 1360/78, nebo seskupení producentů a/nebo jejich sdružení uznaná podle tohoto nařízení, v intervenčních centrech produkčních oblastí.
Intervenční agentury nakupují za intervenční ceny.
Neodpovídá-li však označení nebo jakost oleje nabízeného intervenční agentuře označení nebo jakosti, pro které byla intervenční cena stanovena, upraví se kupní cena prostřednictvím tabulky zvýšení a snížení cen."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 2059/92 ze dne 30. června 1992, kterým se mění nařízení (EHS) č. 845/72 o zvláštních opatřeních na podporu chovu bource morušového
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že čl. 2 odst.
1 nařízení (EHS) č. 845/72 [4] mimo jiné stanoví, že podpora pro chov bource morušového se na chovatelský rok začínající v následujícím kalendářním roce stanoví každoročně do 1. srpna; že by toto ustanovení mělo být upraveno s ohledem na stávající praxi,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V článku 2 nařízení (EHS) č. 845/72 se odstavec 1 nahrazuje tímto:
"1. Počínaje chovatelský rokem 1972/73 je pro bource morušového chovaného ve Společenství poskytována podpora.
Podpora, která má v celém Společenství stejnou výši, je stanovena každoročně."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 2075/92 ze dne 30. června 1992 o společné organizaci trhu se surovým tabákem
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 42 a 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že fungování a rozvoj společného trhu se zemědělskými produkty vyžadují současně vytvoření společné zemědělské politiky, která musí zahrnovat zejména společnou organizaci zemědělských trhů, jež může v závislosti na produktu nabývat různých forem;
vzhledem k tomu, že cílem společné zemědělské politiky je dosažení cílů stanovených v článku 39 Smlouvy, což znamená stabilizovat trhy v odvětví surového tabáku a zajistit odpovídající životní úroveň zemědělcům zabývajícím se touto produkcí; že těchto cílů lze dosáhnout přizpůsobením zdrojů potřebám, přičemž toto přizpůsobení spočívá především v politice jakosti;
vzhledem k tomu, že se současná situace na trhu s tabákem vyznačuje nerovnováhou mezi nabídkou a poptávkou a zachování pěstování tabáku tradičními producenty vyžaduje zásadní změnu dosud užívané úpravy Společenství; že tato změna spočívá ve zjednodušení mechanismů řízení trhu, v zajištění omezení produkce, která se přizpůsobí jak potřebám trhu a rozpočtovým požadavkům, tak zesílené kontrole, aby bylo zajištěno, že mechanismy řízení splní cíle společné organizace trhu;
vzhledem k tomu, že různé odrůdy tabáku lze dělit do skupin podle podobnosti technik pěstování a nákladů produkce a na základě označení užívaných v mezinárodním obchodě;
vzhledem k tomu, že hospodářská soutěž na trhu s tabákem vyžaduje podporu tradičních pěstitelů tabáku; že tato podpora má být založena na režimu prémií, který umožňuje odbyt tabáku ve Společenství;
vzhledem k tomu, že účinnou správu režimu prémií lze zaručit smlouvami o pěstování mezi pěstitelem tabáku a prvním zpracovatelem, které zaručují pěstitelům tabáku jistý odbyt a zpracovatelům pravidelné zásobování; že zpracovatel zaplatí producentovi tabáku v okamžiku dodání tabáku, který je předmětem smlouvy a který odpovídá požadavkům na jakost, částku ve výši prémie, a tímto je zajištěna podpora pěstitelů tabáku a usnadněna správa režimu prémií;
vzhledem k tomu, že za účelem omezení produkce tabáku ve Společenství a utlumení pěstování odrůd, které jdou špatně na odbyt, je nutné stanovit obecné a maximální zaručené prahové množství pro Společenství a každoročně stanovit zvláštní zaručená prahová množství pro jednotlivé skupiny odrůd;
vzhledem k tomu, že za účelem dodržování zaručených prahových množství je nutné na omezenou dobu zavést režim zpracovatelských kvót; že přísluší členským státům, aby v rámci stanovených zaručených prahových množství přechodně rozdělily zpracovatelské kvóty mezi zúčastněné zpracovatele, neboť je za tímto účelem nutné zavést odpovídající předpisy Společenství, které na základě v minulosti zpracovaných množství a bez ohledu na nepravidelnou produkci zaručují spravedlivé rozdělení zpracovatelských kvót; že budou učiněna potřebná opatření, která za uspokojivých podmínek umožní pozdější rozdělení zpracovatelských kvót producentům; že členské státy disponující potřebnými údaji budou moci producentům přidělit kvóty na základě výsledků dosažených v minulosti;
vzhledem k tomu, že první zpracovatel nesmí uzavřít smlouvu o pěstování na množství, které překračuje jemu přidělenou zpracovatelskou kvótu; že je v důsledku toho vyplácení prémie omezeno pouze na množství, které odpovídá zpracovatelské kvótě;
vzhledem k tomu, že je vhodné do roku 1997 omezit režim prémií a režim řízení produkce, aby tyto režimy mohly být na základě dříve získaných zkušeností přezkoumány a případně upraveny pro následující období;
vzhledem k tomu, že k ozdravení trhu s tabákem a ke zlepšení jakosti produkce mohou přispět různá usměrnění produkce; zejména že zvláštní podpora umožní seskupením producentů zlepšit organizaci a usměrnění produkce; že výzkumný program financovaný srážkou z prémie umožní lépe nasměrovat produkci tabáku, aby v oblasti veřejného zdraví odpovídala požadavkům Společenství, a že pro producenty odrůd Mavra, Tsebelia, Forchheimer Havanna IIc a hybridů tabáku Geudertheimer, které jsou pro hospodářství určitých oblastí Společenství velmi důležité, je nezbytný program přeměny;
vzhledem k tomu, že vytvoření jednotného trhu Společenství vyžaduje zavedení jednotného obchodního režimu na vnějších hranicích Společenství;
vzhledem k tomu, že je možné upustit od jakéhokoli množstevního omezení na vnějších hranicích Společenství; že však nelze ponechat trh Společenství v mimořádných situacích bez ochrany proti narušením trhu, která v důsledku toho mohou nastat, je vhodné umožnit Společenství okamžitě přijmout veškerá nezbytná opatření;
vzhledem k tomu, že si nepředvídaný vývoj trhu může vyžádat zvláštní opatření na podporu trhu, o kterých rozhodne Komise;
vzhledem k tomu, že poskytováním určitých podpor by mohlo být ohroženo vytvoření jednotného trhu; že by se proto ustanovení Smlouvy, která umožňují posoudit podpory poskytované členskými státy a zakazují podpory, které jsou neslučitelné se společným trhem, měla vztahovat i na odvětví tabáku;
vzhledem k tomu, že výdaje členských států v důsledku povinností vyplývajících z tohoto nařízení hradí Společenství v souladu s nařízením Rady (EHS) č. 729/70 ze dne 21. dubna 1970 o financování společné zemědělské politiky [4];
vzhledem k tomu, že na základě dosavadních zkušeností je nutné zesílit kontroly v odvětví tabáku; že by určité kontrolní pravomoci mohl případně získat nezávislý kontrolní subjekt, aby byly zohledněny zvláštní požadavky trhu s tabákem;
vzhledem k tomu, že společná organizace trhu se surovým tabákem by měla současně a vhodným způsobem zohledňovat cíle stanovené v článcích 39 a 110 Smlouvy;
vzhledem k tomu, že přechod od úpravy, která byla zavedena nařízením Rady (EHS) č.
727/70 ze dne 21. dubna 1970 o společné organizaci trhu se surovým tabákem [5], k úpravě stanovené tímto nařízením se musí uskutečnit za nejlepších možných podmínek; že je za tímto účelem nutné zavést přechodná opatření; že nová úprava bude plně použitelná až od sklizně 1993,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Společná organizace trhu se surovým tabákem zahrnuje:
- režim prémií,
- opatření pro usměrnění a omezení produkce,
- režim obchodu se třetími zeměmi.
Organizace společného trhu upravuje surový nebo nezpracovaný tabák a tabákový odpad kódu KN 2401.
Článek 2
Odrůdy surového tabáku se třídí do těchto skupin:
a) flue-cured:
tabák sušený teplým vzduchem v sušárnách za přísné kontroly proudění, teploty a vlhkosti vzduchu;
b) light air-cured:
tabák sušený vzduchem v krytých sušárnách, neponechaný k fermentování;
c) dark air-cured:
tabák sušený vzduchem v krytých sušárnách, před uvedením na trh přirozeně fermentovaný;
d) sun-cured:
tabák sušený na slunci;
e) fire-cured:
tabák sušený ohněm;
f) Basma (sun-cured);
g) Katerini (sun-cured);
h) klasický Kaba-Koulak (sun-cured) a podobné odrůdy.
Odrůdy každé skupiny jsou uvedeny v příloze.
HLAVA I Režim prémií
Článek 3
1. Od sklizně 1993 do sklizně 1997 se zavádí režim prémií, který vyplácí pro odrůdy tabáku dané skupiny vždy jednotnou částku.
2. Na odrůdy tabáku flue-cured, light air-cured a dark air-cured pěstované v Belgii, Německu a Francii se poskytuje dodatečná částka. Tato částka se rovná 50 % rozdílu mezi prémií poskytovanou na tento tabák podle odstavce 1 a prémií na sklizeň 1992.
3. Tato prémie má jednak v rámci produkce odpovídající potřebě trhu podpořit příjmy producenta a jednak umožnit odbyt tabáku produkovaného ve Společenství.
Článek 4
1. Rada hlasovacím postupem podle čl. 43 odst. 2 Smlouvy stanoví výši prémie a doplňkových částek pro každou sklizeň tabáku, přičemž zohlední minulé a předpokládané možnosti odbytu různých druhů tabáku na trhu Společenství a na světovém trhu za běžných podmínek hospodářské soutěže.
2. Prémie je stanovena:
a) na kilogram tabákových listů, které nebyly podrobeny prvnímu zpracování a obalové úpravě;
b) pro každou skupinu surového tabáku.
Článek 5
Poskytnutí prémie je vázáno zejména na tyto podmínky:
a) tabák musí pocházet z pěstitelské oblasti, která je stanovena pro každou odrůdu;
b) musí být splněny požadavky na jakost;
c) na základě smlouvy o pěstování musí producent dodat tabákové listy prvnímu zpracovateli.
Článek 6
1. Smlouva o pěstování musí obsahovat alespoň:
- závazek prvního zpracovatele, že při dodání zaplatí pěstiteli tabáku vedle kupní ceny i částku ve výši prémie za smluvně stanovené a skutečně dodané množství tabáku,
- závazek pěstitele tabáku, že dodá prvnímu zpracovateli surový tabák, který splňuje požadavky na jakost.
2. Příslušný subjekt vyplatí prvnímu zpracovateli prémii na základě předloženého dokladu o dodání tabáku pěstitelem a o zaplacení částky uvedeném v odstavci 1.
Článek 7
Prováděcí pravidla k této hlavě se stanoví postupem podle článku 23.
Mohou zahrnovat zejména:
- vymezení pěstitelských oblastí pro jednotlivé odrůdy tabáku,
- požadavky na jakost dodaného tabáku,
- doplňující body smlouvy o pěstování a nejzazší termín pro její uzavření,
- případný požadavek jistoty, kterou musí složit první zpracovatel při žádosti o zálohu, jakož i podmínky pro její složení a uvolnění,
- zvláštní podmínky pro poskytování prémie, jestliže je smlouva o pěstování uzavřena se seskupením producentů,
- opatření, která je nutné přijmout, jestliže pěstitel tabáku nebo první zpracovatel neplní své smluvní závazky.
HLAVA II Režim řízení produkce
Článek 8
Pro Společenství je stanoveno obecné maximální zaručené prahové množství ve výši 350000 tun surových tabákových listů na jednu sklizeň.
Pro rok 1993 však platí zaručené prahové množství ve výši 370000 tun.
V rámci tohoto zaručeného prahového množství Rada každoročně stanoví hlasovacím postupem podle čl. 43 odst. 2 Smlouvy zvláštní zaručená prahová množství pro jednotlivé skupiny odrůd, přičemž zohlední zejména poměry na trhu a sociálně-ekonomické a agronomické podmínky příslušných pěstitelských oblastí.
Článek 9
1. Za účelem dodržování zaručených prahových množství se pro sklizně 1993 až 1997 zavádí režim zpracovatelských kvót.
2. Rada hlasovacím postupem podle čl. 43 odst. 2 Smlouvy rozděluje mezi producentské členské státy při každé sklizni referenční množství, která jsou k dispozici pro jednotlivé skupiny odrůd.
3. Na základě množství stanovených podle odstavce 2 a aniž je dotčeno uplatňování odstavce 5, rozdělí členské státy přechodně zpracovatelské kvóty pro sklizně 1993 a 1994 rovnoměrně mezi první zpracovatele podle průměru množství jednotlivých skupin odrůd, která byla v posledních třech letech před rokem poslední sklizně dodána ke zpracování.
Produkce z roku 1992 a dodávky z této sklizně se však nezohledňují.
Toto rozdělení neovlivní způsoby rozdělení zpracovatelských kvót pro následující sklizně.
První zpracovatelé, kteří zahájili svoji činnost po začátku referenčního období, obdrží poměrné množství vzhledem k průměru množství, jež jim bylo během jejich činnosti dodáno ke zpracování.
Pro první zpracovatele, kteří zahájili svoji činnost během sklizňového roku či během roku předchozího, vyčlení členské státy 2 % celkových množství, která mají k dispozici pro jednotlivé skupiny odrůd.
V rámci této procentní sazby obdrží zpracovatelé množství odpovídající nejvýše 70 % jejich zpracovatelské kapacity, pokud ovšem dostatečně zaručí účinnost a trvalost jejich činnosti.
4. Členské státy mohou přímo rozdělit kvóty producentům, pokud mají k dispozici přesné údaje o jejich produkci během tří let před rokem poslední sklizně a pokud tyto údaje uvádějí množství a odrůdy dodané zpracovateli.
5. Při rozdělování zpracovatelských kvót podle odstavců 3 a 4 se při výpočtu referenční produkce nebere ohled na množství surového tabáku, která přesáhla maximální zaručené prahové množství podle nařízení (EHS) č. 727/70.
Případně se zohledňuje produkce pouze v rámci kvóty, která byla během příslušných let přidělena.
Článek 10
První zpracovatel nesmí uzavírat smlouvy o pěstování a nesmí mu být poskytnuta prémie na množství, která přesahují kvótu přidělenou jemu nebo producentovi.
Článek 11
Prováděcí pravidla k této hlavě se stanoví postupem podle článku 23. Zahrnují zejména změny v rozdělování kvót producentům uvedených v čl.
9 odst. 5 a předběžné podmínky vlivu kvót na producenty, především vzhledem k jejich předchozí situaci.
HLAVA III Opatření pro usměrnění produkce
Článek 12
1. Za účelem soustředění nabídky a jejího přizpůsobení požadavkům trhu na jakost se poskytuje zvláštní podpora ve výši 10 % prémie, jestliže mezi prvním zpracovatelem a uznávaným seskupením producentů je uzavřena smlouva o pěstování a smluvené dodávky pokryjí celkovou produkci daného seskupení.
2. Zvláštní podpora je vyplácena seskupení producentů za účelem zlepšení organizace a usměrnění produkce.
3. Prováděcí pravidla k tomuto článku stanoví Komise postupem podle článku 23. Tato pravidla zahrnují:
- určení seskupení producentů, které má nárok na zvláštní podporu,
- podmínky uznávání seskupení producentů,
- pravidla využití zvláštní podpory.
Článek 13
1. Zakládá se Fond Společenství pro výzkum a informace v odvětví tabáku.
Tento fond je financován srážkou odpovídající nejvýše 1 % prémie v okamžiku platby.
2. Tento fond financuje a koordinuje výzkumné a informační programy, které zkoumají škodlivé vlivy tabáku i vhodná preventivní a léčebná opatření a usměrňují produkci Společenství k co nejméně škodlivým odrůdám tabáku.
3. Prováděcí pravidla k tomuto článku se stanoví postupem podle článku 23.
Článek 14
Komise přijme postupem podle článku 23 tříletý program přeměny, který bude usilovat o přeměnu odrůd Mavra, Tsebelia, Forchheimer Havanna IIc a hybridů tabáku Geudertheimer na odrůdy, které se lépe prosadí na trhu, nebo na jiné zemědělské produkty.
Program bude zahájen se sklizní 1993.
Může zahrnovat zvláštní opatření, která vyrovnají případné ztráty z příjmů způsobené touto přeměnou.
HLAVA IV Obchod se třetími zeměmi
Článek 15
Pokud toto nařízení nestanoví jinak nebo pokud Komise nepřijme postupem podle článku 23 žádnou odchylku, je v obchodu se třetími zeměmi zakázáno:
a) vybírání jakýchkoli poplatků s účinkem rovnocenným clu;
b) uplatňování jakýchkoli množstevních omezení nebo opatření s rovnocenným účinkem.
Článek 16
1. Pokud je v důsledku dovozu nebo vývozu trh Společenství s jedním nebo více produkty uvedenými v článku 1 vážně narušen nebo hrozí-li, že bude vážně narušen, a tím budou ohroženy cíle stanovené v článku 39 Smlouvy, mohou být pro obchod se třetími zeměmi přijímána vhodná opatření po dobu, po kterou toto narušení nebo jeho hrozba trvá.
2. Pokud nastane situace uvedená v odstavci 1, rozhodne Komise na žádost členského státu nebo z vlastního podnětu o nezbytných opatřeních, která jsou sdělena členským státům a která jsou okamžitě použitelná.
Pokud členský stát předloží Komisi žádost, Komise o ní rozhodne do 24 hodin od jejího obdržení.
3. Opatření, o kterém rozhodne Komise, může kterýkoli členský stát do tří pracovních dnů ode dne jeho sdělení předložit Radě k přezkoumání.
Rada se sejde neprodleně.
Kvalifikovanou většinou může dotyčné opatření změnit nebo zrušit.
HLAVA V Obecná a přechodná ustanovení
Článek 17
Za účelem zvládnutí nepředvídaných situací na trhu mohou být postupem podle článku 23 přijata mimořádná opatření na podporu trhu.
Tato opatření mohou mít rozsah a dobu trvání pouze nezbytně nutnou pro podporu trhu.
Článek 18
Pokud toto nařízení nestanoví jinak, použijí se na produkci produktů uvedených v článku 1 a obchod s těmito produkty články 92, 93 a 94 Smlouvy.
Článek 19
Výdaje vzniklé na základě hlavy I a III jsou považovány za výdaje ve smyslu čl. 1 odst. 2 nařízení (EHS) č. 729/70.
Článek 20
1. Členské státy přijmou všechna nezbytná opatření, aby zaručily dodržování ustanovení Společenství v odvětví surového tabáku.
Za tímto účelem oznámí Komisi do šesti měsíců po přijetí tohoto nařízení, která praktická správní a kontrolní opatření hodlají přijmout.
Do tří měsíců po tomto oznámení Komise tato opatření schválí nebo požádá o nutné úpravy.
Úpravy musí členský stát provést v co nejkratší době.
Každou změnu vnitrostátních opatření sdělí členský stát bez odkladu Komisi a změna je Komisí přezkoumána podle stejných pravidel.
2. Každý producentský členský stát zřídí v souladu se svým právním řádem zvláštní subjekt, jehož úkolem jsou kontroly v rámci režimu Společenství v odvětví tabáku.
Členské státy, jejichž zaručené prahové množství podle čl.
9 odst.
2 je menší než 45000 tun, nemusí takový subjekt zřizovat.
3. Tento subjekt má plnou správní autonomii. Příslušný členský stát ho vybaví nezbytnými pravomocemi, jež jsou nutné k plnění svěřených úkolů.
Personál tvoří zaměstnanci, jejichž počet a vzdělání jsou dostačující k plnění výše zmíněných úkolů.
4. Před začátkem každého hospodářského roku sestaví příslušný členský stát na návrh daného subjektu předběžný rozpočet a pracovní harmonogram, jejichž cílem je zajištění řádného uplatňování režimu prémií, a zašle je Komisi.
Komise může požádat členský stát, aniž je dotčena jeho odpovědnost, o provedení jakýchkoli změn v předběžném rozpočtovém a pracovním harmonogramu, které považuje za vhodné.
Zástupci Komise mohou kdykoli sledovat práci kontrolního subjektu.
Kontrolní subjekt pravidelně předává členskému státu a Komisi zprávy o své činnosti.
V těchto zprávách musí být uvedeny všechny problémy, které se vyskytly, a případné návrhy na zlepšení režimu kontrol.
5. Skutečné výdaje kontrolního subjektu jsou z 50 % kryty z celkového rozpočtu Evropských společenství, zbytek je financován příslušným členským státem.
6. O každoroční částce představující skutečné výdaje uvedené v odstavci 5 rozhoduje Komise na základě údajů předložených příslušným členským státem.
Částka je poskytnuta poté, co Komise dojde k závěru, že příslušný kontrolní subjekt byl zřízen a plní své úkoly.
Aby se usnadnilo zřízení a činnost kontrolního subjektu, může být daná částka v průběhu roku vyplácena předem ve splátkách v souladu s ročním rozpočtem kontrolního subjektu, který je sestavován po dohodě se členským státem a Komisí vždy před koncem října následujícího roku.
7. Členské státy přijmou potřebná opatření, aby kontrolní zaměstnanci jmenovaní podle odstavců 2 až 4:
- měli přístup do producentských, zpracovatelských a prodejních zařízení,
- mohli se seznámit s účetními daty a ostatními doklady nezbytnými pro kontrolu a mohli si zhotovit opisy nebo výpisy,
- mohli žádat o potřebné informace.
8. Komise stanoví prováděcí pravidla k tomuto článku postupem podle článku 23.
Článek 21
Členské státy a Komise si navzájem sdělují údaje nezbytné pro provádění tohoto nařízení.
Pravidla pro sdělování a šíření těchto údajů se stanoví postupem podle článku 23.
Článek 22
Zřizuje se Řídící výbor pro tabák (dále jen "výbor") složený ze zástupců členských států, kterému předsedá zástupce Komise.
Článek 23
1. Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k tomuto návrhu ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci. Stanovisko se přijímá většinou stanovenou v čl.
148 odst. 2 Smlouvy pro přijímání rozhodnutí, které má Rada přijímat na návrh Komise.
Hlasům zástupců členských států ve výboru je přidělena váha stanovená v uvedeném článku.
Předseda nehlasuje.
2. Komise přijme opatření, která jsou okamžitě použitelná.
Pokud však tato opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru, sdělí je Komise neprodleně Radě.
V tomto případě může Komise nejvýše o jeden měsíc ode dne tohoto sdělení odložit použitelnost opatření, o kterých rozhodla.
3. Rada může kvalifikovanou většinou přijmout ve lhůtě stanovené v předchozím odstavci odlišné rozhodnutí.
Článek 24
Výbor se může zabývat jakoukoli jinou otázku, kterou mu k posouzení předloží jeho předseda buď z vlastního podnětu, nebo na žádost zástupce některého členského státu.
Článek 25
Toto nařízení musí být používáno tak, aby byly současně a vhodným způsobem zohledněny cíle stanovené v článcích 39 a 110 Smlouvy.
Článek 26
Do 1. dubna 1996 předloží Komise Radě návrh na režimy uvedené v hlavách I a II a použitelné od sklizně 1998.
Rada rozhodne o tomto návrhu hlasovacím postupem podle čl. 43 odst.
Článek 27
Pokud by byla nutná přechodná opatření pro usnadnění přechodu od režimu zavedeného nařízením (EHS) č. 727/70 k režimu podle tohoto nařízení, přijímají se tato opatření postupem podle článku 23.
Článek 28
Nařízení (EHS) č. 727/70 se zrušuje s účinností od sklizně 1993.
Článek 29
Toto nařízení se použije od sklizně 1993.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Rady (ES) č. 2077/92 ze dne 30. června 1992 o mezioborových organizacích a dohodách v odvětví tabáku
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 42 a 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že střednědobé a dlouhodobé výhledy pro zemědělské produkty na trhu Společenství a na světovém trhu vyžadují přizpůsobení určitých nástrojů společné zemědělské politiky, aby bylo možno obnovit rovnováhu trhu; že tato přizpůsobení, která jsou zaměřena především na pružné využití institucionálních podpůrných nástrojů trhu, vyžadují změnu chování příslušných hospodářských subjektů s ohledem na lepší zohlednění aktuální situace na trhu;
vzhledem k tomu, že na mezioborové organizace, které bývají založeny z iniciativy jednotlivých nebo již seskupených hospodářských subjektů, připadá podstatný podíl v různých oborech produkce, zpracování a uvedení na trh v odvětví tabáku a že tyto mezioborové organizace mohou přispět k lepšímu zohlednění situace na trhu a podpořit změny hospodářského chování za účelem zlepšení znalosti a organizace produkce, zpracování a uvedení na trh; že určité činnosti těchto organizací mohou přispět k lepší rovnováze trhu a tím k uskutečňování cílů článku 39 Smlouvy; že je nutno stanovit činnosti, které představují takový přínos ze strany mezioborových organizací;
vzhledem k tomu, že se tudíž jeví jako vhodné udělit zvláštní uznání těm mezioborovým organizacím, které mohou na regionální a meziregionální úrovni nebo na úrovni Společenství prokázat určitou reprezentativnost a svými činnostmi podporovat výše zmíněné cíle; že toto uznání musí být uděleno členskými státy nebo Komisí podle oblasti činnosti mezioborové organizace;
vzhledem k tomu, že pro posílení určitých činností mezioborových organizací, které jsou předmětem zvláštního zájmu ve vztahu k platným pravidlům společné organizace trhu, je nutno za určitých předpokladů počítat s možností rozšíření pravidel, jež tyto organizace vydaly pro své členy, na producenty nebo seskupení jednoho nebo několika regionů, které nejsou jejich členy; že je kromě toho vhodné požadovat od nečlenů plné nebo dílčí příspěvky na krytí jiných než správních nákladů vzniklých při provádění těchto činností; že této možnosti může být využito v rámci postupu, který zaručuje práva dotyčných sociálně-hospodářských kruhů a zejména ochranu zájmů spotřebitele;
vzhledem k tomu, že ostatní činnosti uznaných mezioborových organizací, mohou být pro odvětví tabáku zajímavá z obecně hospodářského nebo technického hlediska a tudíž mohou prospívat také nečlenům v dané oblasti podnikání; že se v těchto případech jeví jako oprávněné požadovat u nečlenů příspěvky ke krytí jiných než správních nákladů, které bezprostředně vznikají při provádění příslušných činností;
vzhledem k tomu, že k řádnému provádění toho režimu je nutno zajistit těsnou spolupráci mezi členskými státy a Komisí a přenést na ni trvalé kontrolní pravomoci, zejména ty, které se týkají uznání regionálně nebo meziregionálně působících mezioborových organizací a dohod jimi uzavřených a jednání ve vzájemné shodě;
vzhledem k tomu, že je nutno začátkem každého roku zveřejnit pro informaci členských států a jiných zúčastněných stran seznam všech mezioborových organizací, kterým bylo v uplynulém roce uděleno nebo odebráno uznání, jakož i pravidla, jejichž platnost byla rozšířena na celý obor uvedením jejich rozsahu použitelnosti,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Toto nařízení upravuje podmínky pro uznání a činnost mezioborových organizací v rámci společné organizace trhu s tabákem.
Článek 2
V rámci tohoto nařízení jsou uznány mezioborové organizace,
1. v nichž jsou sdruženi zástupci různých hospodářských činností v souvislosti s produkcí, zpracováním a uvedením tabáku na trh;
2. byly založeny z iniciativy celé organizace nebo sdružení nebo její části, které je tvoří a
3. které v jednom nebo v několika regionech Společenství nebo v celém Společenství provozují, pokud je to nutné s ohledem na ochranu zájmů spotřebitele, řadu následujících činností:
a) přispívání k zlepšení koordinace uvádění na trh tabákových listů zabaleného tabáku;
b) vypracování smluvních vzorů v souladu s právem Společenství;
c) zlepšení znalosti a transparentnosti trhu;
d) posílení zhodnocení produktů zejména prostřednictvím marketingu a výzkumu nových způsobů využití, které neohrožují veřejné zdraví;
e) přesměrování odvětví na produkty, které lépe odpovídají potřebám trhu a zdravotním požadavkům;
f) hledání metod umožňujících snížit používání přípravků na ochranu rostlin a zaručujících jakost produktu i ochranu půdy;
g) rozvíjení produkčních a zpracovatelských metod a nástrojů na zlepšení jakosti produktů;
h) použití certifikované sadby a podpora kontroly jakosti.
Článek 3
1. Členské státy na žádost uznají mezioborové organizace, které jsou usazeny na jejich území a které
a) vykonávají své činnosti v rámci tohoto území na regionální nebo meziregionální úrovni;
b) ve své oblasti působnosti a v zastupovaných oborech reprezentují podstatný podíl produkce a/nebo obchodu; jestliže mezioborová organizace pokrývá meziregionální akční oblast, musí prokázat minimální reprezentativnost pro každý ze sdružených oborů ve všech příslušných regionech;
c) provozují řadu činností podle čl. 2 odst. 3;
d) samy nevyvíjejí žádné postupy produkce, zpracování nebo uvádění produktů na trh, které spadají do tržní organizace podle článku 1.
2. Členské státy před uznáním oznámí Komisi, jaké mezioborové organizace podaly žádost o uznání se všemi důležitými údaji o oborech v nich sloučených, jejich reprezentativnosti, o hospodářských činnostech, které provozují, a o všech jiných podkladech nutných pro posouzení.
Komise může uznání odmítnout ve lhůtě 60 dnů po oznámení.
3. Členské státy uznání odejmou, jestliže
a) již nejsou splněny podmínky podle tohoto nařízení;
b) mezioborová organizace jedná v rozporu s některým se zákazů podle čl. 7 odst. 3, aniž je dotčeno trestní stíhání podle národního práva;
c) mezioborová organizace poruší ohlašovací povinnost podle čl. 7 odst.2.
Členské státy neprodleně sdělí Komisi rozhodnutí o odnětí uznání.
Článek 4
1. Komise na žádost uzná mezioborové organizace, které
a) vyvíjejí svoji činnost na celém území nebo části území několika členských států nebo na úrovni Společenství;
b) byly založeny podle právních předpisů jednoho členského státu nebo podle práva Společenství;
c) odpovídají ustanovením čl. 3 odst. 1 písm. b), c) a d).
2. Komise žádosti o uznání sdělí členským státům, na jejichž území je mezioborová organizace usazena a vyvíjí svoji činnost.
Zúčastněné členské státy mohou vyjádřit své připomínky ve lhůtě dvou měsíců po zaslání sdělení.
Komise o uznání rozhodne ve lhůtě tří měsíců po obdržení žádosti opatřené všemi potřebnými údaji.
3. Komise odejme uznání organizacím uvedeným v odstavci 1 v případech uvedených v čl. 3 odst. 3.
Článek 5
Komise zveřejní uznané mezioborové organizace v Úředním věstníku Evropských společenství, řadě C, s uvedením jejich hospodářského odvětví nebo oblasti působení a s činnostmi, které provozují ve smyslu článku 2. Odejmutí uznání se rovněž zveřejňuje.
Článek 6
Uznání mezioborových organizací platí jako povolení provozovat činnosti uvedené v čl. 2 odst. 3 za podmínek tohoto nařízení.
Článek 7
1. Odchylně od článku 1 nařízení č. 26 [4] se čl. 85 odst. 1 Smlouvy nepoužije pro dohody a jednání ve vzájemné shodě uznaných mezioborových organizací, které byly ustanoveny k provádění činností uvedených v čl. 2 odst. 3.
2. Odstavec 1 se použije pouze za předpokladu, že:
- dohody a jednání ve vzájemné shodě byly oznámeny Komisi a
- Komise ve lhůtě tří měsíců po sdělení všech informací důležitých pro posouzení nezjistila, že by tyto dohody nebo jednání ve vzájemné shodě byly neslučitelné s právními předpisy Společenství.
Dohody a jednání ve vzájemné shodě se smějí provést teprve po uplynutí této lhůty.
3. Dohody a jednání ve vzájemné shodě jsou vždy prohlášeny za neslučitelné s právními předpisy Společenství, jestliže:
- mohou způsobit rozdělení trhů v rámci Společenství,
- mohou ohrozit řádné fungování společné organizace trhu,
- mohou vyvolat narušení hospodářské soutěže, která nejsou nutná k dosažení cílů společné zemědělské politiky sledovaných mezioborovou činností,
- zahrnují stanovení cen a kvót, aniž by tím byla dotčena opatření mezioborových organizací přijatá v rámci použití zvláštních ustanovení právních předpisů Společenství,
- mohou vést k diskriminaci nebo mohou vyloučit hospodářskou soutěž pro podstatnou část daných produktů.
4. Jestliže Komise po uplynutí lhůty tří měsíců podle odst. 2 druhé odrážky zjistí, že nejsou splněny podmínky pro použití tohoto nařízení, rozhodne, že se čl. 85 odst. 1 Smlouvy použije na příslušnou dohodu nebo jednání ve vzájemné shodě.
Rozhodnutí nemůže nabýt účinku před datem oznámení tohoto rozhodnutí příslušné mezioborové organizaci kromě případů, kdy mezioborová organizace uvedla nesprávné údaje nebo zneužila odchylky podle odstavce 1.
Článek 8
1. Mezioborové organizace mohou požádat o to, aby jimi uzavřené dohody nebo jednání ve vzájemné shodě byly v rámci jejich příslušných oblastí činností učiněny po omezenou dobu závaznými pro individuální hospodářské subjekty a seskupení v příslušném oboru, který nepatří k oborům zastoupeným v mezioborové organizaci.
K tomu, aby jejich pravidla mohla být výše zmíněným způsobem rozšířena, musí mezioborové organizace zastupovat nejméně dvě třetiny produkce a/nebo příslušného obchodu.
Jestliže návrh na rozšíření pravidel pokrývá meziregionální rozsah použití, musí mezioborové organizace doložit minimální reprezentativnost pro každý ze seskupených oborů ve všech regionech, kterých se to týká.
2. Pravidla, pro něž může být požadováno rozšíření jejich působnosti, musí platit již nejméně jeden rok a musí se týkat jedné z těchto oblastí:
a) znalosti produkce a trhu;
b) definice minimální jakosti;
c) použití způsobů pěstování slučitelných s ochranou životního prostředí;
d) stanovení minimálních požadavků pro obalovou a obchodní úpravu;
e) použití certifikované sadby a kontroly jakosti produktů.
3. Rozšíření pravidel podléhá schválení Komise postupem podle článku 9.
Článek 9
1. Mezioborové organizace uznané členskými státy se v souvislosti s jimi předepsanými pravidly postarají o to, aby dohody a jednání ve vzájemné shodě, jejichž rozšíření na individuální hospodářské subjekty nebo seskupení určitého regionu nebo několika určitých regionů se plánuje, byly zveřejněny na vědomí dotyčným sociálně-hospodářským kruhům.
Ve lhůtě dvou měsíců po zveřejnění se k tomu mohou kruhy, jichž se to týká, vyjádřit.
2. Po uplynutí této lhůty a dříve, než učiní rozhodnutí, členské státy oznámí Komisi pravidla, která hodlají učinit závaznými, spolu se všemi vhodnými údaji.
Toto oznámení obsahuje všechna vyjádření došlá po zveřejnění podle odstavce 1, jakož i posouzení žádosti o rozšíření.
3. Komise zajistí vyhlášení pravidel, jejichž rozšíření je požadováno mezioborovými organizacemi uznanými Komisí podle článku 4, v Úředním věstníku Evropských společenství řadě C. Ve lhůtě dvou měsíců po vyhlášení se k nim mohou vyjádřit členské státy a dotyčné sociálně-hospodářské kruhy.
4. Tvoří-li pravidla, jejichž rozšíření je požadováno, "technické předpisy" ve smyslu směrnice 83/189/EHS [5], provádí se sdělení těchto předpisů Komisi podle článku 8 této směrnice současně s oznámením uvedeným v odstavci 2.
Aniž je dotčen odstavec 5, jsou-li splněny podmínky pro předání odůvodněného stanoviska podle článku 9 směrnice 83/189/EHS, zamítne Komise povolení pravidel, jejichž rozšíření je plánováno.
5. Komise rozhodne ve lhůtě tří měsíců po sdělení členskými státy podle odstavce 2 a, při použití odstavce 3, ve lhůtě pěti měsíců po vyhlášení žádosti na rozšíření pravidel v Úředním věstníku Evropských společenství.
Komise v každém případě učiní zamítavé rozhodnutí, jestliže zjistí, že by rozšíření
- vyloučilo hospodářskou soutěž v podstatné části společného trhu,
- omezilo svobodu obchodu,
- ohrozilo cíle společné zemědělské politiky nebo cíle kterékoli jiných právních předpisů Společenství.
6. Pravidla, jejichž použití bylo rozšířeno, jsou vyhlášena v Úředním věstníku Evropských společenství.
7. Jestliže jsou použitím tohoto článku učiněna pravidla závaznými pro nečleny mezioborové organizace, může příslušný členský stát nebo Komise rozhodnout, že individuální hospodářské subjekty nebo seskupení, které nejsou členy, jsou povinni zcela nebo zčásti zaplatit členské příspěvky mezioborové organizaci, pokud tyto příspěvky nejsou určeny ke krytí správních nákladů na provedení těchto pravidel nebo jednání ve vzájemné shodě.
Článek 10
1. Jestliže je jedna nebo několik činností podle odstavce 2 provozovaná uznanou mezioborovou organizací v obecném hospodářském zájmu těch osob, jejichž činnost se vztahuje k příslušnému produktu nebo příslušným produktům, může členský stát, který uznání udělil, nebo, pokud bylo uznání uděleno podle článku 4, Komise, zavázat individuální hospodářské subjekty nebo seskupení, kteří nejsou členy mezioborové organizace a kteří mají toto opatření využívají, k úplnému nebo částečnému zaplacení členských příspěvků mezioborové organizaci, pokud tyto příspěvky nejsou určeny ke krytí nákladů bezprostředně vzniklých z provádění příslušných opatření a pokud se nejedná o správní náklady.
2. Činnosti podle tohoto článku se týkají některé z následujících oblastí:
- posílení zhodnocení produktů, zejména prostřednictvím nových způsobů využití, které neohrožují veřejné zdraví,
- studie zlepšování jakosti tabákových listů a baleného tabáku,
- hledání způsobů pěstování s použitím menšího množství rostlinolékařských přípravků zaručující ochranu půdy a životního prostředí.
3. Dotyčné členské státy oznámí Komisi rozhodnutí, která zamýšlejí učinit k provedení odstavce 1.
Tato rozhodnutí mohou nabýt účinku teprve po uplynutí lhůty tří měsíců po oznámení Komisi.
Komise může během této lhůty požadovat, aby návrh rozhodnutí byl zcela nebo částečně zamítnut, jestliže se obecný hospodářský zájem nejeví jako odůvodněný.
4. Jestliže opatření, která jsou provozována mezioborovou organizací uznanou Komisí podle článku 4, mají charakter obecného hospodářského zájmu, sdělí Komise příslušným členským státům svůj návrh rozhodnutí.
Členské státy se vyjádří ve lhůtě dvou měsíců od odeslání sdělení.
Článek 11
Každý akt členských států nebo Komise, kterým se zavádí povinnost placení příspěvků individuálních hospodářských subjektů nebo seskupení, které nejsou členy mezioborové organizace, se vyhlásí v Úředním věstníku Evropských společenství.
Příslušný akt smí nabýt účinku teprve po uplynutí lhůty dvou měsíců po výše jmenovaném vyhlášení.
Článek 12
Prováděcí pravidla k tomuto nařízení se stanoví postupem stanoveným v článku 23 nařízení (EHS) č. 2075/92 [6].
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Rady (EHS) č. 2081/92 ze dne 14. července 1992 o ochraně zeměpisných označení a označení původu zemědělských produktů a potravin
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že produkce, zpracování a distribuce zemědělských produktů a potravin hraje v hospodářství Společenství významnou úlohu;
vzhledem k tomu, že v rámci nové orientace společné zemědělské politiky by měla být podporována rozmanitost zemědělské produkce, aby bylo na trhu dosaženo lepší rovnováhy mezi nabídkou a poptávkou; že podpora produktů, které mají určité charakteristické vlastnosti, by byla značným přínosem pro hospodářství venkova, zejména pro znevýhodněné a odlehlé oblasti, neboť by zlepšila příjmy zemědělců a udržela venkovské obyvatelstvo v těchto oblastech;
vzhledem k tomu, že lze v posledních letech pozorovat, že spotřebitelé přikládají větší význam jakosti potravin než jejich množství; že toto vyhledávání zvláštních produktů vytváří rostoucí poptávku po zemědělských produktech nebo potravinách s rozpoznatelným zeměpisným původem;
vzhledem k tomu, že s ohledem na rozmanitost produktů na trhu a při přebytku informací o nich musí spotřebitel dostat jasné a stručné informace o původu produktu, aby si mohl vybrat co nejlépe;
vzhledem k tomu, že označování zemědělských produktů a potravin se řídí obecnými ustanoveními obsaženými ve směrnici Rady ES 79/112/EHS ze dne 18. prosince 1978 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se označování potravin určených k prodeji konečnému spotřebiteli, jejich obchodní úpravy a související reklamy [4]; že s ohledem na jejich zvláštní povahu by měla být přijata dodatečná zvláštní ustanovení pro zemědělské produkty a potraviny z vymezené zeměpisné oblasti;
vzhledem k tomu, že snaha chránit zemědělské produkty nebo potraviny, které mají rozpoznatelný zeměpisný původ, vedla některé státy k zavedení zapsaných označení původu; že tato označení uspokojují producenty, kteří si zajistili vyšší příjmy díky skutečnému úsilí o zlepšení jakosti, i spotřebitele, kteří mohou nakupovat produkty vysoké jakosti se zárukami, pokud jde o způsob produkce a původu;
vzhledem k tomu, že mezi vnitrostátními postupy při zavádění zapsaných označení původu a zeměpisných označení existují rozdíly; že je třeba upravit společný postup v rámci Společenství; že rámec předpisů Společenství o ochraně umožní rozvoj zeměpisných označení a označení původu, neboť zavedení jednotnějších postupů zajistí poctivou soutěž mezi producenty produktů nesoucích tato označení a zvýší v očích spotřebitele důvěryhodnost těchto produktů;
vzhledem k tomu, že navržené předpisy by měly přihlédnout k předpisům Společenství o vínech a destilátech, které stanovují vyšší stupeň ochrany;
vzhledem k tomu, že oblast působnosti tohoto nařízení je omezena na určité zemědělské produkty a potraviny, u kterých existuje souvislost mezi vlastnostmi produktu nebo potraviny a zeměpisným původem; že ovšem tato oblast působnosti by mohla být rozšířena i na další produkty nebo potraviny;
vzhledem k tomu, že podle stávajících postupů je vhodné vymezit dva různé typy zeměpisných údajů, a to chráněné zeměpisné označení a chráněné označení původu;
vzhledem k tomu, že zemědělské produkty nebo potraviny nesoucí toto označení musí splňovat určité podmínky stanovené ve specifikaci;
vzhledem k tomu, že zeměpisná označení a označení původu musí být zapsána v rejstříku na úrovni Společenství, aby mohla požívat ochrany v každém členském státě; že zápis do rejstříku by měl také poskytovat informace obchodníkům a spotřebitelům;
vzhledem k tomu, že postupy pro zápis by měly umožnit každé osobě v členském státě, které se osobně a přímo týkají, aby uplatnila svá práva vznesením námitek u Komise;
vzhledem k tomu, že by měly existovat způsoby, které by umožnily změnit specifikaci po provedení zápisu, zejména z důvodů technologického vývoje, nebo vymazat z rejstříku zeměpisné označení nebo označení původu, pokud dotyčný zemědělský produkt nebo potravina přestaly odpovídat specifikaci, na základě které bylo zeměpisné označení nebo označení původu zapsáno;
vzhledem k tomu, že by měl být umožněn pro obchod se třetími zeměmi, které poskytují rovnocenné záruky pro poskytnutí ochrany a kontrolu zeměpisných označení a označení původu na svém území;
vzhledem k tomu, že by měl být stanoven postup, který by vytvořil úzkou spolupráci mezi členskými státy a Komisí prostřednictvím regulativního výboru zřízeného k tomuto účelu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Toto nařízení upravuje ochranu označení původu a zeměpisných označení zemědělských produktů určených pro lidskou spotřebu, které jsou uvedeny v příloze II Smlouvy, a potravin, které jsou uvedeny v příloze I tohoto nařízení, a zemědělských produktů, které jsou uvedeny v příloze II tohoto nařízení.
Toto nařízení se však nevztahuje na vinařské produkty a destiláty.
Přílohu I lze změnit v souladu s postupem stanoveným v článku 15.
2. Použitím tohoto nařízení nejsou dotčeny zvláštní předpisy Společenství.
3. Směrnice Rady 83/189/EHS ze dne 28. března 1983 o postupu při poskytování informací v oblasti technických norem a předpisů [5] se nevztahuje na označení původu a zeměpisná označení v oblasti působnosti tohoto nařízení.
Článek 2
1. Podle tohoto nařízení lze získat v rámci Společenství ochranu označení původu a zeměpisných označení pro zemědělské produkty a potraviny.
2. Pro účely tohoto nařízení se rozumí:
a) označením původu název regionu, určitého místa nebo ve výjimečných případech země, který se používá k označení zemědělského produktu nebo potraviny:
- které pocházejí z tohoto regionu, určitého místa nebo země a
- jejichž jakost nebo vlastnosti jsou převážně nebo výlučně dány zvláštním zeměpisným prostředím zahrnujícím přírodní a lidské činitele a jejichž produkce, zpracování a příprava probíhá ve vymezené zeměpisné oblasti;
b) zeměpisným označením název regionu, určitého místa nebo ve výjimečných případech země, kterého se používá k označení zemědělského produktu nebo potraviny:
- které pocházejí z tohoto regionu, určitého místa nebo země a
- které mají určitou jakost, pověst nebo jiné vlastnosti, které lze přičíst tomuto zeměpisnému původu a jejichž produkce a/nebo zpracování a/nebo příprava probíhá ve vymezené zeměpisné oblasti.
3. Za označení původu se rovněž považují určitá tradiční zeměpisná nebo nezeměpisná označení pro zemědělský produkt nebo potravinu pocházející z regionu nebo z určitého místa, které splňují podmínky uvedené v odst. 2 písm. a) druhé odrážce.
4. Odchylně od čl. 2 písm. a) se za označení původu považují i určité zeměpisné údaje, pokud suroviny pro příslušné produkty pocházejí ze zeměpisné oblasti širší nebo jiné, než je oblast zpracování, pokud:
- je oblast produkce surovin omezena,
- existují zvláštní podmínky produkce surovin a
- existuje kontrolní mechanismus zajišťující zachovávání těchto podmínek.
5. Pro účely odstavce 4 mohou být za suroviny považovány pouze živá zvířata, maso a mléko.
V souladu s postupem stanoveným v článku 15 může být připuštěno i použití jiných surovin.
6. Aby bylo možno použít odchylky uvedené v odstavci 4, musí být tato označení již uznána za označení původu a požívat vnitrostátní ochrany v dotyčném členském státě nebo, pokud neexistuje taková úprava, musí mít prokazatelně tradiční povahu a výjimečně dobrou pověst a proslulost.
7. Aby bylo možno využít odchylky uvedené v odstavci 4, musí být žádost o zápis podána do dvou let od vstupu tohoto nařízení v platnost.
Článek 3
1. Názvy, které zdruhověly, nemohou být zapsány.
Pro účely tohoto nařízení se názvem, který zdruhověl rozumí název zemědělského produktu nebo potraviny, který, přestože se váže k místu nebo regionu, kde byly tento produkt nebo potravina původně vyprodukovány nebo uvedeny na trh, se stal pro zemědělský produkt nebo potravinu běžným názvem.
Pro určení, zda název zdruhověl či ne, se přihlíží ke všem činitelům, zejména:
- ke stávající situaci v členském státě, odkud název pochází, a v oblastech spotřeby,
- ke stávající situaci v ostatních členských státech,
- k příslušným vnitrostátním předpisům a předpisům Společenství.
Pokud je na základě postupu podle článků 6 a 7 žádost o zápis zamítnuta, protože název zdruhověl, zveřejní Komise toto rozhodnutí v Úředním věstníku Evropských společenství.
2. Název nemůže být zapsán jako označení původu nebo zeměpisné označení, pokud se shoduje s názvem rostlinné odrůdy nebo zvířecího plemene a v důsledku toho by mohl uvést veřejnost v omyl ohledně skutečného původu produktu.
3. Rada před vstupem tohoto nařízení v platnost kvalifikovanou většinou a na návrh Komise vypracuje a zveřejní v Úředním věstníku Evropských společenství nevyčerpávající seznam názvů zemědělských produktů nebo potravin, na které se vztahuje toto nařízení a které jsou ve smyslu odstavce 1 považovány za zdruhovělé a nemohou být tedy zapsány do rejstříku podle tohoto nařízení.
Článek 4
1. Aby mohly užívat chráněné označení původu (CHOP) nebo chráněné zeměpisné označení (CHZO), musí zemědělský produkt nebo potravina vyhovovat specifikaci.
2. Specifikace produktu musí obsahovat alespoň:
a) název zemědělského produktu nebo potraviny, včetně označení původu nebo zeměpisného označení;
b) popis zemědělského produktu nebo potraviny popřípadě včetně suroviny a základní fyzikální, chemické, mikrobiologické a/nebo organoleptické vlastnosti produktu nebo potraviny;
c) vymezení zeměpisné oblasti a popřípadě údaje, které svědčí o tom, že jsou splněny požadavky čl. 2 odst. 4;
d) důkaz o tom, že zemědělský produkt nebo potravina pochází ze zeměpisné oblasti ve smyslu čl. 2 odst. 2 písm. a) nebo b);
e) popis metody získání zemědělského produktu nebo potraviny, popřípadě hodnověrných a neměnných místních metod;
f) skutečnosti potvrzující souvislost se zeměpisným prostředím nebo zeměpisným původem ve smyslu čl. 2 odst. 2 písm. a) nebo b);
g) údaje o kontrolních útvarech podle článku 10;
h) zvláštní skutečnosti o označování týkající se uvedení CHOP popřípadě CHZO nebo tradičních rovnocenných vnitrostátních údajů;
i) další náležitosti podle vnitrostátních předpisů a/nebo předpisů Společenství.
Článek 5
O zápis může požádat pouze skupina nebo, za určitých podmínek stanovených v článku 15, fyzická či právnická osoba. Pro účely tohoto článku se skupinou rozumí sdružení producentů a/nebo zpracovatelů stejných zemědělských produktů nebo potravin bez ohledu na jeho právní formu nebo složení.
Na skupině se mohou podílet i další zúčastněné strany.
2. Skupina nebo fyzická či právnická osoba mohou požádat o zápis, pouze pokud jde o zemědělské produkty nebo potraviny, které produkují nebo získávají ve smyslu čl. 2 odst. 2 písm. a) nebo b).
3. Žádost o zápis do rejstříku obsahuje specifikaci produktu uvedenou v článku 4.
4. Žádost se zasílá členskému státu, ve kterém leží dotyčná zeměpisná oblast.
5. Členský stát ověří, zda je žádost oprávněná, a domnívá-li se, že splňuje požadavky tohoto nařízení, postoupí ji Komisi včetně specifikace produktu podle článku 4 a dalších dokumentů, o které se jeho rozhodnutí opírá.
Pokud se žádost týká názvu označujícího zeměpisnou oblast, která leží také v jiném členském státě, je třeba před rozhodnutím konzultovat také tento členský stát.
6. Členské státy přijmou příslušné právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s tímto článkem.
Článek 6
1. Komise ověří ve lhůtě šesti měsíců ve formálním průzkumu, zda žádost o zápis do rejstříku obsahuje všechny údaje uvedené v článku 4.
O svých závěrech informuje Komise dotyčný členský stát.
2. Pokud dojde Komise s přihlédnutím k odstavci 1 k závěru, že název splňuje podmínky ochrany, zveřejní v Úředním věstníku Evropských společenství jméno a adresu žadatele, název produktu, hlavní body žádosti, odkazy na vnitrostátní právní předpisy týkající se přípravy, produkce nebo zpracování produktu a popřípadě důvody pro učiněné závěry.
3. Pokud nejsou ke Komisi vzneseny žádné námitky podle článku 7, zapíše se název do Rejstříku chráněných označení původu a chráněných zeměpisných označení vedeného Komisí, který obsahuje názvy skupin a příslušných kontrolních subjektů.
4. Komise zveřejní v Úředním věstníku Evropských společenství:
- názvy zapsané do rejstříku,
- změny v rejstříku provedené podle článků 9 a 11.
5. Pokud na základě průzkumu podle odstavce 1 dojde Komise k závěru, že název nesplňuje podmínky ochrany, rozhodne postupem podle článku 15, že ke zveřejnění podle odstavce 2 tohoto článku nedojde.
Před zveřejněním podle odstavců 2 a 4 a zápisem do rejstříku podle odstavce 3 si může Komise vyžádat stanovisko od výboru uvedeného v článku 15.
Článek 7
1. Do šesti měsíců ode dne zveřejnění v Úředním věstníku Evropských společenství podle čl. 6 odst. 2 může každý členský stát podat proti zápisu námitky.
2. Příslušné orgány členských států zajistí, aby všechny osoby, které mohou prokázat oprávněný hospodářský zájem, mohly nahlédnout do přihlášky.
Navíc mohou členské státy podle stávající situace v členských státech umožnit přístup i dalším stranám s oprávněným zájmem.
3. Každá právnická nebo fyzická osoba s oprávněným zájmem může vznést proti navrhovanému zápisu námitky, a to zasláním řádně odůvodněného prohlášení příslušnému orgánu členského státu, v němž má bydliště či sídlo nebo je usazena.
Příslušný orgán přijme nezbytná opatření, aby bylo k těmto připomínkám nebo námitkám ve stanovených lhůtách přihlédnuto.
4. Vznesení námitek je přípustné pouze tehdy, pokud:
- buď prokazuje nedodržení podmínek stanovených v článku 2,
- nebo prokazuje, že zápis navrhovaného názvu by ohrožoval existenci zcela nebo zčásti totožného názvu nebo ochranné známky nebo existenci produktů, které se v době vyhlášení tohoto nařízení v Úředním věstníku Evropských společenství nacházejí na trhu v souladu s právem,
- nebo uvádí skutečnosti, které svědčí o tom, že název, o jehož zápis se žádá, je v podstatě druhový.
5. Pokud jsou námitky ve smyslu odstavce 4 přípustné, vyzve Komise dotyčné členské státy, aby se do tří měsíců pokusily o vzájemnou dohodu podle svých vnitrostátních postupů.
a) Je-li dosaženo dohody, oznámí dotyčné členské státy Komisi všechny skutečnosti, které umožnily dohodu, spolu se stanoviskem žadatele a toho, kdo vznesl námitky. Pokud údaje podle článku 5 zůstaly beze změny, postupuje Komise podle čl. 6 odst. 4. Pokud došlo ke změně, zahájí znovu postup podle článku 7;
b) Není-li dosaženo dohody, přijme Komise postupem upraveným v článku 15 rozhodnutí s přihlédnutím k tradičně a poctivě uplatňovaným zvyklostem a skutečnému nebezpečí záměny.
Pokud se rozhodne přistoupit k zápisu, provede Komise zveřejnění podle čl. 6 odst.
Článek 8
Údaje CHOP a CHZO nebo rovnocenné vnitrostátní údaje mohou být umístěny pouze na zemědělských produktech nebo potravinách, které vyhovují tomuto nařízení.
Článek 9
Dotyčný členský stát může požádat o změnu specifikace zejména proto, aby bylo přihlédnuto k vývoji v oblasti vědeckých a technických znalostí nebo za účelem nového zeměpisného vymezení.
Postup podle článku 6 se použije přiměřeně.
Komise však může rozhodnout v souladu s postupem stanoveným v článku 15, že v případě nepatrné změny se článek 6 nepoužije.
Článek 10
1. Členské státy zajistí, že nejpozději do šesti měsíců od vstupu tohoto nařízení v platnost vzniknou kontrolní útvary, které mají za úkol zabezpečit, aby zemědělské produkty a potraviny nesoucí chráněné označení splňovaly požadavky specifikace.
2. Kontrolní útvar může zahrnovat jeden nebo více pověřených kontrolních úřadů a/nebo soukromoprávních subjektů schválených k tomuto účelu členským státem.
Členské státy předají Komisi seznamy kontrolních úřadů a/nebo schválených subjektů s vymezením jejich působnosti.
Komise zveřejní tyto údaje v Úředním věstníku Evropských společenství.
3. Pověřené kontrolní úřady a/nebo soukromoprávní subjekty musí skýtat náležité záruky objektivity a nestrannosti vůči všem producentům nebo zpracovatelům, kteří podléhají jejich kontrole, a musí mít neustále k dispozici odborníky a prostředky nezbytné k provádění kontrol zemědělských produktů a potravin nesoucích chráněné označení.
Pokud kontrolní útvar používá při některých kontrolách služeb jiného subjektu, musí tento subjekt skýtat tytéž záruky.
V takovém případě nese pověřený kontrolní úřad a/nebo schválený soukromoprávní subjekt i nadále odpovědnost vůči členskému státu za všechny kontroly.
Od 1. ledna 1998 musí soukromoprávní subjekty splňovat požadavky uvedené v normě EN 45011 ze dne 26. června 1989, aby mohly být schváleny členským státem pro účely tohoto nařízení.
4. Pokud pověřený kontrolní úřad a/nebo schválený soukromoprávní subjekt členského státu zjistí, že zemědělský produkt nebo potravina nesoucí v tomto členském státě chráněné označení nesplňuje požadavky specifikace, přijme nezbytná opatření, aby zajistil dodržování tohoto nařízení.
Informují členský stát o opatřeních přijatých při provádění kontroly.
Dotčené strany musí obdržet oznámení o všech přijatých rozhodnutích.
5. Členský stát musí odejmout schválení kontrolního subjektu, pokud již nesplňuje kritéria uvedená v odstavcích 2 a 3.
Informuje o tom Komisi, která zveřejní v Úředním věstníku Evropských společenství pozměněný seznam schválených subjektů.
6. Členské státy přijmou nezbytná opatření, aby byl producentům splňujícím podmínky tohoto nařízení zajištěn přístup ke kontrolnímu systému.
7. Náklady na kontroly prováděné podle tohoto nařízení nesou producenti užívající chráněná označení.
Článek 11
1. Každý členský stát může prohlásit, že nebyla splněna některá podmínka stanovená ve specifikaci zemědělského produktu nebo potraviny, na které se vztahuje chráněné označení.
2. Členský stát uvedený v odstavci 1 sdělí připomínky dotyčnému členskému státu.
Tento členský stát stížnost prošetří a informuje druhý členský stát o svých závěrech a o přijatých opatřeních.
3. V případě, že se nesrovnalosti opakují a pokud dotyčné členské státy nemohou dosáhnout dohody, musí být Komisi zaslána řádně odůvodněná žádost.
4. Komise prošetří žádost v součinnosti s dotčenými členskými státy.
Po případné konzultaci s výborem uvedeným v článku 15 přijme Komise nezbytná opatření.
Součástí těchto opatření může být i výmaz zápisu.
Článek 12
1. Aniž jsou dotčeny mezinárodní dohody, vztahuje se toto nařízení na zemědělské produkty nebo potraviny dovážené ze třetí země, pokud:
- je třetí země schopna poskytnout stejné záruky nebo záruky rovnocenné těm, které jsou uvedeny v článku 4,
- dotyčná třetí země má kontrolní mechanismus rovnocenný tomu, který je uveden v článku 10,
- dotyčná třetí země je připravena poskytnout odpovídajícím zemědělským produktům nebo potravinám dováženým ze Společenství ochranu rovnocennou té, která existuje ve Společenství.
2. Pokud je chráněné označení z třetí země totožné s označením chráněným ve Společenství, je zápis proveden s přihlédnutím k místním a tradičním zvyklostem a skutečnému nebezpečí záměny.
Užívání takových označení je schváleno pouze tehdy, pokud je země původu produktu jasně a viditelně uvedena na etiketě.
Článek 13
1. Zapsaná označení jsou chráněna proti:
a) jakémukoliv přímému či nepřímému obchodnímu užití zapsaného označení pro produkty, na které se zápis nevztahuje, v míře, v jaké jsou tyto produkty srovnatelné s produkty zapsanými pod tímto označením, nebo v míře, v jaké užívání tohoto označení těží z dobré pověsti chráněného označení;
b) jakémukoliv zneužití, napodobení nebo vyvolání domněnky, i když je skutečný původ produktu uveden nebo je chráněné označení přeloženo nebo doprovázeno výrazem jako "druh", "typ", "metoda", "na způsob", "napodobeno", nebo "podobným výrazem";
c) jakémukoliv jinému lživému nebo klamavému údaji o místu, odkud byl produkt dovezen, jeho původu, povaze nebo základních vlastnostech, uvedených na obalu či na vnějším balení, reklamních materiálech nebo dokumentech týkajících se příslušného produktu, jakož i proti použití obalových nádob, způsobilých vyvolat nepravdivý dojem o jeho původu;
d) všem ostatním praktikám způsobilým uvést veřejnost v omyl o skutečném původu produktu.
Pokud vlastní zapsané označení zahrnuje i název zemědělského produktu nebo potraviny, který je považován za druhový, není užití tohoto druhového názvu na dotyčném zemědělském produktu nebo potravině porušením odst. 1 písm. a) nebo b).
2. Členské státy si však mohou zachovat vnitrostátní opatření opravňující k užívání výrazů uvedených v odst. 1 písm. b) na dobu nejvýše pěti let ode dne vyhlášení tohoto nařízení, pokud:
- byly produkty uvedeny na trh pod tímto označením v souladu s právem nejméně pět let přede dnem vyhlášení tohoto nařízení,
- z označování jasně vyplývá skutečný původ produktu.
Tato výjimka však nemůže vést k volnému uvádění produktů na trh v členském státě, kde jsou tyto výrazy zakázány.
3. Chráněná označení nemohou zdruhovět.
Článek 14
1. Pokud je zapsáno označení původu nebo zeměpisné označení podle tohoto nařízení, zamítne se přihláška ochranné známky odpovídající některé ze situací uvedených v článku 13 a týkající se téhož druhu produktu, pokud tato přihláška ochranné známky byla podána po dni zveřejnění podle čl. 6 odst. 2.
Ochranné známky zapsané v rozporu s pododstavcem 1 se prohlásí za neplatné.
Tento odstavec se vztahuje také na případy, kdy byla přihláška k ochranné známce podána přede dnem zveřejnění žádosti o zápis podle čl. 6 odst. 2, pokud k tomuto zveřejnění došlo dříve, než byla ochranná známka zapsána.
2. S přihlédnutím k právu Společenství může užívání ochranné známky zapsané v dobré víře přede dnem podání žádosti o zápis označení původu nebo zeměpisného označení odpovídající některé ze situací uvedených v článku 13 pokračovat bez ohledu na zápis označení původu nebo zeměpisného označení, pokud tu nejsou důvody k prohlášení ochranné známky za neplatnou nebo k jejímu zrušení, uvedené v čl. 3 odst. 1 písm. c) a g) a čl. 12 odst. 2 písm. b) směrnice Rady 89/104/EHS ze dne 21. prosince 1988, kterou se sbližují právní předpisy členských států o ochranných známkách [6].
3. Označení původu nebo zeměpisné označení se nezapíší, pokud s ohledem na dobrou pověst a proslulost ochranné známky a dobu, po kterou byla užívána, by zápis mohl uvést spotřebitele v omyl, pokud jde o skutečnou totožnost produktu.
Článek 15
Komisi je nápomocen výbor složený ze zástupců členských států, kterému předsedá zástupce Komise.
Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k návrhu ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci. K přijetí stanoviska se vyžaduje většina hlasů stanovená v čl.
148 odst. 2 Smlouvy, která je stanovena pro přijímání rozhodnutí, která má Rada přijímat na návrh Komise.
Hlasům zástupců členských států ve výboru je přidělena váha podle uvedeného článku.
Předseda nehlasuje.
Komise přijme zamýšlená opatření, jsou-li v souladu se stanoviskem výboru.
Pokud zamýšlená opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, předloží Komise Radě neprodleně návrh opatření, která mají být přijata.
Rada rozhodne kvalifikovanou většinou.
Pokud Rada nepřijme rozhodnutí do tří měsíců ode dne předložení návrhu, přijme navrhovaná opatření Komise.
Článek 16
Prováděcí pravidla k tomuto nařízení se přijímají v souladu s postupem stanoveným v článku 15.
Článek 17
1. Do šesti měsíců od vstupu tohoto nařízení v platnost sdělí členské státy Komisi, která u nich právně chráněná označení nebo, v případě členských států, kde není systém ochrany, která ze vžitých označení chtějí zapsat podle tohoto nařízení.
2. V souladu s postupem stanoveným v článku 15 zapíše Komise označení uvedená v odstavci 1, která odpovídají článkům 2 a 4.
Článek 7 se nepoužije.
Názvy, které zdruhověly, však nelze připojit.
3. Členské státy mohou zachovat vnitrostátní ochranu označení uvedených v odstavci 1 až do doby, kdy bude vydáno rozhodnutí o jejich zápisu.
Článek 18
Toto nařízení vstupuje v platnost dvanáct měsíců po vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 2082/92 ze dne 14. července 1992 o osvědčeních o zvláštní povaze zemědělských produktů a potravin
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 67 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že produkce, zpracování a distribuce zemědělských produktů a potravin hraje v hospodářství Společenství významnou úlohu;
vzhledem k tomu, že v rámci nové orientace společné zemědělské politiky by měla být podporována rozmanitost zemědělské produkce; že podpora zvláštních produktů může významně přispět hospodářství venkova, zejména ve znevýhodněných nebo odlehlých oblastech, jednak zvýšením příjmů zemědělců a jednak udržením venkovského obyvatelstva v těchto oblastech;
vzhledem k tomu, že s ohledem na cíl dosažení vnitřního trhu v oblasti potravin je nezbytné dát hospodářským subjektům nástroje, které jim umožní zhodnotit své produkty, a současně zajistit ochranu spotřebitelů proti nekalému jednání a zabezpečit poctivé obchodování;
vzhledem k tomu, že v souladu s usnesením Rady ze dne 9. listopadu 1989 o budoucích prioritách pro obnovení politiky ochrany spotřebitelů [4] je třeba brát v úvahu vzrůstající požadavek spotřebitelů na větší důraz na jakost a informovanost, pokud se jedná o povahu, způsob produkce nebo zpracování potravin a jejich zvláštní vlastnosti; že při rozmanitosti produktů na trhu a mnohosti informací o nich musí mít spotřebitel, aby se mohl lépe rozhodnout, jasnou a stručnou informaci o zvláštní povaze potraviny;
vzhledem k tomu, že nezávazný systém na základě usměrňujících požadavků pomůže dosáhnout těchto cílů; že takový nezávazný systém, který umožní producentům seznámit se s jakostí potraviny na úrovni Společenství, musí nabídnout všechny záruky toho, že všechny odkazy na ni při obchodu uvedené budou oprávněné;
vzhledem k tomu, že někteří producenti si přejí odvozovat tržní hodnotu ze zvláštní povahy zemědělských produktů nebo potravin, neboť se zřetelně liší od jiných obdobných produktů nebo potravin výlučnými vlastnostmi; že je proto k zajištění ochrany spotřebitele třeba, aby osvědčenou zvláštní povahu bylo možno kontrolovat;
vzhledem k tomu, že s ohledem na zvláštní povahu těchto produktů nebo potravin je třeba přijmout zvláštní předpisy doplňující předpisy pro označování obsažené ve směrnici Rady 79/112/EHS ze dne 18. prosince 1978 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se označování potravin určených k prodeji konečnému spotřebiteli, jejich obchodní úpravy a související reklamy [5], a zejména by mělo být upraveno označení a popřípadě symbol Společenství doprovázející názvy zmíněných produktů nebo potravin, který by informoval spotřebitele, že zvláštní povaha je kontrolována;
vzhledem k tomu, že k zajištění udržení a stálosti osvědčené zvláštní povahy je nezbytné, aby skupiny producentů samy vymezily zvláštní povahu zemědělského produktu nebo potraviny ve specifikaci, aby však byly předpisy pro schválení kontrolních subjektů odpovědných za ověřování, že je specifikace řádně dodržována, ve Společenství jednotné;
vzhledem k tomu, že nemají-li být vytvořeny nerovné podmínky hospodářské soutěže, musí mít každý producent možnost používat buď název zapsaný do rejstříku spolu s označením a popřípadě symbolem Společenství, nebo pouze zapsaný název, pokud zemědělský produkt nebo potravina, které produkuje nebo zpracovává, splňuje odpovídající podmínky specifikace a pokud je kontrolní subjekt, který si zvolil, schválen;
vzhledem k tomu, že je nezbytné upravit obchodní výměnu s třetími zeměmi, které nabízejí rovnocenné záruky pro vydávání a kontrolu osvědčení o zvláštní povaze na svém území;
vzhledem k tomu, že označení týkající se zvláštní povahy zemědělského produktu nebo potraviny musí požívat právní ochrany a být předmětem veřejné kontroly, aby byly přitažlivé pro producenty a spolehlivé pro spotřebitele;
vzhledem k tomu, že by měl být upraven postup pro úzkou spolupráci členských států a Komise ve výboru za tím účelem zřízeném,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Toto nařízení upravuje podmínky pro udělování osvědčení Společenství o zvláštní povaze
- zemědělských produktů určených k lidské spotřebě uvedených v příloze II Smlouvy,
- potravin uvedených v příloze tohoto nařízení.
Přílohu lze měnit postupem podle článku 19.
2. Toto nařízení se nedotýká ostatních zvláštních předpisů Společenství.
3. Směrnice Rady 83/189/EHS ze dne 28. března 1983 o postupu při poskytování informací v oblasti norem a technických předpisů [6], se nevztahuje na osvědčení o zvláštní povaze ve smyslu tohoto nařízení.
Článek 2
Pro účely tohoto nařízení se:
1. "zvláštní povahou" rozumí vlastnost nebo více vlastností, jimiž se zemědělský produkt nebo potravina odlišuje od ostatních produktů nebo potravin stejného druhu a kategorie.
Obchodní úprava zemědělského produktu nebo potraviny se nepovažuje za vlastnost ve smyslu prvního pododstavce.
Zvláštní povaha nesmí spočívat pouze v rozdílech jakostního nebo množstevního složení nebo ve způsobu produkce, které jsou uvedeny v právních předpisech Společenství nebo jednotlivých států, v normách stanovených normalizačními orgány nebo nezávazných normách; to se však netýká uvedených předpisů a norem, jež byly přijaty za účelem vymezení zvláštní povahy produktu.;
2. "skupinou" rozumí jakékoli sdružení producentů a/nebo zpracovatelů stejných zemědělských produktů nebo potravin bez ohledu na jeho právní formu či složení.
Na skupině se mohou podílet i další zúčastněné strany;
3. "osvědčením o zvláštní povaze" rozumí uznání zvláštní povahy produktu Společenstvím prostřednictvím zápisu do rejstříku podle tohoto nařízení.
Článek 3
Komise zřídí a vede rejstřík osvědčení o zvláštní povaze, v němž se shromažďují názvy zemědělských produktů nebo potravin, jejichž zvláštní povaha byla pro Společenství uznána v souladu s tímto nařízením.
Rejstřík rozlišuje mezi názvy uvedenými v čl. 13 odst. 1 a názvy uvedenými v čl. 13 odst. 2.
Článek 4
1. Předpokladem zápisu podle článku 3 je, aby zemědělský produkt nebo potravina buď byly vyrobeny z tradičních surovin, nebo měly tradiční složení, nebo aby se odlišovaly způsobem produkce a/nebo zpracování, který patří k tradičním druhům produkce a/nebo zpracování.
2. Do rejstříku nemohou být zapsány zemědělské produkty nebo potraviny, jejichž zvláštní povaha:
a) spočívá v místu, z něhož byly dovezeny, nebo v zeměpisném původu;
b) vyplývá pouze z použití technologického zlepšení.
Článek 5
1. Aby mohl být zapsán do rejstříku, musí název:
- buď sám být zvláštní povahy,
- nebo vyjadřovat zvláštní povahu zemědělského produktu nebo potraviny.
2. Do rejstříku nelze zapsat název vyjadřující zvláštní povahu ve smyslu odst. 1 druhé odrážky, jestliže:
- uvádí pouze obecné údaje užívané pro skupinu zemědělských produktů nebo potravin nebo údaje podle zvláštních předpisů Společenství,
- je používán nekale, zejména odkazuje-li na zřejmou povahu produktu nebo neodpovídá-li co do vlastností produktu ani specifikaci, ani očekávání spotřebitelů.
3. K zapsání do rejstříku musí být název zvláštní povahy ve smyslu odst. 1 první odrážky tradiční a v souladu s vnitrostátními předpisy nebo dlouhodobě užívaný.
4. Používání zeměpisných pojmů v názvech je povoleno, nevztahuje-li se na ně nařízení Rady (EHS) č. 2081/92 ze dne 14. července 1992 o ochraně zeměpisných označení a označení původu zemědělských produktů a potravin [1] Viz strana 1 v tomto čísle Úředního věstníku..
Článek 6
1. Osvědčení o zvláštní povaze se uděluje pouze těm zemědělským produktům nebo potravinám, které vyhovují specifikaci.
2. Specifikace obsahuje přinejmenším tyto údaje:
- název v jednom nebo několika jazycích ve smyslu článku 5,
- popis způsobu produkce včetně druhu a vlastností použitých surovin a/nebo přísad a/nebo způsob přípravy zemědělského produktu nebo potraviny, přičemž se poukáže na jeho zvláštní povahu,
- podrobné údaje pro posouzení tradiční povahy ve smyslu čl. 4 odst. 1,
- popis vlastností zemědělského produktu nebo potraviny za uvedení jeho hlavních fyzikálních, chemických, mikrobiologických nebo organoleptických vlastností, jež mají souvislost se zvláštní povahou,
- minimální požadavky na zvláštní povahu a postupy jejího ověřování.
Článek 7
1. Žádost o zapsání zvláštní povahy zemědělského produktu nebo potraviny může podat pouze skupina.
2. Žádost o zapsání, jejíž součástí je specifikace, se podává příslušnému orgánu členského státu, v němž skupina sídlí.
3. Příslušný orgán předá žádost Komisi, má-li za to, že požadavky článků 4, 5 a 6 byly splněny.
4. Členské státy zveřejní nejpozději při vstupu tohoto nařízení v platnost podrobnosti o pověřených příslušných orgánech a uvědomí o tom Komisi.
Článek 8
1. Komise předá překlad žádosti o zápis ostatním členským státům do šesti měsíců od obdržení žádosti podle čl. 7 odst. 3.
Po předání podle prvního pododstavce zveřejní Komise hlavní body žádosti předané podle článku 7 příslušnými orgány v Úředním věstníku Evropských společenství, zejména pak název zemědělského produktu nebo potraviny podle čl. 6 odst. 2 první odrážky a jméno a adresu žadatele.
2. Příslušné orgány členských států zajistí, aby všechny osoby, které mohou prokázat oprávněný hospodářský zájem, mohly nahlédnout do žádosti uvedené v odstavci 1.
Příslušné orgány rovněž zajistí podle právních předpisů platných v jednotlivých členských státech přístup k žádostem i jiným osobám, které prokáží oprávněný zájem.
3. Do pěti měsíců ode dne zveřejnění podle odstavce 1 může každá fyzická nebo právnická osoba, jež má na zápisu oprávněný zájem, vznést proti zamýšlenému zápisu námitku, a to zasláním řádně odůvodněného prohlášení příslušným orgánům členského státu, v němž má bydliště či sídlo nebo je usazena.
4. Příslušné orgány členských států přijmou nezbytná opatření, aby k prohlášení podle odstavce 3 bylo ve stanovených lhůtách přihlédnuto.
Členské státy mohou podat námitky též z vlastního podnětu.
Článek 9
1. Neobdrží-li Komise do šesti měsíců žádnou námitku, zanese hlavní údaje podle čl. 8 odst. 1 do rejstříku podle článku 3 a zveřejní je v Úředním věstníku Evropských společenství.
2. Jsou-li oznámeny námitky, vyzve Komise dotyčné členské státy do tří měsíců k tomu, aby se v dodatečné lhůtě tří měsíců pokusily o dohodu podle svých vnitrostátních postupů.
a) Je-li dosaženo dohody, oznámí dotyčné členské státy Komisi všechny skutečnosti, které umožnily dohodu, spolu se stanoviskem žadatele a toho, kdo vznesl námitky. Pokud údaje podle čl.
6 odst. 2 zůstaly beze změny, postupuje Komise podle odstavce 1.
Pokud došlo ke změně, zahájí znovu postup podle článku 8.
b) Není-li dosaženo dohody, rozhodne Komise o zapsání postupem podle článku 19. Rozhodne-li se Komise zvláštní povahu zapsat, postupuje při tom podle odstavce 1.
Článek 10
1. Každý členský stát může prohlásit, že některý požadavek na specifikaci zemědělského produktu nebo potraviny, na které se vztahuje osvědčení Společenství o zvláštní povaze, již není splněn.
2. Členský stát uvedený v odstavci 1 sdělí připomínky dotyčnému členskému státu.
Tento členský stát stížnost prošetří a informuje druhý členský stát o svých závěrech a o přijatých opatřeních.
3. V případě, že se nesrovnalosti opakují a pokud dotyčné členské státy nemohou dosáhnout dohody, musí být Komisi zaslána řádně odůvodněná žádost.
4. Komise přešetří žádost v součinnosti s dotčenými členskými státy.
Komise případně přijme nezbytná opatření postupem podle článku 19.
Součástí těchto opatření může být i výmaz zápisu.
Článek 11
1. Členský stát může na žádost skupiny sídlící na jeho území požádat o změnu specifikace produktu.
2. Komise zveřejní žádost o změnu a název a adresu žadatele v Úředním věstníku Evropských společenství. Použije se přitom čl. 8 odst. 2, 3 a 4.
Příslušné orgány členského státu zajistí, aby všichni producenti a/nebo zpracovatelé, kteří používají specifikaci, pro níž byla žádána změna, byli o zveřejnění informováni.
3. Do tří měsíců ode dne zveřejnění podle odstavce 2 může každý producent a/nebo zpracovatel, který používá specifikaci, pro níž byla žádána změna, uplatnit své právo na zachování původní specifikace podáním prohlášení příslušnému orgánu členského státu, v němž je usazen, a tento orgán předá prohlášení, případně opatřené vlastními poznámkami, Komisi.
4. Není-li Komisi do čtyř měsíců po zveřejnění podle odstavce 2 oznámena žádná námitka ani prohlášení podle odstavce 3, zanese Komise požadovanou změnu do rejstříku podle článku 3 a zveřejní ji v Úředním věstníku Evropských společenství.
5. Je-li Komisi oznámena námitka nebo prohlášení podle odstavce 3, změna se nezapíše.
Skupina podávající žádost podle odstavce 1 může v tomto případě požádat o nové osvědčení o zvláštní povaze postupem podle článků 7 až 9.
Článek 12
Komise může postupem podle článku 19 upravit symbol Společenství, který se může užít při označování, v obchodní úpravě a při reklamě pro zemědělské produkty nebo potraviny, které mají osvědčení Společenství o zvláštní povaze podle tohoto nařízení.
Článek 13
1. Ode dne zveřejnění podle čl. 9 odst. 1 je název ve smyslu článku 5 spolu s označením podle čl. 15 odst. 1 a případně se symbolem Společenství podle článku 12 vyhrazen pro zemědělské produkty nebo potraviny, které splňují podmínky zveřejněné specifikace.
2. Odchylně od odstavce 1 je pro zemědělské produkty nebo potraviny, které splňují podmínky zveřejněné specifikace, vyhrazen výlučně název:
a) požádá-li o to skupina ve své žádosti o zápis do rejstříku,
b) jestliže z postupu podle čl. 9 odst. 2 písm. b) nevyplývá, že je užívání názvu v souladu s právem, obecně známé a hospodářsky významné pro podobné zemědělské produkty nebo potraviny.
Článek 14
1. Členské státy zajistí, že nejpozději do šesti měsíců od vstupu tohoto nařízení v platnost vzniknou kontrolní útvary, které mají za úkol zabezpečit, aby zemědělské produkty nebo potraviny opatřené osvědčením o zvláštní povaze splňovaly požadavky specifikace.
2. Kontrolní útvar může zahrnovat jeden nebo více pověřených kontrolních úřadů a/nebo soukromoprávních subjektů schválených k tomuto účelu členským státem.
Členské státy předají Komisi seznamy kontrolních úřadů nebo schválených subjektů s vymezením jejich působnosti.
Komise zveřejní tyto údaje v Úředním věstníku Evropských společenství.
3. Pověřené kontrolní úřady a/nebo schválené soukromoprávní subjekty musí skýtat dostatečné záruky objektivity a nestrannosti vůči všem producentům nebo zpracovatelům, kteří podléhají jejich kontrole, a musí mít neustále k dispozici odborníky a prostředky nezbytné k provádění kontrol zemědělských produktů a potravin, na něž se vztahuje osvědčení Společenství o zvláštní povaze.
Pokud kontrolní útvar používá při některých kontrolách služeb jiného subjektu, musí tento subjekt skýtat tytéž záruky.
V takovém případě nese určený kontrolní úřad a/nebo schválený soukromoprávní subjekt i nadále odpovědnost vůči členskému státu za všechny kontroly.
Od 1. ledna 1998 musí soukromoprávní subjekty splňovat požadavky uvedené v normě EN 45011 ze dne 26. června 1989, aby mohly být schváleny členským státem pro účely tohoto nařízení.
4. Pokud pověřený kontrolní úřad a/nebo schválený soukromoprávní subjekt členského státu zjistí, že zemědělský produkt nebo potravina, pro které tento stát vydal osvědčení o zvláštní povaze, nesplňuje požadavky specifikace, přijme příslušná opatření, aby zajistil dodržování tohoto nařízení.
Informují členský stát o opatřeních přijatých při provádění kontroly.
Dotčené strany musí obdržet oznámení o všech přijatých rozhodnutích.
5. Členský stát musí odejmout schválení kontrolního subjektu, pokud již nesplňuje kritéria uvedená v odstavcích 2 a 3.
Informuje o tom Komisi, která zveřejní v Úředním věstníku Evropských společenství pozměněný seznam schválených subjektů.
6. Členské státy přijmou nezbytná opatření, aby byl producentům splňujícím podmínky tohoto nařízení zajištěn přístup ke kontrolnímu systému.
7. Náklady na kontroly prováděné podle tohoto nařízení nesou uživatelé osvědčení o zvláštní povaze.
Článek 15
1. Pouze ti producenti, kteří splňují požadavky zapsané specifikace, smějí používat:
- označení stanovené postupem podle článku 19,
- případně symbol Společenství;
- a s výhradou čl. 13 odst. 2 zapsaný název.
2. I producent patřící do skupiny, které podává prvotní žádost, musí při prvním použití vyhrazeného názvu podle čl. 13 odst. 1 nebo 2 o tom včas uvědomit pověřený kontrolní úřad nebo subjekt v členském státě, kde je usazen.
3. Pověřený kontrolní úřad nebo schválený subjekt musí zajistit, aby producent splňoval požadavky zveřejněné specifikace před uvedením produktů na trh.
Článek 16
Aniž jsou dotčeny mezinárodní dohody, vztahuje se toto nařízení na zemědělské produkty nebo potraviny dovážené ze třetí země, pokud:
- je třetí země schopna poskytnout stejné záruky nebo záruky rovnocenné těm, které jsou uvedeny v článcích 4 a 6,
- dotyčná třetí země má kontrolní mechanismus rovnocenný tomu, který je uveden v článku 14,
- dotyčná třetí země je připravena poskytnout ochranu rovnocennou ochraně ve Společenství odpovídajícím zemědělským produktům nebo potravinám dováženým ze Společenství, kterým bylo uděleno osvědčení Společenství o zvláštní povaze.
Článek 17
1. Členské státy přijmou opatření potřebná k právní ochraně označení podle čl. 15 odst. 1 a případně symbolu Společenství podle článku 12 před nekalým nebo zavádějícím užitím a k ochraně názvů zapsaných a vyhrazených podle článku 13 před napodobením.
2. Zapsané názvy jsou chráněny před veškerými praktikami způsobilými uvést spotřebitele v omyl, zejména před praktikami, které vzbuzují dojem, že na zemědělský produkt nebo potravinu se vztahuje osvědčení o zvláštní povaze vydané Společenstvím.
3. Členské státy uvědomí Komisi a ostatní členské státy o přijatých opatřeních.
Článek 18
Členské státy přijmou veškerá opatření potřebná k tomu, aby nebylo možno zaměňovat obchodní označení užívaná v dotyčném státě s názvy zapsanými a vyhrazenými podle čl. 13 odst. 2.
Článek 19
Komisi je nápomocen výbor složený ze zástupců členských států, kterému předsedá zástupce Komise.
Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci. K přijetí stanoviska se vyžaduje většina hlasů stanovená v čl.
148 odst. 2 Smlouvy, která je stanovena pro přijímání rozhodnutí, která má Rada přijímat na návrh Komise.
Hlasům zástupců členských států ve výboru je přidělena váha podle uvedeného článku.
Předseda nehlasuje.
Komise přijme zamýšlená opatření, jsou-li v souladu se stanoviskem výboru.
Pokud zamýšlená opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, předloží Komise Radě neprodleně návrh opatření, která mají být přijata.
Rada rozhodne kvalifikovanou většinou.
Pokud Rada nepřijme rozhodnutí do tří měsíců ode dne přeložení návrhu, přijme navrhovaná opatření Komise.
Článek 20
Prováděcí pravidla k tomuto nařízení se přijímají v souladu s postupem stanoveným v článku 19.
Článek 21
Komise předloží Radě do pěti let od vstupu tohoto nařízení v platnost zprávu o provádění tohoto nařízení spolu s případnými vhodnými návrhy.
Tato zpráva se bude zabývat zejména důsledky používání článků 9 a 13.
Článek 22
Toto nařízení vstupuje v platnost dvanáct měsíců po vyhlášení
ze dne 14. července 1992, kterým se mění nařízení (EHS) č. 2092/91 o ekologickém zemědělství a k němu se vztahujícím označování zemědělských produktů a potravin
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že čl. 11 odst.
1 nařízení (EHS) č. 2092/91 [4] stanoví, že s platností od 23. července 1992 mohou být produkty dovážené ze třetích zemí uvedeny na trh pouze tehdy, pokud pocházejí ze třetí země uvedené na seznamu, který má být sestaven v souladu s postupem stanoveným v článku 14 uvedeného nařízení; že čl.
11 odst. 2 stanoví podmínky, které musí třetí země splňovat pro zařazení do seznamu;
vzhledem k tomu, že je zřejmé, že kvůli nedostatku informací předložených k dnešnímu dni třetími zeměmi nebude možné ve výše uvedené lhůtě rozhodnout o zařazení těchto zemí do seznamu;
vzhledem k tomu, že čl. 16 odst. 3 druhý pododstavec nařízení umožňuje odložit provádění článku 11 pouze tehdy, pokud třetí země předložila žádost o zařazení do seznamu v řádné době před uplynutím výše uvedené lhůty;
vzhledem k tomu, že by tato ustanovení mohla vést k přerušení dovozu produktů, pokud třetí země nepředložila žádost o zařazení do seznamu uvedeného v čl. 11 odst. 1 písm. a) v řádné lhůtě;
vzhledem k tomu, že by se mělo předejít přerušení dovozu produktů splňujících podmínky čl. 11 odst. 2 ze třetích zemí, zejména proto, že tyto produkty mohou být nezbytné pro řádnou přípravu směsných výrobků;
vzhledem k tomu, že by proto předtím, než bude třetí země zařazena do seznamu uvedeného v čl. 11 odst. 1 písm. a), měli mít dovozci možnost získat povolení dovážet ze třetích zemí produkty, u kterých je prokázáno, že splňují pravidla produkce a ustanovení o kontrole rovnocenná těm, která jsou stanovena v nařízení (EHS) č. 2092/91,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (EHS) č. 2092/91 se mění takto:
1. V článku 11 se vkládá tento odstavec, který zní:
"6. a) Odchylně od odstavce 1 je dovozce (jsou dovozci) členského státu oprávněn(i) příslušným orgánem členského státu uvádět na trh do 31. července 1995 produkty dovezené ze třetích zemí, které nejsou zařazeny do seznamu uvedeného v odst. 1 písm. a), pokud dovozce (dovozci) poskytne (poskytnou) příslušnému orgánu dovážejícího členského státu dostatečný důkaz, že dovážené produkty byly vyprodukovány v souladu s pravidly produkce, která jsou rovnocenná pravidlům uvedeným v článcích 6 a 7, a byly podrobeny kontrolním opatřením s rovnocennou účinností, jakou mají opatření uvedená v článcích 8 a 9 a že jsou taková kontrolní opatření používána stále a účinně.
Toto povolení platí po dobu, po kterou je možno prokázat, že jsou výše uvedené podmínky plněny.
Platnost končí zařazením třetí země do seznamu uvedeného v odst. 1 písm. a).
b) Pokud členský stát obdrží od dovozce dostatečný důkaz, neprodleně informuje Komisi a ostatní členské státy o třetí zemi, z níž se dovážejí produkty, a poskytne podrobné informace o mechanismech produkce a kontrolních mechanismech a o zárukách jejich stálého a účinného používání.
c) Na žádost členského státu nebo z podnětu Komise se otázka předloží k přezkoumání výboru uvedenému v článku 14.
Pokud se ukáže, že dovážené produkty nebyly vyprodukovány v souladu s rovnocennými pravidly produkce nebo za kontrolních opatření s rovnocennou účinností, požádá Komise členský stát o odebrání povolení, které udělil.
V souladu s postupem uvedeným v článku 14 může být rozhodnuto o zákazu daných dovozů nebo o tom, že jejich pokračování bude umožněno po změně určitých dovozních podmínek v určené lhůtě.
d) Oznámení uvedené v písmeni b) se nevyžaduje u mechanismů produkce a kontrolních mechanismů, o kterých již informoval podle písmene b) jiný členský stát, pokud nejsou předloženy nové významné důkazy opravňující přezkoumání posouzení a rozhodnutí, které se k němu vztahuje, podle písmene c).
Do 31. července 1994 Komise přezkoumá ustanovení odstavce 1 a předloží jakékoli vhodné návrhy jejich přezkumu."
2. V čl. 16 odst. 3 se první pododstavec nahrazuje tímto:
"3. Článek 5, čl. 8 odst. 1 a čl. 11 odst. 1 se použijí ode dne 1. ledna 1993."
3. Data uvedená v čl. 5 odst. 9 a v čl. 10 odst. 7 se nahrazují datem 31. července 1994.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 2087/92 ze dne 22. července 1992 o zařazení určitého zboží do kombinované nomenklatury
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku [1], naposledy pozměněné nařízením Komise (EHS) č.
1039/92 [2], a zejména na článek 9 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že k zajištění jednotného uplatňování kombinované nomenklatury tvořící přílohu uvedeného nařízení je nezbytné přijmout opatření k zařazení zboží uvedeného v příloze tohoto nařízení;
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č. 2658/87 stanovilo všeobecná pravidla pro výklad kombinované nomenklatury a že se tato pravidla vztahují i na každou jinou nomenklaturu, která je na ní plně nebo částečně založena nebo k ní přidává další třídění a která je zřízena zvláštními předpisy Společenství za účelem uplatňování celních nebo jiných opatření týkajících se obchodu se zbožím;
vzhledem k tomu, že podle uvedených všeobecných pravidel musí být zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze tohoto nařízení zařazeno na základě odůvodnění ve sloupci 3 do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro nomenklaturu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze se v kombinované nomenklatuře zařazuje do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2 této tabulky.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 2137/92 ze dne 23. července 1992 o klasifikační stupnici Společenství pro jatečně upravená těla ovcí, standardní jakosti čerstvých nebo chlazených jatečně upravených těl ovcí ve Společenství a o prodloužení platnosti nařízení (EHS) č. 338/91
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 3013/89 ze dne 25. září 1989 o společné organizaci trhu se skopovým a kozím masem [1], a zejména na čl. 4 odst. 2 uvedeného nařízení,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že pro větší průhlednost trhu v tomto odvětví je nezbytné definovat standardy pro třídění jatečně upravených těl;
vzhledem k tomu, že se třídění musí provést na základě zmasilosti a stupně protučnělosti; že kombinace těchto dvou kritérií umožňuje rozčlenit jatečně upravená těla ovcí do tříd; že je nutné roztříděná jatečně upravená těla označit;
vzhledem k tomu, že však je možné pro třídění jatečně upravených těl jehňat o hmotnosti do 13 kilogramů použít i další kritéria, zejména hmotnost, barvu masa a protučnělost; že je vhodné, aby členské státy, které chtějí tato kritéria používat, o tom informovaly Komisi a ostatní členské státy;
vzhledem k tomu, že pro zajištění jednotného používání tohoto nařízení ve Společenství by měly stanovit kontroly na místě prováděné kontrolní skupinou Společenství;
vzhledem k tomu, že nařízení Rady (EHS) č. 338/91 ze dne 5. února 1991, kterým se stanoví standardní jakost čerstvých nebo chlazených jatečně upravených těl ovcí ve Společenství [2], se použije pro hospodářské roky 1991 a 1992, než se stanoví normy Společenství pro třídění jatečně upravených těl;
vzhledem k tomu, že není vhodné v současnosti stanovovat dotyčné normy; že je lepší nejprve získat zkušenosti za dostatečně dlouhé období, během něhož se používala klasifikační stupnice stanovená v tomto nařízení; že je tedy třeba prodloužit použitelnost nařízení (EHS) č.
338/91 o jeden hospodářský rok, s výjimkou opatření stanoveného v článku 7 nařízení (EHS) č. 3013/89, jehož použitelnost je třeba prodlužit do 30. června 1994;
vzhledem k tomu, že se zdá vhodné stanovit si jako cíl povinné používání stupnice Společenství po dostatečně dlouhém reprezentativním přechodném období pro všechna jatka schválená pro obchod uvnitř Společenství; že však z důvodu řádné správy se toto povinné používání nemusí vztahovat na malá jatka v oblastech, kde je dopad na tržní cenu vzhledem k objemu poražených zvířat na těchto jatkách zanedbatelný,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Toto nařízení upravuje klasifikační stupnici Společenství pro jatečně upravená těla ovcí.
Článek 2
Pro účely třídění jatečně upravených těl se rozumí:
a) "jatečně upraveným tělem": celé tělo poraženého zvířete po jeho vykrvení, vyvržení a stažení z kůže, předložené bez hlavy (oddělené v místě hlavového atlanto-okcipitálního kloubu), nožiček (oddělených na úrovni karpo-metakarpálního nebo tarso-metatarsálního kloubu), ocasu (odděleného mezi šestým a sedmým ocasním obratlem), vemene, pohlavních orgánů, jater a drobů.
Ledviny a ledvinový lůj tvoří součást jatečně upraveného těla;
b) "jatečnou půlí": produkt získaný symetrickým rozdělením celého těla poraženého zvířete středem obratlů krčních, hřbetních, bederních a křížových a středem hrudní kosti a srůstu ischio-stydkých kostí.
Členským státům se však povoluje, aby schválily různé úpravy, pokud se nepoužije úprava referenční.
V podobných případech se nezbytné změny pro přechod z těchto úprav k úpravě referenční přijímají postupem stanoveným v článku 30 nařízení (EHS) č. 3013/89.
Článek 3
1. Jatečně upravená těla ovcí se dělí do těchto kategorií:
- jatečně upravená těla jehňat mladších dvanácti měsíců,
- jatečně upravená těla ostatních ovcí.
2. Jatečně upravená těla ovcí se třídí na základě vyhodnocení
a) zmasilosti a
b) protučnělosti
ve smyslu přílohy I a přílohy II. Třídu zmasilosti označenou v příloze I písmenem "S" mohou členské státy zvolit, aby zohlednily obzvlášť vysokou třídu zmasilosti ("typ se zdvojeným osvalením beder a kýty").
Členské státy, které hodlají tuto možnost využít, to oznámí Komisi a ostatním členským státům.
U jehňat s hmotností jatečně upraveného těla do 13 kilogramů se však členským státům může povolit, aby pro účely třídění použily tato kritéria vymezená v příloze III:
a) hmotnost jatečně upraveného těla,
b) barvu masa,
c) protučnělost.
Členské státy, které hodlají využít toto povolení, to oznámí Komisi a ostatním členským státům do 5. dubna 1993.
3. Členským státům se povoluje dále rozčlenit každou ze tříd uvedených v přílohách I a II maximálně do tří podtříd.
Článek 4
1. Třídění jatečně upravených těl nebo půlí musí proběhnout co možná nejdříve po porážce přímo na jatkách.
2. Zatříděná jatečně upravená těla nebo půle se označí.
3. Prováděcí pravidla k tomuto článku se stanoví postupem podle článku 30 nařízení (EHS) č. 3013/89 nejpozději do 31. prosince 1992.
Článek 5
Kontrolní skupina Společenství, složená z odborníků Komise a odborníků jmenovaných členskými státy, provádí ve spolupráci s příslušnými státními orgány kontroly na místě.
Tato skupina podává Komisi a ostatním členským státům zprávu o provedených kontrolách.
V případě potřeby se opatření nezbytná pro účely jednotného třídění přijímají postupem stanoveným v článku 30 nařízení (EHS) č. 3013/89.
Kontroly se provádějí na účet Společenství, které nese vzniklé náklady.
Prováděcí pravidla k tomuto článku se stanoví postupem podle článku 30 nařízení (EHS) č. 3013/89.
Článek 6
Doplňková ustanovení pro definice tříd pro zmasilost, protučnělost, hmotnost jatečně upravených těl a barvu masa se přijmou postupem stanoveným v článku 30 nařízení (EHS) č. 3013/89 nejpozději do 31. prosince 1992.
Článek 7
1. Od 5. dubna 1993 a do zavedení nové definice standardní jakosti oznamují členské státy každý týden Komisi tržní ceny zaznamenané u různých tříd v klasifikační stupnici.
2. Prováděcí pravidla k tomuto článku, a zejména četnost a rozsah záznamů, se stanoví postupem podle článku 30 nařízení (EHS) č. 3013/89.
3. Údaje, které členské státy sdělí Komisi, slouží k vypracování zprávy a návrhu podle čl. 8 odst. 2.
Článek 8
1. V článku 2 nařízení (EHS) č. 338/91 se druhý pododstavec nahrazuje tímto:
"Použije se na hospodářské roky 1991, 1992 a 1993.
Pro účely zavedení opatření stanoveného v článku 7 nařízení (EHS) č. 3013/89 se však použije až do 30. června 1994."
2. Komise předloží Radě nejpozději do 31. března 1994 zprávu obsahující návrh definice standardní jakosti, o níž Rada rozhodne kvalifikovanou většinou a jež vstoupí v platnost dnem 1. července 1994 s použitím na celý hospodářský rok 1994 pro účely výpočtu prémie na bahnice.
Článek 9
Komise předloží Radě nejpozději do 31. prosince 1995 zprávu o používání tohoto nařízení.
S výhradou závěrů této zprávy si Rada stanoví za cíl závazné používání klasifikační stupnice Společenství na všechna schválená jatka pro obchod uvnitř Společenství, a to pokud možno během hospodářského roku 1996, v každém případě však do 1. ledna 1997, aniž je tím dotčena možnost vynětí malých jatek ležících v oblastech, kde je dopad objemu poražených zvířat v těchto jatkách na tržní cenu zanedbatelný.
Článek 10
Toto nařízení vstupuje v platnost sedmým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 2145/92 ze dne 29. července 1992, kterým se nově vymezují oblasti určení pro vývozní náhrady nebo vývozní dávky a některé vývozní licence v odvětví obilovin a rýže
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2727/75 ze dne 29. října 1975 o společné organizaci trhu s obilovinami [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1738/92 [2], a zejména na čl. 16 odst. 6 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1418/76 ze dne 21. června 1976 o společné organizaci trhu s rýží [3], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 674/92 [4], a zejména na čl. 17 odst. 6 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č.
1124/77 [5], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 3049/89 [6], definovalo oblasti určení, které se použijí při stanovení vývozních náhrad nebo dávek v odvětví obilovin a rýže;
vzhledem k tomu, že politické změny v zemích východního bloku, zejména pokud jde o nezávislé státy, které vznikly po rozpadu Sovětského svazu a Jugoslávie, vyžadují aktualizaci oblastí určení uvedených v příloze nařízení (EHS) č.
1124/77; že by proto měly být názvy "Sovětský svaz" a "Jugoslávie" nahrazeny názvy jednotlivých států, které ze Sovětského svazu a Jugoslávie vznikly; že by při té příležitosti rovněž mělo být upraveno seskupení států v oblastech I, II, III a VIII;
vzhledem k tomu, že je v zájmu jasnosti vhodné nařízení (EHS) č. 1124/77 zrušit a jeho ustanovení zapracovat do tohoto nařízení;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro obiloviny,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Oblasti určení, které se použijí při stanovení rozlišených vývozních náhrad nebo dávek jsou stanoveny v příloze tohoto nařízení pro produkty uvedené v čl. 1 písm. a), b) a c) nařízení (EHS) č. 2727/75 a v čl. 1 písm. a) a b) nařízení (EHS) č. 1418/76.
Nařízení (EHS) č. 1124/77 se zrušuje.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost sedmým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 2174/92 ze dne 30. července 1992, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro poskytování podpory soukromého skladování sýru São Jorge a Ilha
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1600/92 ze dne 15. června 1992 o zvláštních opatřeních pro Azory a Madeiru týkajících se některých zemědělských produktů [1], a zejména na čl. 24 odst. 6 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že čl.
24 odst. 5 uvedeného nařízení stanoví poskytování podpory soukromého skladování sýru São Jorge, který je nejméně tři měsíce starý, a sýru Ilha, který je nejméně čtyřicet pět dní starý, s cílem podpořit tradiční hospodářské činnosti v odvětví mléka a mléčných výrobků na Azorských ostrovech; že pokud jde o prováděcí pravidla k tomuto opatření, je nutné převzít taková pravidla, která jsou stanovena pro obdobná opatření; že výše podpory by měla být stanovena na základě stejných kritérií jako v případě uvedených ustanovení;
vzhledem k tomu, že v rámci nařízení Komise (EHS) č.
1600/92 se příslušný režim použije ode dne 1. července 1992; že je nutné stanovit použití prováděcí pravidla od stejného data;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro mléko a mléčné výrobky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Podpora soukromého skladování se poskytuje pro 1000 tun sýra São Jorge a 2000 tun sýra Ilha vyrobeného na Azorských ostrovech. Musí být přitom splněny požadavky podle článků 2 a 3.
Článek 2
1. Portugalskem pověřená agentura neuzavře smlouvy o skladování, pokud nejsou splněny tyto požadavky:
a) množství sýra, které je předmětem smlouvy, činí nejméně dvě tuny;
b) sýr byl vyroben nejméně 90 dní před datem uskladnění uvedeným ve smlouvě, pokud jde o sýr São Jorge, a nejméně 45 dní před datem uskladnění uvedeným ve smlouvě, pokud jde o sýr Ilha;
c) sýr prošel zkouškami, z nichž vyplynulo, že splňuje podmínku uvedenou pod písmenem b) a může být označen jako sýr první jakosti;
d) skladovatel se zaváže:
- skladovat sýr v průběhu celého skladovacího období v prostorách s nejvyšší teplotou +16 °C,
- neměnit během doby trvání smlouvy složení šarže spadající pod smlouvu bez povolení příslušné agentury.
S výhradou dodržení podmínek ohledně minimálního množství stanoveného pro každou šarži může příslušná agentura schválit změnu, pokud se na základě zjištění, že zhoršení jeho jakosti nepřipouští další skladování, omezí na vyskladnění nebo výměnu tohoto sýra.
V případě vyskladnění určitých množství:
i) se smlouva považuje za nezměněnou, pokud jsou uvedená množství vyměněna se souhlasem příslušné agentury;
(ii) se smlouva považuje za uzavřenou od počátku na zbývající množství, pokud nejsou uvedená množství vyměněna.
Náklady na kontrolu vzniklé v důsledku takové případné změny nese skladovatel,
- vést skladové účetnictví a informovat každý týden agenturu o množství sýra uskladněného v uplynulém týdnu, jakož i o předpokládaném vyskladnění.
2. Smlouva o skladování:
a) se uzavírá písemně a stanoví začátek smluvního skladování; nejbližší možný termín je den uskladnění množství sýra, na které se vztahuje smlouva;
b) se uzavírá po uskladnění šarže sýra, na kterou se vztahuje smlouva, nejpozději však do 40 dní od zahájení smluvního skladování.
Článek 3
1. Podpora se neposkytne, jestliže doba smluvního skladování je méně než 60 dní.
Částka podpory nesmí překročit částku odpovídající smluvnímu skladování 90 dnů. Odchylně od čl.
2 odst. 1 písm. d) druhé odrážky může skladovatel po uplynutí období 60 dní uvedeného v odstavci 1 úplně nebo zčásti vyskladnit množství uvedené ve smlouvě.
Nejméně může být vyskladněno 500 kg.
Portugalsko však může toto množství zvýšit až na dvě tuny.
Den zahájení vyskladnění sýra, který je předmětem smlouvy o skladování, se nezahrne do doby smluvního skladování.
Článek 4
1. Částka podpory činí 2,80 ECU na tunu a den.
2. Částka podpory v ECU pro smlouvu o skladování je částka platná první den smluvního skladování.
Tato částka se přepočítá na národní měnu na základě reprezentativního kurzu platného poslední den smluvního skladování.
3. Podpora se vyplatí do 90 dní od posledního dne smluvního skladování.
Článek 5
Lhůty, data a termíny uvedené v tomto nařízení se stanoví v souladu s nařízením (EHS, Euratom) č. 1182/71 [2]. Čl. 3 odst. 4 uvedeného nařízení se však pro stanovení doby smluvního skladování nepoužije.
Článek 6
1. Portugalsko zajistí, aby byly dodrženy podmínky opravňující k výplatě podpory.
2. Smluvní strana poskytne příslušným orgánům pověřeným kontrolou opatření všechny podklady, které jim u soukromě uskladněných produktů umožní přezkoumat zejména:
a) vlastnictví v době uskladnění;
b) původ a datum výroby sýrů;
c) datum uskladnění;
d) uložení ve skladu;
e) datum vyskladnění.
3. Smluvní strana nebo případně provozovatel skladu vede skladové účetnictví, které musí být k dispozici ve skladu a z něhož je patrné:
a) označení produktů v soukromém skladování podle čísla smlouvy;
b) den uskladnění a vyskladnění;
c) počet kusů sýrů a jejich hmotnost pro každou šarži;
d) umístění produktů ve skladu.
4. Skladované produkty musí být snadno identifikovatelné a oddělené skladované podle smlouvy.
Sýry, které jsou předmětem smlouvy, jsou označeny zvláštní značkou.
5. Aniž je dotčen čl. 2 odst. 1 písm. d), příslušná agentura provádí kontroly při uskladňování, aby zajistila zejména způsobilost skladovaných produktů pro podporu a aby zamezila výměně produktů během smluvního skladování.
6. Příslušná vnitrostátní agentura provádí:
a) neohlášenou kontrolu přítomnosti produktů ve skladu.
Příslušný vzorek musí být reprezentativní a musí odpovídat alespoň 10 % celkového smluvního množství, které spadá pod opatření podpory soukromé skladování.
Tato kontrola zahrnuje kromě ověření účetnictví uvedeného v odstavci 3 i kontrolu skutečné hmotnosti, druhu produktů a jejich označení.
Takové fyzické kontroly se vztahují alespoň na 5 % množství podrobeného předmětem neohlášené kontrole;
b) kontrolu přítomnosti produktů na konci stanovené doby smluvního skladování.
7. O kontrolách provedených podle odstavců 5 a 6 se vypracuje zpráva, v níž musí být uvedeno:
- datum kontroly,
- doba trvání kontroly,
- provedená opatření.
Kontrolní zprávu podepisuje odpovědný pracovník a spolupodepisuje smluvní strana nebo případně provozovatel skladu.
8. V případě, že jsou nejméně u 5 % množství kontrolovaných produktů zjištěny nesrovnalosti, rozšíří se kontrola na větší vzorek, který určí příslušná agentura.
Portugalsko oznámí tyto případy Komisi do čtyř týdnů.
9. Portugalsko může stanovit, že náklady na kontroly ponese zcela nebo zčásti smluvní strana.
Článek 7
Portugalsko sdělí Komisi vždy každý týden v úterý:
a) množství sýrů, pro která byly uzavřeny smlouvy o skladování v předchozím týdnu;
b) případně množství, jichž se týká povolení uvedené v čl. 2 písm. d) druhé odrážce.
Článek 8
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
ze dne 31. července 1992, kterým se mění nařízení (EHS) č. 1274/91, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (EHS) č. 1907/90 o některých obchodních normách pro vejce
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1907/90 ze dne 2. června 1990 o některých obchodních normách pro vejce [1], a zejména na čl. 10 odst. 3, čl. 20 odst. 1 a čl. 22 odst. 2 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č.
1274/91 [2], ve znění nařízení (EHS) č. 3540/91 [3], stanoví nezbytná prováděcí pravidla k těmto obchodním normám;
vzhledem k tomu, že zkušenosti ukázaly, že by měla být pozměněna ustanovení o nepovinném vyznačování data snášky; že musí být jasně stanoveno, že v případě použití data snášky je nutné toto datum vyznačit jak na vejce, tak na balení; že v případě použití uzavřených kontejnerů by podmínky, za kterých jsou třídírny zásobené z výrobních jednotek nacházejících se na témž místě povinny vyznačovat datum snášky, měly být sjednoceny s podmínkami, které se vztahují na ostatní třídírny; že by měla být stanovena pravidla pro vyznačování data snášky na vejce snesená mimo pracovní dny;
vzhledem k tomu, že při nepovinném označování druhu chovu by se měly používat pouze výrazy uvedené v nařízení (EHS) č.
1274/91, s výjimkou organického nebo biologického chovu; že kvůli usnadnění kontroly v rámci Společenství by si členské státy měly navzájem předat seznamy registrovaných producentů a třídírny by jednou za týden měly zaznamenávat stav zásob tříděných vajec;
vzhledem k tomu, že údaje používané k označení výrobků potravinářského průmyslu by měly být sjednoceny;
vzhledem k tomu, že ustanovení o používání slova "extra" by měla být pozměněna, neboť je nezbytné vymezit podmínky, za kterých může být uvedené slovo na balení vyznačeno;
vzhledem k tomu, že by měl být stanoven pozitivní rámec přípustných odchylek pro hmotnost, který by hospodářským subjektům zajistil rovné podmínky konkurence;
vzhledem k tomu, že opatření stanovená v tomto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro drůbeží maso a vejce,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (EHS) č. 1274/91 se mění takto:
1. Článek 1 se mění takto:
- v čl. 1 odst. 1 se druhý pododstavec nahrazuje tímto:
"Nicméně dodávky producentů do třídíren nebo průmyslových podniků nebo sběr vajec u producentů mohou probíhat jednou týdně pouze v případě, že teplota prostředí, ve kterém jsou vejce na farmě skladována, není vyšší než 18 °C."
- v čl. 1 odst. 6 se druhá odrážka nahrazuje tímto:
- "— datum snášky má být vyznačeno na vejce, která dodávají výrobní jednotky nacházející se na témž místě jako třídírna a která nejsou uložena v uzavřených kontejnerech; v tomto případě musí být vejce roztříděna a zabalena v den snášky nebo první pracovní den po dni snášky, pokud tento není dnem pracovním."
2. Článek 15 se nahrazuje tímto:
"Článek 15
1. Kromě data balení může hospodářský subjekt při balení rovněž vyznačit doporučené datum prodeje a datum spotřeby na vejce nebo na balení obsahující vejce, případně na obojí.
2. Datum snášky může hospodářský subjekt vyznačit na balení v okamžiku zabalování; v takovém případě musí být rovněž vyznačeno na vejce uložená v daných obalech.
Datum snášky však může být taktéž otištěno na vejce na příslušné farmě.
3. K vyjádření dat uvedených v tomto článku a vyznačovaných na vejce a v případě data snášky rovněž na balení se užívá jednoho nebo více výrazů uvedených v příloze I.
4. Data uvedená v tomto článku se udávají dvěma číselnými řadami, které v následujícím sledu označují:
- den, od 01 do 31,
- měsíc, od 01 do 12."
3. Článek 17 se nahrazuje tímto:
"Článek 17
Pokud je datum snášky vyznačeno na vejcích a na baleních obsahujících vejce podle článku 15, uplatňují se tyto podmínky:
1. třídírny musí vést samostatné záznamy o:
- jménech a adresách producentů, kteří tato vejce dodávají a jejichž schválení podléhá kontrole příslušného orgánu členského státu,
- počtu nosnic chovaných jednotlivými producenty, pokud o tento údaj tento orgán požádá;
2. u producentů uvedených v odstavci 1 se poté provádějí pravidelné kontroly.
Producenti vedou aktuální záznamy o těchto údajích:
- o datu umístění nosnic, o jejich věku k datu umístění a o počtu nosnic, v členění podle jednotlivých drůbežáren,
- o denní produkci vajec v každé drůbežárně,
- o počtu nebo hmotnosti dodaných vajec, na která má být vyznačeno datum snášky nebo na kterých již toto datum bylo vyznačeno na farmě, v členění podle jednotlivých odběratelů, u nichž je uvedeno jejich jméno, adresa a číslo třídírny;
3. vejce, na kterých má být vyznačeno datum snášky, jsou dodávána třídírnám v uzavřených kontejnerech.
Dodávky těchto vajec, jakož i vajec označených datem snášky již na farmě musí obsahovat tyto náležitosti:
- "datum snášky,"
- jméno, adresu a číslo producenta, současně s kódovaným označením drůbežárny, z které vejce pocházejí,
- "datum odeslání,"
- počet nebo hmotnost vajec v příslušné dodávce.
Tyto údaje jsou uvedeny na kontejneru a v průvodních dokladech, které třídírna musí uchovat po dobu nejméně šesti měsíců;
4. kontejnery uvedené v bodě 3 se otevírají v třídírně těsně před tím, než začne třídění vajec.
Všechna vejce z jednoho kontejneru musí být roztříděna a zabalena bez přerušení.
Datum snášky je vyznačeno na určená vejce během třídění nebo okamžitě po něm;
5. v případě třídíren zásobených z vlastních výrobních jednotek, které se nacházejí na témž místě jako třídírna a které nedodávají vejce v uzavřených kontejnerech, vejce musí být:
- označena datem snášky v den snášky; nicméně vejce snesená mimo pracovní dny mohou být označena první pracovní den po dni snášky spolu s vejci snesenými tento pracovní den, a to datem prvního mimopracovního dne, nebo
- roztříděna a zabalena podle čl. 1 odst. 6, nebo
- dodána jiným třídírnám nebo průmyslovým podnikům v den snášky nebo, připadne-li den snášky na jiný než pracovní den, první pracovní den poté následující.
Pokud třídírnám dodávají vejce rovněž externí producenti a pokud tato vejce nejsou určena k označení datem snášky, veškerá manipulace s těmito vejci, včetně skladování, musí být prováděna odděleně.
O sběru nebo převzetí vajec a jejich třídění je nezbytné vést denní záznamy;
6. třídírny vedou samostatné záznamy o:
- denním množství vajec dodaném do třídírny jednotlivými producenty, na která se má vyznačit datum snášky nebo na kterých bylo datum snášky již otištěno na farmě, včetně jména, adresy a registračního čísla producenta,
- denním třídění vajec podle jakosti a hmotnosti,
- počtu nebo hmotnosti prodaných vajec, v členění podle hmotnostní skupiny a jednotlivých odběratelů, u kterých jsou uvedena jejich jména a adresy;
7. výrobní jednotky a třídírny uvedené v bodě 1 jsou kontrolovány minimálně jednou za dva měsíce."
4. Článek 18 se mění takto:
- v odstavci 1 se úvodní věta nahrazuje tímto:
"Při označování způsobu chovu podle čl. 10 odst. 3 nařízení (EHS) č. 1907/90, s výjimkou organického nebo biologického chovu, na vejce třídy "A" a na malá balení obsahující tato vejce nelze použít jiných údajů, než jsou níže uvedené údaje, a v každém případě pouze za předpokladu, že jsou splněny podmínky stanovené v příloze II:"
- v odstavci 1 se zrušuje druhý pododstavec B,
- v odstavci 2 se vkládá nový pododstavec, který zní:
"Každý členský stát poskytne do 1. ledna 1993 ostatním členským státům a Komisi seznam zaregistrovaných producentů na svém území v členění podle jednotlivých způsobů chovu, s uvedením jména a adresy každého producenta a čísla, které mu bylo přiděleno.
Jakákoliv změna tohoto seznamu bude na začátku každého kalendářního roku sdělena ostatním členským státům a Komisi."
- odstavec 6 se nahrazuje tímto:
"Třídírny podle odstavce 2 vedou samostatné záznamy o denním třídění podle jakosti a hmotnosti, o prodeji vajec a malých balení označených podle odstavce 1, včetně jména a adresy odběratele, počtu balení, počtu nebo hmotnosti vajec prodaných podle hmotnostní skupiny a data dodání; jednou za týden se zaznamenává stav zásob tříděných vajec.
Nicméně místo záznamů o uskutečněném prodeji mohou být v třídírnách zakládány v pořadačích faktury nebo dodací listy, na kterých jsou uvedeny údaje podle odstavce 1."
5. V čl. 22 odst. 2 se bod c) nahrazuje tímto:
"c) slova "VEJCE URČENÁ PRO POTRAVINÁŘSKÝ PRŮMYSL" písmeny o výšce 2 cm, v jednom nebo více jazycích Společenství."
6. Článek 24 se nahrazuje tímto:
"Článek 24
Páska nebo štítek uvedené v článku 12 nařízení (EHS) č. 1907/90 musí být vytištěny nebo připevněny tak, aby nezakrývaly žádný z údajů vyznačených na balení.
Slovo "extra" je na pásce nebo štítku vytištěno kurzívou o minimální výšce 1 cm.
2. Pokud páska nebo štítek podle odstavce 1 nemohou být z balení odstraněny, musí být balení odstraněno z místa prodeje nejpozději sedmý den po zabalení a vejce musí být poté znovu zabalena.
3. Na velkých baleních obsahujících malá balení s označením "extra" musí být velkými písmeny o výšce 2 cm uvedeno "BALENÍ OBSAHUJÍCÍ MALÁ BALENÍ EXTRA" v jednom nebo více jazycích Společenství."
7. Článek 32 se nahrazuje tímto:
"Článek 32
S výjimkou případu uvedeného v čl. 13 odst. 3 nařízení (EHS) č. 1907/90 se při kontrole šarže vajec třídy "A" připouští odchylka u hmotnosti jednotlivých vajec. Taková šarže může obsahovat nejvýše 12 % vajec, jejichž hmotnostní skupina se pohybuje těsně kolem hmotnosti uvedené na balení, avšak nejvýše 6 % vajec bezprostředně nižší hmotnosti.
Pokud kontrolovaná šarže obsahuje méně než 180 vajec, výše uvedené procentuální hodnoty se zdvojnásobí."
8. Příloha I se nahrazuje přílohou tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. srpna 1992.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (EHS) č. 2233/92 ze dne 31. července 1992, kterým se stanoví prováděcí pravidla týkající se zvláštní prémie na zachování stád dojnic na Azorách
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvy o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1600/92 ze dne 15. června 1992 o zvláštních opatřeních pro Azory a Madeiru týkajících se některých zemědělských produktů [1], a zejména čl. 24 odst. 6 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1676/85 ze dne 11. června 1985 o hodnotě zúčtovací jednotky a přepočítacích koeficientech, které se mají uplatňovat v rámci společné zemědělské politiky [2], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 2205/90 [3], a zejména na článek 12 uvedeného nařízení;
vzhledem k tomu, že čl. 24 odst.
4 nařízení (EHS) č. 1600/92 stanoví, za účelem zachování stád dojnic na Azorách se zvláštní prémie každoročně poskytuje maximálně pro 78000 kusů;
vzhledem k tomu, že s cílem usnadnit kontrolu žádostí je vhodné, aby příslušné členské státy přijaly nezbytná opatření, která zabrání tomu, že příslušná prémie bude zneužita pro jiné účely, a aby pracovníci Komise byli informováni o řádném fungování režimu;
vzhledem k tomu, že režim zavedený nařízením Rady (EHS) č.
1600/92 vstupuje v platnost dnem 1. července 1992; že prováděcí pravidla k uvedenému režimu by se měla použít od stejného data;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro mléko a mléčné výrobky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. V souladu s článkem 24 nařízení (EHS) č. 1600/92 může být producentům, na základě jejich žádosti, vyplacena zvláštní roční prémie na zachování stád dojnic.
2. Podpora ve výši 80 ECU na krávu se přepočítá na základě zemědělského přepočítacího koeficientu platného první den v měsíci, ve kterém byla podána žádost o prémie.
3. Aby mohla být producentovi prémie vyplacena, musí příslušným orgánům důvěryhodně prokázat, že v den podání žádosti dodává mléko a mléčné výrobky.
Kromě toho je poskytnutí prémie podmíněno závazkem producenta:
- dodávat mléko a mléčné výrobky po dobu dvanácti měsíců ode dne podání žádosti,
- chovat ve svém zemědělském podniku po dobu dvanácti měsíců počet krav, pro který požádal o prémie.
Článek 2
Portugalsko přijme vhodná opatření, aby zaručilo, že:
a) prémie bude vyplacena při dodržení maximálního počtu 78000 kusů;
b) bude každoročně stanoveno přesné období pro podání žádostí o prémie;
c) budou stanovena opatření pro kontrolu počtu krav uvedených v žádosti;
d) budou stanovena další opatření, včetně opatření, která zaručí vyplacení prémie výhradně chovatelům dojnic.
Článek 3
1. Pokud je počet zvířat, pro která může být vyplacena prémie, stanovený na základě kontroly menší než počet zvířat, pro který byla požadována prémie, není vyplacena žádná prémie, aniž jsou dotčeny odstavce 2, 3 a 4.
2. Pokud je snížení počtu zvířat ovlivněno přirozenými okolnostmi, prémie je vyplacena pro počet zvířat, na který se její poskytnutí skutečně vztahuje, pokud to ovšem příjemce podpory ohlásí příslušným orgánům do deseti dní od příslušné události.
3. Nárok na prémii zůstává zachován pro počet zvířat, na který se její poskytnutí skutečně vztahuje, pokud producent nemohl dodržet závazky podle odstavce 2 z důvodu vyšší moci.
Producent to ohlásí příslušným orgánům do deseti dní od příslušné události.
4. V jiných případech než jsou případy uvedené v odstavci 2 a 3, kdy je rozdíl mezi počtem zvířat, na která se skutečně vztahuje poskytnutí prémie, a ohlášeným počtem menší než 5 % nebo menší než jeden kus v případě, že se počet ohlášených zvířat rovná nebo je menší než dvacet, prémie snížená o 20 % je vyplacena pro počet zvířat, na která se vztahuje poskytnutí prémie, pokud se na základě stanoviska příslušných orgánů nejedná o nepravdivé prohlášení učiněné úmyslně nebo v důsledku hrubé nedbalosti.
5. Neoprávněně vyplacenou prémii je třeba vrátit zpět, a to i s úroky, které stanoví příslušný členský stát a které jsou počítány ode dne vyplacení prémie do dne zpětného zaplacení přeplatku.
6. V případě použití odstavce 1 je producent, pokud příslušný orgán stanoví, že se jedná o nepravdivé prohlášení učiněné úmyslně či v důsledku hrubé nedbalosti, vyloučen z režimu prémií na dobu 12 měsíců počínaje dnem stanovení tohoto porušení.
Článek 4
Portugalsko oznámí Komisi do tří měsíců od vstupu v platnost tohoto nařízení všechna opatření podle článku 2, včetně zavedeného systému kontrol.
Článek 5
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 2234/92 ze dne 31. července 1992, kterým se stanoví prováděcí pravidla týkající se podpory pro spotřebu čerstvých mléčných výrobků z Madeiry
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1600/92 ze dne 15. června 1992 o zvláštních opatřeních pro Azory a Madeiru týkajících se některých zemědělských produktů [1], a zejména na čl. 15 odst. 2 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1676/85 ze dne 11. června 1985 o hodnotě zúčtovací jednotky a přepočítacích koeficientech, které se mají uplatňovat v rámci společné zemědělské politiky [2], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
2205/90 [3], a zejména na článek 12 uvedeného nařízení,
1 nařízení (EHS) č. 1600/92 stanoví, že podpora pro lidskou spotřebu čerstvých produktů z kravského mléka z Madeiry se poskytuje v rámci místní spotřeby na Madeiře; že se tato podpora vyplácí mlékárnám; že poskytnutí podpory je podmíněno přenesením užitku i na konečného spotřebitele, a to ve formě snížení maloobchodní ceny;
vzhledem k tomu, že je nezbytné stanovit některá prováděcí pravidla pro použití příslušných opatření, včetně množství produktů, na které se poskytnutí podpory vztahuje;
vzhledem k tomu, že je vhodné poskytnout správním orgánům nezbytné nástroje k tomu, aby zajistily, že podpora nebude vyplacena pro jiné než stanovené účely, a to pro pravidelný odbyt na místním trhu čerstvých mléčných výrobků z kravského mléka a přenesení užitku této podpory na konečného spotřebitele;
vzhledem k tomu, že s cílem ověřit správné fungování režimu podpory musí národní orgány zavést kontrolní opatření; že je vhodné stanovit pravidelné zprávy pro Komisi;
vzhledem k tomu, že režim zavedený nařízení Rady (EHS) č. 1600/92 vstupuje v platnost dnem 1. července 1992; že prováděcí pravidla k uvedenému režimu by se měla použít od stejného data;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro mléko a mléčné výrobky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Podpora pro lidskou spotřebu čerstvých produktů z kravského mléka vyrobených na Madeiře podle článku 15 nařízení (EHS) č. 1600/92 se vyplácí do množství 7000 tun plnotučného kravského mléka na období 12 měsíců.
2. Výše podpory je 7 ECU na 100 kilogramů plnotučného mléka, které se použije na výrobu různých produktů uvedených v příloze tohoto nařízení.
Tato podpora se přepočítá na národní měnu na základě zemědělského přepočítacího koeficientu platného první den v měsíci, ve kterém byla podána žádost o prémie.
3. Pro účely tohoto nařízení se plnotučným mlékem rozumí produkt získaný dojením jedné nebo více krav, jehož složení nebylo od nadojení změněno.
Článek 2
1. Podpora se poskytne na základě písemné žádosti mlékárny, která se zaváže:
a) vést účetnictví, zejména údaje o množstvích jednotlivých mléčných výrobků a množstvích mléka použitého na výrobu těchto produktů;
b) podrobit se veškerým kontrolním opatřením, která stanovil příslušný členský stát, zejména pokud jde o ověření účetnictví a kontrolu jakosti daných produktů.
2. Žádost o vyplacení podpory musí být podána na standardním tištěném formuláři tak, jak to předepisují příslušné orgány členského státu, a musí obsahovat alespoň tyto údaje:
- množství mléka, které se podle kategorie produktu použije na výrobu jednotlivých produktů,
- jméno a adresu mlékárny,
- částku příslušné podpory.
Článek 3
1. Portugalsko přijme veškerá vhodná opatření, aby zejména pomocí kontrol zaručilo, že:
a) podpora bude poskytnuta pouze pro mléčné výrobky uvedené v článku 1, které jsou určeny k přímé lidské spotřebě na Madeiře;
b) z poskytnuté podpory bude mít užitek i konečný spotřebitel, a to ve formě snížení maloobchodní ceny.
2. Portugalsko oznámí Komisi během tří měsíců od vstupu v platnost tohoto nařízení opatření uvedená v odstavci 1.
Článek 4
1. O kontrolách provedených podle čl. 2 odst. 1 musí být sepsána zpráva, která uvádí:
- datum kontroly,
- místo kontroly,
- získané výsledky.
2. Příslušné orgány oznámí Komisi všechny případy nesrovnalostí, a to do čtyř týdnů.
Článek 5
Pokud konečný spotřebitel nebude mít z poskytnuté podpory užitek ve formě snížení maloobchodní ceny, příslušné orgány Portugalska:
- zcela nebo částečně odeberou doposud poskytnutou podporu,
- mohou v závislosti na závažnosti přestupku dočasně či trvale omezit nebo přerušit nárok na poskytnutí podpory.
Článek 6
Portugalsko zašle Komisi nejpozději poslední den každého měsíce tyto údaje týkající se měsíce předcházejícího:
- množství, pro která byly podány žádosti o podporu;
- množství, pro která byla podpora poskytnuta.
Článek 7
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 2235/92 ze dne 31. července 1992, kterým se stanoví prováděcí pravidla týkající se podpory pro spotřebu čerstvých mléčných výrobků z Kanárských ostrovů
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1601/92 ze dne 15. června 1992 o zvláštních opatřeních pro Kanárské ostrovy týkajících se některých zemědělských produktů [1], a zejména na článek 11 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1676/85 ze dne 11. června 1985 o hodnotě zúčtovací jednotky a přepočítacích koeficientech, které se mají uplatňovat v rámci společné zemědělské politiky [2], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
2205/90 [3], a zejména na článek 12 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že uvedené nařízení stanoví, že podpora pro lidskou spotřebu čerstvých mléčných výrobků z kravského mléka z Kanárských ostrovů se poskytuje v rámci místní spotřeby na Kanárských ostrovech; že poskytnutí podpory je podmíněno přenesením užitku na konečného spotřebitele, aby se zabránilo zvýšení spotřebních cen těchto produktů;
vzhledem k tomu, že s cílem podpořit spotřebu místních čerstvých produktů z kravského mléka je nezbytné stanovit některá prováděcí pravidla pro použití příslušných opatření, včetně množství mléčných výrobků, na které se poskytnutí podpory vztahuje;
vzhledem k tomu, že je vhodné poskytnout správním orgánům nezbytné nástroje k tomu, aby zajistily, že podpora nebude vyplacena pro jiné než stanovené účely, a to pro pravidelný odbyt na místním trhu čerstvých mléčných výrobků z kravského mléka a přenesení užitku této podpory na konečného spotřebitele;
vzhledem k tomu, že s cílem ověřit správné fungování režimu podpory musí národní orgány zavést kontrolní opatření; že je vhodné stanovit pravidelné zprávy pro Komisi;
vzhledem k tomu, že režim zavedený nařízením (EHS) č. 1601/92 vstupuje v platnost dnem 1. července 1992; že prováděcí pravidla k uvedenému režimu by se měla použít od stejného data;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro mléko a mléčné výrobky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Podpora pro lidskou spotřebu čerstvých produktů z kravského mléka vyrobených na Kanárských ostrovech podle článku 11 nařízení Rady (EHS) č. 1601/92 se vyplácí do množství 44000 tun plnotučného kravského mléka na období 12 měsíců.
2. Výše podpory je 7 ECU na 100 kilogramů plnotučného mléka, které se použije na výrobu různých produktů uvedených v příloze tohoto nařízení.
Tato podpora se přepočítá na národní měnu na základě zemědělského přepočítacího koeficientu platného první den v měsíci, ve kterém byla podána žádost o prémie.
3. Pro účely tohoto nařízení se plnotučným mlékem rozumí produkt získaný dojením jedné nebo více krav, jehož složení nebylo od nadojení změněno.
Článek 2
1. Podpora se poskytne na základě písemné žádosti mlékárny, která se zaváže:
a) vést účetnictví, zejména údaje o množství jednotlivých mléčných výrobků a množstvích mléka použitého na výrobu těchto produktů;
b) podrobit se veškerým kontrolním opatřením, která stanovil příslušný členský stát, zejména pokud jde o ověření účetnictví a kontrolu jakosti příslušných produktů.
2. Žádost o vyplacení podpory musí být podána na standardním tištěném formuláři tak, jak to předepisují příslušné orgány členského státu, a musí obsahovat alespoň tyto údaje:
- množství mléka, které se podle kategorie produktu použije na výrobu jednotlivých produktů,
- jméno a adresu mlékárny,
- částku příslušné podpory.
Článek 3
1. Španělsko přijme veškerá vhodná opatření, aby zejména pomocí kontrol zaručilo, že:
a) podpora bude poskytnuta pouze pro mléčné výrobky uvedené v článku 1, které jsou určeny k přímé lidské spotřebě na Kanárských ostrovech;
b) z poskytnuté podpory bude mít užitek i konečný spotřebitel, a to ve formě snížení maloobchodní ceny.
2. Španělsko oznámí Komisi během tří měsíců od vstupu v platnost tohoto nařízení opatření uvedená v odstavci 1.
Článek 4
1. O kontrolách provedených podle čl. 2 odst. 1 musí být sepsána zpráva, která uvádí:
- datum kontroly,
- místo kontroly,
- získané výsledky.
2. Příslušné orgány oznámí Komisi všechny případy nesrovnalostí, a to do čtyř týdnů.
Článek 5
Pokud konečný spotřebitel nebude mít z poskytnuté podpory užitek ve formě snížení maloobchodní ceny, příslušné orgány Španělska:
- zcela nebo částečně odeberou doposud poskytnutou podporu,
- mohou v závislosti na závažnosti přestupku dočasně či trvale omezit nebo přerušit nárok na poskytnutí podpory.
Článek 6
Španělsko zašle Komisi nejpozději poslední den každého měsíce tyto údaje týkající se měsíce předcházejícího:
- množství, pro která byly podány žádosti o podporu,
- množství, pro která byla podpora poskytnuta.
Článek 7
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 2252/92 ze dne 30. července 1992, kterým se stanoví prováděcí pravidla ke zvláštnímu režimu pro maliny určené ke zpracování
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1991/92 ze dne 13. července 1992, kterým se zavádí zvláštní režim pro maliny určené ke zpracování [1], a zejména na článek 8 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1676/85 ze dne 11. června 1985 o hodnotě zúčtovací jednotky a přepočítacích koeficientech, které se mají uplatňovat v rámci společné zemědělské politiky [2], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 2205/90 [3], a zejména na čl. 5 odst. 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č.
1991/92 obsahuje zvláštní ustanovení o nápravě nedostatků při produkci a uvádění na trh malin určených ke zpracování; že stanovené podpory jsou poskytovány organizacím producentů, kterým bylo uděleno zvláštní uznání a které předložily program pro zlepšení konkurenceschopnosti odvětví schválený příslušným vnitrostátním orgánem;
vzhledem k tomu, že je vhodné připomenout, že toto zvláštní uznání není podmíněno udělením předběžného uznání podle článku 13 nařízení Rady (EHS) č. 1035/72 ze dne 18. května 1992 o společné organizaci trhu s ovocem a zeleninou [4], naposledy pozměněného nařízením č.
1754/92 [5]; že uznání se uděluje nezávisle na uvedeném nařízení za předpokladu, že jsou dodrženy zvláštní podmínky stanovené pro jeho udělení;
vzhledem k tomu, že podmínky pro udělení uznání musí obsahovat dostatečné záruky, že organizace producentů, kterým je poskytnuta podpora Společenství, budou rozsahem a dobou trvání svých činností a prostřednictvím svých vlastních způsobů fungování přispívat k žádoucímu zlepšení podmínek produkce a odbytu dotyčných produktů; že za účelem zajištění minimální stability organizací producentů je nezbytné požadovat, aby stanovy těchto organizací obsahovaly zvláštní ustanovení, která zaručují kontrolu producentů nad rozhodnutími a fungováním organizace, a ustanoveními, kterými se stanoví sankce za porušení dohodnutých pravidel;
vzhledem k tomu, že pro platbu paušální podpory uznaným organizacím producentů, které předložily program pro zlepšení konkurenceschopnosti odvětví schválený příslušným vnitrostátním orgánem, by měla být stanovena prodaná množství; že nepříznivé povětrnostní podmínky v pěstitelské oblasti v příslušném hospodářském roce pro výpočet podpory mohou způsobit značné odchylky v uplatňování režimu podpory; že by měla být vypracována ustanovení pro výpočet podpory v uvedených případech na základě množství prodaných v hospodářském roce následujícím po roce výrazně ovlivněným výše uvedenými povětrnostními podmínkami;
vzhledem k tomu, že by měla být stanovena různá opatření, která mohou zahrnovat individuální nebo společná opatření stanovená v programu pro zlepšení konkurenceschopnosti odvětví produkce malin ke zpracování; že ačkoli schvalování programů náleží vnitrostátním orgánům, spolupráce a správní spolupráce s Komisí za účelem zajištění splnění cílů nařízení by měla Komisi umožnit požádat v případě nutnosti o změny návrhu programu nebo dokonce zamítnout poskytnutí finanční pomoci jak na úrovni národní, tak na úrovni Společenství;
vzhledem k tomu, že by měla být vypracována zvláštní pravidla pro schvalování společných opatření v programech organizací producentů umístěných ve stejné pěstitelské zóně a, což je ještě důležitější, pro schvalování nadnárodních opatření;
vzhledem k tomu, že by měly být stanoveny určité všeobecné a finanční podmínky pro podporu financovanou záruční sekcí Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu podle podmínek stanovených v nařízení (EHS) č.
1991/92; že by mělo být připomenuto, že podpora Společenství může být v každém případě vyplacena členskému státu pouze v krajním případě současně se zaplacením národního příspěvku po provedení příslušných kontrol;
vzhledem k tomu, že maximální výše podpory na hektar vázaná na opatření, která se vztahují ke zlepšení produkce, pokud jde o kultury a/nebo odrůdy, by měla být přepočtena na platnou národní měnu pomocí zemědělského přepočítacího koeficientu platného k prvnímu dni každého hospodářského roku v souladu s ustanoveními nařízení (EHS) č. 1676/85;
vzhledem k tomu, že povinnost příjemce podpory poskytnout informace nemusí sama o sobě zaručit správné provádění opatření; že je proto nezbytné specifikovat dokumentární kontroly a kontroly na místě, které musí provádět vnitrostátní orgán v závislosti na druhu finanční pomoci stanovené v uvedeném nařízení;
vzhledem k tomu, že musí být přiměřeně postihována nejzávažnější neplnění povinností stanovených v nařízení (EHS) č. 1991/92 nebo v tomto nařízení;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro ovoce a zeleninu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Organizací producentů, zabývajících se produkcí a uváděním na trh malin určených ke zpracování,
- kterým bylo uděleno zvláštní uznání podle hlavy I
- a které předložily program pro zlepšení konkurenceschopnosti odvětví produkce malin určených ke zpracování podle hlavy II, který byl schválen dotyčným státem,
se týkají zvláštní opatření stanovená v nařízení (EHS) č. 1991/92, s výhradou pravidel stanovených v tomto nařízení.
HLAVA I Zvláštní uznání organizací producentů malin určených ke zpracování
Článek 2
Členské státy udělují zvláštní uznání podle nařízení (EHS) č. 1991/92 organizacím producentů a seskupením producentů (dále jen "organizace producentů"), které se zabývají produkcí a uváděním na trh malin určených ke zpracování:
- které byly založeny v odvětví malin ke zpracování z vlastního podnětu producentů za účelem dosažení cílů uvedených v čl. 13 odst. 1 písm. a) nařízení (EHS) č. 1035/72,
- které od svých členů vyžadují plnění povinností uvedených v tomto článku,
- které dávají k dispozici technická zařízení svých členů pro činnosti předcházející prodeji, zejména obalovou úpravu a popřípadě skladování dotyčných produktů,
- jejichž stanovy:
a) ukládají producentům povinnost prodávat veškerou produkci malin určených ke zpracování prostřednictvím organizace producentů;
b) obsahují ustanovení navržená za účelem zajistit, aby producenti měli kontrolu nad organizací a rozhodnutími, která přijímá;
c) stanovují sankce za jakékoli porušení pravidel organizace producentům, kteří jsou členy této organizace;
d) ukládají producentům povinnost:
- být členy organizace producentů po dobu alespoň tří let,
- oznámit odchod z organizace alespoň dvanáct měsíců předem;
e) obsahují opatření týkající se příspěvků, které platí jejich členové,
- kteří poskytují důkaz o dostatečné úrovni ekonomické činnosti podle čl. 2 odst. 1 nařízení č. 1991/92,
- kteří vedou samostatné účty pro své činnosti, které se týkají malin ke zpracování.
Článek 3
1. Organizace producentů předkládá žádost o zvláštní uznání podle nařízení (EHS) č. 1991/92 příslušnému orgánu stanovenému členským státem nejpozději dvanáct měsíců po vstupu uvedeného nařízení v platnost.
2. Žádosti o uznání doprovází zakládací listina a informace uvedené v příloze I.
3. Příslušný orgán kontroluje přesnost poskytnutých informací prostřednictvím pečlivého prověření a kontrol na místě.
V nejistých případech příslušný orgán provádí jakékoli vhodné kontroly, aby zajistil dodržování podmínek stanovených v článku 2.
4. Zvláštní uznání se uděluje do tří měsíců po podání žádosti.
Jsou-li však nutné další dotazy, tříměsíční lhůta může být prodloužena na šest měsíců.
5. Každý rok před 1. prosincem organizace producentů předkládají příslušnému orgánu aktualizované informace uvedené v článku I.
Článek 4
Příslušný orgán provádí pravidelně a nejméně každé tři roky pravidelné kontroly, aby zjistil, zda organizace uznané podle článku 3 náležitě provádějí své činnosti a dodržují podmínky stanovené pro jejich uznání.
Příslušný orgán přistoupí k odebrání zvláštního uznání, pokud zjistí, že
- nebyly splněny povinnosti stanovené pro uznání,
- nebyly dodány informace uvedené v čl. 3 odst. 5.
Článek 5
Do 31. prosince každého roku dotyčné členské státy zasílají Komisi:
- seznam organizací producentů malin ke zpracování, které obdržely uznání podle nařízení (EHS) č. 1991/92,
- pro každou organizaci producentů řádně vyplněný formulář uvedený v příloze I.
Článek 6
Pro účely přiznání paušální podpory uznaným organizacím producentů podle čl. 2 odst. 2 nařízení (EHS) č. 1991/92 se objemem prodané produkce rozumí množství skutečně prodané během prvního hospodářského roku následujícího pro dni zvláštního uznání za účelem zpracování. Jestliže špatné povětrnostní podmínky v pěstitelské oblasti vedou ke snížení sklizně organizace producentů o více než 20 %, prodané množství je množství skutečně prodané za účelem zpracování během druhého hospodářského roku následujícího po dni zvláštního uznání.
HLAVA II Program pro zlepšení konkurenceschopnosti odvětví produkce malin určených ke zpracování
Článek 7
1. Opatření uvedená v čl. 5 odst. 1 nařízení (EHS) č. 1991/92 zahrnují případně tato opatření:
a) mechanizaci sklizně:
nákup a amortizaci strojního vybavení pro sklizeň malin;
b) zlepšení na stávajících osetých plochách v oblasti kultur a/nebo odrůd:
- klučení rostlin, po němž následuje výsadba nových rostlin,
- změnu odrůd za účelem kvantitativního a/nebo kvalitativního zlepšení v oblasti genetiky,
- zlepšení technik pěstování, pokud jde o správu a rozmístění plantáží;
c) technické poradenství:
- poskytnutí technické pomoci členům za účelem přípravy mechanizace sklizně, zlepšení organizace pěstování a vytvoření rámce pro všechny činnosti souvisejí s produkcí.
2. Opatření uvedená v čl. 5 odst. 2 nařízení (EHS) č. 1991/92 případně zahrnují:
a) vědeckou přípravu a rozšiřování opatření k překonání strukturálních nedostatků produkce:
- použití nových odrůd s vyššími výnosy a/nebo jakostí lépe přizpůsobenou požadavkům uživatelů a lépe vyhovující zpracování,
- přípravu nových metod boje proti určitým chorobám.
Tato opatření se předkládají a provádějí v přímé spolupráci s příslušnými institucemi a/nebo subjekty příslušnými v těchto oblastech;
b) vývoj nových produktů a/nebo nových použití zpracovaných produktů:
- průzkumy trhu,
- hledání nových odbytišť,
- hospodářské studie o návrhu balení a obalové úpravy,
- vývoj nových produktů od jejich návrhů až po uvedení na trh,
- analýzu příjmů a výdajů při použití nových technik konzervace.
Tato opatření se předkládají a provádějí v přímé spolupráci se zpracovateli nebo organizacemi zpracovatelů;
c) průzkum trhu týkající se možností rozvoje trhu s čerstvými produkty z malin:
- studie o perspektivách trhu s čerstvými produkty a uskutečnitelnosti ze strany pěstitelských oblastí, které by umožnily přesměrování části produkce ze zpracovatelského průmyslu na trh čerstvých produktů za účelem umístění na trhu.
Článek 8
1. Organizace producentů předkládají návrhy svých programů ke schválení příslušným orgánem určeným členským státem ve formátu uvedeném v příloze II a se všemi podpůrnými dokumenty.
Provádění programu nesmí být zahájeno před schválením jeho návrhu příslušným vnitrostátním orgánem.
2. Příslušný orgán přijímá rozhodnutí o návrhu programu do pěti měsíců od jeho přijetí.
Žádosti o změny uvedené v odst. 3 písm. b) vedou k prodloužení této lhůty.
Příslušný orgán:
- používá všechny vhodné prostředky, včetně kontrol na místě, aby zkontroloval přesnost informací o produkci malin ke zpracování poskytnutých členy organizace producentů v době, kdy je předložen program,
- kontroluje, zda má program formu uvedenou v příloze II a vyhovuje cílům této hlavy,
- ověřuje ekonomickou slučitelnost a technickou kvalitu návrhu programu, správnost odhadů a finančního plánu a časového rozvrhu provádění.
Před koncem třetího měsíce následujícího po přijetí návrhů programů příslušný orgán předává Komisi návrhy, které podle jejího názoru mohou být schváleny podle článku 6 nařízení (EHS) č. 1991/92, současně s celkovým hodnocením jejich souladu s požadavky uvedenými ve druhém pododstavci třetí odrážce.
Do čtyřiceti dnů po přijetí takového sdělení požádá Komise v případě nutnosti příslušný orgán o zamítnutí programů nebo o jejich změnu.
3. Příslušný orgán:
a) buď schválí programy, pokud vyhovují požadavkům nařízení (EHS) č. 1991/92 a této hlavy;
b) nebo si vyžádá změny návrhů, buď z vlastní iniciativy, nebo na žádost Komise.
Návrhy programů nesmějí být schváleny, dokud neobsahují požadované změny;
c) nebo zamítne programy, buď z vlastní iniciativy, nebo na žádost Komise.
4. a) Schválení programů souvisejících též s opatřeními, která společně předkládají a provádějí organizace producentů, jejichž členové jsou z jedné nebo více pěstitelských oblastí, podléhají popřípadě schválení společného oddílu v programech jiných dotyčných organizací producentů.
b) Pěstitelská oblast pokrývá celé státní území členského státu.
c) V případě společných opatření na nadnárodní úrovni příslušné orgány dotyčných členských států při schvalování plánů úzce spolupracují.
5. Během provádění programu se příslušný orgán pravidelně ujišťuje prostřednictvím zpráv zasílaných každoročně dotyčnými organizacemi producentů a prostřednictvím kontrol na místě o stavu provádění schváleného programu a o správnosti provádění podle technického a finančního plánu a rovněž o přesnosti předložených dokladů.
V průběhu provádění každého programu se provádějí alespoň dvě kontroly na místě.
Článek 9
Do 31. ledna každého roku příslušný orgán zasílá Komisi zprávu o pokroku učiněném při provádění schválených programů a výsledku provedených kontrol a poskytuje Komisi všechny důležité informace, pokud v průběhu provádění vzniknou jakékoli obtíže, které by mohly ohrozit plnění závazků přijatých organizacemi producentů.
HLAVA III Obecná a finanční ustanovení
Článek 10
1. 70 % prozatímní částky paušální podpory uznaným organizacím producentů, které předložily program pro zlepšení konkurenceschopnosti odvětví produkce malin určených ke zpracování, schválený příslušnými vnitrostátními orgány, zaplatí vnitrostátní orgány organizacím producentů nejpozději dva měsíce po schválení programu.
2. Prozatímní částka se stanoví v případě nutnosti na základě množství prodaného každou organizací producentů, které je uvedeno v žádosti o uznání.
3. Konečná částka uvedené podpory se stanoví a nedoplatek této částky se platí nejpozději jeden měsíc poté, co organizace producentů oznámí příslušnému vnitrostátnímu orgánu množství prodané během prvního hospodářského roku po uznání organizace.
Článek 11
1. Z toho důvodu, aby obdržely podporu Společenství pro svůj program pro zlepšení konkurenceschopnosti odvětví produkce malin určených ke zpracování, předkládají dotyčné organizace producentů na konci každého hospodářského roku žádost o podporu příslušnému vnitrostátnímu orgánu.
2. Žádosti o podporu se předkládají podle přílohy III do dvou měsíců po konci hospodářského roku a musejí být doprovázeny fakturami a všemi ostatními rovnocennými dokumenty vztahujícími se k provedeným pracím.
3. Financování výdajů vynaložených na opatření prováděná společně několika organizacemi producentů se dělí mezi tyto organizace úměrně jejich výdajům vynaloženým během dotyčného hospodářského roku.
4. Jsou-li žádosti předloženy po skončení výše uvedené lhůty, podpora se krátí o 5 %.
Článek 12
Příslušné orgány členských států po zkontrolování žádostí o podporu a písemných předložených dokladů vyplatí každý rok podporu udělenou členským státem a Společenstvím podle čl. 6 odst. 3 nařízení (EHS) č. 1991/92 do tří měsíců po podání žádosti o podporu.
Článek 13
Kurz každoročně používaný pro převod do národní měny maximální výše podpory na hektar, uvedené v čl. 6 odst. 3 nařízení (EHS) č. 1991/92, je zemědělským přepočítacím koeficientem platným k prvnímu dni příslušného hospodářského roku.
Článek 14
1. V případě chybné platby jakékoli podpory členské státy získávají zpět vyplacené částky plus příslušný úrok ode dne, kdy byla vyplacena podpora, do dne, kdy byla získána zpět.
Používá se úroková sazba platná pro podobné operace zpětného získání podle vnitrostátních právních předpisů.
Členské státy získávají zpět celou podporu podle nařízení (EHS) č. 1991/92 poskytnutou organizacím producentů, které ukončí svou činnost před koncem třetího roku následujícího po dni zvláštního uznání uvedeného v hlavě I tohoto nařízení nebo těm, kterým bylo odebráno uznání podle článku 4.
2. Zpět získaná podpora se platí vládním organizacím nebo ministerstvům odpovědným za přidělování podpory a tyto orgány ji odečítají od výdajů financovaných záruční sekcí Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu, úměrně k financování Společenstvím.
3. Finanční důsledky vyplývající z nemožnosti zpětného získání vyplacených částek nese společenství úměrně ke svému podílu na jejich financování.
Článek 15
Členské státy podniknou nezbytné kroky k potrestání jakéhokoli vážného neplnění závazků nebo povinností vyplývajících z nařízení (EHS) č. 1991/92 a tohoto nařízení.
Článek 16
Toto nařízení vstupuje v platnost sedmým dnem po vyhlášení
ze dne 7. srpna 1992, kterým se mění nařízení (EHS) č. 3906/89 s cílem rozšířit hospodářskou pomoc na Slovinsko
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 235 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č.
3906/89 [3] upravuje hospodářskou a humanitární pomoc na podporu hospodářských a společenských reforem v některých zemích střední a východní Evropy;
vhledem k tomu, že země způsobilé k přijetí takové pomoci jsou uvedeny v příloze uvedeného nařízení;
vzhledem k tomu, že v důsledku toho, že Slovinsko dosáhlo nezávislosti, je třeba na seznam zemí způsobilých k přijetí pomoci zahrnout tento nový stát, aby se mu tak umožnilo nadále využívat pomoci na základě nařízení (EHS) č. 3906/89, která jsou od 17. září 1990 rozšířena na Jugoslávii,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V příloze nařízení (EHS) č. 3906/89 se doplňuje tato země: "SLOVINSKO".
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení komise (EHS) č. 2342/92 ze dne 7. srpna 1992 o dovozech čistokrevného plemenného skotu ze třetích zemí a o poskytování vývozních náhrad pro tato zvířata, a kterým se zrušuje nařízení (EHS) č. 1544/79
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 805/68 ze dne 27. června 1968 o společné organizaci trhu s hovězím a telecím masem [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 2066/92 [2], a zejména na čl. 10 odst. 5 a čl. 18 odst. 6 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že při dovozu čistokrevného plemenného skotu kódu KN 01021000 do Společenství se nevybírá žádná dovozní dávka; že při vývozu zvířat samičího pohlaví do 60 měsíců věku se poskytuje vyšší vývozní náhrada než v případě živého čistokrevného plemenného skotu kódů KN 01029031 a 01029033;
vzhledem k tomu, že za účelem správného použití právní pravidel Společenství v této oblasti je vhodné přesněji definovat termín "čistokrevné plemenné zvíře"; že se pro tento účel musí použít definice uvedená v článku 1 směrnice Rady 77/504/EHS ze dne 25. července 1977 o čistokrevném plemenném skotu [3], naposledy pozměněné směrnicí 91/174/EHS [4];
vzhledem k tomu, že za účelem zajistit, aby dovezená zvířata byla skutečně určena k chovu, je nezbytné, aby příslušná zvířata byla dovážena s potvrzením o původu zvířete, osvědčením o plemenné příslušnosti a s veterinárním osvědčením, která se u plemenných zvířat obvykle požadují, a aby se dovozce zavázal příslušná zvířata po nějakou dobu chovat;
vzhledem k tomu, že není nutné složit jistotu, která by zaručila, že zvíře bude po nějakou dobu chováno, je v případě nedodržení této lhůty nezbytné použít nařízení rady (EHS) č. 1697/79 o vybírání dovozního nebo vývozního cla po propuštění zboží, které nebylo požadováno od osoby zodpovědné za zaplacení cla ze zboží navrženého v celním prohlášení do celního režimu s povinností platit toto clo [5];
vzhledem k tomu, že Společenství uzavřelo bilaterální dohodu o volném obchodu se zeměmi ESVO; že na základě těchto dohod je vhodné osvobodit tyto země od některých povinností, avšak ne od povinnosti předložit u plemenných zvířat potvrzení o původu zvířete, osvědčení o plemenné příslušnosti a veterinární osvědčení při jejich propuštění do volného obchodu;
vzhledem k tomu, že při vývozu je nutné upřesnit, pokud jde o čistokrevná plemenná zvířata samičího pohlaví, aby se zajistilo, že jsou tato zvířata skutečně určena na chov, veterinární osvědčení, které má doprovázet tato zvířata, a výsledky plemenné studie, které jsou uvedeny v potvrzení o původu nebo jsou k němu přiloženy;
vzhledem k tomu, že při dovozu do Společenství je nezbytné ověřit, zda čistokrevná plemenná zvířata nebyla dříve vyvezena ze Společenství a nebyla pro ně poskytnuta vývozní náhrada; že pokud jde o zvířata, pro která byla vývozní náhrada poskytnuta, je vhodné nahradit příslušné částky ještě před jejich zpětným dovozem do Společenství;
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č. 1544/79 [6], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
3988/87 [7], stanoví pouze podmínky pro poskytování vývozních náhrad pro čistokrevná plemenná zvířata; že za účelem větší jasnosti je vhodné zahrnout ustanovení uvedeného nařízení do ustanovení tohoto nařízení a že je proto nutné zrušit nařízení (EHS) č. 1544/79;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro hovězí a telecí maso,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Pro účely vybírání dovozních dávek a poskytování vývozních náhrad se živým skotem rozumějí čistokrevná plemenná zvířata kódu KN 01021000, pokud odpovídají definici uvedené v článku 1 směrnice 77/504/EHS.
Čistokrevnými plemennými zvířaty samičího pohlaví se rozumí pouze zvířata do šesti let věku.
Článek 2
1. Při propuštění čistokrevného plemenného skotu kódu KN 01021000 do volného oběhu dovozce předloží celním úřadům členského státu pro každé zvíře:
a) potvrzení o původu zvířete a osvědčení o plemenné příslušnosti;
b) veterinární osvědčení pro čistokrevný plemenný skot.
2. Při dovozu předloží dovozce celním úřadům písemné prohlášení o tom, že kromě případů vyšší moci zvíře nebude poraženo ve lhůtě dvanácti měsíců počínaje dnem jeho dovozu.
3. Nejpozději do konce patnáctého měsíce po měsíci propuštění do volného oběhu dovozce předloží celním úřadům dovážejícího členského státu doklad o tom, že příslušné zvíře:
a) nebylo poraženo před uplynutím lhůty stanovené v odstavci 2 a že bylo buď zaregistrováno nebo zapsáno do plemenné knihy nebo
b) bylo před uplynutím uvedené lhůty poraženo z veterinárních důvodů nebo uhynulo v důsledku nemoci nebo nehody.
Doklad uvedený v písmenu a) je podán prostřednictvím osvědčení vydaného sdružením, organizací nebo úředním subjektem, který vede plemennou knihu. Doklad uvedený v písmenu b) je podán prostřednictvím osvědčení vystaveného úředním subjektem, který stanoví členský stát.
4. Při nedodržení lhůty dvanácti měsíců, s výjimkou použití odst. 3 písm. b), je příslušné zvíře zařazeno pod kód KN 010290 a v souladu s nařízením (EHS) č. 1679/79 jsou vymáhána nevybraná dovozní cla.
5. Ustanovení o:
- věkovém omezení uvedeném v článku 1,
- povinnostech uvedených v odstavcích 2, 3 a 4,
se nevztahují na dovozy čistokrevných plemenných zvířat samičího pohlaví pocházejících a dovážených z Rakouska, Finska, Islandu, Norska, Švédska a Švýcarska.
Článek 3
Poskytnutí náhrady pro čistokrevná plemenná zvířata samičího pohlaví je při splnění celních formalit pro každé zvíře podmíněno předložením těchto originálů a opisů:
a) potvrzení o původu zvířete vydaného sdružením, organizací nebo úředním subjektem, jenž vede plemennou knihu, s výsledky výkonnostních testů a s výsledky (s poznámkou o původu) plemenné studie jednotlivých zvířat, jejich rodičů a prarodičů.
Tyto výsledky mohou být rovněž přiloženy k potvrzení;
b) veterinární osvědčení platné pro čistokrevný plemenný skot, které požaduje třetí země určení.
Odchylně od písmene b) však mohou členské státy povolit předložení jednoho jediného osvědčení nebo potvrzení pro celou šarži zvířat.
Originály obou dokladů jsou vráceny vývozci a opisy těchto dokladů, ověřené celními úřady, jsou přiloženy k žádosti o vyplacení náhrady.
Článek 4
1. Pokud jsou čistokrevná plemenná zvířata před jejich propuštěním do oběhu dovezena zpět do Společenství, poskytnutá vývozní náhrada musí být uhrazena nebo příslušné orgány musí přijmout vhodná opatření, která zajistí, že stanovené částky budou zadrženy, pokud ještě nedošlo k jejich vyplacení.
2. Jestliže v době splnění dovozních celních formalit, pokud jde o zvířata kódu KN 01021000, potvrzení o původu zvířete ukáže, že je chovatel usazen ve Společenství, musí dovozce dokázat, že nebyla poskytnuta žádná náhrada nebo že částka byla uhrazena.
Pokud nemůže být takový doklad poskytnut, na zvířata se pohlíží, jakoby pro ně byla vyplacena vývozní náhrada ve výši nejvyšší dovozní dávky použitelné v den zpětného dovozu skotu kódu KN 010290 do Společenství.
Článek 5
Nařízení (EHS) č. 1544/79 se zrušuje.
Článek 6
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 17. srpna 1992.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Rady (EHS) č. 2407/92 ze dne 23. července 1992 o vydávání licencí leteckým dopravcům
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 84 odst. 2 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že je třeba do 31. prosince 1992 stanovit pro vnitřní trh leteckou dopravní politiku podle článku 8a Smlouvy;
vzhledem k tomu, že vnitřní trh zahrnuje prostor bez vnitřních hranic, v němž je zajištěn volný pohyb zboží, osob, služeb a kapitálu;
vzhledem k tomu, že použití zásady volného pohybu služeb v oblasti letecké dopravy musí přihlížet ke specifickým charakteristikám této oblasti;
vzhledem k tomu, že v nařízení Rady (EHS) č. 2343/90 ze dne 24. července 1990 o přístupu leteckých dopravců k pravidelným trasám letecké dopravy uvnitř Společenství a o rozdělení kapacity pro přepravu cestujících v pravidelné letecké dopravě mezi členskými státy mezi letecké dopravce [4] Rada rozhodla, že budou přijata společná pravidla o vydávání licencí leteckým dopravcům tak, aby byla provedena do 1. července 1992;
vzhledem k tomu, že je nicméně nutné poskytnout členským státům přiměřené období před 1. lednem 1993 pro uplatnění tohoto nařízení;
vzhledem k tomu, že je důležité stanovit nediskriminující požadavky, pokud jde o místo usazení a kontrolu podniku žádajícího o licenci;
vzhledem k tomu, že k zajištění spolehlivých a přiměřených služeb je nezbytné zajistit, aby letečtí dopravci neustále provozovali svou činnost hospodárně a na vysoké bezpečnostní úrovni;
vzhledem k tomu, že pro ochranu uživatelů a dalších zúčastněných osob je důležité zajistit dostatečné pojištění odpovědnostních rizik leteckých dopravců;
vzhledem k tomu, že na vnitřním trhu by letečtí dopravci měli mít možnost používat svá letadla kdekoli ve Společenství, aniž je dotčena odpovědnost členského státu vydávajícího licenci, pokud jde o technickou způsobilost dopravce;
vzhledem k tomu, že by též měl být možný krátkodobý nebo výjimečný pronájem letadel registrovaných mimo Společenství, jsou-li bezpečnostní normy rovnocenné s normami použitelnými ve Společenství;
vzhledem k tomu, že postupy vydávání licencí leteckým dopravcům by měly být průhledné a nediskriminační,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Toto nařízení upravuje požadavky členských států, pokud jde o vydávání a ponechávání v platnosti provozních licencí leteckým dopravcům usazeným ve Společenství.
2. Toto nařízení se nevztahuje na leteckou přepravu cestujících, poštovních zásilek nebo zboží prováděnou bezmotorovými nebo motorovými ultralehkými letadly, ani na místní lety nezahrnující přepravu mezi různými letišti.
Na tyto dopravní operace se vztahují vnitrostátní právní předpisy týkající se provozních licencí, pokud existují, a právní předpisy Společenství a vnitrostátní právní předpisy týkající se osvědčení provozovatele letecké dopravy (AOC).
Článek 2
Pro účely tohoto nařízení se rozumí:
a) "podnikem" každá fyzická osoba, každá právnická osoba, bez ohledu na to, zda je založena za účelem zisku, nebo každý úřední subjekt, bez ohledu na to, zda má právní subjektivitu;
b) "leteckým dopravcem" podnik letecké dopravy s platnou provozní licencí;
c) "provozní licencí" doklad vydaný podniku příslušným členským státem, který mu umožňuje provádět pro cizí potřebu přepravu cestujících, poštovních zásilek nebo zboží, jak je uvedeno v provozní licenci;
d) "osvědčením provozovatele letecké dopravy (AOC)" doklad vydaný podniku nebo skupině podniků příslušnými orgány členských států, který potvrzuje, že daný provozovatel má odbornou způsobilost a organizaci k zajištění bezpečného provozu letadel při leteckých činnostech uvedených v osvědčení;
e) "obchodním plánem" podrobný popis zamýšlených obchodních činností leteckého dopravce na dané období, zejména ve vztahu k rozvoji trhu a investicím, které se mají uskutečnit, včetně finančních a hospodářských důsledků těchto činností;
f) "provozním účtem" podrobné vyjádření příjmů a výdajů za dané období, včetně rozdělení mezi činnosti vztahující se k letecké dopravě a ostatní činnosti, jakož i mezi finanční a nefinanční prvky;
g) "faktickou kontrolou" vztah na základě práva, smluv nebo jiných prostředků, které samostatně nebo dohromady a s ohledem na věcné a právní skutečnosti zakládají přímý nebo nepřímý rozhodující vliv na podnik, zejména:
a) právo užívat majetek podniku nebo jeho část;
b) právo nebo smlouvy, které udělují rozhodující vliv na složení, hlasování, nebo rozhodování orgánů podniku nebo jinak udělují rozhodující vliv na chod podniku.
Článek 3
1. Aniž je dotčen čl. 5 odst. 5, nevydají členské státy provozní licenci ani ji neponechají v platnosti, nejsou-li splněny požadavky tohoto nařízení.
2. Každý podnik, který splňuje požadavky tohoto nařízení, je způsobilý k obdržení provozní licence.
Tato licence sama o sobě neuděluje právo přístupu na určité trasy nebo trhy.
3. Aniž je dotčen čl. 1 odst. 2, není žádný podnik usazený ve Společenství oprávněn k přepravě cestujících, poštovních zásilek nebo zboží na území Společenství pro cizí potřebu, není-li mu vydána odpovídající provozní licence.
Provozní licence
Článek 4
1. Členský stát vydá žádajícímu podniku provozní licenci, pouze pokud
a) se hlavní provozovna a případně sídlo podniku nacházejí v tomto členském státě a
b) hlavní činností podniku je letecká doprava samotná nebo v kombinaci s jiným obchodním provozem letadel nebo opravou a údržbou letadel.
2. Aniž jsou dotčeny dohody a smlouvy, jejichž je Společenství stranou, musí podnik být a zůstat v přímém nebo většinovém vlastnictví členských států nebo státních příslušníků členských států.
Musí být v každém okamžiku fakticky kontrolován těmito státy nebo státními příslušníky.
2343/90 a nařízení Rady (EHS) č. 294/91 ze dne 4. února 1991 o provozování nákladní letecké dopravy mezi členskými státy [5], svá práva podle tohoto nařízení a souvisejících nařízení, pokud splňují ostatní povinnosti stanovené tímto nařízením a pokud jsou nadále přímo nebo nepřímo pod faktickou kontrolou třetích zemí nebo státních příslušníků třetích zemí totožných s těmi, kteří vykonávají tuto kontrolu v době přijetí tohoto nařízení.
Tuto kontrolu lze nicméně kdykoli přenést na členské státy nebo státní příslušníky členských států.
b) Možnost nákupu a prodeje podílů podle písmene a) se nevztahuje na státní příslušníky, kteří mají významný podíl u leteckého dopravce třetí země.
4. Každý podnik, který se přímo nebo nepřímo účastní na kontrole podílů leteckého dopravce, musí splnit požadavky odstavce 2.
5. Každý letecký dopravce musí být kdykoli schopen prokázat členskému státu odpovědnému za provozní licence, že splňuje požadavky tohoto článku.
Komise na žádost členského státu přezkoumá soulad s požadavky tohoto článku a přijme případná nutná rozhodnutí.
Článek 5
1. Každý podnik provozující leteckou dopravu, který žádá o vydání provozní licence poprvé, musí být schopen příslušným orgánům členského státu vydávajícího licenci prokázat, že:
a) může kdykoli dostát svým skutečným a možným závazkům podle realistického odhadu po dobu 24 měsíců od začátku provozu a
b) může pokrýt vlastní stálé i provozní náklady na provoz podle realistického odhadu v souladu s obchodním plánem po dobu tří měsíců od začátku provozu bez ohledu na příjmy z provozu.
2. Pro účely odstavce 1 předloží každý žadatel obchodní plán nejméně na první dva roky provozu.
Obchodní plán obsahuje také podrobnosti o finančních vztazích žadatele k jakékoli jiné obchodní činnosti, které se žadatel přímo nebo prostřednictvím příbuzných podniků účastní.
Žadatel také poskytne veškeré související informace, zejména údaje podle části A přílohy.
3. Letecký dopravce oznámí předem orgánu vydávajícímu licenci své plány, pokud jde o provoz nové pravidelné nebo nepravidelné služby na kontinent nebo do oblasti, která nebyla dříve provozována, o změnu typu nebo počtu používaných letadel nebo o důležitou změnu v rozsahu jeho činnosti.
Rovněž předem oznámí všechna zamýšlená sloučení nebo splynutí nebo odkoupení a oznámí orgánu vydávajícímu licenci do 14 dnů každou změnu ve vlastnictví každé majetkové účasti alespoň 10 % na celkovém kapitálu daného leteckého dopravce nebo jeho mateřské společnosti nebo společnosti, která jej kontroluje na nejvyšším stupni.
Předložení dvanáctiměsíčního obchodního plánu dva měsíce před obdobím, ke kterému se vztahuje, je podle tohoto odstavce dostatečným oznámením pro účely změn stávajícího provozu nebo okolností uvedených v tomto obchodním plánu.
4. Pokud orgán vydávající licenci pokládá změny oznámené podle odstavce 3 za změny s významným vlivem na finanční situaci leteckého dopravce, požaduje předložení revidovaného obchodního plánu, který zahrne oznámené změny a pokrývá období nejméně dvanácti měsíců ode dne jejich provedení, jakož i veškeré související informace, včetně údajů podle části B přílohy, za účelem posouzení, zda může letecký dopravce dostát svým skutečným a možným závazkům po dobu dvanácti měsíců.
Orgán vydávající licenci rozhodne o revidovaném obchodním plánu nejpozději do tří měsíců od jeho předložení.
5. Orgány vydávající licence mohou kdykoli a za jakýchkoli okolností zřetelně naznačujících existenci finančních potíží leteckého dopravce, kterému vydaly licenci, posoudit jeho finanční výsledky a pozastavit nebo zrušit licenci, pokud nejsou nadále přesvědčeny, že letecký dopravce může dostát svým skutečným a možným závazkům v období dvanácti měsíců.
Orgány vydávající licence mohou také vydat dočasnou licenci do uskutečnění finanční reorganizace leteckého dopravce, pokud není ohrožena bezpečnost provozu.
6. Letecký dopravce poskytne svému orgánu, který mu vydal licenci, v každém účetní období bez zbytečného odkladu ověřené účty za předchozí účetní období.
Letecký dopravce předloží kdykoli na žádost orgánu vydávajícího licenci informace nezbytné pro účely odstavce 5, a zejména údaje podle části C přílohy.
7. a) Odstavce 1, 2, 3, 4 a 6 tohoto článku se nevztahují na letecké dopravce zabývající se výlučně provozem letadel pod 10 t maximální vzletové hmotnosti nebo s méně než 20 sedadly.
Tito letečtí dopravci musí být schopni kdykoli prokázat, že jejich kapitál činí nejméně 80000 ECU nebo na požádání předložit orgánu vydávajícímu licenci informace nezbytné pro účely odstavce 5.
Nicméně členský stát může odstavce 1, 2, 3, 4 a 6 použít pro licencované letecké dopravce, kteří provozují pravidelné služby nebo jejichž obrat přesahuje 3 miliony ECU ročně.
b) Komise může po konzultaci s členskými státy zvýšit podle potřeby částky uvedené v písmenu a), pokud hospodářský vývoj naznačuje nutnost takového rozhodnutí.
Tato změna se zveřejní v Úředním věstníku Evropských společenství.
c) Každý členský stát může ve lhůtě jednoho měsíce předložit rozhodnutí Komise Radě.
Rada může ve lhůtě jednoho měsíce za výjimečných okolností kvalifikovanou většinou přijmout odlišné rozhodnutí.
Článek 6
1. Příslušné orgány členského státu, který k vydání provozní licence požaduje od osob, které budou trvale a účinně řídit provoz podniku, důkaz bezúhonnosti nebo důkaz, že neprodělaly úpadek nebo že jim nebyla pozastavena nebo zrušena licence kvůli závažnému profesionálnímu pochybení nebo trestnému činu, přijmou jako dostatečný důkaz ve vztahu ke státním příslušníkům ostatních členských států doklady prokazující splnění těchto požadavků vydané příslušnými orgány členského státu původu nebo předchozího usazení.
Nevydávají-li příslušné orgány členského státu původu nebo předchozího usazení doklady uvedené v prvním pododstavci, mohou být nahrazeny místopřísežným prohlášením nebo v členských státech, které takové prohlášení neupravují, čestným prohlášením učiněným dotyčnou osobou před příslušným soudním nebo správním orgánem nebo před notářem nebo příslušným profesním nebo stavovským sdružením členského státu původu nebo předchozího usazení; tento orgán nebo notář vydá potvrzení o místopřísežném nebo čestném prohlášení.
2. Příslušné orgány členských států mohou požadovat, aby doklady a potvrzení uvedené v odstavci 1 nebyly při předložení starší tří měsíců.
Článek 7
Letecký dopravce musí mít pojištění pokrývající odpovědnost v případě nehody, zejména ve vztahu k cestujícím, zavazadlům, zboží, poštovním zásilkám a třetím osobám.
Článek 8
1. Vlastnictví letadla není podmínkou pro vydání provozní licence nebo její ponechání v platnosti, ale členský stát požaduje, aby letečtí dopravci, kterým vydal licenci, měli k dispozici jedno nebo více letadel prostřednictvím vlastnictví nebo jakéhokoli druhu nájemní smlouvy.
2. a) Aniž je dotčen odstavec 3, musí být letadla používaná leteckým dopravcem registrována podle volby členského státu vydávajícího provozní licenci buď v jeho registru, nebo ve Společenství.
b) Je-li smlouva o pronájmu letadla registrovaného ve Společenství shledána přípustnou podle článku 10, nepožaduje členský stát registraci tohoto letadla ve svém registru, jestliže by to vyžadovalo konstrukční změny na letadle.
3. V případě krátkodobé smlouvy o pronájmu za účelem pokrytí dočasných potřeb leteckého dopravce nebo za jiných výjimečných okolností může členský stát udělit výjimku z požadavků uvedených v odst. 2 písm. a).
Pro účely odst. 2 písm. a) zapíše členský stát podle platných právních a správních předpisů včetně těch, které se vztahují k osvědčení způsobilosti, do svého registru bez jakýchkoli diskriminačních poplatků a bez prodlení letadla vlastněná státními příslušníky jiných členských států a převody z leteckých registrů jiných členských států.
Na převod letadla se nepoužije žádný poplatek kromě obvyklého poplatku za registraci.
Osvědčení provozovatele letecké dopravy (AOC)
Článek 9
1. Vydání a platnost provozní licence neustále závisí na vlastnictví platného AOC, které stanoví činnosti pokryté provozní licencí a je v souladu s požadavky stanovenými v odpovídajícím nařízení Rady.
2. Do doby vstupu nařízení Rady uvedeného v odstavci 1 v platnost se použijí vnitrostátní právní a správní předpisy týkající se AOC nebo rovnocenného dokumentu týkající se vydávání osvědčení provozovatelům letecké dopravy.
Článek 10
1. Pro účely zajištění bezpečnostních a odpovědnostních norem musí letecký dopravce používající letadlo jiného podniku nebo poskytující letadlo jinému podniku předem obdržet od příslušného orgánu vydávajícího licenci souhlas.
Podmínky souhlasu, které tento orgán stanoví, jsou součástí smlouvy o pronájmu mezi stranami.
2. Členský stát neschválí smlouvu o pronájmu letadla s posádkou uzavřenou s leteckým dopravcem, kterému vydal provozní licenci, nejsou-li splněny bezpečnostní normy rovnocenné normám uloženým v článku 9.
Obecná ustanovení
Článek 11
1. Provozní licence platí, dokud letecký dopravce splňuje požadavky tohoto nařízení.
Členský stát však může stanovit přezkum na konci prvního roku po vydání nové provozní licence a následně jednou za pět let.
2. Pokud letecký dopravce zastaví provoz na šest měsíců nebo nezahájí provoz do šesti měsíců od vydání provozní licence, rozhodne příslušný členský stát, zda má být provozní licence znovu předložena ke schválení.
3. Ve vztahu k leteckým dopravcům, kterým vydal provozní licenci, rozhodne členský stát, zda má být provozní licence znovu předložena ke schválení v případě změny jednoho nebo více prvků ovlivňujících právní postavení podniku, a zejména v případě splynutí nebo sloučení nebo převzetí kontroly.
Dotyční letečtí dopravci mohou pokračovat v provozu, nepřijme-li orgán vydávající licenci odůvodněné rozhodnutí, že je ohrožena bezpečnost provozu.
Článek 12
Leteckému dopravci, proti němuž bylo zahájeno úpadkové nebo podobné řízení, členský stát nepovolí, aby si ponechal provozní licenci, je-li příslušný orgán daného členského státu přesvědčen, že v přiměřené době není reálný výhled na uspokojivou finanční reorganizaci
Článek 13
1. Postupy pro vydávání provozních licencí daný členský stát zveřejní a informuje o nich Komisi.
2. Příslušný členský stát rozhodne o žádosti co nejrychleji, nejpozději do tří měsíců ode dne předložení všech nezbytných informací, přičemž bere v úvahu veškeré dostupné důkazy.
Rozhodnutí je sděleno žádajícímu podniku.
Zamítavé rozhodnutí musí být odůvodněno.
3. Podnik, jehož žádost o provozní licenci byla zamítnuta, se může obrátit na Komisi.
Shledá-li Komise, že požadavky tohoto nařízení nebyly splněny, vydá stanovisko ke správnému výkladu nařízení, aniž je dotčen článek 169 Smlouvy.
4. Rozhodnutí členského státu o vydání nebo zrušení provozní licence se zveřejňují v Úředním věstníku Evropských společenství.
Článek 14
1. K plnění svých úkolů podle článku 4 může Komise od zúčastněných členských států získávat všechny nezbytné informace; členské státy rovněž zajistí, aby letečtí dopravci, kterým vydali provozní licenci, tyto informace poskytovali.
2. Nejsou-li požadované informace poskytnuty ve lhůtě stanovené Komisí nebo jsou neúplné, požádá o ně Komise rozhodnutím určeným danému členskému státu.
V rozhodnutí blíže určí, které informace požaduje, a stanoví přiměřenou lhůtu pro jejich poskytnutí.
3. Pokud nejsou informace požadované podle odstavce 2 poskytnuty ve stanovené lhůtě nebo pokud letecký dopravce jiným způsobem neprokáže, že splňuje požadavky stanovené v článku 4, Komise o situaci ihned informuje, kromě výjimečných okolností, všechny členské státy.
Členské státy mohou až do okamžiku, kdy jim Komise oznámí předložení dokumentů prokazujících splnění příslušných požadavků, pozastavit veškerá práva přístupu na trh, která letecký dopravce požívá podle nařízení Rady (EHS) č. 2408/92 ze dne 23. července 1992 o přístupu leteckých dopravců Společenství na letecké trasy uvnitř Společenství [6].
Článek 15
Kromě pravidel stanovených v tomto nařízení dodržují letečtí dopravci také vnitrostátní právní předpisy slučitelné s právními předpisy Společenství.
Článek 16
3 odst. 1 zůstávají v platnosti provozní licence platné v členském státě ke dni vstupu tohoto nařízení v platnost, aniž jsou dotčeny právní předpisy, na jejichž základě byly vydány, a to nejdéle po dobu jednoho roku, kromě případu uvedeného v čl.
1 písm. b), pro který se použije doba nejdéle tří let, a v průběhu této doby letečtí dopravci držící licenci učiní nutná opatření k dosažení souladu se všemi požadavky tohoto nařízení. Pro účely tohoto článku se za dopravce držící provozní licenci pokládají také dopravci s osvědčením provozovatele letecké dopravy (AOC) platným ke dni vstupu tohoto nařízení v platnost, kteří však nejsou držiteli provozní licence.
Tímto článkem není dotčen čl. 4 odst. 2, 3, 4 a 5 ani článek 9, avšak letečtí dopravci provozující činnost na základě výjimek předcházejících vstupu tohoto nařízení v platnost mohou v provozu pokračovat po dobu nepřesahující nejdelší dobu stanovenou výše, dokud členské státy nepřezkoumají jejich soulad s článkem 4.
Článek 17
Členské státy předem konzultují s Komisí přijetí právních a správních předpisů nezbytných k provedení tohoto nařízení. Přijaté předpisy sdělí Komisi.
Článek 18
1. Členské státy a Komise spolupracují při provádění tohoto nařízení.
2. Důvěrné informace získané při použití tohoto nařízení jsou chráněny profesním tajemstvím.
Článek 19
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. ledna 1993.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Rady (EHS) č. 2408/92 ze dne 23. července 1992 o přístupu leteckých dopravců Společenství na letecké trasy uvnitř Společenství
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na čl. 84 odst. 2 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že je důležité zavést leteckou dopravní politiku s cílem postupně vytvořit vnitřní trh do 31. prosince 1992, jak stanoví článek 8a Smlouvy;
vzhledem k tomu, že vnitřní trh zahrnuje území bez vnitřních hranic, na kterém je zajištěn volný pohyb zboží, osob, služeb a kapitálu;
vzhledem k tomu, že rozhodnutí Rady 87/602/EHS ze dne 14. prosince 1987 o rozdělení kapacit pro přepravu cestujících mezi letecké dopravce při pravidelné letecké dopravě mezi členskými státy a o přístupu leteckých dopravců k poskytování pravidelné letecké dopravy mezi členskými státy [4] a nařízení Rady (EHS) č. 2343/90 ze dne 24. července 1990 o přístupu leteckých dopravců k pravidelným trasám letecké dopravy uvnitř Společenství a o rozdělení kapacity pro přepravu cestujících v pravidelné letecké dopravě mezi členskými státy mezi letecké dopravce [5] jsou prvním krokem k dosažení vnitřního trhu, pokud jde o přístup leteckých dopravců Společenství na letecké trasy pravidelné letecké dopravy Společenství;
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č. 2343/90 stanoví, že Rada rozhodne o revizi tohoto nařízení nejpozději do 30. června 1992;
vzhledem k tomu, že v nařízení (EHS) č. 2343/90 Rada rozhodla o přijetí pravidel pro vydávání licencí na trasy nejpozději do 1. července 1992;
vzhledem k tomu, že v nařízení (EHS) č. 2343/90 Rada rozhodla o zrušení omezení v oblasti kapacity mezi členskými státy k 1. lednu 1993;
vzhledem k tomu, že v nařízení (EHS) č. 2343/90 Rada potvrdila, že práva kabotáže jsou nedílnou součástí vnitřního trhu;
vzhledem k tomu, že opatření pro větší spolupráci při využívání letiště v Gibraltaru byla schválena v Londýně dne 2. prosince 1987 Španělským královstvím a Spojeným královstvím ve společném prohlášení ministrů zahraničních věcí těchto dvou zemí a že se tento režim dosud nestal použitelným;
vzhledem k tomu, že vývoj systému letecké dopravy na řeckých ostrovech a atlantských ostrovech, které tvoří autonomní oblast Azory, je v současnosti nedostatečný, a proto by letiště nacházející se na těchto ostrovech měla být dočasně vyňata z působnosti tohoto nařízení;
vzhledem k tomu, že je nezbytné odstranit omezení týkající se vícenásobného určení a provozních práv páté svobody a začlenit kabotážní práva za účelem podpory rozvoje odvětví letecké dopravy Společenství a zlepšení služeb uživatelům;
vzhledem k tomu, že je v omezených případech nezbytné přijmout zvláštní opatření pro závazky veřejné služby nezbytné na přiměřenou leteckou obsluhu určitých vnitrostátních oblastí;
vzhledem k tomu, že je nezbytné přijmout zvláštní opatření pro nové letecké služby mezi regionálními letišti;
vzhledem k tomu, že pro účely plánování letecké dopravy je nezbytné dát členským státům právo stanovit nediskriminační pravidla na rozdělení letecké dopravy mezi letiště v rámci jednoho letištního systému;
vzhledem k tomu, že výkon provozních práv musí být v souladu s provozními pravidly, která se týkají bezpečnosti, ochrany životního prostředí a podmínek přístupu na letiště, a musí být prováděn bez diskriminace;
vzhledem k tomu, že s ohledem na problémy přetížení nebo problémy životního prostředí je nezbytné stanovit možnost uložení určitých omezení výkonu provozních práv;
vzhledem k tomu, že s ohledem na situaci hospodářské soutěže na trhu by měla být stanovena ochrana před neodůvodněnými hospodářskými vlivy na letecké dopravce;
vzhledem k tomu, že je nezbytné určit povinnosti členských států a leteckých dopravců, pokud jde o poskytování nezbytných informací;
vzhledem k tomu, že je vhodné zajistit stejné hodnocení přístupu na trh pro stejné druhy letecké dopravy;
vzhledem k tomu, že je vhodné řešit všechny záležitosti přístupu na trh jedním nařízením;
vzhledem k tomu, že toto nařízení částečně nahrazuje nařízení (EHS) č. 2343/90 a nařízení Rady (EHS) č. 294/91 ze dne 4. února 1991 o provozování nákladní letecké dopravy mezi členskými státy [6],
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Toto nařízení se vztahuje na přístup na trasy pravidelné a nepravidelné letecké dopravy ve Společenství.
2. Tato směrnice se použije pro letiště Gibraltar, aniž jsou dotčeny právní postoje Španělského království a Spojeného království ve sporech o suverenitu nad územím, kde se letiště nachází.
3. Použitelnost této směrnice pro letiště v Gibraltaru se pozastavuje, dokud nebude zaveden režim stanovený ve společném prohlášení ministrů zahraničních věcí Španělského království a Spojeného království ze dne 2. prosince 1987.
Vlády Španělska a Spojeného království budou Radu o tomto datu informovat.
4. Letiště na řeckých ostrovech a atlantských ostrovech, které tvoří autonomní oblast Azory, jsou vyňaty z působnosti tohoto nařízení do 30. června 1993.
Pokud na návrh Komise Rada nerozhodne jinak, platí tato výjimka na období dalších pěti let a může být prodloužena o dalších pět let.
Článek 2
Pro účely tohoto nařízení se
a) "leteckým dopravcem" rozumí letecký dopravní podnik s platnou provozní licencí;
b) "leteckým dopravcem Společenství" rozumí letecký dopravce s platnou provozní licencí vydanou členským státem v souladu s nařízením Rady (EHS) č. 2407/92 ze dne 23. července 1992 o vydávání licencí leteckým dopravcům [7];
c) "leteckou dopravou" rozumí let nebo soubor letů za účelem přepravy cestujících, zboží nebo poštovních zásilek za úplatu;
d) "pravidelnou leteckou dopravou" rozumí soubor letů, z nichž každý má všechny tyto vlastnosti:
i) je provozován za úplatu letadly pro přepravu cestujících, nákladu nebo poštovních zásilek tak, že pro každý let jsou k dispozici místa pro individuální prodej veřejnosti, buď přímo dopravcem, nebo jeho schválenými zástupci;
ii) je provozován za účelem poskytování dopravy mezi dvěma nebo více stejnými místy, buď
1. podle zveřejněného letového řádu, nebo
2. s lety tak pravidelnými nebo tak četnými, že tvoří zřejmou systematickou řadu;
e) "letem" rozumí odlet z určitého letiště směrem ke stanovenému letišti přistání;
f) "provozním právem" rozumí právo leteckého dopravce přepravovat cestující, náklad nebo poštovní zásilky na letecké trase mezi dvěma letišti Společenství;
g) "prodejem samotných míst" rozumí prodej míst v letadle bez dalších služeb, jako je například ubytování, přímo veřejnosti leteckým dopravcem nebo jeho schváleným zástupcem nebo nájemcem;
h) "zúčastněným členským státem (členskými státy)" rozumí členský stát (členské státy), kde je letecká doprava provozována;
i) "zapojeným členským státem (členskými státy)" rozumí zúčastněný členský stát (členské státy) a členský stát (členské státy), který (které) vydal (vydaly) leteckému dopravci (leteckým dopravcům) provozujícímu (provozujícím) leteckou dopravu licenci;
j) "státem registrace" rozumí členský stát, ve kterém byla vydána licence podle písmene b);
k) "letištěm" rozumí jakékoli území v členském státě otevřené pro obchodní provozování obchodní letecké dopravy;
l) "regionálním letištěm" rozumí všechna ostatní letiště, než letiště uvedená v příloze I jako letiště kategorie 1;
m) "letištním systémem" rozumí dvě nebo více letišť seskupených k obsluze jednoho města nebo aglomerace, jak je uvedeno v příloze II;
n) "kapacitou" rozumí počet míst nabízených veřejnosti v pravidelné letecké dopravě za dané období;
o) "závazkem veřejné služby" rozumí každý závazek uložený leteckému dopravci ve vztahu k jakékoli trase, k jejímuž provozování mu byla vydána licence, aby přijal potřebná opatření k zajištění dopravy, která splňuje stanovené normy návaznosti, pravidelnosti, kapacity a cen, které by letecký dopravce nesplnil, pokud by zvažoval výhradně vlastní obchodní zájmy.
Článek 3
1. S výhradou tohoto nařízení povolují členské státy leteckým dopravcům Společenství výkon provozních práv na trasách ve Společenství.
2. Bez ohledu na odstavec 1 není do 1. dubna 1997 žádný členský stát povinen povolit leteckým dopravcům Společenství, kterým vydal licenci jiný členský stát, výkon práv kabotáže na jeho území, pokud
i) jsou provozní práva vykonávána se službou, která tvoří a je plánována jako rozšíření služby ze státu registrace dopravce, nebo přípravná služba do státu registrace dopravce;
ii) letecký dopravce nepoužívá pro kabotáž více než 50 % své kapacity v období, v němž se kabotáž rozšiřuje nebo zahajuje.
3. Letecký dopravce provozující kabotáž v souladu s odstavcem 2 poskytne na žádost zapojeného členského státu (zapojených členských států) všechny informace nezbytné pro použití uvedeného odstavce.
4. Bez ohledu na odstavec 1 může do 1. dubna 1997 členský stát, bez diskriminace na základě státní příslušnosti vlastníka a totožnosti leteckého dopravce, který provozuje dané trasy nebo o ně žádá, regulovat přístup na trasy na svém území leteckým dopravcům, kterým vydal licenci v souladu s nařízením (EHS) č. 2407/92, aniž jsou dotčeny právní předpisy Společenství, a zejména pravidla hospodářské soutěže.
Článek 4
1. a) Členský stát po konzultacích s ostatními zúčastněnými členskými státy a poté, co informuje Komisi a letecké dopravce provozující trasu, může uložit závazek veřejné služby ve vztahu k pravidelné letecké dopravě, která obsluhuje okrajový nebo rozvojový region na jeho území, nebo málo používanou trasu na kterékoli regionální letiště na jeho území, je-li tato trasa považována za životně důležitou pro hospodářský vývoj regionu, ve kterém se letiště nachází, v rozsahu nezbytném k zajištění dostatečné míry pravidelné letecké dopravy, která stanovené normy návaznosti, pravidelnosti, kapacity a cen, které by letečtí dopravci nesplnili, pokud by zvažovali výhradně vlastní obchodní zájmy.
Komise závazky veřejné služby zveřejní v Úředním věstníku Evropských společenství.
b) Dostatečnost pravidelné letecké dopravy stanoví členské státy s ohledem na
i) veřejný zájem;
ii) možnost uchýlit se k jiným druhům dopravy, zejména v ostrovních regionech, a schopnost těchto druhů dopravy uspokojit dopravní potřeby brané v úvahu;
iii) tarify a přepravní podmínky, které lze nabídnout uživatelům;
iv) kombinovaný účinek všech leteckých dopravců, kteří provozují nebo zamýšlejí provozovat trasu.
c) V případech, kde jiné druhy dopravy nemohou zajistit dostatečnou a nepřetržitou dopravu, mohou zúčastněné členské státy do závazku veřejné služby zahrnout požadavek, aby každý letecký dopravce, který zamýšlí provozovat trasu, zaručil její provoz po určité období stanovené v souladu s dalšími podmínkami závazků veřejné služby.
d) Pokud žádný letecký dopravce nezahájil nebo nezamýšlí zahájit pravidelnou leteckou dopravu na trase v souladu se závazky veřejné služby uloženými na danou trasu, může členský stát omezit přístup na tuto trasu na jediného leteckého dopravce na období až tří let, po jehož uplynutí se situace přezkoumá.
Provozní právo k této dopravě je jednotlivě nebo pro skupinu tras nabídnuto ve veřejném nabídkovém řízení všem leteckým dopravcům Společenství oprávněným provozovat takovou leteckou dopravu.
Zahájení nabídkového řízení je vyhlášeno v Úředním věstníku Evropských společenství a lhůta pro podávání nabídek není kratší než jeden měsíc po dni vyhlášení.
Nabídky leteckých dopravců jsou ihned sděleny ostatním zúčastněným členským státům a Komisi.
e) Zahájení nabídkového řízení a následné smlouvy zahrnují mimo jiné
i) normy požadované závazkem veřejné služby;
ii) pravidla pro změny a vypovězení smlouvy, zejména s ohledem na nepředvídatelné změny;
iii) dobu platnosti smlouvy;
iv) sankce pro případ porušení smlouvy.
f) Výběr z podaných nabídek se provede co nejdříve s ohledem na dostatečnost dopravy včetně cen a podmínek, které lze nabídnout uživatelům, a případné náklady na vyrovnání od zúčastněného členského státu.
g) Bez ohledu na písmeno f) musí od uplynutí lhůty pro podání nabídek do provedení výběru uplynout nejméně lhůta dvou měsíců, aby členské státy měly možnost předložit připomínky.
h) Členský stát může leteckému dopravci vybranému podle písmene f) nahradit výdaje na splnění norem požadovaných závazkem veřejné služby uloženým na základě tohoto odstavce; náhrada výdajů zohlední náklady i příjmy plynoucí ze služby.
i) Členské státy přijmou nezbytná opatření k zajištění možnosti účinného přezkoumání každého rozhodnutí učiněného na základě tohoto článku, a zejména, co nejdříve, pokud tato rozhodnutí porušila právní předpisy Společenství nebo vnitrostátní právní předpisy, kterými jsou právní předpisy Společenství prováděny.
j) Byl-li závazek veřejné služby uložen v souladu s písmeny a) a c), může letecký dopravce nabídnout prodej samotných míst, pokud daný druh dopravy splňuje všechny požadavky závazku veřejné služby.
Následně se tato doprava považuje za pravidelnou leteckou dopravu.
k) Písmeno d) se nevztahuje na případy, kdy jiný zúčastněný členský stát navrhne uspokojivý náhradní druh dopravy, který plní týž závazek veřejné služby.
2. Ustanovení odst. 1 písm. d) se nevztahuje na trasy, na kterých mohou dostatečnou a nepřerušovanou dopravu zajistit jiné druhy dopravy, pokud nabízená kapacita přesahuje 30000 míst ročně.
3. Na žádost členského státu, který má za to, že rozvoj trasy je příliš omezen podmínkami odstavce 1, nebo na vlastní podnět provede Komise šetření a do dvou měsíců od obdržení žádosti přijme na základě všech důležitých činitelů rozhodnutí o tom, zda se odstavec 1 na danou trasu nadále vztahuje.
4. Komise sdělí své rozhodnutí Radě a členským státům.
Každý členský stát může předložit rozhodnutí Komise Radě ve lhůtě jednoho měsíce.
Rada může ve lhůtě jednoho měsíce přijmout kvalifikovanou většinou odlišné rozhodnutí.
Článek 5
Na domácí trasy, pro které v době vstupu tohoto nařízení v platnost byla ze zákona nebo na základě smlouvy vydána výlučná licence a na kterých jiné druhy dopravy nemohou zajistit dostatečnou a nepřerušovanou dopravu, může tato licence pokračovat do uplynutí platnosti nebo po dobu tří let, podle toho, co nastane dříve.
Článek 6
1. Bez ohledu na článek 3 může členský stát, pokud jeden z leteckých dopravců, kterému vydal licenci, začal na nové trase mezi regionálními letišti, kde kapacita nepřesahuje 30000 míst ročně, provozovat pravidelnou leteckou dopravu cestujících letadlem s ne více než 80 místy, odmítnout pravidelnou leteckou dopravu jiného leteckého dopravce po dobu dvou let, pokud není provozována letadlem s ne více než 80 místy nebo pokud není provozována tak, aby na každý let mezi danými letišti bylo k prodeji nejvíce 80 míst.
2. Ustanovení čl. 4 odst. 3 a 4 se použije ve spojení s odstavcem 1 tohoto článku.
Článek 7
Při provozování letecké dopravy je letecký dopravce Společenství oprávněn zúčastněným členským státem (zúčastněnými členskými státy) kombinovat leteckou dopravu a používat stejné číslo letu.
Článek 8
1. Tímto nařízením není dotčeno právo členského státu regulovat bez diskriminace na základě státní příslušnosti nebo totožnosti leteckého dopravce rozdělení provozu mezi letišti v rámci letištního systému.
2. Výkon provozních práv podléhá vyhlášeným pravidlům Společenství, státním, regionálním nebo místním pravidlům vztahujícím se k bezpečnosti, ochraně životního prostředí a přidělení volných letištních časů.
3. Na žádost členského státu nebo z vlastního podnětu Komise přezkoumá použití odstavců 1 a 2 a ve lhůtě jednoho měsíce od obdržení žádosti a po konzultaci s výborem podle článku 11 rozhodne, zda může členský stát nadále používat toto opatření.
Komise sdělí své rozhodnutí Radě a členským státům.
4. Každý členský stát může Radě předložit rozhodnutí Komise ve lhůtě jednoho měsíce.
Rada může za výjimečných okolností ve lhůtě jednoho měsíce přijmout kvalifikovanou většinou jiné rozhodnutí.
5. Rozhodne-li členský stát o zřízení nového letištního systému nebo změně stávajícího, informuje ostatní členské státy a Komisi.
Po ověření, že letiště jsou seskupena tak, aby sloužila jednomu městu nebo aglomeraci, zveřejní Komise revidovanou přílohu II v Úředním věstníku Evropských společenství.
Článek 9
1. Existují-li závažné problémy přetížení nebo závažné problémy s životním prostředím, odpovědný členský stát může s výhradou tohoto článku uložit podmínky pro výkon provozních práv, omezit jej, nebo odmítnout, zejména pokud mohou jiné druhy dopravy poskytnout služby uspokojivé úrovně.
2. Opatření přijatá členským státem podle odstavce 1
- jsou bez diskriminace na základě státní příslušnosti nebo totožnosti leteckého dopravce,
- mají omezenou dobu platnosti, která nepřesahuje tři roky a po uplynutí musí být přezkoumána,
- nenarušují nenáležitě účel tohoto nařízení,
- nenarušují nenáležitě hospodářskou soutěž mezi leteckými dopravci,
- nejsou restriktivnější, než je nezbytné pro řešení obtíží.
3. Považuje-li členský stát opatření podle odstavce 1 za nezbytné, uvědomí o nich nejméně tři měsíce před vstupem opatření v platnost ostatní členské státy a Komisi a řádně je odůvodní.
Opatření lze uplatňovat, pokud do jednoho měsíce od obdržení informace zúčastněný členský stát nepodá proti opatřením námitku nebo pokud je Komise nepodrobí přezkoumání podle odstavce 4.
Na žádost členského státu nebo z vlastního podnětu přezkoumá Komise opatření podle odstavce 1. Pokud se Komise ve lhůtě jednoho měsíce poté, co je informována podle odstavce 3, rozhodne opatření přezkoumat, uvede zároveň, zda smí být opatření zcela nebo zčásti uplatňováno během přezkoumání, zejména s ohledem na možné nezvratné účinky.
Po konzultaci s výborem podle článku 11 rozhodne Komise do jednoho měsíce od obdržení všech nezbytných informací, zda je opatření přiměřené a v souladu s tímto nařízením a zda není v rozporu s právními předpisy Společenství.
Komise sdělí své rozhodnutí Radě a členským státům.
Do přijetí rozhodnutí může Komise rozhodnout o prozatímních opatřeních, včetně pozastavení účinnosti opatření jako celku nebo jeho části, zejména s ohledem na možné nezvratné účinky.
5. Bez ohledu na odstavce 3 a 4 může členský stát přijmout nezbytná opatření k řešení okamžitých krátkodobých problémů, pokud jsou v souladu s odstavcem 2.
Komise a členský stát (členské státy) jsou o těchto opatřeních včetně dostatečného odůvodnění bez prodlení uvědoměny.
Pokud obtíže, které vyvolaly potřebu těchto opatření, přetrvávají déle než 14 dnů, uvědomí členský stát Komisi a ostatní členské státy a se souhlasem Komise může prodloužit platnost opatření až na dalších 14 dnů.
Na žádost zapojených členských států nebo z vlastního podnětu může Komise platnost opatření pozastavit, pokud nesplňují požadavky odstavců 1 a 2 nebo jsou jinak v rozporu s právními předpisy Společenství.
6. Každý členský stát může předložit rozhodnutí Komise Radě na základě odstavců 4 nebo 5 ve lhůtě jednoho měsíce.
Rada může za výjimečných okolností ve lhůtě jednoho měsíce přijmout kvalifikovanou většinou odlišné rozhodnutí.
7. Pokud rozhodnutí členského státu podle tohoto článku omezuje činnost leteckého dopravce Společenství na trase v rámci Společenství, použijí se stejné podmínky nebo omezení pro všechny letecké dopravce Společenství na stejné trase.
Pokud rozhodnutí zahrnuje odmítnutí nových nebo dodatkových služeb, zachází se stejně se všemi žádostmi leteckých dopravců Společenství o nové nebo dodatkové služby na této trase.
8. Aniž je dotčen čl. 8 odst. 1 a nedohodnou-li se zúčastněné členské státy jinak, nepovolí členský stát leteckému dopravci
a) zřídit novou službu nebo
b) zvýšit frekvenci stávajících služeb
mezi určitými letišti na svém území a jiným členským státem po dobu, po kterou leteckému dopravci, kterému vydal licenci tento jiný členský stát, nebylo na základě pravidel pro přidělování volných letištních časů povoleno podle čl. 8 odst. 2 zřídit novou službu nebo zvýšit frekvenci stávajících služeb na daném letišti, až do přijetí Radou a vstupu v platnost nařízení o kodexu chování pro přidělování volných letištních časů, založeného na obecné zásadě nediskriminace na základě státní příslušnosti.
Článek 10
1. Omezení kapacity se vztahují na leteckou dopravu, na kterou se vztahuje toto nařízení, pouze v míře uvedené v článcích 8 a 9 a v tomto článku.
2. Pokud použití odstavce 1 vede k vážné finanční újmě pro leteckého dopravce nebo letecké dopravce provozující pravidelnou dopravu, kterým vydal licenci členský stát, přezkoumá Komise na žádost tohoto členského státu na základě všech důležitých činitelů, včetně situace na trhu a zejména, jestliže existuje situace, kdy jsou nenáležitě ovlivněny příležitosti leteckých dopravců tohoto členského státu v hospodářské soutěži, finanční situace daných leteckých dopravců a dosaženého využití kapacity, a rozhodne, zda by měla být kapacita pravidelné letecké dopravy do tohoto členského státu a z něj na omezenou dobu stabilizována.
3. Každý členský stát může předložit rozhodnutí Komise Radě ve lhůtě jednoho měsíce.
Rada může za výjimečných okolností ve lhůtě jednoho měsíce přijmout kvalifikovanou většinou odlišné rozhodnutí.
Článek 11
1. Komisi je nápomocen poradní výbor složený ze zástupců členských států, kterému předsedá zástupce Komise.
2. Výbor doporučuje Komisi použití článků 9 a 10.
3. Komise dále může s výborem konzultovat veškeré další otázky o použití tohoto nařízení.
4. Výbor přijme svůj jednací řád.
Článek 12
1. Za účelem plnění úkolů svěřených jí tímto nařízením může Komise získávat všechny nezbytné informace od zúčastněných členských států, které rovněž zajistí opatření informací od leteckých dopravců, jimž vydaly licenci.
2. Pokud nejsou požadované informace předloženy ve lhůtě stanovené Komisí nebo jsou předloženy neúplné, vyžádá si je Komise rozhodnutím určeným zúčastněným členským státům.
Rozhodnutí uvádí, o které informace žádá, a stanoví přiměřenou lhůtu pro jejich poskytnutí.
Článek 13
Komise zveřejní zprávu o uplatňování tohoto nařízení do 1. dubna 1994, a poté v pravidelných odstupech.
Článek 14
1. Členské státy a Komise spolupracují při uplatňování tohoto nařízení.
2. Na důvěrné informace získané při použití tohoto nařízení se vztahuje profesní tajemství.
Článek 15
Nařízení (EHS) č. 2343/90 a 294/91 se nahrazují tímto nařízením s výjimkou čl. 2 písm. e) bodu ii) a přílohy I k nařízení (EHS) č. 2343/90 ve smyslu výkladu podle přílohy III tohoto nařízení a čl. 2 písm. b) a přílohy nařízení (EHS) č. 294/91.
Článek 16
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. ledna 1993.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
ze dne 23. července 1992 o tarifech a sazbách za letecké služby
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na čl. 84 odst. 2 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že je důležité zavést politiku letecké dopravy na vnitřním trhu do 31. prosince 1992, jak stanoví článek 8a Smlouvy;
vzhledem k tomu, že vnitřní trh zahrnuje území bez vnitřních hranic, na kterém je zajištěn volný pohyb zboží, osob, služeb a kapitálu;
vzhledem k tomu, že rozhodnutí Rady 87/601/EHS ze dne 14. prosince 1987 o tarifech pravidelné letecké dopravy mezi členskými státy [4] a nařízení Rady (EHS) č. 2342/90 ze dne 24. července 1990 o tarifech pravidelné letecké dopravy [5] jsou prvními kroky k dosažení vnitřního trhu, pokud jde o letecké tarify;
vzhledem k tomu, že letecké tarify by měly být zpravidla stanoveny volně působením trhu;
vzhledem k tomu, že je vhodné završit volnou tvorbu tarifů odpovídajícím zajištěním ochrany zájmů uživatelů a odvětví;
vzhledem k tomu, že je vhodné pojednávat o všech záležitostech cen v jediném nařízení;
vzhledem k tomu, že toto nařízení nahrazuje nařízení (EHS) č. 2342/90 a částečně nahrazuje nařízení Rady (EHS) č. 294/91 ze dne 4. února 1991 o provozování nákladní letecké dopravy mezi členskými státy [6],
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Toto nařízení se vztahuje na kritéria a postupy používané při stanovení tarifů a sazeb letecké dopravy zcela uvnitř Společenství.
2. Aniž je dotčen odstavec 3, nevztahuje se toto nařízení na:
a) tarify a sazby uložené jinými leteckými dopravci než dopravci Společenství;
b) tarify a sazby stanovené závazkem veřejné služby v souladu s nařízením Rady (EHS) č. 2408/92 ze dne 23. července 1992 o přístupu leteckých dopravců Společenství na letecké trasy uvnitř Společenství [7].
3. Pouze letečtí dopravci Společenství jsou oprávněni zavést nové produkty nebo nižší než stávající tarify pro rovnocenné produkty.
Článek 2
Pro účely tohoto nařízení se:
a) "leteckými tarify" rozumějí ceny vyjádřené v ECU nebo v národní měně, které cestující platí leteckým dopravcům nebo jejich zástupcům za vlastní přepravu a za přepravu svých zavazadel, a všechny podmínky pro použití těchto cen, včetně odměn a podmínek nabízených zástupcům a jiných doplňkových služeb;
b) "sazbami za místo" rozumějí ceny vyjádřené v ECU nebo v národní měně, které nájemce platí leteckým dopravcům za leteckou dopravu nájemce nebo jeho zákazníků a jejich zavazadel a všechny podmínky, za kterých se tyto ceny používají, včetně odměn a podmínek nabízených zástupcům a jiných doplňkových služeb;
c) "charterovými tarify" rozumějí ceny vyjádřené v ECU nebo v národní měně, které cestující platí nájemcům za služby, které tvoří nebo zahrnují jejich přepravu a přepravu jejich zavazadel a všechny podmínky, za kterých se tyto ceny používají, včetně odměn a podmínek nabízených zástupcům nebo jiných doplňkových služeb;
d) "sazbami za zboží" rozumějí ceny vyjádřené v ECU nebo v národní měně placené za přepravu zboží a podmínky, za kterých se tyto ceny používají, včetně odměn a podmínek nabízených zástupcům a jiných doplňkových služeb;
e) "standardními sazbami za zboží" rozumějí sazby, které letecký dopravce obvykle používá, včetně možnosti obvyklých slev;
f) "leteckou službou" rozumí let nebo série letů za účelem přepravy cestujících, zboží anebo poštovních zásilek pro cizí potřebu;
g) "leteckým dopravcem" rozumí podnik letecké dopravy s platnou provozní licencí;
h) "leteckým dopravcem Společenství" rozumí letecký dopravce s platnou provozní licencí vydanou členským státem v souladu s nařízením Rady (EHS) č. 2407/92 ze dne 23. července 1992 o vydávání licencí leteckým dopravcům;
i) "zúčastněnými členskými státy" rozumějí členské státy, uvnitř kterých nebo mezi nimiž se tarif nebo sazba používá;
j) "zapojenými členskými státy" rozumějí zúčastněné členské státy a členské státy, které vydaly licenci leteckému dopravci nebo leteckým dopravcům provozujícím danou leteckou službu;
k) "základním tarifem" rozumí nejnižší jednosměrný a zpáteční plně použitelný tarif, který je nabízen k prodeji nejméně ve stejné míře jako kterýkoli jiný plně použitelný tarif nabízený na téže letecké službě.
Článek 3
Charterové tarify a sazby za místo a zboží vybírané leteckými dopravci Společenství se stanoví volnou dohodou mezi stranami smlouvy o přepravě.
Článek 4
Letečtí dopravci provozující dopravu uvnitř Společenství informují každého, kdo o to požádá, o všech tarifech a standardních sazbách pro zboží.
Článek 5
1. Aniž je dotčeno toto nařízení, stanovují letečtí dopravci Společenství letecké tarify volně.
2. Zúčastněný členský stát nebo státy mohou bez diskriminace na základě státní příslušnosti nebo totožnosti leteckých dopravců žádat vyplnění leteckých tarifů do předepsaného formuláře.
Předložení vyplněného formuláře se nevyžaduje dříve než 24 hodin (včetně pracovního dne) před vstupem tarifu v platnost, kromě případu přistoupení k existujícímu tarifu, pro který se požaduje pouze oznámení předem.
3. Do 1. dubna 1997 může členský stát požadovat, aby letecké tarify na vnitrostátních linkách provozovaných jediným leteckým dopravcem, jemuž vydal licenci, nebo dvěma dopravci, kterým vydal licenci pro společný provoz, byly vyplněny dříve než jeden pracovní den, ale nejdříve jeden měsíc před vstupem tarifů v platnost.
4. Letecký tarif může být k dispozici pro prodej a přepravu tak dlouho, dokud není zrušen v souladu s článkem 6 nebo článkem 7.
Článek 6
1. S výhradou postupů tohoto článku může zúčastněný členský stát kdykoli rozhodnout:
a) zrušit základní tarif, který je v porovnání s celou tarifní strukturou pro leteckou linku přicházející v úvahu a jinými souvisejícími faktory, včetně konkurenční situace na trhu, nadměrně vysoký v neprospěch uživatelů ve vztahu k dlouhodobě plně rozvrženým odpovídajícím nákladům leteckého dopravce, včetně uspokojivé návratnosti kapitálu;
b) zastavit nediskriminačním způsobem další snižování tarifů na trhu, buď na lince nebo skupině linek, jestliže působení trhu vedlo k trvalému poklesu leteckých tarifů výrazně se odchylujícímu od běžných sezónních cenových výkyvů a vedoucímu k výrazným ztrátám všech zúčastněných leteckých dopravců, při respektování dlouhodobě rozvržených odpovídajících nákladů leteckých dopravců.
2. Rozhodnutí přijaté podle odstavce 1 musí být odůvodněno a oznámeno Komisi, všem ostatním zapojeným členským státům i zúčastněným leteckým dopravcům.
3. Pokud do 14 dnů ode dne obdržení oznámení žádný jiný zúčastněný členský stát ani Komise neoznámí nesouhlas odůvodněný na základě odstavce 1, může členský stát, který přijal rozhodnutí podle odstavce 1, nařídit zúčastněným leteckým dopravcům zrušit základní tarif, nebo se zdržet dalšího snižování tarifů.
4. V případě nesouhlasu může kterýkoli zapojený členský stát žádat konzultace za účelem řešení situace.
Konzultace se uskuteční do 14 dnů od podání žádosti, pokud není dohodnuto jinak.
Článek 7
Na žádost zapojeného členského státu Komise posoudí, zda rozhodnutí jednat nebo nejednat podle článku 6 je v souladu s kritérii čl. 6 odst.
1. Členský stát současně informuje ostatní zúčastněné členské státy a zúčastněné letecké dopravce.
Komise dále zveřejní v Úředním věstníku Evropských společenství, že letecké tarify byly předloženy k posouzení.
2. Bez ohledu na odstavec 1 může Komise na základě stížnosti strany s oprávněným zájmem prověřit, zda jsou letecké tarify v souladu s kritérii čl. 6 odst. 1. Komise bezodkladně zveřejní v Úředním věstníku Evropských společenství, že letecké tarify byly předloženy k posouzení.
3. Letecký tarif platný v době jeho předložení k posouzení v souladu s odstavcem 1 zůstává po dobu posuzování v platnosti. Pokud však Komise nebo Rada v souladu s odstavcem 8 rozhodne v průběhu uplynulých šesti měsíců, že obdobná nebo nižší úroveň základního tarifu na daném úseku není v souladu s kritérii čl. 6 odst. 1 písm. a), letecký tarif po dobu šetření v platnosti nezůstane.
Dále, byl-li použit odstavec 6, nepoužije zúčastněný letecký dopravce po dobu posuzování Komisí vyšší základní tarif, než který používal bezprostředně před posuzovaným základním tarifem.
4. Komise po konzultaci se zúčastněnými členskými státy přijme rozhodnutí co nejdříve a v každém případě nejpozději dvacet pracovních dnů po obdržení dostatečných informací od zúčastněných leteckých dopravců.
Komise zohlední všechny informace obdržené od zúčastněných osob.
5. Pokud letecký dopravce neposkytne požadované informace ve lhůtě stanovené Komisí nebo je předloží v neúplné formě, vyžádá si Komise jejich poskytnutí rozhodnutím. Rozhodnutí určí, které informace jsou požadovány, a stanoví přiměřenou lhůtu pro jejich poskytnutí.
6. Komise může přijmout rozhodnutí, že platný letecký tarif musí být zrušen až do dokončení posuzování, pokud letecký dopravce poskytne nesprávné informace nebo je poskytne v neúplné formě nebo je neposkytne ve lhůtě stanovené rozhodnutím podle odstavce 5.
7. Komise bez prodlení sdělí odůvodněné rozhodnutí podle odstavců 4 a 6 zúčastněným členským státům a zúčastněným leteckým dopravcům.
8. Zúčastněný členský stát se může proti rozhodnutí Komise podle odstavce 4 ve lhůtě jednoho měsíce odvolat k Radě.
Rada může kvalifikovanou většinou ve lhůtě jednoho měsíce přijmout odlišné rozhodnutí.
9. Zúčastněné členské státy zajistí, aby rozhodnutí Komise vstoupilo v platnost, pokud rozhodnutí není posuzováno Radou nebo pokud Rada v souladu s odstavcem 8 nepřijala odlišné rozhodnutí.
Článek 8
Nejméně jednou ročně konzultuje Komise se zástupci organizací uživatelů letecké dopravy ve Společenství letecké tarify a související záležitosti a za tímto účelem poskytne účastníkům odpovídající informace.
Článek 9
Komise do 1. dubna 1994 a poté pravidelně zveřejní zprávu o uplatňování tohoto nařízení.
Článek 10
1. Členské státy a Komise spolupracují při provádění tohoto nařízení, zejména pokud jde o sběr informací pro zprávu podle článku 9.
2. Na důvěrné informace získané při použití tohoto nařízení se vztahuje služební tajemství.
Článek 11
Zrušuje se nařízení (EHS) č. 2342/90.
Článek 12
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. ledna 1993.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Rady (EHS) č. 2410/92 ze dne 23. července 1992, kterým se mění nařízení (EHS) č. 3975/87, kterým se stanoví postup pro použití pravidel hospodářské soutěže pro podniky v odvětví letecké dopravy
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 87 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č.
3975/87 [4] je součástí vzájemně propojených opatření přijatých Radou jako první krok k dotvoření vnitřního trhu v dopravě; že jeho oblast působnosti byla tedy dosud omezena na mezinárodní leteckou dopravu mezi letišti Společenství;
vzhledem k tomu, že Komise nemá v současné době prostředky pro přímé šetření případů předpokládaných porušení článků 85 a 86 Smlouvy a chybí jí pravomoc rozhodnout nebo uložit takové sankce, které jsou nezbytné pro schválení dohod podle čl. 85 odst. 3, a ukončit porušování, které zjistí, pokud jde o dopravu v rámci členského státu;
vzhledem k tomu, že letecká doprava uskutečňovaná v rámci členského státu je nyní předmětem liberalizačních opatření Společenství; že je proto žádoucí stanovit pravidla, podle kterých může Komise v úzkém a stálém spojení s příslušnými orgány členských států přijmout opatření pro použití článků 85 a 86 Smlouvy v této oblasti letecké dopravy za situace, kdy by mohl být dotčen obchod mezi členskými státy;
vzhledem k tomu, že je třeba vytvořit bezpečný a jasný právní rámec pro leteckou dopravu v rámci členského státu a přitom zajistit jednotné používání pravidel hospodářské soutěže; že je proto třeba rozšířit oblast působnosti nařízení (EHS) č. 3975/87 na tuto oblast letecké dopravy,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V čl. 1 odst. 2 nařízení (EHS) č. 3975/87 se zrušuje slovo "mezinárodní".
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
ze dne 23. července 1992, kterým se mění nařízení (EHS) č. 3976/87 o použití čl. 85 odst. 3 Smlouvy na určité kategorie dohod a jednání ve vzájemné shodě v odvětví letecké dopravy
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 87 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že podle nařízení Rady (EHS) č.
3975/87 ze dne 14. prosince 1987, kterým se stanoví postup pro použití pravidel hospodářské soutěže pro podniky v odvětví letecké dopravy [4], má Komise nyní pravomoc uplatňovat pravidla hospodářské soutěže na leteckou dopravu v rámci členského státu; že je proto žádoucí stanovit možnost přijímání blokových výjimek použitelných v této oblasti dopravy;
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č. 3976/87 [5] zmocňuje Komisi prohlásit formou nařízení, že se čl. 85 odst. 1 nevztahuje na určité kategorie dohod mezi podniky, rozhodnutí sdružení podniků a jednání ve vzájemné shodě;
vzhledem k tomu, že pravomoc přijímat tyto blokové výjimky, aby se leteckým dopravcům umožnilo přizpůsobit se více konkurenčnímu prostředí vyplývající ze změn v úpravách vztahujících se na mezinárodní leteckou dopravu uvnitř Společenství, byla stanovena na omezenou dobu, která uplynula dnem 31. prosince 1992;
vzhledem k tomu, že pokračování blokových výjimek po uvedeném dni je odůvodněné dalšími opatřeními k liberalizaci odvětví letecké dopravy přijatými Společenstvím; že rozsah těchto blokových výjimek a k nim připojené podmínky by měla definovat Komise v úzké spolupráci s členskými státy, berouce v úvahu změny konkurenčního prostředí, jež nastaly od doby vstupu nařízení (EHS) č. 3976/87 v platnost,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (EHS) č. 3976/87 se mění takto:
1. V článku 1 se zrušuje slovo "mezinárodní".
2. V článku 2 se odstavec 2 nahrazuje tímto:
"2. Komise může přijmout taková nařízení, zejména pokud jde o dohody, rozhodnutí nebo jednání ve vzájemné shodě, jejichž cílem je
- společné plánování a koordinace letových řádů,
- konzultace o sazbách pro přepravu cestujících a zavazadel a nákladu na pravidelných leteckých linkách,
- společné provozování nových nebo méně vytížených pravidelných leteckých linek,
- přidělování volných letištních časů (slotů) na letištích a letových řádů; Komise zajistí slučitelnost se zásadami kodexu chování přijatého Radou,
- společný nákup, rozvoj a provoz automatizovaných rezervačních systémů týkajících se tvorby letových řádů, rezervací a vystavování letenek leteckými dopravci; Komise zajistí slučitelnost se zásadami kodexu chování přijatého Radou."
3. Článek 3 se nahrazuje tímto:
"Článek 3
Každé nařízení přijaté podle článku 2 je použitelné po určité období.
Může být zrušeno anebo změněno v případě změny okolností u kterékoliv skutečnosti, která byla důvodem pro jeho přijetí; v tom případě se stanoví lhůta pro změny dohod a jednání ve vzájemné shodě, na které se vztahovalo předchozí nařízení před zrušením nebo změnou."
4. Zrušuje se článek 8.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
ze dne 27. července 1992, kterým se mění část druhá nařízení (EHS) č. 1612/68 o volném pohybu pracovníků uvnitř Společenství
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 49 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že volný pohyb pracovníků uvnitř Společenství je základní právo stanovené Smlouvou;
vzhledem k tomu, že pro dosažení účinnosti volného pohybu pracovníků, kteří jsou státními příslušníky členských států, je nezbytné posílit mechanismy pro dosažení rovnováhy mezi nabídkou a poptávkou po zaměstnání stanovené v nařízení (EHS) č. 1612/68 [4];
vzhledem k tomu, že zásada nediskriminace pracovníků ve Společenství znamená, že pro všechny státní příslušníky členských států se uznává, ve skutečnosti i podle práva, stejná přednost pro přístup k zaměstnání, jakou mají pracovníci daného státu; že tato stejná přednost se uplatňuje v rámci mechanismu při dosahování rovnováhy mezi nabídkou a poptávkou po zaměstnání;
vzhledem k tomu, že je důležité dbát na co největší průhlednost trhu práce Společenství, zejména při určování nabídky a poptávky po zaměstnání, které podléhají vyrovnání na úrovni Společenství,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (EHS) č. 1612/68 se mění takto:
1.
Netýká se českého znění.
2. V článku 14:
- se v odstavci 1 zrušují slova "podle regionů a oborů",
- se odstavec 2 nahrazuje tímto:
"2. Komise určí s co nejvyšším ohledem na stanovisko technického výboru způsob, kterým se připravují informace uvedené v odstavci 1.",
- se v odst. 3 první větě slova "ve shodě s technickým výborem" nahrazují slovy "s co nejvyšším ohledem na stanovisko technického výboru",
- netýká se českého znění.
3. Článek 15 se nahrazuje tímto:
"Článek 15
1. Zvláštní služba každého členského státu pravidelně předává zvláštním službám ostatních členských států a Evropskému koordinačnímu úřadu:
a) nabídky volných pracovních míst, kterým by mohli vyhovět státní příslušníci ostatních členských států;
b) nabídky volných pracovních míst určené členským státům;
c) žádosti o zaměstnání osob, které formálně prohlásily, že chtějí pracovat v jiném členském státě;
d) informace podle regionů a oborů činnosti o uchazečích o zaměstnání, kteří prohlásili, že jsou připraveni vykonávat zaměstnání v jiné zemi.
Zvláštní služba každého členského státu předá tyto informace co nejdříve příslušným službám a subjektům zaměstnanosti.
2. Volná pracovní místa a žádosti o zaměstnání uvedené v odstavci 1 jsou rozšiřovány podle jednotného systému vypracovaného Evropským koordinačním úřadem ve spolupráci s technickým výborem.
Bude-li to nezbytné, může Evropský koordinační úřad tento systém ve spolupráci s technickým výborem upravit."
4. Článek 16 se nahrazuje tímto:
"Článek 16
1. Všechny nabídky volných pracovních míst podle článku 15 předložené službám zaměstnanosti členského státu se oznamují příslušným službám zaměstnanosti ostatních dotyčných členských států, které je zpracují.
Tyto služby předloží službám prvního členského státu vhodné a přesné žádosti o zaměstnání.
2. Na žádosti o zaměstnání podle čl. 15 odst. 1 písm. c) odpovědí příslušné služby členských států v přiměřené lhůtě, která nesmí přesáhnout jeden měsíc.
3. Služby zaměstnanosti přiznají pracovníkům, kteří jsou státními příslušníky členských států, stejnou přednost, jaká je udělována tuzemským pracovníkům vůči státním příslušníkům třetích států."
5. V čl. 17 odst. 1
- netýká se českého znění,
- se v písm. a) bodu i) slovo "výkazů" nahrazuje slovem "zpráv",
- se písmeno b) nahrazuje tímto:
- "b) služby místně příslušné pro pohraniční oblasti dvou nebo více členských států si pravidelně vyměňují údaje týkající se volných pracovních míst a žádostí o zaměstnání na své úrovni a provádějí přímo mezi sebou, v souladu se svými vztahy s ostatními službami zaměstnanosti svých zemí, zprostředkování a vyrovnání nabídky a poptávky po zaměstnání.
Je-li to nezbytné, vytvoří služby místně příslušné pro pohraniční oblasti rovněž postupy pro spolupráci a služby s cílem poskytnout
- uživatelům co nejvíce užitečných informací o různých hlediscích mobility a
- sociálním a hospodářským partnerům, sociálním službám (zejména veřejným, soukromým nebo veřejně prospěšným) a všem dotyčným institucím soubor koordinovaných opatření v oblasti mobility;".
6. V článku 19
- se odstavec 1 nahrazuje tímto:
"1. Na základě zprávy Komise vypracované v souladu s informacemi poskytnutými členskými státy analyzují tyto státy spolu s Komisí alespoň jednou ročně výsledky opatření provedených na úrovni Společenství v oblasti nabídky volných pracovních míst a žádostí o zaměstnání.",
- se doplňuje nový odstavec, který zní:
"3. Každé dva roky podá Komise Evropskému parlamentu, Radě a Hospodářskému a sociálnímu výboru zprávu o uplatňování části druhé tohoto nařízení, v níž shrne informace a údaje získané z provedených studií a výzkumů a ukáže veškerá užitečná zjištění týkající se vývoje trhu práce ve Společenství."
7. Článek 20 se zrušuje.
8. Příloha se zrušuje.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 2719/92 ze dne 11. září 1992 o průvodním úředním dokladu při přepravě výrobků podléhajících spotřební dani v rámci režimu s podmíněným osvobozením od spotřební daně
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 92/12/EHS ze dne 25. února 1992 o obecné úpravě, držení, pohybu a sledování výrobků podléhajících spotřební dani [1], a zejména na čl. 18 odst. 1 a čl. 19 odst. 1 uvedené směrnice,
s ohledem na stanovisko Výboru pro spotřební daně,
vzhledem k tomu, že přeprava výrobků podléhajících spotřební dani v rámci opatření s podmíněným osvobozením od spotřební daně se uskutečňuje mezi daňovými sklady a mezi daňovým skladem a registrovaným nebo neregistrovaným hospodářským subjektem; že je třeba závazně stanovit formu a obsah průvodního dokladu, kterým může být úřední nebo obchodní doklad;
vzhledem k tomu, že je nutno určit, kdo předá příslušným orgánům čtvrté vyhotovení průvodního dokladu, které je pro ně určeno, a jakým způsobem tak má učinit; že je účelné a praktické přenést tuto povinnost na příjemce zboží v zemi určení, protože pouze on je schopen předložit orgánům pro něj příslušným tento doklad důležitý pro účely daňové kontroly bez nebezpečí, že bude zaslán na nesprávné místo; že čtvrté vyhotovení by rovněž v případě, že to příslušné orgány země určení vyžadují, mělo obsahovat potvrzení o převzetí zboží, které informuje tyto orgány, že zboží bylo přijato do daňového skladu příjemce,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Jako úřední průvodní doklad pro přepravu výrobků podléhajících spotřební dani ve smyslu čl. 3 odst. 1 směrnice 92/12/EHS v rámci opatření s podmíněným osvobozením od spotřební daně se použije vzor uvedený v příloze, přičemž se dodržují pokyny pro vyplnění uvedené na rubu vyhotovení 1.
Článek 2
1. Úřední doklad může být nahrazen obchodním dokladem, pokud obsahuje stejné údaje, jaké jsou vyžadovány pro úřední doklad.
2. Pokud se pro obchodní doklad použije jiný vzor než vzor úředního dokladu, musí obsahovat stejné údaje, jaké jsou vyžadovány pro úřední doklad, a povaha těchto údajů musí být vyznačena číslem odpovídající kolonky úředního dokladu.
Článek 3
Jsou-li výrobky podléhající spotřební dani přepravovány pevným potrubím, mohou zúčastněné členské státy na základě vzájemné dohody umožnit, aby byly druh a množství zboží přepravovaného mezi odesílajícím daňovým skladem a příjemcem oznámeny pomocí počítačového zpracování dat, které v tomto případě nahrazuje průvodní doklad.
Dohoda by měla zajistit, aby byly evidovány veškeré údaje potřebné pro kontrolu skladování a vybrání daně.
Článek 4
Pokud to vyžadují příslušné orgány země určení, je příjemce zboží povinen opatřit čtvrté vyhotovení průvodního dokladu stejným potvrzením o přijetí zboží (vratná kopie) jako třetí vyhotovení a předložit je příslušnému orgánu, kterému obdržení zboží oznamuje, podle jeho pokynů.
Článek 5
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. ledna 1993.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (EHS) č. 2812/92 ze dne 25. září 1992 o zařazení určitého zboží do kombinované nomenklatury
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku [1], naposledy pozměněné nařízením Komise (EHS) č.
1039/92 [2], a zejména na článek 9 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že k zajištění jednotného uplatňování kombinované nomenklatury tvořící přílohu uvedeného nařízení je nezbytné přijmout opatření k zařazení zboží uvedeného v příloze tohoto nařízení;
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č. 2658/87 stanovilo všeobecná pravidla pro výklad kombinované nomenklatury a že se tato pravidla vztahují i na každou jinou nomenklaturu, která je na ní plně nebo částečně založena nebo ji rozšiřuje o další třídění a která je zřízena zvláštními předpisy Společenství za účelem uplatňování celních nebo jiných opatření týkajících se obchodu se zbožím;
vzhledem k tomu, že podle uvedených všeobecných pravidel musí být zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze tohoto nařízení zařazeno na základě odůvodnění ve sloupci 3 do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro nomenklaturu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze se v kombinované nomenklatuře zařazuje do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2 této tabulky.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 28, 100a a 113 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
ve spolupráci s Evropským parlamentem [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že Společenství je založeno na celní unii; že je žádoucí jak v zájmu hospodářských subjektů Společenství, tak celních správ shromáždit celní předpisy, které jsou v současnosti rozptýleny ve velkém počtu nařízení a směrnic Společenství, do jediného kodexu; že tento úkol má zásadní význam pro vnitřní trh;
vzhledem k tomu, že takto sestavený celní kodex Společenství (dále jen "kodex") musí převzít platné celní předpisy; že je však žádoucí pozměnit tyto předpisy za účelem jejich většího sladění, zjednodušení i zaplnění některých přetrvávajících mezer s cílem přijetí úplné úpravy této oblasti na úrovni Společenství;
vzhledem k tomu, že vycházeje z myšlenky vnitřního trhu, musí tento kodex obsahovat obecná pravidla a postupy, které zajistí uplatnění sazebních a ostatních opatření zaváděných na úrovni Společenství v rámci obchodu se zbožím mezi Společenstvím a třetími zeměmi, a to včetně opatření v oblasti zemědělské a obchodní politiky zohledňujících požadavky těchto společných politik;
vzhledem k tomu, že je žádoucí stanovit, že používáním tohoto kodexu nejsou dotčeny zvláštní předpisy přijaté v jiných oblastech; že tato zvláštní pravidla mohou existovat nebo být zavedena mimo jiné v souvislosti s právní úpravou zemědělství, statistiky, obchodní politiky nebo vlastních zdrojů;
vzhledem k tomu, že za účelem zajištění rovnováhy mezi potřebami celní správy zajistit řádné provádění celních předpisů na jedné straně a uplatňování práva hospodářských subjektů na spravedlivé zacházení na straně druhé, musí být celní správě mimo jiné přiznány rozsáhlé kontrolní pravomoci a uvedeným hospodářským subjektům právo na podání opravných prostředků; že zavedení systému celního odvolání vyžaduje, aby Spojené království zavedlo nové správní postupy, které nemohou zavedeny dříve než 1. ledna 1995;
vzhledem k tomu, že s ohledem na prvořadou důležitost zahraničního obchodu pro Společenství by celní formality a kontroly měly být zrušeny nebo alespoň udržovány na co nejnižší úrovni;
vzhledem k tomu, že je důležité zaručit jednotné uplatňování tohoto kodexu a za tím účelem stanovit postup Společenství, který umožní stanovit prováděcí pravidla k němu v přiměřené době; že by měl být zřízen Výbor pro celní kodex k zajištění úzké a účinné spolupráce mezi členskými státy a Komisí v této oblasti;
vzhledem k tomu, že při přijímání prováděcích opatření k tomuto kodexu je třeba věnovat nejvyšší pozornost tomu, aby se zabránilo jakýmkoliv podvodům nebo nesrovnalostem, které by měly nepříznivý dopad na obecný rozpočet Evropských společenství,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
HLAVA I OBECNÁ USTANOVENÍ
KAPITOLA 1
OBLAST PŮSOBNOSTI A ZÁKLADNÍ DEFINICE
Článek 1
Celní předpisy se skládají z tohoto kodexu a z předpisů přijatých k jeho provádění na úrovni Společenství nebo na vnitrostátní úrovni.
Aniž jsou dotčeny zvláštní předpisy upravující jiné oblasti, vztahuje se tento kodex:
- na obchod mezi Společenstvím a třetími zeměmi,
- na zboží, na něž se vztahují Smlouva o založení Evropského společenství uhlí a oceli, Smlouva o založení Evropského hospodářského společenství nebo Smlouva o založení Evropského společenství pro atomovou energii.
Článek 2
1. Nestanoví-li jinak mezinárodní úmluvy nebo zvyklosti omezené zeměpisné nebo hospodářské působnosti nebo autonomní opatření Společenství, používají se celní předpisy Společenství jednotně na celém celním území Společenství.
2. Některá ustanovení celních předpisů lze rovněž použít mimo celní území Společenství v rámci zvláštních předpisů nebo v rámci mezinárodních smluv.
Článek 3
1. Celní území Společenství zahrnuje:
- území Belgického království,
- území Dánského království, s výjimkou Faerských ostrovů a Grónska,
- území Spolkové republiky Německo, s výjimkou ostrova Helgoland a území Büsingen (smlouva ze dne 23. listopadu 1964 mezi Spolkovou republikou Německo a Švýcarskou konfederací),
- území Španělského království, s výjimkou Ceuty a Melilly,
- území Řecké republiky,
- území Francouzské republiky, s výjimkou zámořských území a územních samosprávných celků,
- území Irska,
- území Italské republiky, s výjimkou obcí Livigno a Campione d'Italia a vnitrozemských vod jezera Lugano mezi břehem a politickou hranicí oblasti od Ponte Tresa k Porto Ceresio,
- území Lucemburského velkovévodství,
- území Nizozemského království v Evropě,
- území Portugalské republiky,
- území Spojeného království Velké Británie a Severního Irska, britských Normanských ostrovů a ostrova Man.
2. Následující území, nacházející se mimo území členských států, jsou s ohledem na úmluvy a smlouvy, které se na ně vztahují, považována za součást celního území Společenství:
a) NĚMECKO
Rakouská území Jungholz a Mittelberg, jak je vymezují tyto smlouvy:
- pro Jungholz: smlouva ze dne 3. května 1868 (Bayrisches Regierungsblatt 1868, s. 1245),
- pro Mittelberg: smlouva ze dne 2. prosince 1890 (Reichsgesetzblatt 1891, s. 59).
b) FRANCIE
Území Monackého knížectví, jak je vymezuje celní úmluva podepsaná v Paříži dne 18. května 1963 (Journal officiel ze dne 27. září 1963, s. 8679).
c) ITÁLIE
Území Republiky San Marino, jak je vymezuje úmluva ze dne 31. března 1939 (zákon č. 1120 ze dne 6. června 1939).
3. Celní území Společenství zahrnuje pobřežní vody, vnitřní mořské vody a vzdušný prostor členských států a území uváděná v odstavci 2 s výjimkou pobřežních vod, vnitřních mořských vod a vzdušného prostoru těch území, která nejsou součástí celního území Společenství podle odstavce 1.
Článek 4
Pro účely tohoto kodexu se
1. "osobou" rozumí:
- fyzická osoba,
- právnická osoba,
- nebo pokud tak stanoví platné právní předpisy, sdružení osob uznaná jako způsobilá k právním úkonům, ačkoli nemají právní subjektivitu právnických osob;
2. "osobou usazenou ve Společenství" rozumí:
- v případě fyzické osoby osoba, která má obvyklé bydliště ve Společenství,
- v případě právnické osoby nebo sdružení osob osoba, která má sídlo, řídící ústředí nebo stálou provozovnu ve Společenství;
3. "celními orgány" rozumějí orgány příslušné mimo jiné k provádění celních předpisů;
4. "celním úřadem" rozumí úřad, kde lze splnit všechny nebo některé z formalit předepsaných celními předpisy;
5. "rozhodnutím" rozumí správní akt vydaný celním orgánem vztahující se k celním předpisům, kterým se rozhoduje v jednotlivém případě a který má právní účinky vůči jedné nebo více určitým nebo určitelným osobám; tento pojem zahrnuje mimo jiné i závaznou informaci o sazebním zařazení zboží ve smyslu článku 12;
6. "celním statusem" rozumí postavení zboží vyjadřující, že se jedná o zboží Společenství, nebo o zboží, které není zbožím Společenství;
7. "zbožím Společenství" rozumí zboží:
- zcela vyrobené nebo získané na celním území Společenství za podmínek uvedených v článku 23, aniž k němu bylo přidáno zboží dovezené ze zemí nebo území, které netvoří součást celního území Společenství,
- dovezené ze zemí nebo území, které netvoří součást celního území Společenství, a propuštěné do volného oběhu,
- vyrobené nebo získané na celním území Společenství buď zcela ze zboží uvedeného v druhé odrážce, nebo ze zboží uvedeného v první a druhé odrážce;
8. "zbožím, které není zbožím Společenství" rozumí jiné zboží než zboží uvedené v bodu 7.
Aniž jsou dotčeny články 163 a 164, ztrácí zboží Společenství svůj celní status v okamžiku, kdy je skutečně vyvezeno z celního území Společenství;
9. "celním dluhem" rozumí povinnost osoby zaplatit dovozní clo (celní dluh při dovozu) nebo vývozní clo (celní dluh při vývozu), které je uplatňováno pro určité zboží podle platných předpisů Společenství;
10. "dovozním clem" rozumějí:
- clo a poplatky s rovnocenným účinkem vybírané při dovozu zboží,
- zemědělské dávky a jiné dovozní poplatky zavedené v rámci společné zemědělské politiky nebo v rámci zvláštních režimů pro některé druhy zboží vzniklého zpracováním zemědělských produktů;
11. "vývozním clem" rozumějí:
- clo a poplatky s rovnocenným účinkem vybírané při vývozu zboží,
- zemědělské dávky a jiné vývozní poplatky zavedené v rámci společné zemědělské politiky nebo v rámci zvláštních úprav platných pro některé druhy zboží vzniklého zpracováním zemědělských produktů;
12. "dlužníkem" rozumí osoba, která má povinnost zaplatit celní dluh;
13. "dohledem ze strany celních orgánů" rozumí obecná činnost těchto orgánů, jíž se zajišťuje dodržování celních předpisů a případně i dalších právních předpisů vztahujících se na zboží podléhající celnímu dohledu;
14. "kontrolou ze strany celních orgánů" rozumí provádění zvláštních úkonů jako prohlídka zboží, prověřování existence a pravosti dokladů, kontrola účetních dokladů a jiných záznamů, kontrola dopravních prostředků, kontrola zavazadel a jiného zboží převáženého osobami nebo na osobách a provádění úředních šetření s cílem zajistit, aby byly dodržovány celní předpisy a případně i další právní předpisy vztahující se na zboží podléhající celnímu dohledu;
15. "celně schváleným určením zboží" rozumí:
a) propuštění zboží do celního režimu;
b) umístění zboží do svobodného pásma nebo svobodného skladu;
c) zpětný vývoz zboží z celního území Společenství;
d) zničení zboží;
e) přenechání zboží ve prospěch státu;
16. "celním režimem" rozumí
a) propuštění do volného oběhu;
b) tranzit;
c) uskladňování v celním skladu;
d) aktivní zušlechťovací styk;
e) přepracování pod celním dohledem;
f) dočasné použití;
g) pasivní zušlechťovací styk;
h) vývoz;
17. "celním prohlášením" rozumí úkon, jímž osoba projevuje předepsanou formou a způsobem vůli, aby bylo zboží propuštěno do určitého režimu;
18. "deklarantem" rozumí osoba, která činí celní prohlášení vlastním jménem, nebo osoba, jejímž jménem je celní prohlášení činěno;
19. "předložením zboží k celnímu řízení" rozumí oznámení celním orgánům učiněné stanoveným způsobem, že zboží bylo přepraveno na celní úřad nebo jiné místo určené nebo schválené celními orgány;
20. "propuštěním zboží" rozumí úkon, kterým celní orgány umožňují nakládat se zbožím za podmínek celního režimu, do nějž je propuštěno;
21. "držitelem celního režimu" rozumí osoba, jejíž jménem bylo celní prohlášení učiněno, nebo osoba, na niž byla převedena práva a povinnosti uvedené osoby vyplývající z celního režimu;
22. "držitelem povolení" rozumí osoba, jíž bylo uděleno povolení;
23. "platnými předpisy" rozumějí předpisy Společenství nebo vnitrostátní předpisy;
24. "postupem projednávání ve výboru" rozumí postup upravený nebo zmíněný v článku 249.
KAPITOLA 2
RŮZNÁ OBECNÁ USTANOVENÍ TÝKAJÍCÍ SE ZEJMÉNA PRÁV A POVINNOSTÍ OSOB V SOUVISLOSTI S CELNÍMI PŘEDPISY
Oddíl 1
Zastupování
Článek 5
1. Za podmínek stanovených v čl. 64 odst. 2 a s výhradou předpisů přijatých na základě čl. 243 odst. 2 písm. b) se může každá osoba nechat v jednání s celními orgány zastoupit pro provádění všech úkonů a formalit stanovených celními předpisy.
2. Toto zastoupení může být
- přímé, kdy zástupce jedná jménem a na účet jiné osoby, nebo
- nepřímé, kdy zástupce jedná vlastním jménem na účet jiné osoby.
Členský stát může na svém území omezit právo činit celní prohlášení
- v přímém zastoupení nebo
- v nepřímém zastoupení
tím, že zástupce musí být celním zástupcem, který provozuje své povolání na celním území daného členského státu.
3. S výjimkou případů uvedených v čl. 64 odst. 2 písm. b) a odst. 3 musí být zástupce usazen ve Společenství.
4. Zástupce musí prohlásit, že jedná na účet zastoupené osoby, blíže vymezit, zda se jedná o zastoupení přímé či nepřímé, a být zmocněn jednat jako zástupce.
Osoba, která neprohlásí, že jedná jménem nebo na účet jiné osoby, nebo prohlásí, že jedná jménem nebo na účet jiné osoby, aniž je zmocněna, se považuje za osobu jednající vlastním jménem a na vlastní účet.
5. Celní orgány mohou požadovat od každé osoby, která prohlašuje, že jedná jménem nebo na účet jiné osoby, aby prokázala své zmocnění jednat jako zástupce.
Oddíl 2
Rozhodnutí v rámci celních předpisů
Článek 6
1. Jestliže osoba požaduje, aby celní orgány přijaly rozhodnutí v rámci celních předpisů, musí jim poskytnout veškeré skutečnosti a doklady, které celní orgány potřebují k přijetí tohoto rozhodnutí.
2. Rozhodnutí musí být přijato a oznámeno žadateli co nejrychleji.
Byla-li žádost o rozhodnutí podána písemně, musí být rozhodnutí přijato ve lhůtě stanovené podle platných předpisů, počítané ode dne, kdy tuto žádost obdržely celní orgány.
Rozhodnutí musí být sděleno žadateli písemně.
Nejsou-li celní orgány schopny lhůtu dodržet, mohou ji prodloužit.
V tomto případě však o tom musí vyrozumět žadatele před uplynutím stanovené lhůty s uvedením důvodů, které vedly k překročení lhůty, a s uvedením další lhůty, kterou považují za nezbytnou k rozhodnutí o žádosti.
3. Písemná rozhodnutí celních orgánů, jimiž se žádosti zamítají nebo která jsou v neprospěch osob, jimž jsou určena, musí obsahovat odůvodnění.
Dále musí obsahovat poučení o právu na odvolání podle článku 243.
4. Může být stanoveno, že se první věta odstavce 3 vztahuje i na ostatní rozhodnutí.
Článek 7
S výjimkou případů uvedených v čl. 244 druhém pododstavci jsou přijatá rozhodnutí ihned vykonatelná celními orgány.
Článek 8
1. Rozhodnutí ve prospěch zúčastněné osoby se zruší, pokud bylo vydáno na základě nesprávných nebo neúplných skutečností a
- žadatel věděl nebo rozumně mohl vědět, že údaje byly nesprávné nebo neúplné a
- že rozhodnutí by nemohlo být přijato na základě správných nebo úplných skutečností.
2. Zrušení rozhodnutí se oznámí osobám, kterým bylo rozhodnutí určeno.
3. Zrušení nabývá účinku dnem, kdy bylo zrušené rozhodnutí přijato.
Článek 9
1. Rozhodnutí ve prospěch zúčastněné osoby je odvoláno nebo změněno v případech jiných než uvedených v článku 8, pokud jedna nebo více podmínek pro jeho vydání nebyly nebo již nejsou splněny.
2. Rozhodnutí ve prospěch zúčastněné osoby lze odvolat, nesplní-li osoba, jíž je určeno, povinnost, která je jí uložena tímto rozhodnutím.
3. Odvolání nebo změna rozhodnutí se sdělí osobám, kterým bylo rozhodnutí určeno.
4. Odvolání rozhodnutí nebo jeho změna nabývá účinku dnem oznámení.
Ve výjimečných případech, pokud to vyžadují oprávněné zájmy osoby, které bylo rozhodnutí určeno, však mohou celní orgány odložit nabytí účinku odvolání nebo změny rozhodnutí.
Článek 10
Články 8 a 9 nejsou dotčeny vnitrostátními předpisy, které stanoví, že rozhodnutí nemají účinky nebo pozbývají své účinky z důvodů, které nesouvisejí s celními předpisy.
Oddíl 3
Informace
Článek 11
1. Každá osoba může od celních orgánů požadovat informaci o používání celních předpisů.
Nevztahuje-li se žádost na skutečně zamýšlený dovoz nebo vývoz, mohou ji celní orgány zamítnout.
2. Informace se žadateli poskytují zdarma.
Jestliže však celním orgánům vzniknou zvláštní výdaje, zejména v důsledku provedení rozboru nebo odborného posouzení zboží nebo v důsledku vrácení zboží žadateli, může být po žadateli požadována jejich úhrada.
Článek 12
1. Celní orgány vydávají na základě písemné žádosti závazné informace o sazebním zařazení zboží způsobem stanoveným postupem projednávání ve výboru.
2. Závazná informace o sazebním zařazení zboží je závazná pro celní orgány ve vztahu k oprávněné osobě pouze pro účely sazebního zařazení zboží.
Závazná informace o sazebním zařazení zboží je závazná pro celní orgány pouze pro zboží, u nějž byly splněny celní formality po dni vydání této závazné informace.
3. Oprávněná osoba musí prokázat, že zboží uvedené v celním prohlášení zcela odpovídá zboží, které je popsáno v závazné informaci o sazebním zařazení zboží.
4. Závazná informace o sazebním zařazení zboží je platná po dobu šesti let ode dne vydání.
Odchylně od článku 8 je závazná informace o sazebním zařazení zboží zrušena, byla-li vydána na základě nesprávných nebo neúplných údajů poskytnutých žadatelem.
5. Závazná informace o sazebním zařazení zboží pozbývá platnosti,
a) bylo-li vydáno nařízení a informace proto nadále není v souladu s právními předpisy;
b) není-li nadále v souladu s výkladem některé z nomenklatur uvedených v čl. 20 odst. 6 buď na úrovni Společenství z důvodů změny vysvětlivek ke kombinované nomenklatuře, nebo na základě rozsudku Soudního dvora Evropských společenství, nebo na mezinárodní úrovni z důvodu stanoviska k zařazení nebo z důvodu změny vysvětlivek k nomenklatuře harmonizovaného systému označování a číselného popisu zboží přijaté Radou pro celní spolupráci; v tom případě pozbývá závazná informace o sazebním zařazení zboží platnosti dnem vyhlášení uvedených opatření nebo, v případě mezinárodních opatření, dnem zveřejnění sdělení Komise v řadě C Úředního věstníku Evropských společenství;
c) jakmile je oprávněné osobě oznámeno odvolání nebo změna závazné informace o sazebním zařazení zboží.
Oprávněná osoba, které byla vydána závazná informace o sazebním zařazení zboží, jež pozbývá platnosti podle odst. 5 písm. b) nebo c), může tuto informaci nadále používat po dobu šesti měsíců ode dne vyhlášení nebo oznámení, jestliže na základě této závazné informace uzavřela předtím, než bylo přijato dané opatření, závazné a konečné smlouvy o prodeji nebo nákupu zboží.
Jedná-li se však o produkty, pro něž se předkládá potvrzení o dovozu, vývozu nebo předběžné určující potvrzení při vyřizování celních formalit, je doba šesti měsíců nahrazena dobou platnosti potvrzení.
V případě uvedeném v odst. 5 písm. a) lze nařízením stanovit dobu, po kterou se použije předchozí pododstavec.
7. Zařazení podle závazné informace o sazebním zařazení zboží lze za podmínek stanovených v odstavci 6 použít pouze pro účely
- vyměření dovozních a vývozních cel,
- výpočtu vývozních náhrad a dalších částek, jimiž jsou dotovány dovozy nebo vývozy v rámci společné zemědělské politiky,
- použití potvrzení o dovozu, vývozu nebo předběžného určujícího potvrzení, které se předkládá při vyřizování formalit pro přijetí celního prohlášení týkajícího se daného zboží, pokud byla potvrzení vystavena na základě dotyčné informace.
Mimo to lze ve výjimečných případech, kdy hrozí, že bude narušen řádný chod systému stanoveného v rámci společné zemědělské politiky, přijmout rozhodnutí o odchylce od odstavce 6 postupem podle článku 38 nařízení (EHS) č. 136/66/EHS [4] a odpovídajících článků ostatních nařízení o společné organizaci trhů.
Oddíl 4
Jiná ustanovení
Článek 13
Celní orgány mohou v souladu s podmínkami stanovenými v platných předpisech provádět veškeré kontroly, které považují za nezbytné pro zajištění řádného používání celních předpisů.
Článek 14
Pro účely používání celních předpisů musí každá osoba, která se přímo nebo nepřímo podílí na dotyčných operacích za účelem obchodu se zbožím, poskytnout celním orgánům na jejich žádost a v případně stanovených lhůtách všechny doklady a informace bez ohledu na použitý nosič údajů a veškerou potřebnou pomoc.
Článek 15
Na veškeré informace, které jsou důvěrné povahy nebo jsou poskytovány jako důvěrné, se vztahuje povinnost mlčenlivosti a celní orgány je nesmí dále sdělovat bez výslovného zmocnění osobou nebo orgánem, který je poskytl; sdělení těchto informací se povoluje tehdy, kdy jsou tak celní orgány povinny nebo oprávněny učinit na základě platných předpisů, zejména v souvislosti s ochranou údajů nebo soudním řízením.
Článek 16
Zúčastněné osoby musí uchovávat doklady uvedené v článku 14 pro účely kontroly ze strany celních orgánů po dobu uvedenou v platných předpisech a nejméně po dobu tří kalendářních let bez ohledu na použitý nosič údajů.
Tato lhůta počíná běžet od konce roku, kdy
a) bylo přijato prohlášení s návrhem na propuštění zboží do volného oběhu nebo k vývozu v případě zboží propuštěného do volného oběhu za podmínek jiných než uvedených v písmenu b), nebo zboží navrženého v celním prohlášení k vývozu;
b) zboží přestává být předmětem celního dohledu v případě zboží propuštěného do volného oběhu se sníženou nebo nulovou sazbou dovozního cla z důvodu jeho použití ke zvláštním účelům;
c) je ukončen daný celní režim v případě zboží propuštěného do jiného celního režimu;
d) zboží opustí svobodné pásmo nebo svobodný sklad v případě zboží umístěného ve svobodném pásmu nebo ve svobodném skladu.
Aniž je dotčen čl. 221 odst. 3 druhá věta, zjistí-li celní orgány při kontrole ve vztahu k celnímu dluhu, že je nutno opravit dotyčný zápis do účetních dokladů, musí být příslušné doklady uchovávány i po lhůtě uvedené v prvním odstavci, a to po dobu, která bude dostatečná k provedení opravy a k její kontrole.
Článek 17
Jestliže je stanovena lhůta, datum nebo termín podle celních předpisů pro účely používání těchto právních předpisů, nelze tuto lhůtu prodloužit či stanovit pozdější datum nebo termín, pokud tak není výslovně stanoveno v příslušných právních předpisech.
Článek 18
1. Hodnota ECU v národních měnách uplatňovaná v rámci celních předpisů se stanoví jednou ročně.
Jako přepočítací koeficienty se použijí kurzy platné v první pracovní den měsíce října s účinkem od 1. ledna následujícího kalendářního roku.
Jestliže není k dispozici přepočítací koeficient pro určitou národní měnu, použije se přepočítací koeficient platný posledního dne, pro který platil kurz zveřejněný v Úředním věstníku Evropských společenství.
2. Dojde-li však ke změně dvoustranného středního kurzu u jedné nebo více národních měn
a) v průběhu kalendářního roku, použije se změněných kurzů k přepočtu ECU na národní měny pro účely stanovení sazebního zařazení zboží i cel a poplatků s rovnocenným účinkem.
Tyto koeficienty nabývají účinku desátého dne ode dne, kdy jsou k dispozici;
b) po prvním pracovním dni v říjnu, použije se změněných kurzů k přepočtu ECU na národní měny pro účely stanovení sazebního zařazení zboží i cel a poplatků s rovnocenným účinkem a tyto koeficienty budou platit, odchylně od odstavce 1, po celý následující kalendářní rok, pokud během této doby nedojde k další změně dvoustranného středního kurzu, kdy se použije písmeno a).
"Změněnými kurzy" se rozumí kurzy platné první den po změně dvoustranného středního kurzu tam, kdy jsou tyto kurzy k dispozici pro všechny měny Společenství.
Článek 19
Případy a podmínky, za nichž lze zjednodušit používání celních předpisů, se stanoví postupem projednávání ve výboru. HLAVA II
PODKLADY, NA JEJICHŽ ZÁKLADĚ SE STANOVUJÍ DOVOZNÍ NEBO VÝVOZNÍ CLA A DALŠÍ OPATŘENÍ PŘI OBCHODU SE ZBOŽÍM KAPITOLA 1
CELNÍ SAZEBNÍK EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ A SAZEBNÍ ZAŘAZENÍ ZBOŽÍ
Článek 20
1. Cla a poplatky dlužné ze zákona v případě vzniku celního dluhu jsou založeny na celním sazebníku Evropských společenství.
2. Ostatní opatření stanovená ve zvláštních předpisech Společenství upravujících obchod se zbožím se případně uplatní na základě sazebního zařazení tohoto zboží.
3. Celní sazebník Evropských společenství obsahuje
a) kombinovanou nomenklaturu zboží;
b) jakoukoliv jinou nomenklaturu, která je plně nebo částečně založena na kombinované nomenklatuře nebo která k ní případně přidává další členění a která je stanovena zvláštními předpisy Společenství, jež upravují uplatňování celně sazebních opatření při obchodu se zbožím;
c) celní sazby a další podklady pro vyměřování cel běžně uplatňovaných u zboží, které je zahrnuto do kombinované nomenklatury zboží, pokud se jedná o
- cla a
- zemědělské dávky a jiné dovozní poplatky stanovené v rámci společné zemědělské politiky nebo v rámci zvláštních režimů pro některé druhy zboží vzniklého zpracováním zemědělských produktů;
d) preferenční sazební opatření obsažená v dohodách, které Společenství uzavřelo s některými zeměmi nebo s některými skupinami zemí a které upravují poskytování preferenčního sazebního zacházení;
e) preferenční sazební opatření přijatá jednostranně Společenstvím vůči některým zemím, skupinám zemí nebo územím;
f) autonomní pozastavovací opatření poskytující snížení dovozního cla nebo osvobození od něj u některého zboží;
g) další sazební opatření vyplývající z jiných právních předpisů Společenství.
4. Aniž jsou dotčena pravidla pro používání jednotných celních sazeb, splňuje-li dotyčné zboží podmínky stanovené opatřeními uvedenými v odst. 3 písm. d), e) a f), použijí se na žádost deklaranta tato opatření namísto opatření uvedeného v odst. 1 písm. c). Žádost může být podána dodatečně, jsou-li splněny příslušné podmínky.
5. Je-li použití opatření uvedených v odst. 3 písm. d), e) a f) omezeno pouze na určitý objem dovozu, přestanou být uplatňována
a) v případě celních kvót od okamžiku, kdy je dosaženo stanoveného limitu objemu dovozu,
b) v případě celních stropů na základě nařízení Komise.
6. Sazebním zařazením zboží je stanovení pro dané zboží na základě platných předpisů určující
a) podpoložky kombinované nomenklatury nebo podpoložky jiné nomenklatury uvedené v odst. 3 písm. b) nebo
b) podpoložky jiné nomenklatury, která je plně nebo částečně založena na kombinované nomenklatuře nebo k ní případně přidává další členění a která je stanovena zvláštními předpisy Společenství, jež upravují provádění nesazebních opatření při obchodu se zbožím, do níž má být uvedené zboží zařazeno.
Článek 21
1. Zvýhodněné sazební zacházení, jež se vztahuje na některé zboží z důvodů jeho povahy nebo zvláštního použití, se řídí podmínkami stanovenými postupem projednávání ve výboru.
Je-li k tomuto účelu vyžadováno povolení, postupuje se podle článků 86 a 87.
2. Pro účely odstavce 1 se "zvýhodněným sazebním zacházením" rozumí každé snížení nebo pozastavení ukládání dovozního cla podle čl. 4 odst. 10, a to i v rámci celní kvóty.
KAPITOLA 2
PŮVOD ZBOŽÍ
Oddíl 1
Nepreferenční původ zboží
Článek 22
Články 23 až 26 vymezují nepreferenční původ zboží pro účely
a) použití celního sazebníku Evropských společenství, s výjimkou opatření uvedených v čl. 20 odst. 3 písm. d) a e);
b) použití nesazebních opatření stanovených zvláštními předpisy Společenství upravujícími obchod se zbožím;
c) vystavení a vydání osvědčení o původu zboží.
Článek 23
1. Za zboží pocházející z určité země se považuje zboží, které bylo zcela získáno nebo vyrobeno v této zemi.
2. "Zbožím zcela vyrobeným nebo získaným v určité zemi" se rozumí
a) nerostné produkty vytěžené v této zemi;
b) rostlinné produkty sklizené v této zemi;
c) živá zvířata narozená nebo vylíhnutá a odchovaná v této zemi;
d) produkty získané z živých zvířat chovaných v této zemi;
e) produkty lovu a rybolovu v této zemi;
f) produkty mořského rybolovu a jiné produkty vytěžené z moře mimo pobřežní vody určité země loděmi, jež jsou registrovány nebo přihlášeny v této zemi a plují pod její vlajkou;
g) zboží vyrobené nebo získané na palubě výrobních plavidel z produktů uvedených v písmenu f) pocházejících z této země, jsou-li tato výrobní plavidla registrována nebo přihlášena v této zemi a plují pod její vlajkou;
h) produkty získané z mořského dna nebo z mořského podzemí ležícího mimo pobřežní vody, má-li tato země výhradní práva k využívání tohoto mořského dna nebo mořského podzemí;
i) odpady a zbytky pocházející z výrobních operací a vyřazené předměty sebrané v této zemi, jsou-li použitelné pouze k opětovnému získání surovin;
j) zboží v jakémkoliv výrobním stupni vyrobené nebo získané v této zemi výlučně ze zboží uvedeného v písmenech a) až i) nebo z jeho odvozených produktů.
3. Pro účely odstavce 2 se "zemí" rozumí rovněž pobřežní vody této země.
Článek 24
Zboží, na jehož výrobě se podílely dvě nebo více zemí, pochází ze země, kde došlo k poslednímu podstatnému hospodářsky zdůvodněnému zpracování nebo opracování, které bylo provedeno v podnicích k tomu vybaveným a které vyústilo v nový výrobek nebo představuje důležitý stupeň výroby.
Článek 25
Zpracování nebo opracování, u nějž se zjistí nebo u nějž lze na základě zjištěných skutečností důvodně předpokládat, že jeho jediným cílem je snaha obejít předpisy upravující ve Společenství obchod se zbožím z určitých zemí, se za žádných okolností nepovažuje za zpracování nebo opracování, které ve smyslu článku 24 uděluje takto vyrobenému nebo získanému zboží status původu ze země, v níž bylo provedeno.
Článek 26
1. Celní předpisy nebo jiné zvláštní právní předpisy Společenství mohou stanovit, že původ zboží musí být prokázán předložením určitého dokladu.
2. I tehdy, kdy je doklad předložen, mohou v případě vážných pochybností celní orgány požadovat dodatečné doklady prokazující, že původ zboží je stanoven v souladu s příslušnými předpisy Společenství.
Oddíl 2
Preferenční původ zboží
Článek 27
Pravidla o preferenčním původu stanoví podmínky pro získání statusu původu, které musí zboží splňovat, aby se na něj vztahovala opatření uvedená v čl. 20 odst. 3 písm. d) nebo e).
Tato pravidla jsou stanovena
a) u zboží, na které se vztahují dohody uvedené v čl. 20 odst. 3 písm. d), v těchto dohodách;
b) u zboží, na které se vztahují preferenční sazební opatření uvedená v čl. 20 odst. 3 písm. e), postupem projednávání ve výboru.
KAPITOLA 3
CELNÍ HODNOTA ZBOŽÍ
Článek 28
Ustanovení této kapitoly určuje celní hodnotu pro účely použití celního sazebníku Evropských společenství a nesazebních opatření stanovených ve zvláštních předpisech Společenství upravujících obchod se zbožím.
Článek 29
1. Celní hodnotou dováženého zboží je hodnota transakce, to je cena, která byla nebo má být skutečně zaplacena za zboží prodané pro vývoz na celní území Společenství, případně upravená podle článků 32 a 33, jestliže
a) nejsou stanovena žádná omezení, pokud jde o převod zboží nebo jeho použití kupujícím, s výjimkou omezení, která
- jsou uložena nebo vyžadována právním předpisem nebo orgány veřejné moci ve Společenství,
- omezují zeměpisnou oblast, v níž může být zboží dále prodáváno,
nebo - neovlivňují podstatně hodnotu zboží;
b) prodej nebo cena nejsou podrobeny podmínkám nebo plněním, jejichž hodnotu nelze určit ve vztahu ke zboží, které je hodnoceno;
c) žádná část výtěžku jakéhokoliv dalšího prodeje, převodu nebo použití zboží kupujícím nepřipadne přímo ani nepřímo prodávajícímu, kromě případů, kdy lze provést přiměřenou úpravu podle článku 32 a
d) kupující a prodávající nejsou ve spojení nebo, jsou-li kupující a prodávající ve spojení, je hodnota transakce přijatelná pro celní účely podle odstavce 2.
2. a) Při určování, zda je hodnota transakce přijatelná pro účely odstavce 1, není skutečnost, že kupující a prodávající jsou ve spojení, sama o sobě dostatečným důvodem pro to, aby hodnota transakce byla považována za nepřijatelnou.
Pokud to je nutné, prověří se okolnosti prodeje a hodnota transakce se přijme, jestliže spojení neovlivnilo cenu.
Jestliže na základě informací poskytnutých deklarantem nebo získaných z jiných zdrojů mají celní orgány důvody považovat cenu za ovlivněnou spojením, sdělí své důvody deklarantovi a poskytnou mu přiměřenou možnost k vyjádření.
Požádá-li o to deklarant, sdělí se mu důvody písemně.
b) Při prodeji mezi osobami, které jsou ve spojení, se hodnota transakce přijme a zboží ohodnotí v souladu s odstavcem 1, prokáže-li deklarant, že je tato hodnota velmi blízká některé z následujících hodnot ze stejné doby nebo přibližně ze stejné doby:
i) hodnotě transakce z prodejů stejného nebo podobného zboží pro vývoz do Společenství mezi kupujícími a prodávajícími, kteří nejsou ve spojení;
ii) celní hodnotě stejného nebo podobného zboží určené podle čl. 30 odst. 2 písm. c);
iii) celní hodnotě stejného nebo podobného zboží určené podle čl. 30 odst. 2 písm. d).
Při použití předchozích kritérií je třeba přihlédnout k prokázaným rozdílům ve stupních prodeje, v množství, v položkách uvedených v článku 32 a v nákladech, které prodávající nese při prodejích, při nichž prodávající a kupující nejsou ve spojení, a které nenese při prodejích, při nichž jsou prodávající a kupující ve spojení.
c) Kritéria stanovená v písmenu b) se použijí na podnět deklaranta a pouze pro účely srovnání.
Náhradní hodnoty podle uvedeného písmene nelze určit.
3. a) Cenou, která byla nebo má být za zboží skutečně zaplacena, se rozumí celková platba, která byla nebo má být uskutečněna mezi prodávajícím a kupujícím ve prospěch prodávajícího za dovážené zboží; zahrnuje veškeré platby, které kupující uskutečnil nebo má uskutečnit jako podmínku prodeje dováženého zboží prodávajícímu nebo třetí osobě k uspokojení závazku prodávajícího.
Platba nemusí být učiněna v penězích.
Může být uskutečněna akreditivem nebo obchodovatelnými cennými papíry a může být provedena přímo nebo nepřímo.
b) Činnosti, které podniká kupující na vlastní účet, včetně činností spojených s uváděním zboží na trh a s výjimkou těch, pro něž je v článku 32 stanovena úprava, se nepovažují za nepřímou platbu prodávajícímu, i když by mohly být pokládány za činnosti ve prospěch prodávajícího nebo byly podniknuty po dohodě s prodávajícím; při určení celní hodnoty dováženého zboží se náklady na tyto činnosti nepřičítají k ceně, která byla nebo má být skutečně zaplacena.
Článek 30
1. Nemůže-li být celní hodnota určena podle článku 29, určí se postupně podle odst. 2 písm. a), b), c) a d), a to podle prvního z těchto písmen, podle nějž ji lze určit, s tím, že pořadí použití písmen c) a d) lze na žádost deklaranta obrátit; pouze tehdy, nelze-li celní hodnotu určit podle určitého písmene, lze použít dalšího písmene v pořadí podle tohoto odstavce.
2. Celní hodnotou určenou podle tohoto článku je
a) hodnota transakce u stejného zboží prodávaného pro vývoz do Společenství a vyváženého ve stejnou dobu nebo přibližně ve stejnou dobu jako zboží, které je hodnoceno;
b) hodnota transakce u podobného zboží prodávaného pro vývoz do Společenství a vyváženého ve stejnou dobu nebo přibližně ve stejnou dobu jako zboží, které je hodnoceno;
c) hodnota založená na jednotkové ceně, za kterou se dovážené zboží nebo stejné nebo podobné zboží prodává ve Společenství v největším úhrnném množství osobám, které nejsou ve spojení s prodávajícími;
d) hodnota vypočtená jako součet
- nákladů na materiál a výrobu nebo jiné zpracování, které jsou vynaloženy na produkci dováženého zboží, nebo hodnoty těchto položek,
- částky pro zisk a všeobecné výdaje ve výši, kterou producenti v zemi vývozu obvykle zahrnují do prodejů zboží téže povahy nebo téhož druhu jako hodnocené zboží určené k vývozu do Společenství,
- nákladů na všechny položky uvedené v čl. 32 odst. 1 písm. e) nebo jejich hodnoty.
3. Další podmínky a prováděcí pravidla k odstavci 2 se stanoví postupem projednávání ve výboru.
Článek 31
1. Nemůže-li být celní hodnota dováženého zboží určena podle článků 29 nebo 30, určí se na základě údajů dostupných ve Společenství s použitím vhodných prostředků slučitelných se zásadami a obecnými ustanoveními
- dohody o provádění článku VII Všeobecné dohody o clech a obchodu,
- článku VII Všeobecné dohody o clech a obchodu,
- této kapitoly.
2. Celní hodnota podle odstavce 1 se nezakládá na
a) prodejní ceně ve Společenství zboží produkovaného ve Společenství;
b) postupu, který stanoví přijímání vyšší ze dvou možných hodnot pro celní účely;
c) ceně zboží na domácím trhu v zemi vývozu;
d) produkčních nákladech jiných než vypočtených hodnotách, které byly určeny pro stejné nebo podobné zboží v souladu s čl. 30 odst. 2 písm. d);
e) ceně zboží pro vývoz do země, která netvoří součást celního území Společenství;
f) minimálních celních hodnotách nebo
g) libovolných nebo fiktivních hodnotách.
Článek 32
1. Při určení celní hodnoty podle článku 29 se připočtou k ceně, která byla nebo má být za dovážené zboží skutečně zaplacena,
a) následující položky v rozsahu, v jakém jsou hrazeny kupujícím a nejsou zahrnuty v ceně, která byla nebo má být skutečně zaplacena:
i) provize a odměny za zprostředkování, s výjimkou nákupních provizí;
ii) náklady na nádoby, které se pro celní účely považují za součást zboží;
iii) náklady na balení zahrnující jak práci, tak materiál;
b) hodnota, vhodným způsobem rozvržená, následujícího zboží a služeb, pokud je kupující poskytuje přímo nebo nepřímo zdarma nebo za snížené náklady a jsou použity při výrobě nebo prodeji k vývozu dováženého zboží v rozsahu, v jakém tato hodnota nebyla zahrnuta do ceny, která byla nebo má být skutečně zaplacena:
i) materiály, součástky, díly a podobné položky obsažené v dováženém zboží;
ii) nářadí, matrice, slévačské formy a podobné předměty použité k výrobě dováženého zboží;
iii) materiály spotřebované k výrobě dováženého zboží;
iv) techniky, vývoj, umělecká práce, design a plány a nákresy provedené mimo Společenství nezbytné pro výrobu dováženého zboží;
c) licenční poplatky týkající se hodnoceného zboží, kterou musí platit kupující přímo nebo nepřímo jako podmínku prodeje hodnoceného zboží, pokud tyto poplatky nejsou zahrnuty v ceně, která byla nebo má být skutečně zaplacena;
d) hodnota celé části výnosu z jakéhokoli pozdějšího dalšího prodeje, převodu nebo použití dovezeného zboží, která připadne přímo nebo nepřímo prodávajícímu;
e) i) náklady na dopravu a pojištění dováženého zboží a
ii) náklady na nakládku, vykládku a manipulaci spojené s dopravou dováženého zboží
až na místo, kde zboží vstupuje na celní území Společenství.
2. Každá položka, která je na základě tohoto článku připočtena k ceně, která byla nebo má být skutečně zaplacena, vychází z údajů, které jsou objektivní a měřitelné.
3. K ceně, která byla nebo má být skutečně zaplacena, se při určení celní hodnoty nepřipočítávají žádné jiné položky než ty, které jsou stanoveny v tomto článku.
4. Nákupní provizí se pro účely této kapitoly rozumí odměna, kterou platí dovozce zprostředkovateli za služby spočívající v jeho zastupování při koupi hodnoceného zboží.
5. Aniž je dotčen odst. 1 písm. c),
a) do ceny, která byla nebo má být za dovážené zboží skutečně zaplacena, se při určení celní hodnoty nezapočítávají poplatky za právo reprodukovat zboží dovážené do Společenství a
b) do ceny, která byla nebo má být za dovážené zboží skutečně zaplacena, se nezapočítávají platby uskutečněné kupujícím za právo distribuovat nebo dále prodávat dovážené zboží, jestliže tyto platby nejsou podmínkou prodeje dováženého zboží určeného k vývozu do Společenství.
Článek 33
1. Za předpokladu, že jsou vykázány odděleně od ceny, která byla nebo má být za dovážené zboží skutečně zaplacena, se nezapočítávají do celní hodnoty
a) náklady na dopravu zboží po jeho příchodu na místo, kde vstoupilo na celní území Společenství;
b) náklady na stavbu, instalaci, montáž, údržbu nebo technickou pomoc vynaložené po dovozu na dovážené zboží jako např. průmyslová zařízení, stroje a vybavení;
c) úroky z finančního ujednání uzavřeného kupujícím a vztahujícího se na nákup dováženého zboží bez ohledu na to, zda úvěr poskytuje prodávající nebo jiná osoba, jestliže bylo poskytnutí úvěru uzavřeno písemně a jestliže může kupující prokázat, bude-li o to požádán,
- že zboží je skutečně prodáváno za cenu prohlašovanou jako cena, která byla nebo má být skutečně zaplacena, a
- že požadovaná úroková sazba nepřevyšuje obvyklou úrokovou sazbu uplatňovanou v dané zemi při podobných operacích v okamžiku, kdy k finanční úhradě dochází;
d) náklady spojené s právem reprodukovat dovážené zboží ve Společenství;
e) nákupní provize;
f) dovozní cla a jiné poplatky splatné ve Společenství při dovozu nebo prodeji zboží.
Článek 34
K určení celní hodnoty nosičů dat pro zařízení na zpracování dat obsahující data nebo instrukce lze přijmout zvláštní pravidla postupem projednávání ve výboru.
Článek 35
Jsou-li položky, na jejichž základě je určována celní hodnota zboží, vyjádřeny v jiné měně, než je měna členského státu, ve kterém se provádí hodnocení, použije se směnný kurz, který řádně vyhlásí příslušné orgány daného členského státu.
Tento směnný kurz musí co nejvěrněji odrážet aktuální hodnotu této měny při obchodních operacích, vyjádřenou v měně daného členského státu, a platí po dobu, která bude stanovena postupem projednávání ve výboru.
Pokud takový kurz neexistuje, použije se směnný kurz stanovený postupem projednávání ve výboru.
Článek 36
1. Ustanoveními této kapitoly nejsou dotčeny zvláštní předpisy o určení celní hodnoty zboží propuštěného do volného oběhu poté, co mu bylo přiděleno jiné celně schválené určení.
2. Odchylně od článků 29, 30 a 31 lze na návrh deklaranta určit celní hodnotu zboží podléhajícího rychlé zkáze, obvykle dováženého na sklad, pomocí zjednodušeného postupu stanoveného pro celé Společenství postupem projednávání ve výboru.
HLAVA III USTANOVENÍ VZTAHUJÍCÍ SE NA ZBOŽÍ OD VSTUPU NA CELNÍ ÚZEMÍ SPOLEČENSTVÍ DO DOBY, NEŽ JE MU PŘIDĚLENO CELNĚ SCHVÁLENÉ URČENÍ
KAPITOLA 1
VSTUP ZBOŽÍ NA CELNÍ ÚZEMÍ SPOLEČENSTVÍ
Článek 37
1. Zboží podléhá celnímu dohledu od vstupu na celní území Společenství.
Může být podrobeno kontrole ze strany celních orgánů podle platných předpisů.
2. Zboží podléhá celnímu dohledu tak dlouho, jak je nutné pro zjištění jeho celního statusu, a nejedná-li se o zboží Společenství, aniž je dotčen čl. 82 odst. 1, do okamžiku změny jeho celního statusu, jeho umístění do svobodného pásma nebo svobodného skladu, jeho zpětného vývozu nebo jeho zničení podle článku 182.
Článek 38
1. Osoba, která zboží dopravila na celní území Společenství, je povinna je dopravit bez zbytečného odkladu a případně po cestě určené celními orgány způsobem, který tyto orgány stanoví,
a) k celnímu úřadu určenému celními orgány nebo na jiné místo určené nebo schválené těmito orgány nebo
b) do svobodného pásma, jestliže má být dovezeno do tohoto svobodného pásma přímo
- vodní nebo vzdušnou cestou nebo
- po zemi, aniž by prošlo jinou částí celního území Společenství, jestliže je část hranice svobodného celního pásma totožná s pozemní hranicí mezi členským státem a třetí zemí.
2. Každá osoba, která přebírá odpovědnost za přepravu zboží poté, co bylo dopraveno na celní území Společenství, zejména v důsledku překládky, je odpovědná za dodržení povinností uvedených v odstavci 1.
3. Se zbožím, které podle platných předpisů podléhá kontrole ze strany celních orgánů některého členského státu, i když se dosud nachází mimo celní území Společenství, je zacházeno stejným způsobem jako se zbožím již dopraveným na celní území Společenství, zejména stanoví-li tak dohoda uzavřená mezi tímto členským státem a třetí zemí.
4. Ustanovení odst. 1 písm. a) nevylučují použití platných předpisů týkajících se cestovního ruchu, pohraničního styku, poštovního styku nebo styku se zanedbatelným hospodářským významem za předpokladu, že tím nejsou ohroženy celní dohled a možnosti celní kontroly.
5. Odstavce 1 až 4 a články 39 až 53 se nevztahují na zboží, které dočasně opustilo celní území Společenství, pokud se dočasně pohybuje mezi dvěma body na tomto území vodní nebo vzdušnou cestou, pokud je přepravováno po přímé trase pravidelnou leteckou nebo námořní linkou bez zastávky mimo celní území Společenství.
Toto ustanovení se nevztahuje na zboží naložené v přístavech nebo na letištích třetí země nebo ve svobodných přístavech.
6. Odstavec 1 se nevztahuje na zboží na palubě plavidla přeplouvajícího pobřežní vody nebo letadla přelétajícího vzdušný prostor členských států, jestliže místem určení není přístav nebo letiště v těchto členských státech.
Článek 39
1. Nemůže-li být povinnost uvedená v čl. 38 odst. 1 splněna z důvodu nepředvídatelných okolností nebo vyšší moci, musí osoba, která má tuto povinnost, nebo jiná osoba jednající jejím jménem bez zbytečného odkladu vyrozumět o této skutečnosti celní orgány. Nedošlo-li v důsledku nepředvídatelných okolností nebo vyšší moci k úplnému zničení zboží, musí být celní orgány vyrozuměny rovněž o místě, na kterém se zboží přesně nachází.
2. Jestliže byla loď nebo letadlo uvedené v čl. 38 odst. 6 nuceno v důsledku nepředvídatelných okolností nebo vyšší moci dočasně přistát na celním území Společenství a povinnost uvedená v čl. 38 odst. 1 nemůže být splněna, je osoba, která tuto loď nebo letadlo na celní území Společenství dopravila, nebo jiná osoba jednající na jejím místě povinna bez zbytečného odkladu o této skutečnosti vyrozumět celní orgány.
3. Celní orgány určí opatření, která budou podniknuta k zajištění celního dohledu nad zbožím uvedeným v odstavci 1, jakož i nad zbožím na palubě plavidla nebo letadla za okolností stanovených v odstavci 2, a případně k zajištění jeho následné přepravy k celnímu úřadu nebo na jiné místo určené nebo schválené celními orgány.
KAPITOLA 2
PŘEDLOŽENÍ ZBOŽÍ K CELNÍMU ŘÍZENÍ
Článek 40
Zboží, které bylo podle čl. 38 odst. 1 písm. a) dopraveno na celní úřad nebo na jiné místo stanovené nebo schválené celními orgány, předloží celním orgánům osoba, která zboží na celní území Společenství dopravila, nebo případně osoba, která přebírá odpovědnost za přepravu tohoto zboží po jeho vstupu na toto území.
Článek 41
Článek 40 nevylučuje použití platných předpisů na zboží
a) dopravované cestujícími;
b) propuštěné do celního režimu, ale nepředložené k celnímu řízení.
Článek 42
Poté, co bylo předloženo k celnímu řízení, a na základě povolení celních orgánů může být zboží prohlíženo nebo z něj mohou být odebírány vzorky za účelem přidělení celně schváleného určení.
KAPITOLA 3
SOUHRNNÉ CELNÍ PROHLÁŠENÍ A VYKLÁDKA ZBOŽÍ PŘEDLOŽENÉHO K CELNÍMU ŘÍZENÍ
Článek 43
S výhradou článku 45 je na zboží předložené k celnímu řízení podle článku 40 nutno podat souhrnné celní prohlášení.
Souhrnné celní prohlášení se podává současně s předložením zboží k celnímu řízení.
Celní orgány však mohou povolit lhůtu k podání prohlášení, jež uplyne nejpozději první pracovní den následující po dni, kdy bylo zboží předloženo k celnímu řízení.
Článek 44
1. Souhrnné celní prohlášení se podává na tiskopise odpovídajícím vzoru předepsanému celními orgány.
Celní orgány však mohou povolit použít jako souhrnné celní prohlášení jakýkoliv obchodní nebo úřední doklad, který obsahuje náležitosti nezbytné ke ztotožnění zboží.
2. Souhrnné celní prohlášení podává
a) osoba, která zboží dopravila na celní území Společenství, nebo případně osoba, která převzala odpovědnost za přepravu zboží po jeho vstupu na toto území, nebo
b) osoba, jejímž jménem jednaly osoby uvedené v písmenu a).
Článek 45
Aniž jsou dotčeny platné předpisy o dovozu zboží cestujícími a o listovních nebo balíkových poštovních zásilkách, celní úřad nemusí vyžadovat podání souhrnného celního prohlášení, není-li tím ohrožen celní dohled nad zbožím, jestliže byly před uplynutím lhůty uvedené v článku 43 splněny formality nezbytné k přidělení celně schváleného určení pro dané zboží.
Článek 46
1. Zboží lze vykládat a překládat z dopravních prostředků, kterými je přepravováno, pouze se souhlasem celních orgánů a na místech, která k tomu tyto orgány určí nebo schválí.
Souhlas se však nevyžaduje v případech bezprostředně hrozícího nebezpečí, které vyžaduje okamžité vyložení veškerého zboží nebo jeho části.
V tomto případě o tom musí být celní orgány bezodkladně vyrozuměny.
2. Za účelem kontroly zboží a dopravních prostředků, kterými je zboží přepravováno, jsou celní orgány oprávněny kdykoliv požadovat, aby bylo zboží vyloženo a vybaleno.
Článek 47
Zboží nesmí být bez souhlasu celních orgánů přemístěno ze svého původního umístění.
KAPITOLA 4
POVINNOST PŘIDĚLIT CELNĚ SCHVÁLENÉ URČENÍ ZBOŽÍ PŘEDLOŽENÉMU K CELNÍMU ŘÍZENÍ
Článek 48
Zboží, které není zbožím Společenství, předloženému k celnímu řízení musí být přiděleno celně schválené určení přípustné pro takové zboží.
Článek 49
1. U zboží, na které bylo podáno souhrnné celní prohlášení, musí být formality k přidělení celně schváleného určení splněny v těchto lhůtách:
a) 45 dnů ode dne, kdy bylo podáno souhrnné celní prohlášení, v případě zboží přepravovaného po moři;
b) 20 dnů ode dne, kdy bylo podáno souhrnné prohlášení, v případě zboží přepravovaného jinak než po moři.
2. Pokud to okolnosti odůvodňují, mohou celní orgány stanovit kratší lhůtu nebo prodloužit lhůty stanovené v odstavci 1.
Prodloužení lhůt však nesmí přesáhnout skutečnou potřebu odůvodněnou okolnostmi.
KAPITOLA 5
DOČASNÉ USKLADNĚNÍ ZBOŽÍ
Článek 50
Od předložení k celnímu řízení do doby, než mu bude přiděleno celně schválené určení, má předložené zboží postavení dočasně uskladněného zboží.
Takové zboží je dále nazýváno "dočasně uskladněné zboží".
Článek 51
1. Dočasně uskladněné zboží může být skladováno pouze na místech schválených celními orgány a za podmínek jimi stanovených.
2. Celní orgány mohou od držitele zboží požadovat poskytnutí jistoty k zajištění jakéhokoliv celního dluhu, který by mohl vzniknout podle článků 203 nebo 204.
Článek 52
Aniž je dotčen článek 42, může být dočasně uskladněné zboží podrobeno pouze úkonům potřebným k tomu, aby bylo uchováno v nezměněném stavu, aniž by se měnila jeho obchodní úprava nebo technická charakteristika.
Článek 53
1. Celní orgány přijmou bez prodlení všechna nezbytná opatření, včetně prodeje zboží, aby upravily postavení zboží, u nějž nebyly formality předepsané k přidělení celně schválného určení započaty ve lhůtě stanovené podle článku 49.
2. Dokud není postavení zboží vyřešeno, mohou celní orgány na náklady a nebezpečí držitele zboží nechat toto zboží přemístit na zvláštní místo, které je pod jejich dohledem.
KAPITOLA 6
USTANOVENÍ VZTAHUJÍCÍ SE NA ZBOŽÍ, KTERÉ NENÍ ZBOŽÍM SPOLEČENSTVÍ, DOPRAVOVANÉ V TRANZITNÍM REŽIMU
Článek 54
Článek 38 s výjimkou odst.
1 písm. a) a články 39 až 53 se nevztahují na zboží, které již bylo propuštěno do tranzitního režimu, dopravené na celní území Společenství.
Článek 55
Jakmile je zboží, které není zbožím Společenství a nachází se v tranzitním režimu, dopraveno na místo určení na celním území Společenství a předloženo k celnímu řízení v souladu s platnými předpisy upravujícími tranzit, vztahují se na ně články 43 až 53.
KAPITOLA 7
JINÁ USTANOVENÍ
Článek 56
Pokud to okolnosti vyžadují, mohou celní orgány nechat zboží předložené k celnímu řízení zničit.
Celní orgány o tom vyrozumí jeho držitele.
Náklady na zničení zboží nese držitel.
Článek 57
Zjistí-li celní orgány, že zboží bylo na celní území Společenství dovezeno protiprávně nebo bylo odňato celnímu dohledu, učiní všechna opatření nezbytná k nápravě jeho postavení, včetně prodeje zboží.
HLAVA IV CELNĚ SCHVÁLENÉ URČENÍ
KAPITOLA 1
OBECNÁ USTANOVENÍ
Článek 58
1. Není-li stanoveno jinak, může být zboží kdykoliv bez ohledu na jeho povahu, množství, původ, místo odeslání nebo místo určení za stanovených podmínek přiděleno jakékoliv celně schválené určení.
2. Odstavec 1 nevylučuje možnost uplatnění zákazů nebo omezení odůvodněných veřejnou mravností, veřejným pořádkem, veřejnou bezpečností, ochranou zdraví a života lidí, zvířat a rostlin, ochranou národních kulturních statků, jež mají uměleckou, historickou nebo archeologickou hodnotu, nebo ochranou průmyslového a obchodního vlastnictví.
KAPITOLA 2
CELNÍ REŽIMY
Oddíl 1
Propuštění zboží do celního režimu
Článek 59
1. Veškeré zboží určené k propuštění do celního režimu musí být uvedeno v celním prohlášení pro tento celní režim.
2. Zboží Společenství navržené v celním prohlášení do režimu vývozu, pasivního zušlechťovacího styku, tranzitu nebo uskladnění v celním skladu je pod celním dohledem od okamžiku přijetí celního prohlášení až do okamžiku, kdy opustí celní území Společenství nebo kdy je zničeno nebo kdy je platnost celního prohlášení zrušena.
Článek 60
Pokud celní předpisy Společenství neobsahují žádná pravidla v této věci, určí příslušnost celních úřadů na svém území členské státy, a to případně s přihlédnutím k povaze zboží nebo celnímu režimu, do nějž má být zboží propuštěno.
Článek 61
Celní prohlášení se podává
a) písemně nebo
b) prostřednictvím zařízení pro zpracování dat, jestliže to umožňují předpisy přijaté postupem projednávání ve výboru nebo jestliže to povolily celní orgány, nebo
c) ústním prohlášením nebo jiným úkonem, jímž držitel zboží vyjádří svou vůli, aby bylo zboží propuštěno do určitého celního režimu, pokud tuto možnost upravují předpisy přijaté postupem projednávání ve výboru.
A. Písemné celní prohlášení
I. Běžný postup
Článek 62
1. Písemné celní prohlášení musí být podáno na tiskopise odpovídajícím úřednímu vzoru předepsanému pro tento účel.
Musí být podepsáno a obsahovat veškeré náležitosti nezbytné pro použití předpisů upravujících celní režim, do kterého je zboží navrženo v celním prohlášení.
2. K celnímu prohlášení musí být připojeny všechny doklady, jejichž předložení je nezbytné pro použití předpisů upravujících celní režim, do kterého je zboží navrženo v celním prohlášení.
Článek 63
Celní prohlášení splňující podmínky stanovené v článku 62 přijmou celní orgány okamžitě za předpokladu, že zboží, na které se vztahuje, bylo předloženo k celnímu řízení.
Článek 64
1. S výhradou článku 5 může celní prohlášení učinit každá osoba, která může příslušnému celnímu orgánu předložit předmětné zboží nebo zajistit jeho předložení se všemi doklady, jejichž předložení je nezbytné pro použití předpisů upravujících celní režim, do kterého je zboží navrženo v celním prohlášení.
2. Avšak
a) vyplývají-li z přijetí celního prohlášení pro určitou osobu zvláštní povinnosti, může být celní prohlášení učiněno pouze touto osobou nebo jejím jménem;
b) deklarant musí být usazen ve Společenství.
Podmínka usazení ve Společenství se však nevyžaduje u osob, které
- podávají celní prohlášení týkající se režimu tranzitu nebo dočasného použití,
- podávají celní prohlášení příležitostně za předpokladu, že to celní orgány považují za oprávněné.
3. Ustanovení odst. 2 písm. b) nevylučují, aby členské státy uplatňovaly dvoustranné dohody uzavřené se třetími zeměmi nebo zvyklosti s obdobnými účinky, které s výhradou vzájemnosti umožňují státním příslušníkům těchto zemí činit celní prohlášení na území těchto členských států.
Článek 65
Deklarantovi může být na jeho žádost povoleno, aby opravil jeden nebo více údajů uvedených v přijatém celním prohlášení.
Opravou však nesmí být rozšířena působnost celního prohlášení na jiné zboží než na zboží, které v něm bylo původně uvedeno.
Oprava celního prohlášení však není povolena, jestliže o její provedení deklarant požádá poté, co celní orgány
a) oznámí deklarantovi, že provedou kontrolu zboží, nebo
b) zjistí nesprávnost uvedených údajů nebo
c) propustí zboží.
Článek 66
1. Na žádost deklaranta zruší celní orgány platnost již přijatého celní prohlášení, prokáže-li deklarant, že zboží bylo v celním prohlášení navrženo do daného režimu omylem nebo že vzhledem ke zvláštním okolnostem již zboží nemůže být propuštěno do celního režimu, do kterého bylo navrženo v celním prohlášení.
Pokud však celní orgány sdělily deklarantovi svůj úmysl provést kontrolu zboží, nebude žádost o zrušení platnosti celního prohlášení přijata, dokud kontrola nebude provedena.
2. Po propuštění zboží již nelze platnost celního prohlášení zrušit, kromě případů vymezených postupem projednávání ve výboru.
3. Zrušením platnosti celního prohlášení nejsou dotčeny platné předpisy trestního a přestupkového práva.
Článek 67
Není-li zvláštními předpisy stanoveno jinak, použijí se při propouštění zboží do celního režimu, do kterého je navrženo v celním prohlášení, předpisy platné ke dni, kdy celní orgány přijaly celní prohlášení.
Článek 68
Za účelem ověření přijatých celních prohlášení mohou celní orgány
a) kontrolovat celní prohlášení a doklady k němu přiložené.
Celní orgány mohou požadovat, aby jim deklarant předložil další doklady potvrzující správnost údajů uvedených v celním prohlášení;
b) kontrolovat zboží a případně za účelem hloubkové kontroly nebo analýzy odebírat vzorky.
Článek 69
1. Deklarant na svou odpovědnost zajistí dopravu zboží na místo, kde má být kontrolováno a případně kde mají být odebrány vzorky, jakož i veškerou manipulaci nezbytnou ke kontrole či odebrání vzorků.
Vynaložené náklady nese deklarant.
2. Deklarant je oprávněn být přítomen při kontrole zboží a případném odebírání vzorků.
Považují-li to za účelné, vyžadují celní orgány, aby byl deklarant nebo jeho zástupce přítomen při kontrole zboží nebo odebírání vzorků a poskytl celnímu úřadu potřebnou součinnost k usnadnění kontroly zboží nebo odebrání vzorků.
3. Jsou-li vzorky odebírány v souladu s platnými předpisy, nevzniká celním orgánům povinnost nahradit škodu vyplývající z kontroly zboží nebo z odebrání vzorků, avšak nesou náklady na analýzu nebo kontrolu.
Článek 70
1. Je-li kontrolována pouze část zboží, na které se vztahuje celní prohlášení, platí výsledek této částečné kontroly pro veškeré zboží, na které se vztahuje celní prohlášení.
Domnívá-li se však deklarant, že výsledek částečné kontroly neplatí pro ostatní zboží, na které se vztahuje celní prohlášení, může požadovat provedení dodatečné kontroly.
2. Obsahuje-li celní prohlášení dvě a více položek, pokládají se pro účely odstavce 1 údaje ke každé položce za samostatné celní prohlášení.
Článek 71
1. Výsledek ověření celního prohlášení je podkladem pro použití celních předpisů upravujících celní režim, do kterého je zboží propuštěno.
2. Není-li celní prohlášení ověřováno, opírá se použití předpisů uvedených v odstavci 1 o údaje uvedené v celním prohlášení.
Článek 72
1. Je-li k zajištění dodržování podmínek celního režimu, do kterého je zboží navrženo v celním prohlášení, nutné jeho ztotožnění, přijmou za tímto účelem celní orgány nezbytná opatření.
2. Znaky totožnosti na zboží nebo dopravních prostředcích mohou být odstraněny nebo zničeny pouze celními orgány nebo s jejich povolením, není-li v důsledku nepředvídatelných okolností nebo vyšší moci jejich odstranění nebo zničení nezbytné k zajištění ochrany zboží nebo dopravních prostředků.
Článek 73
1. Aniž je dotčen článek 74, jsou-li splněny podmínky stanovené pro dotyčný režim a na zboží se nevztahují žádné zákazy a omezení, propustí celní orgány zboží ihned poté, co byly údaje uvedené v celním prohlášení ověřeny nebo přijaty bez ověření.
Obdobně postupují v případech, kdy ověření nelze ukončit v přiměřené lhůtě a zboží již k jeho dokončení není třeba.
2. Veškeré zboží, na které se vztahuje jedno celní prohlášení, se propouští současně.
Obsahuje-li celní prohlášení dvě a více položek, pokládají se pro účely tohoto odstavce údaje ke každé položce za samostatné celní prohlášení.
Článek 74
1. Vznikne-li přijetím celního prohlášení celní dluh, nesmí být zboží, na které se celní prohlášení vztahuje, propuštěno, dokud není celní dluh splněn nebo zajištěn.
To se však, aniž je dotčen odstavec 2, nevztahuje na režim dočasného použití s částečným osvobozením od dovozního cla.
2. Požadují-li celní orgány na základě celních předpisů upravujících celní režim, do kterého je zboží navrženo v celním prohlášení, poskytnutí jistoty, nesmí být zboží do tohoto celního režimu propuštěno, dokud nebude jistota poskytnuta.
Článek 75
Přijmou se všechna nezbytná opatření, včetně zabavení a prodeje, ve vztahu ke zboží, které
a) nemohlo být propuštěno, protože
- ve lhůtě stanovené celními orgány nebylo možno provést kontrolu zboží nebo v ní pokračovat z důvodů, které lze přičítat deklarantovi, nebo
- doklady, které musí být předloženy před propuštěním zboží do daného celního režimu, nebyly předloženy nebo
- nebyla u dovozních nebo vývozních cel, která měla být uhrazena, ve stanovené lhůtě ani provedena platba, ani poskytnuta jistota nebo
- se na něj vztahují zákazy nebo omezení;
b) nebylo po propuštění v přiměřené lhůtě vyzvednuto.
II. Zjednodušené postupy
Článek 76
1. K co největšímu zjednodušení formalit a postupů, aniž je narušen řádný průběh řízení, mohou celní orgány za podmínek stanovených postupem projednávání ve výboru povolit, aby
a) prohlášení podle článku 62 neobsahovalo některé údaje stanovené v odstavci 1 uvedeného článku nebo k němu nebyly přiloženy některé doklady uvedené v odstavci 2 uvedeného článku;
b) byl namísto prohlášení podle článku 62 předložen obchodní nebo úřední doklad spolu s žádostí propustit zboží do daného režimu;
c) celní prohlášení ke zboží pro daný režim bylo provedeno zápisem do protokolu; v tom případě mohou celní orgány zprostit deklaranta povinnosti předložit zboží k celnímu řízení.
Zjednodušené celní prohlášení, obchodní nebo úřední doklad nebo zápis do protokolu musí obsahovat alespoň údaje nutné ke ztotožnění zboží.
Zápis do protokolu musí obsahovat datum tohoto zápisu.
2. Kromě případů, jež budou určeny postupem projednávání ve výboru, je deklarant povinen podat doplňkové celní prohlášení obecné, pravidelné nebo souhrnné povahy.
3. Doplňková celní prohlášení a zjednodušená celní prohlášení podle odst. 1 písm. a), b) a c) se považují za jednotný nedělitelný doklad, který nabývá účinku dnem přijetí zjednodušených celních prohlášení; v případech uvedených v odst. 1 písm. c) má zápis do protokolu stejné právní účinky jako přijetí celního prohlášení podle článku 62.
4. Zvláštní zjednodušené postupy pro tranzitní režim ve Společenství se stanoví postupem projednávání ve výboru.
B. Ostatní prohlášení
Článek 77
Je-li celní prohlášení podáváno prostřednictvím zařízení pro zpracování dat ve smyslu čl. 61 písm. b) nebo ústním prohlášením nebo jiným úkonem ve smyslu čl. 61 písm. c), použijí se články 62 až 76 přiměřeně, aniž by byly dotčeny zásady v nich stanovené.
C. Kontrola prohlášení po propuštění zboží
Článek 78
1. Po propuštění zboží mohou celní orgány z úřední povinnosti nebo na žádost deklaranta celní prohlášení přezkoumat.
2. Po propuštění zboží mohou celní orgány kontrolovat obchodní doklady a jiné údaje vztahující se k dovozním nebo vývozním operacím se zbožím nebo k následným obchodním operacím s týmž zbožím s cílem ujistit se o správnosti údajů obsažených v celním prohlášení.
Kontrolu lze provést u deklaranta nebo jiné osoby, která se přímo nebo nepřímo obchodně podílí na uvedených operacích, nebo jiné osoby, která má v držení zmíněné doklady a údaje pro obchodní účely.
Celní orgány mohou rovněž kontrolovat zboží, pokud ještě může být předloženo.
3. Nasvědčují-li výsledky kontroly celního prohlášení nebo kontroly po propuštění zboží, že předpisy upravující daný celní režim byly použity na základě nesprávných nebo neúplných údajů, přijmou celní orgány v souladu s případnými právními předpisy opatření nezbytná k nápravě, přičemž vezmou v úvahu nové skutečnosti, které mají k dispozici.
Oddíl 2
Propuštění do volného oběhu
Článek 79
Propuštěním do volného oběhu získává zboží, které není zbožím Společenství, celní status zboží Společenství.
Propuštění zahrnuje uplatnění obchodněpolitických opatření, splnění dalších formalit stanovených pro dovoz určitého zboží a vybrání cla a poplatků dlužných ze zákona.
Článek 80
1. Odchylně od článku 67 může deklarant požádat o přiznání výhodnější sazby, je-li dovozní clo, jemuž určité zboží podléhá, clem nebo poplatkem podle čl. 4 bodu 10 prvního pododstavce a došlo-li ke snížení celních sazeb v době od přijetí celního prohlášení s návrhem na propuštění zboží do volného oběhu, ale ještě před propuštěním tohoto zboží.
2. Nebylo-li možno zboží propustit do volného oběhu z důvodů, které lze přičítat pouze deklarantovi, odstavec 1 se nepoužije.
Článek 81
Tvoří-li zásilku zboží, jehož sazební zařazení je různé, a zacházení s jednotlivým zbožím podle jeho sazebního zařazení by bylo spojeno s prací a náklady neúměrnými dovoznímu clu, které se na ně vztahuje, mohou celní orgány na žádost deklaranta souhlasit s tím, že celá zásilka bude podléhat dovoznímu clu odpovídajícímu sazebnímu zařazení zboží s nejvyšší celní sazbou dovozního cla.
Článek 82
1. Zboží propuštěné do volného oběhu s částečným nebo úplným osvobozením od dovozního cla z důvodu jeho použití ke zvláštním účelům zůstává pod celním dohledem.
Celní dohled skončí, jakmile se přestanou uplatňovat podmínky stanovené pro toto částečné nebo úplné osvobození, jakmile je zboží vyvezeno nebo zničeno nebo jakmile je povoleno použít zboží pro jiné účely, než jsou účely uvedené v žádosti o částečné nebo úplné osvobození od cla, a dlužné clo je zaplaceno.
2. Články 88 a 90 se použijí přiměřeně na zboží uvedené v odstavci 1.
Článek 83
Zboží propuštěné do volného oběhu ztrácí svůj celní status zboží Společenství, jestliže
a) je po propuštění zboží podle článku 66 platnost celního prohlášení s návrhem na propuštění zboží do volného oběhu zrušena, nebo
b) dovozní clo týkající se tohoto zboží bylo vráceno nebo prominuto
- v rámci aktivního zušlechťovacího styku v systému navracení, nebo
- podle článku 238, neboť zboží bylo vadné nebo nesplňovalo smluvní podmínky, nebo
- v případech uvedených v článku 239, kdy je vrácení nebo prominutí cla podmíněno vývozem nebo zpětným vývozem zboží nebo přidělením náhradního celně schváleného určení tohoto zboží.
Oddíl 3
Režimy s podmíněným osvobozením od cla a režimy s hospodářským účinkem
A. Společná ustanovení pro více režimů
Článek 84
1. V článcích 85 až 90 se
a) "režimem s podmíněným osvobozením od cla" u zboží, které není zbožím Společenství, rozumějí režimy:
- vnějšího tranzitu,
- uskladňování v celním skladu,
- aktivního zušlechťovacího styku v podmíněném systému,
- přepracování pod celním dohledem,
- dočasného použití;
b) "celním režimem s hospodářským účinkem" rozumějí režimy:
- uskladňování v celním skladu,
- aktivního zušlechťovacího styku,
- přepracování pod celním dohledem,
- dočasného použití,
- pasivního zušlechťovacího styku.
2. "Dovozovým zbožím" se rozumí zboží propuštěné do režimu s podmíněným osvobozením od cla a zboží, které v rámci aktivního zušlechťovacího styku v systému navracení splnilo formality stanovené k propuštění do volného oběhu a formality uvedené v článku 125.
3. "Zbožím v nezměněném stavu" se rozumí dovozové zboží, které nebylo zušlechtěno ani přepracováno v režimu aktivního zušlechťovacího styku nebo režimu přepracování pod celním dohledem.
Článek 85
Do celního režimu s hospodářským účinkem lze zboží propustit jen na základě povolení celních orgánů.
Článek 86
Aniž jsou dotčeny dodatečné zvláštní podmínky upravující určitý režim, uděluje se povolení podle článku 85 nebo čl. 100 odst. 1 pouze
- osobám, které skýtají potřebné záruky k řádnému provádění operací, a
- za podmínky, že celní orgány mohou dohlížet na provádění daného režimu a kontrolovat je, aniž by musely uplatňovat administrativní opatření, která jsou neúměrná daným hospodářským potřebám.
Článek 87
1. V povolení jsou stanoveny podmínky, za nichž se použije daný režim.
2. Držitel povolení je povinen uvědomit celní orgány o všech skutečnostech, které nastaly po jeho udělení a které by mohly mít vliv na jeho zachování nebo obsah.
Článek 88
Celní orgány mohou podmínit propuštění zboží do režimu s podmíněným osvobozením od cla poskytnutím jistoty k zajištění úhrady celního dluhu, který by mohl u tohoto zboží vzniknout.
V rámci určitého režimu s podmíněným osvobozením od cla mohou být stanoveny zvláštní předpisy upravující poskytnutí jistoty.
Článek 89
1. Režim s podmíněným osvobozením od cla s hospodářským účinkem je ukončen v okamžiku, kdy je zboží propuštěnému do tohoto režimu nebo případně zušlechtěným nebo přepracovaným produktům přiděleno jiné celně schválené určení.
2. Celní orgány učiní všechna opatření potřebná k tomu, aby napravily postavení zboží, u nějž nebyl příslušný režim ukončen v souladu se stanovenými podmínkami.
Článek 90
Práva a povinnosti držitele celního režimu s hospodářským účinkem mohou být za podmínek stanovených celními orgány postupně převedeny na jiné osoby, které splňují podmínky stanovené pro daný režim.
B. Vnější tranzit
I. Obecná ustanovení
Článek 91
1. Režim vnějšího tranzitu umožňuje přepravu mezi dvěma místy v rámci celního území Společenství
a) zboží, které není zbožím Společenství, aniž by toto zboží podléhalo dovozním clům a dalším poplatkům nebo obchodněpolitickým opatřením;
b) zboží Společenství, na které se vztahuje opatření Společenství zahrnující vývoz tohoto zboží do třetích zemí a u nějž byly provedeny příslušné vývozní celní formality.
2. Přeprava podle odstavce 1 se uskutečňuje
a) v režimu vnějšího tranzitu Společenství;
b) na podkladě karnetu TIR (Úmluva TIR), pokud tato přeprava
1) začala nebo má skončit mimo Společenství, nebo
2) se týká zásilek zboží, které musí být vyloženy na celním území Společenství a které jsou přepravovány společně se zbožím, které má být vyloženo ve třetí zemi, nebo
3) se uskutečňuje mezi dvěma místy ve Společenství přes území třetí země;
c) na podkladě karnetu ATA (Úmluva ATA) používaného jako tranzitní doklad;
d) na podkladě Rýnského manifestu (článek 9 Revidované úmluvy pro plavbu na Rýně);
e) na podkladě tiskopisu 302 v rámci Úmluvy mezi účastníky Severoatlantické smlouvy o statusu jejich ozbrojených sil, podepsané v Londýně dne 19. června 1951;
f) poštou (včetně balíkové pošty).
3. Použitím režimu vnějšího tranzitu nejsou dotčeny zvláštní předpisy upravující přepravu zboží propuštěného do celního režimu s hospodářským účinkem.
Článek 92
Režim vnějšího tranzitu je ukončen předložením zboží s příslušnými doklady celnímu úřadu určení v souladu s podmínkami stanovenými pro tento režim.
II. Zvláštní ustanovení týkající se vnějšího tranzitu Společenství
Článek 93
Režimu vnějšího tranzitu Společenství podléhá zboží, které je přepravováno přes území třetí země, pouze pokud
a) tuto možnost stanoví mezinárodní smlouva, nebo
b) se přeprava přes tuto zemi provádí na základě jednotného přepravního dokumentu vystaveného na celním území Společenství; v tom případě se účinky tohoto režimu na území třetí země přerušují.
Článek 94
1. S výhradou článku 95 musí hlavní povinný poskytnout jistotu k zajištění úhrady celního dluhu nebo jiných poplatků, které mohou ohledně zboží vzniknout.
2. S výjimkou případů, o nichž se případně rozhodne postupem projednávání ve výboru, se poskytnutí jistoty nepožaduje při
a) námořní a letecké přepravě;
b) přepravě zboží po Rýnu a rýnských vodních cestách;
c) přepravě potrubím;
d) přepravě prováděné železničními společnostmi členských států.
3. Případy, kdy se zprošťuje povinnosti poskytnout jistoty zboží přepravované jinou vodní cestou, než jsou cesty uvedené v odst. 2 písm. b), se stanoví postupem projednávání ve výboru.
Článek 95
1. Každá osoba, která splňuje podmínky odstavce 2, může být v rozsahu stanoveném v odstavci 3 zproštěna celními orgány členského státu, ve kterém je usazena, povinnosti poskytnout jistotu pro operace vnějšího tranzitu Společenství, které provádí z kteréhokoliv členského státu odeslání a přes území kteréhokoliv členského státu.
2. Zproštění povinnosti poskytnout jistotu podle odstavce 1 se přizná pouze osobám,
a) jež jsou usazeny v členském státě, kde je zproštění povinnosti poskytnout jistotu přiznáno;
b) které pravidelně využívají tranzitní režim Společenství;
c) jejichž finanční situace jim umožňuje splácet jejich závazky;
d) které se nedopustily žádného vážného porušení celních nebo daňových předpisů a
e) které se na předepsaném vzorovém tiskopise zavážou, že na první písemnou žádost celních orgánů zaplatí částky požadované za své operace tranzitu Společenství.
3. Zproštění povinnosti poskytnout jistotu podle odstavců 1 a 2 se nevztahuje na operace tranzitu Společenství týkající se zboží,
a) jehož celková hodnota je vyšší než částka stanovená postupem projednávání ve výboru, nebo
b) které představuje zvýšené nebezpečí vzhledem k výši dovozních cel a dalších poplatků, kterým toto zboží podléhá v jednom nebo ve více členských státech.
4. Orgány, které zproštění povinnosti poskytnout jistotu přiznaly, vystaví osvědčení o zproštění povinnosti poskytnout jistotu v jednom nebo více vyhotoveních osobě zproštěné této povinnosti.
Článek 96
1. Hlavním povinným je držitel režimu vnějšího tranzitu Společenství.
Je povinen
a) předložit zboží ve stanovené lhůtě celnímu úřadu určení v nezměněném stavu a dodržet přitom opatření přijatá celními orgány ke ztotožnění zboží;
b) dodržovat předpisy vztahující se na tranzitní režim Společenství.
2. Aniž jsou dotčeny povinnosti hlavního povinného podle odstavce 1, je dopravce nebo příjemce zboží, který zboží přijal a je si vědom, že se na toto zboží nachází v tranzitním režimu Společenství, rovněž povinen předložit zboží ve stanovené lhůtě celnímu úřadu určení v nezměněném stavu a dodržet přitom opatření přijatá celními orgány ke ztotožnění zboží.
Článek 97
1. Prováděcí pravidla k tomuto režimu a výjimky z něj se stanoví postupem projednávání ve výboru.
2. Za předpokladu, že je zajištěno uplatňování opatření Společenství vztahujících se na zboží,
a) mají členské státy možnost mezi sebou dvoustrannými nebo mnohostrannými ujednáními zavést zjednodušené postupy odpovídající kritériím stanoveným podle okolností a vztahující se na určité druhy dopravy zboží nebo určité podniky;
b) má každý členský stát možnost zavést zjednodušené postupy uplatňované za určitých okolností u zboží, které není určeno k oběhu na území jiného členského státu.
C. Uskladňování v celním skladu
Článek 98
1. Režim uskladňování v celním skladu umožňuje skladovat v celním skladu
a) zboží, které není zbožím Společenství, aniž toto zboží podléhá dovoznímu clu nebo obchodně-politickým opatřením;
b) zboží Společenství, pro které zvláštní předpisy Společenství stanoví, že se na ně v důsledku jeho uskladnění v celním skladu vztahují opatření obvykle uplatňovaná při vývozu zboží.
2. Celním skladem se rozumí jakékoliv místo schválené celními orgány a pod jejich dohledem, kde je zboží skladováno za předepsaných podmínek.
3. Případy, ve kterých může být zboží podle odstavce 1 propuštěno do režimu uskladňování v celním skladu, aniž by bylo skladováno v celním skladu, se stanoví postupem projednávání ve výboru.
Článek 99
Celním skladem může být buď veřejný sklad, nebo soukromý sklad.
"Veřejným skladem" se rozumí celní sklad, který může pro skladování zboží použít jakákoliv osoba;
"soukromým skladem" se rozumí celní sklad vyhrazený k uskladňování zboží skladovatelem.
Skladovatelem je osoba, která je oprávněná provozovat celní sklad.
Ukladatelem zboží je osoba vázaná celním prohlášením, kterým bylo zboží propuštěno do režimu uskladňování v celním skladu, nebo osoba, na niž práva a povinnosti této osoby přešly.
Článek 100
1. Provozování celního skladu podléhá schválení celními orgány, pokud tyto orgány neprovozují celní sklad samy.
2. Osoba, která hodlá provozovat celní sklad, musí podat písemnou žádost obsahující údaje nezbytné pro udělení povolení, zejména je povinna prokázat, že zřízení celního skladu je hospodářsky odůvodněné.
Povolení stanoví podmínky provozování celního skladu.
3. Oprávnění provozovat celní sklad může být uděleno pouze osobě usazené ve Společenství.
Článek 101
Skladovatel odpovídá za to, že
a) zboží nebude po dobu uskladnění v celním skladu odňato celnímu dohledu;
b) povinnosti vyplývající ze skladování zboží v režimu uskladnění v celním skladu budou plněny a
c) zvláštní podmínky stanovené v povolení budou dodržovány.
Článek 102
1. Odchylně od článku 101 může povolení týkající se provozování veřejného skladu stanovit, že za plnění povinností podle čl. 101 písm. a) a/nebo b) odpovídá výlučně ukladatel zboží.
2. Ukladatel zboží odpovídá vždy za plnění povinností vyplývajících z propuštění zboží do režimu uskladňování v celním skladu.
Článek 103
Práva a povinnosti skladovatele mohou být se souhlasem celních orgánů převedeny na jinou osobu.
Článek 104
Aniž je dotčen článek 88, mohou celní orgány požadovat v souvislosti s povinnostmi podle článku 101, aby skladovatel poskytl jistotu.
Článek 105
Osoba určená celními orgány vede evidenci veškerého zboží skladovaného v režimu uskladňování v celním skladu ve formě schválené těmito orgány.
Evidence zboží není nutná, provozují-li veřejný celní sklad celní orgány.
S výhradou článku 86 nemusí celní orgány vyžadovat evidenci zboží, pokud odpovědnost podle čl. 101 písm. a) a/nebo b) nese výlučně ukladatel a zboží je propuštěno do tohoto režimu na základě písemného prohlášení, které je součástí běžného postupu, nebo na základě úředního dokladu podle čl. 76 odst. 1 písm. b).
Článek 106
1. Je-li to hospodářsky odůvodněné a neztěžuje-li se tím celní dohled, mohou celní orgány povolit, aby
a) zboží Společenství jiné než uvedené v čl. 98 odst. 1 písm. b) bylo skladováno v prostorách celního skladu;
b) zboží, které není zbožím Společenství, bylo v prostorech celního skladu zušlechtěno v režimu aktivního zušlechťovacího styku za podmínek stanovených pro tento režim.
Formality, které nemusí být v celním skladu vyžadovány, se stanoví postupem projednávání ve výboru;
c) zboží, které není zbožím Společenství, bylo v prostorách celního skladu přepracováno v režimu přepracování pod celním dohledem za podmínek stanovených pro tento režim.
Formality, které nemusí být v celním skladu vyžadovány, se stanoví postupem projednávání ve výboru.
2. V případech uvedených v odstavci 1 se zboží nenachází v režimu uskladňování v celním skladu.
3. Celní orgány mohou požadovat, aby skladovatel vedl zboží uvedené v odstavci 1 v evidenci zboží podle článku 105.
Článek 107
Zboží propuštěné do režimu uskladňování v celním skladu se zapisuje do evidence zboží podle článku 105, jakmile je dopraveno do celního skladu.
Článek 108
1. Doba, po kterou se zboží může nacházet v režimu uskladnění v celním skladu, není omezena.
Ve výjimečných případech však mohou celní orgány stanovit lhůtu, ve které je ukladatel zboží povinen přidělit zboží jiné celně schválené určení.
2. Zvláštní lhůty pro některé zboží uvedené v čl. 98 odst. 1 písm. b), které je předmětem společné zemědělské politiky, lze stanovit postupem projednávání ve výboru.
Článek 109
1. Dovozové zboží lze podrobit obvyklým formám manipulace nutným k zajištění uchování zboží, ke zlepšení jeho obchodní úpravy nebo prodejní jakosti nebo k jeho úpravě pro distribuci a další prodej.
V míře nezbytné k řádnému fungování společné organizace trhů lze sestavit seznam případů, u kterých jsou zakázány tyto formy manipulace se zbožím, které je předmětem společné zemědělské politiky.
2. Zboží Společenství uvedené v čl. 98 odst. 1 písm. b), které bylo propuštěno do režimu uskladňování v celním skladu a které je předmětem společné zemědělské politiky, lze podrobit pouze takovým formám manipulace, které jsou pro ně výslovně stanoveny.
3. Formy manipulace podle odst. 1 prvního pododstavce a podle odstavce 2 musí být předem povoleny celními orgány, které stanoví podmínky, za kterých je lze provádět.
4. Seznam forem manipulace podle odstavců 1 a 2 se stanoví postupem projednávání ve výboru.
Článek 110
Pokud to okolnosti odůvodňují, může být zboží propuštěné do režimu uskladňování v celním skladu dočasně vyňato z celního skladu.
Vynětí zboží musí být předem schváleno celními orgány, které stanoví podmínky, za kterých k němu může dojít.
Po dobu, kdy se zboží nachází mimo celní sklad, může být podrobeno formám manipulace podle článku 109, a to za stejných podmínek.
Článek 111
Celní orgány mohou povolit, aby zboží propuštěné do režimu uskladňování v celním skladu bylo převedeno z jednoho celního skladu do druhého.
Článek 112
1. Jestliže u dovozového zboží vznikl celní dluh a základem celní hodnoty tohoto zboží je cena, která byla nebo má být za zboží skutečně zaplacena, zahrnující náklady na skladování a uchování zboží během jeho uložení v celním skladu, nejsou tyto náklady zahrnuty do celní hodnoty, jestliže jsou vykázány odděleně od ceny, která byla nebo má být za zboží skutečně zaplacena.
2. Pokud byly u uvedeného zboží provedeny obvyklé formy manipulace ve smyslu článku 109, posuzují se na žádost deklaranta druh, celní hodnota a množství zboží, které jsou rozhodné pro vyměření dovozního cla, jako by se jednalo o druh, celní hodnotu a množství zboží, ke kterým by bylo přihlíženo u tohoto zboží v okamžiku uvedeném v článku 214 v případě, kdyby tyto manipulace nebyly provedeny.
Postupem projednávání ve výboru však lze stanovit odchylky od tohoto ustanovení.
3. Jestliže bylo v souladu s článkem 76 dovozové zboží propuštěno do volného oběhu, aniž bylo předloženo celním orgánům, a předtím, než bylo podáno odpovídající celní prohlášení, a pokud byly podklady pro vyměření cla na toto zboží uznány či schváleny v době, kdy bylo zboží propuštěno do režimu uskladňování v celním skladu, považují se tyto podklady za podklady, k nimž má být přihlíženo pro účely článku 214, aniž je dotčena kontrola po propuštění zboží podle článku 78.
Článek 113
98 odst. 1 písm. b), které je předmětem společné zemědělské politiky a bylo propuštěno do režimu uskladnění v celním skladu, musí být vyvezeno nebo mu musí být přiděleno jiné celně schválené určení podle zvláštních předpisů Společenství uvedených ve zmíněném článku.
D. Aktivní zušlechťovací styk
I. Obecná ustanovení
Článek 114
1. Aniž je dotčen článek 115, umožňuje režim aktivního zušlechťovacího styku, aby pro účely jedné nebo několika zušlechťovatelských operací na celním území Společenství bylo použito
a) zboží, které není zbožím Společenství a které má být vyvezeno zpět z celního území Společenství ve formě zušlechtěných výrobků, aniž by podléhalo dovoznímu clu a obchodně-politickým opatřením;
b) zboží propuštěné do volného oběhu s vrácením nebo prominutím dovozního cla, kterému toto zboží podléhá, je-li vyvezeno z celního území Společenství ve formě zušlechtěných výrobků.
2. Následujícími výrazy se rozumí:
a) "podmíněným systémem" režim aktivního zušlechťovacího styku ve formě podle odst. 1 písm. a);
b) "systémem navracení" režim aktivního zušlechťovacího styku ve formě podle odst. 1 písm. b);
c) "zušlechťovacími operacemi":
- opracování zboží, včetně jeho montáže, sestavení nebo přizpůsobení jinému zboží,
- zpracování zboží,
- oprava zboží, včetně jeho obnovy a seřízení,
- použití určitého zboží určeného postupem projednávání ve výboru, které není v zušlechtěných výrobcích obsaženo, avšak umožňuje nebo usnadňuje výrobu těchto výrobků, a to i když je při použití zcela nebo zčásti spotřebováno;
d) "zušlechtěnými výrobky" všechny produkty, které jsou výsledkem zušlechťovacích operací;
e) "rovnocenným zbožím" zboží Společenství, které bylo použito pro výrobu zušlechtěných výrobků namísto dovozového zboží;
f) "výtěžností" množství nebo procentní podíl zušlechtěných výrobků získaných zušlechtěním určitého množství dovozového zboží.
Článek 115
1. Jsou-li splněny podmínky uvedené v odstavci 2 a s přihlédnutím k ustanovení odstavce 4 celní orgány povolí, aby
a) zušlechtěné výrobky byly vyrobeny z rovnocenného zboží;
b) zušlechtěné výrobky vyrobené z rovnocenného zboží byly vyvezeny ze Společenství před dovozem dovozového zboží.
2. Rovnocenné zboží musí mít stejnou jakost a stejné vlastnosti jako dovozové zboží.
Ve zvláštních případech stanovených postupem projednávání ve výboru však může být povoleno, aby rovnocenné zboží dosáhlo vyššího stupně výroby než dovozové zboží.
3. V případě použití odstavce 1 je dovozové zboží pro celní účely posuzováno jako rovnocenné zboží a rovnocenné zboží jako dovozové zboží.
4. Postupem projednávání ve výboru lze přijmout opatření, jejichž cílem je zakázat nebo omezit použití odstavce 1.
5. Jestliže je postupováno podle odst. 1 písm. b) a zušlechtěné výrobky by podléhaly vývozním clům, kdyby nebyly vyváženy nebo zpětně vyváženy v režimu aktivního zušlechťovacího styku, musí držitel povolení poskytnout jistotu k zajištění platby těchto cel v případě, kdyby nebylo dovozové zboží dovezeno ve stanovené lhůtě.
II. Udělení povolení
Článek 116
Povolení k aktivnímu zušlechťovacímu styku se uděluje na žádost osoby, která provádí nebo nechává provádět zušlechťovací operace.
Článek 117
Povolení může být uděleno pouze
a) osobám usazeným ve Společenství.
V případě dovozu, který nemá obchodní povahu, je však lze udělit i osobám usazeným mimo Společenství;
b) může-li být dovozové zboží, aniž by bylo dotčeno použití zboží uvedeného v čl. 114 odst. 2 písm. c) poslední odrážce, ztotožněno v zušlechtěných výrobcích nebo, v případech zmíněných v článku 115, může-li být ověřeno plnění podmínek stanovených pro rovnocenné zboží;
c) může-li režim aktivního zušlechťovacího styku pomoci vytvořit příznivější podmínky pro vývoz nebo zpětný vývoz zušlechtěných výrobků, nejsou-li tím nepříznivě dotčeny zásadní zájmy producentů ve Společenství (hospodářské podmínky).
III. Provádění režimu
Článek 118
1. Celní orgány stanoví lhůtu, ve které musí být zušlechtěné výrobky vyvezeny nebo zpětně vyvezeny nebo jim musí být přiděleno jiné celně schválené určení.
Při stanovení této lhůty se přihlíží k době potřebné pro provedení zušlechťovacích operací a k zajištění odbytu zušlechtěných výrobků.
2. Lhůta počíná běžet dnem, kdy bylo zboží, které není zbožím Společenství, propuštěno do režimu aktivního zušlechťovacího styku.
Na náležitě odůvodněnou žádost držitele povolení mohou celní orgány tuto lhůtu prodloužit.
Za účelem zjednodušení může být rozhodnuto, že lhůta, která počíná běžet v průběhu kalendářního měsíce nebo čtvrtletí, skončí posledního dne následujícího kalendářního měsíce, případně čtvrtletí.
3. V případě použití čl. 115 odst. 1 písm. b), stanoví celní orgány lhůtu, během které musí být zboží, které není zbožím Společenství, navrženo v celním prohlášení do daného režimu. Tato lhůta počíná běžet dnem přijetí vývozního prohlášení vztahujícího se na zušlechtěné výrobky vyrobené z odpovídajícího rovnocenného zboží.
4. Pro některé zušlechťovací operace a pro některé dovozové zboží lze stanovit zvláštní lhůty postupem projednávání ve výboru.
Článek 119
1. Celní orgány stanoví buď výtěžnost operace, nebo případně způsob, jak ji stanovit.
Výtěžnost se stanoví na základě skutečných podmínek, za kterých jsou nebo budou zušlechťovací operace prováděny.
2. Pokud to okolnosti odůvodňují, a zejména jsou-li zušlechťovací operace obvykle prováděny za přesně stanovených technických podmínek, které se vztahují na zboží s výrazně stálými vlastnostmi a při kterých jsou vyráběny zušlechtěné výrobky trvalé jakosti, lze na základě předem zjištěných skutečností stanovit paušální výtěžnost postupem projednávání ve výboru.
Článek 120
Případy a podmínky, kdy jsou zboží v nezměněném stavu nebo zušlechtěné výrobky považovány za propuštěné do volného oběhu, mohou být stanoveny postupem projednávání ve výboru.
Článek 121
1. S výhradou článku 122, vznikne-li celní dluh, vyměří se na základě podkladů pro vyměřování cel platných pro dovozové zboží v okamžiku přijetí celního prohlášení s návrhem na propuštění tohoto zboží do režimu aktivního zušlechťovacího styku.
2. Jestliže v okamžiku uvedeném v odstavci 1 splňuje dovozové zboží podmínky pro uplatnění preferenčních sazebních zacházení v rámci celních kvót nebo stropů, lze u tohoto zboží uplatnit preferenční sazební zacházení stanovené pro stejné zboží v okamžiku přijetí celního prohlášení s návrhem na propuštění do volného oběhu.
Článek 122
Odchylně od článku 121 zušlechtěné výrobky
a) podléhají příslušnému dovoznímu clu, pokud
- byly propuštěny do volného oběhu a jsou uvedeny na seznamu přijatém postupem projednávání ve výboru, a to do té míry, v jaké jsou úměrné vyvezené části zušlechtěných výrobků nezařazených do tohoto seznamu.
Držitel povolení však může žádat, aby clo bylo vyměřeno způsobem uvedeným v článku 121,
- podléhají poplatkům stanoveným v rámci společné zemědělské politiky a stanoví tak předpisy přijaté postupem projednávání ve výboru;
b) podléhají dovoznímu clu vypočtenému v souladu s pravidly vztahujícími se na daný celní režim nebo na svobodná pásma nebo svobodné sklady, pokud byly propuštěny do režimu s podmíněným osvobozením od cla nebo umístěny do svobodného pásma nebo svobodného skladu.
Nicméně
- zúčastněná osoba může požadovat, aby bylo clo vyměřeno podle článku 121,
- bylo-li zušlechtěným výrobkům přiděleno výše uvedené celně schválené určení, jiné než propuštění do režimu přepracování pod celním dohledem, musí se vyměřená částka dovozního cla rovnat alespoň částce cla vypočtené podle článku 121;
c) mohou podléhat pravidlům pro vyměřování cla stanoveným pro režim přepracování pod celním dohledem, pokud by dovozové zboží mohlo být do tohoto režimu propuštěno;
d) se na ně vztahuje zvýhodněné sazební zacházení vzhledem k jejich zvláštnímu určení, je-li totéž zacházení stanoveno pro stejné dovážené zboží;
e) jsou osvobozeny od dovozního cla, je-li totéž osvobození podle článku 184 stanoveno pro stejné dovážené zboží.
IV. Zušlechťovací operace mimo celní území Společenství
Článek 123
1. Zušlechtěné výrobky nebo zboží v nezměněném stavu mohou být na základě povolení celních orgánů a v souladu s podmínkami režimu pasivního zušlechťovacího styku zcela nebo částečně dočasně vyváženy z celního území Společenství za účelem doplňkových zušlechťovacích operací.
2. Vznikl-li při zpětném dovozu produktů celní dluh, vyměří se dovozní clo
a) ze zušlechtěných výrobků nebo ze zboží v nezměněném stavu uvedených v odstavci 1 podle článků 121 a 122 a
b) z výrobků dovážených zpět poté, co byly zušlechtěny mimo celní území Společenství, podle ustanovení upravujících režim pasivního zušlechťovacího styku za stejných podmínek, jako kdyby byly produkty vyvážené v tomto režimu předtím, než se takový vývoz uskutečnil, propuštěny do volného oběhu.
V. Zvláštní ustanovení týkající se systému navracení
Článek 124
1. Systém navracení lze uplatnit u veškerého zboží, s výjimkou toho, které v okamžiku přijetí celního prohlášení s návrhem na propuštění do volného oběhu,
- podléhá množstevním omezením dovozu,
- by mohlo v rozsahu kvót podléhat preferenčnímu sazebnímu opatření nebo autonomnímu pozastavovacímu opatření podle čl. 20 odst. 3 písm. d) až f),
- podléhá zemědělské dávce nebo jinému dovoznímu poplatku zavedenému v rámci společné zemědělské politiky nebo v rámci zvláštních režimů pro některé druhy zboží vzniklého zpracováním zemědělských produktů.
2. Kromě toho se systém navracení použije pouze tehdy, není-li v době přijetí celního prohlášení s návrhem na propuštění dovozového zboží do volného oběhu stanovena žádná vývozní náhrada za vývoz zušlechtěných výrobků.
3. Povolení použít systému navracení lze udělit pouze tehdy, jestliže v době přijetí celního prohlášení s návrhem na propuštění zušlechtěných výrobků k vývozu
- dovozové zboží nepodléhá žádnému z poplatků podle odstavce 1 třetí odrážky,
- na vývoz zušlechtěných výrobků není stanovena žádná vývozní náhrada.
Článek 125
1. V celním prohlášení s návrhem na propuštění zboží do volného oběhu musí být uvedeno, zda se použije systém navracení, a odkaz na příslušné povolení.
2. Na žádost celních orgánů musí být uvedené povolení přiloženo k celnímu prohlášení s návrhem na propuštění do volného oběhu.
Článek 126
V rámci systému navracení se nepoužijí čl. 115 odst. 1 písm. b) a odstavce 3 a 5, čl. 118 odst. 3, články 120 a 121, čl. 122 písm. a) druhá odrážka a písm. c) a článek 129.
Článek 127
Dočasný vývoz zušlechtěných výrobků prováděný podle čl. 123 odst. 1 není považován za vývoz ve smyslu čl. 128 s výjimkou případu, kdy tyto výrobky nejsou dovezeny zpět do Společenství ve stanovené lhůtě.
Článek 128
1. Držitel povolení může žádat vrácení nebo prominutí dovozního cla, prokáže-li v souladu s požadavky celních orgánů, že zušlechtěné výrobky vyrobené z dovozového zboží propuštěného do volného oběhu v systému navracení byly
- vyvezeny nebo
- propuštěny, s ohledem na následný zpětný vývoz, do tranzitních režimů Společenství, uskladňování v celním skladu, dočasného použití nebo aktivního zušlechťovacího styku (podmíněného systému) nebo umístěny do svobodného pásma nebo svobodného skladu,
za předpokladu, že byly současně splněny všechny podmínky stanovené pro použití daného režimu.
2. Pro účely přidělení celně schváleného určení uvedeného v odstavci 1 druhé odrážce jsou zušlechtěné výrobky považovány za zboží, které není zbožím Společenství.
3. Lhůta, ve které musí být podána žádost o vrácení cla, se stanoví postupem projednávání ve výboru.
4. Zušlechtěné výrobky propuštěné do některého celního režimu nebo umístěné do svobodného pásma nebo svobodného skladu podle odstavce 1 mohou být propuštěny do volného oběhu pouze na základě povolení celních orgánů, které toto povolení vydají, pokud to okolnosti odůvodňují.
Aniž je dotčen čl. 122 písm. b), považuje se částka vráceného nebo prominutého dovozního cla v těchto případech za výši celního dluhu.
5. Pro účely vyměření dovozního cla, které má být vráceno nebo prominuto, se použije přiměřeně čl. 122 písm. a) první odrážka.
VI. Jiná ustanovení
Článek 129
Režim aktivního zušlechťovacího styku s podmíněným systémem se rovněž použije za tím účelem, aby zušlechtěné výrobky mohly být osvobozeny od vývozního cla, kterému by podléhaly stejné produkty vyrobené nebo získané ze zboží Společenství namísto dovozového zboží.
E. Přepracování pod celním dohledem
Článek 130
Režim přepracování pod celním dohledem umožňuje podrobit zboží, které není zbožím Společenství, na celním území Společenství takovým operacím, které změní jeho vlastnosti nebo stav, aniž by podléhalo dovoznímu clu nebo obchodněpolitickým opatřením, a propustit do volného oběhu výrobky vzniklé z těchto operací s použitím pro ně platných dovozních cel.
Tyto výrobky se označují jako přepracované výrobky.
Článek 131
Seznam případů, kdy lze zboží propustit do režimu přepracování pod celním dohledem, se stanoví postupem projednávání ve výboru.
Článek 132
Povolení k přepracování pod celním dohledem se udílí na žádost osoby, která provádí přepracování nebo zajistí, aby přepracování bylo provedeno.
Článek 133
Povolení je možno udělit pouze
a) osobám usazeným ve Společenství;
b) může-li být dovozové zboží ztotožněno v přepracovaných výrobcích;
c) nelze-li zboží po přepracování hospodárným způsobem navrátit vlastnosti nebo stav, v němž se nacházelo před přepracováním;
d) nedojde-li použitím tohoto režimu k obcházení předpisů upravujících stanovení původu zboží nebo množstevní omezení vztahující se na dovážené zboží;
e) jsou-li splněny podmínky nutné k tomu, aby tento režim přispěl k vytvoření nebo zachování přepracovávání zboží ve Společenství, aniž by byly nepříznivě dotčeny zásadní zájmy výrobců podobného zboží ve Společenství (hospodářské podmínky).
Článek 134
Ustanovení čl.
118 odst. 1, 2 a 4 a článku 119 se použijí přiměřeně.
Článek 135
Vznikl-li celní dluh u zboží v nezměněném stavu nebo u výrobků, které jsou ve srovnání s těmi, na něž se vztahuje povolení, ve stadiu částečného přepracování, stanoví se celní dluh na základě podkladů pro vyměřování příslušných cel pro dovozové zboží v době přijetí celního prohlášení s návrhem na propuštění zboží do režimu přepracování pod celním dohledem.
Článek 136
1. Splňuje-li dovozové zboží v okamžiku svého propuštění do režimu přepracování pod celním dohledem podmínky pro přiznání preferenčního sazebního zacházení a toto preferenční sazební zacházení je použitelné na stejné výrobky, jako jsou přepracované výrobky propuštěné do volného oběhu, vypočte se dovozní clo, jemuž přepracované výrobky podléhají, podle celní sazby použitelné v rámci tohoto zacházení.
2. Je-li preferenční sazební zacházení podle odstavce 1 stanoveno pro dovozové zboží v rámci celních kvót nebo celních stropů, je použití celní sazby podle odstavce 1 na přepracované výrobky podmíněno také tím, že se zmíněné preferenční sazební zacházení vztahuje na dovozové zboží v okamžiku přijetí celního prohlášení s návrhem na propuštění do volného oběhu.
V tom případě se množství dovozového zboží skutečně použitého při výrobě přepracovaných výrobků propuštěných do volného oběhu započítá do celních kvót nebo stropů platných v době přijetí celního prohlášení s návrhem na propuštění do volného oběhu a žádná množství se nezapočtou do celních kvót nebo stropů platných pro výrobky stejné jako přepracované výrobky.
F. Dočasné použití
Článek 137
Režim dočasného použití umožňuje, aby zboží, které není zbožím Společenství a které má být vyvezeno zpět v nezměněném stavu, kromě běžného snížení hodnoty způsobeného jeho použitím, bylo na celním území Společenství používáno s úplným nebo částečným osvobozením od dovozního cla a aniž by se na tento dovoz vztahovala obchodně-politická opatření.
Článek 138
Povolení k dočasnému použití se udílí na žádost osoby, která zboží užije nebo nechá užívat.
Článek 139
Celní orgány odmítnou návrh na propuštění do režimu dočasného použití, jestliže nelze zajistit ztotožnění dovozového zboží.
Celní orgány však mohou povolit uplatnění režimu dočasného použití, aniž by zajistily ztotožnění zboží, jestliže s ohledem na povahu zboží nebo operací, které mají být prováděny, nemůže neprovedení ztotožnění vést ke zneužití tohoto režimu.
Článek 140
1. Celní orgány stanoví lhůtu, během níž musí být dovozové zboží vyvezeno zpět nebo mu musí být přiděleno jiné celně schválené určení.
Tato lhůta musí být dostatečná pro dosažení cíle povoleného použití.
2. Aniž jsou dotčeny zvláštní lhůty podle článku 141, je lhůta pro setrvání zboží v režimu dočasného použití 24 měsíců.
Celní orgány však mohou po dohodě s držitelem povolení stanovit lhůty kratší.
3. Pokud to mimořádné okolnosti odůvodňují, mohou celní orgány na žádost zúčastněné osoby a v přiměřeném rozsahu prodloužit lhůty stanovené podle odstavců 1 a 2 tak, aby umožnily povolené použití zboží.
Článek 141
Případy a zvláštní podmínky, za nichž může být uplatněn režim dočasného použití s úplným osvobozením od dovozního cla, se stanoví postupem projednávání ve výboru.
Článek 142
1. Použití režimu dočasného použití s částečným osvobozením od dovozního cla se povolí u zboží, které zůstává vlastnictvím osoby usazené mimo celní území Společenství a které není uvedeno v předpisech přijatých na základě článku 141 nebo které v nich sice uvedeno je, avšak nesplňuje všechny podmínky k propuštění do režimu dočasného použití s úplným osvobozením od dovozního cla.
2. Seznam zboží, u kterého nelze uplatnit režim dočasného použití s částečným osvobozením od dovozního cla, se stanoví postupem projednávání ve výboru.
Článek 143
1. Dovozní clo, které má být zaplaceno u zboží propuštěného do režimu dočasného použití s částečným osvobozením od dovozního cla, činí za každý byť jen započatý měsíc, během kterého bylo zboží propuštěno do tohoto režimu, 3 % z úhrnné výše cla, které by mělo být zaplaceno za uvedené zboží, kdyby v okamžiku propuštění do režimu dočasného použití bylo propuštěno do volného oběhu.
2. Částka vyměřeného dovozního cla nesmí být vyšší než částka cla, která by byla vyměřena, kdyby dané zboží bylo v okamžiku propuštění do režimu dočasného použití propuštěno do volného oběhu, přičemž se nepřihlíží k případnému úroku.
3. Možnost převodu práv a povinností, které vzniknou při režimu dočasného použití podle čl. 90 neznamená, že by pro každé rozhodné období použití musela být použita stejná úprava osvobození od dovozního cla.
4. Pokud je převod práv a povinností podle odstavce 3 s částečným osvobozením od dovozního cla uskutečněn mezi dvěma držiteli režimu během téhož měsíce, je první držitel povinen zaplatit dlužnou částku dovozního cla za celý měsíc.
Článek 144
1. Vznikl-li celní dluh u dovozového zboží, vyměří se tento dluh na základě podkladů pro vyměřování cel platných pro toto zboží v době přijetí celního prohlášení s návrhem na jeho propuštění do režimu dočasného použití.
Avšak pokud tak stanoví článek 141, vyměří se dluh na základě podkladů pro vyměřování cel platných pro dotyčné zboží v okamžiku uvedeném v článku 214.
2. Vznikl-li celní dluh u zboží propuštěného do režimu dočasného použití s částečným osvobozením od dovozního cla z jiných důvodů, než je propuštění zboží do tohoto režimu, rovná se výše tohoto dluhu rozdílu mezi clem vypočteným podle odstavce 1 a clem splatným podle článku 143.
G. Pasivní zušlechťovací styk
I. Obecná ustanovení
Článek 145
1. Aniž jsou dotčena zvláštní ustanovení článků 154 až 159 a článku 123 týkající se systému prosté výměny, umožňuje režim pasivního zušlechťovacího styku, aby zboží Společenství bylo dočasně vyvezeno z celního území Společenství za účelem podrobení zušlechťovacím operacím a aby výrobky vzniklé z těchto operací byly propuštěny do volného oběhu s úplným nebo částečným osvobozením od dovozního cla.
2. Na dočasný vývoz zboží Společenství se vztahují vývozní clo, obchodněpolitická opatření a další formality spojené s výstupem zboží Společenství z celního území Společenství.
3. Následujícími výrazy se rozumí:
a) "dočasně vyváženým zbožím" zboží, které bylo propuštěno do režimu pasivního zušlechťovacího styku;
b) "zušlechťovacími operacemi" operace uvedené v čl. 114 odst. 2 písm. c) první, druhé a třetí odrážce;
c) "zušlechtěnými výrobky" všechny produkty, které jsou výsledkem zušlechťovacích operací;
d) "výtěžností" množství nebo procentní podíl zušlechtěných výrobků získaných zušlechtěním určitého množství dočasně vyváženého zboží.
Článek 146
1. Do režimu pasivního zušlechťovacího styku nelze propustit zboží Společenství,
- jehož vývoz zakládá nárok na vrácení nebo prominutí dovozního cla,
- které bylo před vývozem propuštěno do volného oběhu s úplným osvobozením od dovozního cla z důvodu jeho zvláštního užití, jestliže podmínky pro osvobození stále trvají,
- jehož vývoz zakládá nárok na vývozní náhradu nebo na základě jehož vývozu mu je přiznávána jiná finanční výhoda v rámci společné zemědělské politiky.
2. Postupem projednávání ve výboru však lze stanovit odchylky od odst. 1 druhé odrážky.
II. Udělení povolení
Článek 147
1. Povolení k propuštění zboží do režimu pasivního zušlechťovacího styku se udílí na žádost osoby, která nechává provádět zušlechťovací operace.
2. Odchylně od odstavce 1 lze jiné osobě udělit povolení využít režimu pasivního zušlechťovacího styku u zboží pocházejícího ze Společenství ve smyslu hlavy II kapitoly 2 části 1, jestliže zušlechťovací operace spočívá ve spojení tohoto zboží se zbožím vyrobeným nebo získaným mimo Společenství a dovezeným jako zušlechtěné výrobky za předpokladu, že uplatnění tohoto režimu napomáhá odbytu vyváženého zboží, aniž by byly nepříznivě dotčeny zásadní zájmy producentů stejného nebo podobného zboží ve Společenství, jako jsou dovážené zušlechtěné výrobky.
Případy a pravidla použití prvního pododstavce se stanoví postupem projednávání ve výboru.
Článek 148
Povolení může být uděleno pouze
a) osobám usazeným ve Společenství;
b) lze-li zjistit, že zušlechtěné výrobky jsou výsledkem užití dočasně vyvezeného zboží.
Případy a podmínky, kdy lze uplatnit odchylky od tohoto písmene, a podmínky, za nichž se tyto odchylky uplatní, se stanoví postupem projednávání ve výboru;
c) nehrozí-li, že povolení k využití režimu pasivního zušlechťovacího styku vážně poškodí zásadní zájmy zpracovatelů ve Společenství (hospodářské podmínky).
III. Provádění režimu
Článek 149
1. Celní orgány stanoví lhůtu, ve které musí být zušlechtěné výrobky dovezeny zpět na celní území Společenství.
Na náležitě odůvodněnou žádost držitele povolení mohou tuto lhůtu prodloužit.
2. Celní orgány stanoví buď výtěžnost operace, nebo případně způsob, jak ji určit.
Článek 150
1. Úplné nebo částečné osvobození od dovozního cla uvedené v čl. 151 odst. 1 se přizná pouze tehdy, jsou-li zušlechtěné výrobky uvedeny v celním prohlášení s návrhem na propuštění do volného oběhu jménem nebo na účet
a) držitele povolení, nebo
b) jiné osoby usazené ve Společenství, souhlasí-li s tím držitel povolení a jsou-li splněny podmínky pro toto povolení.
2. Úplné nebo částečné osvobození od dovozního cla podle článku 151 se nepřizná tehdy, není-li splněna některá z podmínek nebo povinností vztahujících se k režimu pasivního zušlechťovacího styku, pokud není zjištěno, že toto nesplnění nemá skutečný vliv na správné provádění tohoto režimu.
Článek 151
1. Úplné nebo částečné osvobození od dovozního cla podle článku 145 spočívá v tom, že se od částky dovozního cla na zušlechtěné výrobky propuštěné do volného oběhu odečte částka dovozního cla, které by bylo ke stejnému dni použitelné na dočasně vyvážené zboží v případě, že by bylo dovezeno na celní území Společenství ze země, v níž byla provedena zušlechťovací operace nebo poslední zušlechťovací operace.
2. Částka, která má být odečtena podle odstavce 1, se vypočte podle množství a povahy dotyčného zboží v den přijetí celního prohlášení s návrhem na jeho propuštění do režimu pasivního zušlechťovacího styku a na základě ostatních podkladů pro vyměřování cel platných pro toto zboží ke dni přijetí celního prohlášení s návrhem na propuštění zušlechtěných výrobků do volného oběhu.
Hodnotou dočasně vyváženého zboží je hodnota, která se bere u tohoto zboží v úvahu při stanovení celní hodnoty zušlechtěných výrobků podle čl. 32 odst. 1 písm. b) bodu i), nebo nemůže-li být hodnota tímto způsobem určena, rozdíl mezi celní hodnotou zušlechtěných výrobků a náklady na zušlechtění stanovenými přiměřenými metodami.
Nicméně,
- k některým poplatkům stanoveným postupem projednávání ve výboru se při výpočtu výše odpočtu nepřihlédne,
- jestliže bylo dočasně vyvážené zboží před propuštěním do režimu pasivního zušlechťovacího styku propuštěno do volného oběhu se sníženou sazbou z důvodu jejich použití ke zvláštním účelům a podmínky pro udělení snížené sazby trvají, je částkou, která se má odečíst, částka skutečně vyměřeného dovozního cla při propuštění tohoto zboží do volného oběhu.
3. Může-li být na dočasně vyvážené zboží při propuštění do volného oběhu uplatněna snížená nebo nulová sazba v důsledku jeho zvláštního použití, přihlédne se k této sazbě za předpokladu, že zboží bylo podrobeno operacím odpovídajícím tomuto použití v zemi, kde byla uskutečněna zušlechťovací operace nebo poslední zušlechťovatelská operace.
4. Vztahuje-li se na zušlechtěné výrobky preferenční sazební opatření ve smyslu čl. 20 odst. 3 písm. d) nebo e) a toto opatření existuje pro zboží stejného sazebního zařazení, jako má dočasně vyvážené zboží, použije se pro stanovení částky, která má být odečtena podle odstavce 1, sazba dovozního cla, která by byla použita, kdyby dočasně vyvážené zboží splňovalo podmínky, za nichž lze toto preferenční sazební opatření uplatnit.
5. Tímto článkem není dotčeno použití předpisů již přijatých nebo těch, která budou přijaty, v souvislosti s obchodem mezi Společenstvím a třetími zeměmi, které stanoví osvobození od dovozního cla u některých zušlechtěných výrobků.
Článek 152
1. Je-li účelem zušlechťovací operace oprava dočasně vyváženého zboží, je toto zboží při propuštění do volného oběhu úplně osvobozeno od dovozního cla, prokáže-li se náležitě celním orgánům, že zboží bylo opraveno bezúplatně v důsledku smluvních nebo zákonných záručních povinností nebo v důsledku výrobní vady.
2. Odstavec 1 se nevztahuje na případy, kdy vada zboží byla vzata v úvahu již při jeho propuštění do volného oběhu.
Článek 153
Je-li účelem zušlechťovací operace oprava dočasně vyváženého zboží a tato oprava je provedena za úplatu, přizná se částečné osvobození od dovozního cla podle článku 145 tím způsobem, že částka cla se určí na základě podkladů pro vyměřování cel vztahujících se ke zušlechtěným výrobkům ke dni přijetí celního prohlášení s návrhem na propuštění těchto výrobků do volného oběhu s tím, že za celní hodnotu se považuje částka rovnající se nákladům na opravu, za předpokladu že tyto náklady představují jedinou úhradu držitele povolení a nejsou ovlivněny spojením mezi držitelem povolení a osobou, která opravu provedla.
IV. Pasivní zušlechťovací styk s použitím systému prosté výměny
Článek 154
1. Za podmínek stanovených v tomto pododdílu IV, které se použijí spolu s předchozími ustanoveními, umožňuje systém prosté výměny, aby dovezený výrobek (dále jen "náhradní výrobek") nahradil zušlechtěný výrobek.
2. Celní orgány povolí použití systému prosté výměny, je-li předmětem zušlechťovací operace oprava zboží Společenství, které není předmětem společné zemědělské politiky ani se na ně nevztahují zvláštní režimy pro některé druhy zboží vzniklého zpracováním zemědělských produktů.
3. Aniž je dotčen článek 159, použijí se ustanovení, která se vztahují na zušlechtěné výrobky, rovněž na náhradní výrobky.
4. Celní orgány povolí za podmínek, které samy stanoví, dovoz náhradních výrobků ještě před dočasným vývozem zboží (předčasný dovoz).
V případě předčasného dovozu náhradních výrobků musí být poskytnuta jistota ve výši částky dovozního cla.
Článek 155
1. Náhradní výrobky musí mít stejné sazební zařazení, stejnou obchodní jakost a stejnou technickou charakteristiku, jaké by mělo dočasně vyvážené zboží, kdyby bylo podrobeno dotyčné opravě.
2. Bylo-li dočasně vyvážené zboží před vývozem používáno, musí být náhradní výrobky také použité a nesmí být novými výrobky.
Byly-li však náhradní výrobky dodány zdarma v důsledku smluvních nebo zákonných záručních povinností nebo v důsledku výrobní vady, mohou celní orgány povolit odchylku od tohoto pravidla.
Článek 156
Prostá výměna může být povolena pouze tehdy, je-li možné ověřit, že jsou splněny podmínky stanovené v článku 155.
Článek 157
1. Při předčasném dovozu musí být dočasně vyvážené zboží vyvezeno ve lhůtě dvou měsíců ode dne, kdy celní orgány přijmou celní prohlášení s návrhem na propuštění náhradních výrobků do volného oběhu.
2. Pokud to však mimořádné okolnosti odůvodňují, mohou celní orgány na žádost zúčastněné osoby lhůtu uvedenou v odstavci 1 přiměřeně prodloužit.
Článek 158
Postupuje-li se při předčasném dovozu podle článku 151, stanoví se výše odpočtu podle podkladů pro vyměřování cel vztahujících se na dočasně vyvážené zboží ke dni přijetí celního prohlášení s návrhem na jeho propuštění do režimu.
Článek 159
V rámci prosté výměny se nepoužijí čl. 147 odst.
2 a čl. 148 písm. b).
V. Jiná ustanovení
Článek 160
Postupy stanovené pro režim pasivního zušlechťovacího styku se vztahují rovněž na provádění nesazebních opatření společné obchodní politiky.
Oddíl 4
Vývoz
Článek 161
1. Režim vývozu umožňuje, aby zboží Společenství opustilo celní území Společenství.
Vývoz zahrnuje uplatnění výstupních formalit pro dané zboží včetně obchodněpolitických opatření a případného vybrání vývozního cla.
2. S výjimkou zboží propuštěného do režimu pasivního zušlechťovacího styku nebo do tranzitního režimu podle článku 163 a aniž je dotčen článek 164, musí být veškeré zboží Společenství, které má být vyvezeno, propuštěno do režimu vývozu.
3. Zboží odesílané na ostrov Helgoland se nepovažuje za vyvážené z celního území Společenství.
4. Případy, kdy zboží opouštějící celní území Společenství nepodléhá vývoznímu prohlášení, a podmínky s tím spojené se stanoví postupem projednávání ve výboru.
5. Vývozní prohlášení se podává celnímu úřadu, který je příslušný ke kontrole místa, kde je vývozce usazen nebo kde se zboží balí nebo nakládá k vývozu.
Odchylky od tohoto pravidla se stanoví postupem projednávání ve výboru.
Článek 162
Zboží se propustí k vývozu s podmínkou, že opustí celní území Společenství ve stejném stavu, v jakém se nacházelo v okamžiku přijetí vývozního prohlášení.
Oddíl 5
Vnitřní tranzit
Článek 163
1. Režim vnitřního tranzitu umožňuje přepravu zboží Společenství za podmínek stanovených v odstavcích 2 až 4 mezi dvěma místy nacházejícími se na celním území Společenství přes území třetí země beze změny jeho celního statusu. Tím není dotčen čl. 91 odst. 1 písm. b).
2. Přeprava podle odstavce 1 se uskutečňuje
a) v režimu vnitřního tranzitu Společenství, je-li tato možnost upravena v mezinárodní dohodě;
b) na podkladě karnetu TIR (Úmluva TIR);
c) na podkladě karnetu ATA (Úmluva ATA) používaného jako tranzitní doklad;
d) na podkladě Rýnského manifestu (článek 9 Revidované úmluvy pro plavbu na Rýně);
e) na podkladě tiskopisu 302 v rámci Úmluvy mezi účastníky Severoatlantické smlouvy o statusu jejich ozbrojených sil, podepsané v Londýně dne 19. června 1951;
f) poštou (včetně balíkové pošty).
3. V případě uvedeném v odst. 2 písm. a) se články 92, 94, 95, 96 a 97 použijí přiměřeně.
4. V případech uvedených v odst. 2 písm. b) až f) si zboží zachová svůj celní status pouze tehdy, je-li tento status určen za podmínek a ve formě stanovené v předpisech přijatých postupem projednávání ve výboru.
Článek 164
Podmínky, za nichž může být zboží Společenství přepravováno mezi dvěma místy nacházejícími se na celním území Společenství a dočasně též mimo toto území bez změny svého celního statusu, aniž by podléhalo některému celnímu režimu, se stanoví postupem projednávání ve výboru.
Článek 165
Režim vnitřního tranzitu Společenství se uplatní rovněž tehdy, stanoví-li tak výslovně některý právní předpis Společenství.
KAPITOLA 3
JINÉ TYPY CELNĚ SCHVÁLENÉHO URČENÍ
Oddíl 1
Svobodná pásma a svobodné sklady
A. Obecná ustanovení
Článek 166
Svobodná pásma a svobodné sklady jsou části celního území nebo prostory umístěné na tomto území oddělené od ostatního celního území, ve kterých
a) se má pro účely uplatňování dovozního cla a obchodně-politických opatření za to, že se zboží, které není zbožím Společenství, nenachází na celním území Společenství, pokud nebylo propuštěno do volného oběhu ani jiného celního režimu, užito ani spotřebováno za podmínek jiných než stanovených celními předpisy;
b) se na zboží Společenství, u kterého tak stanoví zvláštní předpisy Společenství, vztahují v důsledku jeho umístění ve svobodném pásmu nebo svobodném skladu opatření, která jsou obvykle spojena s vývozem zboží.
Článek 167
1. Členské státy mohou prohlásit některé části celního území Společenství za svobodná pásma nebo povolit zřízení svobodných skladů.
2. Členské státy určí zeměpisné vymezení každého pásma.
Prostory, které mají být svobodnými sklady, musí být schváleny členskými státy.
3. Svobodná pásma musí být ohrazena. Členské státy určí vstupy do každého svobodného pásma a svobodného skladu a výstupy z nich.
4. Ke stavbě budov ve svobodném pásmu je zapotřebí předchozího povolení celních orgánů.
Článek 168
1. Obvod a vstupní a výstupní místa svobodného pásma a svobodného skladu jsou pod dohledem celních orgánů.
2. Osoby a dopravní prostředky vstupující do svobodného pásma nebo svobodného skladu nebo vystupující z nich mohou být podrobeny celní kontrole.
3. Přístup do svobodného pásma nebo svobodného skladu může být odepřen osobám, které neskýtají veškeré nezbytné záruky dodržování ustanovení tohoto kodexu.
4. Celní orgány jsou oprávněny kontrolovat zboží, které vstupuje do svobodného pásma nebo svobodného skladu, nachází se v nich nebo je opouští.
K umožnění této kontroly musí být celním orgánům předložena kopie dopravního dokladu doprovázejícího zboží při jeho vstupu nebo výstupu nebo musí být uschována pro potřeby celních orgánů u osoby jimi určené k tomuto účelu.
Je-li tato kontrola požadována, musí být zboží celním orgánům zpřístupněno.
B. Umisťování zboží ve svobodných pásmech a svobodných skladech
Článek 169
Ve svobodném pásmu nebo ve svobodném skladu může být umístěno zboží Společenství i zboží, které není zbožím Společenství.
Celní orgány však mohou požadovat, aby nebezpečné zboží nebo zboží, které může znehodnotit jiné zboží nebo z jiného důvodu vyžaduje zvláštní zařízení, bylo umístěno pouze v prostorách k tomu zvlášť vybavených.
Článek 170
1. Aniž je dotčen čl. 168 odst. 4, nemusí být zboží vstupující do svobodného pásma nebo svobodného skladu předloženo celním orgánům a nemusí být podáno celní prohlášení.
2. Zboží musí být předloženo celním orgánům a podrobeno předepsaným celním formalitám pouze tehdy, jestliže
a) bylo propuštěno do režimu, který byl ukončen umístěním zboží do svobodného pásma nebo svobodného skladu; umožňuje-li však daný režim zproštění povinnosti předložit zboží, jeho předložení se nevyžaduje;
b) je umístěno do svobodného pásma nebo svobodného skladu na základě rozhodnutí o vrácení nebo prominutí dovozního cla;
c) se na ně vztahují opatření uvedená v čl. 166 písm. b).
3. Celní orgány mohou požadovat, aby zboží podléhající vývoznímu clu nebo jiným vývozním opatřením bylo oznámeno celnímu útvaru.
4. Na žádost zúčastněné osoby celní orgány potvrdí, že zboží umístěné ve svobodném pásmu nebo svobodném skladu je zbožím Společenství nebo zbožím, které není zbožím Společenství.
C. Provoz svobodných pásem a svobodných skladů
Článek 171
1. Doba pobytu zboží ve svobodném pásmu nebo svobodném skladu není omezena.
2. Pro některé zboží uvedené v čl. 166 písm. b), které je předmětem společné zemědělské politiky, lze stanovit postupem projednávání ve výboru zvláštní lhůty.
Článek 172
1. Za podmínek stanovených tímto kodexem je ve svobodném pásmu nebo svobodném skladu povolena jakákoliv průmyslová či obchodní činnost nebo poskytování služeb.
Provozování těchto činností a poskytování služeb musí být předem oznámeno celním orgánům.
2. S ohledem na povahu daného zboží nebo potřeby celního dohledu mohou celní orgány určité činnosti uvedené v odstavci 1 ve svobodném pásmu nebo svobodném skladu zakázat nebo omezit.
3. Celní orgány mohou zakázat výkon činnosti ve svobodném pásmu nebo svobodném skladu osobám, které neskýtají nezbytné záruky dodržování ustanovení tohoto kodexu.
Článek 173
Zboží, které není zbožím Společenství, umístěné do svobodného pásma nebo svobodného skladu lze po dobu pobytu ve svobodném pásmu nebo svobodném skladu
a) propustit do volného oběhu za podmínek stanovených tímto režimem a článkem 178;
b) bez povolení podrobit obvyklým formám manipulace uvedeným v čl. 109 odst. 1;
c) propustit do režimu aktivního zušlechťovacího styku za podmínek stanovených tímto režimem.
Hospodářské podmínky se však nevztahují na zušlechťovací operace na území starého svobodného přístavu Hamburku a ve svobodných pásmech Kanárských ostrovů, Azor, Madeiry a zámořských departementů.
Jestliže se však v případě starého svobodného přístavu Hamburku stane, že budou v důsledku této odchylky dotčeny podmínky hospodářské soutěže ve Společenství v určitém hospodářském odvětví, rozhodne Rada kvalifikovanou většinou na návrh Komise, že se hospodářské podmínky vztahují i na odpovídající hospodářskou činnost na území starého svobodného přístavu Hamburku;
d) propustit do režimu přepracování pod celním dohledem za podmínek stanovených tímto režimem;
e) propustit do režimu dočasného použití za podmínek stanovených tímto režimem;
f) přenechat v souladu s článkem 182;
g) zničit za předpokladu, že zúčastněná osoba poskytne celním orgánům veškeré informace, které považují za potřebné.
Je-li zboží propuštěno do některého z režimů uvedených v odst. 1 písm. c), d) nebo e), mohou členské státy upravit stanovená kontrolní opatření v míře nezbytné k tomu, aby bylo přihlédnuto k provozním podmínkám a podmínkám celního dohledu ve svobodných pásmech a svobodných skladech.
Článek 174
Zboží Společenství uvedené v čl. 166 písm. b), které je předmětem společné zemědělské politiky, může být podrobeno pouze takovým formám manipulace, které jsou pro toto zboží stanoveny v souladu s čl. 109 odst. 2. Tyto manipulace mohou být prováděny bez povolení.
Článek 175
1. Pokud se nepoužijí články 173 a 174, nesmí být zboží, které není zbožím Společenství, ani zboží Společenství uvedené v čl. 166 písm. b) ve svobodném pásmu nebo svobodném skladu spotřebováno ani použito.
2. Aniž jsou dotčena ustanovení týkající se zásobování plavidel, u nichž to daný režim dovoluje, odstavec 1 nevylučuje použití nebo spotřebování zboží, jehož propuštění do režimu volného oběhu nebo dočasného použití by nepodléhalo uplatnění dovozního cla, opatření v rámci společné zemědělské politiky ani obchodněpolitických opatření.
V tom případě se nepožaduje celní prohlášení s návrhem na propuštění do volného oběhu nebo dočasného použití.
Toto prohlášení je však nutno podat, jestliže se má toto zboží započítat na kvótu nebo strop.
Článek 176
1. Všechny osoby, které ve svobodném pásmu nebo svobodném skladu provádějí činnost zahrnující skladování, zpracování nebo opracování nebo prodej či nákup zboží, jsou povinny vést evidenci zboží ve formě stanovené celními orgány.
Zboží musí být zaneseno do této evidence od okamžiku dodání do prostor patřících této osobě.
Evidence zboží musí celním orgánům umožnit ztotožnění zboží a musí zaznamenávat jeho pohyb.
2. V případě přemístění zboží uvnitř svobodného pásma musí být doklady vztahující se k tomuto přemístění uschovány pro potřebu celních orgánů.
Krátkodobé skladování zboží prováděné v souvislosti s přemístěním se považuje za součást přemístění.
D. Odchod zboží ze svobodných pásem a svobodných skladů
Článek 177
Nestanoví-li zvláštní celní předpisy jinak, může být zboží opouštějící svobodné pásmo nebo svobodný sklad
- vyvezeno nebo zpětně vyvezeno z celního území Společenství nebo
- dodáno do jiné části celního území Společenství.
Ustanovení hlavy III, s výjimkou článků 48 až 53, pokud se týče zboží Společenství, se vztahují na zboží dodané do jiné části území Společenství s výjimkou případu, kdy zboží neopouští svobodné pásmo po moři nebo vzdušnou cestou, aniž by předtím bylo propuštěno do tranzitního režimu nebo jiného celního režimu.
Článek 178
1. Vznikl-li u zboží, které není zbožím Společenství, celní dluh a celní hodnota tohoto zboží se zakládá na ceně, která byla nebo má být za zboží skutečně zaplacena a v níž jsou zahrnuty náklady na skladování nebo uchovávání tohoto zboží ve svobodném pásmu nebo svobodném skladu, nejsou tyto náklady do celní hodnoty zahrnuty, jsou-li zřetelně vykázány odděleně od ceny, která byla nebo má být za zboží skutečně zaplacena.
2. Jestliže bylo zboží ve svobodném pásmu nebo svobodném skladu podrobeno obvyklým formám manipulace ve smyslu čl. 109 odst. 1, přihlédne se na žádost deklaranta za předpokladu, že formy manipulace byly povoleny podle odstavce 3 uvedeného článku, při vyměření dovozního cla ke druhu zboží, celní hodnotě a množství, ke kterým by se u daného zboží přihlíželo v okamžiku uvedeném v článku 214, kdyby tyto manipulace nebyly provedeny. Odchylky od tohoto ustanovení však lze stanovit postupem projednávání ve výboru.
Článek 179
1. Zboží Společenství uvedenému v čl. 166 písm. b), které je předmětem společné zemědělské politiky a které je umístěno ve svobodném pásmu nebo svobodném skladu, musí být přiděleno některé určení stanovené předpisy, na základě kterých se na toto zboží v důsledku jeho umístění do svobodného pásma nebo svobodného skladu vztahují opatření, která jsou obvykle spojena s jeho vývozem.
2. Jestliže je toto zboží vráceno do jiné části celního území Společenství nebo jestliže ve lhůtě uvedené v čl. 171 odst. 2 nebyla podána žádost o přidělení určení uvedeného v odstavci 1, přijmou celní orgány opatření stanovená příslušnými zvláštními předpisy pro případy nedodržení přiděleného určení.
Článek 180
1. Jestliže bylo zboží dodáno nebo vráceno do jiné části celního území Společenství nebo propuštěno do některého celního režimu, může být potvrzení uvedené v čl. 170 odst. 4 použito k prokázání skutečnosti, že se jedná o zboží Společenství nebo o zboží, které není zbožím Společenství.
2. Jestliže není prokázáno potvrzením nebo jinými prostředky, že se jedná o zboží Společenství nebo o zboží, které není zbožím Společenství, pokládá se zboží
- pro účely uplatnění vývozního cla a vývozních licencí nebo obchodněpolitických opatření při vývozu za zboží Společenství,
- v ostatních případech za zboží, které není zbožím Společenství.
Článek 181
Celní orgány se ujistí o tom, že při vývozu nebo zpětném vývozu zboží ze svobodného pásma nebo svobodného skladu jsou dodržovány právní předpisy upravující vývoz nebo zpětný vývoz zboží.
Oddíl 2
Zpětný vývoz, zničení a přenechání zboží
Článek 182
1. Zboží, které není zbožím Společenství, lze
- vyvézt zpět z celního území Společenství,
- zničit,
- přenechat ve prospěch státu, pokud to vnitrostátní právní předpisy umožňují.
2. Zpětný vývoz případně podléhá formalitám stanoveným pro opouštějící zboží včetně obchodněpolitických opatření.
Případy, kdy lze zboží, které není zbožím Společenství, propustit do režimu s podmíněným osvobozením od cla se zřetelem na neuplatnění obchodněpolitických opatření při vývozu, mohou být stanoveny postupem projednávání ve výboru.
3. Zpětný vývoz nebo zničení zboží musí být celním orgánům předem oznámeno.
Pokud tak stanoví formality nebo opatření podle odst. 2 prvního pododstavce, celní orgány zpětný vývoz zakážou.
Má-li být zpětně vyvezeno zboží propuštěné do celního režimu s hospodářským účinkem po dobu, kdy se nachází na celním území Společenství, je nutno podat celní prohlášení ve smyslu článků 59 až 78. V tomto případě se použije čl.
161 odst. 4 a 5.
Přenechání zboží probíhá v souladu s vnitrostátními právními předpisy.
4. Ze zničení zboží nebo jeho přenechání nesmí státu vzniknout žádné výlohy.
5. Odpadu a zbytkům případně vzniklým při zničení zboží musí být přiděleno celně schválené určení stanovené pro zboží, které není zbožím Společenství.
Toto zboží zůstane pod celním dohledem do okamžiku stanoveného v čl. 37 odst. 2.
HLAVA V ZBOŽÍ OPOUŠTĚJÍCÍ CELNÍ ÚZEMÍ SPOLEČENSTVÍ
Článek 183
Zboží opouštějící celní území Společenství podléhá celnímu dohledu.
Celní orgány je mohou kontrolovat v souladu s platnými předpisy.
Toto zboží musí případně opustit toto území cestou, kterou určí celní orgány, a postupem stanoveným těmito orgány.
HLAVA VI VÝSADNÍ OPERACE
KAPITOLA 1
OSVOBOZENÍ OD CLA
Článek 184
Rada stanoví na návrh Komise kvalifikovanou většinou případy, kdy lze s ohledem na zvláštní okolnosti udělit osvobození od dovozního nebo vývozního cla u zboží, které je propouštěno do volného oběhu nebo vyváženo.
KAPITOLA 2
VRÁCENÉ ZBOŽÍ
Článek 185
1. Zboží Společenství, které bylo po vývozu z celního území Společenství vráceno na toto území a propuštěno do volného oběhu ve lhůtě tří let, je na žádost zúčastněné osoby osvobozeno od dovozního cla.
Nicméně,
- tuto tříletou lhůtu lze prodloužit, pokud to zvláštní okolnosti odůvodňují,
- bylo-li vrácené zboží před vývozem z celního území Společenství propuštěno do volného oběhu s částečným nebo úplným osvobozením od dovozního cla z důvodu jejich použití ke zvláštním účelům, přizná se osvobození od dovozního cla uvedené v odstavci 1 pouze tehdy, je-li toto zboží opět dovezeno k témuž použití.
Nemá-li být vrácené zboží dovezeno k témuž použití, sníží se vyměřená částka dovozního cla o případně vybranou částku cla při prvním propuštění tohoto zboží do volného oběhu.
Je-li tato částka vyšší než částka vyplývající z propuštění vráceného zboží do volného oběhu, žádná náhrada se neposkytuje.
2. Osvobození od dovozního cla podle odstavce 1 se nepřizná, jestliže
a) zboží bylo vyvezeno z celního území Společenství v režimu pasivního zušlechťovacího styku, s výjimkou případů, kdy je vráceno ve stavu, v jakém bylo vyvezeno;
b) se na zboží vztahuje opatření Společenství spojené s vývozem do třetí země.
Okolnosti a podmínky, za nichž se lze od tohoto ustanovení odchýlit, se stanoví postupem projednávání ve výboru.
Článek 186
Osvobození od dovozního cla podle článku 185 se poskytuje pouze tehdy, je-li zboží dovezeno zpět ve stavu, v němž bylo vyvezeno.
Okolnosti a podmínky, za kterých se lze od této podmínky odchýlit, se stanoví postupem projednávání ve výboru.
Článek 187
Články 185 a 186 se použijí přiměřeně na zušlechtěné výrobky, které byly původně vyvezeny nebo zpětně vyvezeny poté, co byly propuštěny do režimu aktivního zušlechťovacího styku.
Dovozní clo dlužné ze zákona se vyměří podle pravidel uplatňovaných v rámci režimu aktivního zušlechťovacího styku, přičemž se za den propuštění do volného oběhu považuje den zpětného vývozu zušlechtěných výrobků.
KAPITOLA 3
PRODUKTY MOŘSKÉHO RYBOLOVU A JINÉ PRODUKTY ZÍSKANÉ Z MOŘE
Článek 188
Aniž je dotčen čl. 23 odst. 2 písm. f), jsou následující produkty osvobozeny od dovozního cla při svém propuštění do volného oběhu:
a) produkty mořského rybolovu a jiné produkty získané z pobřežních vod třetí země loděmi registrovanými nebo přihlášenými v některém členském státě a plujícími pod vlajkou tohoto státu;
b) výrobky, které byly vyrobeny z produktů uvedených v písmenu a) na palubě výrobních plavidel splňujících podmínky stanovené v písmenu a).
HLAVA VII CELNÍ DLUH
KAPITOLA 1
ZAJIŠTĚNÍ CELNÍHO DLUHU
Článek 189
1. Pokud celní orgány v souladu s celními předpisy vyžadují poskytnutí jistoty k zajištění úhrady celního dluhu, musí ji poskytnout dlužník nebo osoba, která by se jím mohla stát.
2. Celní orgány mohou požadovat na jeden celní dluh pouze poskytnutí jedné jistoty.
Je-li jistota poskytnuta v rámci celního režimu, jehož lze použít pro určité zboží ve více členských státech, platí tato jistota, jak ji upravují předpisy přijaté postupem projednávání ve výboru, ve všech těchto členských státech.
3. Celní orgány mohou povolit, aby jistotu poskytla jiná osoba než ta, od níž se jistota požaduje.
4. Je-li dlužníkem nebo osobou, která by se jím mohla stát, státní orgán, jistota se nevyžaduje.
5. Celní orgány nemusí požadovat poskytnutí jistoty, jestliže částka, která má být zajištěna, nepřesahuje 500 ECU.
Článek 190
1. Stanoví-li celní předpisy, že poskytnutí jistoty není povinné, mohou celní orgány požadovat poskytnutí jistoty, mají-li za to, že není zaručeno, že celní dluh, který vznikl nebo který by mohl vzniknout, bude ve stanovené lhůtě určitě uhrazen.
Nepožaduje-li se jistota podle prvního pododstavce, mohou i přesto celní orgány požadovat od osoby uvedené v čl. 189 odst. 1, aby se zavázala, že splní závazky, jež je povinna ze zákona splnit.
2. Jistotu uvedenou v odst. 1 prvním pododstavci lze požadovat
- v okamžiku použití předpisů, které stanoví možnost požadovat poskytnutí této jistoty, nebo
- kdykoliv poté, jakmile celní orgány zjistí, že není zaručeno, že celní dluh, který vznikl nebo který by mohl vzniknout, bude ve stanovené lhůtě určitě uhrazen.
Článek 191
Na žádost osoby uvedené v čl. 189 odst. 1 nebo 3 povolí celní orgány poskytnutí souborné jistoty ke krytí více operací, u nichž vznikl nebo by mohl vzniknout celní dluh.
Článek 192
1. Stanoví-li celní předpisy povinné poskytnutí jistoty, vyměří celní orgány tuto jistotu ve výši, která se rovná
- přesné výši daného celního dluhu nebo dluhů, jestliže lze tuto výši bezpečně určit v době, kdy je jistota požadována,
- celními orgány odhadnuté nejvyšší možné výši daného celního dluhu nebo dluhů, které vznikly nebo by mohly vzniknout, v ostatních případech.
Je-li pro celní dluh, jehož výše se mění v čase, poskytnuta souborná jistota, vyměří se jistota ve výši, která umožňuje, aby byla výše celního dluhu vždy pokryta.
2. Stanoví-li celní předpisy, že poskytnutí jistoty není povinné, a celní orgány tuto jistotu vyžadují, vyměří výši jistoty tak, aby nepřesahovala výši uvedenou v odstavci 1.
3. Okolnosti a podmínky, za nichž lze poskytovat paušální jistotu, lze stanovit postupem projednávání ve výboru.
Článek 193
Jistota může být poskytnuta
- složením hotovosti nebo
- stanovením ručitele.
Článek 194
1. Hotovost se skládá ve měně členského státu, ve kterém se jistota požaduje.
Za rovnocenný způsob jako složení hotovosti se považuje
- předložení šeku, jehož proplacení je zaručeno institucí, na kterou je vystaven, způsobem přijatelným pro celní orgány,
- předložení jakéhokoliv jiného dokladu uznaného celními orgány jako platební prostředek.
2. Složení hotovosti nebo rovnocenný způsob poskytnutí jistoty se provádí podle předpisů členského státu, ve kterém je jistota požadována.
Článek 195
Ručitel se písemně zaváže, že společně a nerozdílně s dlužníkem splní zaručenou výši celního dluhu při jeho splatnosti.
Ručitelem je třetí osoba usazená ve Společenství, kterou schválí celní orgány členského státu.
Celní orgány mohou odmítnout schválit navrhovaného ručitele, pokud dle jejich názoru není schopen zaručit, že celní dluh bude určitě uhrazen ve stanovené lhůtě.
Článek 196
Osoba, která je povinna poskytnout jistotu, si může vybrat, kterým ze způsobů uvedených v článku 193 jistotu poskytne.
Celní orgány však mohou odmítnout navržený způsob poskytnutí jistoty, není-li slučitelný s řádným prováděním daného celního režimu.
Totéž platí pro navrhovanou jistotu.
Celní orgány mohou požadovat, aby byl zvolený způsob poskytnutí jistoty zachován po určitou dobu.
Článek 197
1. Pokud to umožňují předpisy přijaté postupem projednávání ve výboru, mohou celní orgány přijmout jiné způsoby poskytnutí jistoty než způsoby uvedené v článku 193, skýtají-li rovnocennou záruku, že celní dluh bude zaplacen.
Celní orgány odmítnou poskytnutí jistoty navrhované dlužníkem, pokud dle jejich názoru není schopno zaručit, že celní dluh bude určitě uhrazen.
2. S výhradou podle odst. 1 druhého pododstavce mohou celní orgány přijmout složení hotovosti i bez splnění podmínek stanovených v čl. 194 odst. 1.
Článek 198
Zjistí-li celní orgány, že poskytnutá jistota nezaručuje nebo nadále nezaručuje, že celní dluh bude určitě a zcela uhrazen ve stanovené lhůtě, budou vyžadovat, aby osoba uvedená v čl. 189 odst. 1 podle svého uvážení poskytla doplňující jistotu nebo nahradila původní jistotu novou.
Článek 199
1. Jistotu nelze uvolnit, dokud celní dluh, pro nějž byla poskytnuta, nezanikne nebo dokud by mohl ještě vzniknout.
Jakmile celní dluh zanikne nebo již nemůže vzniknout, jistota musí být ihned uvolněna.
2. Zanikl-li celní dluh částečně nebo může vzniknout už jen pro část zajištěné částky, uvolní se na žádost zúčastněné osoby odpovídající část jistoty, pokud částka, o kterou se jedná, takový krok opodstatňuje.
Článek 200
Postupem projednávání ve výboru lze případně přijmout ustanovení odchylná od této kapitoly, aby se přihlédlo k mezinárodním smlouvám.
KAPITOLA 2
VZNIK CELNÍHO DLUHU
Článek 201
1. Celní dluh při dovozu vzniká
a) propuštěním zboží podléhajícího dovoznímu clu do volného oběhu, nebo
b) propuštěním zboží podléhajícího dovoznímu clu do režimu dočasného použití s částečným osvobozením od dovozního cla.
2. Celní dluh vzniká okamžikem přijetí celního prohlášení.
3. Dlužníkem je deklarant.
V případě nepřímého zastoupení je dlužníkem také osoba, jejíž jménem se celní prohlášení činí.
Je-li celní prohlášení s návrhem na propuštění do některého z režimů uvedených v odstavci 1 učiněno na podkladě údajů, v jejichž důsledku nebyly clo splatné v souladu s právními předpisy nebo jeho část vybrány, může být každá osoba, která poskytla údaje k sestavení prohlášení a která si byla nebo měla být vědoma, že údaje nejsou pravdivé, rovněž považována za dlužníka v souladu s platnými vnitrostátními právními předpisy.
Článek 202
1. Celní dluh při dovozu vzniká
a) protiprávním vstupem zboží podléhajícího dovoznímu clu na celní území Společenství, nebo
b) protiprávním přemístěním takového zboží umístěného do svobodného pásma nebo svobodného skladu do jiné části celního území Společenství.
Pro účely tohoto článku se protiprávním vstupem rozumí jakýkoliv vstup zboží v rozporu s články 38 až 41 a čl. 177 druhou odrážkou.
2. Celní dluh vzniká okamžikem protiprávního vstupu zboží.
3. Dlužníky jsou
- osoba, která protiprávní vstup zboží uskutečnila,
- každá osoba, která se zúčastnila protiprávního vstupu zboží a byla nebo měla si být vědoma, že tento vstup je protiprávní,
- každá osoba, která dotyčné zboží získala nebo držela a která si byla nebo měla být vědoma v době získání nebo přijetí zboží, že vstoupilo protiprávně.
Článek 203
1. Celní dluh při dovozu zboží vzniká
- odnětím zboží podléhajícího dovoznímu clu celnímu dohledu.
2. Celní dluh vzniká okamžikem, kdy je zboží odňato celnímu dohledu.
3. Dlužníky jsou
- osoba, která zboží odňala celnímu dohledu,
- každá osoba, která se tohoto odnětí zúčastnila a byla nebo měla si být vědoma, že zboží je odnímáno celnímu dohledu,
- každá osoba, která získala nebo držela dotyčné zboží a v okamžiku získání nebo přijetí zboží si byla nebo měla být vědoma, že zboží bylo odňato celnímu dohledu,
- případně také osoba, která má plnit povinnosti vyplývající z dočasného uskladnění zboží nebo z použití celního režimu, do kterého bylo zboží propuštěno.
Článek 204
1. Celní dluh při dovozu zboží vzniká
a) nesplněním některé povinnosti vyplývající z dočasného uskladnění zboží, které podléhá dovoznímu clu, nebo z použití z celního režimu, do nějž bylo toto zboží propuštěno, nebo
b) nedodržením některé podmínky stanovené pro propuštění zboží do daného režimu nebo pro udělení snížené nebo nulové sazby dovozního cla z důvodu použití zboží ke zvláštním účelům,
v jiných případech, než jsou uvedeny v článku 203, pokud se nezjistí, že tyto nedostatky nemají zásadní vliv na správné provádění dočasného uskladnění nebo daného celního režimu.
2. Celní dluh vzniká buď okamžikem, kdy přestane být plněna povinnost, jejímž nesplněním celní dluh vzniká, nebo okamžikem, kdy je zboží propuštěno do daného režimu, zjistí-li se dodatečně, že podmínky stanovené pro přiznání snížené nebo nulové sazby dovozního cla z důvodu použití zboží ke zvláštním účelům nebyly ve skutečnosti splněny.
3. Dlužníkem je osoba, která má buď plnit povinnosti vyplývající z dočasného uskladnění zboží podléhajícího dovoznímu clu nebo z použití režimu, do nějž bylo toto zboží propuštěno, nebo plnit podmínky spojené s propuštěním zboží do daného režimu.
Článek 205
1. Celní dluh při dovozu vzniká
- spotřebou nebo použitím zboží, které podléhá dovoznímu clu, ve svobodném pásmu nebo svobodném skladu za jiných podmínek, než které jsou stanoveny celními předpisy.
Dojde-li ke zmizení zboží a toto zmizení není celním orgánům uspokojivě vysvětleno, mohou tyto orgány považovat zmizelé zboží za zboží, které bylo spotřebováno nebo použito ve svobodném pásmu nebo svobodném skladu.
2. Celní dluh vzniká okamžikem, kdy je zboží spotřebováno nebo poprvé použito v rozporu s podmínkami stanovenými platnými předpisy.
3. Dlužníkem je osoba, která zboží spotřebovala nebo poprvé použila, a každá osoba, která se spotřeby nebo použití zúčastnila a byla nebo měla si být vědoma, že je zboží spotřebováváno nebo používáno v rozporu s podmínkami stanovenými platnými předpisy.
Pokud celní orgány považují zmizelé zboží za zboží, které bylo spotřebováno nebo použito ve svobodném pásmu nebo svobodném skladu, a není možné postupovat podle předchozího pododstavce, je osobou povinnou splnit celní dluh osoba, která je celním orgánům známa jako poslední držitel zboží.
Článek 206
1. Odchylně od článku 202 a čl. 204 odst. 1 písm. a) se má za to, že celní dluh při dovozu určitého zboží nevznikne, prokáže-li zúčastněná osoba, že k nesplnění povinností vyplývajících z
- článků 38 až 41 a čl. 177 druhé odrážky nebo
- dočasného uskladnění zboží nebo
- použití celního režimu, do kterého bylo zboží propuštěno,
došlo v důsledku úplného zničení nebo nenahraditelné ztráty zmíněného zboží v důsledku jeho povahy, nebo následkem nepředvídatelných okolností nebo vyšší moci, nebo na základě povolení celních orgánů.
Pro účely tohoto odstavce se zboží považuje za nenahraditelně ztracené, jestliže již nemůže být nikým používáno.
2. Má se rovněž za to, že celní dluh při dovozu nevzniká u zboží propuštěného do volného oběhu se sníženou nebo nulovou sazbou dovozního cla z důvodu jeho použití ke zvláštním účelům, jestliže je takové zboží se souhlasem celních orgánů vyvezeno nebo zpětně vyvezeno.
Článek 207
Pokud se má v souladu s čl. 206 odst. 1 za to, že celní dluh u zboží propuštěného do volného oběhu se sníženou nebo nulovou sazbou dovozního cla z důvodu jeho použití ke zvláštním účelům nevznikl, považují se odpad a zbytky vyplývající ze zničení zboží za zboží, které není zbožím Společenství.
Článek 208
Vznikl-li za podmínek uvedených v článku 203 nebo 204 celní dluh u zboží propuštěného do volného oběhu se sníženou nebo nulovou sazbou dovozního cla z důvodu jeho použití ke zvláštním účelům, odečte se částka již zaplacená při propuštění zboží do volného oběhu od výše celního dluhu.
Toto ustanovení se použije přiměřeně, jestliže celní dluh vznikl u odpadu a zbytků vyplývajících ze zničení předmětného zboží.
Článek 209
1. Celní dluh při vývozu vzniká
- vývozem zboží podléhajícího vývoznímu clu z celního území Společenství na podkladě celního prohlášení.
2. Celní dluh vzniká okamžikem, kdy je celní prohlášení přijato.
3. Dlužníkem je deklarant.
V případě nepřímého zastoupení je dlužníkem také osoba, jejímž jménem se celní prohlášení činí.
Článek 210
1. Celní dluh při vývozu vzniká
- vývozem zboží podléhajícího vývoznímu clu z celního území Společenství bez celního prohlášení.
2. Celní dluh vzniká okamžikem, kdy dané zboží skutečně opustí celní území Společenství.
3. Dlužníky jsou
- osoba, která zboží vyvezla,
- každá osoba, která se na tomto vývozu zúčastnila a byla nebo měla si být vědoma, že celní prohlášení nebylo podáno a podáno být mělo.
Článek 211
1. Celní dluh při vývozu vzniká
- nedodržením podmínek, za nichž bylo povoleno, aby zboží opustilo celní území Společenství s částečným nebo úplným osvobozením od vývozního cla.
2. Celní dluh vzniká okamžikem, kdy bylo zboží dodáno na jiné místo určení, než na které se vztahuje povolení umožňující, aby opustilo celní území Společenství s částečným nebo úplným osvobozením od vývozního cla, a nemohou-li celní orgány tento okamžik určit, vzniká celní dluh uplynutím lhůty stanovené pro předložení dokladu o tom, že byly splněny podmínky opravňující k přiznání tohoto osvobození.
3. Dlužníkem je deklarant.
V případě nepřímého zastoupení je dlužníkem také osoba, na jejíž účet se celní prohlášení činí.
Článek 212
Celní dluh podle článků 201 až 205 a 209 až 211 vzniká i tehdy, kdy se na zboží vztahují jakékoliv zákazy nebo omezení dovozu nebo vývozu.
Celní dluh však nevznikne, vstoupily-li na celní území Společenství protiprávně padělané peníze či omamné a psychotropní látky, které se nenacházejí v hospodářského oběhu pod přísným dohledem příslušných orgánů za účelem použití pro lékařské a vědecké účely.
Pro účely trestního práva vztahujícího se na porušení celních předpisů se však má za to, že celní dluh vznikl, pokud je podle trestního práva členského státu clo základem ke stanovení trestu nebo pokud je existence celního dluhu podkladem pro zahájení trestního řízení.
Článek 213
Je-li za splnění celního dluhu odpovědno několik osob, považují se za společné a nerozdílné dlužníky.
Článek 214
1. Nestanoví-li tento kodex jinak a aniž je dotčen odstavec 2, vyměřuje se dovozní nebo vývozní clo na základě podkladů pro vyměřování cel pro dané zboží v okamžiku, kdy vznikl celní dluh na ně se vztahující.
2. Není-li možno přesně určit okamžik, kdy celní dluh vznikl, je dobou, která se bere v úvahu při stanovení podkladů pro vyměřování cel platných pro dané zboží, okamžik, kdy celní orgány zjistí, že se zboží nachází v situaci, kdy vzniká celní dluh.
Pokud však informace dostupné celním orgánům umožní zjistit, že celní dluh vznikl před tímto zjištěním, určí se částka dovozního nebo vývozního cla u daného zboží na základě podkladů pro vyměřování cel platných pro dané zboží v časově nejvzdálenějším okamžiku, ve kterém bylo na základě dostupných informací možné zjistit existenci celního dluhu vyplývajícího z této situace.
3. Za okolností a podmínek stanovených předpisy přijatými postupem projednávání ve výboru lze vyměřit vyrovnávací úrok s cílem zamezit získání finanční výhody pomocí odkladu dne, kdy celní dluh vznikl nebo byl zanesen do účetních dokladů.
Článek 215
1. Celní dluh vzniká na místě, kde nastaly skutečnosti vedoucí ke vzniku celního dluhu.
2. Není-li možno určit místo podle odstavce 1, má se za to, že celní dluh vzniká na místě, kde se podle zjištění celních orgánů zboží nacházelo v situaci vedoucí ke vzniku celního dluhu.
3. Jestliže není celní režim ve vztahu k určitému zboží ukončen, má se za to, že celní dluh vznikl na místě, kde zboží
- bylo do tohoto režimu propuštěno, nebo
- vstoupilo v tomto režimu do Společenství.
4. Jestliže informace dostupné celním orgánům umožní zjistit, že celní dluh vznikl již dříve, v okamžiku, kdy se zboží nacházelo na jiném místě, má se za to, že celní dluh vznikl na místě, o kterém lze zjistit, že se na něm zboží nacházelo k časově nejvzdálenějšímu okamžiku, ke kterému lze zjistit existenci celního dluhu.
Článek 216
1. Vyplývá-li z dohod uzavřených mezi Společenstvím a některými třetími zeměmi, že při dovozu do těchto zemí se přizná preferenční sazební zacházení pro zboží, které ve smyslu těchto smluv pochází ze Společenství, za podmínky, že pokud bylo toto zboží vyrobeno v režimu aktivního zušlechťovacího styku, podléhá zboží, které není zbožím Společenství, obsažené ve výše zmíněném původním zboží příslušnému clu, vzniká celní dluh vydáním dokladů nezbytných k přiznání preferenčního sazebního zacházení v těchto třetích zemích.
2. Má se za to, že tento celní dluh vzniká okamžikem, kdy celní orgány přijmou vývozní prohlášení vztahující se na dané zboží.
3. Dlužníkem je deklarant.
V případě nepřímého zastoupení je dlužníkem také osoba, jejímž jménem se prohlášení činí.
4. Dovozní clo odpovídající tomuto celnímu dluhu se vyměří za stejných podmínek jako v případě celního dluhu, který by vznikl, kdyby ve stejný den bylo přijato celní prohlášení s návrhem na propuštění daného zboží do volného oběhu za účelem ukončení režimu aktivního zušlechťovacího styku.
KAPITOLA 3
VYBRÁNÍ CELNÍHO DLUHU
Oddíl 1
Zaúčtování částky cla a její sdělení dlužníkovi
Článek 217
1. Celní orgány vypočtou výši dovozního cla nebo vývozního cla vyplývající z celního dluhu (dále jen "částku cla"), jakmile mají potřebné údaje, a zapíší ji do účetních dokladů nebo na jiný rovnocenný nosič údajů (zaúčtování).
První pododstavec se nepoužije
a) bylo-li zavedeno prozatímní antidumpingové nebo vyrovnávací clo;
b) pokud částka cla dlužného podle právních předpisů přesahuje částku cla stanovenou na základě závazné informace o sazebním zařazení zboží,
c) pokud předpisy přijaté postupem projednávání ve výboru zprošťují celní orgány povinnosti účtovat částky cla nižší, než je stanovená hranice.
Celní orgány nemusí po uplynutí stanovené lhůty zaúčtovat částky cla, které nebylo možno sdělit dlužníkovi v souladu s čl. 221 odst. 3.
2. Členské státy stanoví podrobná pravidla pro účtování částek cel.
Tyto postupy se mohou lišit podle toho, do jaké míry jsou či nejsou celní orgány jisté s ohledem na okolnosti, za nichž vznikl celní dluh, že dotyčné částky budou zaplaceny.
Článek 218
1. Vznikne-li celní dluh přijetím celního prohlášení s návrhem na propuštění zboží do jiného celního režimu než dočasného použití s částečným osvobozením od dovozního cla nebo v důsledku jakéhokoliv jiného úkonu, který má stejné právní účinky, musí být částka odpovídající tomuto celnímu dluhu zaúčtována ihned poté, co byla vypočtena, a nejpozději druhého dne po propuštění zboží.
Nicméně byla-li její platba zajištěna, může být celková částka cla vztahující se k veškerému zboží propuštěnému jedné osobě během lhůty stanovené celními orgány, která nesmí přesáhnout 31 dnů, zaúčtována celkově na konci této lhůty.
K zaúčtování musí dojít do pěti dnů ode dne uplynutí dotyčné lhůty.
2. Je-li stanoveno, že zboží lze propustit, pokud jsou splněny určité podmínky stanovené právními předpisy Společenství, které upravují vyměření vzniklého dluhu nebo jeho vybrání, musí být zaúčtování provedeno nejdéle do dvou dnů ode dne, kdy je určena nebo stanovena výše dluhu nebo povinnost zaplatit clo vyplývající z tohoto dluhu.
Nicméně týká-li se celní dluh předběžného antidumpingového nebo vyrovnávacího cla, je toto clo nutno zaúčtovat nejdéle do dvou měsíců od vyhlášení nařízení, kterým se stanoví konečné antidumpingové nebo vyrovnávací clo, v Úředním věstníku Evropských společenství.
3. Vznikl-li celní dluh za jiných podmínek, než které jsou uvedeny v odstavci 1, je nutno odpovídající částku cla zaúčtovat do dvou dnů ode dne, kdy celní orgány mohou
a) vypočítat částku příslušného cla a
b) určit dlužníka.
Článek 219
1. Lhůty pro zaúčtování stanovené v článku 218 lze prodloužit
a) z důvodů vyplývajících ze správního uspořádání členských států, a zejména tehdy, jsou-li účty centralizovány, nebo
b) brání-li zvláštní okolnosti celním orgánům, aby tyto lhůty dodržely.
Takto prodloužené lhůty nesmí být delší než 14 dní.
2. Lhůty uvedené v odstavci 1 se nepoužijí za nepředvídatelných okolností nebo v případech vyšší moci.
Článek 220
1. Nebyla-li částka cla vyplývající z celního dluhu zaúčtována v souladu s články 218 a 219 nebo byla-li zaúčtována ve výši, která je nižší než částka dlužná ze zákona, zaúčtuje se částka cla, která má být vybrána nebo dovybrána, do dvou dnů ode dne, kdy se celní orgány o této situaci dověděly a mohou vypočítat částku dlužnou ze zákona a určit dlužníka (dodatečné zaúčtování).
Tuto lhůtu lze prodloužit v souladu s článkem 219.
2. S výjimkou případů uvedených v čl. 217 odst. 1 druhém a třetím pododstavci se dodatečné zaúčtování neprovede, pokud
a) bylo původní rozhodnutí nezaúčtovat clo nebo zaúčtovat je ve výši, která je nižší než clo dlužné ze zákona, učiněno na základě obecných předpisů, jež byly později zrušeny rozhodnutím soudu;
b) částka cla dlužného ze zákona nebyla zaúčtována následkem chyby ze strany celních orgánů, kterou nemohla osoba povinná zaplatit clo přiměřeným způsobem zjistit, a pokud tato osoba jednala v dobré víře a dodržela všechna ustanovení platných předpisů týkající se celního prohlášení;
c) předpisy přijaté postupem projednávání ve výboru zprošťují celní orgány povinnosti dodatečně účtovat částky cla nižší, než je určitá hranice.
Článek 221
1. Jakmile je částka cla zaúčtována, musí být odpovídajícím postupem sdělena dlužníkovi.
2. Je-li částka splatného cla pro informaci zapsána do celního prohlášení, mohou celní orgány stanovit, že nebude sdělena podle odstavce 1, pokud takto zapsaná částka cla odpovídá částce jimi stanovené.
Aniž je dotčeno použití čl. 218 odst. 1 druhého pododstavce, je-li využito možnosti uvedené v prvním pododstavci, je propuštění zboží celními orgány rovno sdělení zaúčtované částky cla dlužníkovi.
3. Sdělení dlužníkovi nelze provést po uplynutí lhůty tří let ode dne vzniku celního dluhu.
Avšak jestliže celní orgány nemohly určit přesnou částku cla dlužnou ze zákona následkem trestného činu, lze toto sdělení provést i po uplynutí zmíněné tříleté lhůty, pokud to platné předpisy dovolují.
Oddíl 2
Lhůty a postupy pro placení cla
Článek 222
1. Částky cla sdělené podle článku 221 musí dlužníci zaplatit v následujících lhůtách:
a) není-li dané osobě vyhrazen některý ze způsobů ulehčení platby podle článků 224 až 229, musí být platba provedena ve stanovené lhůtě.
Aniž je dotčen čl. 244 druhý pododstavec, nesmí tato lhůta přesáhnout deset dní od dne, kdy je dlužníkovi sdělena částka dlužného cla, a v případě souhrnného zaúčtování za podmínek stanovených v čl. 218 odst. 1 druhém pododstavci musí být tato lhůta stanovena tak, aby neumožnila dlužníkovi získat delší lhůtu splatnosti, než by získal v případě, kdyby mu byl udělen odklad platby cla.
Celní orgány prodlouží lhůtu z úřední povinnosti, jestliže zjistí, že zúčastněná osoba obdržela sdělení příliš pozdě na to, aby mohla provést platbu ve stanovené lhůtě.
Na žádost dlužníka mohou celní orgány prodloužit lhůtu i tehdy, vyplývá-li částka splatného cla z úkonu směřujícího k vybrání cla po propuštění zboží.
Aniž je dotčen čl. 229 písm. a), nesmí toto prodloužení lhůty přesáhnout dobu nutnou k tomu, aby mohl dlužník učinit příslušné kroky ke splnění své povinnosti;
b) je-li dané osobě vyhrazen některý ze způsobů ulehčení platby podle článků 224 až 229, musí clo zaplatit nejpozději do uplynutí lhůty nebo lhůt stanovených pro tato ulehčení.
2. Je-li podána žádost o prominutí cla podle článků 237, 238 nebo 239 nebo je-li zboží zajištěno za účelem následného zabavení podle čl. 233 písm. b), písm. c) druhé odrážky nebo písm. d), pozastavuje se povinnost dlužníka zaplatit clo za podmínek stanovených postupem projednávání ve výboru.
Článek 223
Platba musí být provedena v hotovosti nebo jinými obdobnými platebními prostředky v souladu s platnými předpisy.
Lze ji provést také započtením, pokud to platné předpisy povolují.
Článek 224
Vztahuje-li se dlužná částka cla na zboží navržené v celním prohlášení do celního režimu zahrnujícího povinnost toto clo zaplatit, povolí celní orgány zúčastněné osobě na její žádost odklad platby této částky za podmínek stanovených v článcích 225, 226 a 227.
Článek 225
Odklad platby cla se povolí pouze tehdy, poskytne-li žadatel jistotu.
V důsledku povolení odkladu platby cla lze dále žadateli účtovat dodatečné náklady za zpracování podkladů či za poskytnuté služby.
Článek 226
Celní orgány rozhodnou, který z následujících postupů musí být použit při povolení odkladu platby:
a) odděleně pro jednotlivé částky cla zaúčtované za podmínek stanovených v čl. 218 odst. 1 prvním pododstavci nebo v čl. 220 odst. 1, nebo
b) souhrnně pro všechny částky cla zaúčtované za podmínek stanovených v čl. 218 odst. 1 prvním pododstavci ve lhůtě určené celními orgány, která nesmí přesáhnout 31 dnů, nebo
c) souhrnně pro všechny částky cla tvořící jednotný zápis v souladu s čl. 218 odst. 1 druhým pododstavcem.
Článek 227
1. Lhůta pro odklad platby činí 30 dní.
Počítá se takto:
a) pokud je platba odložena podle čl. 226 písm. a), počítá se lhůta ode dne následujícího po dni, kdy celní orgány zaúčtovaly částku cla.
Použije-li se článek 219, zkrátí se lhůta 30 dnů počítaná podle prvního pododstavce o počet dní odpovídající době převyšující dva dny použité k zaúčtování;
b) pokud je platba odložena podle čl. 226 písm. b), počítá se lhůta ode dne následujícího po dni, kdy uplyne souhrnná lhůta.
Lhůta se zkrátí o počet dní odpovídající polovině počtu dní souhrnné lhůty;
c) pokud je platba odložena podle čl. 226 písm. c), počítá se lhůta ode dne následujícího po dni, kdy uplyne lhůta, během které bylo dané zboží propuštěno.
Lhůta se zkrátí o počet dní odpovídající polovině počtu dní dotyčné lhůty.
2. Je-li počet dní ve lhůtách podle odst. 1 písm. b) a c) lichý, rovná se počet dní, o něž se lhůta 30 dnů zkrátí podle odst. 1 písm. b) a c), polovině nejbližšího nižšího sudého čísla.
3. Je-li lhůta podle odst. 1 písm. b) a c) kalendářním týdnem nebo kalendářním měsícem, mohou členské státy pro zjednodušení stanovit, že částky cla, u nichž byl povolen odklad platby, budou zaplaceny:
a) v pátek čtvrtého týdne od tohoto kalendářního týdne, je-li lhůta kalendářním týdnem;
b) do šestnáctého dne měsíce následujícího po tomto kalendářním měsíci, je-li lhůta kalendářním měsícem.
Článek 228
1. Odklad platby nelze povolit u částek cla, které se sice týkají zboží navrženého v celním prohlášení k propuštění do celního režimu s povinností zaplatit clo, avšak které jsou zaúčtovány v souladu s platnými předpisy upravujícími přijetí neúplných celních prohlášení vzhledem k tomu, že deklarant ve stanovené lhůtě neposkytl údaje nezbytné pro konečné určení celní hodnoty zboží nebo nedodal údaje nebo doklady, které scházely v okamžiku přijetí neúplného prohlášení.
2. Odklad platby však lze povolit v případech uvedených v odstavci 1, je-li částka cla, která má být vybrána, zaúčtována před uplynutím lhůty 30 dnů ode dne, kdy byla původně vyměřená částka zaúčtována, nebo nebyla-li zaúčtována, ode dne, kdy bylo přijato celní prohlášení vztahující se k danému zboží.
Trvání odkladu platby povoleného za těchto okolností nesmí přesáhnout den uplynutí lhůty, která byla podle čl. 227 povolena pro původně stanovenou částku cla nebo která by byla povolena, kdyby částka cla dlužná ze zákona byla zaúčtována v okamžiku, kdy bylo k danému zboží podáno celní prohlášení.
Článek 229
Kromě odkladu platby mohou celní orgány dlužníkovi povolit jiná ulehčení platby.
Povolení takového ulehčení platby
a) je podmíněno poskytnutím jistoty.
Tato jistota se však nemusí vyžadovat, pokud by mohl tento požadavek vzhledem k situaci dlužníka vyvolat vážné hospodářské nebo sociální obtíže;
b) vede k výběru úvěrového úroku nad rámec částky cla.
Výše úvěrového úroku se vypočte tak, aby se rovnala výši, která by byla za tímto účelem požadována na devizovém nebo finančním trhu měny, v níž je částka splatná.
Celní orgány mohou od vyžadování úroku upustit, pokud by to vzhledem k situaci dlužníka mohlo vyvolat vážné hospodářské nebo sociální obtíže.
Článek 230
Bez ohledu na povolený způsob ulehčení platby může dlužník zaplatit část nebo celou částku cla před uplynutím lhůty, která mu byla k platbě povolena.
Článek 231
Každou částku cla může místo dlužníka uhradit třetí osoba.
Článek 232
1. Nebyla-li částka cla zaplacena ve stanovené lhůtě,
a) využijí celní orgány všech možností, jež jim poskytují platné předpisy, včetně vymáhání pohledávky, aby zajistily zaplacení této částky.
Postupem projednávání ve výboru lze přijmout zvláštní předpisy týkající se ručitelů v rámci tranzitního režimu;
b) připočte se k částce cla úrok z prodlení.
Míra úroku z prodlení může být vyšší než míra úvěrového úroku.
Nemůže však být nižší než míra úvěrového úroku.
2. Celní orgány mohou upustit od vyžadování úroku z prodlení,
a) pokud by to vzhledem k situaci dlužníka mohlo vyvolat vážné hospodářské nebo sociální obtíže;
b) nepřesahuje-li jeho výše hranici stanovenou postupem projednávání ve výboru nebo
c) je-li clo zaplaceno do pěti dnů od uplynutí lhůty stanovené pro danou platbu.
3. Celní orgány mohou stanovit
a) minimální lhůty pro výpočet úroku,
b) minimální částky splatné jako úrok z prodlení.
KAPITOLA 4
ZÁNIK CELNÍHO DLUHU
Článek 233
Aniž jsou dotčeny platné předpisy týkající se promlčení celního dluhu a nevybrání částky celního dluhu v případě soudně prohlášené platební neschopnosti dlužníka, celní dluh zaniká
a) zaplacením cla;
b) prominutím cla;
c) pokud je u zboží navrženého v celním prohlášení do režimu s povinností zaplatit clo
- platnost celního prohlášení zrušena podle článku 66,
- zboží před propuštěním buď zajištěno a současně či následně zabaveno, nebo zničeno na pokyn celních orgánů, zničeno nebo přenecháno ve prospěch státu podle článku 182, nebo zničeno či nenahraditelně ztraceno v důsledku jeho povahy nebo následkem nepředvídatelných okolností nebo vyšší moci;
d) pokud je zboží, u kterého vznikl celní dluh podle článku 202, zajištěno při protiprávním vstupu a současně nebo následně zabaveno.
V případě zajištění a zabavení se má pro účely trestního práva v oblasti celnictví za to, že celní dluh nezanikl, je-li podle trestního práva daného členského státu clo základem pro určení trestu nebo existence celního dluhu podkladem pro zahájení trestního řízení.
Článek 234
Celní dluh podle článku 216 rovněž zanikne, jestliže byly zrušeny formality provedené s cílem získat preferenční sazební zacházení uvedené v článku 216.
KAPITOLA 5
VRÁCENÍ A PROMINUTÍ CLA
Článek 235
Platí následující definice:
a) "vrácením" se rozumí úplné nebo částečné vrácení již zaplaceného dovozního nebo vývozního cla;
b) "prominutím" se rozumí rozhodnutí nevybírat celou částku celního dluhu nebo její část nebo rozhodnutí prohlásit zaúčtování celé částky dovozního nebo vývozního cla nebo její části za neplatné, jestliže toto clo ještě nebylo zaplaceno.
Článek 236
1. Dovozní nebo vývozní clo se vrátí, jestliže se zjistí, že v době, kdy bylo zaplaceno, nebyla jeho částka dlužná ze zákona nebo že byla zaúčtována v rozporu s čl. 220 odst. 2.
Dovozní nebo vývozní clo se promine, jestliže se zjistí, že v době, kdy bylo zaúčtováno, nebyla jeho částka dlužná ze zákona nebo že byla zaúčtována v rozporu s čl. 220 odst. 2.
Clo se nevrátí ani nepromine, jestliže skutečnosti, které vedly k zaplacení nebo k zaúčtování částky, která nebyla dlužná ze zákona, vyplývají z úmyslného jednání zúčastněné osoby.
2. Dovozní nebo vývozní clo se vrátí nebo promine na základě žádosti podané u příslušného celního úřadu ve lhůtě tří let ode dne, kdy byla částka cla dlužníkovi sdělena.
Tato lhůta se prodlouží, jestliže zúčastněná osoba prokáže, že nemohla podat žádost ve stanovené lhůtě z důvodu nepředvídatelných okolností nebo vyšší moci.
Celní orgány vrátí nebo prominou clo z úřední povinnosti, pokud samy v této lhůtě zjistí, že nastala některá ze skutečností uvedených v odst. 1 prvním a druhém pododstavci.
Článek 237
Dovozní nebo vývozní clo se vrátí, jestliže je platnost celního prohlášení zrušena a clo bylo zaplaceno.
Clo je vráceno na základě žádosti zúčastněné osoby podané ve lhůtě stanovené pro podání žádosti o zrušení platnosti celního prohlášení.
Článek 238
1. Dovozní clo se vrátí nebo promine, jestliže se zjistí, že se jeho zaúčtovaná částka vztahuje na zboží, které bylo propuštěno do daného celního režimu a odmítnuto dovozcem vzhledem k tomu, že bylo v okamžiku uvedeném v článku 67 vadné nebo neodpovídalo podmínkám smlouvy, na jejímž základě bylo dovezeno.
Za vadné zboží ve smyslu prvního pododstavce se považuje také zboží, které bylo poškozeno před propuštěním.
2. Dovozní clo se vrátí nebo promine za podmínky, že zboží
a) nebylo používáno, s výjimkou počátečního použití nutného k zjištění vady nebo skutečnosti, že neodpovídá smluvním podmínkám;
b) je vyvezeno z celního území Společenství.
Celní orgány na žádost zúčastněné osoby povolí, aby bylo zboží namísto vývozu buď zničeno, nebo za účelem zpětného vývozu propuštěno do režimu vnějšího tranzitu nebo režimu uskladnění v celním skladu nebo umístěno do svobodného pásma nebo svobodného skladu.
Pro účely přidělení některého z celně schválených určení podle předchozího pododstavce se toto zboží pokládá za zboží, které není zbožím Společenství.
3. Dovozní clo se nevrátí nebo nepromine u zboží, které bylo před podáním celního prohlášení dočasně dovezeno ke zkouškám, s výjimkou případů, kdy skutečnost, že je zboží vadné nebo neodpovídá smluvním podmínkám, nemohla být za obvyklých okolností zjištěna během zkoušek.
4. Dovozní clo se vrátí nebo promine z důvodů uvedených v odstavci 1 na základě žádosti podané u příslušného celního úřadu ve lhůtě 12 měsíců ode dne, kdy byla dlužníkovi sdělena částka cla.
Ve výjimečných a náležitě odůvodněných případech však mohou celní orgány tuto lhůtu prodloužit.
Článek 239
1. Dovozní clo nebo vývozní clo lze vrátit nebo prominout i v jiných případech než podle článků 236, 237 a 238,
- které budou vymezeny postupem projednávání ve výboru,
- které vyplývají z okolností, jež nelze přičítat podvodnému jednání nebo hrubé nedbalosti zúčastněné osoby.
Případy, kdy lze toto ustanovení použít, a příslušná procesní pravidla se vymezí postupem projednávání ve výboru.
Vrácení či prominutí může podléhat zvláštním podmínkám.
2. Vrácení nebo prominutí cla z důvodů uvedených v odstavci 1 se povolí na základě žádosti, jež byla podána příslušnému celnímu úřadu do 12 měsíců ode dne, kdy byla dlužníkovi sdělena částka cla.
Ve výjimečných a náležitě odůvodněných případech však mohou celní orgány tuto lhůtu prodloužit.
Článek 240
Dovozní nebo vývozní clo se vrátí nebo promine za podmínek stanovených v této kapitole pouze tehdy, přesahuje-li částka, která má být vrácena nebo prominuta, částku stanovenou postupem projednávání ve výboru.
Celní orgány však mohou vyhovět i žádosti o vrácení či prominutí nižší částky.
Článek 241
Pokud celní orgány vrátí dovozní nebo vývozní clo nebo úvěrový úrok či úrok z prodlení vybraný při zaplacení cla, nejsou povinny platit úroky.
Úrok však musí být zaplacen, jestliže
- rozhodnutí o vyhovění žádosti o vrácení cla nebylo vykonáno do tří měsíců od jeho přijetí,
- tak stanoví vnitrostátní předpisy.
Výše úroku se vypočte tak, aby se rovnala výši, která by byla za tímto účelem požadována na národním peněžním nebo finančním trhu.
Článek 242
Původní celní dluh se obnoví, jestliže byl celní dluh prominut neoprávněně nebo odpovídající částka neoprávněně vrácena.
Úrok případně zaplacený podle článku 241 je nutno vrátit.
HLAVA VIII OPRAVNÉ PROSTŘEDKY
Článek 243
1. Každá osoba má právo podat opravný prostředek proti rozhodnutí celních orgánů v rámci celních předpisů, jež se jí přímo a osobně dotýká.
Právo podat opravný prostředek má rovněž každá osoba, která požádala celní orgány o rozhodnutí v rámci celních předpisů a ve lhůtě uvedené v čl. 6 odst. 2 neobdržela rozhodnutí o své žádosti.
Opravný prostředek musí být podán ve členském státě, kde bylo rozhodnutí učiněno nebo o ně bylo požádáno.
2. Opravný prostředek lze podat
a) v prvním stupni u celních orgánů určených k tomuto účelu členskými státy;
b) ve druhém stupni u nezávislého orgánu, jímž může být v souladu s platnými předpisy členských států soud nebo rovnocenný zvláštní orgán.
Článek 244
Podání opravného prostředku nemá odkladný účinek na výkon napadeného rozhodnutí.
Celní orgány však přeruší výkon rozhodnutí, a to zcela nebo částečně, mají-li odůvodněné pochybnosti, zda je napadené rozhodnutí v souladu s celními předpisy, nebo hrozí-li zúčastněné osobě nenahraditelná škoda.
Je-li důsledkem napadeného rozhodnutí vyměření dovozního nebo vývozního cla, je přerušení výkonu tohoto rozhodnutí podmíněno poskytnutím jistoty.
Tato jistota se však nemusí vyžadovat, pokud by mohl tento požadavek vzhledem k situaci dlužníka vyvolat vážné hospodářské nebo sociální obtíže.
Článek 245
Předpisy o postupu při podávání opravného prostředku přijmou členské státy.
Článek 246
Ustanovení této hlavy se nevztahují na opravné prostředky, které směřují ke zrušení nebo změně rozhodnutí přijatých celními orgány na základě předpisů trestního a přestupkového práva.
HLAVA IX ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
KAPITOLA 1
VÝBOR PRO CELNÍ KODEX
Článek 247
1. Zřizuje se Výbor pro celní kodex (dále jen "výbor") složený ze zástupců členských států, kterému předsedá zástupce Komise.
2. Výbor přijme svůj jednací řád.
Článek 248
Výbor může posoudit jakoukoliv otázku týkající se celních předpisů, kterou mu přednese jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu, nebo na žádost zástupce členského státu.
Článek 249
1. Prováděcí předpisy k tomuto kodexu, včetně prováděcích předpisů k nařízení uvedenému v článku 184, s výjimkou hlavy VIII, a se zřetelem na články 9 a 10 nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 [5] a na odstavec 4 se přijmou postupem podle odstavců 2 a 3 v souladu s mezinárodními závazky Společenství.
2. Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme své stanovisko k návrhu ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci. Stanovisko se přijímá většinou podle čl.
148 odst. 2 Smlouvy pro přijímání rozhodnutí, která má Rada přijímat na návrh Komise.
Hlasům zástupců členských států ve výboru je přidělena váha stanovená ve zmíněném článku.
Předseda nehlasuje.
3. a) Komise přijme zamýšlená opatření, jsou-li v souladu se stanoviskem výboru.
b) Pokud zamýšlená opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, předloží Komise Radě neprodleně návrh předpisů, které mají být přijaty.
Rada se usnese kvalifikovanou většinou.
c) Pokud se Rada neusnese ve lhůtě tří měsíců ode dne, kdy jí byl návrh předán, přijme navrhovaná opatření Komise.
4. Nezbytné prováděcí předpisy k článkům 11, 12 a 21 se přijmou postupem podle článku 10 nařízení (EHS) č. 2658/87.
KAPITOLA 2
PRÁVNÍ ÚČINKY, KTERÉ MAJÍ V ČLENSKÉM STÁTĚ OPATŘENÍ PŘIJATÁ, DOKUMENTY VYDANÉ A ZJIŠTĚNÍ UČINĚNÁ V JINÉM ČLENSKÉM STÁTĚ
Článek 250
Používá-li se určitý celní režim v různých členských státech,
- mají rozhodnutí, přijatá nebo uznaná opatření ke ztotožnění a dokumenty vydané celními orgány jednoho členského státu v ostatních členských státech stejné právní účinky jako rozhodnutí a opatření přijatá a dokumenty vydané celními orgány v každém z těchto členských států,
- zjištění učiněná při kontrole prováděné celními orgány jednoho členského státu mají v ostatních členských státech tutéž důkazní váhu jako zjištění učiněná celními orgány v každém z těchto členských států.
KAPITOLA 3
JINÁ ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 251
1. Zrušují se tyto nařízení a směrnice:
- nařízení Rady (EHS) č. 802/68 ze dne 27. června 1968 o společné definici pojmu původ zboží [6], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 456/91 [7],
- nařízení Rady (EHS) č. 754/76 ze dne 25. března 1976 o celním zacházení se zbožím vráceným na celní území Společenství [8], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1147/86 [9],
- nařízení Rady (EHS) č. 2779/78 ze dne 23. listopadu 1978 o uplatňování evropské zúčtovací jednotky (EZJ) v právních předpisech v oblasti cel [10] ve znění nařízení (EHS) č. 289/84 [11],
- nařízení Rady (EHS) č. 1430/79 ze dne 2. července 1979 o vracení nebo promíjení dovozního nebo vývozního cla [12], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1854/89 [13],
- nařízení Rady (EHS) č. 1697/79 ze dne 24. července 1979 o vybírání dovozního nebo vývozního cla po propuštění zboží, které nebylo požadováno od osoby zodpovědné za zaplacení cla ze zboží navrženého v celním prohlášení do celního režimu s povinností platit toto clo [14], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1854/89 [15],
- směrnice Rady 79/695/EHS ze dne 24. července 1979 o harmonizaci postupů pro propuštění zboží do volného oběhu [16], naposledy pozměněná směrnicí 90/504/EHS [17],
- nařízení Rady (EHS) č. 1224/80 ze dne 28. května 1980 o celní hodnotě zboží [18], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 4046/89 [19],
- směrnice Rady (EHS) č. 81/177/EHS ze dne 24. února 1981 o harmonizaci postupů pro vývoz zboží Společenství [20], naposledy pozměněná nařízením (EHS) č. 1854/89 [21],
- nařízení Rady (EHS) č. 3599/82 ze dne 21. prosince 1982 o režimu dočasného použití [22], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1620/85 [23],
- nařízení Rady (EHS) č. 2763/83 ze dne 26. září 1983 o celním režimu umožňujícím přepracování zboží pod celním dohledem před jeho propuštěním do volného oběhu [24], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 720/91 [25],
- nařízení Rady (EHS) č. 2151/84 ze dne 23. července 1984 o celním území Společenství [26], naposledy pozměněné aktem o přistoupení Španělska a Portugalska,
- nařízení Rady (EHS) č. 1999/85 ze dne 16. července 1985 o režimu aktivního zušlechťovacího styku [27],
- nařízení Rady (EHS) č. 3632/85 ze dne 12. prosince 1985 o podmínkách, za kterých lze určité osobě povolit, aby učinila celní prohlášení [28],
- nařízení Rady (EHS) č. 2473/86 ze dne 24. července 1986 o režimu pasivního zušlechťovacího styku a systému prosté výměny [29],
- nařízení Rady (EHS) č. 2144/87 ze dne 13. července 1987 o celním dluhu [30] ve znění nařízení (EHS) č. 4108/88 [31],
- nařízení Rady (EHS) č. 1031/88 ze dne 18. dubna 1988 o určení osoby povinné uhradit celní dluh [32], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1716/90 [33],
- nařízení Rady (EHS) č. 1970/88 ze dne 30. června 1988 o trojúhelníkové přepravě v rámci pasivního zušlechťovacího styku a systému prosté výměny [34],
- nařízení Rady (EHS) č. 2503/88 ze dne 25. července 1988 o celních skladech [35], ve znění nařízení (EHS) č. 2561/90 [36],
- nařízení Rady (EHS) č. 2504/88 ze dne 25. července 1988 o svobodných pásmech a svobodných skladech [37], ve znění nařízení (EHS) č. 1604/92 [38],
- nařízení Rady (EHS) č. 4151/88 ze dne 21. prosince 1988 o předpisech pro zboží vstupující na celní území Společenství [39],
- nařízení Rady (EHS) č. 1854/89 ze dne 14. června 1989 o účtování a podmínkách platby dovozního nebo vývozního cla při vzniku celního dluhu [40],
- nařízení Rady (EHS) č. 1855/89 ze dne 14. června 1989 o dočasném dovozu dopravních prostředků [41],
- nařízení Rady (EHS) č. 3312/89 ze dne 30. října 1989 o dočasném dovozu kontejnerů [42],
- nařízení Rady (EHS) č. 4046/89 ze dne 21. prosince 1989 o poskytování jistoty za účelem zajištění úhrady celního dlu hu [43],
- nařízení Rady (EHS) č. 1715/90 ze dne 20. června 1990 o informacích poskytovaných celními orgány členských států ohledně zařazení zboží v celní nomenklatuře [44],
- nařízení Rady (EHS) č. 2726/90 ze dne 17. září 1990 o tranzitu Společenství [45], s výjimkou čl. 3 odst. 3 písm. b),
- nařízení Rady (EHS) č. 717/91 ze dne 21. března 1991 o jednotném správním dokladu [46],
- nařízení Rady (EHS) č. 719/91 ze dne 21. března 1991 o používání karnetů TIR a ATA ve Společenství jako tranzitních dokladů [47].
2. Odkazy na nařízení nebo směrnice uvedené v odstavci 1 se ve všech právních předpisech Společenství považují za odkazy na tento kodex.
Článek 252
1. Zrušují se články 141, 142 a 143 nařízení Rady (EHS) č. 918/83 [48].
2. Nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 [49] ve znění nařízení (EHS) č. 3492/91 [50] se mění takto:
"a) článek 8 se mění takto: za slovo "výbor" se vkládají slova "zřízený podle článku 247 celního kodexu Společenství";
b) v čl. 10 odst. 1 se úvodní slova nahrazují tímto: "Zástupce Komise předloží výboru zřízenému článkem 247 celního kodexu Společenství návrh…";
c) články 7 a 11 se zrušují."
Článek 253
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Použije se ode dne 1. ledna 1994.
Hlava VIII se vztahuje na Spojené království až od 1. ledna 1995.
Články 161 a, pokud se týkají zpětného vývozu, i články 182 a 183 se však použijí ode dne 1. ledna 1993.
Odkazuje-li se v těchto článcích na ustanovení tohoto kodexu, považují se až do počátku použitelnosti těchto ustanovení všechny odkazy na ně za odkazy na odpovídající ustanovení nařízení a směrnic uvedených v článku 251.
Do 1. října 1993 přezkoumá Rada otázku obchodu se zbožím mezi členskými státy v souvislostech vnitřního trhu, a to na základě zprávy Komise o pokroku při projednávání důsledků vyplývajících z přepočítacího koeficientu používaného při provádění společné zemědělské politiky.
Komise ke zprávě případně přiloží své návrhy, o nichž Rada rozhodne v souladu s ustanoveními Smlouvy.
Do 1. ledna 1998 Rada na základě zprávy Komise přezkoumá tento kodex a provede nezbytné úpravy, zejména s ohledem na dosažení vnitřního trhu.
Komise ke zprávě případně přiloží své návrhy, o nichž Rada rozhodne v souladu s ustanoveními Smlouvy.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (EHS) č. 2933/92 ze dne 7. října 1992 o zařazení určitého zboží do kombinované nomenklatury
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
1039/92 [2], a zejména na článek 9 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že k zajištění jednotného uplatňování kombinované nomenklatury tvořící přílohu uvedeného nařízení je nezbytné přijmout opatření k zařazení zboží uvedeného v příloze tohoto nařízení;
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č. 2658/87 stanovilo všeobecná pravidla pro výklad kombinované nomenklatury a že se tato pravidla vztahují i na každou jinou nomenklaturu, která je na ní plně nebo částečně založena nebo ji rozšiřuje o další třídění a která je zřízena zvláštními předpisy Společenství za účelem uplatňování celních nebo jiných opatření týkajících se obchodu se zbožím;
vzhledem k tomu, že podle uvedených všeobecných pravidel musí být zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze tohoto nařízení zařazeno na základě odůvodnění ve sloupci 3 do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro nomenklaturu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze se v kombinované nomenklatuře zařazuje do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2 této tabulky.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým prvním dnem po vyhlášení
ze dne 9. října 1992, kterým se mění nařízení (EHS) č. 3076/78 o dovozu chmele ze třetích zemí
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1696/71 ze dne 26. července 1971 o společné organizaci trhu s chmelem [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 3577/90 [2], a zejména na čl. 5 odst. 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že některé třetí země produkující chmel vyvážejí část své produkce do Společenství bez předložení osvědčení o rovnocennosti podle čl. 1 odst. 2 nařízení Komise (EHS) č. 3076/78 [3], naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 2264/91 [4], protože neoprávnily žádné orgány k vydávání těchto osvědčení o rovnocennosti; že za účelem zabránit znevýhodnění některých hospodářských subjektů v odvětví chmele by mělo být prodlouženo používání osvědčení o kontrole i po 30. dubnu 1992 pro chmel pocházející ze zemí, které nejsou uvedeny v příloze nařízení Komise (EHS) č. 3077/78 ze dne 21. prosince 1978 o stanovení rovnocennosti ověřovací listiny původu pro chmel dovážený ze třetích zemí s ověřovací listinou původu Společenství [5], naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 2238/91 [6];
vzhledem k tomu, že při náhodných kontrolách prováděných příslušnými orgány členských států podle článku 7a nařízení (EHS) č. 3076/78 bylo zjištěno, že některé zásilky chmele dovážené ze třetích zemí neodpovídají údajům uvedeným v osvědčení o rovnocennosti, které je k těmto produktům přiloženo; že je proto nutné přijmout vhodná opatření;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro chmel,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (EHS) č. 3076/78 se mění takto:
1. V čl. 4 odst. 1 se termín "30. dubna 1992" nahrazuje termínem "30. dubna 1994".
2. V článku 7a se doplňují nové odstavce, které znějí:
"Pokud příslušné orgány členských států stanoví, že kontrolované vzorky nesplňují výše uvedené minimální požadavky pro uvádění na trh, nemohou být příslušné zásilky uvedeny do volného oběhu.
Pokud členský stát stanoví, že vlastnosti produktu neodpovídají údajům uvedeným v osvědčení o rovnocennosti, které je přiloženo k produktu, oznámí to Komisi. Postupem podle článku 20 nařízení (EHS) č.
1696/71 může být rozhodnuto, že orgán, který vydal osvědčení o rovnocennosti pro příslušné produkty, bude vyškrtnut ze seznamu přiloženému k nařízení (EHS) č. 3077/78."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost sedmým dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 2949/92 ze dne 9. října 1992 o zařazení určitého zboží do kombinované nomenklatury
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a společném celním sazebníku [1], naposledy pozměněné nařízením Komise (EHS) č.
1039/92 [2], a zejména na článek 9 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že k zajištění jednotného uplatňování kombinované nomenklatury tvořící přílohu uvedeného nařízení je nezbytné přijmout opatření k zařazení zboží uvedeného v příloze tohoto nařízení;
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č. 2658/87 stanovilo všeobecná pravidla pro výklad kombinované nomenklatury a že se tato pravidla vztahují i na každou jinou nomenklaturu, která je na ní plně nebo částečně založena nebo k ní přidává další třídění a která je zřízena zvláštními předpisy Společenství za účelem uplatňování celních nebo jiných opatření týkajících se obchodu se zbožím;
vzhledem k tomu, že podle uvedených všeobecných pravidel musí být zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze tohoto nařízení zařazeno na základě odůvodnění ve sloupci 3 do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2;
vzhledem k tomu, že je účelné, aby s výhradou platných opatření Společenství týkajících se systému dvojí kontroly a prvotního a následného dohledu Společenství nad textilními výrobky při dovozu do Společenství, závazné informace o sazebním zařazení zboží do kombinované nomenklatury, které vydaly orgány členských států a které nejsou v souladu s tímto nařízením, mohla osoba, které byly tyto informace vydány, nadále používat po dobu šedesáti dnů v souladu s článkem 6 nařízení Komise (EHS) č. 3796/90 [3] ve znění nařízení (EHS) č. 2674/92 [4], uzavřela-li závaznou smlouvu podle čl. 14 odst. 3 druhého pododstavce písm. a) nebo b) nařízení Rady (EHS) č. 1715/90 [5];
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro nomenklaturu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze se v kombinované nomenklatuře zařazuje do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2 této tabulky.
Článek 2
S výhradou platných opatření Společenství týkajících se systémů dvojí kontroly a prvotního a následného dohledu Společenství nad textilními výrobky při dovozu do Společenství, mohou být závazné informace o sazebním zařazení zboží do kombinované nomenklatury vydané celními orgány členských států, které nejsou v souladu s tímto nařízením, podle článku 6 nařízení Rady (EHS) č. 3796/90 nadále používány po dobu šedesáti dnů od data vstupu tohoto nařízení v platnost, byla-li uzavřena smlouva podle čl. 14 odst. 3 druhého pododstavce písm. a) nebo b) nařízení (EHS) č. 1715/90.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 3002/92 ze dne 16. října 1992, kterým se stanoví společná prováděcí pravidla pro ověřování použití a/nebo místa určení intervenčních produktů
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady č. 136/66/EHS ze dne 22. září 1966 o zřízení společné organizace trhu s oleji a tuky [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 2046/92 [2], a zejména na čl. 12 odst. 4 a čl. 26 odst. 3 uvedeného nařízení, a na odpovídající ustanovení ostatních nařízení o zřízení společné organizace trhů se zemědělskými produkty,
vzhledem k tomu, že předpisy Společenství týkající se některých odvětví podléhajících společné organizaci trhů se zemědělskými produkty upravují používání intervenčního systému;
vzhledem k tomu, že některé produkty pocházející z intervence mohou mít zvláštní použití a/nebo místo určení; že by měl být vytvořen systém kontroly, aby tyto produkty nebyly odňaty svému použití a/nebo místu určení;
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č. 569/88 [3], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
2191/92 [4], stanoví společná prováděcí pravidla pro ověřování použití a/nebo místa určení intervenčních produktů; že v souvislosti s odstraněním kontrol a formalit na vnitřních hranicích, u příležitosti dalších změn uvedeného nařízení a z důvodů průhlednosti a správní výkonnosti je třeba zmíněná prováděcí pravidla změnit;
vzhledem k tomu, že podílí-li se na kontrole dva nebo více států, je třeba použít nařízení Komise (EHS) č. 2823/87 ze dne 18. prosince 1987 o dokladech potřebných k uplatňování opatření Společenství týkajících se ověřování použití a/nebo místa určení zboží [5];
vzhledem k tomu, že je třeba určit celní i jiné orgány oprávněné vydávat kontrolní výtisk T5 a ověřovat použití a/nebo místo určení intervenčních produktů;
vzhledem k tomu, že z důvodů jednoduchosti a účelnosti by mělo být stanoveno, že kontrolní výtisk T5 má být po provedení nezbytných kontrol zaslán přímo orgánu, u nějž byla složena jistota, a že tam, kde jsou účastny dva nebo více členských států, by měl kontrolní výtisk T5 zaslat přímo každý z nich tomuto orgánu;
vzhledem k tomu, že ke zjednodušení správních postupů by měl být upraven pružnější postup než postup s použitím kontrolního výtisku T5, pokud je vývoz uskutečněn v souladu se systémem podle hlavy X kapitoly 1 nařízení Komise (EHS) č.
1214/92 [6], který stanoví, že pokud přeprava začíná uvnitř Společenství a má skončit mimo ně, není třeba vyhovět žádným formalitám u hraničního celního úřadu;
vzhledem k tomu, že četné změny přílohy nařízení (EHS) č. 569/88 činí nezbytným zrušení této přílohy a opravňuje odkaz na ustanovení různých nařízení;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanovisky příslušných řídících výborů,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
HLAVA I Obecná ustanovení
Článek 1
1. Aniž jsou dotčeny zvláštní odchylky podle předpisů Společenství o některých zemědělských produktech, stanoví toto nařízení společná prováděcí pravidla pro ověřování použití a/nebo místa určení produktů odebraných z intervenčního skladu na základě
- článku 12 nařízení (EHS) č. 136/66/EHS (oleje a tuky),
- článků 5 a 25 nařízení Rady (EHS) č. 1418/76 [7] (rýže),
- článků 6 až 9 nařízení Rady (EHS) č. 804/68 [8] (mléko a mléčné výrobky),
- článku 7 nařízení Rady (EHS) č. 805/68 [9] (hovězí a telecí maso),
- článku 7 nařízení Rady (EHS) č. 727/70 [10] (surový tabák),
- článků 7, 8 a 28 nařízení Rady (EHS) č. 2727/75 [11] (obiloviny),
- článku 6 nařízení Rady (EHS) č. 2759/75 [12] (vepřové maso),
mají-li tyto produkty zvláštní použití a/nebo místo určení. 2. Pro účely tohoto nařízení se "zasláním" rozumí zaslání zboží z jednoho členského státu do jiného a "vývozem" rozumí zaslání zboží z členského státu na místo určení mimo celní území Společenství.
3. Toto nařízení se vztahuje rovněž na
- produkty prodávané podle článku 21 nařízení Rady (EHS) č. 1035/72 [13] (ovoce a zelenina),
- produkty prodávané podle čl. 8 odst. 4 nařízení Rady (EHS) č. 426/86 [14] (produkty zpracované z ovoce a zeleniny),
- produkty prodávané podle článků 37 a 40 nařízení Rady (EHS) č. 822/87 [15] (víno a alkoholické nápoje).
4. Pro účely tohoto nařízení se Hospodářská unie belgicko-lucemburská považuje za jeden členský stát.
Článek 2
1. Od odebrání z intervenčního skladu do ověření použití a/nebo místa určení podléhají produkty uvedené v článku 1 kontrole, sestávající z fyzických kontrol, přezkoumání dokladů a účetního auditu, který provádějí určené kontrolní subjekty (dále jen "příslušné kontrolní orgány").
Aby bylo zamezeno jakékoli diskriminaci na základě původu produktů, určí každý členský stát pro každé zvláštní opatření nebo část zvláštního opatření jediný kontrolní orgán, jenž ověřuje použití a/nebo místo určení daných produktů bez ohledu na jejich původ (ze Společenství nebo jednotlivých států).
2. Členské státy učiní veškerá opatření nezbytná k zajištění, aby
- byla prováděna kontrola podle odstavce 1,
- intervenční produkty nebyly zaměňovány za jiné produkty.
Tato opatření zejména stanoví, aby
- se podniky, které se zabývají intervenčními produkty nebo zpracovanými intervenčními produkty, například formou nákupu, prodeje, skladování, přepravy, lodní přepravy, přebalování, úpravy nebo zpracování, podrobily jakékoli kontrole nebo inspekci považovaným za nezbytné a vedly účetnictví, které příslušným orgánům umožní provádění kontrol, které uznají za nutné,
- produkty uvedené v předchozí odrážce tohoto pododstavce byly skladovány a přepravovány odděleně od jiných produktů, aby mohla být zjištěna jejich totožnost.
Členské státy uvědomí Komisi o opatřeních, která přijmou k provedení tohoto odstavce.
3. Postup s použitím kontrolního výtisku T5 podle článku 1 nařízení (EHS) č. 2823/87 se použije, pokud je třeba provést zcela nebo částečně kontrolu podle odstavce 1
- v členském státě jiném, než do kterého jsou produkty převáženy z intervenčního skladu,
nebo
- v členském státě jiném, než ve kterém byla složena jistota.
Kontrolní výtisk T5 se vydává a používá podle nařízení (EHS) č. 2823/87, nestanoví-li toto nařízení jinak.
4. Nevydá-li prodávající intervenční agentura v souladu s čl. 3 odst. 1 kontrolní výtisk T5, vydá odběrní poukaz. Členské státy mohou povolit vydávání výpisů z odběrního poukazu.
Odběrní poukaz nebo výpis předloží zúčastněná osoba příslušnému kontrolnímu orgánu. Článek 3 1. a) Kontrolní výtisk T5 uvedený v čl. 2 odst. 3 vydává
- prodávající intervenční agentura, jsou-li intervenční produkty odesílány do jiného členského státu ve stavu, ve němž byly odebrány z intervenčního skladu (dále jen "nezměněný stav"),
nebo - příslušný kontrolní orgán, jsou-li intervenční produkty odesílány po zpracování do jiného členského státu, anebo
- celní úřad v místě odeslání
- po předložení odběrního poukazu vydaného intervenční agenturou, je-li intervenční zboží vyváženo v nezměněném stavu a má-li být přepravováno přes území jednoho nebo více členských států,
- po předložení kontrolního dokladu vydaného příslušným kontrolním orgánem a prohlášení, že bylo zpracováno pod kontrolou je-li intervenční zboží vyváženo po zpracování a má-li být přepravováno přes území jednoho nebo více členských států.
Jsou-li produkty v souladu s nařízením Rady (EHS) č. 1055/77 [16] skladovány v členském státě jiném, než ve kterém se nachází prodávající intervenční agentura, vydá kontrolní výtisk T5 prodávající intervenční agentura nebo bude vydán na její odpovědnost.
Členské státy mohou
- povolit vydávání kontrolního výtisku T5 orgánem určeným k tomuto účelu namísto prodávajícího orgánu,
- rozhodnout, že oprávnění skladovatelé intervenčních produktů mohou vydávat kontrolní výtisky T5 na odpovědnost intervenční agentury.
Na poskytování tohoto oprávnění se vztahují přiměřeně podmínky článků 17 až 24 nařízení (EHS) č. 2823/87.
V uvedených případech je vydání podmíněno předložením odběrního poukazu.
b) Odběrní poukaz a kontrolní doklad uvedené v písmenu a) nesou pořadové číslo a obsahují
- popis produktů způsobem předepsaným pro kolonku 31 kontrolního výtisku T5 uvedeného v čl. 2 odst. 3 a případně jiné údaje nezbytné pro provedení kontroly,
- počet, typ, značení a čísla balení,
- hrubou a čistou hmotnost produktů,
- údaje předepsané pro kolonky 104 a 106 kontrolního výtisku T5, zejména číslo kupní smlouvy uzavřené s intervenční agenturou.
Kontrolní doklad musí obsahovat číslo předchozího kontrolního výtisku T5 nebo odběrního poukazu.
Odběrní poukaz a kontrolní doklad si ponechá úřad v místě odeslání.
c) Zúčastněná osoba vyplní kontrolní výtisk T5 v jednom prvopise a dvou opisech.
Orgán, který vydává kontrolní výtisk T5, zašle jeden opis pro informaci orgánu, u nějž byla složena jistota podle článku 5, a jeden opis uloží.
d) Prvopis kontrolního výtisku T5 bude vrácen příslušné osobě nebo jejímu zástupci, který jej předloží příslušnému kontrolnímu orgánu v členském státě použití a/nebo určení.
2. Prvopis kontrolního výtisku T5 bude po potvrzení příslušným kontrolním orgánem v členském státě použití a/nebo určení zaslán zpět přímo orgánu, u nějž byla složena jistota podle článku 5.
Úplný název a adresa orgánu, u nějž byla složena jistota, uvede zúčastněná osoba v kolonce B kontrolního výtisku T5.
3. Odpovídala-li pouze část produktů uvedených v kontrolním výtisku T5 předpisům, vyznačí příslušný orgán v oddíle kontrolního výtisku T5 nadepsaném "Kontrola použití a/nebo místa určení" množství produktů, které odpovídá předpisům, a den nebo dny, kdy byla operace uskutečněna.
Článek 4
Splnění podmínek kontroly podle čl. 2 odst. 1 se prokazuje takto:
a) u produktů, jejichž odebrání z intervenčního skladu a použití a/nebo místo určení byly ověřeny orgánem jediného členského státu, předložením dokladů určených tímto členským státem;
b) u produktů, jejichž použití a/nebo místo určení byly ověřeny orgány jednoho nebo více členských států jiných než státu, v němž byly odebrány z intervenčního skladu, všemi kontrolními výtisky T5 vydanými ke kontrole použití a/nebo místa určení řádně ověřenými a schválenými příslušnými kontrolními orgány;
c) u produktů, jejichž použití a/nebo místo určení byly ověřeny orgány členského státu, v němž byly odebrány z intervenčního skladu, i v jednom nebo více jiných členských státech, prostřednictvím dokladů uvedených v písmenech a) a b);
d) u produktů, jehož vývozní formality a opuštění celního území Společenství se uskutečnily v členském státě, než ve kterém byly naposledy zpracovány a ve kterém byla složena jistota, prostřednictvím dokladu nebo dokladů požadovaných tímto členských státem k prokázání vývozu a doklady uvedenými v písmenech a) a/nebo b), pokud se týkají zpracování.
Článek 5
1. Je-li požadována jistota k zajištění řádného použití a/nebo místa určení produktů uvedených v článku 1, musí být složena před převzetím produktů
- u intervenční agentury členského státu, ve kterém má být zahájeno nebo uskutečněno jejich zpracování, jedná-li se o produkty určené ke zpracování nebo ke zpracování a vývozu,
- u prodávající intervenční agentury v ostatních případech.
2. Je-li jistota složena u intervenční agentury členského státu jiného, než ve kterém se nachází prodávající intervenční agentura, zašle zmíněná agentura neprodleně prodávající intervenční agentuře písemné sdělení uvádějící
- číslo příslušného nařízení,
- den a/nebo číslo veřejné nabídky/prodeje,
- číslo smlouvy,
- jméno kupujícího,
- výši jistoty v ECU,
- produkt,
- množství produktů,
- den, ke kterému byla složena jistota,
- použití a/nebo místo určení (je-li to nezbytné).
Prodávající intervenční agentura ověří údaje o jistotě.
Článek 6
1. Jestliže předepsané podmínky použití a/nebo místa určení nemohou být splněny z důvodu vyšší moci, příslušný orgán členského státu, u nějž byla složena jistota, a nebyla-li složena žádná jistota, orgán členského státu, ve kterém bylo zboží odebráno z intervenčního skladu, na žádost zúčastněné osoby rozhodne,
a) že se lhůta pro operaci prodlouží o dobu, kterou považuje za nezbytnou vzhledem k nastalým okolnostem;
b) jsou-li produkty nenávratně ztraceny, že se kontrola považuje za provedenou.
V případech vyšší moci, kdy opatření uvedená v písmenech a) a b) nejsou vhodná, uvědomí příslušný orgán Komisi, která může přijmout nezbytná opatření postupem podle článku 38 nařízení č. 136/66/EHS a odpovídajících článků ostatních nařízení týkajících se společné organizace trhů.
2. Žádost uvedenou v odstavci 1 je třeba podat do 30 dnů ode dne, kdy zúčastněná osoba obdrží informace, že se vyskytly okolnosti naznačující možný případ zásahu vyšší moci, a ve lhůtě určené ve zvláštním nařízení o prokazování nezbytném k vrácení jistoty.
3. Zúčastněná osoba prokáže nastalé okolnosti při zásahu vyšší moci.
HLAVA II Produkty s předepsaným použitím nebo zvláštním místem určení uvnitř Společenství
Článek 7
1. Má se za to, že produkty splňují předpisy o použití a/nebo místě určení, je-li zjištěno, že
a) produkty určené k zpracování a/nebo k přimíšení k jiným produktům (postupy nazývané dále jen "zpracování") byly skutečně zpracovány;
b) produkty určené k prodeji pro přímou spotřebu jako koncentráty byly skutečně koncentrovány, baleny pro maloobchodní prodej a převzaty maloobchodem;
c) produkty určené ke spotřebě určitými orgány a organizacemi nebo ozbrojenými a podobnými silami byly skutečně dodány těmto organizacím a jimi převzaty;
a případně že postupy uvedené v písmenech a), b) a c) byly uskutečněny ve stanovených lhůtách.
2. Požadavky uvedené v odst. 1 písm. a), b) a c) jsou zásadními požadavky ve smyslu článku 20 nařízení Komise (EHS) č. 2220/85 [17].
Článek 8
1. Je-li použit kontrolní výtisk T5, musí být vyplněny kolonky 103, 104, 106 a 107 v oddíle nazvaném "Zvláštní údaje".
Kolonky 104 a 106 obsahují poznámky podle příslušného nařízení.
Kolonka 106 obsahuje
- číslo kupní smlouvy s intervenční agenturou,
- popřípadě číslo odběrního poukazu.
Kolonka 107 obsahuje číslo příslušného nařízení.
2. Jsou-li produkty odesílány do třetího členského státu, použije se článek 21 přiměřeně.
3. Byly-li postupně uskutečněny dvě nebo více operací v témž členském státě, použije se článek 22 přiměřeně.
Článek 9
Vrácení jistoty je podmíněno prokázáním podle článku 4.
Článek 10
Pokud orgán uvedený v čl. 3 odst. 2 neobdrží následkem okolností, jež nelze přičítat zúčastněné osobě, kontrolní výtisk T5 do tří měsíců
- od uplynutí lhůty stanovené pro dokončení dané operace,
- nebo
- od jeho vydání, nebyla-li stanoveno lhůta,
požádá zúčastněná osoba příslušné orgány, aby uznaly jiné doklady za rovnocenné, s odůvodněním žádosti a dodáním pomocných dokladů.
Pomocné doklady musí odkazovat na kontrolní výtisk T5 a obsahovat potvrzení příslušného kontrolního orgánu, že ověřil nebo dal ověřit, že produkty byly využity ke stanoveným účelům, a den, kdo produkt dosáhl použití a/nebo místa určení.
HLAVA III Produkty vyvážené ze Společenství v nezměněném stavu
Článek 11
1. Má se za to, že produkty dosáhly předepsaného použití, je-li zjištěno, že
a) opustily celní území Společenství v nezměněném stavu; pro účely tohoto nařízení se má za to, že dodávky jakýchkoli produktů určených výhradně ke spotřebě na vrtných těžebních plošinách, včetně pomocných zařízení poskytujících podpůrné služby pro tyto operace, nacházející se na evropském kontinentálním šelfu nebo na kontinentálním šelfu neevropské části Společenství, avšak za pásmem o rozsahu tři míle od základní linie používané pro vyměření výsostných vod členského státu, opustily celní území Společenství;
b) v případě uvedeném v čl. 34 odst.
1 nařízení Komise (EHS) č. 3665/87 [18], dosáhly místa určení;
c) byly umístěny do námořního zásobovacího skladu schváleného podle článku 38 nařízení (EHS) č. 3665/87;
d) v případě, že mají být dovezeny do určité třetí země, splnily celní formality nezbytné k propuštění pro domácí spotřebu v dané zemi;
a případně že operace uvedené v písmenech a) až d) byly provedeny ve stanovené lhůtě.
2. Požadavky uvedené v odst. 1 písm. a) až d) jsou zásadními požadavky ve smyslu článku 20 nařízení (EHS) č. 2220/85.
3. Jestliže byly produkty umístěny do námořního zásobovacího skladu podle odst. 1 písm. c), použijí se články 38 až 41 nařízení (EHS) č. 3665/87, s výjimkou čl. 40 odst. 3, i když nelze uplatnit náhradu.
4. Použije se čl. 4 odst. 3 druhého pododstavce nařízení (EHS) č. 3665/87.
Článek 12
1. Jsou-li intervenční produkty vyváženy v nezměněném stavu, přijmou vývozní prohlášení celní orgány členského státu, ve kterém byly produkty odebrány ze skladu.
2. Vývozní prohlášení a jakékoli průvodní doklady požadované právními předpisy Společenství obsahují údaj
- "intervenční produkty s náhradou — nařízení (EHS) č. 3002/92",
případně
- "intervenční produkty bez náhrady — nařízení (EHS) č. 3002/92".
3. I když vývoz produktů nezakládá nárok na náhradu, má se za to, že se na ně po schválení dotyčného vývozního prohlášení nevztahuje čl. 9 odst. 2 Smlouvy a že se na jejich oběh vztahuje čl. 3 odst. 2 písm. c) nařízení Rady (EHS) č. 2726/90 [19].
4. Podmínky pro lhůtu, již je třeba dodržet pro přiznání náhrady, a její prokázání se použijí i na vrácení jistoty.
Článek 13
1. Je-li použit kontrolní výtisk T5, musí být vyplněny kolonky 103, 104, 106, 107 a případně 105 v oddílu nazvaném "Zvláštní údaje".
Kolonky 104 a 106 obsahují poznámky podle příslušného nařízení.
Kolonka 106 rovněž obsahuje
- číslo kupní smlouvy s intervenční agenturou,
- číslo odběrního poukazu.
Kolonka 107 obsahuje číslo příslušného nařízení.
2. Je-li kontrolní výtisk T5 prokazující vyvezení zboží požadován k vrácení jistoty podle článku 5 a k vyplacení náhrady, předá příslušný orgán, u nějž byla jistota složena, bezodkladně a přímo ověřený opis kontrolního výtisku T5 orgánu příslušnému k vyplacení náhrady.
V tomto případě zaznamená zúčastněná osoba do kolonky 106 kontrolního výtisku T 5:
"Náhrada placená… (s uvedením úplného názvu a adresy orgánu příslušného k vyplacení náhrady)"
3. Nebylo-li možné dodržet lhůtu dvanácti měsíců stanovenou pro prokázání za účelem vyplacení náhrady podle čl. 47 odst. 2 nařízení (EHS) č. 3665/87 v důsledku administrativních průtahů při předávání kontrolního výtisku T5 orgánem, u nějž byla složena jistota, orgánu příslušnému k vyplacení náhrady, považuje se den obdržení tiskopisu orgánem, u nějž byla složena jistota, za den jeho obdržení orgánem, který přiděluje náhradu.
Článek 14
1. Jsou-li produkty po schválení vývozního prohlášení celním úřadem propuštěny do některého z režimů uvedených v hlavě X kapitole 1 nařízení (EHS) č. 1214/92 pro přepravu do stanice určení nebo dodány příjemci mimo celní území Společenství, považují se za vyvezené dnem umístění do tohoto režimu.
2. Při použití odstavce 1 zajistí celní úřad v místě odeslání, který schvaluje vývozní prohlášení, aby jedna z poznámek stanovených v čl. 7 odst. 4 nebo 5 nařízení (EHS) č. 3665/87 byla uvedena na vydaném dokladu k prokázání vývozu.
3. Celní úřad v místě odeslání schválí změnu přepravní smlouvy, jejímž účelem je stanovit, že přeprava bude ukončena uvnitř Společenství, jen je-li stanoveno, že
- byla-li složena vývozní jistota u intervenční agentury, nebyla tato jistota vrácena,
- nebo - byla poskytnuta nová jistota.
Byla-li však jistota vrácena podle odstavce 1 a produkt ve skutečnosti neopustil celní území Společenství ve stanovené lhůtě, uvědomí celní úřad v místě odeslání orgán příslušný k vrácení jistoty a sdělí mu co nejrychleji všechny nezbytné údaje.
V takových případech se vrácení považuje za bezdůvodné a jistota musí být opětovně složena.
Článek 15
Vrácení jistoty je podmíněno prokázáním podle článku 4 a dále prokázáním podle článků 17 a 18 nařízení (EHS) č. 3665/87, jestliže
- jsou produkty určeny k dovozu do určité třetí země, - nebo
- u vývozu produktu ze Společenství vyvstanou vážné pochyby o skutečném místě určení.
Příslušné orgány členských států mohou požadovat, aby bylo navíc uspokojivě prokázáno, že produkty byly skutečně uvedeny ke spotřebě na trhu v dovážející třetí zemi.
Vyvstanou-li vážné pochybnosti o skutečném místě určení produktů, může Komise vyzvat členské státy k provedení tohoto článku.
Článek 16
1. Použije-li se čl. 2 odst. 2 nařízení Rady (EHS) č. 754/76 [20],
- jistota uvedená v čl. 5 odst. 1 propadne, nebyla-li dosud vrácena,
- musí být složena částka rovná jistotě, byla-li již jistota vrácena.
2. Opustí-li produkty, pro něž byla složena jistota podle čl. 5 odst. 1, celní území Společenství a formality nezbytné k obdržení náhrady nebyly splněny, považují se tyto formality pro účely nařízení (EHS) č. 754/76 za splněné a použije se odstavec 1.
3. Výše jistoty uvedené v článcích 1 a 2 se považuje za propadlou jistotu ve smyslu článku 2 nařízení Rady (EHS) č. 352/78 [21].
4. Zúčastněná osoba prokáže příslušnému orgánu osvědčením vydaným příslušnou intervenční agenturou, že byl dodržen článek 1 nebo že nebyla složena žádná jistota.
Článek 17
Jestliže v důsledku okolností, jež nelze přičítat zúčastněné osobě, orgán uvedený v čl. 3 odst. 2 neobdrží kontrolní výtisk T5, které slouží k prokázání předepsaného místa určení podle čl. 11 odst. 1, do tří měsíců od jeho vydání, může zúčastněná osoba v souladu s čl. 47 odst. 3 nařízení (EHS) č. 3665/87 podat k příslušnému orgánu odůvodněnou žádost o uznání jiných dokladů za rovnocenné.
HLAVA IV Produkty vyvážené ze Společenství po zpracování
Článek 18
Má se za to, že produkty dosáhly předepsaného použití a místa určení, je-li zjištěno, že byly splněny požadavky podle článků 7 a 11.
Článek 19
Jsou-li produkty vyváženy po zpracování, přijmou vývozní prohlášení celní orgány členského státu, kde se uskutečnilo konečné zpracování.
Článek 20
1. Mají-li být produkty odeslány v nezměněném stavu ke zpracování a následnému vývozu, vydá prodávající intervenční agentura kontrolní výtisk T5 a musí být vyplněny kolonky 103, 104, 106, a 107 v oddílu nazvaném "Zvláštní údaje".
Kolonky 104 a 106 obsahují poznámky podle příslušného nařízení.
Kolonka 106 rovněž obsahuje
- číslo kupní smlouvy s intervenční agenturou,
- případně číslo odběrního poukazu,
- poznámku "intervenční produkt k vývozu v režimu vnějšího tranzitu Společenství".
Kolonka 107 obsahuje číslo příslušného nařízení.
2. a) Mají-li být produkty odeslány po zpracování v členském státě, v němž byly odebrány z intervenčního skladu, k dalšímu zpracování a následnému vývozu, vydá kontrolní výtisk T5 orgán ověřující zpracování.
b) V oddíle kontrolního výtisku T5 nazvaném "Zvláštní údaje" musí být vyplněny kolonky 103,104,106 a 107.
Kolonky 104 a 106 obsahují poznámky podle příslušného nařízení.
Kolonka 106 rovněž obsahuje
- číslo kupní smlouvy s intervenční agenturou,
- poznámku "intervenční produkt k vývozu v režimu vnějšího tranzitu Společenství".
Kolonka 107 obsahuje číslo příslušného nařízení.
3. a) Mají-li být produkty vyváženy po zpracování a mají-li překročit území jednoho nebo více ostatních členských států, vydá kontrolní výtisk celní úřad v místě odeslání po předložení dokladu vydaného orgánem ověřujícím zpracování.
Doklad uloží celní úřad v místě odeslání.
Předložení dokladu však nebude vyžadováno, jestliže celní úřad v místě odeslání ověří dotyčné zpracování.
b) V oddíle kontrolního výtisku T5 nazvaném "Zvláštní údaje" musí být vyplněny kolonky 103, 104, 106 a 107 a případně 105.
Kolonky 104 a 106 obsahují poznámky podle příslušného nařízení.
Kolonka 106 rovněž obsahuje
- číslo kupní smlouvy s intervenční agenturou,
- případně číslo dokladu uvedeného v písmenu a).
Kolonka 107 obsahuje číslo příslušného nařízení.
4. Je-li kontrolní výtisk T5 prokazující vyvezení zboží požadován k vrácení jistoty podle článku 5 a k vyplacení náhrady, předá příslušný orgán, u nějž byla jistota složena, bezodkladně a přímo ověřený opis kontrolního výtisku T5 orgánu příslušnému k vyplacení náhrady.
V tomto případě zaznamená zúčastněná osoba do kolonky 106 kontrolního výtisku T5:
"Náhrada placená… (s uvedením úplného názvu a adresy orgánu příslušného k vyplacení náhrady)".
Článek 21
1. Byly-li produkty odeslány do jiného členského státu ke zpracování a zpracované produkty
- jsou zasílány do třetího členského státu nebo jiného členského státu k dalšímu zpracování,
- překračují uzemí třetího členského státu za účelem vývozu.
vydá příslušný orgán uvedený v čl. 20 odst. 2 nebo 3 jeden nebo více kontrolních výtisků T5.
Kontrolní výtisk T5 bude vyplněn
- v případech uvedených v prvním pododstavci první odrážce v souladu s čl. 20 odst. 2 písm. b),
- v případech uvedených v prvním pododstavci druhé odrážce v souladu s čl. 20 odst. 3 písm. b)
s použitím údajů obsažených v prvopise kontrolního výtisku T5.
Navíc musí být v kolonce 106 kontrolního výtisku T5 uvedeno jednací číslo a den vydání prvopisu a název orgánu, který jej vydal.
2. V případě uvedeném v odstavci 1 příslušný orgán, který ověřil operaci, zapíše příslušnou poznámku a bezodkladně a přímo zašle prvopis kontrolního výtisku T5 orgánu uvedenému v čl. 3 odst. 2, přičemž v kolonce nazvané "Kontrola použití a/nebo místa určení" vyznačí, že produkt byl odeslán do jiného členského státu k dalšímu zpracování, balení, převzetí nebo vývozu. Prvopis kontrolního výtisku T5 musí obsahovat jednací číslo nebo čísla kontrolních výtisků T5 vydaných k tomuto účelu nebo odkaz na tyto výtisky.
3. Doklad uvedený v čl. 4 písm. a) musí obsahovat stejné poznámky jako ty, které jsou uvedeny v odstavci 2.
Článek 22
1. Byly-li postupně uskutečněny dvě nebo více operací kromě vývozu (například zpracování, balení, převzetí) v témž členském státě, smí tento členský stát považovat tyto operace za jedinou operaci.
V tom případě není vydán žádný kontrolní výtisk T5, dokud dotyčné operace nejsou dokončeny.
Prvopis kontrolního výtisku T5 bude vrácen orgánu uvedenému v čl. 3 odst.
2 po kontrole všech dotyčných operací. Členské státy přijmou veškerá vhodná opatření, aby zajistily fungování takového systému.
2. Rozhodnou-li se členské státy neprovádět postup podle odstavce 1, vydá příslušný orgán postupně po každé operaci kontrolní výtisk T5.
Příslušný orgán, který ověří operaci, vyznačí na kontrolním výtisku T5 v kolonce nazvaném "Kontrola použití a/nebo místa určení", že byl produkt zaslán v témž členském státě k dalšímu zpracování, balení, převzetí nebo vývozu.
Prvopis kontrolního výtisku T5 musí obsahovat jednací číslo nebo čísla kontrolních výtisků T5 vydaných k tomuto účelu nebo odkaz na tyto výtisky.
3. Doklad uvedený v čl. 4 písm. a) musí obsahovat stejné poznámky jako ty, které jsou uvedeny v odstavci 2.
Článek 23
Na tuto hlavu se vztahují článek 10, čl. 11 odst. 2 až 4, čl. 13 odst. 3 a články 14 až 17.
HLAVA V Závěrečná ustanovení
Článek 24
1. Členské státy uvědomí Komisi o plném názvu a adrese příslušného kontrolního orgánu zmíněného v čl. 2 odst. 1. Komise uvědomí ostatní členské státy.
2. Členské státy oznámí Komisi každé tři měsíce případy, ve kterých použily čl. 6 odst. 1, s uvedením okolností, dotyčných množství a provedených opatření.
3. Členské státy sdělí k 1. březnu a 1. září každého roku Komisi výkaz žádostí podle článků 10 nebo 17, přičemž uvedou důvody, jsou-li známy, každého nevrácení kontrolního výtisku T5, dotyčná množství a povahu dokladů uznaných za rovnocenné.
Článek 25
1. Zrušuje se nařízení (EHS) č.
569/88. Zůstává nicméně použitelné pro operace, při nichž bylo zboží odebráno z intervenčního skladu do 31. prosince 1992.
Příloha nařízení (EHS) č. 569/88 zůstává v platnosti po přechodné období, během nějž se na ni odvolávají zvláštní akty Společenství. Odkazy v uvedené příloze na jednotný správní doklad nebo doklad o statutu zboží Společenství u produktů uvedených v čl. 2 odst. 4 nařízení (EHS) č. 569/88, se považují za odkaz na kontrolní výtisk T5.
2. Pro operace podle čl. 2 odst. 3, při nichž bylo zboží odebráno z intervenčních skladů do 31. prosince 1992 a zřejmě dosáhne předepsaného použití a/nebo místo určení 1. ledna 1993 nebo později, uvádějí průvodní doklady produktů některý z těchto odkazů:
- Aplicación del procedimiento establecido en el Reglamento (CEE) no 569/88
- Anvendelsesprocedure forordning (EØF) nr.
569/88
- Anwendung des Verfahrens gemäß der Verordnung (EWG) Nr. 569/88
- Εφαρμογή της διαδικασίας του κανονισμού (ΕΟΚ) αριθ.
569/88
- Application of Procedure under Regulation (EEC) No 569/88
- Application de la procédure du règlement (CEE) no 569/88
- Applicazione del procedimento secondo il regolamento (CEE) n. 569/88
- Toepassing procedure Verordening (EEG) nr.
569/88
- Aplicação do procedimento previsto no Regulamento (CEE) n.o 569/88.
Článek 26
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Toto nařízení se použije na produkty odebrané z intervenčního skladu od 1. ledna 1993. Ustanovení čl.
25 odst. 2 se však použijí ode dne 1. listopadu 1992.
Aniž je dotčen článek 25, považují se odkazy na nařízení Komise (EHS) č. 1687/76 [22] nebo nařízení (EHS) č.
569/88 nebo na jejich články ve všech aktech Společenství za odkazy na toto nařízení a jeho odpovídající články.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
ze dne 22. října 1992, kterým se provádí a mění nařízení Rady (EHS) č. 3330/91 o statistice obchodu se zbožím mezi členskými státy
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 3330/91 ze dne 7. listopadu 1991 o statistice obchodu se zbožím mezi členskými státy [1], a zejména na článek 30 tohoto nařízení,
vzhledem k tomu, že s ohledem na založení statistiky obchodu se zbožím mezi členskými státy by se měla přesně vymezit oblast použití systému Intrastat ve vztahu ke zboží, které se má a nemá do statistiky zahrnovat;
vzhledem k tomu, že je třeba určit lhůtu, během které hospodářský subjekt uvnitř Společenství v praxi splní svou zpravodajskou povinnost; že je třeba přesně vymezit rozsah povinností třetí strany, na niž smí zpravodajská jednotka tuto úlohu přenést;
vzhledem k tomu, že některé z pravidel, která je třeba dodržovat příslušnými orgány, je nutno upřesnit, a to zejména s ohledem na efektivní vedení registrů hospodářských subjektů uvnitř Společenství; že je užitečné upřesnit ustanovení ohledně určitých daňových aspektů statistických informací;
vzhledem k tomu, že je třeba doplnit definici vykazovaných údajů a pravidla pro vykazování takových dat;
vzhledem k tomu, že je třeba připravit seznam zboží nezahrnovaného do statistického zjišťování o obchodu se zbožím;
vzhledem k tomu, že zpočátku je třeba vzít v úvahu existující zjednodušené postupy a speciální požadavky určitých odvětví;
vzhledem k tomu, že v důsledku změny směrnice Rady č. 77/388/EHS [2] směrnicí 91/680/EHS [3] se pozměňují určitá ustanovení nařízení (EHS) č. 3330/91 týkající se provádění čl. 33 první odrážky tohoto nařízení;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro statistiku obchodu se zbožím mezi členskými státy,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
S ohledem na založení statistiky obchodu se zbožím mezi členskými státy a v souladu s tímto nařízením Společenství a jeho členské státy použijí nařízení (EHS) č. 3330/91 (dále jen "základní nařízení").
Článek 2
1. U obchodu mezi Společenstvím ve složení k 31. prosinci 1985 a Španělskem nebo Portugalskem a mezi oběma těmito členskými státy se bude systém Intrastat také vztahovat na zboží, které stále ještě podléhá určitým clům a poplatkům majícím rovnocenný účinek nebo které stále ještě podléhá jiným opatřením stanoveným aktem o přistoupení.
2. Systém Intrastat se použije pro zboží uvedené v čl. 3 odst. 1 směrnice Rady 92/12/EHS [4] bez ohledu na formu a obsah jejich průvodních dokladů vystavených pro pohyb zboží mezi územími jednotlivých členských států.
Článek 3
1. Systém Intrastat se nepoužije:
a) pro zboží propuštěné do režimu zušlechťovacího styku nebo režimu přepracování pod celním dohledem a zboží získané nebo vyrobené v rámci těchto režimů a
b) pro zboží obíhající mezi částmi statistického území ve Společenství, z nichž alespoň jedna nepatří k území Společenství podle směrnice Rady 77/338/EHS.
2. Členské státy odpovídají za sběr dat o zboží uvedeném v odstavci 1 na základě celních režimů vztahujících se na takové zboží.
3. Nebude-li k dispozici kopie jednotného správního dokladu určeného pro statistiku a obsahující údaje uvedené v článku 23 základního nařízení, s výjimkou informací podle čl. 23 odst. 2 písm. e), musí celní orgány alespoň jednou za měsíc zaslat příslušným statistickým orgánům pravidelný seznam stejných údajů podle druhu zboží, a to v souladu s dohodami schválenými těmito orgány.
4. Články 2, 4, 8 a 9, čl. 12 odst. 1, 3, 4, 5, 6 a 7, články 13, 14, 19 a 21 a čl. 22 odst. 3 písm. a) a b) první odrážka se nepoužijí pro zboží uvedené v odstavci 1.
Aniž jsou dotčeny jakékoli platné celní předpisy, u tohoto zboží se použijí ostatní ustanovení tohoto nařízení.
Článek 4
1. Každá fyzická nebo právnická osoba poprvé přijímající nebo odesílající zboží uvnitř Společenství má zpravodajskou povinnost v souladu s čl. 20 odst. 5 základního nařízení.
2. Zpravodajské jednotky podle odstavce 1 poskytnou údaje o svém obchodu uvnitř Společenství prostřednictvím pravidelných hlášení uvedených v článku 13 základního nařízení od měsíce, v kterém je přestoupen práh asimilace, v souladu s ustanovením o prahu vztahujícím se na dotyčnou jednotku.
Členské státy stanoví lhůtu pro předání podle svého správního uspořádání.
3. Jestliže v důsledku změny vlastnictví, názvu, adresy, právního postavení nebo podobné změny, která neovlivní ve významné míře její transakce uvnitř Společenství, dojde u zpravodajské jednotky ke změně identifikačního čísla pro účely DPH, není nutné při této změně uplatňovat u tohoto subjektu pravidlo uvedené v odstavci 1.
Jednotka má stejnou statistickou zpravodajskou povinnost jako před změnou.
Článek 5
1. Třetí strana uvedená v čl. 9 odst. 1 základního nařízení se dále označuje jako třetí zpravodajská jednotka.
2. Třetí zpravodajská jednotka poskytne příslušným vnitrostátním orgánům:
a) podle čl. 6 odst. 1 informace nezbytné:
- pro svou vlastní identifikaci a
- pro identifikaci všech zpravodajských jednotek, které tuto povinnost přenesly na třetí zpravodajskou jednotku;
b) údaje požadované základním nařízením a potřebné při jeho provádění, a to za každou zpravodajskou jednotku.
Článek 6
1. Informace nezbytné pro identifikaci hospodářského subjektu uvnitř Společenství ve smyslu článku 10 základního nařízení zahrnují tyto údaje:
- celé jméno osoby neboobchodní firmu,
- úplnou adresu včetně poštovního směrovacího čísla,
- identifikační číslo pro účely DPH, a to za okolností stanovených v čl. 10 odst. 6 základního nařízení.
Statistické orgány uvedené v čl. 10 odst. 1 základního nařízení se však mohou obejít bez jedné či více výše uvedených informací nebo — za okolností určených těmito orgány — mohou osvobodit hospodářské subjekty uvnitř Společenství od zpravodajské povinnosti.
V členských státech uvedených v čl. 10 odst. 3 základního nařízení bude informace sloužící k identifikaci hospodářského subjektu uvnitř Společenství dodávána výše uvedeným statistickým orgánům správci daně uvedenými v tomto článku, jakmile budou mít správci daně tyto informace k dispozici, pokud mezi dotyčnými orgány neexistuje jiná dohoda.
2. Ve smyslu článku 10 základního nařízení obsahují údaje zapisované do registru hospodářských subjektů uvnitř Společenství nejméně tyto položky za každý hospodářský subjekt:
a) rok a měsíc zápisu do registru;
b) informace nezbytné pro identifikaci hospodářského subjektu podle odstavce 1;
c) zda je hospodářský subjekt odesilatelem, příjemcem nebo deklarantem nebo, od 1. ledna 1993, zpravodajskou jednotkou nebo třetí zpravodajskou jednotkou v okamžiku odeslání nebo příjmu; u členských států uvedených v čl. 10 odst. 3 základního nařízení se uvádí podle odst. 1 tohoto článku, zda je příslušný hospodářský subjekt odesilatelem nebo příjemcem zboží;
d) v případě odesilatele nebo příjemce zboží nebo, od 1. ledna 1993, v případě zpravodajské jednotky, celkovou hodnotu jejich transakcí uvnitř Společenství podle měsíce a podle toků zboží, a od stejného data i hodnotu uvedenou v čl. 11 odst. 3 základního nařízení; tyto informace se neuvádí:
- do roku 1993 u členských států uvedených v čl. 10 odst. 3 základního nařízení a
- v případě, že kontrola statistických údajů na základě informací uvedených v čl. 11 odst. 3 základního nařízení a fungování statistických prahů podle článku 28 tohoto nařízení jsou organizovány odděleně od správy registru hospodářských subjektů uvnitř Společenství.
Příslušné orgány členských států mohou pro svou potřebu zapisovat do registru i jiné údaje.
Článek 7
S ohledem na provádění čl. 10 odst. 6 základního nařízení lze za oprávněnou výjimku pokládat případ, kdy zpravodajská povinnost týkající se daných transakcí se nevztahuje na hospodářský subjekt jako právní subjekt samotný, ale na část tohoto subjektu, jako je například pobočka, činnostní jednotka nebo místní jednotka.
Článek 8
V seznamech uvedených v čl. 11 odst. 1 základního nařízení uvedou příslušní správci daně hospodářské subjekty uvnitř Společenství, které se z důvodu rozdělení, fúze nebo skončení činnosti během sledovaného období již v seznamech neuvádějí.
Článek 9
1. Zpravodajská jednotka sdělí údaje požadované podle základního nařízení a při jeho provádění:
a) v souladu s platnými předpisy Společenství;
b) přímo příslušným orgánům členských států nebo prostřednictvím orgánů statistického zjišťování, které členské státy ustavily pro tento nebo jiný statistický nebo administrativní účel;
c) za dané sledované období, dle svého uvážení:
- formou jediného hlášení ve lhůtě, kterou stanoví příslušné orgány členských států v pokynech zpravodajským jednotkám a která končí mezi pátým a desátým dnem po skončení sledovaného období; nebo
- formou několika dílčích hlášení; v tomto případě mohou příslušné orgány členských států požadovat, aby se s nimi uzavřela dohoda o periodicitě předávání a o lhůtách, přičemž je nutno poslední část hlášení předat ve lhůtě stanovené v první odrážce.
2. Odchylně od odstavce 1 se každá zpravodajská jednotka využívající osvobození od povinnosti prostřednictvím uplatnění prahu asimilace stanoveného v čl. 28 odst. 4 základního nařízení řídí při předávání informací jenom nařízeními příslušných správců daně.
3. Podle článku 34 základního nařízení nesmí ustanovení tohoto článku týkající se periodicity hlášení bránit uzavření dohody o dodávání dat v reálném čase, jsou-li data předávána elektronicky.
4. Odchylně od odstavce 1 se ustanovení týkající se předávání statistického hlášení navrhnou v souladu s daňovými předpisy Společenství nebo vnitrostátními daňovými předpisy v těch členských státech, ve kterých je pravidelné statistické hlášení podáváno spolu s pravidelným daňovým přiznáním.
Článek 10
Členské státy, jejichž statistické území je uvedeno v nomenklatuře zemí v příloze k nařízení Rady (EHS) č. 1736/75 [5], se na nosičích dat označí abecedními nebo číselnými kódy takto: Francie: _BAR_ FR _BAR_ nebo _BAR_ 001 _BAR_ Belgie a Lucembursko: _BAR_ BL _BAR_ nebo _BAR_ 002 _BAR_ Nizozemsko: _BAR_ NL _BAR_ nebo _BAR_ 003 _BAR_
Německo: _BAR_ DE _BAR_ nebo _BAR_ 004 _BAR_ Itálie: _BAR_ IT _BAR_ nebo _BAR_ 005 _BAR_ Spojené království: _BAR_ GB _BAR_ nebo _BAR_ 006 _BAR_ Irsko: _BAR_ IE _BAR_ nebo _BAR_ 007 _BAR_ Dánsko: _BAR_ DK _BAR_ nebo _BAR_ 008 _BAR_ Řecko: _BAR_ GR _BAR_ nebo _BAR_ 009 _BAR_ Portugalsko: _BAR_ PT _BAR_ nebo _BAR_ 010 _BAR_ Španělsko: _BAR_ ES _BAR_ nebo _BAR_ 011. _BAR_
Článek 11
Při určování množství zboží, které má být uvedeno na nosiči dat, se rozumí:
a) "čistou hmotností" skutečná hmotnost zboží bez veškerých obalů; udává se v kilogramech;
b) "doplňkovými jednotkami" jednotky vyjadřující množství s výjimkou jednotek označujících hmotnost v kilogramech; uvádějí se v souladu s informacemi uvedenými v platném znění kombinované nomenklatury u příslušných podpoložek, jejichž seznam je zveřejněn v části 1 "Úvodní ustanovení" této nomenklatury.
Článek 12
1. Hodnota zboží podle čl. 23 odst. 1 písm. d) základního nařízení se udává:
- podle druhu zboží (statistická hodnota) a
- podle statistického hlášení (fakturovaná částka).
2. Statistická hodnota se určuje:
- při odeslání zboží — na základě zdanitelné částky určované pro účely zdanění v souladu se směrnicí 77/388/EHS u dodávek zboží uvedeného v odd. A čl. 11 odst. 1 písm. a), a kde je to vhodné, u operací uvedených v odd. A odst. 1 písm. b) uvedené směrnice, avšak bez daní odečitatelných na základě odeslání; na druhé straně však musí zahrnovat náklady na dopravu a pojištění týkající se té části cesty, která leží na statistickém území členského státu odeslání,
- při příjmu zboží — na základě zdanitelné částky určované pro účely zdanění v souladu s článkem 28e výše uvedené směrnice u nákupu zboží, avšak bez daní dlužných v důsledku uvolnění ke spotřebě a nákladů na dopravu a pojištění týkající se té části cesty, která leží na statistickém území členského státu přijetí.
Statistická hodnota musí být deklarována v souladu s prvním pododstavcem i v případě, že pro účely zdanění nemusí být zdanitelná částka stanovena.
U zboží, které je výsledkem zušlechťovacího styku, se statistická hodnota určuje, jako kdyby se zboží zcela vyrobilo ve zpracovatelském členském státě.
3. Fakturovaná částka je celková částka (bez DPH) vyplývající z faktur nebo dokumentů sloužících jako faktury vztahující se k veškerému zboží zahrnutému do statistického hlášení.
4. Zpravodajská jednotka může uvést fakturovanou částku v členění podle druhu zboží.
Odchylně od odstavce 1 mohou členské státy požadovat, aby fakturovaná částka byla členěna podle druhu zboží.
V tomto případě samy vypočtou statistickou hodnotu a osvobodí zpravodajskou jednotku od zpravodajské povinnosti.
Od zpravodajských jednotek však může být namátkově požadováno, aby poskytly informace o vedlejších nákladech.
Druhý pododstavec platí buď pro všechny subjekty, od kterých se vyžaduje předávání pravidelných hlášení podle v čl. 13 odst. 1 základního nařízení, nebo výhradně pro subjekty, které využívají uplatnění prahů zjednodušení.
5. Členské státy mohou využít možnost uvedenou v odst. 4 druhém pododstavci, i když jim jejich konkrétní organizační uspořádání brání přijmout zjednodušující opatření, které v důsledku tohoto pododstavce musí doprovázet uplatnění této možnosti, tj. osvobození od požadavku uvádět statistickou hodnotu.
V pokynech týkajících se statistického hlášení dávaných zpravodajským jednotkám se předem uvedou technické důvody, proč se musí uvádět statistická hodnota i fakturovaná částka podle druhu zboží.
Členské státy předají kopii těchto pokynů Komisi do 1. listopadu 1992, a poté vždy po jejich změně.
6. V případě zpracování na základě smluvního vztahu se fakturovanou částkou rozumí částka účtovaná za toto zpracování, včetně všech vedlejších nákladů.
Uvádí se jenom v případě odeslání a přijetí zboží, které následují zpracování na základě smluvního vztahu.
7. "Vedlejšími náklady" se rozumí náklady spojené s pohybem zboží mezi členským státem odeslání a členským státem přijetí, jako jsou například dopravné a pojištění.
Článek 13
1. Pro účely tohoto nařízení se rozumí:
a) "transakcí" jakákoliv operace, ať už obchodní nebo ne, která vede k pohybu zboží zahrnutého do statistiky o obchodu se zbožím mezi členskými státy a
b) "povahou transakce" všechny charakteristické vlastnosti, které odlišují jednu transakci od druhé.
2. Transakce se rozlišují podle druhů uvedených v seznamu v příloze I. Druh transakce se uvede na nosiči dat kódovým číslem odpovídajícím příslušné kategorii sloupce A v uvedeném seznamu.
3. V rámci omezení seznamu uvedeného v odstavci 2 mohou členské státy předepsat sběr dat o povaze transakce až do úrovně, kterou používají pro sběr údajů o obchodu s třetími zeměmi, bez ohledu na to, zda je sbírají v této souvislosti jako údaje o povaze transakce nebo jako údaje o celních režimech.
Článek 14
1. Pro účely tohoto nařízení se "dodacími podmínkami" rozumí ustanovení kupní smlouvy stanovící příslušné závazky prodávajícího a kupujícího v souladu s podmínkami Incoterms vydanými Mezinárodní obchodní komorou, které jsou uvedeny v příloze II.
2. V rámci omezení seznamu uvedeného v odstavci 1, a aniž je dotčen odstavec 3:
a) členské státy, které uplatňují čl. 12 odst. 4 druhý pododstavec, stanoví, že údaje o dodacích podmínkách se sbírají na nosičích dat, a stanoví podrobnosti o tom, jak se mají uvádět;
b) ostatní členské státy mohou stanovit, že se údaje o dodacích podmínkách uvádějí na nosičích dat až do úrovně, při které se sbírají údaje o obchodu s třetími zeměmi.
3. Dodací podmínky se uvedou za každý druh zboží jednou ze zkratek seznamu, na který odkazuje odstavec 1.
Článek 15
1. "Předpokládaný druh dopravy" označuje při odeslání druh dopravy určený aktivním dopravním prostředkem, o kterém se předpokládá, že na něm zboží opustí statistické území členského státu odeslání, a při přijetí druh dopravy určený aktivním dopravním prostředkem, o kterém se předpokládá, že na něm zboží vstoupilo na statistické území členského státu přijetí. 2. Druhy dopravy, které je třeba uvádět na nosičích dat, jsou tyto: Kód _BAR_ Název _BAR_
1 _BAR_ Námořní doprava _BAR_ 2 _BAR_ Železniční doprava _BAR_ 3 _BAR_ Silniční doprava _BAR_
5 _BAR_ Poštovní zásilky _BAR_ 7 _BAR_ Zabudovaná dopravní zařízení _BAR_ 8 _BAR_ Vnitrozemská vodní doprava _BAR_
9 _BAR_ Vlastní pohon _BAR_ Druh dopravy se na nosiči dat označí odpovídajícím kódovým číslem.
Článek 16
1.
"Zemí původu" se rozumí země, ze které zboží pochází.
Zboží, které je zcela získáno nebo vyrobeno v nějaké zemi, pochází z této země. Zboží, na jehož výrobě se podílely dvě nebo více zemí, pochází ze země, kde došlo k poslednímu podstatnému hospodářsky odůvodněnému zpracování nebo opracování, provedeném v podnicích k tomu zařízených a jejichž výsledkem je nový výrobek nebo které představují důležité výrobní stadium.
2. Země původu se označuje číselným kódem přiděleným zemi v platném znění nomenklatury zemí přiložené k nařízení (EHS) č. 1736/75, aniž je dotčena poslední věta článku 47 uvedeného nařízení.
Článek 17
1. "Regionem původu" se rozumí region členského státu odeslání, ve kterém bylo zboží vyrobeno nebo instalováno, smontováno, zpracováno, opraveno nebo udržováno; nelze-li zboží zařadit do jedné z těchto kategorií, region původu se nahrazuje buď regionem, kde se odehrála obchodní transakce nebo regionem, z něhož bylo zboží odesláno.
2. "Regionem určení" se rozumí region členského státu přijetí, ve kterém se má zboží spotřebovat nebo instalovat, smontovat, zpracovat, opravit nebo udržovat; nelze-li zboží zařadit do jedné z těchto kategorií, region určení se nahradí buď regionem, kde se má odehrát obchodní transakce, nebo regionem, do kterého má být zboží odesláno.
3. Každý členský stát uplatňující možnost uvedenou v čl. 23 odst. 2 písm. b) základního nařízení vypracuje seznam svých regionů a určí kód, který nebude mít víc než dva znaky a kterým budou tyto regiony na nosiči dat identifikovány.
Článek 18
1. "Přístavem nebo letištěm nakládky" se rozumí přístav nebo letiště na statistickém území členského státu odeslání, ve kterém se zboží nakládá na aktivní dopravní prostředek nebo o kterých se předpokládá, že na něm nebo v něm zboží opustí toto území.
2. "Přístavem nebo letištěm vykládky" se rozumí přístav nebo letiště na statistickém území členského státu přijetí, ve kterém se zboží vykládá z aktivního dopravního prostředku nebo o kterém se předpokládá, že na něm nebo v něm zboží vstoupilo na toto území.
3. Členské státy uplatňující možnost uvedenou v čl. 23 odst. 2 písm. c) nebo d) základního nařízení vypracují seznam svých přístavů a letišť, které mají být uváděny na nosičích dat, a stanoví kód, kterým mají být na nosiči označovány.
Článek 19
1. "Statistickým postupem" se rozumí kategorie odeslání nebo přijetí zboží, ve které se daná operace uvnitř Společenství odehrává a která není patřičně uvedena ve sloupci A nebo sloupci B seznamu transakcí v příloze I.
2. Členské státy přející si uplatňovat možnost stanovenou v čl. 23 odst. 2 písm. e) základního nařízení vypracují seznam statistických postupů, které mají být uváděny na nosičích dat, a stanoví kód, kterým mají být na takových nosičích označovány.
Článek 20
Údaje týkající se zboží uvedeného v příloze III jsou osvobozeny ze shromažďování informací, a proto se v souladu s čl. 25 odst. 4 základního nařízení neuvádějí.
Článek 21
1. Pro účely tohoto nařízení se "specifickým pohybem zboží" rozumí pohyb zboží mající specifické charakteristiky, které mají význam pro interpretaci informací; tyto specifické charakteristiky se týkají buď pohybu samotného, druhu zboží nebo transakce, jejímž výsledkem je pohyb zboží, nebo se týkají odesilatele nebo příjemce zboží.
2. Neuplatní-li se ustanovení uvedená v článku 33 základního nařízení, mohou členské státy u údajů o specifických pohybech zboží použít zjednodušené postupy, které se používaly na základě nařízení (EHS) č. 1736/75 před datem uvedeným v čl. 35 odst. 2 základního nařízení.
3. Členské státy přející si mít podrobnější informace než ty, které jsou výsledkem uplatňování článku 21 základního nařízení, mohou odchylně od tohoto článku organizovat shromažďování takových informací za jednu nebo více specifických skupin výrobků za předpokladu, že zpravodajská jednotka si může zvolit jejich dodávání buď v souladu s kombinovanou nomenklaturou, nebo podle dalšího členění.
Členské státy uplatňující tuto možnost toto oznámí Komisi.
Současně uvedou důvody svého rozhodnutí, předloží seznam odpovídajících podpoložek kombinované nomenklatury a popíšou použitou metodu shromažďování informací.
Článek 22
1. Odkazy na směrnici 77/388/EHS v základním nařízení se mění takto:
- v čl. 5 odst. 2 se slova "podle čl. 28 odst. 7 výše uvedené směrnice" nahrazují slovy "podle směrnice Rady 91/680/EHS, [6]"
- v čl. 10 odst.
3 písm. b) se slova "ve smyslu směrnice 77/388/EHS, ve shodě s čl.
28 odst. 7 této směrnice" nahrazují slovy "ve smyslu směrnice 91/680/EHS",
- v čl. 11 odst. 3 a odst. 7 se slova "čl. 28 odst. 7 směrnice 77/388/EHS" nahrazují slovy "směrnice 91/680/EHS",
- v čl. 20 odst. 3 a 4 se zrušují slova "první odrážka a — pokud pro ně platí čl. 28 odst. 7 směrnice 77/388/EHS — druhá odrážka".
2. Slova "institucionální subjekty, které nejsou plátci DPH" a "subjekty osvobozené od DPH", které se objevují v čl. 5 odst. 2, čl. 10 odst. 3 a 6 a v čl. 11 odst. 2, 6 a 7 základního nařízení, se nahrazují slovy "právnické osoby, které nejsou plátci DPH" a "subjekty jsou povinny vyúčtovávat DPH, které provádějí jenom transakce, které je neopravňují k žádnému odpočtu DPH".
3. V článku 20 základního nařízení se:
a) v odst. 5 písm. a) a b) nahrazuje slovo "rezidentem členského státu" slovy "registrovaná pro daň z přidané hodnoty v členském státě" a
b) odstavec 7 nahrazuje tímto:
"7) sledovaným obdobím uvedeným v čl. 13 odst. 2 první odrážce se rozumí:
- u zboží, na které se vztahuje systém Intrastat, kalendářní měsíc, během kterého se stává splatnou DPH z dodávek nebo získání zboží, jehož pohyb se zjišťuje podle tohoto článku; neodpovídá-li období, na které se vztahuje pravidelné daňové přiznání plátce DPH, kalendářnímu měsíci, čtvrtletí, pololetí nebo roku, mohou členské státy přizpůsobit periodicitu závazků týkajících se statistických hlášení tohoto subjektu periodicitě jeho závazků týkajících se daňových přiznání,
- u zboží, na které se nevztahuje systém Intrastat, se sledované období stanoví podle okolností jako:
- kalendářní měsíc, v němž je zboží buď umístěno nebo uchováváno v celním režimu aktivního zušlechťovacího styku (podmíněný systém), nebo přepracování pod celním dohledem nebo je propuštěno do volného oběhu jako výsledek jednoho z těchto režimů,
- kalendářní měsíc, v němž zboží pohybující se mezi částmi statistického území Společenství, z nichž alespoň jedna není součástí statistického území Společenství podle směrnice Rady 77/388/EHS, bylo předmětem formalit spojených s odesláním nebo příjmem zboží."
Článek 23
Toto nařízení vstupuje v platnost sedmým dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 3068/92 ze dne 23. října 1992, kterým se uvaluje konečné antidumpingové clo na dovozy chloridu draselného pocházejícího z Běloruska, Ruska a Ukrajiny
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2423/88 ze dne 11. července 1988 o ochraně před dumpingovými nebo subvencovanými dovozy ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství [1], a zejména na článek 11 uvedeného nařízení,
s ohledem na návrh Komise předložený po konzultaci s poradním výborem stanoveným v uvedeném nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
A. PROZATÍMNÍ OPATŘENÍ
(1) Nařízením (EHS) č. 1031/92 [2] Komise uložila prozatímní antidumpingové clo na dovozy chloridu draselného pocházejícího z Běloruska, Ruska a Ukrajiny do Společenství. Nařízením (EHS) č. 2442/92 [3]. Rada prodloužila platnost tohoto cla na období nepřesahující dva měsíce.
B. DALŠÍ POSTUP
(2) Po uvalení prozatímního antidumpingového cla Komise vyslechla běloruské, ruské a ukrajinské vývozce, výrobce ve Společenství a některé dovozce.
Ti předložili rovněž písemné připomínky.
(3) Ústní a písemné připomínky stran byly zváženy, a bylo-li třeba, Komise své závěry odpovídajícím způsobem změnila.
(4) Toto šetření nebylo uzavřeno do konce období uvedeného v čl. 7 odst. 9 písm. a) nařízení (EHS) č. 2423/88 pro složitost řízení, a zejména v důsledku podrobné kontroly mnoha předložených čísel a argumentů.
C. VÝROBEK, SROVNATELNÝ VÝROBEK
(5) Výrobkem, který je předmětem řízení, je chlorid draselný nebo uhličitan draselný (dále jen "potaš") a používá ze obvykle jako zemědělské hnojivo. Informace shromážděné během šetření ukazují, že potaš je nabízena ve dvou formách: "standardní" (v prášku) a "granulovaná" (v granulích).
Jak je vysvětleno v bodech 8 a 10 odůvodnění nařízení (EHS) č. 1031/92, obsah draslíku (v procentech hmotnosti vyjádřený jako K2O v sušině) je u obou forem různý.
Každá forma má tři rozdílné kategorie: s obsahem K2O 40 % nebo nižším, s obsahem K2O mezi 40 % a 62 %, a s obsahem K2O vyšším než 62 %.
Tyto tři kategorie odpovídají kódům KN 31042010, 31042050 a 31042090.
(6) Z důvodů uvedených v bodu 10 odůvodnění nařízení (EHS) č. 1031/92 nebyl pro účely přijetí prozatímních závěrů brán zřetel na kategorii "nad 62 %".
Po slyšení vykonaném po vyhlášení nařízení (EHS) č. 1031/92 rozhodla Komise vzít pro svůj konečný nález v úvahu kategorii "nad 62 %", protože ze shromážděných informací vyplynulo, že ačkoliv tato kategorie byla nejčastěji používána ve farmaceutických výrobcích a průmyslu, jsou její chemické vlastnosti do značné míry identické s kategoriemi s nižším obsahem potaše a mohla by proto být použita místo nich.
Proto Komise usoudila, že různé formy a kategorie chloridu draselného lze považovat za tentýž výrobek.
Mělo by však být zdůrazněno, že kategorie s nejvyšším obsahem potaše se v současné době, patrně z technických a ekonomických důvodů, nevyskytuje v granulované formě.
Je proto zbytečné rozlišovat mezi standardní a granulovanou formou v případě potaše s obsahem K2O nad 62 %.
Rada tyto závěry potvrzuje.
D. DUMPING
a) Běžná hodnota
(7) Protože Bělorusko, Rusko a Ukrajina jsou stále považovány za země s netržním hospodářstvím, musí být běžná hodnota vypočtena v souladu s čl. 2 odst. 5 nařízení (EHS) č. 2423/88. Proti volbě Kanady, druhého největšího výrobce, neměla žádná ze stran námitky a proto byla běžná hodnota v případě granulované potaše stanovena na základě kanadských vnitrostátních cen, a v případě standardní potaše na základě kanadských a amerických cen, protože kanadský prodej standardní potaše byl ve srovnání s dovozy do Společenství z bývalého SSSR příliš nízký, než aby mohl představovat representativní základ.
(8) Protože výrobní náklady těžební firmy, která při šetření spolupracovala, byly vyšší než kanadské a americké tržní ceny, výrobci ve Společenství žádali, aby běžná hodnota byla stanovena na základě výrobních nákladů uvedené firmy.
Během šetření však Komise došla k přesvědčení, že kanadské a americké tržní ceny stále ještě umožňují ostatním výrobcům zisk při obvyklých obchodních transakcích.
Později vyšlo najevo, že uvedená firma musela dočasně nést mimořádné náklady v důsledku zvláštní situace v oblasti Kanady, kde se firma nachází, a protože důl zahájil těžbu teprve krátce předtím. Připočtení těchto nákladů k nákladům vývozů z bývalého SSSR by nebylo správné a bylo by v rozporu s čl.
2 odst. 5 bodem a) nařízení 2423/88.
Stanovení běžné hodnoty na základě úrovně cen na kanadských a amerických trzích je proto rozumné a správné.
Rada potvrzuje závěry Komise a závěry uvedené v bodech 13 a 16 odůvodnění nařízení (EHS) č.
1031/92.
b) Vývozní cena
(9) Vývozní ceny potaše vyvážené výrobci v bývalém SSSR byly stanoveny způsobem popsaným v bodech 17 až 20 odůvodnění nařízení (EHS) č. 1031/92, a v souladu s podmínkami čl. 2 odst. 8 písm. b) nařízení (EHS) č. 2423/88.
c) Srovnání
(10) Běžná hodnota a vývozní ceny byly srovnány na úrovni cen "z dolu" podle jednotlivých transakcí.
(11) Někteří dovozci se dožadovali úpravy související se snížením nákladů námořní dopravy a tvrdili, že pro dopravu mezi přístavy bývalého SSSR a přístavy Společenství použili (ve srovnání s jinými společnostmi) levnějších lodí z bývalého SSSR.
Komise zvolila náklady, které hlavní dovozce skutečně zaplatil.
Komise vypočítala náklady námořní dopravy na uvedeném základě a došla k nižší částce, než stanoví nařízení (EHS) č. 1031/92.
(12) V souvislosti s náklady kamionové dopravy mezi doly a přístavy v bývalém SSSR, které byly vypočítány na základě dopravy mezi kanadskými doly a přístavy, jak je popsáno v bodu 20 odůvodnění nařízení (EHS) č. 1031/88, jeden dovozce tvrdil, že by měla být zohledněna skutečnost, že jedno ze tří těžebních míst (důl Běloruskali) se nachází blíže k přístavu.
Toto bylo zváženo, ale ani v záznamu řízení, ani v odpovědích dovozců a vývozců nebylo nalezeno nic, co by ukazovalo na možnost určení zdroje potaše dovážené do Společenství z dřívějšího SSSR a tím i její části pocházejícíz nejbližšího dolu.
Komise proto usoudila, že je rozumné a správné vycházet z toho, že každé těžební místo se na vývozech potaše do Společenství účastnilo stejným dílem.
Náklady dopravy potaše mezi závody a přístavy v bývalém SSSR byly proto stanoveny na základě kanadských dopravních nákladů s přihlédnutím ke vzdálenostem mezi každým z výrobních míst a přístavy v bývalém SSSR.
(13) Vývozci a někteří dovozci tvrdili, že existuje rozdíl mezi formou a úpravou proti hrudkovitosti, která je pro některá konečná použití pravděpodobně nezbytná a opravňuje tak úpravu cen potaše z bývalého SSSR směrem dolů.
Vzhledem ke skutečnosti, že chemické vlastnosti potaše z Kanady, bývalého SSSR a Společenství jsou úplně stejné, Komise musela tvrzení týkající se jakosti odmítnout.
Pokud jde o tvrzení týkajícího se úpravy proti hrudkovitosti, Komise žádný rozdíl ve výrobních postupech neshledala a šetření neprokázalo, že potaš pocházejícíze zemí bývalého SSSR potřebuje, ve srovnání s potaší z jiných zemí, nějakou zvláštní úpravu k tomu, aby byla způsobilá k použití. K úpravě proto nebyl shledán žádný důvod.
(14) Komise však zjistila, že potaš z bývalého SSSR neodpovídá co do velikosti krystalů vždy přesně potaši ze Společenství a Kanady.
Vývozci a mnozí dovozci navíc poukazují na to, že dodávky a doprava potaše z bývalého SSSR jsou méně spolehlivé; ačkoliv tyto skutečnosti nikterak nemění základní vlastnosti výrobku, byla Komise toho názoru, že s ohledem na představy spotřebitelů o potaši z bývalého SSSR je zapotřebí úprava v řádu 2 %.
Rada tyto závěry potvrzuje.
E. DUMPINGOVÉ ROZPĚTÍ
(15) Závěrečné šetření skutečností ukázalo, že dovozy potaše z Ruska, Běloruska a Ukrajiny byly dumpingové. Dumpingové rozpětí se rovná rozdílu mezi běžnou hodnotou a vývozní cenou.
Vzhledem ke způsobu, jakým byli vývozci, kteří se účastnili šetření, organizováni, a protože je zastupovala jediná státní organizace, bylo pro všechny vypočteno jednotné dumpingové rozpětí.
Takto vypočtený vážený průměr dumpingového rozpětí byl 24 % celkové hodnoty CIF dotyčných dovozů.
Rada tyto závěry potvrzuje.
F. ŠKODA
(16) Komise ve svých předběžných závěrech poukázala na to, že výrobcům ve Společenství (body odůvodnění 24 až 33 nařízení (EHS) č. 1031/92) byla způsobena podstatná škoda.
V této souvislosti nebyl podán žádný nový argument.
Rada potvrzuje, že výrobci ve Společenství utrpěli podstatnou škodu.
G. PŘÍČINNÁ SOUVISLOST MEZI DUMPINGEM A ŠKODOU
(17) V bodech odůvodnění 34 až 37 nařízení (EHS) č. 1031/92 poukázala Komise na to, že zvýšení objemu levných vývozů potaše ze zemí bývalého SSSR se časově shodovalo s rostoucími ztrátami průmyslu Společenství.
Všechny dotyčné strany souhlasily, že trh s potaší je transparentním trhem a mimořádně citlivým na cenové změny.
Bylo tedy jasné, že dovozy potaše z bývalého SSSR za ceny nižší než ceny účtované průmyslem Společenství způsobily tomuto průmyslu vážné škody.
Pokud jde o jiné skutečnosti, nebylo možno vyloučit ani to, že průmysl Společenství ovlivnily i dovozy z jiných zdrojů.
Komise však rozlišovala mezi potenciálními vlivy takových dovozů a škodou způsobenou dovozy, které jsou předmětem tohoto řízení.
Důvodem k tomu byl poměrně malý objem dovozů z jiných zdrojů a chybějící důkazy o cenovém podbízení.
Dále si Komise byla vědoma toho, že poptávka po potaši v posledních několika letech poklesla. Důsledky této skutečnosti však nebyly spojovány se škodou způsobenou dovozy z bývalého SSSR.
Ve skutečnosti se škoda projevila hlavně jako výraznější ztráty. Dále šetření Komise nepřineslo žádný důkaz nebo pravděpodobnost toho, že ke způsobené škodě mohl přispět i způsob řízení výrobců ve Společenství.
(18) Vzhledem k výše uvedeným skutečnostem a důvodům prosazovaným v bodech odůvodnění 34 až 37 nařízení (EHS) č. 1031/92 Rada potvrzuje, že dumpingové dovozy potaše z Běloruska, Ruska a Ukrajiny způsobily výrobcům ve Společenství vážné škody.
H. CLO
(19) Komise přepočítala výši cla potřebného k odstranění škody podle metody stanovené v bodu odůvodnění 38 nařízení č. (EHS) č.
1031/92. Proti této metodě nebyly vzneseny žádné připomínky a Rada potvrzuje, že konečné clo by se mělo rovnat dumpingovému rozpětí.
Pokud jde o formu cla, Komise je dále toho názoru, že rozpětí pro jednání, které mají vývozci v zemích bez tržního hospodářství, a dopad i velmi malého cenového podbízení na celý trh s potaší znamená, že ani pevná celní sazba, ani valorické clo by nezabránilo škodě způsobené dumpingem.
Protože k tomuto problému nebyly předloženy žádné nové argumenty, Komise došla k závěru, že by mělo být přijato antidumpingové clo ve formě minimální ceny.
(20) Protože hodnota výrobků odvisí v podstatě od jejich obsahu K2O, měla by být minimální cena standardní i granulované formy vypočtena s konečnou platností pro každou ze tří kategorií metodou stanovenou v bodu odůvodnění 40 nařízení (EHS) č. 1031/92. Rada tyto závěry potvrzuje.
I. ZÁJEM SPOLEČENSTVÍ
(21) Strany nepředložily Komisi žádné další skutečnosti nebo argumenty týkající se zájmu Společenství.
Rada potvrzuje závěry Komise obsažené v bodech odůvodnění 41 až 48 nařízení (EHS) č. 1031/92, že je v zájmu Společenství odstranit škodu způsobenou zjištěnými dumpingovými vývozy z Běloruska, Ruska a Ukrajiny, a zastavit tak pokles výroby Společenství, aniž by byl dotyčným vývozcům odmítnut přístup na trh Společenství.
J. ZÁVAZEK
(22) Běloruští, ruští a ukrajinští vývozci nabídli navrhnout cenový závazek.
Nabídka se však týkala zásadně jen závazku a nezakládala se na žádné určité ceně.
Komise považovala tento jednoduchý závazek v zásadě za nepřijatelný, a informovala vývozce o svém rozhodnutí a důvodech, které ji k němu vedly.
K. VYBRÁNÍ PROZATÍMNÍHO CLA
(23) Vzhledem k velikosti stanovených dumpingových rozpětí a rozsahu škody, která vznikla průmyslu Společenství, Rada soudí, že je nezbytné vybrat částky zajištěné formou prozatímního antidumpingového cla až do výše konečného cla, a uvolnit přeplatky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Ukládá konečné antidumpingové clo z dovozu chloridu draselného (KCl) kódů KN 31042010, 31042050 a 31042090 pocházejícího z Běloruska, Ruska a Ukrajiny se.
Clo se rovná rozdílu mezi níže uvedenými minimálními cenami a čistou cenou franko hranice Společenství před proclením:
- chlorid draselný s obsahem K2O do 40 % nebo nižším:
- standardní forma: 57,95 ECU za tunu KCl (kód Taric 3104 2010*10),
- granulovaná forma: 65,76 ECU za tunu KCl (kód Taric 30142010*20);
- chlorid draselný s obsahem K2O vyšším než 40 %, ale nižším než 62 %:
- standardní forma: 86,93 ECUza tunu KCl (kód Taric 31042050*10),
- granulovaná forma: 98,65 ECU za tunu KCl (kód Taric 31042050*20);
- chlorid draselný s obsahem K2O vyšším než 62 %: 133,87 ECU za tunu KCl.
2. Použijí se platná ustanovení týkající se cel.
Článek 2
Částky zajištěné pomocí prozatímního antidumpingového cla podle nařízení (EHS) č. 1031/92 se s konečnou platností vyberou ve výši konečného cla uloženého podle čl. 1 odst. 1. Vybrané přeplatky prozatímního cla se uvolní.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 3124/92 ze dne 26. října 1992, kterým se mění nařízení (EHS) č. 1696/71 o společné organizaci trhu s chmelem
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
vzhledem k tomu, že čl. 1 odst.
3 nařízení (EHS) č. 1696/71 [3] definuje produkty, které spadají do společné organizace trhu s chmelem; že článek 2 uvedeného nařízení stanoví okolnosti, za kterých může být pro chmel a produkty z něj získané vydána ověřovací listina původu;
vzhledem k tomu, že od vytvoření společné organizace trhu s chmelem se obchod s chmelovými výrobky stává stále více důležitější; že je nutné podrobněji definovat termíny "chmelový prášek s vyšším obsahem lupulinu" a "chmelový extrakt", jakož i charakteristiky chmelových výrobků, které mohou být dány do volného oběhu;
vzhledem k tomu, že článek 7 nařízení (EHS) č. 1696/71 stanoví podmínky, které musí splňovat seskupení producentů, aby byla uznána; že se ukázalo, že několik uznaných seskupení producentů ve Společenství mělo potíže při společném uvádění na trh produkce svých členů;
vzhledem k tomu, že je nutné počítat s podporou pro seskupení producentů při společném uvádění na trh produkce jejich členů, aby producenti získali lepší postavení na trhu; že je za tímto účelem nutné snížit částku podpory těm seskupením producentů, která neprovádějí společné uvádění na trh celkové produkce svých členů,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (EHS) č. 1696/71 se mění takto:
1. V čl. 1 odst. 3 se písmeno c) nahrazuje tímto:
"c) "chmelovým práškem s vyšším obsahem lupulinu". výrobek získaný mletím chmele po mechanickém odstranění části listů, stopek, listenů a vřetének;".
2. V čl. 1 odst. 3 se písmeno d) nahrazuje tímto:
"d) "chmelovým extraktem". koncentrované výrobky získané působením rozpouštědla na chmel nebo na chmelový prášek;".
3. V článku 2 se v odstavci 2 doplňuje nová věta, která zní:
"V případě výrobků uvedených v čl. 1 odst. 3 písm. b) až e) může být ověřovací listina původu vydána pouze v případě, že je obsah alfa kyseliny v těchto výrobcích nižší než u chmele, ze kterého byly získány.".
4. V čl. 7 odst. 3 písm. b) se poslední pododstavec nahrazuje tímto:
"Během období do dne 31. prosince 1996 mohou členové uznaného seskupení producentů, pokud jim to seskupení povolí, samostatně uvádět na trh část jejich produkce nebo produkci celou, a to v souladu s pravidly stanovenými a kontrolovanými seskupením.
Tato seskupení producentů si stanoví za cíl, že do dne 1. ledna 1997 uvedou na trh celou produkci svých členů."
5. V čl. 12 odst. 5 se za písmeno b) vkládá nové, které zní:
"c) V případě, že je podpora poskytnuta uznanému seskupení producentů v souladu s odstavcem 3 a že toto seskupení neuvede na trh celou produkci svých členů, je částka podpory pro sklizeň 1992 snížena o 4 %, pro sklizeň 1993 o 8 %, pro sklizeň 1994 o 12 %, pro sklizeň 1995 o 15 % a pro sklizeň 1996 o 15 %. V roce 1991 a v letech následujících připadne alespoň 15 % podpory poskytnuté seskupení na opatření stanovená v čl. 1 odst. 1 písm. b) bodu cc) nařízení Komise (EHS) č. 1351/72 ze dne 28. června 1972 o uznání seskupení producentů v odvětví chmele [4].
Pokud však seskupení producentů uvede na trh alespoň polovinu produkce svých členů z příslušné sklizně, produkce prodaná do 1. listopadu 1992 se při určování, zda seskupení prodalo celou produkci svých členů, nezohlední.
Komise sleduje činnosti těchto seskupení a ve své zprávě o sklizni 1994 informuje Radu o pokrocích učiněných za účelem celkového uvádění na trh."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 3125/92 ze dne 26. října 1992 o režimu pro dovoz produktů z odvětví skopového a kozího masa pocházejících z Bosny a Hercegoviny, Chorvatska, Slovinska, Černé hory, Srbska a bývalé Jugoslávské republiky Makedonie do Společenství
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 113 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že běžná a vyvážená správa Dohody ve formě výměny dopisů mezi Evropským hospodářským společenstvím a Socialistickou federativní republikou Jugoslávie o obchodu se skopovým a kozím masem [1] (dále jen "dohoda z roku 1981"), která vstoupila v platnost dne 1. ledna 1981 a byla upravena dohodou ve formě výměny dopisů z roku 1990 [2], která vstoupila v platnost dne 1. ledna 1989, se ukázala jako nemožná z důvodu vývoje, jenž od roku 1991 probíhá na území této republiky; že vytvoření nových republik částečně uznaných Společenstvím vedlo ke vzniku výjimečných okolností ospravedlňujících změnu podmínek, za kterých byla dohoda z roku 1981 spravována;
vzhledem k tomu, že s cílem zabránit v případě některých nových republik přerušení tradičních obchodních toků, které existují na základě dohody z roku 1981, je vhodné při zachování podstaty uvedené dohody přerušit systém její správy a dočasně stanovit výlučnou správu dohodnutého režimu Společenstvím; že je proto nutné, aby poskytnutí dovozní licence nebylo závislé na předložení jugoslávské vývozní licence a aby bylo zajištěno spravedlivé rozdělení sjednaných množství mezi jednotlivé republiky;
vzhledem k tomu, že k zajištění spravedlivého rozdělení dovozů mezi příslušné republiky je vhodné stanovit některá pravidla umožňující kontrolu původu dovážených produktů;
vzhledem k tomu, že toto nařízení se nedotýká nařízení Rady (EHS) č. 1432/92 ze dne 1. června 1992, kterým se zakazuje obchod mezi Evropským hospodářským společenstvím a republikami Srbska a Černé hory [3];
vzhledem k tomu, že toto nařízení se rovněž nedotýká směrnice Rady 72/462/EHS ze dne 12. prosince 1972 o veterinárních a hygienických otázkách dovozu skotu, prasat a čerstvého masa ze třetích zemí [4],
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Správa dovozního režimu podle bodů 9 a 10 dohody z roku 1981 mezi Evropským hospodářským společenstvím a Socialistickou federativní republikou Jugoslávie o obchodu se skopovým a kozím masem a podle bodů 2 a 3 dohody o úpravě z roku 1990 se pozastavuje a nahrazuje se režimem stanoveným tímto nařízením.
Článek 2
S cílem dodržet dohodu z roku 1981 a především množství, která jsou v ní stanovena, je veškerý dovoz produktů uvedených v této dohodě podmíněn předložením dovozní licence podle článku 15 nařízení Rady (EHS) č. 3013/89 ze dne 25. září 1989 o společné organizaci trhu se skopovým a kozím masem [5].
Vydání této licence je podmíněno složením jistoty jako záruky toho, že dovoz bude uskutečněn během doby platnosti licence.
Pokud se v uvedené době dovoz neuskuteční, jistota zcela propadne, a pokud se dovoz uskuteční pouze částečně, jistota propadne zčásti.
2. Ke každé žádosti o dovozní licenci musí být přiložen doklad s údajem o republice, odkud dané produkty pocházejí.
3. Při vydání dovozních licencí pro produkty stanovené v dohodě z roku 1981 se musí věnovat pozornost spravedlivému rozdělení licencí mezi jednotlivé republiky, především s ohledem na rozdělení produkce mezi těmito republikami.
4. Po dobu trvání zákazu podle nařízení (EHS) č. 1432/92 jsou odmítány žádosti o dovozní licence pro produkty pocházející ze Srbska a Černé hory.
Článek 3
1. Prováděcí pravidla k tomuto nařízení stanoví Komise postupem podle článku 30 nařízení (EHS) č. 3013/89.
2. Prováděcí pravidla se týkají zejména:
a) vydávání dovozních licencí na základě kritérií uvedených v čl. 2 odst. 3 a v případě potřeby definice pravidel týkajících se původu příslušných produktů;
b) přerušení dovozů z různých republik pro zbytek roku, pokud během tohoto roku:
- dovozy z různých republik překročí množství uvedená v dohodě z roku 1981 nebo
- jednotlivé dovozy z jedné z těchto republik překročí množství vyplývající ze spravedlivého rozdělení uvedeného v čl. 2 odst. 3;
c) sledování cen, za které jsou do každého členského státu dovážena jatečně upravená těla jehňat a živá zvířata pocházející z republik uvedených v tomto nařízení, a to na základě měsíčního průměru cen;
d) záruk původu, které musí různé republiky poskytnout před podáním žádosti o dovozní licence podle čl. 2 odst. 2;
e) stanovení případných opatření, která jsou přijata v případě, že členský stát zaznamená snížení cen jatečně upravených těl jehňat a/nebo živých zvířat dovážených z republik, jež způsobuje potíže;
f) přechodných opatření nezbytných k usnadnění přechodu na dovozní režim stanovaný tímto nařízením.
Článek 4
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 3149/92 ze dne 29. října 1992, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro dodávky potravin z intervenčních zásob ve prospěch nejchudších osob ve Společenství
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 3730/87 ze dne 10. prosince 1987, kterým se stanoví obecná pravidla pro dodávky potravin z intervenčních zásob organizacím označeným jejich rozdělením nejchudším osobám ve Společenství [1], a zejména na článek 6 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1676/85 ze dne 11. června 1985 o hodnotě zúčtovací jednotky a přepočítacích koeficientech, které se mají uplatňovat v rámci společné zemědělské politiky [2], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 2205/90 [3], a zejména na čl. 2 odst. 4 a na článek 12 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že na základě zkušeností s několikaletým používáním úpravy zavedené nařízením (EHS) č. 3730/87 by prováděcí pravidla stanovená nařízením Komise (EHS) č. 3744/87 [4] naposledy pozměněným nařízením (EHS) č. 583/91 [5] měla být pozměněna; že za účelem jasnosti a vhodnosti by mělo být nařízení (EHS) č. 583/91 nahrazeno tímto nařízením;
vzhledem k tomu, že postup a pravidla pro stanovení ročního distribučního plánu pro produkty z intervenčních zásob, který sestavuje Komise na základě informací poskytnutých členskými státy, by měly být zjednodušeny a harmonogram by měl být přizpůsoben, přičemž by vzal na vědomí požadavky distribuce příjemcům a potřebu finančního řízení veřejných intervenčních zásob;
vzhledem k tomu, že dodávky zemědělských produktů a potravin nejchudším osobám ve Společenství obvykle vyžadují zpracované nebo balené produkty z produktů vyjmutých z intervenčních zdrojů Společenství; že uvedeného cíle může být stejně tak dosaženo dodávkou zemědělských produktů a potravin náležejících do stejné skupiny produktů dodaných na trh Společenství; že v takových případech je dodávka hrazena formou odebrání a přesunem produktů z intervenčních skladů;
vzhledem k tomu, že za účelem řádného provádění uvedené úpravy, pokud se týká produktů, které byly zpracovány nebo se staly předmětem zvláštního postupu, by se mělo použít veřejné nabídkové řízení k určení nejvýhodnějších podmínek dodávek;
vzhledem k tomu, že by měly být v rámci dostupných fondů stanoveny podmínky pro uhrazení nákladů dobročinných organizací vzniklých přepravou produktů a popřípadě také správních nákladů; že náklady za přepravu jsou hrazeny na základě paušální sazby; že ustanovení by měla rovněž poskytovat možnost určit takové přepravní náklady prostřednictvím veřejného nabídkového řízení; že by se měla stanovit pravidla pro zúčtování hodnoty produktů odebraných z intervenčních skladů pro účely záruční sekce EZOZF a rovněž pravidla, která mají být použita, pokud jsou zásoby přepravovány z jednoho členského státu do druhého;
vzhledem k tomu, že by měly být stanoveny koeficienty použitelné buď pro přepočet účetní hodnoty produktů nebo pro přepočet přepravních a správních nákladů; že vzhledem k těmto nákladům a v zájmu vyhnutí se cenovému zkreslení by měl být použit koeficient bližší hospodářské skutečnosti než zemědělský přepočítací koeficient, a to za použití opravného faktoru uvedeného v čl. 2 odst. 2 nařízení (EHS) č. 1676/85; že článek 3a nařízení Komise (EHS) č. 3152/85 [6] naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 3237/90 [7], kterým se stanoví prováděcí pravidla pro použití nařízení (EHS) č. 1676/85 stanoví zveřejnění tohoto koeficientu;
vzhledem k tomu, že účel této úpravy a povaha přepravy intervenčního produktu ospravedlňuje nepoužití měnových vyrovnávacích částek a popřípadě ani prováděcích pravidel o doplňkovém obchodním mechanismu stanoveném v aktu o přistoupení Španělska a Portugalska;
vzhledem k tomu, že by mělo být stanoveno, aby se toto nařízení používalo od začátku období uplatnění distribučního plánu, a to ode dne 1. října 1992;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem příslušných řídících výborů,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Členské státy, které si přejí použít opatření zavedená nařízením (EHS) č. 3730/87 ve prospěch nejchudších osob ve Společenství, informují každoročně Komisi nejpozději do 15. února před obdobím provádění ročního plánu uvedeného v článku 2.
2. Nejpozději dne 31. května oznámí dotyčné členské státy Komisi:
a) množství každého typu produktu (vyjádřeného v tunách) požadovaného k provedení plánu na svém území v daném roce;
b) formu, ve které jsou produkty příjemcům distribuovány;
c) kritéria, podle kterých jsou příjemci vybíráni;
d) sazbu poplatků, pokud existuje, které mohou být účtovány příjemcům podle článku 1 nařízení (EHS) č. 3730/87.
Článek 2
1. Každoročně před 30. říjnem přijme Komise roční plán pro distribuci produktů z intervenčních zásob rozdělených mezi dotyčné členské státy.
Komise za účelem přerozdělení zdrojů mezi členské státy zohlední nejlepší odhady počtu nejchudších osob v dotyčných členských státech, jakož i získané zkušenosti a použití zdrojů, které byly v předešlých letech vydány.
2. Komise před vypracováním ročního plánu konzultuje hlavní organizace, které mají zkušenosti s problémy nejchudších osob ve Společenství.
3. Plán obsahuje zejména:
a) množství každého typu produktu, které může být v každém členském státě odebráno z intervenčních zásob k distribuci;
b) dostupné finanční zdroje k uskutečnění plánu v každém členském státě;
c) přidělené částky potřebné k pokrytí přepravních nákladů intervenčních produktů uvnitř Společenství podle článku 7.
4. Komise zveřejní plán co nejrychleji.
Článek 3
1. Provádění plánu začíná 1. října a končí 30. září následujícího roku. Zahrnuje odebrání produktů z intervenčních zásob od 1. října do 31. srpna.
2. Během provádění plánu oznámí členský stát Komisi jakékoliv změny v jeho uskutečňování, které zároveň nesmějí způsobit jakýkoliv nárůst v předpokládaných výdajích.
Toto oznámení doplní další vhodné informace.
3. Členské státy neprodleně informují Komisi, a to nejpozději koncem dubna v období provádění, o předvídatelném snížení výdajů na provedení plánu.
Komise může nepoužité zdroje přerozdělit mezi ostatní členské státy.
Článek 4
1. Provádění plánu zahrnuje dodávku produktů odebraných z intervenčních skladů.
2. Je-li zahrnuto dodávání zpracovaných a/nebo balených produktů, příslušný orgán v každém členském státě zařídí vypsání veřejného nabídkového řízení k zajištění nejlevnějších dodacích podmínek.
Veřejného nabídkového řízení se musí účastnit nejméně tři účastníci.
Výzva k podávání nabídek obsahuje:
- poplatky za zpracování a/nebo balení produktů, které mají být distribuovány,
- množství zpracovaných či balených zemědělských produktů nebo potravin, které mohou být získány pomocí produktů z intervenčních zásob, které je za platbu za takové produkty dodáváno,
- množství zpracovaných zemědělských produktů nebo potravin, které jsou dostupné nebo mohou být získány na trhu dodáním produktů stejného typu z intervenčních zásob za platbu.
3. Členské státy mohou přijmout ustanovení pro dodávky, ve kterých se připouští i přeprava produktů do skladů dobročinné organizace a popřípadě jejich distribuce příjemcům.
V takových případech dochází k udělení ve veřejném nabídkovém řízení, ve kterém nejméně tři účastníci podají nabídky.
Článek 5
1. Pro účetní účely záruční sekce EZOZF, bez ohledu na článek 8 nařízení Rady (EHS) č. 1883/78 [8], je podle tohoto nařízení účetní hodnotou dostupných intervenčních produktů intervenční cena platná 1. října každého roku.
Přepočet na národní měnu se uskuteční použitím zemědělského přepočítacího koeficientu platného dne 1. října.
V případě hovězího masa se intervenční cena vypočítá pomocí koeficientů stanovených v příloze I.
2. Pokud se intervenční produkty přepravují z jednoho členského státu do druhého, dodavatelský členský stát zaznamená doručený produkt v účtech jako nulovou položku a členský stát určení jej zaznamená jako účet v měsíci odeslání při použití cen a sazeb vypočítaných podle odstavce 1.
Článek 6
1. Náklady na přepravu z intervenčních skladů na území členského státu do provozoven ke zpracování a/nebo balení a poté z těchto provozoven do skladů dobročinných organizací se organizacím určeným k distribuci produktů, na základě řádně opodstatněné žádosti podané příslušnému orgánu v každém členském státě, hradí v částkách stanovených v příloze II.
2. Je-li použit čl. 4 odst. 3, členský stát získá náhradu za náklady na dodávku včetně přepravného, a popřípadě, i za distribuční náklady na základě nejvýhodnější nabídky ve veřejném nabídkovém řízení.
3. Správní náklady plynoucí z dodávek stanovených v tomto nařízení se na základě řádně opodstatněné žádosti podané příslušnému orgánu v každém členském státě hradí dobročinným organizacím a podléhají omezení 1 % hodnoty produktů jim nabídnutých a vypočítávají se podle čl.
5 odst.
1.
4. Náklady uvedené v odstavcích 1, 2 a 3 se hradí členským státům omezeně z dostupných zdrojů podle čl. 2 odst. 3 písm. b).
Článek 7
1. Nejsou-li produkty obsažené v plánu dostupné z intervence v členském státě, kde jsou takové produkty žádány, dotyčný členský stát podá Komisi žádost o přepravu, ve které uvede všechny nezbytné informace o umístění zásob, vzdálenostech a příslušných množstvích.
Není-li žádost oprávněná, Komise vysvětlí své důvody k jejímu zamítnutí.
2. Je-li zahrnuta i přeprava, nese přepravní náklady Společenství a členskému státu se hradí na základě pevně stanovených částek podle přílohy II. Výdaje se zaúčtují k tíži částek uvedených v čl. 2 odst. 3 písm. c). Jsou-li přidělené částky zcela rozděleny, jakékoliv dodatečné financování Společenství k pokrytí přepravních nákladů v rámci Společenství se poskytuje podle čl. 6 odst. 4.
Přepravní náklady nemohou být předmětem platby v naturáliích nebo výměny produktů.
Příslušný orgán stanoví podmínky pro poskytnutí a uvolnění jistoty, kterou poskytne přepravce.
Tento orgán zajistí, aby bylo zboží řádně pojištěno.
3. Přepravované produkty nepodléhají systému přístupových vyrovnávacích částek ani doplňkového obchodního systému.
4. Členský stát určení sdělí dodavatelskému členskému státu jméno osoby, která uzavřela smlouvu o přepravě produktů.
Jakmile se ujme přepravy produktů, dodavatel musí souhlasit, že dodá doklad, že produkty byly přepraveny do členské země určení.
Předložení dokumentu o převzetí vystavené intervenční agenturou určení představuje doklad o přepravě produktů.
Prohlášení o výdeji, který vystavuje dodavatelská intervenční agentura, obsahuje jeden z těchto zápisů:
- Transferencia de productos de intervención - Aplicación del apartado 4 del artículo 7 del Reglamento (CEE) n° 3149/92 y del apartado 3 del artículo 21 del Reglamento (CEE) n° 3154/85
- Overførsel af interventionsprodukter - anvendelse af artikel 7, stk.
4, i forordning (EØF) nr.
3149/92 og artikel 21, stk.
3, i forordning (EØF) nr.
3154/85
- Transfer von Interventionserzeugnissen - Anwendung von Artikel 7 Absatz 4 der Verordnung (EWG) Nr. 3149/92 und Artikel 21 Absatz 3 der Verordnung (EWG) Nr. 3154/85
- Μεταφορά προϊόντων παρεμθάτεως – εφαρμογή του άρθρου 7 παράγραφος 4 του κανονισμού (EOK) αριθ.
3149/92 και του άρθρου 21 παράγραφος 3 του κανονισμός (EOK) αριθ.
3145/85.
- Transfer of intervention products - Application of Article 7 (4) of Regulation (EEC) No 3149/92 and Article 21 (3) of Regulation (EEC) No 3154/85
- Transfert de produits d‘intervention - Application de l‘article 7 paragraphe 4 du règlement (CEE) no 3149/92 et de l‘article 21 paragraphe 3 du règlement (CEE) no 3154/85
- Trasferimento di prodotti d‘intervento - Applicazione dell‘articolo 7, paragrafo 4 del regolamento (CEE) n. 3149/92 e dell‘articolo 21, paragrafo 3 del regolamento (CEE) n. 3154/85
- Overdracht van interventieprodukten - toepassing van artikel 7, lid 4, van Verordening (EEG) nr.
3149/92 en van artikel 21, lid 3, van Verordening (EEG) nr.
3154/85
- Transferência de produtos de intervenção - aplicação do n°. 4 do artigo 7°. do Regulamento (CEE) n°. 3149/92 e do n°. 3 do artigo 21°. do Regulamento (CEE) n°. 3154/85.
5. Přepravní náklady platí členský stát, do kterého jsou dotyčné produkty poslány na základě množství, které skutečně dorazí.
6. Jakékoliv ztráty jsou účtovány podle čl. 2 odst. 2 nařízení Komise (EHS) č. 3597/90 [9].
Článek 8
Bez ohledu na článek 2 nařízení (EHS) č. 1676/85 se množství uvedená v článcích 1 a 7 přepočítávají na národní měnu při použití reprezentativního tržního kurzu uvedeného v článku 3a nařízení (EHS) č. 3152/85 a platného dne 1. října v roce, ve kterém je plán uskutečňován.
Článek 9
Členské státy přijmou všechna nezbytná opatření k zajištění toho, aby:
- byly dostupné intervenční produkty používány a sloužily účelu stanovenému v článku 1 nařízení (EHS) č. 3730/87,
- zboží, které není příjemci dodáváno volně ložené, mělo na svém obalu tento nápis: "pomoc EHS",
- označené prováděcí organizace vedly řádné účetnictví a podpůrnou dokumentaci a příslušným orgánům umožnily přístup k nim, aby ověřily cokoliv, co považují za nezbytné.
Článek 10
Před koncem března každého roku členské státy Komisi zašlou zprávu o provádění plánu na svém území během předchozího roku.
Zpráva o pokroku obsahuje:
- množství různých produktů odebraných z intervenčních zásob,
- typ a množství zboží distribuovaného příjemcům, přičemž zvlášť uvede zpracované a nezpracované zboží,
- počet příjemců v průběhu roku.
Zpráva uvede opatření, která byla učiněna k ověření toho, že distribucí zboží bylo dosaženo stanoveného cíle.
Článek 11
Nařízení (EHS) č. 3744/87 se zrušuje.
Článek 12
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 3180/92 ze dne 28. října 1992 o zařazení určitého zboží do kombinované nomenklatury
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku [1], naposledy pozměněné nařízením Komise (EHS) č.
1039/92 [2], a zejména na článek 9 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že k zajištění jednotného uplatňování kombinované nomenklatury tvořící přílohu uvedeného nařízení je nezbytné přijmout opatření k zařazení zboží uvedeného v příloze tohoto nařízení;
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č. 2658/87 stanovilo všeobecná pravidla pro výklad kombinované nomenklatury a že se tato pravidla vztahují i na každou jinou nomenklaturu, která je na ní plně nebo částečně založena nebo ji rozšiřuje o další třídění a která je zřízena zvláštními předpisy Společenství za účelem uplatňování celních nebo jiných opatření týkajících se obchodu se zbožím;
vzhledem k tomu, že podle uvedených všeobecných pravidel musí být zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze tohoto nařízení zařazeno na základě odůvodnění ve sloupci 3 do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2;
vzhledem k tomu, že je účelné, aby závazné informace o sazebním zařazení zboží do kombinované nomenklatury, které vydaly orgány členských států a které nejsou v souladu s tímto nařízením, mohla osoba, které byly tyto informace vydány, nadále používat po dobu tří měsíců v souladu s článkem 6 nařízení Rady (EHS) č. 3796/90 [3], uzavřela-li závaznou smlouvu podle čl. 14 odst. 3 písm. a) nebo b) nařízení Komise (EHS) č. 1715/90 [4];
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro nomenklaturu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze se v kombinované nomenklatuře zařazuje do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2 této tabulky.
Článek 2
Závazné informace o sazebním zařazení zboží vydané celními orgány členských států, které nejsou v souladu s tímto nařízením, mohou být podle článku 6 nařízení Rady (EHS) č. 3796/90 nadále používány po dobu tří měsíců, je-li uzavřena smlouva podle čl. 14 odst. 3 písm. a) nebo b) nařízení (EHS) č. 1715/90.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým prvním dnem po vyhlášení
ze dne 4. listopadu 1992, kterým se opravuje nařízení (EHS) č. 2343/92 o dovozech čistokrevného plemenného skotu ze třetích zemí a o poskytování vývozních náhrad pro tato zvířata, a kterým se zrušuje nařízení (EHS) č. 1544/79
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 805/68 ze dne 27. června 1968 o společné organizaci trhu s hovězím a telecím masem [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 2066/92 [2], a zejména na čl. 10 odst. 5 a čl. 18 odst. 6 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č.
2342/92 [3] zpřísnilo kontrolní opatření pro dovozy ze třetích zemí a pro poskytování vývozních náhrad pro čistokrevný plemenný skot a zrušilo nařízení (EHS) č.
1544/79;
vzhledem k tomu, že ověření ukázalo, že německé znění uvedeného nařízení není v souladu s opatřeními, která byla k vydání stanoviska předložena Řídícímu výboru; že je tedy nutné znovu zveřejnit v celém rozsahu německé znění příslušného nařízení,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Týká se pouze německého znění.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
ze dne 9. listopadu 1992, kterým se mění nařízení (EHS) č. 1601/91, kterým se stanoví obecná pravidla pro definici, označování a obchodní úpravu aromatizovaných vín, aromatizovaných vinných nápojů a aromatizovaných vinných koktejlů
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 43 a 100a této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
ve spolupráci s Evropským parlamentem [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že používání kapslí nebo fólií vyráběných na bázi olova k obalení uzávěrů nádob, v nichž jsou aromatizovaná vína, aromatizované vinné nápoje a aromatizované vinné koktejly uváděny na trh, by mělo být zakázáno, aby se zabránilo jednak nebezpečí kontaminace, zejména náhodným kontaktem s těmito výrobky, jednak nebezpečí znečištění životního prostředí odpadem obsahujícím olovo z uvedených kapslí nebo fólií; že by však výrobci a uživatelé těchto kapslí a fólií měli dostat čas na přizpůsobení tím, že uvedený zákaz nabude účinnosti teprve k 1. lednu 1993; že je také nutné umožnit doprodej výrobků plněných do lahví, jež byly před uvedeným dnem opatřeny kapslemi nebo fóliemi na bázi olova, až do vyprodání zásob;
vzhledem k tomu, že je třeba upravit některé definice aromatizovaných vinných nápojů, aby bylo lépe přihlédnuto k tradičním výrobním postupům;
vzhledem k tomu, že je proto třeba pozměnit nařízení (EHS) č. 1601/91 [4],
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (EHS) č. 1601/91 se mění takto:
1. V čl. 2 odst. 3 písm. a) se první pododstavec nahrazuje tímto:
"a) Sangria:
nápoj získaný z vína:
- aromatizovaný přidáním přírodních výtažků nebo esencí z citrusových plodů,
- se šťávou nebo bez šťávy těchto plodů,
- s případným:
- přídavkem koření,
- přislazením,
- dosycením oxidem uhličitým,
a s maximálním skutečným obsahem alkoholu nižším než 12 % objemových."
2. V čl. 2 odst. 3 se písmeno e) nahrazuje tímto:
"e) Kalte Ente:
aromatizovaný vinný nápoj získaný smícháním vína, perlivého vína nebo perlivého vína dosyceného oxidem uhličitým se šumivým vínem nebo šumivým vínem dosyceným oxidem uhličitým a přidáním přírodních látek z citronu nebo výtažku z nich, jejichž chuť musí být zřetelně cítit.
Konečný produkt musí obsahovat nejméně 25 % objemových šumivého vína nebo šumivého vína dosyceného oxidem uhličitým."
3. V článku 8 se vkládá nový odstavec, který zní:
"4a. Ode dne 1. ledna 1993 nesmějí být produkty plněné do lahví, na něž se vztahuje toto nařízení, drženy za účelem prodeje anebo uváděny do oběhu v nádobách opatřených uzávěrem sestávajícím z kapsle nebo fólie vyráběné na bázi olova.
Produkty plněné do lahví opatřených těmito kapslemi nebo fóliemi před uvedeným dnem však mohou být prodávány až do vyčerpání zásob."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
ze dne 9. listopadu 1992, kterým se mění nařízení (EHS) č. 1576/89, kterým se stanoví obecná pravidla pro definici, označování a obchodní úpravu lihovin
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 43 a 100a této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
ve spolupráci s Evropským parlamentem [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že používání kapslí nebo fólií vyráběných na bázi olova k obalení uzávěrů nádob, v nichž jsou lihoviny uváděny na trh, by mělo být zakázáno, aby se zabránilo jednak nebezpečí kontaminace, zejména náhodným kontaktem s těmito produkty, jednak nebezpečí znečištění životního prostředí obsahujícím olovo z uvedených kapslí nebo fólií; že by však producenti a uživatelé těchto uzávěrů a fólií měli dostat čas na přizpůsobení tím, že uvedený zákaz se použije teprve ode dne 1. ledna 1993; že je také nutné umožnit doprodej produktů plněných do lahví, jež byly před uvedeným dnem opatřeny kapslemi nebo fóliemi vyrobenými na bázi olova, až do vyčerpání zásob;
vzhledem k tomu, že je proto potřeba pozměnit nařízení (EHS) č. 1576/89 [4],
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V čl. 7 odst. 2 nařízení (EHS) č. 1576/89 se doplňuje nové písmeno, které zní:
"e) Ode dne 1. ledna 1993 nesmějí být lihoviny, na něž se vztahuje toto nařízení, drženy za účelem prodeje nebo uváděny do oběhu v nádobách opatřených uzávěrem sestávajícím z kapsle nebo fólie vyráběné na bázi olova.
Lihoviny plněné do lahví před uvedeným dnem však mohou být prodávány až do vyčerpání zásob."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 3288/92 ze dne 12. listopadu 1992, kterým se mění nařízení (EHS) č. 2568/91 o charakteristikách olivového oleje a olivového oleje z pokrutin a o příslušných metodách analýzy
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady č. 136/66/EHS ze dne 22. září 1966 o zřízení společné organizace trhu s oleji a tuky [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 2046/92 [2], a zejména na článek 35a uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č.
2568/91 [3] naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1996/92 [4] definuje zejména organoleptické vlastnosti panenského olivového oleje a metodu posuzování těchto vlastností;
vzhledem k tomu, že s ohledem na probíhající studie by mělo být prodlouženo období, během něhož mohou členské státy používat vyzkoušené, vědecky opodstatněné vnitrostátní metody analýz;
vzhledem k tomu, že v zájmu snazšího přizpůsobení producentů jakostním normám pro organoleptické vlastnosti různých druhů panenského olivového oleje je danou metodu nutno zavádět postupně; že by tedy po určitou dobu měla existovat degresivní tolerance pro klasifikaci určitých druhů panenského olivového oleje;
vzhledem k tomu, že v zájmu zajištění jednotného používání této metody v celém Společenství je třeba definovat kritéria používaná členskými státy pro schvalování komisí posuzovatelů odpovědných za úřední kontroly organoleptických vlastností olivového oleje; že ze stejného důvodu je nutno sjednocovat systém sankcí ukládaných v případě zjištění nesrovnalostí;
vzhledem k tomu, že v zájmu usnadnění obchodního styku je v případě rozdílných názorů na organoleptické vlastnosti panenského olivového oleje nutno odkazovat na schválené komise posuzovatelů;
vzhledem k tomu, že v zájmu zamezení narušení trhu není možné metodu organoleptického hodnocení použít u panenského olivového oleje stočeného od 1. listopadu 1992;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro oleje a tuky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (EHS) č. 2568/91 se mění takto:
1. V článku 3 prvním pododstavci se datum "31. října 1992" nahrazuje datem "31. prosince 1992".
2. Vkládají se nové články 3a a 3b, které znějí:
"Článek 3a
V případě rozdílných názorů na organoleptické vlastnosti obchodovaného panenského olivového oleje se dané subjekty mohou obrátit na schválené komise posuzovatelů podle své volby.
Článek 3b
Pokud se zjistí rozdíly mezi zjištěnými organoleptickými vlastnostmi a těmi, které vyplývají z označení výrobku, uloží daný členský stát, aniž jsou dotčeny jakékoli další sankce, administrativní finanční sankce, jejich výše se stanoví podle závažnosti zjištěné nesrovnalosti.
Při posuzování nesrovnalostí se berou v úvahu přirozené změny vlastností olejů uchovávaných v běžných podmínkách.
Na začátku každého pololetí členské státy informují Komisi o počtu a druhu zjištěných nesrovnalostí a sankcí uložených v průběhu předešlého pololetí."
3. Článek 4 se nahrazuje tímto:
"Článek 4
1. Za účelem posouzení organoleptických vlastností sestaví členské státy zkušební komise z posuzovatelů, které pověří úřední kontrolou těchto vlastností a které:
- jsou sestaveny z posuzovatelů vybraných a vyškolených podle pravidel popsaných v příloze XII,
- mají k dispozici vlastní vybavení a pomůcky nutné pro organoleptické hodnocení podle uvedených pravidel,
- používají slovník specifický pro senzorickou analýzu olivového oleje, profilový list a klasifikační tabulku stanovené pro tuto metodu,
- se zavazují provádět organoleptická hodnocení požadovaná na úrovni Společenství nebo na mezinárodní úrovni v rámci pravidelných kontrol a v rámci zasedání věnovaných harmonizaci hodnotících kritérií,
- se zavazují každoročně Komisi podávat veškeré informace o změnách ve složení zkušebních komisí a o počtu hodnocení provedených schválenými zkušebními komisemi.
Každý členský stát schválí pro své území zkušební komise splňující výše uvedená kritéria.
Stanoví, která z těchto zkušebních komisí bude pověřena revizní analýzou.
Komise sestavené členskými státy před 1. listopadem 1992 podle pravidel stanovených v příloze XII jsou považovány za schválené ve smyslu tohoto článku.
Každý členský stát předá Komisi a ostatním členským státům seznam schválených zkušebních komisí.
2. Pokud členský stát narazí na potíže při sestavování zkušebních komisí na svém území, může povolat zkušební komisi schválenou v jiném členském státě.
3. Každý členský stát vypracuje seznam zkušebních komisí sestavených profesionálními nebo mezioborovými organizacemi za podmínek stanovených v odstavci 1 a zajistí dodržování těchto podmínek."
4. V čl. 10 odst. 1 se vkládá nový pododstavec, který zní:
"Tato metoda se nepoužije u panenského olivového oleje stočeného před 1. listopadem 1992."
5. V příloze XII bodě 10.2 se poslední pododstavec nahrazuje tímto:
"Vyjádření výsledků: na základě průměrné hodnoty stanoví předseda zkušební komise kategorii, do níž zařadí vzorek v souladu s prahovými hodnotami uvedenými v příloze I. Za tímto účelem a s výjimkou ustanovení uvedených v předposledním pododstavci předseda zkušební komise připustí toleranci:
- +1,5 během hospodářského roku 1992/93,
- +1 během hospodářského roku 1993/94,
- +0,5 během hospodářského roku 1994/95,
pokud průměrná hodnota dosáhne nejméně 5 bodů.
V případě olivového oleje, na který se vztahují intervenční opatření, se hodnota tolerance v uvedených hospodářských letech omezuje na +0,5.
Hodnoty tolerance uvedené v předcházejících odstavcích berou v úvahu statistický rozdíl mezi výsledkem analýzy a předepsanou prahovou hodnotou s ohledem na opakovatelnost a reprodukovatelnost.
Pokud se během výše uvedených hospodářských roků olivový olej zařadí bez ohledu na stanovené prahové hodnoty, může se na spotřebitelském balení uvést minimální organoleptické zařazení výrobku ověřitelné až do dne konečné spotřeby.
Předseda zkušební komise uvede v protokolu o zkoušce pouze kategorii, do níž je vzorek zařazen. Posuzovatel provádějící zkoušku podle čl.
2 odst. 2 prvního pododstavce použije pro stanovení kategorie stejný postup."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
ze dne 16. listopadu 1992, kterým se mění nařízení (EHS) č. 234/68 o zřízení společné organizace trhu s živými rostlinami a květinářskými produkty
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 42 a 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č.
234/68 [3] vylučuje rostliny a kořeny čekanky, spadající pod kód KN 06012010, ze společné organizace trhu s živými rostlinami a květinářskými produkty; že zkušenosti ukázaly, že se obchodní vlastnosti těchto produktů velice podobají produktům v jiných podpoložkách kapitoly 6 kombinované nomenklatury; že by proto měly být zařazeny do uvedené společné organizace od 1. ledna 1993,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V článku 1 nařízení (EHS) č. 234/68 se zrušují slova "kromě rostlin a kořenů čekanky podpoložky 0601 20 10".
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. ledna 1993.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
ze dne 16. listopadu 1992, kterým se mění nařízení (EHS) č. 1981/82, kterým se vydává seznam regionů Společenství, ve kterých se podpora produkce chmele poskytuje pouze uznaným seskupením producentů
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1696/71 ze dne 26. července 1971 o společné organizaci trhu s chmelem [1], a zejména na čl. 12 odst. 4 uvedeného nařízení,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že čl. 12 odst.
3 nařízení (EHS) č. 1696/71 stanoví možnost poskytnout v některých regionech Společenství podporu produkce seskupením producentů, která jsou schopna zabezpečit svým členům přiměřený příjem a racionálně spravovat nabídku; že seznam těchto regionů je uveden v příloze nařízení (EHS) č.
1981/82 [2];
vzhledem k tomu, že na základě prošetření údajů poskytnutých Německem je možné stanovit, že nový region splňuje podmínky stanovené v článku 12 nařízení (EHS) č.
1696/71; že je proto nutné změnit nařízení (EHS) č. 1981/82 od sklizně 1991,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V seznamu uvedeném v příloze nařízení (EHS) č. 1981/82 se doplňují regiony "Sachsen", "Sachsen-Anhalt" a "Thüringen".
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
ze dne 30. listopadu 1992, kterým se mění nařízení (EHS) č. 1014/90, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro definici, označování a obchodní úpravu lihovin
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1576/89 ze dne 29. května 1989, kterým se stanoví obecná pravidla pro definici, označování a obchodní úpravu lihovin [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 3280/92 [2], a zejména na čl. 1 odst. 4 písm. i) bod 1 pododstavec b) uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že v čl. 1 odst.
4 písm. i) bodu 1 pododstavci a) nařízení (EHS) č. 1576/89 jsou stanovena požadovaná množství určitých složek, pokud má být použit název určitého ovocného destilátu; že v čl.
1 odst. 4 písm. i) bodu 1 pododstavci b) výše uvedeného nařízení jsou stanoveny odchylky od takto stanoveného obsahu za určitých podmínek;
vzhledem k tomu, že v článku 6 nařízení Komise (EHS) č.
1014/90 [3] naposledy pozměněném nařízením (EHS) č. 1781/91 [4] je maximální obsah methanolu v destilátech získaných z určitých druhů ovoce v malých palírnách stanoven na 1500 gramů na hektolitr; že uvedený maximální obsah se do 31. prosince 1992 vztahuje na destiláty získané z hrušek v jakýchkoliv palírnách;
vzhledem k tomu, že zkušenosti ukazují, že tato odchylka by měla být zachována pro všechny palírny; že s přihlédnutím k současným technikám výroby dotyčných lihovin může být tímto opatřením zachována konečná jakost výrobku a jeho tradiční vlastnosti; že by však mělo být na konci zkušebního období provedeno hloubkové posouzení různých důsledků používání tohoto opatření s cílem snížit maximální obsah methanolu, nakolik to bude možné zejména s ohledem na vývoj technik;
vzhledem k tomu, že je však možné zrušit výjimku týkající se maximálního obsahu methanolu obsaženého v destilátu z plodů planiky s ohledem na současné regionální techniky výroby této lihoviny;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Prováděcího výboru pro lihoviny,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Článek 6 nařízení (EHS) č. 1014/90 se nahrazuje tímto:
"Článek 6
1. Podle čl. 1 odst. 4 písm. i) bodu 1 pododstavce b) nařízení (EHS) č. 1576/89 se stanoví maximální obsah methanolu v ovocných destilátech na 1500 gramů na hektolitr alkoholu o 100 % objemových, které pocházejí z těchto druhů ovoce:
- slívy (Prunus domestica L.),
- mirabelky (Prunus domestica L., odrůda syriaca),
- švestky (Prunus domestica L.),
- jablka (Malus domestica Borkh.),
- hrušky (Pyrus communis L.).
2. Komise posoudí před 31. prosincem 1994 používání odstavce 1. Na základě hloubkové studie zváží, zda může být maximální obsah methanolu snížen."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. ledna 1993.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Rady (EHS) č. 3508/92 ze dne 27. listopadu 1992 o zavedení integrovaného administrativního a kontrolního systému pro některé režimy podpor Společenství
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že na základě článku 8 nařízení Rady (EHS) č.
729/70 ze dne 21. dubna 1970 o financování společné zemědělské politiky [4] členské státy přijmou nezbytná opatření pro to, aby se přesvědčily, že akce financované Evropským zemědělským orientačním a záručním fondem (EZOZF) jsou skutečně a řádně prováděny, a aby zamezily a postihovaly všechny nesrovnalosti; že článek 23 nařízení Rady (EHS) č.
4253/88 ze dne 19. prosince 1988, které stanoví prováděcí ustanovení k nařízení (EHS) č. 2052/88 týkající se koordinace mezi činnostmi jednotlivých strukturálních fondů navzájem a mezi těmito činnostmi a operacemi Evropské investiční banky a jinými stávajícími finančními nástroji [5] upravuje stejnou povinnost ve vztahu k politice zemědělských struktur;
vzhledem k tomu, že až dosud nestejnorodé struktury různých režimů podpor byly spravovány a kontrolovány členskými státy podle zvláštních předpisů pro každý z těchto režimů; že v novém uspořádání existujících tržních opatření, jako součásti reformy společné zemědělské politiky, se Společenství přiklání jak v odvětví rostlinné produkce, tak i v odvětví živočišné produkce k přímým podporám zemědělským producentům;
vzhledem k tomu, že ve snaze přizpůsobit administrativní a kontrolní mechanismy nové situaci a zlepšit jejich efektivitu a prospěšnost je třeba vytvořit nový integrovaný administrativní a kontrolní systém, zahrnující jak různé režimy finančních podpor pro odvětví zemědělských plodin, hovězího a telecího masa, skopového a kozího masa, tak specifická opatření na podporu zemědělství v podhorských oblastech a v některých zanedbaných oblastech; že by měla být upravena možnost zahrnout v pozdější etapě do systému i další režimy podpor týkajících se obdělávané půdy;
vzhledem k tomu, že jednotlivé složky integrovaného systému přispějí k větší efektivitě administrativních a kontrolních činností prováděných v rámci režimů Společenství, na něž se toto nařízení nevztahuje; že by proto měly být členské státy oprávněny využívat tohoto systému, aniž by jakýmkoli způsobem jednaly v rozporu s příslušnými ustanoveními;
vzhledem k tomu, že pro komplexnost takového systému a velký počet žádostí, které musejí být zpracovány, je nezbytné využívat technické prostředky a vhodné administrativní a kontrolní metody; že integrovaný systém proto musí v každém členském státě zahrnovat informatizovanou databázi, alfanumerický systém identifikace zemědělských pozemků, žádostí zemědělských producentů o podporu, integrovaný kontrolní systém a pro odvětví živočišné produkce systém identifikace a registrace zvířat;
vzhledem k tomu, že správa dat a jejich využívání k ověřování žádostí o podporu si vyžádá vytvoření vysoce výkonných informatizovaných databází umožňujících zejména provádění křížových kontrol;
vzhledem k tomu, že identifikace zemědělských pozemků je klíčovým prvkem správného používání režimu spojeného s půdou; že dosavadní zkušenosti ukázaly na některé nedostatky stávajících metod; že by proto měl být vytvořen alfanumerický systém identifikace, zpočátku popřípadě s pomocí dálkového snímání dat;
vzhledem k tomu, že žádosti o podporu na plochu musejí být předloženy nejpozději v průběhu prvního čtvrtletí každého roku, aby byla zajištěna jejich účinná kontrola; že v odůvodněných případech však členský stát může být oprávněn uplatňovat pozdější datum; že vzhledem k obtížím se zaváděním integrovaného systému se pro rok 1993 pozdější datum povoluje;
vzhledem k tomu, že zvířata musejí být identifikována a zaregistrována, aby byla kontrola v odvětví živočišné produkce účinná; že směrnice Rady 92/102/EHS ze dne 27. listopadu 1992 o identifikaci a registraci zvířat [6] obsahuje pro tyto účely zvláštní ustanovení; že je proto vhodné tato ustanovení uplatňovat;
vzhledem k tomu, že podrobná pravidla týkající se žádostí o podporu zůstávají nadále upravena předpisy pro dané odvětví; že ve snaze o zjednodušení by však členské státy měly být zmocněny k tomu, aby upravily předkládání jednotné žádosti pro různé režimy podpor;
vzhledem k tomu, že jednou z hlavních výhod nového systému je zavedení integrovaného kontrolního systému v každém členském státě a tím zamezení kumulovaných odvětvových kontrol stejného typu; že posílení kontrol, jež si vynutila reforma společné zemědělské politiky, by mělo být dosaženo, aniž by bylo nutné podstatně zvyšovat počet kontrol; že předložené žádosti o podporu musejí podléhat důkladné administrativní kontrole prováděné za pomoci informatizovaných databází; že administrativní kontroly až do současné doby doplňovaly kontroly na místě; že kontroly na místě mohou být do značné míry, pokud jde o plochy, nahrazeny kontrolami dálkového snímání dat;
vzhledem k tomu, že výdaje na zavedení integrovaného systému mohou představovat pro členské státy další podstatné rozpočtové zatížení; že je proto třeba stanovit po určitou dobu finanční účast Společenství; že je třeba vzít v úvahu různorodost existujících produkčních struktur v členských státech; že při rozvržení finanční podpory by se mělo přihlížet zejména k počtu zemědělských podniků, velikosti živého inventáře a zemědělsky využívané plochy v členských státech;
vzhledem k tomu, že by mělo být stanoveno období postupného zavádění všech složek integrovaného systému,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Každý členský stát zavede integrovaný administrativní a kontrolní systém (dále jen "integrovaný systém"), který se použije:
a) v odvětví rostlinné produkce: - na režim podpor upravený nařízením (EHS) č. 1765/92 [7], které jsou poskytovány producentům některých zemědělských plodin;
b) v odvětví živočišné produkce:
- na režim prémií upravený v čl. 4 písm. a) až h) nařízení (EHS) č. 805/68 [8], které jsou poskytovány producentům hovězího a telecího masa,
- na režim prémií upravený nařízením (EHS) č. 3013/89 [9], které jsou poskytovány producentům skopového masa,
- na zvláštní opatření na podporu zemědělství v horských oblastech a v některých znevýhodněných oblastech stanovených v nařízení (EHS) č. 2328/91 [10] týkajícím se vyrovnávacích příspěvků pro produkci skotu, ovcí, koz a koňovitých,
dále označované jako "režimy Společenství".
2. Rada může kvalifikovanou většinou na návrh Komise rozšířit oblast působnosti integrovaného systému i na další režimy podpor Společenství.
3. Pro účely používání režimů podpor Společenství, na něž se nevztahuje toto nařízení a aniž jsou dotčena zvláštní ustanovení pro výše uvedené režimy, zejména ta ustanovení týkající se podmínek poskytování podpor, mohou členské státy zahrnout do svých administrativních a kontrolních mechanismů jeden nebo více prvků integrovaného systému administrativní nebo technické povahy anebo prvků týkajících se zpracování dat.
Členské státy mohou rozšířit tuto možnost na vnitrostátní režimy.
Mohou používat informace z integrovaného systému pro statistické účely.
Před využitím těchto možností o tom členské státy včas informují Komisi.
Komise dbá o to, aby využívání této možnosti nebylo v rozporu s ustanoveními nařízení příslušných odvětví a tohoto nařízení.
4. Aniž jsou dotčena zvláštní ustanovení uvedená v rámci režimů podle odstavce 1, se pro účely tohoto nařízení rozumí:
- "zemědělcem" jednotlivý zemědělský producent, fyzická nebo právnická osoba nebo seskupení fyzických nebo právnických osob, ať je právní postavení této skupiny a jejích členů, jež jim přiznává vnitrostátní právní řád, jakékoli, jehož zemědělský podnik se nachází na území Společenství,
- "zemědělským podnikem" soubor produkčních jednotek spravovaných zemědělcem, které jsou umístěny na území některého členského státu,
- "zemědělským pozemkem" souvislý díl půdy, na kterém zemědělec pěstuje jednu plodinu.
Komise postupem podle článku 12 stanoví prováděcí pravidla týkající se zvláštních způsobů využívání zemědělských pozemků, zejména pro smíšené plodiny a společně využívané plochy.
Článek 2
Integrovaný systém zahrnuje následující prvky:
a) počítačovou databázi;
b) alfanumerický systém identifikace zemědělských pozemků;
c) alfanumerický systém identifikace a registrace zvířat;
d) žádosti o podporu;
e) integrovaný kontrolní systém.
Článek 3
1. Do počítačové databáze se zaznamenávají pro každý zemědělský podnik údaje získané z žádostí o podporu.
Tato databáze musí umožnit zejména přímý a bezprostřední přístup prostřednictvím příslušného orgánu členského státu k údajům přinejmenším za poslední tři po sobě jdoucí kalendářní a/nebo hospodářské roky.
2. Členské státy mohou vytvářet decentralizované databáze za podmínky, že správní postupy pro registraci a zpřístupňování údajů budou upraveny stejně pro celé území příslušného členského státu a budou vzájemně slučitelné.
Článek 4
Alfanumerický systém identifikace zemědělských pozemků je vytvořen na základě pozemkových katastrálních map a dokumentů, dalších kartografických údajů nebo na základě leteckých nebo družicových snímků nebo jiných rovnocenných dokladů, anebo kombinací několika těchto prvků.
Článek 5
Systém identifikace a registrace zvířat, na která lze poskytnout podporu podle tohoto nařízení, je zaveden v souladu s čl. 4, 5, 6 a 8 směrnice 92/102/EHS.
Článek 6
1. Pro zařazení do jednoho nebo více režimů Společenství, které se řídí tímto nařízením, předloží každý zemědělec za každý rok žádost o podporu na "plochu", v níž uvede:
- zemědělské pozemky, včetně ploch pro pícniny, zemědělských pozemků s ornou půdou vyjmutých z produkce a pozemků ponechaných ladem,
- případně jakékoli další nezbytné informace stanovené buď příslušným nařízením ohledně režimů Společenství nebo příslušným členským státem.
2. Žádost o podporu na "plochu" musí být podána v průběhu prvního čtvrtletí příslušného roku k datu, které stanoví členský stát.
Avšak:
- pro rok 1993 členský stát nemůže stanovit datum pozdější než lhůty uvedené v čl. 10, 11 a 12 nařízení (EHS) č. 1765/92,
- pro následující roky může Komise postupem podle článku 12 povolit členskému státu stanovit data v období mezi 1. dubnem a daty uvedenými v čl. 10, 11 a 12 nařízení (EHS) č. 1765/92 za předpokladu, že členský stát může takové datum odůvodnit a zejména, že poskytne Komisi podrobný plán práce prokazující splnění podmínek následujícího pododstavce.
V každém případě musí být datum stanoveno mimo jiné s přihlédnutím k době nezbytné pro zajištění veškerých údajů pro řádnou administrativní a finanční správu podpor a pro provádění kontrol uvedených v článku 8.
3. Členský stát může rozhodnout, že žádost o podporu na "plochu" bude obsahovat pouze změny ve vztahu k žádosti o podporu na "plochu" podanou v předcházejícím roce.
4. V žádosti o podporu na "plochu" mohou být provedeny určité změny za předpokladu, že příslušné orgány je obdrží nejpozději k datům uvedeným v čl. 10, 11 a 12 nařízení (EHS) č. 1765/92.
5. Žádost o podporu na "plochu", s případnými změnami v souladu s odstavcem 4, se považuje za žádost o podporu v rámci režimu uvedeném v čl. 1 odst. 1 písm. a).
6. U každého nahlášeného zemědělského pozemku uvede zemědělec plochu a její umístění, aby pozemek mohl být identifikován v alfanumerickém systému identifikace zemědělských pozemků.
7. Povinnosti předložit žádost o podporu na "plochu" mohou být zproštěni zemědělci, kteří žádají pouze o podporu, jež není přímo spojena se zemědělskou plochou.
8. Pro zařazení do některého z režimů Společenství uvedených v čl. 1 odst. 1 písm. b) předloží každý zemědělec jednu nebo více žádostí o podporu na "zvířata" nejpozději k datu uvedenému pro daný režim.
9. Pokud musejí být k žádosti o podporu nebo k jejím změnám přiloženy další dokumenty, považují se tyto dokumenty za jejich součást.
10. Při dodržení dat nebo lhůt stanovených pro podávání žádostí v právních předpisech Společenství mohou členské státy rozhodnout o tom, že jediná žádost zahrnuje:
- několik žádostí o podporu na "zvířata",
- žádost o podporu na "plochu" a jednu nebo více žádostí o podporu na "zvířata".
Článek 7
Integrovaný kontrolní systém se vztahuje na všechny podané žádosti o podporu, zejména pokud jde o administrativní kontroly, kontroly na místě a případná ověření leteckými nebo družicovými snímky.
Článek 8
1. Členské státy provedou administrativní kontrolu žádostí o podporu.
2. Administrativní kontroly doplní kontroly na místě zaměřené na vybrané zemědělské podniky.
Členské státy stanoví pro všechny tyto kontroly plán odběru vzorků.
3. Každý členský stát určí orgán zodpovědný za koordinaci kontrol uvedených v tomto nařízení.
4. Vnitrostátní orgány mohou za podmínek, které budou stanoveny, využívat ke zjištění ploch zemědělských pozemků, identifikaci plodin a prověření jejich stavu dálkový průzkum.
5. Pokud příslušné orgány členského státu svěří některé dílčí práce, jež mají být provedeny podle tohoto nařízení, specializovaným agenturám nebo podnikům, zůstane jim zachován dohled a odpovědnost za jejich řádné provedení.
Článek 9
Členské státy přijmou opatření nutná k zajištění ochrany získaných údajů.
Článek 10
1. Společenství přispěje na výdaje vynaložené členskými státy na základě tohoto nařízení na zavádění informatizovaných a kontrolních struktur a na pořízení leteckých nebo družicových snímků a na jejich rozbor.
Výdaje na aktualizaci pozemkových katastrálních map nejsou Společenstvím spolufinancovány.
2. Finanční příspěvek Společenství je poskytován od roku 1992 po dobu tří let do výše částek přidělených na tento účel.
Celková částka je rozdělena mezi členské státy následovně:
Belgie _BAR_ 2,3 % _BAR_
Dánsko _BAR_ 2,4 % _BAR_
Německo _BAR_ 10,1 % _BAR_
Řecko _BAR_ 8,7 % _BAR_
Španělsko _BAR_ 18,1 % _BAR_
Francie _BAR_ 14,6 % _BAR_
Irsko _BAR_ 4,5 % _BAR_
Itálie _BAR_ 20,1 % _BAR_
Lucembursko _BAR_ 0,6 % _BAR_
Nizozemsko _BAR_ 3,0 % _BAR_
Portugalsko _BAR_ 5,7 % _BAR_
Spojené království _BAR_ 9,9 % _BAR_
Finanční příspěvek Společenství nemůže být vyšší než 50 % plateb realizovaných příslušným členským státem v rámci rozpočtového roku na výdaje ve smyslu odstavce 1.
3. Částky vyjádřené v ECU a v národních měnách se přepočtou podle směnných kurzů platných prvního pracovního dne příslušného kalendářního roku, zveřejněných v Úředním věstníku Evropských společenství, řadě C.
Článek 11
1. Komise je pravidelně informována o postupu prací při zavádění integrovaného systému.
Organizuje v této souvislosti s členskými státy výměny názorů.
2. Poté, co o tom včas informují příslušné orgány, mohou úředníci Komise provést:
- jakoukoli kontrolu týkající se všech opatření přijatých k vytvoření integrovaného systému a vhodnosti výdajů deklarovaných v rámci spolufinancování ze strany Společenství, jež je uvedeno v článku 10,
- kontroly u specializovaných agentur a podniků uvedených v čl. 8 odst. 5.
Zástupci příslušného členského státu se mohou těchto kontrol účastnit.
Výše uvedenými kontrolními pravomocemi není dotčeno použití vnitrostátních předpisů v oblasti trestního řízení, podle nichž jsou některé úkony vyhrazeny úředníkům zvlášť určeným vnitrostátním právním řádem.
Úředníci Komise se neúčastní zejména domácích prohlídek nebo úředních výslechů osob podle trestního zákona členského státu.
Mají však přístup k takto získaným informacím.
3. Komise může využít služeb odborníků nebo specializovaných subjektů, aniž je tím dotčena odpovědnost členských států za zavedení a používání integrovaného systému, aby usnadnila jeho zavedení, obsluhu a využívání, a zejména aby příslušným orgánům členských států poskytla technické poradenství, pokud o to požádají.
Článek 12
Komise postupem podle článku 13 nařízení (EHS) č. 729/70 stanoví prováděcí pravidla k tomuto nařízení. Tato prováděcí pravidla se týkají zejména:
a) základních prvků alfanumerického systému identifikace zemědělských pozemků;
b) případných změn v žádostech o podporu na "plochu" a zproštění povinnosti předložit žádost o podporu na "plochu";
c) minimálního množství informací, jež žádosti o podporu musejí obsahovat;
d) administrativních kontrol, kontrol na místě a kontrol pomocí dálkového průzkumu;
e) zavedení režimu zálohových plateb pro finanční příspěvky Společenství;
f) přechodných ustanovení pro počáteční období systému;
g) komunikace mezi členskými státy a Komisí;
h) opatření nezbytných k řešení zvláštních praktických problémů.
Tato opatření, pokud jsou náležitě odůvodněna, se mohou odchýlit od některých částí tohoto nařízení.
Článek 13
1. Integrovaný systém se použije:
a) ode dne 1. února 1993 na žádosti o podporu, alfanumerický systém identifikace a registrace hovězího dobytka a integrovaný kontrolní systém uvedený v článku 7;
b) nejpozději ode dne 1. ledna 1996 na ostatní prvky uvedené v článku 2.
2. Za účelem zavedení integrovaného systému členské státy:
- do 1. února 1993 přijmou právní a správní předpisy nezbytné podle odst. 1 písm. a) a do 1. června 1993 ty předpisy, které jsou nezbytné pro účely odst. 1 písm. b);
- přijmou správní, rozpočtová a technická opatření nezbytná k tomu, aby integrovaný systém byl od dat stanovených v odstavci 1 funkční.
Pokud některá část integrovaného systému je však funkční před termíny stanovenými v odstavci 1, využijí ji členské státy pro své administrativní a kontrolní činnosti.
Článek 14
Toto nařízení vstupuje v platnost sedmý den po vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (EHS) č. 3513/92 ze dne 3. prosince 1992 o zařazení určitého zboží do kombinované nomenklatury
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 [1] o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku, naposledy pozměněné nařízením Komise (EHS) č.
1039/92 [2], a zejména na článek 9 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že k zajištění jednotného uplatňování kombinované nomenklatury tvořící přílohu uvedeného nařízení je nezbytné přijmout opatření k zařazení zboží uvedeného v příloze tohoto nařízení;
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č. 2658/87 stanovilo všeobecná pravidla pro výklad kombinované nomenklatury a že se tato pravidla vztahují i na každou jinou nomenklaturu, která je na ní plně nebo částečně založena nebo ji rozšiřuje o další třídění a která je zřízena zvláštními předpisy Společenství za účelem uplatňování celních nebo jiných opatření týkajících se obchodu se zbožím;
vzhledem k tomu, že podle uvedených všeobecných pravidel musí být zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze tohoto nařízení zařazeno na základě odůvodnění ve sloupci 3 do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2;
vzhledem k tomu, že je účelné, aby závazné informace o sazebním zařazení zboží do kombinované nomenklatury, které vydaly orgány členských států a které nejsou v souladu s tímto nařízením, mohla osoba, které byly tyto informace vydány, nadále používat po dobu tří měsíců v souladu s článkem 6 nařízení Komise (EHS) č. 3796/90 [3], ve znění nařízení (EHS) č. 2674/92 [4], uzavřela-li závaznou smlouvu podle čl. 14 odst. 3 písm. a) nebo b) nařízení Komise (EHS) č. 1715/90 [5];
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro nomenklaturu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze se v kombinované nomenklatuře zařazuje do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2 této tabulky.
Článek 2
Závazné informace o sazebním zařazení zboží vydané celními orgány členských států, které nejsou v souladu s tímto nařízením, mohou být podle článku 6 nařízení (EHS) č. 3796/90 nadále používány po dobu tří měsíců, je-li uzavřena smlouva podle čl. 14 odst. 3 písm. a) nebo b) nařízení (EHS) č. 1715/90.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 3519/92 ze dne 4. prosince 1992, kterým se stanoví některá prováděcí pravidla pro příplatky ke zvláštní prémii pro producenty hovězího a telecího masa a k prémii na zachování stáda krav bez tržní produkce mléka na Kanárských ostrovech
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1601/92 o zvláštních opatřeních pro Kanárské ostrovy týkajících se některých zemědělských produktů [1], a zejména na článek 12 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č.
1601/92 stanoví zvláštní opatření pro zemědělskou produkci na Kanárských ostrovech; že tato opatření zahrnují příplatky ke zvláštní prémii pro skot samčího pohlaví a k prémii na krávy bez tržní produkce mléka, tak jak je stanoví právní předpisy Společenství; že je z důvodu administrativního zjednodušení nutné stanovit, že příplatky se poskytují na základě žádostí podaných v rámci uvedených režimů prémií;
vzhledem k tomu, že podle nařízení (EHS) č.
1601/92 se zvláštní opatření použijí od 1. července 1992; že je proto nutné stanovit, že se prováděcí pravidla použijí od stejného dne;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu ze stanoviskem Řídícího výboru pro hovězí a telecí maso,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Příplatek ke zvláštní prémii pro skot samčího pohlaví uvedené v čl. 10 odst. 2 nařízení (EHS) č. 1601/92 se poskytuje na základě žádostí podaných v rámci režimu speciální prémie pro producenty hovězího a telecího masa.
2. Příplatek k prémii na zachování stáda krav bez tržní produkce mléka uvedené v čl. 10 odst. 3 nařízení (EHS) č. 1601/92 se poskytuje na základě žádostí podaných v rámci režimu prémie na zachování stáda krav bez tržní produkce mléka.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem svého vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 3541/92 ze dne 7. prosince 1992, kterým se zakazuje uspokojení nároků Iráku, pokud jde o smlouvy a obchodní operace, jejichž plnění bylo dotčeno rezolucí Rady bezpečnosti Organizace spojených národů 661 (1990) a rezolucemi s ní souvisejícími
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
vzhledem k tomu, že Společenství přijalo prostřednictvím usnesení (EHS) č.
2340/90 [1] a (EHS) č. 3155/90 [2] opatření k zabránění obchodu mezi Společenstvím a Irákem;
vzhledem k tomu, že Rada bezpečnosti Organizace spojených národů přijala dne 3. dubna 1991 rezoluci 687 (1991), která se v odstavci 29 zabývá nároky Iráku v souvislosti se smlouvami a obchodními operacemi, jejichž plnění bylo dotčeno opatřeními přijatými Radou bezpečnosti podle rezoluce 661 (1990) a rezolucí s ní souvisejících;
vzhledem k tomu, že Společenství a jeho členské státy spojené v rámci politické spolupráce se shodly na tom, že Irák musí ve všech bodech splnit ustanovení odstavce 29 rezoluce Rady bezpečnosti Organizace spojených národů 661 (1990), a jsou toho názoru, že se při rozhodování o uvolnění nebo zrušení opatření učiněných proti Iráku podle odstavce 21 rezoluce Rady bezpečnosti 687 musí vzít v úvahu zejména to, že Irák neplní odstavec 29 uvedené rezoluce;
vzhledem k tomu, že v důsledku embarga uvaleného na Irák jsou hospodářští činitelé ve Společenství a ve třetích zemích vystaveni riziku nároků ze strany Iráku;
vzhledem k tomu, že je nezbytné hospodářské činitele trvale chránit před těmito nároky a zabránit tomu, aby Irák dosáhl náhrady záporných účinků embarga;
vzhledem k tomu, že se Společenství a členské státy spojené v rámci politické spolupráce dohodly na tom, že použijí nástroje Společenství, aby se zajistilo jednotné provádění odstavce 29 rezoluce Rady bezpečnosti Organizace spojených národů 687 (1991) v celém Společenství;
vzhledem k tomu, že takové jednotné provádění je důležité pro dosažení cílů Smlouvy o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména k tomu, aby bylo zamezeno narušení hospodářské soutěže;
vzhledem k tomu, že Smlouva nestanoví pro přijetí tohoto nařízení jiné pravomoci než pravomoci stanovené článkem 235,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 235 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [3],
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Pro účely tohoto nařízení se rozumí:
1. "smlouvou nebo obchodní operací" jakákoli transakce bez ohledu na její druh a právní předpisy, které se na ni vztahují, bez ohledu na to, zda zahrnuje jednu smlouvu nebo více smluv nebo podobných závazků uzavřených mezi stejnými nebo různými stranami; v tomto smyslu zahrnuje pojem "smlouva" všechny právně závislé nebo nezávislé finanční záruky a protizáruky nebo úvěry, jakož i veškerá vedlejší ujednání vyplývající z obchodní operace nebo s ní související;
2. "nárokem" jakýkoli nárok, ať uplatňovaný soudním řízením, nebo nikoli, vzniklý před vstupem nebo po vstupu tohoto nařízení v platnost, vyplývající z obchodní operace nebo s ní související, a zahrnující zejména:
a) nárok na splnění závazku vzniklého ze smlouvy nebo obchodní operace nebo s nimi související;
b) nárok na prodloužení nebo zaplacení finanční záruky nebo protizáruky jakéhokoli druhu;
c) nárok na náhradu škody na základě smlouvy nebo obchodní operace;
d) protinárok;
e) nárok na uznání nebo vynucení, též cestou nuceného výkonu práva, nebo nárok na soudní rozhodnutí, rozhodčí nález nebo jiné rovnocenné rozhodnutí vydané kdekoli;
3. "opatřeními, o kterých bylo rozhodnuto v rámci rezoluce Rady bezpečnosti Organizace spojených národů 661 (1990) a rezolucí s ní souvisejících" opatření Rady bezpečnosti Organizace spojených národů nebo opatření Evropských společenství nebo státu, země nebo mezinárodní organizace podle příslušných rozhodnutí Rady bezpečnosti Organizace spojených národů, jimi vyžadovaná nebo s nimi související, nebo každá akce schválená Radou bezpečnosti Organizace spojených národů v souvislosti s invazí nebo okupací Kuvajtu Irákem, včetně vojenské akce;
4. "fyzickou nebo právnickou osobou v Iráku":
a) irácký stát nebo kterýkoli irácký veřejnoprávní subjekt;
b) fyzická osoba s obvyklým pobytem nebo bydlištěm v Iráku;
c) právnická osoba se sídlem nebo ústředím v Iráku;
d) právnická osoba přímo nebo nepřímo ovládaná jednou nebo více výše uvedenými fyzickými nebo právnickými osobami.
Aniž je dotčen článek 2, považuje se smlouva nebo obchodní operace rovněž za dotčené opatřeními, o kterých bylo rozhodnuto podle rezoluce Rady bezpečnosti Organizace spojených národů 661 (1990) a rezolucí s ní souvisejících, pokud existence nebo obsah nároku je přímo nebo nepřímo důsledkem těchto opatření.
Článek 2
1. Je zakázáno uspokojit nárok nebo učinit kroky k uspokojení nároku vzneseného:
a) fyzickými nebo právnickými osobami v Iráku nebo osobami jednajícími jejich prostřednictvím;
b) fyzickými nebo právnickými osobami, které přímo nebo nepřímo jednají jménem fyzických nebo právnických osob v Iráku nebo v jejich prospěch;
c) fyzickými nebo právnickými osobami, které uplatňují nárok z postoupení pohledávky nebo jinak vznášejí nárok prostřednictvím nebo ve prospěch fyzických nebo právnických osob v Iráku;
d) jinými osobami uvedenými v odstavci 29 rezoluce Rady bezpečnosti Organizace spojených národů 687 (1991);
u smlouvy nebo obchodní operace nebo v souvislosti se smlouvou nebo obchodní operací, jejíž plnění bylo přímo nebo nepřímo, zcela nebo zčásti postiženo opatřeními, o kterých bylo rozhodnuto podle rezoluce Rady bezpečnosti Organizace spojených národů 661 (1990) a rezolucí s ní souvisejících.
2. Tento zákaz platí ve Společenství a pro každého státního příslušníka členského státu a pro každou právnickou osobu zapsanou v obchodním rejstříku nebo zřízenou podle právních předpisů členského státu.
Článek 3
Aniž jsou dotčena opatření, o kterých bylo rozhodnuto podle rezoluce Rady bezpečnosti Organizace spojených národů 661 (1990) a rezolucí s ní souvisejících, článek 2 se nevztahuje:
a) na nároky v souvislosti se smlouvami nebo obchodními operacemi, s výjimkou všech finančních záruk nebo protizáruk, o kterých fyzické nebo právnické osoby uvedené v uvedeném článku prokáží soudu v členském státě, že nárok byl smluvními stranami přijat před přijetím opatření, o kterých bylo rozhodnuto podle rezoluce Rady bezpečnosti Organizace spojených národů 661 (1990) a rezolucí s ní souvisejících, a že tato opatření neměla vliv na existenci nebo obsah nároku;
b) na nároky na platbu podle pojišťovací smlouvy, jde-li o pojistnou událost, která se stala před přijetím opatření uvedených v článku 2, nebo podle pojišťovací smlouvy, jejíž uzavření je podle právních předpisů členského státu povinné;
c) na nároky na vyplacení částek, které byly uloženy na účty, zablokované v rámci opatření uvedených v článku 2, pokud se tato platba netýká částek zaplacených jako záruka na smlouvy uvedené v článku 2;
d) na nároky z pracovních smluv, na které se vztahují právní předpisy členského státu;
e) na nároky na platbu za zboží, o kterém osoby nebo orgány uvedené v článku 2 prokáží soudu v členském státě, že bylo vyvezeno před přijetím opatření, o kterých bylo rozhodnuto podle rezoluce Rady bezpečnosti Organizace spojených národů 661 (1990) a rezolucí s ní souvisejících, a že tato opatření neměla vliv na existenci nebo obsah nároku;
f) na nároky na částky, u kterých osoby uvedené v článku 2 prokáží u soudu v členském státě, že byly splatné před přijetím opatření, o kterých bylo rozhodnuto podle rezoluce Rady bezpečnosti Organizace spojených národů 661 (1990) a rezolucí s ní souvisejících, a že tato opatření neměla vliv na existenci nebo obsah nároku,
za předpokladu, že nárok nezahrnuje žádnou částku, která by formou úroku, odškodnění nebo jinak vyrovnávala nevýhodu, že v důsledku těchto opatření nedošlo k plnění podle podmínek dotyčné smlouvy nebo obchodní operace.
Článek 4
Ve všech řízeních k uspokojení nároku nese důkazní břemeno k dokázání toho, že uspokojení nároku není zakázáno článkem 2, osoba usilující o uspokojení tohoto nároku.
Článek 5
Každý členský stát stanoví sankce pro případ porušení tohoto nařízení.
Článek 6
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
ze dne 9. prosince 1992, kterým se mění nařízení (EHS) č. 3149/92, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro dodávky potravin z intervenčních zásob ve prospěch nejchudších osob ve Společenství
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 3730/87 ze dne 10. prosince 1987, kterým se stanoví obecná pravidla pro dodávky potravin z intervenčních zásob organizacím pověřeným jejich rozdělením nejchudším osobám ve Společenství [1], a zejména na článek 6 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že články 6 a 7 nařízení Komise (EHS) č.
3149/92 [2] pevně stanoví částky, které slouží za základ pro hrazení přepravních nákladů produktů, které mají být rozděleny nejchudším osobám ve Společenství; že by měly být pevně stanoveny různé částky pro přepravu v chladících a nechladících vozidlech; že by proto příloha II uvedeného nařízení měla být pozměněna; že toto opatření musí nabýt účinku dnem, kdy nařízení (EHS) č.
3149/92 vstoupí v platnost;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem všech příslušných řídících výborů,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Příloha II nařízení (EHS) č. 3149/92 se nahrazuje přílohou tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 3565/92
ze dne 10. prosince 1992,
kterým se mění nařízení (EHS) č. 1054/73, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro poskytování podpory pro chov bource morušového
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 845/72 ze dne 24. dubna 1972 o zvláštních opatřeních na podporu chovu bource morušového [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 2059/92 [2], a zejména na čl. 2 odst. 5 uvedeného nařízení,
3 odst. 1 nařízení Komise (EHS) č.
1054/73 [3], ve znění nařízení (EHS) č. 683/74 [4], zejména stanoví, že chovatel bource morušového podá žádost o podporu každoročně nejpozději do 30. listopadu, v opačném případě na ni zcela ztrácí nárok; že je s ohledem na zásadu proporcionality a dobré fungování podpory vhodné zmírnit důsledky, které vyplynou z malého překročení lhůty stanovené pro podání žádosti o podporu;
vzhledem k tomu, že je proto nutné změnit příslušná ustanovení a počínaje hospodářským rokem 1991/92 uplatňovat tato opatření pro příslušné strany, které o to do stanoveného data požádají;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro len a konopí,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V článku 3 nařízení (EHS) č. 1054/73 se odstavec 1 nahrazuje tímto:
"1. Podpora je chovateli bource morušového poskytována na jeho vlastní žádost podanou každoročně nejpozději do 30. listopadu, s výjimkou případu vyšší moci.
Pokud je však žádost podána:
- nejpozději dne 31. prosince téhož roku, jsou vyplaceny dvě třetiny podpory,
- nejpozději dne 31. ledna následujícího roku, je vyplacena jedna třetina podpory.
Každý chovatel může podat pouze jednu žádost."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
ze dne 7. prosince 1992 o definici pojmu "původní výrobky" pro některé nerostné produkty a pro některé výrobky chemického průmyslu a příbuzných průmyslových odvětví v rámci preferenčních celních režimů, které Společenství poskytuje třetím zemím
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 113 této smlouvy,
vzhledem k tomu, že protokoly a přílohy [1] o definici pojmu "původní výrobky" a metodách administrativní spolupráce za účelem uplatňování preferenčních celních režimů, které Společenství poskytuje v případě dovozů ze třetích zemí, vylučují ze své oblasti působnosti některé nerostné produkty a některé výrobky chemického průmyslu a příbuzných průmyslových odvětví, zejména pokud jde o definici pojmu "původní výrobky";
vzhledem k tomu, že u všech takových výrobků dovážených v rámci preferenčních celních režimů členské státy Společenství definují pojem "původní výrobky" v souladu se svými vnitrostátními pravidly;
vzhledem k tomu, že vnitřní trh bude zahrnovat oblast bez vnitřních hranic, v němž bude mimo jiné zajištěn volný pohyb zboží; že je tudíž třeba zajistit jednotné uplatňování ustanovení týkajících se definice pojmu "původní výrobky" pro některé nerostné produkty a některé výrobky chemického průmyslu a příbuzných průmyslových odvětví v rámci preferenčních celních režimů, které Společenství poskytuje třetím zemím,
vzhledem k tomu, že by měly být stanoveny podmínky, za kterých tyto produkty pro účely uplatňování výše uvedených preferenčních celních režimů získávají status původu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Pro účely uplatňování ustanovení, která se týkají preferenčních celních režimů, které Společenství poskytuje třetím zemím, pokud jde o některé nerostné produkty a některé výrobky chemického průmyslu nebo příbuzných průmyslových odvětví uvedené v příloze a pocházející z Alžírska, Rakouska, Kypru, Československa, Egyptu, Faerských ostrovů, Finska, Maďarska, Islandu, Izraele, Jordánska, Libanonu, Malty, Maroka, Norska, Polska, Švédska, Švýcarska, Sýrie, Tuniska a států AKT (dále jen "zvýhodněné země nebo území"), se za produkty pocházející z těchto zvýhodněných zemí nebo území považují:
a) produkty zcela získané ve zvýhodněné zemi nebo území;
b) produkty získané ve zvýhodněné zemi nebo území, při jejichž výrobě byly použity jiné produkty, než které jsou uvedené pod písmenem a) (dále jen "nepůvodní materiály") pod podmínkou, že byly dotyčné materiály dostatečně opracovány nebo zpracovány ve smyslu článku 3.
Článek 2
Pro účely čl. 1 písm. a) se za zcela získané ve zvýhodněné zemi nebo území považují tyto produkty:
a) ropné produkty vytěžené ze země nebo mořského dna v dané zemi nebo území;
b) ropné produkty vytěžené z mořského dna nebo mořského podzemí ležícího mimo teritoriální vody, má-li zvýhodněná země nebo území pro účely těžby výhradní práva k využívání tohoto mořského dna nebo mořského podzemí;
c) ropné produkty zde vyrobené výhradně z produktů uvedených pod písmeny a) a b).
Článek 3
Pro účely čl. 1 písm. b) se nepůvodní materiály považují za dostatečně opracované nebo zpracované, pokud získané produkty uvedené ve sloupcích 1 a 2 seznamu v příloze splňují podmínky stanovené ve sloupci 3.
Článek 4
Pro účely kódů harmonizovaného systému ex 2707, 2713 až 2715, ex 2901, ex 2902 a ex 3403 uvedených ve sloupci 1 přílohy nejsou pro získání původu postačující jednoduché operace jako čištění, stáčení, odsolování, odvodňování, filtrování, barvení, značkování, získávání obsahu síry mísením produktů s rozdílným obsahem síry, ani jakékoliv kombinace těchto nebo podobných operací.
Článek 5
1. Pokud se ustanovení protokolů a příloh o definici pojmu "původní výrobky" a metodách administrativní spolupráce za účelem uplatňování preferenčních celních režimů, které Společenství poskytuje zvýhodněným zemím nebo územím, na produkty uvedené v příloze tohoto nařízení dosud nevztahují, použijí se tato ustanovení pro tyto produkty přiměřeně, aniž je dotčen článek 1 a odstavec 2 tohoto článku.
2. Pro účely odstavce 1 se produkty uvedené v příloze tohoto nařízení, které jsou potrubím přepravovány přes jinou oblast, než je oblast zvýhodněné země nebo území, považují za dopravené přímo z vyvážející zvýhodněného země nebo území do Společenství.
Článek 6
Toto nařízení vstupuje v platnost sedmým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Použije se ode dne 1. ledna 1993.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Rady (EHS) č. 3577/92 ze dne 7. prosince 1992, o uplatňování zásady volného pohybu služeb v námořní dopravě v členských státech (námořní kabotáž)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na čl. 84 odst. 2 této smlouvy,
s ohledem na pozměněný návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že dne 12. června 1992 přijal Evropský parlament usnesení o liberalizaci námořní kabotáže a jejích hospodářských a sociálních důsledcích;
vzhledem k tomu, že v souladu s článkem 61 Smlouvy je volný pohyb služeb v oblasti námořní dopravy upraven ustanoveními hlavy o dopravě;
vzhledem k tomu, že zrušení omezení v poskytování služeb námořní dopravy v členských státech je nezbytné pro vytvoření vnitřního trhu; že vnitřní trh zahrnuje prostor bez vnitřních hranic, v němž je zajištěn volný pohyb zboží, osob, služeb a kapitálu;
vzhledem k tomu, že volný pohyb služeb by se měl vztahovat na námořní dopravu v členských státech;
vzhledem k tomu, že volný pohyb by měl platit pro všechny majitele lodí ze Společenství provozující lodě registrované v členském státě a plující pod vlajkou tohoto členského státu bez ohledu na to, zda je nebo není přímořským státem;
vzhledem k tomu, že volný pohyb bude po schválení registru EUROS rozšířen na lodě v něm registrované;
vzhledem k tomu, že k předcházení narušení hospodářské soutěže by majitelé lodí ze Společenství při výkonu volného pohybu kabotážních služeb měli vyhovět všem podmínkám pro provoz kabotáže v členském státě, kde jsou lodě registrovány; že na majitele lodí ze Společenství provozující lodě registrované v členském státě, kteří nemají oprávnění provozovat v tomto státě kabotáž, by se nicméně mělo toto nařízení vztahovat v průběhu přechodného období;
vzhledem k tomu, že zavedení volného pohybu služeb by mělo být postupné, a nikoli nutně jednotné pro všechny služby přicházející v úvahu s ohledem na povahu určitých zvláštních služeb a na rozsah úsilí, které budou muset některá národní hospodářství ve Společenství vynaložit;
vzhledem k tomu, že lze ospravedlnit zavedení veřejných služeb spojených s určitými právy a povinnostmi pro dané majitele lodí za účelem dostatečného zajištění pravidelné dopravy na ostrovy, z ostrovů a mezi ostrovy za předpokladu neexistence diskriminace na základě státní příslušnosti, bydliště nebo sídla;
vzhledem k tomu, že by měly být přijaty předpisy umožňující přijetí ochranných opatření ve vztahu k trhům námořní dopravy postiženým vážným narušením nebo v případě nouze; že by k tomuto účelu měly být zavedeny vhodné rozhodovací postupy;
vzhledem k tomu, že by se zřetelem na potřebu zajištění vhodného fungování vnitřního trhu a na možná přizpůsobení na základě zkušeností měla Komise podávat zprávy o uplatňování tohoto nařízení a v případě potřeby předložit doplňující návrhy,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Volný pohyb služeb v námořní dopravě uvnitř členského státu (námořní kabotáž) platí od 1. ledna 1993 pro všechny majitele lodí ze Společenství provozující lodě registrované v členském státě a plující pod vlajkou tohoto členského státu, pokud tyto lodě vyhovují všem podmínkám pro provoz kabotáže v daném členském státě, včetně lodí registrovaných v registru EUROS, po schválení tohoto registru Radou.
2. Odchylně se použitelnost odstavce 1, podle něhož musí lodi vyhovět všem podmínkám pro provoz kabotáže v členských státech, ve kterých jsou registrovány, odkládá do 31. prosince 1996.
Článek 2
Pro účely tohoto nařízení se:
1. "službami námořní dopravy uvnitř členského státu (námořní kabotáží)" rozumí služby běžně poskytované za úhradu, zahrnující zejména
a) pevninskou kabotáž: přeprava cestujících nebo zboží po moři mezi přístavy na pevnině nebo hlavním území téhož členského státu bez zastávek v ostrovních přístavech;
b) služby pobřežního zásobování: přeprava cestujících nebo zboží po moři mezi jakýmkoli přístavem členského státu a zařízeními nebo konstrukcemi umístěnými na kontinentálním šelfu daného členského státu;
c) ostrovní kabotáž: přeprava cestujících nebo zboží po moři mezi
- přístavy na pevnině a na jednom nebo více ostrovech téhož členského státu,
- přístavy na ostrovech téhož členského státu.
Ceuta a Melilla se považují za ostrovní přístavy;
2. "majitelem lodi ze Společenství" rozumí:
a) státní příslušníci členského státu usazení v členském státě v souladu s právními předpisy daného členského státu provozující lodní dopravu;
b) společnosti lodní dopravy usazené v souladu s právními předpisy členského státu, jejichž hlavní závod se nachází v členském státě a výkon účinné kontroly je prováděn v členském státě;
nebo
c) státní příslušníci členského státu usazení mimo Společenství nebo společnosti lodní dopravy usazené mimo Společenství kontrolované příslušníky členského státu, pokud jsou jejich lodi registrovány v členském státě a plují pod vlajkou členského státu v souladu s jeho právními předpisy;
3. "zakázkou na veřejné služby" rozumí smlouva uzavřená mezi příslušnými orgány členského státu a majitelem lodi ze Společenství za účelem poskytování dostatečných dopravních služeb veřejnosti.
Zakázka na veřejné služby zahrnuje zejména
- dopravní služby, které splňují stanovené normy plynulosti, pravidelnosti, výkonnosti a kvality,
- doplňkové dopravní služby,
- dopravní služby za daných přepravních sazeb a podmínek, zejména pro určité skupiny cestujících či na určitých trasách,
- přizpůsobení služeb skutečným potřebám;
4. "závazky veřejné služby" rozumějí závazky, které by daný majitel lodi ze Společenství sledující vlastní obchodní zájmy nepřevzal nebo nepřevzal ve stejném rozsahu nebo za stejných podmínek;
5. "vážným narušením vnitřního dopravního trhu" rozumí výskyt potíží tomuto trhu vlastních, které
- mohou vést k vážnému a trvajícímu převýšení nabídky nad poptávkou,
- plynou z námořní kabotáže nebo se jí mohou zhoršit a
- vážně ohrožují finanční stabilitu a existenci významného počtu majitelů lodí ze Společenství,
pokud krátkodobé a střednědobé předpovědi pro daný trh nenaznačují žádná podstatná a trvalá zlepšení.
Článek 3
1. Pro lodě provádějící pevninskou kabotáž a pro výletní lodě spadají veškeré záležitosti týkající se posádky do pravomoci státu, v němž je loď registrována (stát vlajky), kromě lodí menších než 650 gt, na které lze uplatnit podmínky hostitelského státu.
2. Pro lodě provádějící ostrovní kabotáž patří veškeré záležitosti týkající se posádky do pravomoci státu, v němž loď provozuje služby námořní dopravy (hostitelský stát).
3. Pro nákladní lodě nad 650 gt provozující ostrovní kabotáž, pokud dané cestě předchází cesta do jiného státu nebo cesta z jiného státu nebo taková cesta následuje, nicméně od 1. ledna 1999 platí, že veškeré záležitosti týkající se posádky spadají do pravomoci státu, kde je loď registrována (stát vlajky).
4. Komise provede hloubkové posouzení hospodářských a sociálních důsledků liberalizace ostrovní kabotáže a podá zprávu Radě nejpozději do 1. ledna 1997.
Na základě této zprávy předloží Komise Radě návrh, který může zahrnovat změnu ustanovení odstavců 2 a 3 o státní příslušnosti posádky, tak aby byl systém v konečné podobě schválen Radou včas a nejpozději do 1. ledna 1999.
Článek 4
1. Členský stát může uzavřít zakázky na veřejné služby nebo uložit závazky veřejných služeb jako podmínku pro poskytování služeb kabotáže společnostem lodní dopravy podílejícím se na pravidelné dopravě na ostrovy, z ostrovů a mezi ostrovy.
Pokud členský stát uzavírá zakázky na veřejné služby nebo ukládá závazky veřejných služeb, činí tak na nediskriminačním základě ve vztahu ke všem majitelům lodí ze Společenství.
2. Při ukládání závazků veřejných služeb se členské státy omezují požadavky týkající se obsluhovaných přístavů, pravidelnosti, plynulosti, četnosti a výkonnosti při poskytování služeb, uplatňovaných přepravních sazeb a obsluhy lodi posádkou.
Každá případná náhrada za závazky veřejných služeb musí být vyplácena všem majitelům lodí ze Společenství.
3. Stávající zakázky na veřejné služby mohou zůstat v platnosti do uplynutí doby, na kterou byly uzavřeny.
Článek 5
1. V případě vážného narušení vnitřního dopravního trhu v důsledku liberalizace kabotáže může členský stát požádat Komisi o přijetí ochranných opatření.
Po konzultaci ostatních členských států rozhodne Komise případně o nutných ochranných opatřeních do 30 pracovních dnů od obdržení dané žádosti členského státu.
Taková opatření mohou zahrnovat dočasné vyloučení dané oblasti z rozsahu působnosti tohoto nařízení, nepřesahující 12 měsíců.
Komise sdělí Radě a členským státům každé své rozhodnutí o ochranných opatřeních.
Pokud do 30 pracovních dnů Komise nerozhodne, je příslušný členský stát oprávněn uplatňovat požadovaná opatření, dokud Komise nerozhodne.
Avšak v případě nouze mohou členské státy jednostranně přijmout vhodná prozatímní opatření, která mohou zůstat v platnosti nejdéle 3 měsíce.
V tom případě musí členský stát neprodleně uvědomit Komisi o jejich přijetí.
Komise může opatření změnit nebo je potvrdit s úpravou nebo bez úpravy, dokud nepřijme konečné rozhodnutí podle předchozího pododstavce.
2. Komise může také po konzultaci členských států přijmout ochranná opatření z vlastního podnětu.
Článek 6
1. Odchylně se z oblasti působnosti tohoto nařízení dočasně vyjímají tyto služby námořní dopravy provozované ve Středomoří a podél pobřeží Španělska, Portugalska a Francie:
- výletní plavby, do 1. ledna 1995,
- přeprava strategického zboží (ropa, ropné produkty, pitná voda), do 1. ledna 1997,
- služby lodí menších než 650 gt, do 1. ledna 1998,
- pravidelné služby osobní a trajektové přepravy, do 1. ledna 1999.
2. Odchylně se z uplatňování tohoto nařízení dočasně vyjímá ostrovní kabotáž ve Středozemním moři a kabotáž, pokud jde o Kanárské ostrovy, Azory, Madeiru, Ceutu a Melillu, francouzské ostrovy podél atlantického pobřeží a francouzské zámořské departmenty, a to do 1. ledna 1999.
3. Z důvodu sociální a hospodářské soudržnosti se odchylky stanovené v odstavci 2 rozšiřují na Řecko až do 1. ledna 2004 pro pravidelné služby osobní a trajektové přepravy a lodi menší než 650 gt.
Článek 7
Na otázky v působnosti tohoto nařízení se vztahuje článek 62 Smlouvy.
Článek 8
Aniž jsou dotčena ustanovení Smlouvy o právu usazování a aniž je dotčeno toto nařízení, může osoba provozující služby námořní dopravy k tomuto účelu dočasně provozovat svou činnost v členských státech, kde jsou dané služby provozovány, za stejných podmínek, které daný stát ukládá vlastním státním příslušníkům.
Článek 9
Před přijetím právních a správních předpisů k provedení tohoto nařízení konzultují členské státy Komisi.
Uvědomí ji o každém přijatém opatření.
Článek 10
Komise podá Radě do 1. ledna 1995 a následně každé dva roky zprávu o uplatňování tohoto nařízení a případně předloží veškeré potřebné návrhy.
Článek 11
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. ledna 1993.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Rady (EHS) č. 3578/92 ze dne 7. prosince 1992, kterým se mění nařízení (EHS) č. 1107/70 o poskytování podpor dopravě po železnici, silnici a vnitrozemských vodních cestách
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 75 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č.
1107/70 [4] stanoví, že členské státy mohou podporovat rozvoj kombinované dopravy poskytováním podpor investicím v oblastech infrastruktury a pevných a mobilních zařízení potřebných pro překládku, nebo provozním nákladům kombinované dopravy v rámci Společenství při tranzitu přes území třetích států;
vzhledem k tomu, že vývoj kombinované dopravy ukázal, že pro Společenství jako celek ještě neskončila fáze zavádění této techniky a že režim podpor tedy musí být zachován na další období;
vzhledem k tomu, že možnost poskytnout takové podpory u provozních nákladů kombinované dopravy přes území třetích států je odůvodněná pouze ve zvláštních případech Rakouska, Švýcarska a států bývalé Jugoslávie;
vzhledem k tomu, že potřeba dosáhnout co nejdříve hospodářské a sociální soudržnosti ve Společenství vyžaduje kladení důrazu na investice do železničních a silničních zařízení specifických pro kombinovanou dopravu, zejména pokud představují alternativu infrastrukturních opatření, která nemohou být v krátké době dokončena;
vzhledem k tomu, že kromě toho by poskytování podpor silničním zařízením specifickým pro kombinovanou dopravu mohlo být účinným způsobem podpory malých a středních podniků k účasti na službách kombinované dopravy;
vzhledem k tomu, že podpory zařízení specifických pro kombinovanou dopravu by podpořily rozvoj nové bimodální a překládací techniky;
vzhledem k tomu, že během omezené počáteční fáze by možnost poskytnutí podpor měla být rozšířena na investice do dopravních zařízení určených zvlášť pro kombinovanou dopravu, a to za předpokladu jejich použití výhradně k danému účelu;
vzhledem k tomu, že současné uspořádání podpor by mělo být zachováno do 31. prosince 1995 a že by Rada měla za podmínek stanovených Smlouvou rozhodnout o režimu, které bude uplatňován nadále, nebo o způsobu, kterým se tento režim ukončí;
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č. 1107/70 by proto mělo být změněno,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V nařízení (EHS) č. 1107/70 se v čl. 3 bodu 1 písmeno e) nahrazuje tímto:
"e) do 31. prosince 1995, pokud jsou podpory poskytnuté jako dočasné opatření určené k usnadnění rozvoje kombinované dopravy, musí se vztahovat k:
- investicím v oblasti infrastruktury,
nebo - pevným a mobilním zařízením potřebným pro překládku,
nebo - investicím do dopravních zařízení zvlášť určených pro kombinovanou dopravu, používaných výlučně v této dopravě,
nebo - provozním nákladům kombinované dopravy při tranzitu přes Rakousko, Švýcarsko nebo státy bývalé Jugoslávie.
Komise každé dva roky podává Radě zprávu o uplatňování těchto opatření, zejména včetně místa určení podpor, jejich výše a jejich vlivu na kombinovanou dopravu.
Členské státy poskytují Komisi informace potřebné pro zpracování zprávy.
Do 31. prosince 1995 rozhodne Rada na návrh Komise za podmínek stanovených Smlouvou o režimu, který bude uplatňován nadále, a v případě nutnosti o způsobu, kterým se tento režim ukončí."
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 3587/92 ze dne 11. prosince 1992, kterým se mění nařízení (EHS) č. 3164/89, kterým se stanoví prováděcí pravidla ke zvláštním opatřením ohledně semen konopí
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 3698/88 ze dne 24. listopadu 1988, kterým se stanoví zvláštní opatření pro semena konopí [1], ve znění nařízení (EHS) č. 2050/92 [2], a zejména na čl. 2 odst. 3 tohoto nařízení,
vzhledem k tomu, že článek 2 nařízení Komise (EHS) č.
3164/89 ze dne 23. října 1989, kterým se stanoví podrobná pravidla pro uplatňování zvláštních opatření ohledně semen konopí [3], uvádí především, že poskytování podpory pro semena konopí se týká pouze ploch, které byly předmětem prohlášení o osetých plochách v souladu s ustanoveními článku 5 nařízení Komise (EHS) č.
1164/89 ze dne 28. dubna 1989, kterým se stanoví pravidla týkající se podpory pro len pěstovaný pro vlákno a konopí [4], naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 3569/92 [5]; že tato ustanovení zavádějí s ohledem jak na princip proporcionality, tak i na dobré fungování systému této podpory propadnutí paušální podpory na hektar konopí z důvodu pozdního předložení prohlášení; že ze stejných důvodů je třeba zavést toto propadnutí podpory také pro semena konopí;
vzhledem k tomu, že je v důsledku toho nutné změnit daná ustanovení a rozšířit od sezonního období 1991/92 výhody tohoto opatření na zájemce, kteří o něj požádají do stanoveného data;
vzhledem k tomu, že toto nařízení je v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro oleje a tuky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Čl. 2 odst. 3 nařízení (EHS) č. 3164/89 se nahrazuje tímto:
"3. Ustanovení čl. 5 odst. 1, článku 7 a čl. 8 odst. 1 druhého pododstavce a odst. 4 nařízení (EHS) č. 1164/89, jakož i ustanovení čl. 2 druhého odstavce nařízení Komise (EHS) č. 3569/92 [6], kterými se mění nařízení (EHS) č. 1164/89, se používají v případě podpory pro semena konopí."
Článek 2
Toto nařízení nabývá účinnosti třetí den po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 3590/92 ze dne 11. prosince 1992 o nosičích statistických informací pro statistiku obchodu mezi členskými státy
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 3330/91 ze dne 7. listopadu 1991 o statistice obchodu se zboží mezi členskými státy [1], ve znění nařízení Komise (EHS) č. 3046/92 [2], a zejména na článek 12 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že v souvislosti se statistikou obchodu mezi členskými státy je nezbytné přijmout standardní vzory statistických formulářů pro běžnou potřebu zpravodajských jednotek, aby tyto jednotky mohly dostát své zpravodajské povinnosti stejným způsobem bez ohledu na to, v kterém členském státě tyto formuláře vyplňují; že možnost zaručená zpravodajským jednotkám podle čl.
12 odst. 2 výše uvedeného nařízení je možná, pouze stanoví-li Komise vhodný nosič dat; že namísto zavedení vlastních národních formulářů je pro některé členské státy výhodnější použití nosičů dat Společenství;
vzhledem k tomu, že příslušným orgánům je nutno poskytnout všechny technické údaje potřebné pro tisk těchto formulářů;
vzhledem k tomu, že pro zajištění jednotného přístupu ke zpravodajským jednotkám je žádoucí přispívat na náklady na tyto formuláře; že je potřebné odhadnout výši finančních prostředků Společenství potřebných pro tento účel; že tato částka musí být v souladu s finančním plánem stanoveným v interinstitucionální dohodě ze dne 29. června 1988 o rozpočtové kázni a o zdokonalení rozpočtového procesu [3]; že v souladu s touto dohodou se podle tohoto rozpočtového procesu musí stanovit prostředky, které jsou skutečně k dispozici;
vzhledem k tomu, že je nutno vzít v úvahu jiné způsoby přenosu informací, a zejména je nutno podporovat používání magnetických nebo elektronických nosičů dat;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro statistiku obchodu mezi členskými státy,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. S ohledem na vypracovávání statistiky obchodu mezi členskými státy prováděné Společenstvím a jednotlivými členskými státy se v souladu s tímto nařízením stanovují nosiče statistických informací uvedené v čl. 12 odst. 1 nařízení Rady (EHS) č. 3330/91 (dále jen základní nařízení).
2. Členské státy, ve kterých není pravidelné statistické hlášení odděleno od pravidelného hlášení pro daňové účely, přijmou v rámci daňových předpisů Společenství nebo vnitrostátních daňových předpisů a v souladu s jinými prováděcími ustanoveními základního nařízení nezbytná ustanovení pro zavedení nosičů statistických informací.
Článek 2
Aniž jsou dotčena ustanovení přijatá podle článku 14 základního nařízení, výkazy hlášení pro Intrastat typu N – Odeslání, R – Odeslání a S – Odeslání a N – Přijetí, R – Přijetí a S – Přijetí, jejichž vzory jsou v příloze k tomuto nařízení, se použijí takto:
- formuláře N se používají zpravodajskými jednotkami, které nepodléhají ani osvobození v důsledku uplatnění statistických prahů asimilace a zjednodušení stanovených jednotlivými členskými státy, ani osvobození stanovenému v následující odrážce,
- formuláře R se používají zpravodajskými jednotkami, které příslušné národní orgány osvobodily od povinnosti poskytovat podrobné údaje o zboží,
- formuláře S se používají zpravodajskými jednotkami, na které se vztahuje osvobození v důsledku použití prahu zjednodušení.
Článek 3
1. Formuláře uvedené v článku 2 se skládají z jednoho listu určeného pro příslušné vnitrostátní orgány.
Členské státy mohou od zpravodajských jednotek požadovat, aby podle pokynů výše uvedených orgánů uchovávaly jednu kopii.
2. Formuláře se vytisknou na psacím papíře o minimální hmotnosti 70 g/m2.
Formuláře se vytisknou červeně na bílém podkladu.
Musí být čitelné prostřednictvím čtecího zařízení pro optické rozpoznávání znaků (OCR).
Velikosti políček a kolonek se měří vodorovně jako násobky desetiny palce a svisle jako násobky šestiny palce.
Rozměr formulářů je 210 × 297 mm s maximální tolerancí –5/+8 mm.
3. Členské státy stanoví podmínky pro tvorbu těchto formulářů reprodukční technikou odchylující se od ustanovení odst. 2 prvního a druhého pododstavce a oznámí je Komisi.
Článek 4
Členské státy poskytnou zpravodajským jednotkám bezplatně formuláře reprodukované podle vzoru v příloze tohoto nařízení.
Každoročně na konci sledovaného období přispěje Komise na náklady, které členským státům vzniknou v souvislosti s tiskem a distribucí těchto formulářů prostřednictvím pravidelné poštovní služby.
Tento příspěvek se vypočítává úměrně k počtu formulářů, které zpravodajské jednotky skutečně předaly příslušným orgánům jednotlivých států během příslušného roku.
Článek 5
Zpravodajské jednotky, které si přejí používat magnetické nebo elektronické nosiče dat, toto předem oznámí orgánům jednotlivých států odpovědným za vypracování statistiky obchodu mezi členskými státy.
Zpravodajské jednotky se v tomto případě řídí ustanoveními přijatými Komisí, jakož i pokyny vydanými příslušnými orgány členských států v rámci ustanovení této směrnice a s ohledem na jejich technické možnosti.
Tyto pokyny obsahují syntaktická pravidla pro členění zpráv typu CUSDEC vypracovaná a aktualizovaná prostřednictvím United Nations Edifact Board – Message Design Group 3, a to v souladu s ustanoveními, jež jsou platná pro podmnožinu INSTAT a jež Komise uveřejní v uživatelské příručce.
Článek 6
1. Odchylně od článku 2 se zpravodajské jednotky, které si přejí používat jako nosiče dat statistické formuláře jednotného správního dokladu uvedené v nařízení Rady 717/91 [4], řídí pokyny vydanými příslušnými národními orgány.
Kopii pokynů předají uvedené orgány Komisi.
2. Členské státy, které zavádějí jiné nosiče dat, než jsou nosiče uvedené v článku 2 nebo 5, sdělí tuto skutečnost Komisi před jejich použitím.
Jednu kopii takových nosičů předají Komisi nebo jí oznámí pravidla pro jejich používání.
Článek 7
Toto nařízení vstupuje v platnost sedmým dnem po vyhlášení
ze dne 11. prosince 1992, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro první etapu pracovního programu podle čl. 8 odst. 2 směrnice Rady 91/414/EHS o uvádění přípravků na ochranu rostlin na trh
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 91/414/EHS ze dne 15. července 1991 o uvádění přípravků na ochranu rostlin na trh [1], a zejména na čl. 8 odst. 2 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že Komise má zahájit pracovní program postupného posuzování účinných látek, které byly uvedeny na trh do dvou let od oznámení směrnice 91/414/EHS;
vzhledem k tomu, že s ohledem na vysoký počet účinných látek, které byly na trhu k tomuto datu, byl již proveden výběr, přičemž byly vyváženým způsobem zohledněny takové aspekty, jako jsou zdravotní ohledy a/nebo hlediska dopadu na životní prostředí, možnost výskytu reziduí v ošetřených produktech, význam přípravků obsahujících tyto látky pro zemědělství, každý zjevný nedostatek údajů (nebo naopak existence úplné aktualizované dokumentace) a každá podobnost chemických a/nebo biologických vlastností;
vzhledem k tomu, že by měly být stanoveny vzájemné vztahy mezi producenty, členskými státy a Komisí a povinnosti každé z těchto stran při provádění programu;
vzhledem k tomu, že musí být stanoven postup oznámení, prostřednictvím kterého by zúčastnění producenti měli právo informovat Komisi o svém zájmu na zařazení účinné látky do přílohy I směrnice a závazně prohlásit, že předloží všechny potřebné informace pro řádné hodnocení účinné látky se zřetelem na kritéria pro zařazení stanovená v článku 5 směrnice 91/414/EHS a pro rozhodnutí o ní;
vzhledem k tomu, že je nezbytné definovat povinnosti oznamovatelů, pokud jde o formát, lhůty a orgány, kterým mají být informace předloženy; že musí být definovány správní důsledky nesplnění těchto povinností;
vzhledem k tomu, že technické nebo vědecké informace o možných nebezpečných následcích účinné látky nebo jejích reziduí předložené v příslušné lhůtě kteroukoliv jinou zúčastněnou stranou by rovněž měly být při tomto hodnocení vzaty v úvahu;
vzhledem k tomu, že hodnotící studie by měly být rozeslány příslušným orgánům členských států; že by tedy měl být pro každou účinnou látku jmenován členský stát zpravodaj, který by posoudil a zhodnotil předložené informace v úzké spolupráci s odborníky jiných členských států a předložil Komisi výsledky posouzení a doporučení, jaké rozhodnutí má být učiněno ve věci dotyčné účinné látky;
vzhledem k tomu, že postupy stanovené v tomto nařízení by se neměly dotknout postupů, které mají být učiněny v rámci jiných právních předpisů Společenství;
vzhledem k tomu, že nemá-li dojít k duplicitě v činnosti, a zejména pokusů na obratlovcích, musí být dána zvláštní ustanovení, která by nabádala producenty k předložení společné dokumentace;
vzhledem k tomu, že postupy podle tohoto nařízení nesmí bránit ověřováním a zákazům stanoveným podle směrnice Rady 79/117/EHS [2], naposledy pozměněné směrnicí Komise 91/188/EHS [3], v případech, kdy Komise obdrží informace, že by mohly být splněny podmínky pro zákaz podle směrnice 79/117/EHS; že v okamžiku přijetí tohoto nařízení se zkoumají takové informace týkající se látek atrazin a kvintozen;
vzhledem k tomu, že v tomto okamžiku musí být přijata procesní a správní opatření, aby bylo zajištěno, že hodnocení účinných látek může skutečně začít dnem provedení směrnice 91/414/EHS;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Stálého rostlinolékařského výboru,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Tímto nařízením se stanoví prováděcí pravidla pro první etapu pracovního programu podle čl. 8 odst. 2 směrnice 91/414/EHS, dále jen "směrnice". První etapa se týká hodnocení látek uvedených v příloze I tohoto nařízení s ohledem na jejich případné zařazení do přílohy I směrnice. Ustanovení čl. 6 odst. 2 a 3 a čl. 6 odst. 4 druhého pododstavce směrnice se nevztahují na látky uvedené v příloze I tohoto nařízení, dokud nebyly pro tyto látky dokončeny postupy uvedené v tomto nařízení.
2. Toto nařízení se použije, aniž jsou dotčena
a) posouzení provedená členskými státy, a zejména posouzení s cílem obnovit povolení podle čl. 4. odst. 4 směrnice;
b) posouzení provedená Komisí podle čl. 5 odst. 5 směrnice;
c) posouzení provedená podle směrnice 79/117/EHS.
Článek 2
1. Pro účely tohoto nařízení se pro výrazy "přípravky na ochranu rostlin", "látky", "účinné látky", "přípravky" a "povolení přípravků na ochranu rostlin" použijí definice stanovené v článku 2 uvedené směrnice.
2. Pro účely tohoto nařízení se použijí rovněž následující definice:
a) "producenty"
- se v případě účinných látek vyrobených ve Společenství rozumějí výrobce nebo osoba usazená ve Společenství a určená výrobcem jako jeho výhradní zástupce,
- se v případě účinných látek vyrobených mimo Společenství osoba usazená ve Společenství a určená výrobcem jako jeho výhradní zástupce nebo v případě, že taková osoba nebyla určena, dovozce (dovozci) účinné látky, ať již samotné nebo v přípravku, do Společenství;
b) "výborem" se rozumí Stálý rostlinolékařský výbor podle článku 19 směrnice.
Článek 3
Členské státy určí orgán pro koordinaci spolupráce s producenty, ostatními členskými státy a s Komisí a obecně pro provádění pracovního programu podle čl. 8 odst.
2 směrnice. Členské státy sdělí Komisi jméno určeného orgánu.
Článek 4
1. Producent, který si přeje zařadit účinnou látku uvedenou v příloze I tohoto nařízení, nebo jakoukoliv její sůl, ester nebo amin do přílohy I směrnice, oznámí toto přání Komisi do šesti měsíců ode dne vstupu tohoto nařízení v platnost.
Aniž je dotčen předchozí pododstavec, jsou producenti účinné látky uvedené v příloze I také povinni ve stejné lhůtě informovat Komisi o tom, že upouštějí od jejího zařazení do přílohy I směrnice.
2. Oznámení musí být adresováno Komisi, DG VI, rue de la Loi 200, B-1049 Brusel, podle vzoru oznámení uvedeného v příloze II tohoto nařízení, musí být úplné a musí obsahovat závazné prohlášení podle bodu 5 vzoru oznámení.
3. Producent, který včas neoznámil dotyčnou účinnou látku podle odstavce 1, se může účastnit programu podle článku I pouze společně s ostatními oznamovateli, dotyčné účinné látky, nebo v případě podle odstavce 4 může pomáhat členskému státu oznamovateli se souhlasem původních oznamovatelů.
4. Komise prostřednictvím výboru uvědomí členské státy, jestliže pro danou účinnou látku nebylo žádným producentem podáno oznámení podle odstavce 2.
Členské státy mohou projevit svůj zájem na zařazení účinné látky do přílohy I směrnice prostřednictvím vzoru oznámení uvedeného v příloze II tohoto nařízení.
Oznámení musí být zasláno Komisi co nejrychleji a nejpozději do šesti měsíců od okamžiku, kdy byly členské státy Komisí informovány.
Členský stát, který předložil oznámení, přebírá povinnosti producent podle článků 5 až 8 tohoto nařízení.
5. Jestliže do uzavření výše uvedeného postupu žádný producent ani členský stát neoznámil zájem zařadit danou účinnou látku do přílohy I směrnice, může být v souladu s čl. 8 odst. 2 posledním pododstavcem směrnice rozhodnuto tuto účinnou látku nezařadit.
Článek 5
1. Komise s výborem posoudí oznámení podle čl. 4 odst. 2 a 4.
2. Po posouzení podle odstavce 1 se postupem podle článku 19 směrnice rozhodne formou nařízení o:
a) seznamu účinných látek přijatých k hodnocení s ohledem na jejich možné zařazení do přílohy I směrnice;
b) jmenování členského státu zpravodaje pro každou účinnou látku zařazenou do seznamu podle písmena a).
V seznamu podle odst. 2 písm. a) mohou být zařazeny do společné skupiny látky s podobnou strukturou nebo chemickými vlastnostmi; jestliže byla účinná látka oznámena s různými složeními, která by mohla vést k různým toxikologickým vlastnostem nebo by mohla mít za následek různé účinky na životní prostředí, může být uvedena samostatně.
4. V nařízení podle odstavce 2 budou pro každou látku přijatou k posouzení uvedeny:
- jména všech producentů, kteří předložili oznámení podle čl. 2 odst. 1, případně členské státy, které předložily oznámení podle čl. 4 odst. 4,
- jméno členského státu jmenovaného členským státem zpravodajem,
- lhůta pro předložení dokumentace podle článku 6 tohoto nařízení členskému státu zpravodaji; zpravidla je stanovena lhůta 12 měsíců pro sestavení dokumentů a na to, aby zúčastněné strany předložily technické nebo vědecké informace týkající se možných nebezpečných následků látky nebo jejích reziduí na zdraví lidí a/nebo zvířat a/nebo na životní prostředí.
5. Jestliže během opětovného posuzování podle článků 6, 7 a 8 tohoto nařízení vyjde najevo nerovnováha mezi povinnostmi členských států zpravodajů, může být postupem podle článku 19 směrnice rozhodnuto, že pro určitou látku bude jmenován jiný členský stát zpravodaj.
Článek 6
1. Ve lhůtě podle čl. 5 odst. 4 třetí odrážky musí oznamovatelé vymezení v nařízení podle výše uvedeného článku jednotlivě nebo společně zaslat určenému úřadu členského státu zpravodaje pro každou účinnou látku
a) souhrnnou dokumentaci podle odstavce 2 a
b) úplnou dokumentaci podle odstavce 3.
Tyto informace zašlou také odborníkům podle čl. 7 odst. 2 a na požádání příslušnému orgánu podle článku 3 v každém členském státě.
5 odst. 4 uvedeno více oznámení týkajících se jedné látky, podniknou dotyční oznamovatelé všechny vhodné kroky, aby předložili společně dokumentaci podle prvního pododstavce.
Jestliže dokumentace nebude předložena všemi dotyčnými předkladateli, musí být uvedeno, jaké úsilí bylo vyvinuto a důvody proč se určití producenti nezapojili.
2. Souhrnná dokumentace musí obsahovat:
a) opis oznámení; v případě, že byla podána společná žádost více producenty, opis oznámení předložených podle článku 4 a jméno osoby, která byla určená dotyčnými producenty odpovědnou za společnou dokumentaci a její zpracování podle tohoto nařízení;
b) doporučené podmínky pro použití účinné látky, které mají být vzaty v úvahu v souvislosti s jejím zařazením do přílohy I směrnice;
c) pro každý bod přílohy II směrnice dostupné souhrny a výsledky pokusů, jméno osoby nebo instituce, která pokusy provedla; tytéž informace pro každý bod přílohy III směrnice, důležité pro posouzení kritérií podle článku 5 směrnice, a pro jeden nebo více přípravků, které jsou typické pro podmínky použití podle písmene b);
d) pokud informace k určitým bodům podle písmene c) nejsou dostupné
- buď, v souladu s úvodními ustanoveními přílohy II a přílohy III směrnice, technické nebo vědecké důvody dokazují, že tyto informace nejsou pro posouzení účinné látky podle kritérií uvedených v článku 5 směrnice nezbytné,
- nebo závazné prohlášení producenta nebo výrobců předkládajících dokumentaci, že chybějící informace zašlou později; musí být předložen podrobný harmonogram a dokumenty, které dokládají, že závazné prohlášení může být dodrženo.
3. Úplná dokumentace musí obsahovat protokoly a úplné zprávy o studiích týkající se všech informací podle odst. 2 písm. c).
4. Jestliže není pro danou účinnou látku dokumentace podle odstavce 1 předložena ve lhůtě stanovené v čl. 5 odst. 4 nebo jestliže zaslaná dokumentace zjevně nevyhovuje požadavkům stanoveným v odstavcích 2 a 3 tohoto článku, informuje členský stát zpravodaj Komisi a uvede odůvodnění oznamovatelů.
5. Na základě zprávy členského státu zpravodaje uvedeného v odstavci 4 předloží Komise výboru návrh rozhodnutí nezařadit v souladu s čl. 8 odst. 2 posledním pododstavcem směrnice účinnou látku do přílohy I, pokud
- nebyla poskytnuta nová lhůta pro předložení dokumentace splňujícího požadavky odstavců 2 a 3; nová lhůta bude poskytnuta pouze tehdy, je-li prokázáno, že prodlení bylo způsobeno snahou předložit společně dokumentaci nebo v případě vyšší moci,
- členský stát neinformuje Komisi o svém přání zařadit dotyčné účinné látky do přílohy I směrnice a o své připravenosti zajistit sestavení dokumentace podle odstavce 1 tohoto článku a splnit povinnosti oznamovatele podle článků 7 a 8 tohoto nařízení.
Článek 7
1. Pro každou účinnou látku, pro niž byl jmenován zpravodajem, členský stát:
a) posoudí dokumentaci podle čl. 6 odst. 2 a 3 v pořadí, v jakém ji obdržel od dotyčného oznamovatele nebo dotyčných oznamovatelů, a posoudí také veškeré informace podle čl. 5 odst. 4 třetí odrážky a veškeré ostatní dostupné informace; jestliže je pro jednu účinnou látku předloženo více dokumentací, je pro pořadí jejich posouzení rozhodující poslední předložená dokumentace;
b) ihned po posouzení dokumentace zajistí, aby oznamovatelé předložili aktualizovanou souhrnnou dokumentaci ostatním členským státům a Komisi;
c) zašle Komisi co nejdříve, nejpozději do 12 měsíců od obdržení dokumentace podle čl. 6 odst. 2 a 3, zprávu o svém hodnocení dokumentace včetně doporučení:
- zařadit účinnou látku do přílohy I směrnice, přičemž stanoví podmínky pro její zařazení, nebo
- stáhnout účinnou látku z trhu nebo
- dočasně stáhnout účinnou látku z trhu s možností znovu zvážit zařazení účinné látky do přílohy I po předložení výsledků dodatečných pokusů nebo po předložení dodatečných informací vymezených ve zprávě nebo
- odložit rozhodnutí o zařazení dokud nebudou předloženy výsledky dodatečných pokusů nebo informace vymezené ve zprávě.
Po zahájení posouzení podle odst. 1 písm. a) může členský stát zpravodaj žádat oznamovatele, aby dokumentaci vylepšili nebo doplnili.
Kromě toho členský stát zpravodaj v průběhu tohoto posouzení povede s odborníky z jiných členských států, které přijala Komise na návrh dotyčných členských států, konzultace ve věci celé dokumentace nebo jejích určitých částí.
3. Po obdržení souhrnné dokumentace a zprávy podle odstavce 1 předloží Komise tuto dokumentaci a zprávu Stálému rostlinolékařskému výboru k posouzení.
Aniž jsou dotčeny případné návrhy na změnu přílohy směrnice 79/117/EHS, předloží po posouzení Komise výboru buď návrh rozhodnutí, kterým se zařadí účinná látka do přílohy I směrnice, přičemž případně stanoví podmínky pro toto zařazení, nebo návrh rozhodnutí podle čl. 8 odst. 2 posledního pododstavce směrnice, kterým nezařadí účinnou látku do přílohy I směrnice.
4. Jestliže je však po posouzení podle odstavce 3 požadováno předložení výsledků určitých dodatečných pokusů nebo předložení dodatečných informací, Komise určí
- lhůtu, ve které musí být dotyčné výsledky nebo informace předloženy členskému státu zpravodaji a odborníkům určeným podle odstavce 2,
- lhůtu, ve které musí dotyční oznamovatelé sdělit členskému státu zpravodaji a Komisi svá závazná prohlášení, že předloží požadované výsledky nebo informace ve lhůtě stanovené podle první odrážky.
5. Komise v souladu s čl. 8 odst. 2 posledním pododstavcem předloží výboru návrh rozhodnutí nezařadit účinnou látku do přílohy I směrnice, jestliže
- dotyční oznamovatelé nesdělili svoje závazné prohlášení, že předloží požadované výsledky ve lhůtě podle druhé odst. 4 druhé odrážky,
- členský stát zpravodaj informoval Komisi o tom, že výsledky podle odst. 4 první odrážky nebyly ve stanovené lhůtě předloženy.
Článek 8
1. Po obdržení výsledků dodatečných pokusů nebo po obdržení dodatečných informací musí členský stát zpravodaj
a) provést jejich posouzení společně s výsledky z již předložené dokumentace týkající se dotyčné látky;
b) ihned po tomto posouzení zajistit, aby souhrn dodatečných pokusů a výsledky těchto pokusů nebo dodatečné informace byly oznamovatelem zaslány ostatním členským státům a Komisi;
c) sdělit co nejdříve, nejpozději však do devíti měsíců od obdržení výsledků nebo informací svoje hodnocení celé dokumentace včetně doporučení
- zařadit účinnou látku do přílohy I, přičemž uvede podmínky pro toto zařazení, nebo
- jestliže je látka zařazena do přílohy I, trvat na podmínkách nebo podmínky pro zařazení změnit, nebo
- stáhnout účinnou látku z trhu, nebo
- dočasně stáhnout účinnou látku z trhu s možností znovu zvážit zařazení účinné látky do přílohy I po předložení výsledků určitých dodatečných pokusů nebo informací, aby byly vyjasněny jakékoliv nevyřešené otázky vyplývající z dodatečných pokusů informací a předložené v souladu s čl. 7 odst. 4,
- v případě, že výsledky dodatečných pokusů nebo informace neumožňují učinit konečné závěry, odložit rozhodnutí o zařazení dokud nebudou předloženy a zbaveny jakýchkoliv nejasností výsledky dalších určitých pokusů předložených v souladu s čl. 7 odst. 4,
2. Postup podle čl. 7 odst. 2 se použije k posouzení podle odst. 1 písm. a) tohoto článku.
3. Po obdržení souhrnu a zprávy podle odstavce 1 je Komise předloží výboru, aby je posoudil se zřetelem na již provedená posouzení provedená podle čl. 7 odst. 3 prvního pododstavce.
Po tomto posouzení, aniž jsou dotčeny případné návrhy na změnu přílohy směrnice 79/117/EHS, předloží Komise výboru buď návrh rozhodnutí, kterým se zařadí účinná látka do přílohy I směrnice, přičemž případně stanoví podmínky pro toto zařazení, nebo návrh rozhodnutí podle čl. 8 odst.
2 posledního pododstavce směrnice, jímž nezařadí účinnou látku do přílohy I směrnice. V případě účinné látky již zařazené do výše uvedené přílohy mohou být návrhem rozhodnutí změněny podmínky upravující zařazení.
4. Jestliže se po posouzení provedeném výborem podle odst. 3 prvního pododstavce ukáží jako nezbytné výsledky dalších zkoušek, použijí se čl. 7 odst. 4 a 5 a čl. 8 odst. 1. V takových případech Komise sdělí dotyčným oznamovatelům podrobné důvody požadavku na dodatečné pokusy.
Článek 9
Jestliže Komise předloží v souvislosti s látkou uvedenou v příloze I návrh na úplný zákaz podle směrnice 79/117/EHS, pozastaví se běh lhůt podle tohoto nařízení do doby, než bude učiněno rozhodnutí o tomto návrhu.
Jestliže Rada rozhodne o úplném zákazu látky uvedené v příloze směrnice 79/117/EHS, bude postup podle tohoto nařízení ukončen.
Článek 10
Toto nařízení vstupuje v platnost 1. února 1993.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
ze dne 14. prosince 1992, kterým se mění nařízení Komise (EHS) č. 27/85, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení (EHS) č. 2262/84, kterým se stanoví zvláštní opatření v odvětví olivového oleje
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2262/84 ze dne 17. července 1984, kterým se stanoví zvláštní opatření v odvětví olivového oleje [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
593/92 [2], a zejména na článek 5 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že podle čl. 1 odst.
3 nařízení (EHS) č. 2262/84 se Komise může účastnit jednání vedení agentury; že je třeba stanovit pravidla pro takovou účast na jednáních čtyř agentur;
4 nařízení (EHS) č. 2262/84 členské státy přijmou opatření na základě zjištění agentury a v pravidelných intervalech budou sdělovat podrobné údaje o přijatých opatřeních a uložených sankcích podle zjištění agentury; že je třeba určit intervaly takových sdělení a stanovit jejich obsah;
vzhledem k tomu, že dosavadní zkušenosti ukázaly, že v čl. 6 odst. 2 nařízení Komise (EHS) č. 27/85 [3], naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 2427/86 [4], byla stanovena příliš krátká lhůta, v níž by Komise měla rozhodnout o částce odpovídající skutečným výdajům agentury; že tuto lhůtu je třeba prodloužit;
vzhledem k tomu, že kontrola řádného provádění právních předpisů Společenství předpokládá, že budou přijata opatření pro zaručení jakosti olivového oleje; že je proto třeba umožnit agenturám odebírat vzorky olivového oleje skladovaného hospodářskými subjekty, kterých se kontroly týkají;
vzhledem k tomu, že je třeba stanovit pracovní harmonogram agentury;
vzhledem k tomu, že je třeba stanovit oblasti, v nichž musí mít pracovníci pověření prováděním kontrolní činnosti potřebnou odbornou kvalifikaci;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro oleje a tuky,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (EHS) č. 27/85 se mění takto:
1. V článku 2 se odstavce 3 a 4 nahrazují tímto:
"3. Počet stálých pracovníků agentury, jejich kvalifikace, vzdělání, odborná zkušenost a prostředky, které budou mít k dispozici, a rovněž způsob organizace činnosti agentury, by měly umožňovat plnění úkolů stanovených v čl. 1 odst. 2 nařízení (EHS) č. 2262/84.
Zejména pracovníci pověření prováděním kontrolní činnosti musí mít potřebné technické znalosti a odborné zkušenosti pro provádění kontrol uvedených v nařízení Rady (EHS) č. 3089/78 [5] a (EHS) č. 2261/84 [6] a v nařízení Komise (EHS) č. 3061/84 [7] a (EHS) č. 2677/85 [8], zejména pokud jde o hodnocení agronomických informací, provádění technických kontrol v lisovnách a prověřování skladových výkazů a účetnictví.
Za účelem plnění povinností stanovených v nařízení (EHS) č. 2262/84 jsou pracovníkům uděleny členským státem odpovídající pravomoci pro získávání jakýchkoli informací nebo důkazů a provádění nezbytných kontrol u producentů, organizací producentů a jejich sdruženích, jakož i v uznaných lisovnách, a zejména:
a) oprávnění kontrolovat obchodní knihy a jinou pracovní dokumentaci;
b) oprávnění pořizovat kopie nebo výpisy z podnikového účetnictví;
c) právo požadovat ústní informace na místě;
d) právo vstupovat na území hospodářského subjektu nebo na pozemky, které jsou předmětem kontroly;
e) oprávnění k odběru vzorků olivového oleje, skladovaného fyzickými nebo právnickými osobami, které jsou předmětem kontroly.
Členské státy přijmou veškerá nezbytná opatření k zajištění ochrany práv fyzických nebo právnických osob, které jsou předmětem kontroly, v souladu s vnitrostátními právními předpisy.
Členské státy musí uznávat zjištění úředníků agentury jako závazná podle jejich vnitrostátního práva."
2. Článek 3 se mění takto:
a) Odstavce 1 a 2 se nahrazují tímto:
"1. Pro každý hospodářský rok, počínaje rokem 1985/86, navrhne agentura pracovní harmonogram a rozpočet.
Aniž jsou dotčeny podmínky stanovené v platné právní úpravě Společenství, pracovní harmonogram se navrhne s ohledem na reprezentativnost hospodářských subjektů, na které se vztahuje kontrola.
Prioritní však budou oblasti činnosti nebo regiony, u kterých existuje nejvyšší riziko nesrovnalostí.
2. Pracovní harmonogram musí zahrnovat:
a) plán pro využití údajů z informačních databází uvedených v článku 16 nařízení (EHS) č. 2261/84; tyto údaje obsahují také informace získané z registru pěstitelů oliv;
b) program kontrolních činností, jež agentura zamýšlí provést;
c) harmonogram činností, které má agentura vykonat v zájmu stanovení výnosů oliv a olivového oleje;
d) popis šetření, které má být prováděno, pokud jde o účel, k němuž je použit olivový olej, olivový olej z pokrutin a jejich vedlejších produktů, a pokud jde o původ dováženého olivového oleje a olivového oleje z pokrutin;
e) seznam všech dalších činností, které mají být prováděny na žádost členského státu nebo Komise podle čl. 1 odst. 2 druhého pododstavce nařízení (EHS) č. 2262/84;
f) podrobné údaje o odborné přípravě, kterou agentura zamýšlí umožnit svým pracovníkům;
g) seznam úředníků odpovědných za styk s Komisí.
Pro každou oblast činnosti uvedenou v pracovním programu musí agentura uvést také odhadovaný počet člověkodnů potřebných s ohledem na jednotlivé oblasti činností v pracovním harmonogramu".
b) V odstavci 3 jsou body 8 a 9 nahrazeny tímto:
"8. příspěvek Společenství podle čl. 1 odst. 5 nařízení (EHS) č. 2262/84;
9. příjmy podle čl. 1 odst. 5 nařízení (EHS) č. 2262/84".
3. Článek 4 se mění takto:
a) V odst. 1 se druhý pododstavec nahrazuje tímto:
"Komise může požádat do 30 dnů, aniž je tím dotčena odpovědnost dotyčného členského státu, aby tento stát provedl v rozpočtu a pracovním harmonogramu některé úpravy, které jsou podle názoru Komise přiměřené."
b) V odst. 3 je druhý pododstavec nahrazen následujícím textem:
"Pokud však nastane mimořádná situace, při které nebezpečí podvodu vážně ohrožuje řádné provádění předpisů Společenství v oblasti olivového oleje, agentura o tom uvědomí dotyčný členský stát a Komisi.
V takovém případě agentura může upravit svůj pracovní harmonogram a plán kontrolní činnosti po získání souhlasu dotyčného členského státu.
Tento členský stát o tom neprodleně uvědomí Komisi."
4. Článek 5 se mění takto:
a) Odstavce 2 a 3 se nahrazují tímto:
"2. Nejpozději do 30 dnů po skončení každého čtvrtletí musí agentura předložit členskému státu a Komisi souhrnnou zprávu činnostech provedených agenturou, jakož i zprávu o finanční situaci, stavu pokladních prostředků a uskutečněných výdajích, rozčleněných podle jednotlivých kapitol rozpočtu, jakož i seznam porušení předpisů zjištěných při kontrolách provedených během čtvrtletí, na základě kterých lze uložit správní a trestní sankce.
3. Zástupci Komise, dotyčného členského státu a agentury se scházejí alespoň jednou za čtvrt roku, aby zhodnotili činnost vykonanou agenturou a činnost, kterou agentura zamýšlí vykonat v dalším období, dopady takové činnosti a všeobecné fungování agentury".
b) Vkládá se odstavec 4, který zní:
"4. V zájmu zabezpečení zastoupení Komise v řídícím orgánu agentury v souladu s čl. 1 odst. 3 nařízení (EHS) č. 2262/84 informuje agentura dálnopisem nebo faxem Komisi nejméně šest dní před každou schůzí svých poradních nebo řídících orgánů o datu konání, důležité agendě a o dokumentech, které budou projednávány."
5. V článku 6 se odst. 2 nahrazuje tímto:
"2. Nejpozději do tří měsíců od uvedeného data Komise rozhodne o částce odpovídající skutečným výdajům agentury, kterou poskytne producentskému členskému státu za daný rok.
Tato částka, snížená o platby záloh podle odstavce 4, se vyplatí, jakmile bude stanoveno, že agentura vykonala činnost, která jí byla svěřena."
6. Článek 7 se nahrazuje tímto:
"Článek 7
Podle čl. 1 odst. 4 nařízení (EHS) č. 2262/84 členské státy sdělují Komisi do 30 dnů po skončení každého čtvrtletí:
- seznam porušení předpisů zjištěných při kontrolách provedených během předchozího čtvrtletí, na základě kterých lze uložit správní a trestní sankce, s upřesněním povahy a závažnosti těchto porušení,
- rozhodnutí o správních nebo trestních sankcích nebo o zastavení vyšetřování přijaté příslušnými orgány členského státu na základě seznamu agentury, na který odkazuje předchozí odrážka, s upřesněním povahy, závažnosti a dopadu sankcí u každého rozhodnutí, jejich případnou výši, popřípadě opakovanost porušení, jakož i fyzické nebo právnické osoby, kterým byly sankce uloženy, a příslušný orgán, který sankce uložil."
7. Článek 8 a čl. 9 druhý pododstavec se zrušují.
8. Článek 9 první pododstavec se označuje jako článek 8.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
ze dne 15. prosince 1992 o stanovení množství zemědělských produktů, která se mají vzít v úvahu při výpočtu náhrad v případě vývozu zboží uvedeného v nařízení Rady (EHS) č. 3035/80
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 804/68 ze dne 27. června 1968 o společné organizaci trhu s mlékem a mléčnými výrobky [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 2071/92 [2], a zejména na čl. 17 odst. 4 uvedeného nařízení, a na odpovídající ustanovení ostatních nařízení o společné organizaci trhů se zemědělskými produkty uvedenými v článku 1 nařízení Rady (EHS) č. 3035/80 ze dne 11. listopadu 1980, kterým se stanoví obecná pravidla pro poskytování vývozních náhrad pro některé zemědělské produkty vyvážené ve formě zboží, na něž se nevztahuje příloha II Smlouvy, a kritéria pro stanovení výše těchto náhrad [3], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 3381/90 [4],
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č. 3035/80 stanoví, že náhrady jsou poskytovány při vývozu některých zemědělských produktů používaných pro výrobu některého zboží, na něž se nevztahuje příloha II Smlouvy; že, pokud jde o vývoz zboží vyjmenovaného v příloze B výše uvedeného nařízení, článek 3 uvedeného nařízení stanoví, že náhradu lze poskytnout pro množství zemědělského produktu používaného pro výrobu vyváženého zboží;
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č. 3035/80 bylo přijato při uplatňování některých nařízení Rady o společné organizaci trhu, včetně zejména nařízení (EHS) č.
804/68; že podle čl. 17 odst.
1 výše uvedeného nařízení (EHS) č. 804/68 a odpovídajících článků ostatních základních nařízení může být rozdíl mezi cenami dotyčných zemědělských produktů ve Společenství a na světovém trhu pokryt náhradou v rozsahu nezbytném k tomu, aby byl umožněn vývoz dotyčných produktů ve formě některého zboží, na něž se nevztahuje příloha II Smlouvy;
vzhledem k tomu, že v důsledku toho musí být použité zemědělské produkty, a zvláště zboží získané z těchto produktů,vyvezeny, aby pro ně mohla být poskytnuta náhrada; vzhledem k tomu, že jakoukoli výjimku z tohoto pravidla lze chápat pouze v omezujícím smyslu;
vzhledem k tomu, že ale během procesu výroby výše uvedeného zboží výrobci nevyhnutelně utrpí ztráty surovin, za které byly však zaplaceny ceny Společenství, zatímco výrobci usazení mimo Společenství utrpí ztráty, které jsou omezeny na ceny na světovém trhu;
vzhledem k tomu, že pojem skutečně použitých produktů pro výrobu vyváženého zboží byl předmětem rozdílných výkladů ze strany členských států; že Účetní dvůr ve své výroční zprávě [5] upozornil na jednotnou správu ztrát;
vzhledem k tomu, že je nutné stanovit společná pravidla pro stanovení pojmu skutečně použitého množství zemědělských produktů v procesu výroby vyváženého zboží;
vzhledem k tomu, že během procesu výroby některého zboží jsou získány vedlejší produkty, jejichž hodnota se jasně liší od hodnoty hlavního produktu; že zvláště mnoho z těchto vedlejších produktů lze použít pouze jako krmiva;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanovisky všech příslušných řídících výborů,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Pro účely čl. 8 odst. 1 nařízení (EHS) č. 3035/80:
1. Skutečně použitá množství zemědělských produktů ve smyslu čl. 3 odst. 2 nařízení (EHS) č. 3035/80 lze deklarovat odkazem na seznam evidovaný předem u příslušných orgánů členského státu výroby nebo vývozu.
2. Pro účely tohoto nařízení se:
a) "ztrátami" rozumějí množství produktů nebo zboží vzniklá dotyčným procesem výroby, od stadia, v němž jsou zemědělské produkty použity v nezměněném stavu, jiná než množství zboží vzniklá procesem výroby, která jsou skutečně vyvezena, jiná než zbytky uvedené v písmenu b) a než vedlejší produkty uvedené v písmenu c), a která nelze uvést na trh;
b) "zbytky" rozumějí produkty vzniklé dotyčným procesem výroby, jejichž složení se jasně liší od skutečně vyvezeného zboží, a které nelze uvést na trh;
c) "vedlejšími produkty" rozumějí produkty nebo zboží získané v průběhu dotyčného procesu výroby, které lze uvést na trh a jejichž složení nebo vlastnosti se liší od skutečně vyvezeného zboží.
3. Pro účely tohoto nařízení však:
a) produkty získané v průběhu dotyčného procesu výroby, jejichž složení se liší od skutečně vyvezeného zboží, prodané za cenu odpovídající pouze nákladům vynaloženým na jejich odstranění, nejsou považovány za produkty, které lze uvést na trh;
b) produkty nebo zboží vzniklé dotyčným procesem výroby, které lze postoupit proti zaplacení nebo nezaplacení pouze jako krmiva, jsou postaveny naroveň ztrátám uvedeným v bodu 2 písm. a).
4. Pro stanovení skutečně použitých množství zemědělských produktů se použijí tato pravidla:
a) každý zemědělský produkt použitý ve smyslu čl. 3 odst. 2 nařízení (EHS) č. 3035/80, mající nárok na náhradu, ale který se v obvyklém průběhu procesu výroby ztratí (například jako pára nebo kouř nebo přeměnou na nevyužitelný prach nebo popel), má nárok na uvedenou náhradu pro veškerá použitá množství;
b) každé množství zboží, které není skutečně vyvezeno, nemá nárok na náhrady pro skutečně použitá množství zemědělských produktů, aniž jsou dotčena ustanovení písmene c).
Pokud má toto zboží stejné složení jako zboží skutečně vyvezené, lze uplatnit poměrné snížení skutečně použitých množství zemědělských produktů pro výrobu vyvezeného zboží;
c) odchylně od písmene b) lze vzít v úvahu ztráty představující nejvýše 2 % hmotnostní, spojené s výrobou zboží.
Prahová hodnota 2 % se vypočítá jako poměr váhy sušiny všech použitých surovin po odpočtu množství uvedených v písmenu a) k váze sušiny skutečně vyvezeného zboží, nebo jakoukoli metodou výpočtu, která je vhodnější pro podmínky výroby zboží. Prahovou hodnotu 2 % lze nahradit vyšší prahovou hodnotou podle podmínek bodu 5;
d) v případě ztrát spojených s výrobou, které jsou vyšší než 2 % nebo než zvláštní prahová hodnota stanovená v souladu s bodem 5, přebytečná ztráta nemá nárok na náhrady pro skutečně použitá množství zemědělských produktů.
Příslušný orgán členského státu však může souhlasit s vyššími ztrátami, které jsou odůvodněné.
Členský stát sdělí Komisi případy, ve kterých se použije tento pododstavec;
e) skutečně použitá množství zemědělských produktů, která jsou přidána do zbytků odpovídajících definici v bodu 2 písm. b), jsou vzata v úvahu pro poskytnutí náhrady;
f) v případě získání vedlejších produktů je třeba stanovit skutečně použitá množství zemědělských produktů, která mají být přiřazena k vyváženému zboží a k vedlejším produktům;
g) pokud není možné stanovit přiřazení skutečně použitých zemědělských produktů k vyvezenému zboží a k vedlejším produktům (popřípadě pomocí analýzy), případ je sdělen Komisi ke stanovisku.
Komise sdělí své stanovisko všem členským státům pro účely harmonizovaného uplatňování.
5. Komise stanoví postupně v souladu s postupem stanoveným v článku 30 nařízení (EHS) č. 804/68 a odpovídajících ustanoveních ostatních nařízení o společné organizaci zemědělských trhů uvedených v článku 1 nařízení (EHS) č. 3035/80 vyšší zvláštní prahové hodnoty pro některé zboží na základě sdělení členských států a studií prováděných ve věci obvyklých ztrát, pokud jde o podobné postupy výroby zboží určeného pro trh Společenství.
Článek 2
1. Toto nařízení se použije na všechny vývozy, pro které se od 1. dubna 1993 předkládá prohlášení o skutečně použitých zemědělských produktech podle čl. 8 odst. 1 nařízení (EHS) č. 3035/80, jakož i na každé nové podání nebo obnovení předchozího prohlášení předložená od 1. dubna 1993.
Každé vývozní prohlášení předložené od 1. dubna 1994, odkazující na předchozí prohlášení o použitých zemědělských produktech, je pro účely provádění tohoto nařízení přijatelné, pouze pokud bylo předchozí prohlášení předloženo, obnoveno nebo potvrzeno od 1. dubna 1993.
2. Členské státy sdělí Komisi do 1. dubna 1993 opatření přijatá k provádění tohoto nařízení.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost sedmým dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 3637/92 ze dne 27. listopadu 1992 o systému rozdělování práv tranzitu (ekobodů) pro těžká nákladní vozidla s maximální přípustnou hmotností přes 7,5 tuny registrovaná ve členském státě, která projíždějí Rakouskem
RADA EVROPSKÉ EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 75 uvedené smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že bylo dosaženo dohody mezi Rakouskou republikou a Evropským hospodářským společenstvím o tranzitu zboží po silnici a železnici [3];
vzhledem k tomu, že podle článku 15 uvedené dohody má být sníženo znečišťování způsobované těžkými nákladními vozidly projíždějícími územím Rakouska, čehož má být dosaženo snížením celkové emise NOx těžkými nákladními vozidly s maximální přípustnou hmotností přes 7,5 tun o 60 % ve dvanáctileté lhůtě platnosti dohody, jmenovitě do konce roku 2003;
vzhledem k tomu, že celkové emise NOx budou odpovídat počtu bodů (ekobodů), který musí vozidla použít, má-li jim být povolen tranzit Rakouskem;
vzhledem k tomu, že dohoda stanoví, že příslušné rakouské orgány dají Společenství k dispozici uvedené ekobody, které Společenství rozdělí mezi členské státy v souladu s vlastními pravidly a postupy;
vzhledem k tomu, že je nezbytné stanovit pravidla pro přidělování a správu ekobodů, které jsou Společenství k dispozici;
vzhledem k tomu, že ekobody by měla členským státům dávat k dispozici Komise;
vzhledem k tomu, že 96,66 % dostupných ekobodů má být rozděleno členským státům podle dohodnutého klíče založeného na dopravních vztazích s Rakouskem pro rok 1991;
vzhledem k tomu, že členské státy by měly Komisi včas vrátit ekobody, které podle dostupných údajů pravděpodobně nebudou do konce daného roku využity;
vzhledem k tomu, že Komise by si měla zbývající a vrácené body ponechat jako rezervu k rozdělení mezi určité členské státy na základě objektivních kritérii na vyrovnání jejich nevýhod nejpozději jeden měsíc před koncem daného roku;
vzhledem k tomu, že při rozdělování této rezervy podle objektivních kritérii bude Komisi nápomocen výbor zřízený článkem 4 rozhodnutí Rady 92/577/EHS ze dne 27. listopadu 1992 o uzavření Dohody mezi Evropským hospodářským společenstvím a Rakouskou republikou o tranzitu zboží po silnici a železnici [4],
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Toto nařízení zřizuje systém rozdělování ekobodů, které jsou dány Společenství k dispozici na základě článku 15 dohody mezi Evropským hospodářským společenstvím a Rakouskou republikou o tranzitu zboží po silnici a železnici, mezi zúčastněné nákladní dopravce.
Článek 2
1. Počet ekobodů rovnající se 96,66 % z celkového počtu k dispozici se rozděluje mezi členské státy podle klíče k rozdělování uvedeného v příloze I.
2. Tyto ekobody jsou dány členským státům k dispozici každý rok ve dvou dílech, přičemž první díl před 1. říjnem předchozího roku a druhý před 1. březnem daného roku.
Článek 3
1. Příslušné orgány členských států rozdělí ekobody, které mají k dispozici, v souladu s článkem 2 mezi zúčastněné dopravce usazené na jejich území.
2. Nejpozději do 15. října každého roku vrátí příslušné orgány členských států Komisi všechny ekobody, které na základě dostupných údajů a odhadů dopravního provozu v posledním měsíci roku pravděpodobně nebudou před koncem roku využity.
Článek 4
1. Rezervu Společenství tvoří ekobody, které nejsou podle článku 2 rozděleny mezi členské státy, a ekobody vrácené Komisi podle článku 3.
2. Ekobody z rezervy Společenství Komise nejméně jeden měsíc před koncem roku přidělí členským státům postupem podle článku 5, přičemž zohlední způsob, jakým každý členský stát hospodařil s ekobody, které mu byly přiděleny, a objektivní potřeby nákladních dopravců každého členského státu, přičemž tyto potřeby lze určit zejména použitím těchto kritérii:
- zvláštní postavení Itálie a Řecka popsaného v příloze II,
- nevýhodné výchozí postavení,
- problémy s technickým zdokonalením vozového parku, pokud jde o emise NOx,
- zeměpisné podmínky,
- nepředpokládané události.
Článek 5
Komisi je nápomocen výbor zřízený článkem 4 rozhodnutí 92/577/EHS.
Zástupce Komise předloží výboru návrh na rozdělení ekobodů z rezervy Společenství.
Výbor zaujme stanovisko k návrhu ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci. Stanovisko se přijímá většinou stanovenou v čl.
148 odst. 2 Smlouvy pro přijímání rozhodnutí, která má Rady přijímat na návrh Komise.
Hlasům zástupců členských států je přidělena váha stanovená v uvedeném článku.
Předseda nehlasuje.
Komise přijme zamýšlené rozdělení, je-li v souladu se stanoviskem výboru.
Pokud však zamýšlené rozdělení není v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, předloží Komise Radě neprodleně návrh na rozdělení ekobodů z rezervy Společenství.
Rada se usnese kvalifikovanou většinou.
Pokud se Rada neusnese po uplynutí lhůty čtyř týdnů ode dne, kdy jí byl návrh předán, přijme navrhované rozdělení ekobodů Komise.
Článek 6
Toto nařízení vstupuje v platnost stejným dnem jako Dohoda mezi Evropským hospodářským společenstvím a Rakouskou republikou o tranzitu zboží po silnici a železnici.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (EHS) č. 3649/92 ze dne 17. prosince 1992 o zjednodušeném průvodním dokladu pro pohyb výrobků podléhajících spotřební dani, které byly propuštěny pro domácí spotřebu v odesílajícím členském státě, uvnitř Společenství
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 92/12/EHS ze dne 25. února 1992 o obecné úpravě, držení, pohybu a sledování výrobků podléhajících spotřební dani [1], a zejména na čl. 7 odst. 4 uvedené směrnice,
s ohledem na stanovisko Výboru pro spotřební daně,
vzhledem k tomu, že pro výrobky podléhající dani, které již byly propuštěny pro domácí spotřebu v některém členském státě, nesmí být volný pohyb omezen na území tohoto členského státu; že v případech, kdy jsou tyto výrobky určeny nebo poskytnuty k obchodnímu využití v jiném členském státě, musí být spotřební daň vybrána znovu podle předpisů členského státu určení, přičemž vzniká nárok na vrácení spotřební daně zaplacené v členském státě odeslání;
vzhledem k tomu, že pro umožnění daňové kontroly zmiňuje čl. 7 odst. 4 směrnice 92/12/EHS zjednodušený průvodní doklad, který by obsahoval základní údaje z průvodního dokladu uvedeného v čl. 18 odst. 1 zmíněné směrnice; vzhledem k tomu, že je nezbytné stanovit podobu a obsah tohoto dokladu;
vzhledem k tomu, že obchodníci by neměli být dále zatěžováni ve spojitosti s přepravními doklady, a mělo by proto být umožněno použít stávající obchodní doklady, splňují-li určité podmínky;
vzhledem k tomu, že je nezbytné předložit jedno vyhotovení průvodního dokladu ke vrácení spotřební daně zaplacené v odesílajícím členském státě;
vzhledem k tomu, že je nezbytné stanovit podrobnosti řízení a počet vyhotovení průvodního dokladu;
vzhledem k tomu, že je nezbytné upravit průvodní doklad pro pohyb zcela denaturovaného lihu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Mají-li výrobky podléhající spotřební dani, které byly propuštěny pro domácí spotřebu v některém členském státě, použity v jiném členském státu pro účely uvedené v článku 7 směrnice 92/12/EHS, musí osoba odpovědná za přepravu uvnitř Společenství vystavit zjednodušený průvodní doklad.
Při přepravě nebo odesílání mezi členskými státy musí být doklad přiložen a předložen při kontrole příslušným orgánům členských států.
Článek 2
1. Jako zjednodušený průvodní doklad lze použít vzor uvedený v příloze v souladu s vysvětlivkami uvedenými na prvním vyhotovení vzoru.
2. Jako zjednodušený průvodní doklad může však být použita i obchodní dokumentace, např. faktury, dodací listy, ložné listy atd., pokud obsahuje stejné údaje jako vzor uvedený v příloze a že povaha údaje je označena číslem odpovídajícím příslušnému číslu kolonky uvedeného vzoru. Jako doprovodný dokument lze použít vzor uvedený v příloze v souladu s vysvětlivkami uvedenými na originále vzoru.
Článek 3
Pokud je obchodní dokumentace uvedená v článku 2 použita jako zjednodušený průvodní doklad, musí být zřetelně označena takto:
"Zjednodušený průvodní doklad pro účely daňové kontroly (výrobky podléhající spotřební dani)"
Článek 4
Zjednodušený průvodní doklad se vystaví ve třech vyhotoveních.
První vyhotovení si ponechá dodavatel pro daňovou kontrolu.
Druhé vyhotovení doprovází zásilku a ponechá si je příjemce.
Třetí vyhotovení doprovází zásilku a příjemce je vrátí dodavateli s potvrzením o přijetí s odkazem na další daňový postup týkající se tohoto zboží v členském státě určení, pokud to dodavatel vyžaduje zejména pro účely vrácení daně.
Toto vyhotovení se přiloží k případné žádosti o vrácení daně podle čl.
22 odst. 3 směrnice 92/12/EHS.
Článek 5
Zjednodušený průvodní doklad se použije i při přepravě zcela denaturovaného lihu uvnitř Společenství pro obchodní účely podle čl. 27 odst. 1 písm. a) směrnice Rady 92/83/EHS [2].
Článek 6
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. ledna 1993.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (EHS) č. 3661/92 ze dne 18. prosince 1992, kterým se mění některé právní předpisy týkající se používání společné organizace trhu s hovězím a telecím masem v důsledku změny některých kódů kombinované nomenklatury
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 234/79 ze dne 5. února 1979 o postupu při přizpůsobování nomenklatury společného celního sazebníku používané pro zemědělské produkty [1], ve znění nařízení (EHS) č. 3209/89 [2], a zejména na čl. 2 odst. 2 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č.
2505/92 [3], kterým se mění přílohy I a II nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku [4], změnilo nomenklaturu v odvětví hovězího a telecího masa; že je proto nutné upravit nařízení Rady (EHS) č.
805/68 ze dne 27. června 1968 o společné organizaci trhu s hovězím a telecím masem [5], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 2066/92 [6], jakož i mnoho dalších právních předpisů z uvedeného odvětví;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro hovězí a telecí maso,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (EHS) č. 805/68 se mění takto:
1. Článek 1 se mění takto:
a) v odst. 1 písm. a):
- kódy KN 01029010 až 01029037 se nahrazují kódy KN 01029005 až 01029079;
b) v odst. 1 písm. b):
- kód KN 01021000 se nahrazuje kódem KN 010210,
- kód KN 16025090 se nahrazuje kódy KN 16025031 až 16025080;
c) v odstavci 2 se písmeno a) nahrazuje tímto:
"a) "skotem". živý domácí skot, jiný než plemenný kódů KN 01029005 až 01029079;".
2. V čl. 6 odst. 1 se první pododstavec nahrazuje tímto:
"Pokud jsou splněny podmínky podle odstavce 2, nákup intervenčními agenturami v jednom nebo ve více členských státech nebo v regionu členského státu jedné nebo více kategorií, jakostí nebo jakostních tříd, které mají být stanoveny, čerstvého nebo chlazeného masa kódu KN 02011000 a 02012020 až 02012050 původem ze Společenství, se může provádět nabídkovým řízením uspořádaným za účelem zajištění rozumné podpory trhu s ohledem na sezonní vývoj porážek skotu."
3. V čl. 10 odst. 2 se druhý pododstavec nahrazuje tímto:
"Nabídková cena s dodáním na hranice Společenství je stanovena s ohledem na nejreprezentativnější nákupní možnosti, pokud jde o jakost a množství, zjištěné během období, které se stanoví před určením základní dávky pro skot a pro čerstvé nebo chlazené maso podle přílohy oddílu a) kódů KN 02011000 a 02012020 až 02012050, přičemž se zejména zohlední:
a) stav nabídky a poptávky;
b) světové tržní ceny zmrazeného masa kategorie, která konkuruje čerstvému nebo chlazenému masu;
c) dosavadní zkušenosti."
4. Příloha se nahrazuje přílohou I tohoto nařízení.
Článek 2
Nařízení Komise (EHS) č. 586/77 ze dne 18. března 1977, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro uplatňování dávek v odvětví hovězího a telecího masa a kterým se mění nařízení Rady (EHS) č. 950/68 o společném celním sazebníku [7], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 3988/87 [8], se mění takto:
1. V článku 9 se odstavec 1 nahrazuje tímto:
"1. Pro účely uplatňování dávek se rozumí:
a) "jatečně upravenými těly skotu" ve smyslu kódů KN 02011000 a 02021000 celé tělo poraženého zvířete po jeho vykrvení, vykolení a stažení z kůže, s hlavou nebo bez ní, s nohami nebo bez nich a s ostatními droby nebo bez nich.
Pokud jsou jatečně upravená těla dodávaná bez hlav, musí být od nich hlava oddělena v místě hlavového (atloido-okcipitálního) kloubu.
Je-li jatečně upravené tělo dodáváno bez hlav, musí být hlava od něj oddělena v místě hlavového (atlanto-okcipitálního) kloubu. Je-li dodáváno bez noh, musí být nohy odděleny na úrovni karpo-metakarpálního nebo tarso-metatarsálního kloubu; jatečně upravená těla skotu zahrnují přední část se všemi kostmi jakož i žebra, krk, podplečí a plec s více než deseti páry žeber;
b) "půlkami jatečně upravených těl" se ve smyslu kódů KN 02011000 a 02021000 produkt získaný symetrickým rozdělením jatečně upraveného těla středem obratlů krčních, hřbetních, bederních (lumbálních) a křížových (sakrálních) a středem hrudní kosti a srůstem ischio-stydkých kostí; "půlky jatečně upravených těl" zahrnují jejich přední část se všemi kostmi, jakož i žebra, krk, podplečí a plec s více než deseti páry žeber;
c) "kompenzovanými čtvrtěmi" ve smyslu kódů KN 02012020 a 02022010 jsou části, jež jsou složeny:
- buď z předních čtvrtí zahrnujících všechny kosti, jakož i žebra, krk a podplečí a plec a dělené u desátého žebra a zadních čtvrtí zahrnujících všechny kosti, jakož i kýtu a zadní roštěnec se svíčkovou a dělené u třetího žebra,
- nebo z předních čtvrtí zahrnujících všechny kosti, jakož i žebra, krk a podplečí a plec a dělené u pátého žebra s připojeným celým bokem a hrudím, a zadních čtvrtí zahrnujících všechny kosti, jakož i kýtu a nízký roštěnec se svíčkovou a dělené u osmého žebra.
Přední a zadní čtvrti tvořící "kompenzované čtvrti" musejí být vyváženy současně a ve stejném počtu, celková hmotnost předních čtvrtí se musí rovnat celkové hmotnosti zadních čtvrtí; rozdíl mezi hmotnostmi těchto dvou částí zásilky je tolerován za podmínky, že tento rozdíl není větší než 5 % celkové hmotnosti těžší části (předních čtvrtí nebo zadních čtvrtí);
d) "neoddělenými předními čtvrtěmi" ve smyslu kódů KN 02012030 a 02022030 přední část jatečně upraveného těla zahrnující všechny kosti, jakož i krk a plec s nejméně čtyřmi a nejvíce deseti žebry (první čtyři žebra musí být vcelku, ostatní mohou být dělená) s bokem nebo bez něj;
e) "oddělenými předními čtvrtěmi" se ve smyslu kódů KN 02012030 a 02022030 přední část půlky jatečně upraveného těla zahrnující všechny kosti i krk, šíji, podplečí a plec s nejméně čtyřmi a nejvíce deseti žebry (první čtyři žebra musí být v celku, ostatní mohou být dělená) s bokem nebo bez něj;
f) "neoddělenými zadními čtvrtěmi" se ve smyslu kódů KN 02012050 a 02022050 zadní část jatečně upraveného těla zahrnující všechny kosti, jakož i kýtu a svíčkovou s nejméně třemi páry celých nebo dělených žeber s kolenem nebo bez něj a s bokem nebo bez něj;
g) "oddělenými zadními čtvrtěmi" se smyslu kódů KN 02012050 a 02022050 zadní část půlky jatečně upraveného těla zahrnující všechny kosti, jakož i kýtu a nízký roštěnec se svíčkovou, s nejméně třemi celými nebo dělenými žebry, s kolenem nebo bez něj a s bokem nebo bez něj;
h) "předními čtvrtěmi s částí boku nebo bez něj" ve smyslu kódu KN 02023050 hřbetní část přední čtvrti zahrnující horní část plece, získané z přední čtvrti s nejméně čtyřmi a nejvýše deseti žebry podélným přímým řezem přes místo, kde se první žebro spojuje s prvním hrudním obratlem k obrysu desátého žebra na bránici;
i) "hovězím hrudím" ve smyslu kódu KN 02023050 spodní část přední čtvrti zahrnující střed hrudí a špičku hrudí;
j) "jiné přípravky a konzervy z masa, drobů nebo krve obsahující tepelně neopracované hovězí maso nebo droby" ve smyslu kódů KN 16025010 a 16029061 výrobky, které nebyly tepelně upraveny nebo které byly podrobeny tepelné upraveně, která však není dostatečná k tomu, aby zaručila koagulaci proteinů masa v celém produktu, a které proto při krájení nejsilnější částí vykazuje na povrchu řezu stopy narůžovělé tekutiny."
2. Příloha I se nahrazuje přílohou II tohoto nařízení.
Článek 3
V článku 2 nařízení Komise (EHS) č. 1136/79 ze dne 8. června 1979, kterým se stanoví prováděcí pravidla k zvláštnímu režimu dovozu některých druhů zmrazeného hovězího masa určeného ke zpracování a kterým se zrušuje nařízení (EHS) č. 572/78 [9], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 817/89 [10], se odstavec 5 nahrazuje tímto:
"5. Pro účely čl. 14 odst. 1 písm. a) nařízení (EHS) č. 805/68 se "konzervami" rozumějí výrobky kódů KN 16025031 až 16025080, které obsahují nejméně 20 % hovězího masa kromě drobů a tuku, a jejichž maso a rosol představuje nejméně 85 % celkové čisté hmotnosti.
Výrobky, které byly zpracovány v maloobchodních nebo stravovacích zařízeních a jsou prodávány konečnému spotřebiteli, se však nepovažují za "konzervy"."
Článek 4
Nařízení Komise (EHS) č. 2377/80 ze dne 4. září 1980, kterým se stanoví zvláštní prováděcí pravidla k režimu dovozních a vývozních licencí v odvětví hovězího a telecího masa [11], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 815/91 [12], se mění takto:
1. Článek 2 se nahrazuje tímto:
"Článek 2
1. Pro každý dovoz do Společenství a každý vývoz ze Společenství se vyžaduje licence pro všechny produkty uvedené v čl. 1 odst. 1 písm. a) nařízení (EHS) č. 805/68 a pro všechny produkty kódů KN 16025031 až 16025080 a 16029069.
2. Pro každý vývoz ze Společenství se vyžaduje licence pro produkty kódu KN 010210."
2. V čl. 4 se písm. c) nahrazuje tímto:
"c) ostatní dovozní licence:
i) 30 dní pro produkty kódů KN 01029005 až 01029029 počínaje dnem jejich skutečného vydání,
ii) 90 dní pro ostatní produkty počínaje jejich vydáním ve smyslu čl. 21 odst. 1 nařízení (EHS) č. 3719/88."
3. V čl. 4a se odst. 1 nahrazuje tímto:
"1. Pro produkty kódů KN 01029005 až 01029029 uvádí kolonka 7 žádosti o dovozní licenci a licence samotná zemi odeslání.
Licence zavazuje k dovozu z této země."
4. V čl. 16 odst. 1 se bod ii) nahrazuje tímto:
"ii) pro produkty kódů KN 01029005 až 01029029 a s uvedením počtu kusů a zemí provenience, seznam dovozních licencí požadovaných od posledního sdělení."
5. V příloze I oddíl 1 se bod 3 nahrazuje přílohou III tohoto nařízení.
6. V příloze I se oddíl II nahrazuje přílohou IV tohoto nařízení.
7. Příloha III se nahrazuje přílohou V tohoto nařízení.
8. Příloha IV se nahrazuje přílohou VI tohoto nařízení.
Článek 5
Nařízení Komise (EHS) č. 2388/84 ze dne 14. srpna 1984 o zvláštních prováděcích pravidlech pro vývozní náhrady v případě některých konzerv z hovězího a telecího masa [13], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 3988/87 [14], se mění takto:
1. Článek 1 se nahrazuje tímto:
"Článek 1
Konzervy kódu KN 16025031 a 16025039, které splňují podmínky stanovené tímto nařízením a jsou vyváženy do třetích zemí, mají právo na poskytnutí zvláštní náhrady, pokud jsou vyrobeny v rámci režimu podle článku 4 nařízení (EHS) č. 565/80."
2. Článek 3 se nahrazuje tímto:
"Článek 3
Pokud jsou konzervy kódu KN 16025031 a 16025039, které splňují podmínky článku 2, dovezeny zpět na celní území Společenství a jsou propuštěny do volného oběhu podle nařízení Rady (EHS) č. 754/76, schválí příslušný orgán propuštění do volného oběhu pouze tehdy, pokud je bez ohledu na zaplacení dovozního cla dokázáno, že byla uhrazena částka poskytnuté vývozní náhrady.
Pokud příslušná částka nemůže být určena ke spokojenosti uvedených orgánů, měla by se rovnat nejvyšší náhradě uplatňované ke dni přijetí přihlášení příslušného zboží do volného oběhu."
Článek 6
Příloha I nařízení Komise (EHS) č. 588/86 ze dne 28. února 1986, kterým se stanoví zvláštní dávky pro obchod s hovězím a telecím masem, pokud jde o Portugalsko [15], se nahrazuje přílohou VII tohoto nařízení.
Článek 7
V článku 1 rozhodnutí Rady 82/530/EHS ze dne 19. července 1982, kterým Spojené království nabývá oprávnění povolit orgánům ostrova Man uplatnit režim zvláštních dovozních licencí pro skopové maso a hovězí a telecí maso [16], ve znění rozhodnutí 92/153/EHS [17], se odstavec 1 nahrazuje tímto:
"1. S cílem omezit dovozy může Spojené království oprávnit orgány ostrova Man, aby uplatnily režim zvláštních dovozních licencí pro produkty ze skopového masa a hovězího a telecího masa kódů KN 010210, 01029005 až 01029079, 0104, 0201, 0202, 0204, 02061095 a 02062991."
Článek 8
Oddíl 6 přílohy nařízení Komise (EHS) č. 3846/87 ze dne 17. prosince 1987, kterým se zavádí nomenklatura zemědělských produktů pro vývozní náhrady [18], naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 3297/92 [19], se nahrazuje přílohou VIII tohoto nařízení.
Článek 9
Nařízení Komise (EHS) č. 2342/92 ze dne 7. srpna 1992 o dovozech čistokrevného plemenného skotu ze třetích zemí a o poskytování vývozních náhrad pro tato zvířata [20], a kterým se zrušuje nařízení (EHS) č. 1544/79, se mění takto:
v článku 1 a v čl. 2 odst. 1 se kód KN 01021000 nahrazuje kódem KN 010210.
Článek 10
1. Přílohy I, II a III nařízení Komise (EHS) č. 1912/92 ze dne 10. července 1992, kterým se stanoví prováděcí pravidla k zvláštnímu režimu zásobování Kanárských ostrovů výrobky z hovězího a telecího masa [21], ve znění nařízení (EHS) č. 2660/92 [22], se nahrazují přílohou IX tohoto nařízení.
2. Přílohy I, II a III nařízení Komise (EHS) č. 1913/92 ze dne 10. července 1992, kterým se stanoví prováděcí pravidla k zvláštnímu režimu zásobování Azorských ostrovů a Madeiry výrobky z hovězího a telecího masa [23], ve znění nařízení (EHS) č. 2660/92, se nahrazují přílohou X tohoto nařízení.
3. Přílohy I a II nařízení Komise (EHS) č. 2254/92 ze dne 31. července 1992, kterým se stanoví prováděcí pravidla k režimu zásobování Kanárských ostrovů živým skotem [24], se nahrazují přílohou XI tohoto nařízení.
4. Přílohy I a II nařízení Komise (EHS) č. 2255/92 ze dne 31. července 1992, kterým se stanoví prováděcí pravidla k režimu zásobování Madeiry živým skotem [25], se nahrazují přílohou XII tohoto nařízení.
Článek 11
Přílohy I, II a III nařízení Komise (EHS) č. 2312/92 ze dne 31. července 1992, kterým se stanoví prováděcí pravidla k zvláštnímu režimu zásobování francouzských zámořských departementů živým skotem [26], se nahrazují přílohou XIII tohoto nařízení.
Článek 12
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. ledna 1993.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
ze dne 18. prosince 1992, kterým se mění nařízení (EHS) č. 1840/92 s ohledem na lhůty pro oznámení Komisi množství produktů, které jsou předmětem přípustných žádostí
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 525/92 ze dne 25. února 1992 o dočasném vyrovnání následků situace v Jugoslávii pro přepravu čerstvého ovoce a zeleniny z Řecka [1], a zejména na článek 4 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že článek 3 nařízení Komise (EHS) č.
1840/92 [2], kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení (EHS) 525/92, stanoví dvouměsíční lhůtu pro oznámení Komisi celkových množství produktů, které jsou předmětem přípustných žádostí, a že tato lhůta neumožňuje příslušným řeckým orgánům zajistit nezbytnou kontrolu, a proto musí být prodloužena;
vzhledem k tomu, že opatření podle tohoto nařízení jsou v souladu s názorem Řídicího výboru pro ovoce a zeleninu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V článku 3 nařízení (EHS) č. 1840/92 se slova "Nejpozději dva měsíce po …" nahrazují slovy "Nejpozději čtyři měsíce po …".
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
ze dne 21. prosince 1992, kterým se přizpůsobuje technickému pokroku nařízení Rady (EHS) č. 3821/85 o záznamovém zařízení v silniční dopravě
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 3821/85 o záznamovém zařízení v silniční dopravě [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 3572/90 [2], a zejména na články 17 a 18 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že je nezbytné zamezit všem možnostem podvodů při používání záznamového zařízení v silniční dopravě;
vzhledem k tomu, že je na základě zkušeností a s přihlédnutím k současnému stavu techniky možné chránit spojovací kabely mezi zařízením a vysílačem impulsů proti nedovoleným zásahům;
vzhledem k tomu, že je s ohledem na životnost stávajících záznamových zařízení třeba zavést tuto novou techniku do norem Společenství pro konstrukci a montáž elektronických záznamových zařízení;
vzhledem k tomu, že je nezbytné porušit plombu záznamového zařízení při montáži omezovače rychlosti do vozidla; že tento zásah je výše uvedeným nařízením povolen pouze v nouzovém případě; že je proto třeba uvedené nařízení odpovídajícím způsobem změnit;
vzhledem k tomu, že opatření uvedená v tomto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro přizpůsobení nařízení (EHS) č. 3821/85 technickému pokroku,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (EHS) č. 3821/85 se mění takto:
1. V článku 12 se doplňuje nový odstavec, který zní:
"5. Každá plomba smí být odstraněna pracovníky nebo dílnami schválenými příslušnými orgány podle odstavce 1 nebo za okolností popsaných v příloze I části V bodě 4."
2. V příloze I části V bodě 4 se doplňuje nové písmeno, které zní:
"g) všechny kryty přístrojů přizpůsobujících konstantu záznamového zařízení charakteristickému koeficientu vozidla."
Předposlední věta bodu 4 "V případě nutnosti lze odstranit plomby uvedené v písmenech b), c) a e)"
se nahrazuje tímto: "Plomby uvedené pod písmeny b), c) a e) smějí být odstraněny
- v případě nutnosti nebo
- aby bylo možno zabudovat, seřídit nebo opravit omezovač rychlosti nebo jiné zařízení přispívající k bezpečnosti silničního provozu,
za podmínky, že záznamové zařízení nadále spolehlivě a správně funguje a že bezprostředně po zabudování omezovače rychlosti nebo jiného zařízení přispívajícího k bezpečnosti silničního provozu nebo během sedmi dní v jiných případech je znovu zaplombováno schváleným pracovníkem nebo dílnou."
3. V příloze I části V se doplňuje nový bod, který zní:
"5. Kabely spojující záznamové zařízení s vysílačem impulsů musí být chráněny souvislým nerezovým ocelovým kabelovým pláštěm potaženým plastickou hmotou a s vrubovými konci."
Článek 2
Od 1. ledna 1994 členské státy neudělují EHS schválení typu pro žádný typ záznamového zařízení, který není v souladu s nařízením (EHS) č. 3821/85 ve znění tohoto nařízení.
Článek 3
Od 1. ledna 1996 musí být záznamové zařízení každého nového vozidla poprvé uvedeného do provozu v souladu s nařízením (EHS) č. 3821/85 ve znění tohoto nařízení.
Článek 4
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
ze dne 21. prosince 1992, kterým se mění kódy a popis některých produktů uvedených v nařízení Rady (EHS) č. 2358/71 o společné organizaci trhu s osivem
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 234/79 ze dne 5. února 1979 o postupu při přizpůsobování nomenklatury společného celního sazebníku používané pro zemědělské produkty [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 3209/89 [2], a zejména na čl. 2 odst. 1 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že příloha nařízení Rady (EHS) č. 2358/71 [3] naposledy pozměněného nařízením (EHS) č.
1740/91 [4] uvádí zejména množství druhů trav a luskovin, jejichž kódy KN byly změněny nařízením Komise (EHS) č. 2505/92 ze dne 14. července 1992, kterým se mění přílohy I a II nařízení Rady (EHS) č.
2658/87 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku [5]; že nařízení (EHS) č. 2358/71 je proto třeba změnit;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro osivo,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (EHS) č. 2358/71 se mění takto:
1. v článku 1 se podpoložky KN 07131011 a 07131019
nahrazují tímto: "07131010 Hrách (Pisum sativum) k setí;"
2. příloha se nahrazuje přílohou tohoto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. ledna 1993.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (EHS) č. 3714/92 ze dne 22. prosince 1992, kterým se mění některá nařízení o společné organizaci trhu s drůbežím masem
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 234/79 ze dne 5. února 1979 o postupu při přizpůsobování nomenklatury společného celního sazebníku používané pro zemědělské produkty [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 3208/89 [2], a zejména na čl. 2 odst. 1 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2777/75 ze dne 29. října 1975 o společné organizaci trhu s drůbežím masem [3], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1235/89 [4], a zejména na čl. 5 odst. 3 a čl. 9 odst. 3 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 3763/91 ze dne 16. prosince 1991, kterým se zavádějí zvláštní opatření pro francouzské zámořské departementy týkající se některých zemědělských produktů [5], a zejména na čl. 4 odst. 5 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1600/92 ze dne 15. června 1992 o zvláštních opatřeních pro Azory a Madeiru týkajících se některých zemědělských produktů [6], a zejména na článek 10 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1601/92 ze dne 15. června 1992 o zvláštních opatřeních pro Kanárské ostrovy týkajících se některých zemědělských produktů [7], a zejména na čl. 4 odst. 4 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č.
2505/92 ze dne 14. července 1992, kterým se mění přílohy I a II nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku [8], stanovuje s účinkem od 1. ledna 1993 další členění živé drůbeže druhu Gallus domesticus o hmotnosti nejvýše 185 g položky KN 010511 a čerstvých nebo chlazených tučných jater položky KN 020731;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro vejce a drůbeží maso,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. V příloze k nařízení Komise (EHS) č. 572/73 ze dne 26. února 1973, která zařazuje vejce a výrobky z drůbežího masa mezi výrobky vhodné pro stanovení vývozních náhrad předem [9], se kód KN 01051100 nahrazuje kódem KN 010511.
2. V čl. 1 odst. 1 a čl. 5 odst. 2 nařízení (EHS) č. 2777/75 se kód KN 02073100 nahrazuje kódem KN 020731.
3. V přílohách I a II nařízení Rady (EHS) č. 2778/75 ze dne 29. října 1975, kterými se stanoví pravidla pro výpočet dávky a zdymadlové ceny pro drůbeží maso [10], se kód KN 01051100 nahrazuje kódem KN 010511.
4. V příloze nařízení Komise (EHS) č. 3011/79 ze dne 20. prosince 1979, které stanovuje koeficienty pro výpočet dávky z odvozených výrobků z drůbežího masa a které se odvolává na nařízení č. 199/67/EHS [11], se kód KN 02073100 nahrazuje kódem KN 020731.
5. Kód KN ex01051100 se nahrazuje kódem KN ex010511
- v čl. 4 odst. 1 písm. f) nařízení (EHS) č. 3763/91,
- v čl. 4 odst. 1 písm. d) nařízení (EHS) č. 1600/92 a č. 1601/92,
- v příloze nařízení Komise (EHS) č. 1726/92 ze dne 30. června 1992, kterým se stanoví prováděcí pravidla k zvláštnímu režimu dodávek produktů z odvětví vajec a drůbežího masa na Azory a Madeiru [12],
- v příloze III nařízení Komise (EHS) č. 1729/92 ze dne 30. června 1992, kterým se stanoví prováděcí pravidla k zvláštnímu režimu dodávek produktů z odvětví vajec a drůbežího masa na Kanárské ostrovy [13],
- v příloze nařízení Komise (EHS) č. 2826/92 ze dne 29. září 1992, kterým se stanoví prováděcí pravidla k zvláštnímu režimu dodávek produktů z odvětví vajec, drůbežího masa a králičího masa do francouzských zámořských departementů [14].
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. ledna 1993.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Rady (EHS, Euratom, ESUO) č. 3762/92
ze dne 21. prosince 1992,
kterým se upravují příspěvek na reprezentaci a příspěvek za funkci předsedy a členů Komise, předsedy, soudců, generálních advokátů a tajemníka Soudního dvora a předsedy, členů a tajemníka Soudu prvního stupně
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na nařízení Rady č. 422/67/EHS, č. 5/67/Euratom ze dne 25. července 1967 o platových poměrech předsedy a členů Komise a předsedy, soudců, generálních advokátů a tajemníka Soudního dvora a předsedy, členů a tajemníka Soudu prvního stupně [1], a zejména na čl. 4 odst. 4 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (ESUO, EHS, Euratom) č. 4045/88 ze dne 19. prosince 1988 o platových poměrech předsedy, členů a tajemníka Soudu prvního stupně Evropských společenství [2], kterým se podle toho mění nařízení č. 422/67/EHS, č. 5/67/Euratom,
vzhledem k tomu, že je třeba zvýšit příspěvek na reprezentaci a zvláštní příspěvek za funkci uvedené v čl. 4 odst. 2 a 3 a čl. 21a odst. 3 nařízení č. 422/67/EHS, č. 5/67/Euratom,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Od 1. července 1992 se
a) částky uvedené v čl. 4 odst. 2 nařízení č. 422/67/EHS, č. 5/67/Euratom nahrazují tímto:
— předseda: _BAR_ 57205 BEF, _BAR_
— místopředseda: _BAR_ 36765 BEF, _BAR_
— ostatní členové: _BAR_ 24515 BEF; _BAR_
b) částky uvedené v čl. 4 odst. 3 prvním pododstavci nařízení č. 422/67/EHS, č. 5/67/Euratom nahrazují tímto:
— předseda: _BAR_ 57205 BEF, _BAR_
— soudce nebo generální advokát: _BAR_ 24515 BEF, _BAR_
— tajemník: _BAR_ 22355 BEF; _BAR_
c) částka uvedená v čl. 4 odst. 3 druhém pododstavci nařízení č. 422/67/EHS, č. 5/67/Euratom nahrazuje částkou 32705 BEF.
Článek 2
Od 1. července 1992 se
a) částky uvedené v čl. 21a odst. 3 prvním pododstavci nařízení č. 422/67/EHS, č. 5/67/Euratom nahrazují tímto:
— předseda: _BAR_ 24515 BEF, _BAR_
— členové: _BAR_ 22355 BEF, _BAR_
— tajemník: _BAR_ 19015 BEF; _BAR_
b) částka uvedená v čl. 21a odst. 3 druhém pododstavci nahrazuje částkou 29830 BEF.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (ES) č. 3769/92
ze dne 21. prosince 1992,
kterou se provádí a mění nařízení (EHS) č. 3677/90 o opatřeních, která mají být přijata za účelem zamezení zneužívání určitých látek k nedovolené výrobě omamných a psychotropních látek
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 3677/90 ze dne 13. prosince o opatřeních, která mají být přijata za účelem zamezení zneužívání určitých látek k nedovolené výrobě omamných a psychotropních látek [1] pozměněné nařízením (EHS) č. 900/92 [2], a zejména na čl. 10 odst. 3 tohoto nařízení,
vzhledem k tomu, že je nutno stanovit prováděcí předpisy pro úpravu nařízení (EHS) č. 3677/90 (dále jen "základní nařízení");
vzhledem k tomu, že pro účely čl. 2a odst. 2 základního nařízení je nutné definovat prahová množství látek uvedených v kategorii 3 přílohy a určit směsi s obsahem těchto látek;
vzhledem k tomu, že je nutné vymezit země a látky uvedené v čl. 5 odst. 2 základního nařízení, zejména na základě přístupu dohodnutého s příslušnou zemí;
vzhledem k tomu, že v určitých případech neexistuje formální dohoda se zemí určení ve smyslu čl. 5a odst. 2 základního nařízení a je třeba určit požadavky na vývoz látek kategorie 3, zejména na základě přístupu dohodnutého s příslušnou zemí;
vzhledem k tomu, že vymezení citlivé země určení musí být provedeno na základě toho, zda se jedná o zemi s nedovolenou výrobou omamných a psychotropních látek, nebo zda je třeba vzít v úvahu jiné faktory, jako je geografická blízkost se zemí, kde se tyto omamné a psychotropní látky vyrábějí;
vzhledem k tomu, že Komise usiluje o vytvoření takovýchto kontaktů s řadou zemí; seznamy v přílohách 2 a 3 tohoto nařízení by měly být postupně doplňovány podle konkrétních výsledků těchto kontaktů;
vzhledem k tomu je nezbytné vytvořit vzor individuálního vývozního povolení a podrobná pravidla pro jeho používání a dále vytvořit pravidla pro uskutečnění schématu otevřeného individuálního povolení pro určitý vývoz látek kategorie 2 a 3;
vzhledem k tomu, že Komise musí použít rozhodnutí přijaté Komisí pro omamné látky Organizace spojených národů ze dne dubna 1992 o zařazení safrolu, piperonalu a isosafrolu do tabulky 1 přílohy úmluvy OSN proti nedovolenému obchodu s omamnými a psychotropními látkami z roku 1988 tak, že přeřadí uvedené látky z kategorie 2 do kategorie 1 přílohy základního nařízení a z důvodů srozumitelnosti přílohu základního nařízení nahradí; rozhodnutí pramenilo ze skutečnosti, že charakteristika těchto látek je velmi podobná charakteristice látek v tabulce 1 již uvedených i látek uvedených v kategorii 1 závěrečné zprávy pracovní skupiny CATF (Chemical Action Task Force), a členové CATF zastoupení v Komisi pro omamné látky plně podpořili toto rozhodnutí, coby výjimečné opatření týkající se mezinárodního obchodu, které nebude precedentem pro další možné odchylky od klasifikace uvedené ve zprávě CATF;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro prekursory,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Výjimky z požadavků na registraci látek uvedených v kategorii 3
1. Provozovatelé zabývající se vývozem látek uvedených v příloze základního nařízení v kategorii 3 jsou vyňati z požadavků na registraci stanovených v čl. 2a odst. 2 základního nařízení, pokud součet jimi vyvezeného množství látek v předcházejícím kalendářním roce (1. ledna - 31. prosince) nepřekročil množství stanovené v příloze 1 tohoto nařízení. Jakmile je však toto množství během probíhajícího kalendářního roku překročeno, musí být požadavek na registraci neprodleně splněn.
2. V případě směsí ve smyslu znění první věty čl. 1 odst. 2 písm. a) základního nařízení obsahujících látky uvedené v kategorii 3 jsou provozovatelé vyňati z požadavku na registraci uvedeného v odstavci 1 tohoto článku, pokud množství příslušné látky obsažené ve směsi nepřesáhlo v průběhu předcházejícího kalendářního roku množství stanovené v uvedeném odstavci 1. Jakmile je však toto množství během probíhajícího kalendářního roku překročeno, musí být požadavek na registraci neprodleně splněn.
3. Za účelem vytvoření rejstříku se požaduje, aby se provozovatelé, kteří v roce 1992 vyvezli větší množství látky kategorie 3, než stanoví příloha 1, a kteří mají v úmyslu tyto látky i nadále vyvážet, zaregistrovali u příslušných orgánů a do 31. ledna 1993 oznámili údaje uvedené v čl. 2a odst. 2 základního nařízení.
Článek 2
Zvláštní vývozní požadavky pro látky kategorie 2
Podle čl. 5 odst. 2 základního nařízení vývoz látek v kategorii 2 uvedených v příloze 2 tohoto nařízení podléhá obdobně ustanovením článku 4 základního nařízení vždy, když je látka určena provozovateli, který působí na území státu uvedeného v této příloze.
Článek 3
Zvláštní vývozní požadavky pro látky kategorie 3
Aniž jsou dotčeny konkrétní požadavky, jež mají být stanoveny na základě dohod s příslušnými zeměmi, podléhá vývoz látek kategorie 3 ustanovení článku 4 základního nařízení vždy, když jsou látky podle čl. 5a odst. 2 základního nařízení určeny provozovateli, který působí na území státu uvedeného v příloze 3 tohoto nařízení pro příslušnou látku a kdy podle odstavce 3 tohoto článku nemůže být uděleno otevřené individuální povolení.
Článek 4
Vzorové vývozní povolení
1. Vývozní povolení podle článku 4 základního nařízení se uděluje na formuláři, jehož vzor je uveden v příloze 4 tohoto nařízení.
Používá se v souladu s pravidly stanovenými v uvedené příloze.
Formulář je vytištěn v jednom nebo více úředních jazycích Společenství. Vývozní povolení se vypracuje v jednom z těchto jazyků a v souladu s ustanoveními vnitrostátních předpisů země vývozu; pokud je vyplněn rukou, musí být vypsán inkoustem a velkými písmeny.
2. Formuláře vývozního povolení mají formát A4.
Jsou vytištěny na gilošovaném pozadí, které vizuálně zvýrazní jakékoli padělání mechanickými nebo chemickými prostředky.
3. Členské státy si mohou vyhradit právo vytisknout si formuláře vývozního povolení samy nebo je mohou zadat k vytištění tiskárnách, které schválí.
V případě zadání tisku musí každý formulář vývozního povolení obsahovat odkaz na tento souhlas.
Kromě toho musí formulář vývozního povolení obsahovat název a adresu tiskárny nebo značku, podle které je možné tiskárnu identifikovat.
Dále je zde uvedeno i vytištěné nebo jinak provedené sériové číslo sloužící k rozlišení povolení.
Povolení se vystavuje ve třech vyhotoveních označených čísly 1 až 3: číslo1 si ponechá orgán, který povolení vystavil, číslo 2 doprovází zásilku zboží a předloží se celnici, kde je uloženo vývozní celní prohlášení, a následně celnímu úřadu v místě, kde tyto látky opouštějí celní území Společenství, číslo 3 si ponechá provozovatel, jemuž bylo povolení uděleno. Podle potřeby lze vyhotovit další kopie.
Článek 5
Otevřené individuální povolení
1. Každý žadatel o otevřené individuální povolení na základě čl. 5 odst. 3 a čl. 5a odst. 3 základního nařízení poskytne příslušným orgánům zejména následující informace:
(a) podrobné údaje o své kvalifikaci a odborných zkušenostech spadajících do oblasti působnosti tohoto nařízení a v případě právnické osoby jméno, příslušnou kvalifikaci a odborné zkušenosti ředitele nebo osoby odpovědné za zajištění, že vývoz uvedených látek bude proveden v souladu s ustanoveními tohoto nařízení;
(b) podrobné souhrnné údaje o vývozních transakcích s dotyčnými látkami provedených v průběhu dvanácti měsíců před podáním žádosti s tím, že v případě každé látky uvede celkový počet transakcí a vyvezené množství do každé ze zemí, pro než se vývozní povolení požaduje;
(c) údaje o opatřeních, která přijal, aby zabránil zneužití uvedených látek pro nedovolenou výrobu omamných a psychotropních látek, zejména opatření nezbytná pro dosažení souladu s článkem 3 základního nařízení.
2. Aniž je dotčena platnost nápravných technických opatření, povolení ve výše uvedeném odstavci 1 se pozastaví nebo zruší podle čl. 5 odst. 3 a čl. 5a odst. 3 základního nařízení nebo zamítne zejména pokud:
(a) existuje dostatečný důvod k předpokladu, že údaje poskytnuté v souladu s povinnostmi uvedenými v odstavci 1 jsou nesprávné;
(b) existuje dostatečný důvod k předpokladu, že opatření přijatá za účelem zamezení zneužívání uvedených látek pro nedovolenou výrobu omamných a psychotropních látek nejsou dostatečná nebo že provozovatel či v případě právnické osoby zodpovědná osoba neposkytuje dostatečnou záruku proti nebezpečí zneužití.
3. Bez ohledu na existenci povolení uvedeného v odstavci 1 mohou příslušné orgány v souladu s čl. 6 odst. 2 základního nařízení jednotlivé vývozní operace zakázat.
4. Aniž jsou dotčeny požadavky podle čl. 2 základního nařízení, podnikne držitel povolení kroky nezbytné ke splnění těchto podmínek:
(a) uvádět číslo tohoto povolení v každém příslušném vývozním celním prohlášení;
(b) provést zápis do záznamů uvedených v čl. 2 odst. 3 základního nařízení nejpozději v době, kdy zásilka opouští provozovnu dodavatele za účelem vývozu;
(c) vždy, když je pro účely vývozního povolení vyžadováno vydání předchozího dovozního povolení země určení, musí zápis obsahovat číslo (existuje-li), místo a datum vydání dovozního povolení vystaveného zemí určení; kopie tohoto povolení se uchovává v souladu s požadavky čl. 2 odst. 4 základního nařízení;
(d) zajistit, aby v průběhu celé dopravy zásilku doprovázela kopie povolení uvedeného v odstavci 1, která se předloží celnici v místě výstupu z celního území Společenství, kde zůstane uchována nejméně tři roky od konce kalendářního roku, ve kterém došlo k vývozu;
(e) do konce každého čtvrtletí předložit souhrnné informace o vývozních operacích uskutečněných na základě tohoto povolení.
Souhrn, který mají podrobně stanovit orgány příslušného členského státu, musí obsahovat přinejmenším informace o počtu operací, o látkách, množství a zemích určení.
V případě, že tyto informace nejsou předloženy, může být povolení pozastaveno nebo zrušeno;
(f) uvědomit vydávající orgán o veškerých změnách vyplývajících z informací poskytnutých podle odstavce 1 nebo změnách, které mohou za tímto účelem upřesnit příslušné orgány.
5. Formulář otevřeného individuálního povolení uvedeného v odstavci 1 je přesně stanoven v příloze 5.
Článek 6
Uvedené látky
Příloha základního nařízení se nahrazuje tímto:
"
Nařízení Komise (EHS) č. 3801/92
ze dne 23. prosince 1992
o zařazení určitého zboží do kombinované nomenklatury
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku [1], naposledy pozměněné nařízením Komise (EHS) č.
3800/92 [2], a zejména na článek 9 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že k zajištění jednotného uplatňování kombinované nomenklatury tvořící přílohu uvedeného nařízení je nezbytné přijmout opatření k zařazení zboží uvedeného v příloze tohoto nařízení;
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č. 2658/87 stanovilo všeobecná pravidla pro výklad kombinované nomenklatury a že se tato pravidla vztahují i na každou jinou nomenklaturu, která je na ní plně nebo částečně založena nebo ji rozšiřuje o další třídění a která je zřízena zvláštními předpisy Společenství za účelem uplatňování celních nebo jiných opatření týkajících se obchodu se zbožím;
vzhledem k tomu, že podle uvedených všeobecných pravidel musí být zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze tohoto nařízení zařazeno na základě odůvodnění ve sloupci 3 do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2;
vzhledem k tomu, že je účelné, aby závazné informace o sazebním zařazení zboží do kombinované nomenklatury, které vydaly orgány členských států a které nejsou v souladu s tímto nařízením, mohla osoba, které byly tyto informace vydány, nadále používat po dobu tří měsíců v souladu s článkem 6 nařízení Rady (EHS) č. 3796/90 [3], uzavřela-li závaznou smlouvu podle čl. 14 odst. 3 písm. a) nebo b) nařízení Komise (EHS) č. 1715/90 [4];
vzhledem k tomu, že toto nařízení se rovněž týká výrobků uvedených v nařízení Komise (EHS) č.
1074/80 [5]; že uvedené nařízení by proto mělo být zrušeno;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro nomenklaturu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze se v kombinované nomenklatuře zařazuje do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2 této tabulky.
Článek 2
Závazné informace o sazebním zařazení zboží vydané celními orgány členských států, které nejsou v souladu s tímto nařízením, mohou být podle článku 6 nařízení Rady (EHS) č. 3796/90 nadále používány po dobu tří měsíců, je-li uzavřena smlouva podle čl. 14 odst. 3 písm. a) nebo b) nařízení (EHS) č. 1715/90.
Článek 3
Zrušuje se nařízení (EHS) č. 1074/80.
Článek 4
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Komise (EHS) č. 3802/92
ze dne 23. prosince 1992
o zařazení určitého zboží do kombinované nomenklatury
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
3800/92 [2], a zejména na článek 9 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že k zajištění jednotného uplatňování kombinované nomenklatury tvořící přílohu uvedeného nařízení je nezbytné přijmout opatření k zařazení zboží uvedeného v příloze tohoto nařízení;
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č. 2658/87 stanovilo všeobecná pravidla pro výklad kombinované nomenklatury a že se tato pravidla vztahují i na každou jinou nomenklaturu, která je na ní plně nebo částečně založena nebo ji rozšiřuje o další třídění a která je zřízena zvláštními předpisy Společenství za účelem uplatňování celních nebo jiných opatření týkajících se obchodu se zbožím;
vzhledem k tomu, že podle uvedených všeobecných pravidel musí být zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze tohoto nařízení zařazeno na základě odůvodnění ve sloupci 3 do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro nomenklaturu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Zboží popsané ve sloupci 1 tabulky v příloze se v kombinované nomenklatuře zařazuje do odpovídajících kódů KN uvedených ve sloupci 2 této tabulky.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 3816/92 ze dne 28. prosince 1992, kterým se v odvětví ovoce a zeleniny zrušuje vyrovnávací mechanismus v obchodu mezi Španělskem a ostatními členskými státy a související opatření
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na akt o přistoupení Španělska a Portugalska, a zejména na čl. 89 odst. 2 uvedeného aktu,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
vzhledem k tomu, že pro zavedení jednotného vnitřního trhu dne 1. ledna 1993 je žádoucí odstranění všech překážek obchodu nejen mezi existujícími členskými státy Společenství ke dni 31. prosince 1985, ale také v co největší míře mezi uvedenými členskými státy a novými členskými státy;
vzhledem k tomu, že ochrana trhů existujících členských států Společenství ke dni 31. prosince 1985 může být zajištěna zachováním doplňkového obchodního mechanismu pro nejcitlivější španělské produkty; že úprava nejzranitelnějších struktur těchto členských států může být urychlena zavedením zvláštních akčních programů; že za těchto podmínek je vhodné neuplatňovat vyrovnávací mechanismy pro ovoce a zeleninu zavedené čl. 152 odst.
1 aktu o přistoupení, jejichž provádění a kontrola by navíc byly velice obtížné, jakmile by přestaly existovat vnitřní hranice Společenství;
vzhledem k tomu, že zkušenost ukazuje, že opatření na ochranu španělského trhu stanovená v čl. 152 odst. 3 aktu o přistoupení nebyla účinně provedena;
vzhledem k tomu, že účinnost výše uvedených opatření by tedy měla být ukončena a z důvodu jasnosti by mělo být zrušeno nařízení Rady (EHS) č. 3709/89 ze dne 4. prosince 1989, kterým se stanoví obecná prováděcí pravidla k Aktu o přistoupení Španělska a Portugalska, pokud jde o vyrovnávací mechanismus pro dovozy ovoce a zeleniny pocházejících ze Španělska [2];
vzhledem k tomu, že z důvodu rozsáhlého začlenění španělského trhu do trhu Společenství, které tak bude uskutečněno, je vhodné použít pro Španělsko společnou úroveň úředních cen,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Mechanismus zavedený čl. 152 odst. 1 aktu o přistoupení Španělska a Portugalska a ustanovení čl. 152 odst. 3 pozbývají účinnosti.
Článek 2
1. Společenství přispěje k financování akčního programu předloženého a prováděného francouzskými, italskými a řeckými orgány během tříletého období, který má za cíl v odvětví čerstvého ovoce a zeleniny restrukturalizaci těch odvětví ovoce a zeleniny, které jsou nejvíce poškozeny zrušením přechodných opatření.
2. Program stanovený v odstavci 1 je předložen do 31. března 1993 Komisi, která jej schválí před začátkem provádění.
3. Účast Společenství na opatřeních stanovených v odstavci 1, jako součásti intervenčních opatření, je:
- 75 % výdajů hrazených jako intervence členskými státy,
- na období tří let ode dne schválení programu,
- v rámci celkové výše 100 miliónů ECU,
- závislá na tom, zda dotčená opatření nevyužívají současně jiných opatřeních Společenství.
4. Prováděcí pravidla k tomuto nařízení jsou přijata podle potřeby podle postupu stanoveného v článku 33 nařízení Rady (EHS) č. 1035/72 ze dne 18. května 1972 o společné organizaci trhu s ovocem a zeleninou [3].
Článek 3
Od 1. ledna 1993 se ve Španělsku použijí společné základní a nákupní ceny.
Článek 4
Zrušuje se nařízení (EHS) č. 3709/89.
Článek 5
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. ledna 1993.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
kterým se zrušuje nařízení (EHS) č. 3294/86 a kterým se mění nařízení (EHS) č. 1393/76, (EHS) č. 1780/89, (EHS) č. 2053/89, (EHS) č. 2054/89, (EHS) č. 209/88 a č. 163/67/EHS za účelem zrušení odchylky od použití zemědělského přepočítacího koeficientu pro dotyčné částky
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 3813/92 ze dne 28. prosince 1992 o zúčtovací jednotce a přepočítacích koeficientech, které mají být používány pro účely společné zemědělské politiky [1], a zejména na článek 10 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Rady (EHS) č.
3813/92 zrušuje s účinkem od 1. ledna 1993 nařízení Rady (EHS) č. 1676/85 [2], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č.
2205/90 [3]; že podle čl. 2 odst.
4 nařízení (EHS) č. 1676/85 existují ke dni 31. prosince 1992 odchylky od použití zemědělského přepočítacího koeficientu pro některé částky, umožňující používat koeficienty bližší hospodářské skutečnosti a zabránit riziku narušení měny; že se uvedené odchylky nejeví jako odůvodněné v rámci agromonetární úpravy platné od 1. ledna 1993 a po zavedení zemědělských přepočítacích koeficientů blízkých hospodářské skutečnosti; že je proto třeba dotyčná ustanovení zrušit;
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č. 3294/86 ze dne 29. října 1986, kterým se stanoví přepočítací koeficienty, které se použijí pro přepočet dávek a náhrad v odvětví rýže [4], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 3119/89 [5], stanoví používání zvláštního přepočítacího koeficientu pro některé přepočty na národní měnu v odvětví rýže;
vzhledem k tomu, že článek 1a nařízení Komise (EHS) č. 1393/1976 ze dne 17. června 1976, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro dovoz vinařských produktů pocházejících z některých třetích zemí [6], naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 3671/89 [7], stanoví, že referenční ceny s dodáním na hranice se přepočtou na národní měnu pomocí reprezentativního tržního kurzu;
vzhledem k tomu, že článek 34 nařízení Komise (EHS) č. 1780/89 ze dne 21. června 1989, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro odbyt alkoholu, který byl získán z destilace uvedené v článcích 35, 36 a 39 nařízení Rady (EHS) č.822/87, ze zásob intervenčních agentur [8], naposledy pozměněného nařízením (EHS) č. 2864/92 [9], stanoví použití reprezentativního tržního kurzu pro přepočet dotyčných plateb a jistot;
vzhledem k tomu, že článek 3 nařízení Komise (EHS) č. 2053/89, kterým se stanoví prováděcí pravidla k režimu minimálních dovozních cen pro některé zpracované třešně [10], a článek 3 nařízení Komise (EHS) č. 2054/89, kterým se stanoví prováděcí pravidla k režimu minimálních dovozních cen pro sušené vinné hrozny [11], naposledy pozměněná nařízením č. 3390/89 [12], stanoví používání reprezentativního tržního kurzu pro přepočet minimální dovozní ceny na národní měny;
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č. 209/88 ze dne 26. ledna 1988 o stanovení dodatečných částek pro dovozy produktů z odvětví vepřového masa ze třetích zemí [13], naposledy pozměněné nařízením (EHS) 3117/89 [14], stanoví v čl. 1 druhém pododstavci, že nabídková cena se vyjadřuje v ECU po přepočtu cen zjištěných v národní měně na ECU pomocí reprezentativního tržního kurzu;
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č. 163/67/EHS ze dne 26. června 1967 o stanovení dodatečné částky pro dovozy produktů chovné drůbeže ze třetích zemí [15], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 3116/89 [16], stanoví v čl. 1 odst. 3, že nabídková cena se vyjadřuje v ECU po přepočtu cen zjištěných v národní měně na ECU pomocí reprezentativního tržního kurzu;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem příslušných řídících výborů,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Zrušuje se nařízení (EHS) č. 3294/86.
Článek 2
Článek 1a nařízení (EHS) č. 1393/76 se nahrazuje tímto:
"Článek 1a
Pro účely srovnání mezi nabídkovými cenami a cenami s dodáním na hranice se ceny s dodáním na hranice přepočtou na národní měnu pomocí zemědělského přepočítacího koeficientu platného ke dni vývozu uvedeného v osvědčení uvedeném v čl. 3 odst. 1 tohoto nařízení. Avšak v ostatních případech, jiných než jsou případy uvedené v čl. 3 odst. 1, je zemědělským přepočítacím koeficientem, který má být použit pro srovnání uvedené v prvním pododstavci, koeficient platný ke dni splnění celních formalit pro propuštění do volného oběhu."
Článek 3
Článek 34 nařízení (EHS) č. 1780/89 se nahrazuje tímto:
"Článek 34
Zemědělský přepočítací koeficient platný v den před zveřejněním oznámení o nabídkovém řízení se použije k přepočtu níže uvedených položek na národní měny:
- platby uskutečněné před vydáním dokladů o převzetí uvedených v čl. 9 odst. 2, čl. 17 odst. 3 a čl. 28 odst. 1, vyjádřené v ECU v době, kdy je podána nabídka;
- jistoty na účast uvedené v čl. 6 odst. 2, čl. 14 odst. 2 a čl. 22 odst. 2, vyjádřené v ECU na hektolitr alkoholu o 100 % objemových;
- jistoty na řádné provedení uvedené v čl. 8 odst. 2 druhé odrážce, čl. 16 odst. 2 druhé odrážce, čl. 24 odst. 2 druhé odrážce a čl. 26 odst. 2, vyjádřené v ECU na hektolitr alkoholu o 100 % objemových;
- platby za vzorky podle čl. 31 odst. 1, vyjádřené v ECU."
Článek 4
Článek 3 nařízení (EHS) č. 2053/89 a článek 3 nařízení (EHS) č. 2054/89 se nahrazují tímto:
"Článek 3
Minimální dovozní cena se přepočítá na národní měnu členského státu, ve kterém se uskuteční propuštění do volného oběhu, pomocí zemědělského přepočítacího koeficientu platného ke dni přijetí prohlášení o propuštění do volného oběhu."
Článek 5
Druhý pododstavec článku 1 nařízení (EHS) č. 209/88 se nahrazuje tímto:
"Nabídková cena se vyjadřuje v ECU na základě cen uvedených v prvním pododstavci, zjištěných v národní měně dotyčného členského státu a přepočítaných na ECU podle zemědělského přepočítacího koeficientu platného v den, kdy jsou zjištěny dotyčné ceny."
Článek 6
V čl. 1 odst. 3 nařízení č. 163/67/EHS se první pododstavec nahrazuje tímto:
"3. Nabídková cena se vyjadřuje v ECU na základě cen uvedených v odstavci 2, zjištěných v národní měně dotyčného členského státu a přepočítaných na ECU podle zemědělského přepočítacího koeficientu platného v den, kdy jsou zjištěny dotyčné ceny."
Článek 7
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. ledna 1993.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
ze dne 28. prosince 1992 o odstranění cel a pevných složek v rámci obchodu mezi Společenstvím deseti a Španělskem a o uplatňování cel společného celního sazebníku ze strany Španělska v rámci obchodu se třetími zeměmi od 1. ledna 1993
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na akt o přistoupení Španělska a Portugalska, a zejména na čl. 75 odst. 4 tohoto aktu,
vzhledem k tomu, že akt o přistoupení umožňuje odstranění cel a dalších složek uplatňovaných v rámci obchodu se zemědělskými produkty mezi Španělskem a Společenstvím deseti; že tatáž ustanovení umožňují urychlené přizpůsobení španělských cel společnému celnímu sazebníku; že podle článku 78 aktu o přistoupení platí stejné pravidlo ve Španělsku v případě snížení pevných složek určených k zajištění ochrany zpracovatelského průmyslu;
vzhledem k tomu že Španělsko vzneslo v tomto směru požadavek;
vzhledem k tomu, že vytvoření jednotného trhu bez vnitřních hranic s účinností od 1. ledna 1993 vyžaduje odstranění cel a dalších složek v rámci obchodu mezi Společenstvím deseti a Španělskem a zavedení stejných dovozních cel v rámci obchodu se třetími zeměmi;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízením jsou v souladu se stanovisky všech příslušných řídících výborů,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Od 1. ledna 1993:
- Španělsko odstraní v rámci obchodu se Společenstvím deseti v případě produktů, kterých se týká společná organizace trhu, cla a pevné složky určené k zajištění ochrany zpracovatelského průmyslu,
- se odstraňují cla a pevné složky určené k zajištění ochrany zpracovatelského průmyslu, které Společenství deseti uplatňuje v případě dovozu ze Španělska.
2. Od 1. ledna 1993 Španělsko uplatňuje v rámci obchodu se třetími zeměmi cla, která uplatňuje Společenství deseti.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. ledna 1993.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (EHS) č. 3890/92 ze dne 28. prosince 1992, kterým se mění opatření týkající se použití společné organizace trhu se skopovým a kozím masem v důsledku změn některých kódů KN
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Komise (EHS) č. 234/79 ze dne 5. února 1979 o postupu při přizpůsobování nomenklatury společného celního sazebníku používané pro zemědělské produkty [1] ve znění nařízení (EHS) č. 3208/89 [2], a zejména na čl. 2 odst. 2 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že v důsledku nařízení Komise (EHS) č.
2505/92 ze dne 14. července 1992, kterým se mění přílohy I a II nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku [3], došlo k některým změnám v nomenklatuře týkající se trhu se skopovým a kozím masem; že je proto vhodné upravit nařízení Rady (EHS) č.
3013/89 ze dne 25. září 1989 o společné organizaci trhu se skopovým a kozím masem [4], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 2069/92 [5], a řadu dalších opatření ovlivňujících toto odvětví;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro skopové a kozí maso,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V čl. 1 odst. 1 nařízení Rady (EHS) č. 2641/80 ze dne 14. října 1980, kterým se stanoví odchylka od některých pravidel dovozu podle nařízení (EHS) č. 1837/80 o společné organizaci trhu se skopovým a kozím masem [6], naposledy pozměněném nařízením (EHS) č. 3939/87 [7], se první odrážka nahrazuje tímto:
- "vydávání dovozních licencí pro produkty podpoložek 01041030, 01041080 a 01042090 a čísla 0204 kombinované nomenklatury pocházející ze třetí země, která se zavázala omezit své vývozy do Společenství, nesmí překročit v žádném kalendářním roce celkové množství vyplývající z dohody o dobrovolném omezení uzavřené se Společenstvím;".
Článek 2
Nařízení Komise (EHS) č. 2668/80 ze dne 17. října 1980, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro uplatňování dávek v odvětví skopového a kozího masa8, naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 3937/87, se mění takto:
1. V článku 1 se odstavec 1 nahrazuje tímto:
"1. Nabídková cena s dodáním na hranice Společenství uvedená v čl. 11 odst. 2 nařízení (EHS) č. 3013/89 se vypočítá na základě nabídkových cen s dodáním na hranice Společenství pro produkty uvedené v oddíle a) přílohy I uvedeného nařízení a pro živá zvířata podpoložek 01041030, 01041080 a 01042090 kombinované nomenklatury."
2. Přílohy I a II se nahrazují přílohou I tohoto nařízení.
Článek 3
Nařízení Komise (EHS) č. 20/82 ze dne 6. ledna 1982, kterým se stanoví zvláštní prováděcí pravidla k režimu dovozních a vývozních licencí v odvětví skopového a kozího masa [8], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 3937/87, se mění takto:
1. Článek 1 se nahrazuje tímto:
"Článek 1
Toto nařízení stanoví zvláštní prováděcí pravidla k režimu dovozních a vývozních licencí podle čl. 15 odst. 1 nařízení (EHS) č. 3013/89.
Avšak pro
a) produkty čísla 0204 kombinované nomenklatury, které pocházejí z Argentiny, Austrálie, Nového Zélandu a Uruguaye, a
b) produkty podpoložek 01041030, 01041080 a 01042090 a čísla 0204 kombinované nomenklatury, které pocházejí z Rakouska, Bulharska, Maďarska, Islandu, Polska, Rumunska, Československa a Jugoslávie,
mohou být dovozní licence vystaveny pouze za podmínek stanovených nařízením (EHS) č. 19/82."
2. Článek 2 se nahrazuje tímto:
"Článek 2
Ustanovení čl. 5 odst. 1 třetí odrážky nařízení (EHS) č. 3719/88 se nevztahují na dovozy produktů podpoložek 01041030, 01041080 a 01042090 a čísla 0204 kombinované nomenklatury."
Článek 4
V článku 1 nařízení Rady (EHS) č. 3643/85 ze dne 19. prosince 1985 o dovozním režimu uplatňovaném od roku 1986 v odvětví skopového a kozího masa v některých třetích zemích [9] naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1568/92 [10], se odstavec 1 nahrazuje tímto:
"1. Pro níže uvedené produkty je zvýšení dovozní dávky v případě příslušných třetích zemí a kategorií omezeno na 10 % hodnoty zboží vyjádřené v tunách ekvivalentu jatečně upravených těl.
Kód KN _BAR_ Popis zboží _BAR_ Příslušná třetím země a množství _BAR_ Chile _BAR_ Ostatní třetí země _BAR_
1041 _BAR_ živé ovce a kozy: _BAR_ 0 _BAR_ 50 _BAR_ 01041030 _BAR_ – – – jehňata (do stáří jednoho roku) _BAR_ 01041080 _BAR_ – – – ostatní ovce, jiná než čistokrevná plemenná zvířata _BAR_
a _BAR_ _BAR_ 01042090 _BAR_ – živé kozy, jiná než čistokrevná plemenná zvířata _BAR_ 0204 _BAR_ skopové a kozí maso: _BAR_ _BAR_ _BAR_
_BAR_ – – čerstvé nebo chlazené _BAR_ 0 _BAR_ 100 _BAR_
Článek 5
Nařízení (EHS) č. 3013/89 se mění takto:
1. Článek 1 se nahrazuje tímto:
"Článek 1
Společná organizace trhu se skopovým a kozím masem zahrnuje režim cen a obchodní režim a týká se těchto produktů: Kód KN _BAR_ Popis zboží _BAR_ _BAR_ živá jehňata (do stáří jednoho roku) _BAR_
02109060 _BAR_ poživatelné droby skopové nebo kozí, slané nebo ve slaném nálevu, sušené nebo uzené _BAR_ 15020099 _BAR_ ovčí nebo kozí lůj, surový nebo tavené, lisovaný nebo nelisovaný nebo získaný pomocí rozpouštěl _BAR_ _BAR_ ostatní přípravky a konzervy ze skopového nebo kozího masa a drobů, tepelně neopracované; směsi tepelně opracovaného masa nebo drobů a masa nebo drobů tepelně neopracovaných _BAR_ _BAR_ ostatní přípravky a konzervy ze skopového nebo kozího masa a drobů" _BAR_
2. V článku 11 se odstavec 3 nahrazuje tímto:
"3. Pro živá zvířata podpoložek 01041030, 01041080 a 01042090 a pro maso uvedené v příloze II podpoložek 02042210, 02042230, 02042250, 02042290, 02042300, 02045013, 02045015, 02045019, 02045031, 02045039, 02109011 a 02109019 se dávka rovná dávce stanovené pro produkt uvedený v odstavci 1, která se vynásobí standardním koeficientem stanoveným pro každý z příslušných produktů."
3. V článku 12 se odstavec 3 nahrazuje tímto:
"3. Pro zmrazené maso uvedené v příloze II podpoložek 02044210, 02044230, 02044250, 02044290, 02044310, 02044390, 02045053, 02045055, 02045059, 02045071 a 02045079 se dávka rovná dávce stanovené pro produkt uvedený v odstavci 1, která se vynásobí standardním koeficientem stanoveným pro každý z příslušných produktů."
4. Článek 14 se nahrazuje tímto:
"Článek 14
Odchylně od článků 11, 12 a 13:
a) pokud jde o produkty podpoložek KN 01041030, 01041080 a 01042090, dávky jsou omezeny na částku vyplývající z dohod o dobrovolném omezení;
b) pokud jde o produkty čísla 0204, pro které byla celní sazba pevně stanovena Všeobecnou dohodou o clech a obchodu (GATT), dávky jsou omezeny částku jež vyplývá z této pevně stanovené sazby, nebo na částku vyplývající z dohod o dobrovolném omezení."
5. Příloha II se nahrazuje přílohou II tohoto nařízení.
Článek 6
V článku 1 nařízení (EHS) č. 3882/90, kterým se stanoví pravidla pro sledování dovozních cen jehňat [14], se odstavec 1 nahrazuje tímto: "Článek 1
1. Patnáctý den každého měsíce oznámí členské státy Komisi pro každou třetí zemi původu "cenu s dodáním na hranice Společenství" nebo hodnotu CIF (náklady, pojištění a přepravné) a množství dovezených živých zvířat a skopového masa kódů KN 01041030, 01041080, 02041000, 02042210, 02042230, 02042250, 02042290, 02042300, 02043000, 02044210, 02044230, 02044250, 02044290, 02044310, které byly zjištěny v kalendářním měsíci předcházejícím uvedenému oznámení."
Článek 7
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. ledna 1993.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (EHS) č. 3899/92
ze dne 23. prosince 1992,
kterým se mění nařízení (EHS) č. 3510/82, kterým se stanoví vyrovnávací koeficienty vztahující se na tuňáky
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 3759/92 ze dne 17. prosince 1992 o společné organizaci trhu s produkty rybolovu a akvakultury [1], a zejména na čl. 17 odst. 6 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že nařízení Komise (EHS) č.
3510/82 [2] naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 3971/89 [3] stanoví vyrovnávací koeficienty vztahující se na různé druhy, velikosti a způsoby úpravy tuňáků;
vzhledem k tomu, že vývoj situace na trhu s tuňáky od doby stanovení vyrovnávacích koeficientů způsobil změnu v poměru běžných obchodních cen produktů k pilotnímu produktu; že tato situace opravňuje k přezkoumání dotčených koeficientů, jakož i produktů, pro které jsou výslovně určeny;
vzhledem k tomu, že by se proto měla pozměnit příloha k nařízení (EHS) č. 3510/82;
vzhledem k tomu, že opatření uvedená v tomto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro produkty rybolovu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Příloha k nařízení (EHS) č. 3510/82 se nahrazuje přílohou k tomuto nařízení.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. ledna 1993.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Rady (EHS) č. 3911/92 ze dne 9. prosince 1992 o vývozu kulturních statků
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 113 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že s ohledem na dokončení vnitřního trhu je třeba přijmout pravidla pro obchodování s třetími zeměmi, která by zajišťovala ochranu kulturních statků;
vzhledem k tomu, že s ohledem na závěry stanovené na zasedání Rady ze dne 19. listopadu 1990 se jeví nezbytné přijmout opatření zajišťující zejména, aby vývoz kulturních statků podléhal jednotné kontrole na vnějších hranicích Společenství;
vzhledem k tomu, že takový systém by mohl vyžadovat předložení vývozního povolení vydaného příslušným členským státem před vývozem kulturních statků podléhajících tomuto nařízení; že je třeba přesně stanovit oblast působnosti takových opatření včetně postupů k jejich provádění; že provádění systému by mělo být co nejjednodušší a nejúčinnější; že by měl být ustaven výbor, který by Komisi napomáhal při výkonu oprávnění na ni přenesených na základě tohoto nařízení;
vzhledem k tomu, že s ohledem na značnou zkušenosti orgánů členských států při používání nařízení Rady (EHS) č. 1468/81 ze dne 19. května 1981 o vzájemné pomoci mezi správními orgány členských států a o spolupráci mezi těmito orgány a Komisí k zajištění správného uplatňování celních a zemědělských předpisů [4], může být uvedené nařízení použito i v tomto případě;
vzhledem k tomu, že příloha tohoto nařízení má za cíl zřetelně stanovit kategorie kulturních statků, kterým by měla být poskytnuta zvláštní ochrana při obchodování s třetími zeměmi; aniž jsou tím dotčeny definice národního pokladu stanovené jednotlivými členskými státy ve smyslu čl. 36 Smlouvy,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Aniž jsou dotčeny pravomoci členských států podle článku 36 Smlouvy, "kulturními statky" se pro účely tohoto nařízení rozumí statky uvedené v příloze.
HLAVA 1
Vývozní povolení
Článek 2
1. Vývoz kulturních statků z celního území Společenství se může uskutečnit pouze při předložení vývozního povolení.
2. Vývozní povolení se vydá na žádost příslušné osoby:
- příslušným orgánem členského státu, na jehož území se daný kulturní statek oprávněně a s konečnou platností nacházel 1. ledna 1993,
- nebo, po uvedeném datu, příslušným orgánem členského státu, na jehož území se kulturní statek nachází, a to buď po oprávněném a konečném odeslání z jiného členského státu, nebo po vývozu z třetí země či zpětném dovozu z třetí země po oprávněném odeslání z členského státu do uvedené země.
Aniž je dotčen odstavec 4, členský stát, který je příslušný v souladu s první a druhou odrážkou prvního pododstavce, je oprávněn nepožadovat vývozní povolení pro kulturní statky uvedené v první a druhé odrážce kategorie A 1 přílohy, pokud mají omezenou archeologickou či vědeckou hodnotu, za předpokladu, že nepocházejí přímo z vykopávek, archeologických nálezů a archeologických nalezišť členského státu a že jejich uvedení na trhu je v souladu s právními předpisy.
Vývozní povolení může být pro účely tohoto nařízení odmítnuto, pokud se na dotyčné kulturní statky vztahují právní předpisy na ochranu národního pokladu umělecké, historické nebo archeologické hodnoty v příslušném členském státě.
V případě potřeby naváže orgán uvedený ve druhé odrážce prvního pododstavce kontakt s příslušnými orgány členského státu, z něhož pochází dotyčný kulturní statek, a zejména s příslušnými orgány ve smyslu směrnice Rady 93/…/EHS ze dne… o navracení kulturních statků neoprávněně vyvezených z území členského státu [5].
3. Vývozní povolení platí v rámci celého Společenství.
4. Aniž jsou dotčena ustanovení tohoto článku, podléhá přímý vývoz národních kulturních statků umělecké, historické nebo archeologické hodnoty, které nejsou kulturními statky ve smyslu tohoto nařízení, z celního území Společenství vnitrostátním právním předpisům státu vývozu.
Článek 3
1. Členské státy vypracují Komisi seznam orgánů příslušných k vydávání vývozních povolení pro kulturní statky.
2. Komise zveřejní seznam těchto orgánů, jakož i veškerých změn seznamu v řadě C Úředního věstníku Evropských Společenství.
Článek 4
Vývozní povolení se předkládá celnímu orgánu příslušnému k přijetí celního prohlášení, pokud jsou splněny celní formality, jako podpůrný doklad k celnímu prohlášení.
Článek 5
1. Členské státy mohou omezit počet celních orgánů příslušných k vyřizování formalit týkajících se vývozu kulturních statků.
2. Členské státy, které využijí možnosti podle odstavce 1, uvědomí Komisi o celních orgánech oprávněných k vyřizování příslušných formalit.
Komise zveřejní tuto informaci v řadě C Úředního věstníku Evropských Společenství.
HLAVA 2
Správní spolupráce
Článek 6
Pro účely provádění tohoto nařízení, se ustanovení nařízení (EHS) č. 1468/81, a zejména ustanovení týkající se důvěrnosti informací použijí přiměřeně.
Kromě spolupráce uvedené v odstavci 1 podniknou členské státy v rámci vzájemných vztahů nezbytné kroky ke spolupráci mezi celními správními orgány a příslušnými orgány uvedenými v článku 4 směrnice 93/…/EHS [6].
HLAVA 3
Obecná a závěrečná ustanovení
Článek 7
Ustanovení nezbytná k provádění tohoto nařízení, zejména ustanovení týkající se formuláře, jehož je třeba použít (např. vzor a technické podrobnosti), se přijmou v postupem podle čl. 8 odst. 2.
Článek 8
1. Komisi je nápomocen výbor složený ze zástupců členských států, kterému předsedá zástupce Komise.
Výbor se zabývá jakoukoli záležitostí týkající se provádění tohoto nařízení, kterou mu předloží předseda, a to buď z vlastního podnětu nebo na žádost zástupce některého členského státu.
2. Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme své stanovisko k návrhu ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci, případně hlasováním.
Stanovisko je uvedeno do zápisu; kromě toho má každý členský stát právo požádat, aby byl v tomto zápisu uveden jeho postoj.
Komise přihlíží co nejvíce ke stanovisku výboru.
Sdělí výboru způsob, jakým vzala toto stanovisko na vědomí.
Článek 9
Každý členský stát stanoví sankce za porušení ustanovení tohoto nařízení.
Sankce musí být dostatečné, aby podpořily dodržování těchto ustanovení.
Článek 10
Každý členský stát uvědomí Komisi o opatřeních přijatých na základě tohoto nařízení.
Komise sdělí tyto informace ostatním členským státům.
Každé tři roky Komise předloží Evropskému parlamentu, Radě a Hospodářskému a sociálnímu výboru zprávu o provádění tohoto nařízení.
Rada přezkoumá po tříletém období používání tohoto nařízení jeho účinnost a na základě návrhu Komise provede veškeré nezbytné úpravy.
V každém případě přezkoumá Rada každé tři roky na návrh Komise a případně upraví částky uvedené v příloze na základě hospodářských a měnových ukazatelů ve Společenství.
Článek 11
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení směrnice 93/…/EHS [7]
Nařízení Rady (EHS) č. 3912/92 ze dne 17. prosince 1992 o kontrolách prováděných uvnitř Společenství v silniční a vnitrozemské vodní dopravě a týkajících se dopravních prostředků registrovaných nebo uváděných do provozu ve třetích zemích
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 75 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že Společenství v současnosti přijímá opatření s cílem postupného vytvoření vnitřního trhu v období do 31. prosince l992, který zahrnuje prostor bez vnitřních hranic, v němž je zajištěn volný pohyb zboží, osob, služeb a kapitálu v souladu se Smlouvou;
vzhledem k tomu, že vytvoření vnitřního trhu znamená nutnost odstranění kontrol a formalit prováděných na vnitřních hranicích Společenství a týkajících se dopravních prostředků a příslušných dokladů;
vzhledem k tomu, že podle stávajících právních předpisů Společenství a vnitrostátních právních předpisů v silniční a vnitrozemské vodní dopravě provádějí členské státy kontroly, ověřování a inspekce technických charakteristik, oprávnění a jiné dokumentace, s níž musí být vozidlo nebo plavidlo v souladu; že obecně jsou tyto kontroly, ověření a inspekce odůvodněny zájmem zabránit narušení organizace dopravního trhu a zajištěním bezpečnosti na silnicích a ve vnitrozemské vodní dopravě;
vzhledem k tomu, že podle nařízení Rady (EHS) č. 4060/89 ze dne 21. prosince 1989 o odstranění kontrol na hranicích členských států v silniční a vnitrozemské vodní dopravě [4] se u vozidel, která byla registrována nebo uvedena do provozu v některém členském státě, neprovádějí již tyto kontroly na hranicích mezi členskými státy;
vzhledem k tomu, že by stejná zásada měla být zavedena pro kontroly prováděné na základě uvedeného nařízení a na základě dohod s třetími zeměmi a týkající se dopravních prostředků registrovaných nebo provozovaných v třetí zemi;
vzhledem k tomu, že orgány členského státu, do kterého vstupuje dopravní prostředek z třetí země, musejí mít nadále možnost provádět všechny potřebné kontroly, aby prověřily, že dotyčný dopravní prostředek má oprávnění k provozování dopravních činností na území tohoto členského státu nebo k průjezdu jeho územím;
vzhledem k tomu, že členské státy musejí zajistit, aby kontroly, ověření a inspekce mohly být nadále prováděny na jejich územích jako součást běžných kontrolních postupů;
vzhledem k tomu, že spolupráce při plnění závazků vyplývajících z tohoto nařízení by se měla řídit pravidly stanovenými v nařízení Rady (EHS) č. 1468/81 ze dne 19. května 1981 o vzájemné pomoci mezi správními orgány členských států a o spolupráci těchto orgánů s Komisí k zajištění správného uplatňování celních a zemědělských právních předpisů [5],
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
l. Toto nařízení se vztahuje na kontroly podle mezinárodních dohod a na kontroly uvedené v nařízení (EHS) č. 4060/89, které provádějí členské státy uvnitř Společenství v silniční a vnitrozemské vodní dopravě a které se týkají dopravních prostředků registrovaných nebo uváděných do provozu ve třetích zemích.
2. Tímto nařízením nejsou dotčena práva nebo závazky členského státu, do něhož dopravní prostředky uvedené v odstavci 1 vstupují ze třetí země, provádět všechny potřebné kontroly s cílem stanovit, že takové dopravní prostředky mají oprávnění k provozování dopravy na území nebo k průjezdu územím příslušného členského státu.
Článek 2
Pro účely tohoto nařízení se:
- "kontrolou" rozumí každá kontrola nebo inspekce, prověření nebo formalita provedená na hranicích členských států vnitrostátními orgány, která znamená zastavení nebo omezení volného pohybu vozidel nebo plavidel,
- "mezinárodní dohodou" rozumí každá dohoda mezi jedním nebo více členskými státy nebo Společenstvím a jednou nebo více třetími zeměmi.
Článek 3
Kontroly uvedené v článku 1 se již neprovádějí jako hraniční kontroly na vnitřních hranicích Společenství, ale v rámci běžných kontrol prováděných na území členského státu.
Článek 4
Pro účely použití tohoto nařízení se přiměřeně použije nařízení (EHS) č. 1468/81.
Navíc přijmou členské státy všechna nezbytná opatření k zajištění spolupráce mezi zúčastněnými příslušnými orgány.
Článek 5
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. ledna 1993.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Nařízení Komise (EHS) č. 3944/92 ze dne 30. prosince 1992 o zavedení systému dvojí kontroly pro sledování některého textilního zboží pocházejícího z Bangladéše
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ, s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 4136/86 ze dne 22. prosince 1986 o obecných pravidlech dovozu některého textilního zboží pocházejícího ze třetích zemí [1], naposledy pozměněné nařízením Komise (EHS) č.
1539/92 [2], a zejména na článek 13 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že článek 13 nařízení (EHS) č. 4136/86 stanoví možnost konzultací v případě podvodu nebo obcházení ustanovení dohod o textilu uzavřených mezi Evropským hospodářským společenstvím a dodavatelskými třetími zeměmi;
vzhledem k tomu, že existují dostatečné důkazy o tom, že dochází k podvodům a obcházení ustanovení dohody s Bangladéšem, zejména ohledně stanovení původu textilního zboží;
vzhledem k tomu, že po konzultacích s bangladéšskými orgány byla podepsána dohoda ve formě výměny dopisů o zavedení systému dvojí kontroly pro sledování zásilek textilního zboží kategorií 4, 6 a 8, aniž jsou v tomto stádiu vyjednány množstevní limity;
vzhledem k tomu, že dne 30. prosince 1992 Rada jménem Společenství schválila dohodu mezi Bangladéšem a Evropským hospodářským společenstvím ve formě výměny dopisů o zavedení systému dvojí kontroly pro sledování veškerého vývozu výše uvedených kategorií;
vzhledem k tomu, že v příloze VI nařízení (EHS) č. 4136/86 jsou uvedena ustanovení o zavedení systému dvojí kontroly a formě a vystavování vývozních licencí;
vzhledem k tomu, že má-li být zajištěno, aby se vývozní doklady vydávané bangladéšskými orgány nevztahovaly na zboží podléhající omezením, je třeba vývozní doklady příslušně pozměnit;
vzhledem k tomu, že zavedení systému dvojí kontroly by nemělo bránit dovozu zboží kategorií 4, 6 a 8, které bylo z Bangladéše odesláno před vstupem tohoto nařízení v platnost, do Společenství;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro textilní výrobky, PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Aniž je dotčeno ustanovení článku 2, podléhá dovoz výrobků kategorií uvedených v příloze I tohoto nařízení pocházejícího z Bangladéše do Společenství až do 30. prosince 1992 systému dvojí kontroly popsanému v příloze VI nařízení (EHS) č. 4136/86.
Článek 2
Výrobky podle článku 1 odeslané z Bangladéše do Společenství před vstupem tohoto nařízení v platnost a dosud nepropuštěné do volného oběhu se propustí do volného oběhu, je-li předložen nákladní list nebo jiný přepravní doklad, z něhož vyplývá, že zboží bylo skutečně odesláno před tímto datem.
Článek 3
Formulář vývozní licence v příloze VI nařízení 4136/86 se pro účely tohoto nařízení nahrazuje formulářem v příloze II tohoto nařízení.
Článek 4
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení
Nařízení Rady (EHS) č. 3949/92 ze dne 21. prosince 1992 o organizaci statistického zjišťování nákladů práce v průmyslu a v službách
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 213 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že Komise musí být k plnění úkolů, které jí svěřuje Smlouva, zejména úkolů uvedených v článcích 2, 3, 117, 118, 122 a 123 uvedené smlouvy, průběžně informována o nákladech práce a o příjmech zaměstnanců v členských státech;
vzhledem k tomu, že statistické informace dostupné v jednotlivých členských státech neumožňují spolehlivé porovnávání, zejména vzhledem k rozdílům v právních předpisech a správní praxi členských států; že je proto nezbytné provádět statistická zjišťování a zpracovávat výsledky na základě jednotných definic a metod;
vzhledem k tomu, že nejlepší metodou stanovení úrovně, skladby a vývoje nákladů práce i příjmů zaměstnanců je provedení specifických statistických zjišťování, tak jak to bylo naposledy provedeno v roce 1989 při provádění nařízení Rady (EHS) č. 1612/88 ze dne 9. června 1988 o organizaci statistického zjišťování nákladů práce v průmyslu, velkoobchodu a maloobchodu, bankovnictví a pojišťovnictví [1] na základě účetních údajů za účetní období 1988;
vzhledem k tomu, že kvůli k zásadním změnám v úrovni a struktuře výdajů podniků na mzdy a vedlejší mzdové náklady je nezbytné provést nové statistické zjišťování založené na údajích za účetní období 1992 v průmyslu, obchodu, bankovnictví a pojišťovnictví za účelem aktualizace výsledků předchozího statistického zjišťování;
vzhledem k tomu, že kvůli změnám ve struktuře hospodářství a ve stavu nezaměstnanosti v členských státech je třeba rozšířit řadu ekonomických činností zahrnutých do statistického zjišťování, zejména v odvětví služeb;
vzhledem k tomu, že kvůli rozsahu zjišťování je nezbytné použít výběrová šetření, aby se předešlo přílišnému zatížení podniků a rozpočtů Evropských společenství a členských států,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V rámci svých pravidelných statistických zjišťování nákladů práce a příjmů zaměstnanců provede Komise statistické zjišťování nákladů práce v průmyslu a některých odvětvích služeb v roce 1993 na základě účetních údajů z roku 1992.
Článek 2
1. Statistické zjišťování zahrnuje podniky nebo místní jednotky s nejméně 10 zaměstnanci, které vykonávají činnosti definované v sekcích C, D, E, F, G, H a K, v oddílech 65 a 66 a ve skupině 63.3 statistické klasifikace ekonomických činností v Evropských společenstvích, NACE rev. 1 s přihlédnutím k zvláštním ustanovením uvedeným v příloze tohoto nařízení.
2. Statistické zjišťování se provede v podobě výběrového šetření.
Článek 3
Zaměstnavatelé jsou povinni poskytnout informace potřebné k výpočtu nákladů práce na základě účetních údajů za účetní období 1992 za podniky nebo místní jednotky zahrnuté do výběrového šetření podle dále uvedených ustanovení.
Článek 4
Zjišťování zahrnuje
1) mzdové náklady včetně prémií a příplatků a všechny vedlejší náklady, zejména včetně příspěvků zaměstnavatele na sociální pojištění a na různé další programy, a ostatní sociální dávky včetně nákladů na odbornou přípravu a všech daní a subvencí přímo souvisejících s náklady práce;
2) celkový počet zaměstnanců podniku nebo místní jednotky, a
3) odpracované hodiny.
Článek 5
1. Sběr informací provádějí statistické úřady členských států, které navrhnou vhodné dotazníky.
Ve spolupráci s nimi stanoví Komise seznam ukazatelů a definic použitých při zjišťováních.
Komise může rovněž, za stejných podmínek, určit datum začátku a konce zjišťování a lhůtu pro odevzdání vyplněných dotazníků.
2. Zpravodajské jednotky vyplní dotazníky pravdivě, úplně a ve stanovené lhůtě.
Článek 6
1. Statistické úřady členských států zpracují vyplněné dotazníky.
Po ověření a podle programu zpracování stanoveného Komisí doručí členské státy v souladu s nařízením Rady (Euratom, EHS) č. 1588/90 ze dne 11. června 1990 o předávání údajů, na které se vztahuje statistická důvěrnost, Statistickému úřadu Evropských společenství [2] výsledky statistického zjišťování, včetně údajů označených členskými státy jako důvěrné podle vnitrostátních právních předpisů nebo zvyklostí, týkajících se statistické důvěrnosti.
Zacházení s důvěrnými informacemi se řídí uvedeným nařízením.
2. Výsledky se uspořádají podle druhu ekonomických činností podle klasifikace NACE rev. 1 podle regionů a podle kategorie velikosti podniku nebo místní jednotky.
Článek 7
Jednotlivé údaje předávané pro potřeby statistického zjišťování lze užít pouze pro statistické účely.
Jednotlivé údaje nesmí být využity pro daňové nebo jiné účely, ani předány třetím stranám.
Článek 8
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem po vyhlášení
ze dne 21. prosince 1992 o uzavření Dohody o zřízení Mezinárodního střediska pro vědu a techniku mezi Spojenými státy americkými, Japonskem, Ruskou federací a Evropským společenstvím pro atomovou energii a Evropským hospodářským společenstvím jednajícími jako jedna smluvní strana jménem Evropského hospodářského společenství
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 235 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
vzhledem k tomu, že uzavření Dohody o zřízení Mezinárodního střediska pro vědu a techniku jménem Evropského hospodářského společenství mezi Spojenými státy americkými, Japonskem, Ruskou federací a Evropským společenstvím pro atomovou energii a Evropským hospodářským společenstvím jednajícími jako jedna smluvní strana pomůže dosahovat cílů Společenství; že Smlouva nestanoví pro přijetí tohoto nařízení jiné pravomoci než pravomoci uvedené v článku 235,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Dohoda o zřízení Mezinárodní středisko pro vědu a techniku mezi Spojenými státy americkými, Japonskem, Ruskou federací a Evropským společenstvím pro atomovou energii a Evropským hospodářským společenstvím jednajícími jako jedna smluvní strana, jakož i prohlášení Společenství o článku I se schvalují jménem Evropského hospodářského společenství.
Znění dohody a prohlášení se připojuje k tomuto nařízení.
Článek 2
Předseda Rady provede jménem Společenství oznámení stanovené v článku XVIII dohody [2].
Článek 3
1. Společenství jsou zastoupena ve správní radě Mezinárodního střediska pro vědu a techniku (dále jen "středisko") předsednictvím Rady a Komisí, z nichž každá jmenuje jednoho zástupce jako člena správní rady.
2. Komise je celkově odpovědná za řízení záležitostí týkajících se střediska.
Rada je plně informována včas před schůzemi správní rady střediska o záležitostech, které se při nich budou projednávat, a o záměrech Komise v tomto směru.
Aniž je dotčen odstavec 3, vyjadřuje postoj Evropských polečenství ve správní radě Komise.
3. K záležitostem, které spadají pod článek III bod v), článek V a článek XIII dohody, zaujímá postoj Společenství Rada a vyjadřuje jej zpravidla předsednictví, nerozhodne-li Rada jinak.
K záležitostem, které spadají pod článek IV odstavec B body i) a v) a článek IV odstavec E, zaujímá postoj Společenství Rada a vyjadřuje jej zpravidla Komise, nerozhodne-li Rada jinak, zejména v oblastech, v nichž mají zkušenosti a odborné znalosti hlavně členské státy.
4. Při zaujímání postoje Společenství v souladu s odstavcem 3 se Rada usnáší kvalifikovanou většinou.
Rozhodnutí podle odstavce 3 o tom, že postoj Společenství vyjádří odchylně od obecného pravidla Komise nebo předsednictví, přijímá Rada prostou většinou.
5. Rozhodnutí o projektech financovaných nebo spolufinancovaných Společenstvími jsou přijímána postupem stanoveným v nařízení (EHS, Euratom) č. 2157/91 [3] nebo v dalších následných předpisech.
6. Ve Vědeckém poradním výboru, který je zřízen článkem IV odstavcem D dohody, zastupují Společenství vhodní odborníci jmenovaní Radou na základě seznamu, který předkládá Komise a který obsahuje jména navržená členskými státy.
Článek 4
Středisko má vlastní právní subjektivitu a nejširší způsobilost k právům a právním úkonům, jakou právní předpisy použitelné ve Společenství přiznávají právnickým osobám; může zejména uzavírat smlouvy, nabývat a zcizovat movitý i nemovitý majetek a vystupovat před soudem.
Článek 5
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
ze dne 21. prosince 1992 o uzavření Dohody o zřízení Mezinárodního střediska pro vědu a techniku mezi Spojenými státy americkými, Japonskem, Ruskou federací a Evropským společenstvím pro atomovou energii a Evropským hospodářským společenstvím jednajícími jako jedna smluvní strana jménem Evropského společenství pro atomovou energii
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství pro atomovou energii, a zejména na článek 101 druhý pododstavec této smlouvy,
vzhledem k tomu, že Dohoda o zřízení Mezinárodního střediska pro vědu a techniku mezi Spojenými státy americkými, Japonskem, Ruskou federací a Evropským společenstvím pro atomovou energii a Evropským hospodářským společenstvím jednajícími jako jedna smluvní strana byla podepsána dne 27. listopadu 1992; že rozhodnutím ze dne 14. prosince 1992 Rada schválila zmíněnou dohodu pro účely jejího uzavření Komisí jménem Evropského společenství pro atomovou energii;
vzhledem k tomu, že uvedená dohoda by měla být uzavřena jménem Evropského společenství pro atomovou energii,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Dohoda o zřízení Mezinárodního střediska pro vědu a techniku mezi Spojenými státy americkými, Japonskem, Ruskou federací a Evropským společenstvím pro atomovou energii a Evropským hospodářským společenstvím jednajícími jako jedna smluvní strana, jakož i prohlášení Společenství k článku 1 se schvalují jménem Evropského společenství pro atomovou energii.
Znění dohody a prohlášení se připojuje k tomuto nařízení [1].
Článek 2
Předseda Komise provede jménem Evropského společenství pro atomovou energii oznámení stanovené v článku XVIII dohody.
Článek 3
Rada a Komise každá jmenuje jednoho zástupce Společenství do správní rady v souladu s článkem IV odstavcem C dohody.
Článek 4
Mezinárodní středisko pro vědu a techniku má vlastní právní subjektivitu a nejširší způsobilost k právům a právním úkonům, jakou právní předpisy použitelné ve Společenství přiznávají právnickým osobám; může zejména uzavírat smlouvy, nabývat a zcizovat movitý i nemovitý majetek a vystupovat před soudem.
Článek 5
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení
ze dne 22. prosince 1992, kterým se stanoví postupy pro veterinární kontroly produktů dovážených ze třetích zemí na stanovištích hraniční kontroly Společenství
(93/13/EHS) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 90/675/EHS ze dne 10. prosince 1990, kterou se stanoví zásady organizace veterinární kontroly produktů dovážených do Společenství ze třetích zemí1, pozměněné naposledy rozhodnutím 92/438/EHS2, a zejména na čl. 4 odst. 6, čl. 8 odst. 3, čl. 10 odst. 2, čl. 11 odst. 7, čl. 14 odst. 3, čl. 16 odst. 4 a čl. 18 odst. 1 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že jsou stanoveny zásady vztahující se na organizaci kontrol dokladů a totožnosti, kontrol fyzických a všeho, co z těchto kontrol vyplývá; že se nyní ukazuje nezbytným stanovit doplňková opatření za účelem zavedení spolehlivého a harmonizovaného postupu a že je nutné zavést nový systém veterinárních kontrol pro produkty pocházející ze třetích zemí;
vzhledem k tomu, že kontroly dokladů a totožnosti jsou založeny na porovnávání informací předávaných dovozcem a produktů dovážených do Společenství a že tyto kontroly musí být uskutečněny v souladu s určitými pravidly; že fyzické kontroly těchto produktů musí rovněž odpovídat určitým podmínkám a o jejich povaze a jejich výsledku musí být učiněna zmínka do osvědčení;
vzhledem k tomu, že následkem toho harmonizovaná činnost nového systému opravňuje ke shromažďování souboru informací o produktu v dokladu, který odpovídá určitému vzoru;
vzhledem k tomu, že je důležité, aby produkty, které mohou být přijaty jen k jinému použití než k lidské spotřebě, byly uváděny do oběhu v rámci stávajících vhodných postupů Společenství;
vzhledem k tomu, že některé veterinární kontroly se neprovádějí u produktů, které jsou obsaženy v zavazadlech cestujících a které jsou určeny k jejich vlastní spotřebě, nebo u produktů, které tvoří obsah malých zásilek adresovaných soukromým osobám; že musí být stanoven maximální limit hmotnosti pro produkty, na které se vztahují tyto výjimky;
vzhledem k tomu, že některé rostlinné produkty, které mohou představovat nebezpečí šíření chorob přenosných na zvířata, musí podléhat veterinárním kontrolám; že je proto nutné stanovit seznam třetích zemí nebo částí třetích zemí, kterým může být povolen vývoz takových produktů do Společenství;
vzhledem k tomu, že některé zásilky produktů vyvážené z členského státu do třetí země mohou být touto třetí zemí odmítnuty; že v tomto případě přísluší příslušnému orgánu členského státu, který produkty vyvezl, aby učinil vhodná opatření ke kontrole této zásilky při jejím zpětném dovozu na území Společenství;
11 odst. 2 písm. b) směrnice 90/675/EHS mohou členské státy uzavřít dvoustranné dohody o odložení některých veterinárních kontrol a o jejich provedení až v zemi určení; že jim v tomto případě přísluší provést všechna vhodná opatření, aby byly uskutečněny všechny veterinární kontroly, o nichž pojednává uvedená směrnice;
vzhledem k tomu, že produkty skladovanými ve svobodném celním pásmu, svobodném celním skladu, ve skladu pod celní kontrolou nebo prováženými přes území Společenství z jedné třetí země do jiné se bude zabývat samostatné prováděcí rozhodnutí;
vzhledem k tomu, že výjimkami týkajícími se kontroly ryb dovážených do Společenství ze třetích zemí se budou zabývat pozdější prováděcí rozhodnutí;
vzhledem k tomu, že specifickými podmínkami odběru vzorků a vyšetření u různých typů produktů se budou zabývat další samostatná prováděcí rozhodnutí;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
1. Kontroly dokladů a totožnosti musí být prováděny v souladu s přílohou A.
2. Dovozci nebo jejich zástupci jsou povinni předem informovat veterinární personál stanoviště hraniční kontroly o tom, že produkty dorazily, pomocí dokladu odpovídajícího vzoru uvedenému v příloze B. Tento doklad se skládá ze čtyř exemplářů (jeden originál a tři kopie).
Dovozce nebo jeho zástupce musí:
- vyplnit kolonku 1 ve čtyřech exemplářích,
- předat jednu kopii celnímu útvaru stanoviště hraniční kontroly,
- předat originál a zbývající dvě kopie odpovědnému úřednímu veterinárnímu lékaři stanoviště hraniční kontroly.
3. Doklad odpovídající vzoru uvedenému v příloze B musí být vyplněn přinejmenším v jazyku nebo v jednom z jazyků stanoviště hraniční kontroly, prostřednictvím kterého se produkty pocházející ze třetí země dostávají do Společenství, a v jazyku nebo v jednom z jazyků země určení produktů.
4. Aniž je dotčen odstavec 3, informace obsažené v dokladu, který odpovídá vzoru uvedeném v příloze B, mohou být, na základě dohody s příslušným orgánem členského státu, předmětem předem učiněného oznámení prostřednictvím telekomunikací nebo prostřednictvím jakéhokoliv systému přenosu dat.
Článek 2
Fyzické kontroly, laboratorní vyšetření a analýzy úředních vzorků musí být prováděny v souladu s přílohami C a D.
Článek 3
1. Po provedení kontrol uvedených v článku 1 a článku 2 musí být v rámci odpovědnosti odpovědného úředního veterinárního lékaře stanoviště hraniční kontroly vyplněna kolonka 2 dokladu, který odpovídá vzoru uvedenému v příloze B, a tento doklad musí být jím podepsán.
Potom je originál dokladu předán celnímu útvaru stanoviště hraniční kontroly a jedna kopie dovozci nebo jeho zástupci, druhá kopie se uchovává ve stanovišti hraniční kontroly.
2. Úřední veterinární lékař uchovává nejméně po dobu tří let originály osvědčení, zdravotních dokladů nebo dokladů o zdravotní nezávadnosti, které doprovázejí zásilku, jakož i kopii dokladu odpovídajícího vzoru uvedenému v příloze B.
Článek 4
1. Pokud se na základě provedených veterinárních kontrol zjistí takové závady, že produkty nemohou být dovezeny na území Společenství, příslušný orgán, po konzultaci s dovozcem nebo jeho zástupcem, rozhodne v co nejkratší době o odeslání zásilky nazpět nebo o zničení zásilky.
2. Když příslušný orgán rozhodne o zničení zásilky, přijme veškerá vhodná opatření k tomu, aby všechny pohyby a zničení zásilky zůstaly po celou dobu pod úřední kontrolou.
Zničení zásilky musí být provedeno v zařízeních stanoviště hraniční kontroly nebo ve vhodných zařízeních, která jsou situována co možná nejblíže tomuto stanovišti hraniční kontroly.
3. Když příslušný orgán odchylně od odstavce 1 a na základě čl. 16 odst. 2 směrnice 90/675/EHS, povolí, že produkty mohou být použity k jiným účelům než k lidské spotřebě, přeprava a ošetření těchto produktů se provádí jen pod kontrolou příslušného orgánu a v rámci směrnice Rady 90/667/EHS ze dne 27. listopadu 1990 o veterinárních pravidlech pro zneškodňování a zpracování živočišného odpadu, jeho uvádění na trh a pro ochranu před patogenními původci v krmivech živočišného původu, též z ryb, a o změně směrnice 90/425/EHS1. Navíc příslušný orgán místa, ve kterém se nachází registrované zařízení uvedené jako příjemce, bude informován o vypravení takové zásilky prostřednictvím systému Animo nebo, až do úplného zavedení tohoto systému do provozu, prostřednictvím telekomunikací nebo prostřednictvím jakýchkoliv systémů přenosu dat.
4. Postupy popsané v odstavcích 1, 2 a 3 se rovněž uplatňují v případě, když kontroly provedené příslušným orgánem v místě hraničního přechodu odhalí nedostatky uvedené v čl. 4 odst. 3 směrnice 90/675/EHS. Nicméně opatření ve smyslu čl. 16 odst. 1 a 2 směrnice 90/675/EHS mohou být přijata jen úředním veterinárním lékařem příslušným pro nejbližší stanoviště hraniční kontroly. Všechny zásilky, které jsou předmětem odeslání nazpět, budou bez prodlení oznámeny systémem Shift nebo, až do úplného zavedení tohoto systému do provozu, prostřednictvím telekomunikací nebo prostřednictvím jakýchkoliv systémů přenosu dat.
Článek 5
1. U produktů uvedených v čl. 14 odst. 1 bodech i), ii) a iv) směrnice 90/675/EHS, pokud váží méně než 1 kilogram a pokud jsou určeny k lidské spotřebě, se neprovádějí systematické veterinární kontroly definované v kapitole I této směrnice, aniž jsou dotčeny zvláštní předpisy Společenství pro některé produkty. Přesto však budou přijata všechna nezbytná opatření k zajištění toho, aby byly do Společenství uváděny jen takové produkty, které pocházejí ze schválených třetích zemí nebo schválených částí třetích zemí.
2. Odstavcem 1 nejsou dotčena hygienická a veterinární pravidla stanovená v odpovídajících právních předpisech Společenství nebo, pokud neexistují, ve vnitrostátních právních předpisech.
Článek 6
1. Členské státy podrobí rostlinné produkty uvedené v příloze E veterinárním kontrolám uvedeným v čl. 1 odst. 1.
2. Členské státy povolují dovoz rostlinných produktů uvedených v příloze E, pocházejících ze třetích zemí nebo částí třetích zemí, které jsou uvedeny příloze F, za předpokladu, že dovoz z těchto zemí nebo částí zemí není zakázán.
3. Opatření článku 16 směrnice 90/675/EHS se použijí přiměřeně na rostlinné produkty, u nichž veterinární kontrola odhalí, že nevyhovují podmínkám tohoto rozhodnutí.
Článek 7
Toto rozhodnutí se použije ode dne 1. ledna 1993.
Článek 8
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
ze dne 21. prosince 1992 o rozšíření právní ochrany topografií polovodičových výrobků na osoby ze Spojených států amerických a určitých území
(93/16/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 87/54/EHS ze dne 16. prosince 1986 o právní ochraně topografií polovodičových výrobků [1], a zejména na čl. 3 odst. 7 uvedené směrnice,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že se právo na právní ochranu topografií polovodičových výrobků ve Společenství vztahuje na osoby, které splňují předpoklady pro ochranu podle čl. 3 odst.
vzhledem k tomu, že toto právo lze rozhodnutím Rady rozšířit na osoby, které nepožívají ochrany podle uvedených ustanovení;
vzhledem k tomu, že by rozšíření dotyčné ochrany mělo být pokud možno učiněno za Společenství jako celek;
vzhledem k tomu, že tato ochrana byla již dříve pouze předběžně rozšířena na určité země a území rozhodnutím 90/511/EHS [2], jehož platnost skončí dne 31. prosince 1992;
vzhledem k tomu, že tato ochrana byla rozšířena na společnosti a jiné právnické osoby ve Spojených státech amerických, neboť rozhodnutí Komise 90/541/EHS [3] stanovilo, že Spojené státy splňují do 31. prosince 1992 podmínku vzájemnosti podle čl. 1 odst. 2 rozhodnutí 90/511/EHS;
vzhledem k tomu, že Spojené státy mají příslušné právní předpisy a lze očekávat, že budou nadále chránit topografie polovodičových výrobků v rámci svých vnitrostátních právních předpisů a že tato ochrana bude dostupná i těm osobám z členských států Společenství, které mají právo na ochranu podle směrnice 87/54/EHS;
vzhledem k tomu, že se očekává, že určitá území, která nemají dosud příslušné právní předpisy, tyto právní předpisy přijmou a že se tato ochrana bude co možná nejdříve vztahovat na uvedené osoby z členských států Společenství;
vzhledem k tomu, že všechny členské státy Společenství již přijaly vnitrostátní právní předpisy, kterými se provádí směrnice 87/54/EHS;
vzhledem k tomu, že je třeba pokračovat v rozšiřování dotyčné ochrany na Spojené státy pouze o jeden rok, aby mohl být dokončen postup pro udělení vzájemné neomezené ochrany;
vzhledem k tomu, že je rovněž třeba předběžně pokračovat v rozšiřování této ochrany na výše uvedená území, aby mohly být vytvořeny podmínky pro vzájemnou neomezenou ochranu,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
1. Členské státy rozšíří právní ochranu stanovenou ve směrnici 87/54/EHS takto:
a) s fyzickými osobami, které jsou státními příslušníky Spojených států amerických nebo území uvedeného v příloze tohoto rozhodnutí nebo které mají obvyklé bydliště na území Spojených států amerických nebo na některém z těchto území, se zachází stejně, jako by byly státními příslušníky členského státu;
b) se společnostmi nebo jinými právnickými osobami ze Spojených států amerických nebo území uvedeného v příloze, které mají v této zemi nebo na tomto území skutečnou a výkonnou průmyslovou nebo obchodní pobočku, se zachází stejně, jako by měly skutečnou a výkonnou průmyslovou nebo obchodní pobočku na území některého členského státu.
2. Předpokladem pro použití odst. 1 písm. b) je skutečnost, že společnosti nebo jiné právnické osoby členského státu, které mají právo na ochranu podle směrnice 87/54/EHS, požívají ochrany ve Spojených státech nebo na dotyčném území.
3. Komise stanoví, zda Spojené státy americké nebo území uvedená v příloze splnila podmínky podle odstavce 2, a sdělí to členským státům.
Článek 2
Toto rozhodnutí se použije ode dne 1. ledna 1993.
Členské státy rozšíří ochranu na základě tohoto rozhodnutí na osoby uvedené v článku 1 do 31. prosince 1994.
Pro Spojené státy americké je tímto dnem 31. prosinec 1993.
Výlučná práva nabytá na základě rozhodnutí 90/511/EHS nebo tohoto rozhodnutí zůstávají nadále v platnosti po dobu stanovenou ve směrnici 87/54/EHS.
Článek 3
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
ze dne 11. prosince 1992 o schválení určitých ošetření sloužících k potlačení růstu patogenních mikroorganismů u mlžů a mořských plžů
(93/25/EHS) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 91/493/EHS ze dne 22. července 1991 o hygienických předpisech pro produkci a uvádění produktů rybolovu na trh [1], a zejména na kapitolu IV část IV bod 2 přílohy uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že mlži a mořští plži sbíraní v oblastech, uvedených v kapitole I bodě 1 písm. b) a bodě 1 písm. c) přílohy směrnice Rady 91/492/EHS ze dne 15. července 1991 o hygienických předpisech pro produkci a uvádění živých mlžů na trh [2], představují pro spotřebitele možné nebezpečí, pokud nebudou patřičně ošetřeni;
vzhledem k tomu, že Španělsko a Spojené království navrhly ošetření sloužící k potlačení růstu patogenních organismů u mlžů a mořských plžů;
vzhledem k tomu, že tato ošetření dostatečně zajistí zdravotní nezávadnost produktů a že tedy není nutné je předtím čistit nebo sádkovat;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Schvalují se ošetření uvedená v příloze tohoto rozhodnutí sloužící k potlačení růstu patogenních mikroorganismů u mlžů a mořských plžů sbíraných v oblastech uvedených v kapitole I bodě 1 písm. b) a bodě 1 písm. c) přílohy směrnice 91/492/EHS, kteří nebyli před uvedením na trh čištěni nebo sádkováni.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
ze dne 11. prosince 1992 o seznamu zařízení v Chorvatské republice schválených pro dovoz čerstvého masa do Společenství
(93/26/EHS) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 72/462/EHS ze dne 12. prosince 1972 o veterinárních a hygienických otázkách dovozu skotu, prasat, ovcí a koz, čerstvého masa nebo masných výrobků ze třetích zemí [1], naposledy pozměněnou nařízením Rady (EHS) č. 1601/92 [2], a zejména na čl. 4 odst. 1 a čl. 18 odst. 1 písm. a) a b) uvedené směrnice,
(1) vzhledem k tomu, že zařízením ve třetích zemích nelze povolit vývoz čerstvého masa do Společenství, pokud nesplňují obecné a zvláštní podmínky stanovené ve směrnici 72/462/EHS;
(2) vzhledem k tomu, že Chorvatská republika zaslala podle čl. 4 odst. 3 směrnice 72/462/EHS seznam zařízení s povolením vyvážet do Společenství;
(3) vzhledem k tomu, že kontroly provedené Společenstvím na místě ukázaly, že hygienická úroveň těchto zařízení je dostatečná a že tato zařízení tudíž mohou být zapsána do prvního seznamu zařízení, z nichž lze povolit dovoz čerstvého masa, sestaveného podle čl. 4 odst. 1 uvedené směrnice;
(4) vzhledem k tomu, že po přijetí rozhodnutí Komise 92/390/EHS ze dne 2. července 1992 o veterinárních podmínkách a veterinárních osvědčeních pro dovoz čerstvého masa z Chorvatské republiky [3] není již dovoz čerstvého vepřového masa z této země povolen;
(5) vzhledem k tomu, že však podle rozhodnutí Komise 92/447/EHS ze dne 30. července 1992 ve znění rozhodnutí 91/449/EHS, kterým se stanoví vzory veterinárních osvědčení pro dovoz masných výrobků ze třetích zemí [4], je povolen dovoz výrobků z vepřového masa, které byly ošetřeny způsobem stanoveným v uvedeném rozhodnutí; že tyto výrobky musejí být proto vyrobeny z vepřového masa získaného ve schválených zařízeních;
(6) vzhledem k tomu, že dovoz čerstvého masa ze zařízení na seznamu v příloze tohoto rozhodnutí podléhá nadále již stanoveným ustanovením, obecným ustanovením Smlouvy a zvláště jiným veterinárním předpisům Společenství, zejména pokud se týká ochrany zdraví;
(7) vzhledem k tomu, že opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
1. Zařízení
ze dne 21. prosince 1992 o schválení programů týkajících se jarní virózy kaprů, předložených Spojeným královstvím, a o upřesnění dodatečných záruk pro některé druhy ryb, které jsou zasílány do Velké Británie, Severního Irska, na ostrov Man a ostrov Guernsey
(93/44/EHS) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 91/67/EHS ze dne 28. ledna 1991 o veterinárních předpisech pro uvádění živočichů pocházejících z akvakultury a produktů akvakultury na trh [1], a zejména na článek 12 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že nařízení Rady (EHS) č.
706/73 ze dne 12. března 1973 o předpisech Společenství vztahujících se na britské Normanské ostrovy a ostrov Man, pokud jde o obchod se zemědělskými produkty [2], ve znění nařízení (EHS) č. 1174/86 [3], stanoví, že veterinární právní předpisy se použijí na tyto ostrovy za stejných podmínek jako ve Spojeném království na produkty dovezené na ostrovy nebo vyvezené z těchto ostrovů do Společenství;
vzhledem k tomu, že členské státy mohou předkládat Komisi dobrovolné nebo závazné programy na zdolávání určitých nákaz ryb;
vzhledem k tomu, že Spojené království v dopisech ze dnů 26. května, 31. července a 9. října 1992 předložilo programy týkající se jarní virózy kaprů pro Velkou Británii a Severní Irsko a pro ostrov Guernsey a ostrov Man;
vzhledem k tomu, že tyto programy splňují podmínky stanovené článkem 12 směrnice 91/67/EHS;
vzhledem k tomu, že je nezbytné upřesnit dodatečné záruky, které mohou být požadovány pro umístění některých druhů ryb do oblastí dotčených těmito programy;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Schvalují se programy týkající se jarní virózy kaprů (SVC), předložené Spojeným královstvím pro Velkou Británii, Severní Irsko, ostrov Man a ostrov Guernsey.
Článek 2
1. Na umístění živých ryb druhů náchylných k SVC uvedených v příloze A směrnice 91/67/EHS a jejich jiker neurčených k přímé lidské spotřebě do oblastí uvedených v článku 1 se vztahují:
a) buď tyto podmínky: i) SVC podléhá oznamovací povinnosti v oblasti původu;
ii) zprávy o případech podezření z infekce u kaprovitých musejí být ihned vyšetřeny úředními službami v oblasti původu;
iii) zamořená hospodářství nebo místa v oblasti původu musejí být označena za zamořená;
iv) nesmějí pocházet z míst označených úředními službami oblasti původu za zamořená; b) nebo tyto podmínky:
i) místo původu musí v roční době, kdy se očekává, že se SVC projeví, projít minimálně po dobu dvou let roční inspekcí prováděnou úředními službami na místě původu a musejí být provedeny testy depistáže viru v laboratoři;
ii) v případě, že tato místa jsou již zamořena
- musejí zde být po dobu minimálně tří let prováděny inspekce a testy podle bodu i), po uplynutí této doby jsou náchylné druhy, u nichž bylo potvrzeno, že jsou prosté nákazy, vystaveny styku s populací, která je pod kontrolou, aby se prokázala nepřítomnost viru,
nebo
- musí být populace ryb odstraněna a veškeré zařízení dezinfikováno; v takovém případě může být toto místo znovuosazeno pouze rybami druhů, u nichž bylo potvrzeno, že jsou prosté nákazy;
iii) v místech podle bodu i) a ii), musejí všechny umístěné druhy pocházet z míst, potvrzených jako prostých této nákazy.
2. Vedle požadavků stanovených v odstavci 1, musí být k zásilkám přiloženo osvědčení vystavené úřední službou, které potvrzuje, že místo původu splňuje podmínky rozhodnutí Komise 93/44/EHS.
Článek 3
Spojené království uvede v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s programy uvedenými v článku 1 do 1. ledna 1993.
Článek 4
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
ze dne 15. prosince 1992 o mikrobiologických kritériích pro produkci vařených korýšů a měkkýšů se schránkami
(93/51/EHS) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 91/493/EHS ze dne 22. července 1991 o hygienických předpisech pro produkci a uvádění produktůrybolovu na trh [1], a zejména na kapitolu V oddíl II bod 4 přílohy uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že podle kapitoly IV oddílu IV bodu 7 písm. c) přílohy směrnice 91/493/EHS musí výrobce pravidelně provádět mikrobiologické kontroly své produkce a přitom dodržovat normy stanovené podle kapitoly V oddílu II bodu 4 uvedené směrnice;
vzhledem k tomu, že s ohledem na ochranu veřejného zdraví, je třeba stanovit prahovou mez biologické kontaminace, nad jejíž hodnotu nemohou již být výsledky považovány za přijatelné, aniž by produkt nebyl v jakémkoli ohledu považován za toxický; že bude-li prahová mez přijatelnosti překročena, musí o tom výrobce provést šetření a zavést opravné postupy, aby se již podobná překročení neopakovala;
vzhledem k tomu, že metody analýzy budou stanoveny později, v závislosti na provedených studiích; že do té doby by měly být používány mezinárodně uznané metody;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Mikrobiologické normy uplatňované při produkci vařených korýšů a měkkýšů se schránkami uvedené v kapitole IV oddíle IV bodu 7 písm. c) přílohy směrnice 91/493/EHS jsou stanoveny v příloze tohoto rozhodnutí.
Článek 2
Výrobce musí ověřovat dodržování mikrobiologických norem při výrobě a před tím, než jsou produkty z vařených korýšů a měkkýšů ze schváleného zpracovatelského závodu uvedeny na trh podle článku 7 směrnice 91/493/EHS.
Článek 3
1. Programy odběrů vzorků jsou stanoveny řídícími pracovníky zpracovatelského závodu v závislosti na povaze produktů (celé, zbavené krunýře nebo lastury), teplotě a době varu a na základě analýzy rizik, a musejí splňovat požadavky článku 6 směrnice 91/493/EHS.
2. Programy podle odstavce 1 musejí, v případě nedodržení norem stanovených v bodech 1 a 2 přílohy tohoto rozhodnutí, zahrnovat povinnost:
- oznámit příslušnému úřadu zjištěné výsledky a přijatá opatření týkající se nevyhovujících partií, jakož i opatřeních podle druhé odrážky,
- posoudit metody sledování a kontroly kritických bodů za účelem identifikace zdroje kontaminací a zvýšení frekvence analýz,
- neuvádět na trh k lidské spotřebě partie nevyhovující z důvodu zjištění patogenních mikroorganismů nebo překročení hodnoty "M" podle bodu 2 přílohy pro mikroorganismus Staphylococcus aureus.
Článek 4
Do doby, než budou stanoveny metody Společenství pro mikrobiologickou analýzu, metody analýzy použité k ověření mikrobiologických norem musejí být na mezinárodní úrovni vědecky uznány a prakticky vyzkoušeny.
Použité metody analýzy musí být spolu s odpovídajícími výsledky zaznamenány.
Článek 5
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
ze dne 21. prosince 1992, kterým se shledává, že některé členské státy nebo oblasti splňují podmínky týkající se brucelózy (B. melitensis), a přiznává se jim status členského státu nebo oblasti úředně prostých této choroby
(93/52/EHS) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 91/68/EHS ze dne 28. ledna 1991 o veterinárních podmínkách obchodu s ovcemi a kozami uvnitř Společenství [1], a zejména na přílohu A kapitolu 1 část II uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že ve Spojeném království, v Německu, v Irsku, v Lucembursku, v Belgii, v Nizozemsku a v některých oblastech Francie je brucelóza (B. melitensis) povinně hlášená již nejméně pět let; že v nich nejméně pět let nebyl úředně potvrzen žádný případ výskytu choroby a očkování v nich je zakázáno nejméně tři roky; že by proto mělo být shledáno, že tyto členské státy a oblasti splňují podmínky stanovené v příloze A kapitole 1 části II bodu 1 písm. b);
vzhledem k tomu, že se navíc uvedené členské státy a oblasti zavazují vyhovět ustanovením přílohy A kapitoly 1 části II bodu 2; že by proto měl být těmto členským státům a oblastem přiznán status úředně prostých brucelózy (B. melitensis);
vzhledem k tomu, že opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Členské státy a oblasti uvedené v příloze I nebo v příloze II splňují podmínky uvedené v příloze A kapitole 1 části II bodu 1 písm. b) směrnice 91/68/EHS.
Článek 2
Členské státy a oblasti uvedené v příloze I nebo v příloze II se uznávají za úředně prosté brucelózy (B. melitensis).
Článek 3
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
ze dne 21. prosince 1992 o zřízení vědeckého výboru pro označení původu, zeměpisná označení a osvědčení o zvláštní povaze
(93/53/EHS) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
vzhledem k tomu, že v rámci ochrany ve Společenství označení původu a zeměpisných označení, jejichž zápis může zahrnovat zkoumání problémů týkajících na jedné straně druhové povahy názvu a faktorů, které se mají vzít v úvahu při definování označení původu a zeměpisného označení zemědělských produktů a potravin, a na straně druhé používání kritérií týkajících se poctivé hospodářské soutěže při obchodních transakcích a nebezpečí uvádění spotřebitele v omyl ve smyslu článku 13 a 14 nařízení Rady (EHS) č.2081/92 [1] v případech, kdy dojde k rozporu mezi označením původu nebo zeměpisným označením a ochrannou známkou, totožnými označeními nebo stávajícími produkty, které jsou uváděny na trh v souladu s právem;
vzhledem k tomu, že v rámci ochrany Společenství osvědčení o zvláštní povaze, jejichž zápis může zahrnovat zkoumání problémů týkajících se posouzení tradiční povahy zemědělských produktů a potravin;
vzhledem k tomu, že hledání řešení takových problémů vyžaduje spolupráci vysoce kvalifikovaných odborníků v oboru práv nebo zemědělství a zejména se znalostí práv duševního vlastnictví;
vzhledem k tomu, že za tím účelem by měl být při Komisi zřízen vědecký výbor,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Tímto se zřizuje vědecký výbor, který je nápomocen Komisi, dále jen "výbor".
Článek 2
Úkolem výboru je na žádost Komise přezkoumávat veškeré technické problémy týkající se uplatňování nařízení (EHS) 2081/92 a nařízení Rady (EHS) 2082/92 [2] s ohledem na zápis názvů zemědělských produktů a potravin a. s. ohledem na případy, kdy dojde k rozporům mezi členskými státy, zejména:
1. faktory, které se mají vzít v úvahu při definování zeměpisných označení a označení původu a jejich výjimky, obzvláště výjimečně dobrá pověst a proslulost;
2. druhová povaha;
3. posouzení tradiční povahy;
4. posouzení kritérií týkajících se korektní hospodářské soutěže při obchodních transakcích a nebezpečí uvádění spotřebitele v omyl v případech rozporu mezi označením původu nebo zeměpisným označením a ochrannou známkou, totožnými označeními nebo stávajícími produkty, které jsou legálně uváděny na trh.
Článek 3
1. Členy výboru jmenuje Komise z vysoce kvalifikovaných odborníků působících v oblastech uvedených v článku 2.
2. Výbor se skládá ze sedmi členů a sedmi zastupujících členů, kteří jsou oprávněni účastnit se zasedání.
Článek 4
1. Výbor volí z řad svých členů předsedu a místopředsedu.
Jsou voleni prostou většinou členů. 2. Komise poskytne výboru sekretariát.
Článek 5
Výbor se usnáší platně, jsou-li přítomni všichni členové výboru.
Výbor zaujme příznivé stanovisko, pokud hlasy ve prospěch převyšují hlasy proti.
V případě rovnosti hlasů se zdržení se hlasování považuje za hlas ve prospěch.
Článek 6
1. Funkční období členů je pět let.
Mohou být jmenováni opakovaně.
Funkční období předsedy a místopředsedy je dvouleté.
Nemohou však být ihned znovu zvoleni po uplynutí svých dvou po sobě následujících funkčních období.
Výkon funkcí není odměňován.
2. Po uplynutí pětiletého nebo dvouletého období, podle okolností, zůstávají členové, předseda i místopředseda ve svých funkcích, dokud nejsou nahrazeni nebo dokud nejsou znovu jmenováni.
3. Domnívá-li se člen, předseda nebo místopředsedové výboru, že nemůže svou funkci nadále vykonávat, nebo odstoupí-li, je na zbytek funkčního období nahrazen postupem podle článku 3, případně 4.
Článek 7
1. Zasedání výboru svolává zástupce Komise.
2. Zasedání výboru se účastní zástupce Komise, úředníci a ostatní dotčení zaměstnanci Komise.
3. Zástupce Komise může na zasedání přizvat osobnosti, které jsou v projednávaných otázkách zvláštními odborníky.
Článek 8
1. Výbor projednává žádosti o stanovisko, které předloží Komise.
Komise může stanovit lhůtu, ve které má být stanovisko sděleno.
2. Přijmou-li vyžádané stanovisko členové výboru jednomyslně, vypracuje výbor společné závěry.
Není-li dosaženo jednomyslnosti, různé názory vyjádřené při jednání se uvedou v zápisu, za jehož vypracování odpovídá sekretariát výboru.
Článek 9
Členové výboru jsou povinni nevyzrazovat informace, které se dozvědí v rámci činnosti výboru, pokud je zástupce Komise upozorní, že se vyžádané stanovisko týká záležitosti důvěrné povahy.
Rozhodnutí č. 148 ze dne 25. června 1992
o použití potvrzení týkajícího se použitelných právních předpisů (formulář E 101), pokud doba vyslání nepřekračuje tři měsíce (93/68/EHS)
81 písm. a) nařízení Rady (EHS) č. 1408/71 ze dne 14. června 1971 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby, osoby samostatně výdělečně činné a jejich rodinné příslušníky pohybující se v rámci Společenství, na základě kterého je pověřena jednáním ve všech správních otázkách nebo otázkách výkladu vyplývajících z uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že rozhodnutí č. 125 je třeba pozměnit, protože je nutné omezit riziko zneužití, a že je proto nezbytné ve všech případech uvádět v tabulce 5 formuláře E 101 konkrétní datum;
vzhledem k tomu, že podmínky moderního hospodářského života nutí mnohé pracovníky průmyslových, obchodních a zemědělských podniků, aby vykonávali časté krátkodobé cesty do zahraničí v zájmu podniku, pro nějž pracují;
vzhledem k tomu, že je v těchto případech obtížné získat od určené instituce země, ve které má podnik sídlo, včas, to znamená před odjezdem, potvrzení o použitelných právních předpisech;
vzhledem k tomu, že existují důvody proto, aby byl postup vydávání potvrzení o použitelných právních předpisech nadále pružnější a zajišťoval, že pojištěná osoba s sebou má nějaký doklad potvrzující, že pobývá v jednom z členských států za účelem výkonu práce a že se na ni nadále vztahují právní předpisy země, ve které sídlí podnik, u nějž pracuje,
ROZHODLA TAKTO:
1. Pro doby vyslání nepřekračující tři měsíce může instituce uvedená v čl. 11 odst. 1 nařízení (EHS) č. 574/72 podnikům na jejich žádost vydávat formuláře E 101, opatřené pořadovým číslem, u nichž vyplní pouze tabulku 5.
2. Podnik vyplňuje formulář dvojmo.
Jedno vyhotovení předá pracovníkovi před jeho odjezdem a druhé musí být do 24 hodin odesláno určené instituci země, ve které má podnik sídlo.
3. Toto rozhodnutí, kterým se nahrazuje rozhodnutí č. 125, se použije od prvního dne měsíce následujícího po vyhlášení
ze dne 19. prosince 1991 o uzavření dohody formou výměny dopisů mezi Evropským hospodářským společenstvím a Rakouskou republikou, Finskou republikou, Islandskou republikou, Norským královstvím, Švédským královstvím a Švýcarskou konfederací o změně Úmluvy ze dne 20. května 1987 o společném tranzitním režimu
(93/69/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 113 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že čl. 15 odst.
2 Úmluvy mezi Evropským hospodářským společenstvím a Rakouskou republikou, Finskou republikou, Islandskou republikou, Norským královstvím, Švédským královstvím a Švýcarskou konfederací o společném tranzitním režimu [1] zmocňuje Smíšený výbor zřízený touto úmluvou doporučovat změny úmluvy;
vzhledem k tomu, že úmluva byla změněna s přihlédnutím k nedávným změnám právních předpisů týkajících se tranzitu Společenství, které jsou součástí reforem společného tranzitního režimu, jejichž cílem je dotvoření vnitřního trhu do 1. ledna 1993;
vzhledem k tomu, že dotyčné změny jsou uvedeny v doporučení Smíšeného výboru č.
1/91; že je třeba schválit dohodu formou výměny dopisů týkající se tohoto doporučení,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Dohoda formou výměny dopisů mezi Evropským hospodářským společenstvím a Rakouskou republikou, Finskou republikou, Islandskou republikou, Norským královstvím, Švédským královstvím a Švýcarskou konfederací o změně úmluvy ze dne 20. května 1987 o společném tranzitním režimu se schvaluje jménem Společenství.
Znění dohody se připojuje k tomuto rozhodnutí.
Článek 2
Předseda Rady je oprávněn jmenovat osobu zmocněnou podepsat dohodu zavazující Společenství.
ze dne 21. prosince 1992
o kódování pro sdělení "Animo" (93/70/EHS) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 90/425/EHS ze dne 26. června 1990 o veterinárních a zootechnických kontrolách v obchodu s některými živými zvířaty a produkty uvnitř Společenství s cílem dotvoření vnitřního trhu [1], naposledy pozměněnou směrnicí 92/65/EHS [2], a zejména na čl.
20 odst. 3 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že v zájmu zajištění fungování sítě dne 3. prosince 1991 přijala Komise rozhodnutí 91/637/EHS, kterým se stanoví vzor pro sdělení, které má být přeneseno prostřednictvím počítačové sítě "Animo" [3];
vzhledem k tomu, že je nezbytné zajistit rychlé porozumění sdělení "Animo", jakož i účinně chránit zdraví zvířat, je potřebné definovat kód, který bude používán pro zboží uvedené v bodě 4 přílohy rozhodnutí 91/637/EHS;
vzhledem k tomu, že zahrnutí některých druhů živých zvířat a produktů do kódování, předpokládané tímto rozhodnutím, samo ještě neznamená, že sdělení musí být zasíláno prostřednictvím počítačové sítě "Animo";
vzhledem k tomu, že opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Kódy, které budou používány pro zboží uvedené v bodě 4 odrážka první přílohy rozhodnutí 91/637/EHS, jsou definovány v příloze tohoto rozhodnutí.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
ze dne 23. prosince 1992 o zřízení Poradního výboru pro koordinaci v oblasti vnitřního trhu
(93/72/EHS) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
vzhledem k tomu, že článek 8a Smlouvy o založení Evropského hospodářského společenství stanoví, že v období do 31. prosince 1992 bude postupně vytvořen vnitřní trh zahrnující prostor bez vnitřních hranic, v němž je zaručen volný pohyb zboží, osob, služeb a kapitálu;
vzhledem k tomu, že Rada již přijala některá opatření, jejichž účelem je řešit případné praktické obtíže, které mohou vyvstat po zrušení kontroly na těchto hranicích; že některá opatření přijaly i samotné členské státy;
vzhledem k tomu, že dotvoření vnitřního trhu jakožto oblasti bez vnitřních hranic vyžaduje úzkou a účinnou spolupráci mezi členskými státy a Komisí;
vzhledem k tomu, že usnesení Rady ze dne 7. prosince 1992 o prostředcích pro vytváření jednotného trhu vyzývá členské státy a Komisi, aby zvážily potřebu posílení spolupráce v zájmu řešení jakýchkoliv praktických obtíží, které mohou vyvstat;
vzhledem k tomu, že stávající opatření Společenství v některých odvětvích již stanoví sdělování informací Komisi a umožňují výměnu informací mezi členskými státy a Komisí;
vzhledem k tomu, že tyto povinnosti poskytovat informace, a tyto systémy výměny informací mezi členskými státy a Komisí nepokrývají všechna odvětví, ve kterých je úzká a účinná spolupráce mezi členskými státy a Komisí při dotváření vnitřního trhu v plném rozsahu nutná pro řešení případných praktických obtíží, zvláště v počátečních stádiích jeho existence;
vzhledem k tomu, že je proto žádoucí, aby byl Komisi k dispozici výbor složený ze zástupců členských států, který jí bude radit v záležitostech vyžadujících úzkou a účinnou spolupráci při řešení praktických obtíží, kterým je nutno věnovat bezodkladnou pozornost,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
1. Při Komisi se zřizuje Poradní výbor pro koordinaci v oblasti vnitřního trhu (dále jen "výbor").
2. Výbor se skládá ze dvou zástupců každého členského státu a předsedá mu zástupce Komise.
Článek 2
1. Komise může s výborem konzultovat jakoukoli praktickou obtíž, která vyvstane po 1. lednu 1993 v souvislosti s fungováním vnitřního trhu, kromě obtíží, jejichž řešení je předmětem kroků učiněných v souladu s ustanoveními o poskytování informací Komisi nebo o výměně informací mezi členskými státy a Komisí obsaženými v některém jiném použitelném opatření Společenství nebo stanovenými ve stávajícím rámci praktické spolupráce mezi Komisí a členskými státy.
2. Každý člen výboru může požádat Komisi, aby výboru předložila ke konzultaci jakoukoliv záležitosti spadající do pravomoci výboru.
Článek 3
V zájmu usnadnění práce výboru lze vytvářet pracovní skupiny.
Článek 4
1. Sekretariát výboru zajišťují služby Komise.
2. Předseda výboru může přizvat kteroukoli osobu, která má zvláštní kvalifikaci v záležitosti, která je na pořadu jednání, aby se účastnila práce výboru jako odborník.
Odborník se účastní jednání pouze v otázkách, ke kterým byl přizván.
3. Schůzí výboru a jeho pracovních skupin se účastní zástupci dotčených útvarů Komise.
4. Schůze výboru svolává Komise a konají se v sídle Komise.
Článek 5
1. Výbor jedná o záležitostech, ke kterým si Komise vyžádala stanovisko.
Po jednání nenásleduje hlasování.
2. Komise může v žádosti o stanovisko výboru stanovit lhůtu, ve které má být stanovisko vydáno.
3. Názory, které vyjádří zástupci členských států, se uvedou v zápisu ze zasedání výboru.
Článek 6
V souladu s článkem 214 Smlouvy nesmějí členové výboru a případně odborníci přizvaní k jednání výboru podle čl. 4 odst. 2 sdělovat informace, které získají při práci ve výboru nebo v jeho pracovních skupinách, pokud je zástupce Komise upozorní, že vyžádané stanovisko nebo projednávaná otázka jsou důvěrné povahy.
Článek 7
Toto rozhodnutí nabývá účinku dnem 1. ledna 1993.
ze dne 1. února 1993 o uzavření Úmluvy o kontrole pohybu nebezpečných odpadů přes hranice států a jejich zneškodňování (Basilejská úmluva) jménem Společenství (93/98/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 130s této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že na základě rozhodnutí Rady ze dne 28. října 1988 se Komise jménem Společenství po konzultaci se zástupci členských států zúčastnila zasedání ad hoc pracovní skupiny pod záštitou Programu OSN pro životní prostředí (UNEP) s cílem připravit globální úmluvu o kontrole pohybu nebezpečných odpadů přes hranice států;
vzhledem k tomu, že na základě těchto jednání byla dne 22. března 1989 přijata Basilejská úmluva o kontrole pohybu nebezpečných odpadů přes hranice států a jejich zneškodňování a poté byla podepsána Společenstvím na základě zmocnění uděleného rozhodnutím Rady ze dne 21. března 1989;
vzhledem k tomu, že cílem úmluvy je přispět k ochraně životního prostředí v oblasti odpadů přísnější kontrolou pohybu nebezpečných odpadů a jiných odpadů přes hranice států a z hlediska životního prostředí šetrným nakládáním s nimi; že v této souvislosti stanovuje postupy kontrol dovozu, vývozu a tranzitu;
vzhledem k tomu, že přijetím nařízení (EHS) č. 259/93 ze dne 1. února 1993 o dozoru nad přepravou odpadů v rámci Evropského společenství, do něj a z něj a o její kontrole [3] Rada stanovila pravidla, jejichž cílem je omezit a kontrolovat tyto pohyby; že cílem těchto pravidel je mimo jiné uvést v soulad stávající systém dozoru a kontroly pohybu odpadů ve Společenství s požadavky Basilejské úmluvy a Čtvrté úmluvy mezi AKT a EHS;
vzhledem k tomu, že Basilejská úmluva je podle svých článků 22 a 23 otevřena k ratifikaci, přijetí nebo schválení a přistoupení států a k formálnímu potvrzení nebo schválení organizacemi politické nebo hospodářské integrace,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Úmluva o kontrole pohybu nebezpečných odpadů přes hranice států a jejich zneškodňování přijatá
ze dne 19. ledna 1993, kterým se mění rozhodnutí Rady 79/542/EHS, kterým se stanoví seznam třetích zemí, z nichž členské státy povolují dovoz skotu, prasat, koňovitých, čerstvého masa a masných výrobků, a kterým se zrušují rozhodnutí 89/15/EHS a 90/135/EHS
(93/100/EHS) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 72/462/EHS ze dne 12. prosince 1972 o veterinárních a hygienických otázkách dovozu skotu, prasat, ovcí a koz, čerstvého masa nebo masných výrobků ze třetích zemí [1], naposledy pozměněnou nařízením Rady (EHS) č. 1601/92 [2], a zejména na článek 3 uvedené směrnice,
s ohledem na směrnici Rady 86/469/EHS ze dne 16. září 1986 o vyšetřování zvířat a čerstvého masa na přítomnost reziduí [3], a zejména na článek 7 uvedené směrnice,
s ohledem na směrnici Rady 88/146/EHS ze dne 7. března 1988 o zákazu používání některých látek s hormonálním účinkem při chovu zvířat [4], a zejména na článek 6 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že rozhodnutím Rady 79/542/EHS [5], naposledy pozměněným rozhodnutím Komise 93/99/EHS [6], byl stanoven seznam třetích zemí, z nichž členské státy povolují dovoz skotu a prasat, koňovitých, čerstvého masa a masných výrobků;
vzhledem k tomu, že, rozhodnutím Komise 89/15/EHS [7], naposledy pozměněným rozhodnutím 91/487/EHS [8], členské státy povolují dovoz živých zvířat a čerstvého masa ze třetích zemí, které poskytly záruky týkající se testů zvířat a čerstvého masa na přítomnost reziduí látek s hormonálním účinkem;
vzhledem k tomu, že rozhodnutím Komise 90/135/EHS [9], naposledy pozměněným rozhodnutím 91/486/EHS [10], byly vzaty na vědomí plány upřesňující záruky poskytnuté některými třetími zeměmi ve věci testů na rezidua látek s jiným než hormonálním účinkem;
vzhledem k tomu, že v rámci dotvoření vnitřního trhu se v důsledku volného pohybu živých zvířat a živočišných produktů zřizuje organizace veterinární kontroly dovozu ze třetích zemí na místě vstupu na území Společenství;
vzhledem k tomu, že uspokojivé fungování tohoto nového systému se zakládá na jednoduchosti předávání informací a na transparentnosti;
vzhledem k tomu, že k dosažení tohoto cíle je nezbytné přepracovat různé seznamy třetích zemí, z nichž členské státy povolují dovoz živých zvířat a čerstvého masa, a sestavit seznam třetích zemí podle mezinárodního standardního kódování (ISO);
vzhledem k tomu, že příslušné orgány některých třetích zemí poskytly záruky, pokud se týče používání látek s hormonálním účinkem pro účely výkrmu u živých zvířat a že je tyto záruky třeba vzít na vědomí;
vzhledem k tomu, že se zákaz používání látek s hormonálním účinkem pro účely výkrmu vztahuje na živá jatečná zvířata; že proto není odůvodněné, aby se tento zákaz uplatňoval na plemenné a užitkové koně ani na registrované koně dovážené ze zemí uvedených na seznamu pro koňovité;
vzhledem k tomu, že je navíc nezbytné vzít na vědomí regionalizaci některých třetích zemí stanovenou rozhodnutím Komise 92/160/EHS [11], ve znění rozhodnutí 92/161/EHS [12];
vzhledem k tomu, že je dále nezbytné přihlédnout k dovozu ovcí a koz ze třetích zemí;
vzhledem k tomu, že některé členské státy dovážejí z Albánie živé ovce k okamžité porážce a že je proto třeba jako přechodné opatření povolit pokračování tohoto dovozu přímo do dotyčných členských států, dokud Komise neprovede veterinární misi; že je nezbytné stanovit pro tento dovoz lhůtu do 1. července 1993;
vzhledem k tomu, že byly přijaty některé záruky od příslušných orgánů Litvy a Ukrajiny a že je vhodné především připojit Litvu a Ukrajinu na seznam týkající se dovozu koňovitých do Společenství;
vzhledem k tomu, že členské státy musí mít možnost povolit dovoz zvířat a živočišných produktů, na které se vztahuje toto rozhodnutí, ze třetích zemí za podmínky, že tato zvířata nebo živočišné produkty splňují veterinární podmínky požadované pro daný dovoz z dané země;
vzhledem k tomu, že je proto třeba změnit rozhodnutí 79/542/EHS a zrušit rozhodnutí 89/15/EHS a 90/135/EHS;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Rozhodnutí 79/542/EHS se mění takto:
1. Název se nahrazuje tímto:
"Rozhodnutí Rady ze dne 21. prosince 1976, kterým se stanoví seznam třetích zemí, z nichž členské státy povolují dovoz skotu, prasat, koňovitých, ovcí a koz, čerstvého masa a masných výrobků" .
2. V čl. 1 odst. 3 se písmena a) a b) nahrazují tímto:
"3. Aniž je dotčeno rozhodnutí 92/160/EHS:
a) povolují členské státy dovoz koňovitých ze třetích zemí nebo částí třetích zemí uvedených v části 1 přílohy;
b) povolují členské státy dočasný dovoz registrovaných koní do Společenství nebo zpětný dovoz registrovaných koní do Společenství poté, co byli dočasně vyvezeni, ze zemí nebo částí zemí uvedených v části 2 přílohy."
3. V článku 1 se doplňuje nový odstavec, který zní:
"4. Členské státy povolují dovoz živých zvířat, zejména jatečných koňovitých, čerstvého masa a masných výrobků pouze ze třetích zemí nebo částí třetích zemí, jež jsou uvedeny v části 1 přílohy, a v souladu s příslušnými předpisy o zárukách týkajících se reziduí."
4. Příloha se nahrazuje přílohou tohoto rozhodnutí.
Článek 2
Zrušují se rozhodnutí 89/15/EHS a 90/135/EHS.
Článek 3
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
ze dne 8. února 1993 o uzavření Dohody o obchodní a hospodářské spolupráci mezi Evropským hospodářským společenstvím a Mongolskem
(93/101/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 113 a 235 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
vzhledem k tomu, že Dohoda o obchodu a hospodářské spolupráci mezi Evropským hospodářským společenstvím a Mongolskem by měla být schválena,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Dohoda o obchodu a hospodářské spolupráci mezi Evropským hospodářským společenstvím a Mongolskem se schvaluje jménem Společenství.
Znění této dohody se připojuje k tomuto rozhodnutí.
Článek 2
Předseda Rady jménem Společenství provede oznámení stanovené v článku 15 dohody [2].
Článek 3
Společenství ve smíšeném výboru, zřízeném podle článku 13 dohody, zastupuje Komise, které pomáhají zástupci členských států.
Článek 4
Toto rozhodnutí se vyhlásí
ze dne 15. února 1993 o uzavření protokolu k dohodě ze dne 8. října 1990 mezi vládou Spolkové republiky Německo, vládou České a Slovenské Federativní Republiky a Evropským hospodářským společenstvím o Mezinárodní komisi pro ochranu Labe
(93/114/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského Společenství, a zejména na článek 130s této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že rozhodnutím 91/598/EHS [4] Společenství schválilo Dohodu o Mezinárodní komisi pro ochranu Labe;
vzhledem k tomu, že je důležité, aby byla Mezinárodní komisi založené podle dohody udělena právní subjektivita a způsobilost k právům a právním úkonům, aby tak mohla plnit své úkoly;
vzhledem k tomu, že k tomuto účelu byl v Magdeburku dne 9. prosince 1991 přijat protokol k dohodě; že protokol byl podepsán jménem Společenství;
vzhledem k tomu, že je proto nutné, aby Společenství protokol schválilo,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Protokol k dohodě ze dne 8. října 1990 mezi vládou Spolkové republiky Německo, vládou České a Slovenské Federativní Republiky a Evropským hospodářským společenstvím o Mezinárodní komisi na ochranu Labe se schvaluje jménem Evropského hospodářského společenství.
Text protokolu je přiložen.
Článek 2
Předseda Rady uvědomí jménem Evropského hospodářského společenství vládu Spolkové republiky Německo coby depozitáře prostřednictvím jejích představitelů, že předpoklad pro vstup protokolu v platnost byl, co se Společenství týče, ve smyslu článku 2 protokolu splněn.
ze dne 15. února 1993, kterým se uděluje záruka Společenství Evropské investiční bance na ztráty z úvěrů na projekty ve společném zájmu v některých třetích zemích
(93/115/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 235 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
vzhledem k tomu, že Rada na zasedání ve dnech 13. a 14. května 1991 na základě sdělení Komise rozhodla o omezeném rozšíření operací Evropské investiční banky (EIB) ve třetích zemích, s nimiž Společenství uzavřelo dohody o spolupráci;
vzhledem k tomu, že zasedání Rady dne 8. července 1991 potvrdilo tyto hlavní směry;
vzhledem k tomu, že Rada na zasedání dne 19. května 1992 rozhodla o hlavních směrech, že budou uplatněny u úvěrů poskytnutých EIB třetím zemím, se kterými Společenství uzavřelo dohody o spolupráci;
vzhledem k tomu, že Rada vyzvala EIB, aby v souladu se svým statutem a obvyklými kritérii poskytla úvěry na projekty ve společném zájmu v některých třetích zemích, na něž se vztahuje záruka;
vzhledem k tomu, že v souladu se závěry zasedání Evropské rady konaného ve dnech 11. a 12. prosince 1992 bude co nejdříve zřízen záruční fond, aby bylo poskytnuto adekvátní rozpočtové zacházení zárukám na úvěry, které Společenství poskytuje třetím zemím,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Společenství poskytuje plnou záruku Evropské investiční bance v případech, kdy banka neobdrží splatné platby z jakéhokoli úvěru poskytnutého v souladu s jejími obvyklými kritérii třetím zemím, se kterými Společenství uzavřelo dohody o spolupráci.
Stanoví se úhrnný limit 250 milionů ECU na tříleté období. Tento limit bude na konci uvedeného období přezkoumán.
K tomuto účelu se EIB a Komise dohodnou na postupech poskytnutí záruky.
Článek 2
Komise každých šest měsíců informuje Evropský parlament a Radu o rytmu čerpání úvěrů, na které se záruka vztahuje.
K tomuto účelu zašle banka Komisi veškeré údaje nezbytné pro úplné informování Evropského parlamentu a Rady.
Komise jednou ročně předloží Evropskému parlamentu a Radě zprávu o provádění tohoto rozhodnutí.
ze dne 22. prosince 1992, kterým se schvalují správní dohody stanovené v dohodách o tranzitní dopravě jednak mezi Evropským společenstvím a Rakouskem a jednak mezi Evropským společenstvím a Švýcarskem
(93/117/EHS) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na dohody o tranzitní dopravě jednak mezi Evropským společenstvím a Rakouskem a jednak mezi Evropským společenstvím a Švýcarskem, o jejichž uzavření bylo rozhodnuto na zasedáních Rady dne 27. listopadu 1992 a dne 30. listopadu 1992,
vzhledem k tomu, že pro provedení těchto dohod jsou nezbytné správní dohody:
- dohoda s Rakouskem stanoví k vyvážení hospodářských a ekologických zájmů zavedení systému ekobodů,
- dohoda se Švýcarskem stanoví výjimku z existujícího švýcarského hmotnostního limitu 28 tun pro těžká nákladní vozidla,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Správní dohody o tranzitní dopravě jednak mezi Evropským společenstvím a Rakouskem a jednak mezi Evropským společenstvím a Švýcarskem se schvalují jménem Společenství.
Článek 2
Člen Komise odpovědný za dopravu nebo osoba jím určená jsou zmocněni podepsat správní dohody jménem Komise.
ze dne 19. ledna 1993 o prováděcích pravidlech pro vizuální kontroly za účelem zjištění parazitů v produktech rybolovu
(93/140/EHS) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 91/493/EHS ze dne 22. července 1991 o hygienických předpisech pro produkci a uvádění produktů rybolovu na trh [1] a zejména na kapitolu IV oddíl V bod 1 přílohy uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že směrnice 91/493/EHS stanoví požadavky vztahující se na parazitologické kontroly během manipulace s produkty rybolovu v provozovnách na pevnině a na výrobních plavidlech;
vzhledem k tomu, že osoby činné v rybářství musejí provádět vlastní kontroly ve všech etapách produkce produktů rybolovu podle pravidel stanovených v článku 6 směrnice 91/493/EHS, aby ryby viditelně napadené parazity nebyly uvedeny na trh k lidské spotřebě;
vzhledem k tomu, že podle kapitoly I oddílu II bodu 5 přílohy směrnice 91/493/EHS musejí být uplatňována stejná pravidla na provozovny na pevnině a na výrobní plavidla;
vzhledem k tomu, že přijetí prováděcích pravidel pro vizuální kontroly vyžaduje definování pojmů viditelní parazité a vizuální kontrola, jakož i stanovení druhu a frekvence provádění pozorování;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Pro účely tohoto rozhodnutí se rozumí:
1. "viditelným parazitem" parazit nebo skupinu parazitů o rozměrech, barvě nebo struktuře jasně rozeznatelné od rybí tkáně;
2. "vizuální kontrolou" nedestruktivní zkoumání ryb nebo produktů rybolovu prováděné bez zvětšovacích optických prostředků a za dobrých světelných podmínek pro lidské vidění, včetně, je-li to nutné, prosvícením.
Článek 2
1. Vizuální kontrola musí být prováděna na reprezentativním počtu vzorků.
2. Osoby odpovědné za provozovny na pevnině a kvalifikované osoby na výrobních plavidlech musejí určit, v závislosti na povaze produktů rybolovu, jejich zeměpisném původu a použití, rozsah a frekvenci kontrol uvedených v odstavci 1.
Článek 3
Při produkci musí být kvalifikovanými osobami provedena u kuchaných ryb vizuální kontrola břišní dutiny, jater a mlíčí určených k lidské spotřebě.
V závislosti na použitém způsobu kuchání musí být vizuální kontrola provedena:
1. v případě ručního kuchání, průběžně pracovníkem při kuchání a propírání;
2. v případě strojového kuchání, odebráním reprezentativního počtu vzorků o alespoň 10 kusech ryb na partii.
Článek 4
Vizuální kontrolu rybích filetů nebo rybích plátků musejí provádět kvalifikované osoby během očišťování po filetování nebo plátkování.
Není-li možné jednotlivé zkoumání z důvodu velikosti filetů nebo filetovacích úkonů, musí být vypracován plán odběru vzorků, který je přístupný příslušnému úřadu podle čl. 6 odst.
1 směrnice 91/493/EHS. Je-li z technického hlediska možné provádět prosvícení filetů, musí být prosvícení zahrnuto do plánu odběru vzorků
Článek 5
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
ze dne 19. ledna 1993, kterým se mění rozhodnutí 81/526/EHS o veterinárních podmínkách a veterinárních osvědčeních pro dovoz čerstvého masa ze Švýcarska
(93/148/EHS) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 72/462/EHS ze dne 12. prosince 1972 o veterinárních a hygienických otázkách dovozu skotu, prasat, ovcí a koz, čerstvého masa nebo masných výrobků ze třetích zemí [1], naposledy pozměněnou nařízením Rady (EHS) č. 1601/92 [2], a zejména na články 14 a 16 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že rozhodnutí Komise 81/526/EHS [3], ve znění rozhodnutí č. 83/70/EHS [4], stanoví požadavky na veterinární podmínky a veterinární osvědčení pro dovoz čerstvého masa ze Švýcarska a že tyto dovozy čerstvého masa musejí pocházet ze švýcarských zvířat;
vzhledem k tomu, že příslušné orgány Švýcarska poskytly záruky ohledně používání veterinárních předpisů Společenství týkajících se požadavků na veterinární podmínky pro dovoz čerstvého masa pocházejícího ze třetích zemí v jejich zemi;
vzhledem k tomu, že s ohledem na tyto záruky a v souladu s požadavky článku 14 směrnice 72/462/EHS by měl být ze Švýcarska povolen dovoz čerstvého masa, které nutně nemusí z této země pocházet;
vzhledem k tomu, že navíc byla na úrovni Společenství stanovena ochranná hygienická opatření týkající se slintavky a kulhavky a klasického moru prasat;
vzhledem k tomu, že by proto mělo být rozhodnutí 81/526/EHS odpovídajícím způsobem změněno, a zejména by mělo být stanoveno doplňkové osvědčení, kterým se zajistí, že čerstvé maso dovážené ze Švýcarska splňuje požadavky směrnice 72/462/EHS;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Rozhodnutí 81/526/EHS se mění takto:
1. Články 2 a 4 se zrušují.
2. Příloha A se nahrazuje přílohou tohoto rozhodnutí.
Článek 2
Toto rozhodnutí se použije patnáctým dnem po svém oznámení.
Článek 3
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
ze dne 8. února 1993, kterým se stanoví kritéria pro očkovací látky proti newcastleské chorobě používané v rámci programů rutinního očkování
(93/152/EHS) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 90/539/EHS ze dne ze dne 15. října 1990 o veterinárních podmínkách pro obchod s drůbeží a násadovými vejci uvnitř Společenství a jejich dovoz ze třetích zemí [1], naposledy pozměněnou směrnicí 92/65/EHS [2], a zejména na přílohu III uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že příloha III směrnice 90/539/EHS stanoví, že Komise může určit kritéria pro použití očkování proti newcastleské chorobě v souvislosti s programy rutinního očkování;
vzhledem k tomu, že zmíněná kritéria musí zajistit, že živé oslabené a inaktivované očkovací látky používané pro programy rutinního očkování splňují některé požadavky vztahující se k indexu intracerebrální patogenity (ICPI) s ohledem na virový kmen newcastleské choroby používaný v uvedených očkovacích látkách;
vzhledem k tomu, že se zdá žádoucí, aby byla jasně určena úroveň indexu intracerebrální patogenity, který se užívá při výrobě očkovacích látek;
vzhledem k tomu, že byl konzultován Vědecký veterinární výbor a Stálý veterinární výbor,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Pro použití při programech rutinního očkování:
a) živé oslabené očkovací látky proti newcastleské chorobě musí být připravovány z kmene viru newcastleské choroby, jehož matečné inokulum bylo podrobeno testu, který ukázal, že má index intracerebrální patogenity (ICPI):
i) menší než 0,4, pokud se každému ptáku v testu ICPI nepodalo méně než 107 EID50; nebo
ii) menší než 0,5, pokud se každému ptáku v testu ICPI nepodalo méně než 108 EID50;
b) inaktivované očkovací látky proti newcastleské chorobě musí být připravovány z kmene viru newcastleské choroby, jehož matečné inokulum bylo podrobeno testu, který ukázal, že má index intracerebrální patogenity (ICPI) menší než 0,7, pokud se každému ptáku v ICPI testu nepodalo méně než 108 EID50.
Článek 2
Toto rozhodnutí se použije ode dne 1. ledna 1995.
Článek 3
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
ze dne 26. října 1992, o uzavření Dohody ve formě výměny dopisů mezi Evropským hospodářským společenstvím a Spojenými státy americkými o používání směrnice Společenství o třetích zemích - směrnice Rady 72/462/EHS - a příslušných zákonných požadavků Spojených států amerických s ohledem na obchod s čerstvým hovězím a vepřovým masem
(93/158/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 113 této smlouvy,
s ohledem na směrnici Rady 72/462/EHS ze dne 12. prosince 1972 o veterinárních a hygienických otázkách dovozu skotu, prasat, koz a čerstvého masa a masných výrobků ze třetích zemí[1] (dále jen "směrnice Společenství o třetích zemích"),
s ohledem na rozhodnutí Komise 87/257/EHS ze dne 28. dubna 1987 o seznamu zařízení ve Spojených státech amerických schválených pro dovoz čerstvého masa do Společenství[2],
s ohledem na doporučení Komise,
vzhledem k tomu, že podle výměny dopisů podepsané dne 7. května 1991, jak je uvedeno v čl.
2 odst. 2 rozhodnutí 91/552/EHS, Komise a vláda Spojených států amerických zahájila srovnávací přezkum směrnice Společenství o třetích zemích a příslušných zákonných požadavků Spojených států amerických s ohledem na obchod s čerstvým hovězím a vepřovým masem, s cílem určit, zda jsou požadavky Společenství a Spojených států amerických shodné;
vzhledem k tomu, že srovnávací přezkum byl dokončen a ukázal, že zákonné požadavky Společenství a Spojených států amerických poskytují v zásadě odpovídající záruky ochrany veřejného zdraví;
vzhledem k tomu, aby bylo zajištěno uznání rovnocennosti, je vhodné zahájit dohodnutý proces pro používání zákonných opatření jak pro Společenství tak pro Spojené státy americké, aby se zajistil a usnadnil budoucí obchod s čerstvým hovězím a vepřovým masem; že k tomuto účelu bylo dosaženo dohody;
vzhledem k tomu, že v souvislosti s ustanovením takového procesu Komise předloží Radě příslušné návrhy o směrnici Společenství o třetích zemích;
vzhledem k tomu, že v období mezi uzavřením dohody a úplným prováděním opatření v ní obsažených je třeba dočasných opatření, aby bylo možné schválit další zařízení ve Spojených státech amerických za účelem dovozu čerstvého hovězího a vepřového masa do Společenství;
vzhledem k tomu, že tato dohoda by měla být schválena,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Dohoda mezi Evropským hospodářským společenstvím a Spojenými státy americkými ve formě výměny dopisů týkajících se používání směrnice Společenství o třetích zemích - směrnice Rady 72/462/EHS - a příslušných zákonných požadavků Spojených států amerických s ohledem na obchod s čerstvým hovězím a vepřovým masem se schvaluje jménem Evropského hospodářského společenství.
Znění dohody se připojuje k tomuto rozhodnutí.
Článek 2
Předseda Rady je oprávněn jmenovat osobu zmocněnou podepsat dohodu zavazující Společenství.
Toto rozhodnutí bude zveřejněno
ze dne 22. února 1993, kterým se stanoví jednotný formulář zprávy v silniční dopravě uvedený v článku 6 směrnice Rady 88/599/EHS
(93/172/EHS) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 88/599/EHS ze dne 23. listopadu 1988 o jednotném postupu pro provádění nařízení (EHS) č. 3820/85 o harmonizaci určitých sociálních předpisů v silniční dopravě a nařízení (EHS) č. 3821/85 o záznamovém zařízení v silniční dopravě [1], a zejména na článek 6 uvedené směrnice,
po dohodě s členskými státy, jak je uvedeno v čl. 6 odst. 2 směrnice 88/599/EHS,
vzhledem k tomu, že by v souladu s čl.
6 odst. 2 směrnice 88/599/EHS měl být stanoven jednotný formulář zprávy pro pravidelnou výměnu informací mezi příslušnými orgány členských států v rámci vzájemné pomoci,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
1. Vzor jednotného formuláře uvedeného v čl. 6 odst. 2 směrnice 88/599/EHS je stanoven v příloze tohoto rozhodnutí.
2. Příslušné orgány každého členského státu používají tento jednotný formulář od 1. dubna 1993.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
ze dne 22. února 1993, kterým se stanoví jednotný formulář zprávy uvedený v článku 16 nařízení Rady (EHS) č. 3820/85 o harmonizaci určitých sociálních právních předpisů v silniční dopravě
(93/173/EHS) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 3820/85 ze dne 20. prosince 1985 o harmonizaci určitých sociálních právních předpisů v silniční dopravě [1], a zejména na článek 16 tohoto nařízení,
po konzultaci s členskými státy v souladu s čl. 16 odst. 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že by v souladu s čl. 16 odst. 2 a čl. 16 odst. 3 nařízení (EHS) č. 3820/85 měl být stanoven jednotný formulář, pomocí kterého budou členské státy sdělovat Komisi každé dva roky nezbytné informace pro vypracování zprávy o uplatňování společných pravidel a vývoji v dotyčné oblasti,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Vzor jednotného formuláře zprávy uvedený v čl. 16 odst. 2 a čl. 16 odst. 3 nařízení (EHS) č. 3820/85 je stanoven v příloze tohoto rozhodnutí.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
ze dne 4. března 1993, kterým se mění rozhodnutí 92/486/EHS, kterým se stanoví forma spolupráce mezi hostitelským střediskem Animo a členskými státy
(93/188/EHS) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ, s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 90/425/EHS ze dne 26. června 1990 o veterinárních a zootechnických kontrolách v obchodu s některými živými zvířaty a produkty uvnitř Společenství s cílem dotvoření vnitřního trhu [1], naposledy pozměněnou směrnicí 92/118/EHS [2], a zejména na čl. 20 odst. 3 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že s ohledem na pokročilý stav přípravných prací v členských státech na počítačové síti Animo by mělo být stanoveno jednotné datum pro uvedení systému do provozu; že toto datum by mělo být bráno v úvahu v ustanoveních rozhodnutí Komise 92/486/EHS [3], kterým se stanoví forma spolupráce mezi hostitelským střediskem Animo a členskými státy;
vzhledem k tomu, že musí být upřesněny určité nezbytné prvky smlouvy, která musí být uzavřena mezi hostitelským střediskem Animo a každým členským státem;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého veterinárního výboru, PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Rozhodnutí 92/486/EHS se mění takto:
1. V článku 2 se první odrážka nahrazuje tímto:
"— vstoupily v platnost na tři roky počínaje 1. dubnem 1993,".
2. V článku 2 se doplňuje tato odrážka:
"— zahrnovaly doložku týkající se aktualizace, ochrany a dostupnosti údajů, odpovědností a rozvrhu placení."
3. V článku 4 se datum "1. července 1993" nahrazuje datem "1. dubna 1994".
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
ze dne 2. února 1993 o veterinárních podmínkách a veterinárních osvědčeních pro zpětný dovoz evidovaných koní určených pro dostihy, soutěže a kulturní akce po jejich dočasném vývozu
(93/195/EHS) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 90/426/EHS ze dne 26. června 1990 o veterinárních předpisech pro přesun koňovitých a jejich dovoz ze třetích zemí [1], naposledy pozměněnou směrnicí 92/36/EHS [2], a zejména na čl.
19 bod ii) uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že rozhodnutím Rady 79/542/EHS [3] naposledy pozměněným rozhodnutím Komise 93/100/EHS [4] byl zřízen seznam třetích zemí, z nichž členské státy povolují dovoz koňovitých;
vzhledem k tomu, že je také nezbytné vzít v úvahu regionalizaci některých třetích zemí z výše uvedeného seznamu, kterou se zabývá rozhodnutí Komise 92/160/EHS [5] naposledy pozměněné rozhodnutím 92/161/EHS [6];
vzhledem k tomu, že národní veterinární orgány se zavázaly během 24 hodin uvědomit telegramem, dálnopisem či faxem Komisi a členské státy o potvrzení výskytu některé z infekčních či nakažlivých chorob koňovitých ze seznamu A a B Mezinárodního úřadu pro nákazy zvířat, nebo o přistoupení k očkování proti některé z nich, nebo - během přiměřené doby - o veškerých zamýšlených změnách v národních dovozních pravidlech týkajících se koňovitých;
vzhledem k tomu, že různé kategorie koní mají své vlastní zvláštnosti a schválený účel jejich dovozu je odlišný; že následkem toho musí být stanoveny konkrétní veterinární požadavky pro zpětný dovoz evidovaných koní určených pro dostihy, soutěže a kulturní akce po jejich dočasném vývozu;
vzhledem k tomu, že na závodištích a v místech, kde probíhají soutěže a kulturní akce je srovnatelná veterinární situace a že zde existuje izolace od koňovitých nižšího nákazového statusu, je vhodné zřídit jednotné zdravotní osvědčení pro zpětný dovoz evidovaných koní určených pro dostihy, soutěže a kulturní akce po jejich dočasném vývozu do třetích zemí;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Aniž je dotčeno rozhodnutí 92/160/EHS, členské státy povolí zpětný dovoz evidovaných koní určených pro dostihy, soutěže a kulturní akce po jejich dočasném vývozu, pokud:
- se vrací ze třetích zemí uvedených v části I a II zvláštního sloupce pro koňovité v příloze k rozhodnutí 79/542/EHS, do kterých byli dočasně vyvezeni přímo nebo transitem přes další země spadající do stejné skupiny v příloze I tohoto rozhodnutí,
- splňují požadavky stanovené ve vzorovém veterinárním osvědčení uvedeném v příloze II tohoto rozhodnutí.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
ze dne 5. února 1993 o veterinárních podmínkách a veterinárních osvědčeních pro dovoz jatečných koňovitých
(93/196/EHS) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 90/426/EHS ze dne 26. června 1990 o veterinárních podmínkách pro přesun koňovitých a jejich dovoz ze třetích zemí [1], naposledy pozměněnou směrnicí 92/36/EHS [2], a zejména na čl. 15 písm. a) a články 16 a 18 uvedené směrnice,
s ohledem na směrnici Rady 91/496/EHS ze dne 15. července 1991, kterou se stanoví zásady organizace veterinárních kontrol zvířat dovážených do Společenství ze třetích zemí a kterou se mění směrnice 89/662/EHS, 90/425/EHS a 90/675/EHS [3], naposledy pozměněnou rozhodnutím 92/438/EHS [4], a zejména na článek 4 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že rozhodnutím Rady 79/542/EHS [5] naposledy pozměněným rozhodnutím Komise 93/100/EHS [6] byl stanoven seznam třetích zemí, z nichž členské státy povolují zejména dovoz koňovitých;
vzhledem k tomu, že je také nutné vzít v úvahu regionalizaci některých třetích zemí, které jsou uvedeny v tomto seznamu, což je předmětem rozhodnutí Komise 92/160/EHS [7] ve znění rozhodnutí 92/161/EHS [8];
vzhledem k tomu, že příslušné národní veterinární orgány se zavázaly informovat Komisi a členské státy do 24 hodin telegramem, dálnopisem nebo faxem o potvrzeném výskytu jakékoli infekční nebo nakažlivé choroby koňovitých ze seznamu A a B Mezinárodního úřadu pro nákazy zvířat, nebo o očkování proti kterékoli takové chorobě, nebo v přiměřené lhůtě o změnách vnitrostátních předpisů pro dovoz koňovitých;
vzhledem k tomu, že podmínky, které mají být stanoveny pro dovoz jatečných koňovitých, se použijí, aniž jsou dotčeny požadavky směrnice Rady 86/469/EHS [9], podle níž se zakazuje použití thyreostatických, estrogenních, androgenních nebo gestagenních látek u koňovitých pro výkrmné účely;
vzhledem k tomu, že osvědčení pro dodávky jatečných koňovitých se poskytuje za předpokladu, že zvířata jsou řádně označena a identifikována, a že je proto nutné zavést jasné a trvalé označení jatečných koňovitých;
vzhledem k tomu, že různé kategorie koňovitých mají různé specifické vlastnosti a jejich dovoz se povoluje pro různé účely; že proto musí být stanoveny jiné veterinární požadavky pro jatečné koňovité posílané přímo na jatka určení a jiné pro jatečné koňovité procházející trhem nebo sběrným střediskem;
vzhledem k tomu, že toho rozhodnutí je v souladu se stanoviskem Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Aniž je dotčeno rozhodnutí 92/160/EHS, členské státy povolí dovoz jatečných koňovitých z třetí země uvedené v části I přílohy rozhodnutí 79/542/EHS, jestliže jsou jasně a nesmazatelně označeni vypáleným "S" o velikosti nejméně 3 cm na kopytu levé přední nohy a
i) jsou-li posíláni přímo na jatka za účelem porážky do pěti dnů od příchodu na jatka a nejpozději do pěti dnů od příchodu do Společenství, jestliže splňují požadavky přílohy I tohoto rozhodnutí.
Avšak v případě, kdy koňovití absolvují cestu po moři trvající více než osm dní, členské státy mohou rozhodnout, že takoví koňovití mohou být poraženi do 21 dnů od příhonu na jatka, za předpokladu, že zůstanou na jatkách pod každodenním dohledem úředního veterinárního lékaře.
Členské státy jsou povinny Komisi o takových případech informovat nebo
ii) procházejí-li před porážkou trhem nebo sběrným střediskem, jestliže splňují požadavky přílohy II.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
ze dne 5. února 1993 o veterinárních podmínkách a veterinárních osvědčeních pro dovoz evidovaných koňovitých a plemenných a užitkových koňovitých
(93/197/EHS) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 90/426/EHS ze dne 26. června 1990 o veterinárních podmínkách pro přesun koňovitých a jejich dovoz ze třetích zemí [1], naposledy pozměněnou směrnicí 92/36/EHS [2], a zejména na čl.
15 písm. a) a článek 16 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že rozhodnutím Rady 79/542/EHS [3] naposledy pozměněným rozhodnutím Komise 93/100/EHS [4] byl vytvořen seznam třetích zemí, z nichž členské státy povolují mimo jiných zvířat také dovoz koňovitých;
vzhledem k tomu, že je také nutné vzít v úvahu rozdělení do oblastí některých třetích zemí, které jsou uvedeny v tomto seznamu, což je předmětem rozhodnutí Komise 92/160/EHS [5] ve znění rozhodnutí 92/161/EHS [6];
vzhledem k tomu, že příslušné vnitrostátní veterinární orgány se zavázaly informovat Komisi a členské státy do 24 hodin telegramem, dálnopisem nebo faxem o potvrzeném výskytu jakékoli infekční nebo nakažlivé choroby koňovitých ze seznamu A a B Mezinárodního úřadu pro nákazy zvířat, nebo o očkování proti kterékoli takové chorobě, nebo v přiměřené lhůtě o změnách vnitrostátních pravidel pro dovoz koňovitých;
vzhledem k tomu, že podmínky, které mají být stanoveny pro dovoz plemenných a užitkových koňovitých, se použijí, aniž jsou dotčeny požadavky směrnice Rady 86/469/EHS [7] zakazující použití thyreostatických, estrogenních, androgenních nebo gestagenních látek pro účely výkrmu u koňovitých;
vzhledem k tomu, že členské státy dovážejí koňovité v souladu s ustanoveními směrnice Rady 91/496/EHS ze dne 15. července 1991, kterou se stanoví zásady organizace veterinárních kontrol zvířat dovážených do Společenství ze třetích zemí a kterou se mění směrnice 89/662/EHS, 90/425/EHS a 90/675/EHS [8], naposledy pozměněné rozhodnutím 92/438/EHS [9];
vzhledem k tomu, že existence vzájemně srovnatelné veterinární situace v některých třetích zemích opravňuje stanovení několika skupin třetích zemí pro dovoz koňovitých;
vzhledem k tomu, že různé kategorie koňovitých mají různé specifické vlastnosti a jejich dovoz se povoluje pro různé účely; že proto musí být stanoveny různé veterinární požadavky na dovoz evidovaných koňovitých a plemenných a užitkových koňovitých;
vzhledem k tomu, že existují různé veterinární situace, a proto je nutné vytvořit několik veterinárních osvědčení pro evidované koňovité a pro plemenné a užitkové koňovité;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Aniž je dotčeno rozhodnutí 92/160/EHS, povolují členské státy dovoz evidovaných koňovitých a plemenných a užitkových koňovitých:
- pocházejících z třetí země uvedené v příloze I a
- splňujících požadavky stanovené v odpovídajícím vzorovém veterinárním osvědčení v příloze II.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
ze dne 30. března 1993, kterým se při uvádění sadby brambor na trh na celém území některých členských států nebo na jeho části povoluje používat přísnější opatření proti některým chorobám, než která jsou stanovena v přílohách I a II směrnice Rady 66/403/EHS
(93/231/EHS)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 66/403/EHS ze dne 14. června 1966 o uvádění sadby brambor na trh [1], naposledy pozměněnou směrnicí Komise 93/3/EHS [2], a zejména na čl. 13 odst. 2 uvedené směrnice,
s ohledem na žádosti podané Německem, Irskem a Spojeným královstvím,
vzhledem k tomu, že směrnice 66/403/EHS stanoví tolerance pro některé škodlivé organismy;
vzhledem k tomu, že uvedená směrnice přesto povoluje členským státům podrobit sadbu brambor jejich domácí produkce přísnějším požadavkům;
vzhledem k tomu, že Irsko pro celé své území a Německo a Spojené království pro některé části svých území si přejí využít ustanovení uvedené směrnice pro některé organismy, které se jeví obzvláště škodlivé pro pěstování brambor v uvedených regionech;
vzhledem k tomu, že se ukázalo, že uvádění na trh sadby brambor určitých kategorií, které nesplňují žádná přísnější opatření proti některým škodlivým organismům než ta, která jsou stanovena v přílohách I a II uvedené směrnice, se jeví obzvláště škodlivé pro pěstování brambor v Irsku na celém jeho území a v Německu a Spojeném království v některých částech jejich území;
vzhledem k tomu, že Komise svou směrnicí 93/17/EHS [3] vymezila třídy Společenství pro základní sadbu brambor a podmínky a označování těchto tříd; že sadbu brambor náležející do těchto tříd by mělo být možné uvádět na trh i na území členských států, které jsou zmocněny k použití přísnějších opatření podle čl. 13 odst.
vzhledem k tomu, že srovnání opatření přijatých Irskem pro domácí produkci sadby brambor na celém jeho území a Německem a Spojeným královstvím v některých částech jejich území na jedné straně a EHS tříd základní sadby brambor Společenství na straně druhé ukazuje, že
- "EHS třída 1" splňuje přísnější požadavky,
- "EHS třída 2" splňuje tytéž požadavky jako domácí produkce určená pro sadbu brambor a
- "EHS třída 3" splňuje tytéž požadavky jako domácí produkce určená pro spotřební brambory;
vzhledem k tomu, že Irsku pro celé jeho území a Německu a Spojenému království pro některé části jejich území by proto mělo být povoleno omezit uvádění sadby brambor na trh na třídy základní sadby brambor Společenství stanovené směrnicí 93/17/EHS;
vzhledem k tomu, že toto zmocnění je v souladu s povinnostmi, které členským státům vyplývají ze společné právní úpravy v rostlinolékařské oblasti zřízené směrnicí Rady 77/93/EHS [4], naposledy pozměněné směrnicí Komise 92/103/EHS [5];
vzhledem k tomu, že opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro osivo a sadbu v zemědělství, zahradnictví a lesnictví,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Členské státy uvedené ve sloupci 1 přílohy se zmocňují, aby při uvádění sadby brambor na trh v regionech pro ně vymezených ve sloupci 2 přílohy tohoto rozhodnutí omezily uvádění sadby brambor na trh na základní sadbu brambor těchto tříd Společenství stanovených směrnicí 93/17/EHS:
a) pro produkci sadby brambor na "EHS třídu 1" nebo "EHS třídu 2";
b) pro produkci spotřebních brambor na "EHS třídu 1", "EHS třídu 2" nebo "EHS třídu 3".
Článek 2
Dotyčné členské státy zřídí stálý systém pravidelných úředních kontrol určených k tomu, aby podmínky zmocnění byly trvale plněny, a budou vypracovávat zprávy; Komise bude na tento systém dohlížet.
Článek 3
Zmocnění uvedené v článku 1 bude odňato, jakmile se prokáže, že jeho podmínky nejsou nadále plněny.
Článek 4
Toto rozhodnutí se použije ode dne stanoveného pro provedení směrnice Rady 91/683/EHS [6].
Článek 5
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Rady
ze dne 15. března 1993
o uzavření dohod ve formě výměny dopisů mezi Evropským hospodářským společenstvím na jedné straně a Rakouskou republikou, Finskou republikou, Islandskou republikou, Norským královstvím a Švédským královstvím na straně druhé, o prozatímním provádění dohod o určitých opatřeních v oblasti zemědělství, podepsaných uvedenými stranami v Portu dne 2. května 1992
(93/239/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 113 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že při jednání o úpravě Dohody o Evropském hospodářském prostoru (EHP) po rozhodnutí Švýcarské konfederace smlouvu neratifikovat, se ukázala možnost jednat o dohodách ve formě výměny dopisů mezi Evropským hospodářským společenstvím na jedné straně a Rakouskou republikou, Finskou republikou, Islandskou republikou, Norským královstvím a Švédským královstvím na straně druhé, o prozatímním provádění od 15. dubna 1993 dvoustranných dohod o určitých opatřeních v oblasti zemědělství, které uvedené strany podepsaly v Portu dne 2. května 1992;
vzhledem k tomu, že dohody ve formě výměny dopisů odkazují na článek 15 dohod o volném obchodu, uzavřených mezi Evropským hospodářským společenstvím a každou z uvedených zemí;
vzhledem k tomu, že uvedené dohody by měly být schváleny,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Dohody ve formě výměny dopisů mezi Evropským hospodářským společenstvím na jedné straně a Rakouskou republikou, Finskou republikou, Islandskou republikou, Norským královstvím a Švédským královstvím na straně druhé, o prozatímním provádění od 15. dubna 1993 dvoustranných dohod o určitých opatřeních v oblasti zemědělství, které uvedené strany podepsaly
ze dne 14. dubna 1993, kterým se stanoví metody zjišťování reziduí látek s hormonálním účinkem a látek s tyreostatickým účinkem
(93/256/EHS) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 85/358/EHS ze dne 16. července 1985, kterou se doplňuje směrnice 81/602/EHS o zákazu některých látek s hormonálním účinkem a látek s tyreostatickým účinkem [1], naposledy pozměněnou směrnicí 88/146/EHS [2], a zejména na čl. 5 odst. 2 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že vyšetření na rezidua musí být – podle čl. 8 odst. 1 směrnice Rady 64/433/EHS ze dne 26. června 1964 o hygienických otázkách obchodu s čerstvým masem uvnitř Společenství [3], naposledy pozměněné směrnicí 92/5/EHS [4], a podle čl. 11 odst. 4 druhého pododstavce směrnice Rady 85/397/EHS ze dne 5. srpna 1985 o hygienických a veterinárních otázkách obchodu s tepelně ošetřeným mlékem uvnitř Společenství [5], naposledy pozměněné směrnicí 89/662/EHS [6]– provedena podle schválených a vědecky uznaných metod, zejména podle metod, které jsou uvedeny ve směrnicích Společenství nebo v jiných mezinárodních normách;
vzhledem k tomu, že stanovení metod analýzy vzorků zahrnuje definování analytických postupů, které se mají používat, zásad, které se mají dodržovat při odběru vzorků, a kritérií, která se týkají provádění analýz;
vzhledem k tomu, že přijaté analytické postupy musí být dostatečně citlivé k zjištění přítomnosti reziduí látek, které mají hormonální nebo tyreostatický účinek;
vzhledem k tomu, že odběr vzorků představuje podstatnou součást analytické metody; že je tedy vhodné stanovit pravidla týkající se odběru vzorků;
vzhledem k tomu, že pro účely tohoto rozhodnutí je třeba brát v úvahu kritéria uvedená v bodu 1 přílohy směrnice Rady 85/591/EHS ze dne 20. prosince 1985 o zavedení metod Společenství pro odběr vzorků a analýzu pro sledování potravin určených k lidské spotřebě [7];
vzhledem k tomu, že z důvodu větší jasnosti a zohlednění vývoje vědeckých a technických poznatků je třeba zrušit rozhodnutí Komise 87/410/EHS [8];
vzhledem k tomu, že opatření tohoto rozhodnutím jsou v souladu se stanoviskem Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Postupy rutinní analýzy vzorků schválené pro zjišťování reziduí látek s hormonálním účinkem a látek s tyreostatickým účinkem jsou tyto:
- imunologická analýza,
- tenkovrstevná chromatografie,
- kapalinová chromatografie,
- plynová chromatografie,
- hmotnostní spektrometrie,
- spektrometrie,
jakož i jakékoliv jiné metody, které vyhovují kritériím srovnatelným s kritérii stanovenými v příloze pro předmětné metody.
Článek 2
Odběr vzorků se musí provádět podle těchto pravidel:
1. vzorek musí být reprezentativní a dostatečně veliký pro příslušnou analýzu a pro možné opakování této analýzy i pro provedení všech konfirmačních analýz;
2. vzorky musí být označeny takovým způsobem, aby byla kdykoliv možná jejich identifikace;
3. metody odběru, balení, konzervace, přepravy a skladování vzorků musí zajišťovat jejich neporušenost a nesmí nepříznivě ovlivňovat výsledky vyšetření.
Musí se zabránit neoprávněnému přístupu ke vzorkům.
Článek 3
Kritéria, která se vztahují na metody rutinních vyšetření na rezidua látek s hormonálním účinkem a látek s tyreostatickým účinkem, jsou uvedena v příloze.
Článek 4
Toto rozhodnutí se přezkoumá do 1. ledna 1996 se zřetelem na vývoj vědeckých a technických poznatků.
Článek 5
Rozhodnutí 87/410/EHS se zrušuje.
Článek 6
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
ze dne 15. dubna 1993, kterým se stanoví referenční metody a seznam národních referenčních laboratoří pro zjišťování reziduí
(93/257/EHS) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 64/433/EHS ze dne 26. června 1964 o hygienických otázkách obchodu s čerstvým masem uvnitř Společenství [1], naposledy pozměněnou směrnicí 92/5/EHS [2], a zejména na čl. 8 odst. 1 uvedené směrnice,
s ohledem na směrnici Rady 85/397/EHS ze dne 5. srpna 1985 o hygienických a veterinárních otázkách obchodu s tepelně ošetřeným mlékem [3], naposledy pozměněnou směrnicí 89/662/EHS [4] a zejména na čl. 11 odst. 4 třetí pododstavec uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že rozhodnutí Komise 93/256/EHS [5] stanoví metody pro zjišťování reziduí látek s hormonálním a látek tyreostatickým účinkem; vzhledem k tomu, že uvedené rozhodnutí stanoví postupy, které mají být dodržovány, a kritéria, která mají být uplatněna při provádění rozborů; že ustanovení o referenčních metodách by měla odkazovat na kritéria stanovená pro potvrzovací metody;
vzhledem k tomu, že rozhodnutí Komise 90/515/EHS [6] stanoví referenční metody pro zjišťování reziduí těžkých kovů a arzénu; že by měla být stanovena opatření pro referenční metody zjišťování reziduí i jiných látek než těžkých kovů a arzénu;
vzhledem k tomu, že čl. 8 odst. 1 poslední pododstavec směrnice 64/433/EHS stanoví určení alespoň jedné referenční laboratoře v každém členském státě pro provádění vyšetření na rezidua;
vzhledem k tomu, že podle čl. 8 odst. 1 písm. b) směrnice Rady 86/469/EHS ze dne 16. září 1986 o vyšetřování zvířat a čerstvého masa na přítomnost reziduí [7], ve znění rozhodnutí 89/187/EHS [8], jsou národní referenční laboratoře příslušné pro koordinaci standardů a metod rozboru pro každé reziduum nebo skupinu dotyčných reziduí včetně zabezpečení pravidelných porovnávacích testů částí vzorků schválenými laboratořemi a dodržování stanovených limitů;
vzhledem k tomu, že s ohledem na rozvoj vědeckých a technických znalostí a kvůli jasnosti je třeba zrušit rozhodnutí Komise 89/610/EHS [9];
vzhledem k tomu, že opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Analytické referenční postupy, které se mají použít pro potvrzení přítomnosti reziduí látek uvedených v seznamu v příloze I směrnice 86/469/EHS s výjimkou chemických prvků, jakými jsou těžké kovy a arzén, jsou tyto:
- imunologická analýza,
- tenkovrstevná chromatografie,
- kapalinová chromatografie,
- plynová chromatografie,
- hmotová spektrometrie,
- spektrometrie,
nebo jakýkoli jiný postup, který splňuje srovnatelná kritéria ve srovnání s kritérii stanovenými v článku 3 tohoto rozhodnutí.
Článek 2
Analytické referenční postupy a jejich volba musí být založeny na:
a) přednostně molekulární spektrometrii poskytující přímou informaci o molekulární struktuře látky, která je předmětem vyšetřování nebo
b) kombinaci nezávislých postupů, poskytujících nepřímou informaci, vztahující se k molekulární struktuře látky, která je předmětem vyšetřování;
a musí mít odpovídající limity pro zjištění a určení.
Článek 3
Kritéria, která lze uplatnit u analytických referenčních postupů, jsou kritéria průkazných metod, která jsou uvedena v bodech 1.2.3 až 1.2.6 a 2.1. až 2.2.5.3. a 2.4 až 2.5 přílohy rozhodnutí 93/256/EHS.
Článek 4
Referenční laboratoře v členských zemích příslušné pro provádění referenčních analýz jsou uvedeny v seznamu v příloze.
Článek 5
Toto rozhodnutí se přezkoumá do 1. ledna 1996 s přihlédnutím k rozvoji vědeckých a technických poznatků.
Článek 6
Rozhodnutí 89/610/EHS se zrušuje.
Článek 7
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
ze dne 21. dubna 1993
o obsahu kódu používaného na ušních značkách skotu (93/317/EHS)
KOMISE EVROSKÝCH SPOLEČENSTVÍ, s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 92/102/ES ze dne 27. listopadu 1992 o identifikaci a registraci zvířat [1], a zejména na čl. 5 odst. 2 písm. a) uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že kód na ušní značce skotu musí umožnit identifikaci jednotlivých zvířat, jakož i jejich hospodářství původu a příslušného členského státu; že k identifikaci jednotlivých členských států by se měl použít dvoupísmenný kód;
vzhledem k tomu, že hospodářství původu může být označeno jedním číslem nebo sérií čísel přidělených každému jednotlivému hospodářství; že příslušné orgány musejí zvolit systém číslování pro hospodářství spadající pod jejich kontrolu; že kód musí být doplněn čísly nebo písmeny identifikujícími jednotlivá zvířata;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se Stálým veterinárním výborem,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
1. Kód na ušní značce skotu by měl začínat dvěma písmeny identifikujícími členský stát v souladu s touto tabulkou: Belgie _BAR_ BE _BAR_ Dánsko _BAR_ DK _BAR_ Francie _BAR_ FR _BAR_ Německo _BAR_ DE _BAR_
Řecko _BAR_ EL _BAR_ Irsko _BAR_ IE _BAR_
Spojené království _BAR_ UK _BAR_ 2. Tento kód by měl být doplněn sérií čísel a/nebo písmen identifikujícími jednotlivá zvířata a hospodářství, ve kterém se narodila.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
ze dne 13. května 1993, kterým se stanoví podmínky, za kterých zadavatelé využívající geografické oblasti pro účely průzkumu nebo těžby ropy, zemního plynu, uhlí nebo jiných pevných paliv musí Komisi sdělovat informace o zakázkách, které zadávají
(93/327/EHS) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 90/531/EHS ze dne 17. září 1990 o postupech při zadávání veřejných zakázek subjekty působícími v odvětví vodního hospodářství, energetiky, dopravy a telekomunikací [1], a zejména na čl. 3 odst. 2 písm. b) a čl. 32 odst. 4 až 7 uvedené směrnice,
s ohledem na stanovisko Poradního výboru pro veřejné zakázky,
vzhledem k tomu, že čl. 3 odst.
2 písm. b) směrnice 90/531/EHS stanoví, že zadavatelé využívající geografické oblasti pro účely průzkumu nebo těžby ropy, plynu, uhlí nebo jiných pevných paliv musí Komisi sdělovat informace o zakázkách, které zadávají, za podmínek, jež má stanovit Komise;
vzhledem k tomu, že tyto informace musí Komisi umožnit plnit její úkol sledovat dodržování právních předpisů Společenství a vypracovávat statistické studie;
vzhledem k tomu, že by však povinnost sdělovat informace týkající se každé zadané zakázky měly být omezeny na zakázky, jejichž hodnota je dostatečně vysoká, a to zejména na všechny zakázky, jejichž hodnota přesahuje částku 5 miliónů ECU;
vzhledem k tomu, že u zakázek, jejichž hodnota se pohybuje v rozmezí od 400000 do 5 miliónů ECU, by měly postačovat stručnější pravidelné informace,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Členské státy zajistí, aby zadavatelé, kteří vykonávají jednu nebo více činností uvedených v čl. 3 odst. 1 směrnice 90/531/EHS, sdělili Komisi u každé zakázky, kterou zadávají a jejíž hodnota (stanovená podle článku 12 uvedené směrnice) přesahuje 5 miliónů ECU, veškeré informace uvedené v příloze k tomuto rozhodnutí ve lhůtě 48 dní ode dne zadání dotyčné zakázky.
Článek 2
U veřejných zakázek, jejichž hodnota se pohybuje v rozmezí od 400000 do 5 miliónů ECU, zadavatelé uvedení v článku 1
1. uchovávají informace uvedené v bodech 1 až 9 přílohy týkající se každé zakázky nejméně po dobu čtyř let ode dne zadání zakázky;
2. poskytují tyto informace Komisi buď ihned na její žádost, nebo nejpozději 48 dní po skončení kalendářního čtvrtletí, ve kterém byla dotyčná zakázka zadána.
Článek 3
Toto rozhodnutí se vztahuje na veřejné zakázky zadané ode dne 1. ledna 1993.
Článek 4
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Rozhodnutí Rady
ze dne 15. března 1993
o uzavření Úmluvy o dočasném použití a o přijetí jejích příloh
(93/329/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 113 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že úmluva o dočasném použití sjednaná pod záštitou Rady pro celní spolupráci a schválená v Istanbulu dne 26. června 1990 se týká obchodu se zbožím se třetími zeměmi a tudíž představuje účinný prostředek podpory mezinárodního obchodu;
vzhledem k tomu, že úmluvu dne 28. června 1990 pod podmínkou přijetí podepsal oprávněný zástupce Společenství; že podle čl.
24 odst. 1 písm. b) úmluvy musí Společenství, aby se stalo smluvní stranou úmluvy, provést uložení ratifikační listiny;
vzhledem k tomu, že podle čl. 24 odst.
4 úmluvy musí každá smluvní strana přistupující k úmluvě přijmout přílohu o dokladech pro dočasné použití (karnety ATA a karnety CDP) a nejméně jednu další přílohu; že Společenství by mělo přijmout všechny přílohy; že ovšem toto přijetí musí podléhat výhradám, jejichž účelem je zohlednění zvláštních požadavků celní unie a stávající úrovně harmonizace v oblasti dočasného použití;
vzhledem k tomu, že podle čl. 24 odst. 6 úmluvy je Společenství povinno oznámit depozitáři podmínky provádění úmluvy nebo informace vyžadované podle některých ustanovení; že podle čl. 24 odst. 7 musí Společenství, jako celní nebo hospodářská unie, mimo jiné informovat depozitáře o svých pravomocích ve vztahu k obsahu této úmluvy a označit ty oblasti, které zůstávají v pravomoci členských států;
vzhledem k tomu, že za účelem snazšího uplatňování příloh A a C úmluvy je rovněž vhodné přijmout doporučení Rady pro celní spolupráci, která se týkají karnetů ATA a karnetů CDP;
vzhledem k tomu, že je třeba uzavřít úmluvu a přijmout přílohy s výše uvedenými výhradami;
vzhledem k tomu, že účast členských států vyžaduje, aby úmluva současně vstoupila v platnost pro Společenství a jeho členské státy,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Úmluva o dočasném použití a její přílohy, jakož i výhrady se přijímají jménem Evropského hospodářského společenství.
Znění úmluvy, jejích přílohy a výhrady připojené k těmto přílohám jsou uvedeny v přílohách I a II tohoto rozhodnutí.
Požadovaná oznámení jsou uvedena v příloze III tohoto rozhodnutí.
Doporučení Rady pro celní spolupráci, která se týkají karnetů ATA a karnetů CDP, se jménem Společenství přijímají za podmínek stanovených v příloze IV tohoto rozhodnutí. Znění těchto doporučení jsou uvedena v přílohách V a VI tohoto rozhodnutí.
Článek 2
Předseda Rady je oprávněn jmenovat osobu zmocněnou uložit ratifikační listinu úmluvy uvedenou v článku 1 a přijmout přílohy a související výhrady rovněž uvedené v článku 1 a přenést na ní pravomoci nezbytné k tomu, aby úmluva zavazovala Společenství.
Uložení a přijetí se provede současně s uložením ratifikačních listin členskými státy.
Zmocněná osoba též oznámí generálnímu tajemníkovi Rady pro celní spolupráci podmínky provádění úmluvy nebo informace vyžadované podle čl. 24 odst. 6 úmluvy, jakož i přijetí doporučení Rady pro celní spolupráci.
ze dne 12. května 1993, kterým se stanoví kritéria pro klasifikaci třetích zemí, pokud jde o influenzu ptáků a newcastleskou chorobu
(93/342/EHS) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 90/539/EHS ze dne 15. října 1990 o veterinárních podmínkách pro obchod s drůbeží a násadovými vejci uvnitř Společenství a jejich dovoz ze třetích zemí [1], naposledy pozměněnou směrnicí 92/65/EHS [2], a zejména na čl. 22 odst. 2 uvedené směrnice,
s ohledem na směrnici Rady 91/494/EHS ze dne 26. června 1991 o veterinárních podmínkách pro obchod s čerstvým drůbežím masem uvnitř Společenství a jeho dovoz ze třetích zemí [3], ve znění směrnice 92/116/EHS [4], a zejména na čl. 10 odst. 2 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že drůbež, násadová vejce a čerstvé drůbeží maso musí pocházet ze třetích zemí, které jsou prosté influenzy ptáků a newcastleské choroby; že je tudíž nezbytné stanovit kritéria, která se musí dodržovat vzhledem ke kvalifikaci v daném směru;
vzhledem k tomu, že kritéria uplatňovaná na třetí země musí být stanovena s přihlédnutím k odpovídajícím kritériím stanoveným pro členské státy směrnicemi Rady 92/40/EHS [5] a 92/66/EHS [6];
vzhledem k tomu, že opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Pro účely tohoto rozhodnutí se rozumí:
a) "influenzou ptáků" infekce ve smyslu definice v kapitole I přílohy A;
b) "newcastleskou chorobou" infekce ve smyslu definice v kapitole II přílohy A;
c) "uznanou očkovací látkou" každá očkovací látka proti newcastleské chorobě, která odpovídá kritériím přílohy B;
d) "nouzovým očkováním" každé očkování použité jako prostředek tlumení choroby po objevení se jednoho nebo více ohnisek a prováděné:
i) proti influenze ptáků za použití jakékoliv očkovací látky;
ii) proti newcastleské chorobě za použití očkovací látky, která nebyla uznána;
e) "politikou nutné porážky" použití, v případě objevení se ohnisek influenzy ptáků nebo newcastleské choroby, opatření stanovených v příloze C;
f) "obchodním hejnem" každé hejno o dvou stech nebo více ptácích, jakož i jakékoli jiné hejno, z něhož může být vyvážena do Společenství drůbež, násadová vejce nebo maso.
Článek 2
Třetí země se označuje za prostou influenzy ptáků nebo newcastleské choroby, pokud splňuje tato obecná kritéria:
a) má k dispozici obecné veterinární struktury umožňující odpovídající dohled nad drůbežími hejny;
b) má právní předpisy, podle nichž jsou influenza ptáků a newcastleská choroba u všech druhů drůbeže a všech ptáků držených v zajetí chorobami povinnými hlášením;
c) zaváže se pozorně vyšetřit každé podezření na uvedené choroby;
d) vzorky každého viru influenzy ptáků nebo každého ptačího paramyxoviru, zjištěného v případě podezření, podrobí specifickému laboratornímu vyšetření postupem podle přílohy A;
e) má k dispozici laboratorní kapacitu ve svých vlastních úředních laboratořích, nebo má dohodu s jinými národními laboratořemi; tato kapacita jí umožňuje rychlé provádění vyšetření;
f) musí umožnit inspekci těchto laboratoří odborníky Společenství;
g) z každého primárního ohniska odesílá izoláty viru do referenční laboratoře Společenství ve Weybridge (Spojené království);
h) oznámí Komisi během čtyřiadvaceti hodin po potvrzení primární ohniska;
i) v případě sekundárních ohnisek zasílá minimálně jednou za měsíc Komisi zprávu o chorobě;
j) pokud není očkování proti influenze ptáků a/nebo newcastleské chorobě zcela zakázáno, úředně kontroluje výrobu, testování a distribuci očkovacích látek;
k) oznamuje Komisi vlastnosti každého kmene viru použitého k přípravě očkovací látky proti influenze ptáků nebo newcastleské chorobě.
Článek 3
1. Aniž jsou dotčena obecná kritéria stanovená v článku 2, je třetí země označena za prostou influenzy ptáků:
a) pokud se minimálně v průběhu posledních třiceti šesti měsíců nevyskytla ohniska této choroby u drůbeže na jejím území a
b) pokud nebylo minimálně po dobu dvanácti měsíců prováděno očkování proti influenze ptáků stejnými subtypy, které odpovídají subtypům, u nichž jsou známy vysoce patogenní viry (jedná se momentálně o subtypy H5 nebo H7).
2. Pokud se provádí při tlumení této choroby politika nutné porážky a aniž jsou dotčena ustanovení odst. 1 písm. b), období třiceti šesti měsíců uvedené v odst. 1 písm. a) se zkracuje na:
a) šest měsíců, pokud nebylo prováděno nouzové očkování;
b) dvanáct měsíců, jestliže bylo prováděno nouzové očkování a pokud navíc od úředního ukončení tohoto nouzového očkování uplynulo dvanáct měsíců.
Článek 4
1. Aniž jsou dotčena obecná kritéria stanovená v článku 2, je třetí země poprvé označena za prostou newcastleské choroby:
a) pokud minimálně po dobu třiceti šesti posledních měsíců se u drůbeže na jejím území nevyskytla ohniska této choroby a
b) pokud se po dobu minimálně dvanácti měsíců neprovádělo očkování proti této chorobě očkovacími látkami, které nejsou uznány.
2. Jestliže se pro tlumení této choroby provádí politika nutné porážky a aniž jsou dotčena ustanovení odst. 1 písm. b), zkracuje se období třiceti šesti měsíců uvedené v odst. 1 písm. a) na:
a) šest měsíců, pokud nebylo prováděno nouzové očkování;
b) dvanáct měsíců, jestliže bylo prováděno nouzové očkování a pokud navíc od úředního ukončení tohoto očkování uplynulo dvanáct měsíců.
3. Odchylně od odst. 1 písm. a) a odst. 2 písm. a) se třetí země označuje jako prostá newcastleské choroby, pokud kritéria stanovená v odstavcích 1 a 2 splňují pouze obchodní hejna.
V takovém případě bude dotyčná třetí země schválena k zasílání čerstvého drůbežího masa do Společenství, pokud je doprovodné veterinární osvědčení rozšířeno o doplňková kritéria stanovená v příloze D. Vývoz živé drůbeže a násadových vajec do Společenství není v takovém případě povolen.
4. Odchylně od odst. 1 písm. b) a od odst. 2 písm. b) je za prostou newcastleské choroby označena třetí země tehdy, pokud povoluje používat proti této chorobě očkovací látky, které sice odpovídají obecným kritériím přílohy B pro takové očkovací látky, avšak neodpovídají zvláštním kritériím uvedené přílohy.
V tomto případě bude dotyčným třetím zemím povoleno odesílat živou drůbež, násadová vejce nebo čerstvé drůbeží maso do Společenství pod podmínkou, že doplňkové záruky, které jsou obsaženy v příloze E nebo v příloze F, budou zahrnuty v přiloženém veterinárním osvědčení.
Článek 5
Toto rozhodnutí se použije ode dne 1. října 1993.
Článek 6
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
ze dne 17. května 1993, kterým se mění rozhodnutí Rady 79/542/EHS a rozhodnutí Komise 92/260/EHS, 93/195/EHS a 93/197/EHS, pokud jde o veterinární podmínky pro dovoz, dočasný dovoz a zpětný dovoz evidovaných koní z Kataru a kterým se provádějí jiné změny rozhodnutí 79/542/EHS
(93/344/EHS) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 90/426/EHS ze dne 26. června 1990 o veterinárních předpisech pro přesun koňovitých a jejich dovoz ze třetích zemí [1], naposledy pozměněnou směrnicí 92/36/EHS [2], a zejména na články 12, 13, 15, 16 a čl. 19 bod ii) uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že rozhodnutím Rady 79/542/EHS [3], naposledy pozměněným rozhodnutím Komise 93/237/EHS [4], byl vytvořen seznam třetích zemí, ze kterých povolují členské státy dovoz skotu a prasat, koňovitých, ovcí a koz, čerstvého masa a masných výrobků;
vzhledem k tomu, že z působení veterinární mise Společenství v Kataru vyplynulo, že zdravotní situace je tam uspokojivá a kontrolují ji strukturované a organizované orgány, zejména pokud se jedná o choroby koňovitých;
vzhledem k tomu, že Katar je více než šest měsíců prostý vozhřivky, hřebčí nákazy a veziulární stomatitidy; že je dvacet let prostý moru koní a že po tuto dobu bylo zakázáno očkování proti této chorobě; že venezuelská encefalomyelitida koní se tam nikdy nevyskytla;
vzhledem k tomu, že veterinární orgány Kataru se zavázaly oznamovat Společenství a členským státům telexem, telefaxem nebo telegramem do dvaceti čtyř hodin potvrzení výskytu každé z chorob uvedených v příloze A směrnice 90/426/EHS nebo přijetí nebo změnu jakéhokoli očkovacího programu proti některé z nich a v přiměřené lhůtě rovněž veškeré změny pravidel platných pro dovoz koňovitých;
vzhledem k tomu, že veterinární podmínky a vydávání veterinárních osvědčení musí být upraveno s ohledem na zdravotní situaci třetích zemí; že se to v současnosti týká pouze evidovaných koní;
vzhledem k tomu, že rozhodnutí Komise 93/197/EHS [5] zřídilo veterinární osvědčení platná pro dovoz evidovaných, plemenných a užitkových koní do Společenství; že by mělo být znění čl.
1 odst. 3 písm. a) a b) rozhodnutí 79/542/EHS upraveno, aby nemohlo dojít k nedorozuměním;
vzhledem k tomu, že proto musí být pozměněny rozhodnutí 79/542/EHS, rozhodnutí Komise 92/260/EHS [6], rozhodnutí Komise 93/195/EHS [7] a rozhodnutí 93/197/EHS;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
1. Rozhodnutí 79/542/EHS se mění takto:
1. V čl. 1 odst. 3 se písmena a) a b) nahrazují tímto:
"3. a) Aniž je dotčeno rozhodnutí 92/160/EHS, povolují členské státy ze třetích zemí nebo částí třetích zemí uvedených v části 1 přílohy dovoz koňovitých do Společenství, dočasný dovoz evidovaných koní do Společenství a zpětný dovoz evidovaných koní do Společenství poté, co byli dočasně vyvezeni do třetích zemí nebo částí třetích zemí uvedených v části 1 přílohy.
b) Aniž je dotčeno rozhodnutí 92/160/EHS, povolují členské státy ze třetích zemí nebo z částí třetích zemí uvedených v části 2 přílohy dovoz evidovaných koní do Společenství, dočasný dovoz evidovaných koní do Společenství a zpětný dovoz evidovaných koní do Společenství poté, co byli dočasně vyvezeni do třetích zemí nebo částí třetích zemí uvedených v části 2 přílohy." 2. Ve zvláštním sloupci
"evidované koně" v části 2 přílohy se doplňuje stát Katar tak, že se podle abecedního pořádku podle mezinárodního kódu ISO vkládá tento řádek:
"QA _BAR_ Katar _BAR_ X". _BAR_
Článek 2
Přílohy I a II rozhodnutí 92/260/EHS se mění takto:
1. "Katar" se doplňuje na seznamu třetích zemí skupiny E v příloze I.
2. "Katar" se doplňuje na seznamu třetích zemí v názvu veterinárního osvědčení v příloze II části E.
Článek 3
Přílohy I a II rozhodnutí 93/195/EHS se mění takto:
1. "Katar" se doplňuje na seznamu třetích zemí skupiny E v příloze I.
2. "Katar" se doplňuje na seznamu třetích zemí v názvu veterinárního osvědčení v příloze II části E.
Článek 4
Přílohy I a II rozhodnutí 93/197/EHS se mění takto:
1. "Katar" se doplňuje na seznamu třetích zemí skupiny E v příloze I.
2. "Katar" se doplňuje na seznamu třetích zemí v názvu veterinárního osvědčení v příloze II části E.
Článek 5
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
ze dne 8. června 1993, kterým se mění rozhodnutí Rady 88/591/ESUO, EHS, Euratom o zřízení Soudu prvního stupně Evropských společenství
(93/350/Euratom ESUO, EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství uhlí a oceli, a zejména na článek 32d této smlouvy,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 168a této smlouvy,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství pro atomovou energii, a zejména na článek 140a této smlouvy,
s ohledem na Protokol o statutu Soudního dvora Evropského společenství uhlí a oceli, podepsaný v Paříži dne 18. dubna 1951,
s ohledem na žádost Soudního dvora,
s ohledem na stanovisko Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
vzhledem k tomu, že připojení Soudu prvního stupně k Soudnímu dvoru na základě rozhodnutí 88/591/ESUO, EHS, Euratom [2] sleduje zřízením druhého stupně soudního řízení, aby byla zlepšena soudní ochrana zájmů oprávněných osob, zejména v případě žalob vyžadujících důkladné zkoumání složitých skutečností, a zachována kvalita a účinnost soudního přezkumu v právním řádu Společenství tím, že umožní Soudnímu dvoru zaměřit jeho činnost na jeho základní úkol, kterým je zajištění jednotného výkladu práva Společenství;
vzhledem k tomu, že za stejným účelem je vhodné s ohledem na získané zkušenosti rozšířit příslušnost přenesenou na Soud prvního stupně, aby v prvním stupni rozhodoval určité druhy žalob podávaných fyzickými nebo právnickými osobami;
vzhledem k tomu, že je proto vhodné změnit rozhodnutí 88/551/ESUO, EHS, Euratom,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Rozhodnutí 88/591/ESUO, EHS, Euratom se mění takto:
1. V článku 3 se odstavec 1 nahrazuje tímto:
"Soud prvního stupně vykonává v prvním stupni soudní pravomoc svěřenou Soudnímu dvoru Smlouvami o založení Společenství a akty přijatými k jejich provedení, pokud není v aktu o zřízení určitého subjektu podle práva Společenství stanoveno jinak,
a) ve sporech uvedených v článku 179 Smlouvy o EHS a článku 152 Smlouvy o ESAE,
b) v žalobách podaných fyzickými nebo právnickými osobami na základě čl. 33 druhého pododstavce, článku 35, čl. 40 prvního a druhého pododstavce a článku 42 Smlouvy o ESUO,
c) v žalobách podaných fyzickými nebo právnickými osobami na základě čl. 173 druhého pododstavce, čl. 175 třetího pododstavce a článků 178 a 181 Smlouvy o EHS,
d) v žalobách podaných fyzickými nebo právnickými osobami na základě čl. 146 druhého pododstavce, čl. 148 třetího pododstavce a článků 151 a 153 Smlouvy o ESAE."
2. V článku 3 se zrušují odstavce 2 a 3.
3. Článek 4 se nahrazuje tímto:
"Článek 4
S výhradou následujících ustanovení se články 34, 36, 39, 44 a 92 Smlouvy o ESUO, články 172, 174, 176, 184 až 187 a 192 Smlouvy o EHS a články 49 a 83, čl. 144 písm. b) a články 147, 149, 156 až 159 a 164 Smlouvy o ESAE vztahují na Soud prvního stupně."
Článek 2
V článku 53 Protokolu o statutu Soudního dvora Evropského společenství uhlí a oceli ve znění rozhodnutí 88/591/ESUO, EHS, Euratom se druhý pododstavec nahrazuje tímto:
"Odchylně od článku 44 Smlouvy nabývá rozhodnutí Soudu prvního stupně, které ruší obecné rozhodnutí nebo obecné doporučení, právní moci až dnem, kdy uplyne lhůta stanovená v čl. 49 prvním pododstavci tohoto statutu, nebo pokud je v této lhůtě podán opravný prostředek, dnem jeho zamítnutí, aniž je dotčeno právo strany požádat Soudní dvůr na základě čl. 39 druhého a třetího pododstavce Smlouvy o pozastavení účinků aktu, který byl prohlášen za neplatný, nebo o nařízení jiného předběžného opatření."
Článek 3
Toto rozhodnutí vstupuje v platnost prvním dnem druhého měsíce následujícího po jeho zveřejnění v Úředním věstníku Evropských společenství. Pro žaloby podané fyzickými nebo právnickými osobami na základě čl.
33 druhého pododstavce, článku 35 a čl. 40 prvního a druhého pododstavce Smlouvy o ESUO týkající se právních aktů souvisejících s prováděním článku 74 uvedené smlouvy a pro žaloby podané fyzickými nebo právnickými osobami podle čl.
173 druhého pododstavce, čl.
175 třetího pododstavce a článku 178 Smlouvy o EHS týkající se opatření na ochranu trhu ve smyslu článku 113 uvedené smlouvy v případě dumpingu a subvencí však je jeho vstup v platnost odložen do dne, který stanoví Rada jednomyslným rozhodnutím.
Ustanovení o žalobách podaných na základě článku 42 Smlouvy o ESUO, článku 181 Smlouvy o EHS nebo článku 153 Smlouvy o ESAE se použijí pouze na smlouvy uzavřené po vstupu tohoto rozhodnutí v platnost.
Článek 4
Věci, na které se vztahuje článek 3 rozhodnutí 88/591/ESUO, EHS, Euratom ve znění tohoto rozhodnutí a které byly Soudnímu dvoru předloženy ke dni vstupu tohoto rozhodnutí v platnost, ale o kterých ještě nebyla předložena předběžná zpráva podle čl. 44 odst. 1 jednacího řádu Soudního dvora, budou předány Soudu prvního stupně.
ze dne 1. června 1993 o odchylkách od podmínek schvalování stanovišť hraniční kontroly umístěných v přístavech, kde se vykládají ryby z třetích zemí
(93/352/EHS) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 90/675/EHS ze dne 10. prosince 1990, kterou se stanoví zásady organizace veterinární kontroly produktů dovážených do Společenství ze třetích zemí [1], naposledy pozměněnou směrnicí 92/118/EHS [2], a zejména na čl. 18 odst. 4 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že stanoviště hraniční kontroly musejí splňovat obecné požadavky stanovené směrnicí 90/675/EHS; že rozhodnutím Komise 92/525/EHS [3] byly stanoveny dodatečné podmínky nezbytné k tomu, aby bylo možné schválit tato stanoviště;
vzhledem k tomu, že pokud jde o vykládku ryb v přístavech, je nutné brát v úvahu zvláštní povahu tohoto produktu a učinit proto odchylku od některých ustanovení o stanovištích hraniční kontroly a pracovnících, odpovědných za organizaci kontrol;
vzhledem k tomu, že v této souvislosti je vhodné, aby v případě podmínek schvalování stanovišť hraničních kontrol nacházejících se v přístavech, kde se vykládají ryby, byly zohledňovány hygienické podmínky produkce a uvádění produktů rybolovu na trh stanovené směrnicí Rady 91/493/EHS [4];
vzhledem k tomu, že příslušné orgány členských států musejí mít možnost jmenovat úřední zmocněnce odpovědné za kontrolu ryb, kteří musejí mít potřebné schopnosti pro kontroly tohoto druhu;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Příslušný úřad každého členského státu jmenuje odborně vyškoleného úředního zmocněnce, který bude odpovídat za provádění veterinárních kontrol ryb na stanovištích hraničních kontrol umístěných v přístavech, kde se vykládají ryby.
Příslušný úřad o tom informuje ostatní členské státy a Komisi.
Článek 2
Odchylně od bodu 2 přílohy rozhodnutí 92/525/EHS musejí být vylodění a vykládka ryb prováděny v souladu s kapitolou II bodem 2 přílohy směrnice 91/493/EHS.
Článek 3
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
ze dne 28. května 1993, kterým se členské státy opravňují ke stanovení odchylek od některých ustanovení směrnice Rady 77/93/EHS ohledně dřeva Thuja L. pocházejícího ze Spojených států amerických
(93/359/EHS) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 77/93/EHS ze dne 21. prosince 1976 o ochranných opatřeních proti zavlékání organismů škodlivých rostlinám nebo rostlinným produktům do Společenství a proti jejich rozšiřování na území Společenství [1], naposledy pozměněnou směrnicí 93/19/EHS [2], a zejména čl. 14 odst. 3 na třetí odrážku uvedené směrnice,
s ohledem na žádost členských států,
vzhledem k tomu, že podle směrnice 77/93/EHS dřevo Thuja L., včetně dřeva, které si nezachovalo svůj přirozený oblý povrch, pocházející z Kanady, Číny, Japonska, Koreje, Tchaj-wanu a Spojených států amerických, nesmí být dováženo do Společenství, pokud k němu nejsou přiložena osvědčení stanovená v článcích 7 nebo 8 uvedené směrnice a pokud není odkorněno a prosté požerků způsobených larvami rodu Monochamus spp. (neevropských druhů);
vzhledem k tomu, že dřevo Thuja L. pocházející ze Spojených států amerických je v současnosti dováženo do Společenství; že pro takové dřevo se ve Spojených státech zpravidla nevystavují rostlinolékařská osvědčení;
vzhledem k tomu, že Komise na základě informací poskytnutých Spojenými státy americkými a shromážděných v uvedené zemi během mise v roce 1990 zjistila, že byl vytvořen úředně schválený a kontrolovaný program vydávání "osvědčení o odkornění a kontrole požerků způsobených larvami" (Certificate of Debarking and Grub Hole Control), aby bylo zajištěno řádné odkornění a sníženo nebezpečí šíření škodlivých organismů; že nebezpečí šíření škodlivých organismů je omezené, pokud je k dřevu "osvědčení o odkornění a kontrole požerků způsobených larvami" vystavené v rámci uvedeného programu přiloženo;
vzhledem k tomu, že Komise zajistí, aby Spojené státy americké zpřístupnily všechny technické informace nezbytné k posouzení funkce programu osvědčení o odkornění a kontrole požerků způsobených larvami;
vzhledem k tomu, že toto rozhodnutí bude přezkoumáno nejpozději do 1. dubna 1995;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého rostlinolékařského výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
1. Členské státy se opravňují k tomu, aby za podmínek uvedených v odstavci 2 stanovily odchylku od čl. 7 odst. 2 a čl. 12 odst. 1 písm. b) směrnice 77/93/EHS pro dřevo Thuja L. pocházející ze Spojených států amerických, včetně dřeva, které si nezachovalo svůj přirozený oblý povrch.
2. Musí být splněny tyto podmínky:
a) splnění podmínek stanovených v příloze IV části A kapitole I bodu 1.4 uvedené směrnice musí být ověřeno pracovníky provádějícími třídění, kteří jsou vyškoleni, kvalifikováni a oprávněni pro tento účel v rámci programu schváleného a kontrolovaného odborem veterinární a rostlinolékařské kontroly (Animal and Plant Health Inspection Service) ministerstva zemědělství Spojených států;
b) splnění podmínek stanovených v písmenu a) musí být na pilách ověřeno provozními inspektory nebo jejich zástupci, pro tento účel patřičně kvalifikovanými a oprávněnými výše uvedeným odborem veterinární a rostlinolékařské kontroly.
Kromě toho musí systém ověřování stanovit příležitostné inspekce, které budou inspektoři výše uvedeného odboru veterinární a rostlinolékařské kontroly provádět před odesláním;
c) ke dřevu musí být přiloženo "osvědčení o odkornění a kontrole požerků způsobených larvami", které má normalizovanou formu v rámci programu uvedeného v písmenu a) podle vzoru uvedeného v příloze tohoto rozhodnutí, je vystaveno oprávněnou osobou jednající jménem pily oprávněné k účasti v tomto programu odborem veterinární a rostlinolékařské kontroly a je vyplněno podle pokynů stanovených v rámci uvedeného programu.
Článek 2
Aniž je dotčen čl. 14 odst. 5 směrnice 77/93/EHS, informují členské státy Komisi a ostatním členské státy o jakékoli zásilce podle tohoto rozhodnutí, která nesplňuje podmínky stanovené v čl. 1 odst. 2 písm. a) a c).
Článek 3
Oprávnění udělené v článku 1 se použije od 1. června 1993. Bude zrušeno, jestliže se zjistí, že podmínky stanovené v čl.
1 odst. 2 nejsou dostačující, aby zabránily zavlečení škodlivých organismů, nebo nejsou plněny.
Toto oprávnění bude přezkoumáno nejpozději do 1. dubna 1995.
Článek 4
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
ze dne 17. května 1993 o přistoupení Společenství k Protokolu o omezování emisí oxidů dusíku nebo jejich toků přes hranice států k Úmluvě o dálkovém znečišťování ovzduší přecházejícím hranice států z roku 1979
(93/361/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 130s této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že čl.
130r odst. 5 Smlouvy stanovuje aktivní spolupráci Společenství a členských států v rámci mezinárodních opatření na ochranu životního prostředí; že znečišťování ovzduší má přeshraniční charakter, a je proto v zájmu Společenství podílet se na mezinárodních opatřeních majících za cíl snížení tohoto znečišťování;
vzhledem k tomu, že Společenství je signatářem Úmluvy Evropské hospodářské komise Organizace spojených národů o dálkovém znečišťování ovzduší přecházejícím hranice států (Ženevská úmluva z roku 1979) [4] a také jednoho z jejích protokolů o financování programu EMEP (Program spolupráce při monitorování a vyhodnocování dálkového přenosu látek znečišťujících ovzduší v Evropě) [5];
130r odst. 2 Smlouvy stanoví, že opatření Společenství má být založeno na zásadách, že preventivní činnosti a náprava škod na životním prostředí se mají provádět u zdroje; že tyto zásady, co se týče znečišťování ovzduší, byly ukotveny v několika právních předpisech Společenství o snižování emisí oxidů dusíku u jejich hlavních zdrojů (motorová vozidla a velké spalovny);
vzhledem k tomu, že zásada nápravy u zdroje je jedním z cílů protokolu o emisích oxidů dusíku k dané úmluvě, který stanoví zejména obecný cíl stabilizace celkových emisí oxidů dusíku, uplatňování emisních norem a přijetí opatření proti znečišťování, přičemž pro případ potřeby je vyhrazena možnost následných jednání s cílem zpřísnit povinnosti zúčastněných smluvních stran;
vzhledem k tomu, že používání nejlepších dostupných technologií, které lze používat bez vynaložení neúměrných nákladů, jak je uvedeno v protokolu mezi základními povinnostmi, je v právních předpisech Společenství o boji proti znečišťování ovzduší z průmyslových zdrojů zakotveno od roku 1984; že tatáž zásada je od roku 1989 používána při snižování emisí motorových vozidel;
vzhledem k rozsahu škod na životním prostředí a k tomu, že dálkové znečišťování ovzduší oxidy dusíku má přeshraniční charakter, je v této oblasti žádoucí spolupráce na mezinárodní úrovni; že Společenství by mělo přistoupit k protokolu o omezování emisí oxidů dusíku a jejich toků přes hranice států;
vzhledem k tomu, že stabilizace celkových emisí oxidů dusíku představuje první důležitý krok; že je potřebné výrazně snížit současné úrovně emisí obou oxidů dusíku a všech dusíkatých znečišťujících látek v celém Společenství,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Evropské hospodářské společenství přistupuje k Protokolu o omezování emisí oxidů dusíku a jejich toků přes hranice států k Úmluvě o dálkovém znečišťování ovzduší přecházejícím hranice států z roku 1979.
Znění uvedeného protokolu je připojeno k tomuto rozhodnutí.
Článek 2
Předseda Rady uloží listinu o přistoupení v souladu s článkem 14 protokolu..
ze dne 14. června 1993 o referenčních laboratořích pro sledování mořských biotoxinů
(93/383/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že směrnice Rady 91/492/EHS ze dne 15. července 1991 o hygienických předpisech pro produkci a uvádění živých mlžů na trh [4], zejména ve své příloze stanoví pravidla týkající se mořských biotoxinů pokud jde o živé mlže;
vzhledem k tomu, že směrnice Rady 91/493/EHS ze dne 22. července 1991 o hygienických předpisech pro produkci a uvádění produktů rybolovu na trh [5], zejména v článku 5 a v příloze kapitole V oddílu II písm. B stanoví pravidla týkající se mořských biotoxinů pokud jde o produkty rybolovu;
vzhledem k tomu, že sledování mořských biotoxinů je zvláště důležité k zajištění toho, aby byli na trh uváděni živí mlži a produkty rybolovu splňující požadavky uvedených směrnic;
vzhledem k tomu, že za účelem zajištění účinného systému sledování týkajícího se testování na mořské biotoxiny, by mělabýt v každém členském státě určena referenční laboratoř pověřená koordinací nezbytných analýz;
vzhledem k tomu, že k zajištění jednotného režimu v celém Společenství, by měla být určena referenční laboratoř Společenství, která by byla pověřena koordinací sledování mořských biotoxinů prováděného všemi národními referenčními laboratořemi; že by měly být stanoveny úkoly a podmínky provozu referenční laboratoře Společenství;
vzhledem k tomu, že laboratoř "Ministerio de Sanidad y Consumo" ve Vigu splňuje všechny nezbytné podmínky, aby mohla být určena jako referenční laboratoř Společenství pro mořské biotoxiny; že řídící pracovníci laboratoře se zavázali plnit úkoly stanovené v tomto rozhodnutí za podmínek v něm stanovených;
vzhledem k tomu, že referenční laboratoř Společenství má nárok na podporu Společenství v souladu s článkem 28 rozhodnutí Rady 90/424/EHS ze dne 26. června 1990 o některých výdajích ve veterinární oblasti [6],
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Laboratoře uvedené v seznamu v příloze tohoto rozhodnutí se tímto určují jako národní referenční laboratoře pro sledování mořských biotoxinů.
Článek 2
1. Národní referenční laboratoř je pověřena těmito úkoly:
- koordinuje činnosti národních laboratoří pověřených analyzováním mořských biotoxinů v příslušném členském státě,
- je nápomocna příslušnému úřadu členského státu při organizování systému sledování mořských biotoxinů,
- zajišťuje srovnávací testy mezi jednotlivými národními laboratořemi pověřenými analyzováním mořských biotoxinů,
- zajišťuje, aby údaje poskytnuté referenční laboratoři Společenství byly předány příslušnému úřadu členského státu a národním laboratořím pověřeným analyzováním mořských biotoxinů.
2. Národní referenční laboratoře spolupracují s referenční laboratoří Společenství uvedenou v článku 3.
Článek 3
Laboratoř "Ministerio de Sanidad y Consumo" ve Vigu se určuje jako referenční laboratoř Společenství pro sledování mořských biotoxinů.
Článek 4
Referenční laboratoř Společenství je pověřena těmito úkoly:
- předává údaje o analytických metodách a srovnávacích testech národním referenčním laboratořím,
- koordinuje používání metod uvedených v první odrážce národními referenčními laboratořemi, zejména organizováním srovnávacích testů,
- koordinuje vývoj nových analytických metod a informuje národní referenční laboratoře o pokroku v této oblasti,
- organizuje školení a doškolování pracovníků národních referenčních laboratoří,
- spolupracuje s laboratořemi pověřenými analyzováním mořských biotoxinů ve třetích zemích,
- poskytuje Komisi vědeckou a technickou pomoc, zejména v případech, kdy jsou výsledky analýz členskými státy zpochybněny.
Článek 5
Provoz referenční laboratoře Společenství pro mořské biotoxiny se řídí těmito podmínkami:
- musí mít kvalifikované pracovníky, který dostatečně ovládají metody používané při analyzování mořských biotoxinů,
- musí mít k dispozici vybavení a látky nezbytné pro plnění úkolů stanovených v článku 4,
- musí mít příslušnou správní strukturu,
- její pracovníci musejí dodržovat zachování důvěrné povahy některých věcí, výsledků a zpráv,
- musí být dodržovány mezinárodně přijaté zásady dobré laboratorní praxe,
- musí být k dispozici aktuální seznam referenčních látek vedený Referenčním úřadem Společenství a rovněž aktuální seznam výrobců a dodavatelů těchto látek.
Článek 6
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
ze dne 7. června 1993, kterým se stanoví zvláštní podmínky dovozu živých mlžů, ostnokožců, pláštěnců a mořských plžů pocházejících z Maroka
(93/387/EHS) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 91/492/EHS ze dne 15. července 1991 o hygienických předpisech pro produkci a uvádění živých mlžů na trh [1], a zejména na článek 9 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že skupina odborníků z Komise provedla inspekční návštěvu Maroka, aby ověřila podmínky, za nichž se produkují a uvádějí na trh živí mlži, ostnokožci, pláštěnci a mořští plži;
vzhledem k tomu, že podle marockých právních předpisů jsou hygienickou kontrolu živých mlžů, ostnokožců, pláštěnců a mořských plžů a sledováním hygienických podmínek a zdravotní nezávadnosti produkce pověřeni veterinární inspektoři, kterým jsou nápomocni techničtí asistenti z Direction de l’élevage (Ředitelství pro chov zvířat) ministerstva zemědělství a pozemkové reformy; že tytéž právní předpisy zmocňují ministerstvo rybářství povolit nebo zakázat v určitých oblastech sběr živých mlžů, ostnokožců, pláštěnců a mořských plžů na základě zprávy Ředitelství pro chov zvířat a Vědeckého ústavu pro mořské rybářství;
vzhledem k tomu, že podle platných marockých právních předpisů bude proveden systematický průzkum biotoxinů u živých mlžů uváděných na trh;
vzhledem k tomu, že Ředitelství pro chov zvířat a jeho laboratoře jsou schopny účinně ověřovat dodržování platných právních předpisů Maroka;
vzhledem k tomu, že příslušné marocké úřady se zavázaly, že budou pravidelně a rychle sdělovat Komisi údaje o přítomnosti planktonu obsahujícího toxiny v oblastech sběru;
vzhledem k tomu, že příslušné marocké úřady vydaly oficiální ujištění, že budou dodržována pravidla uvedená v kapitole V přílohy směrnice 91/492/EHS a splněny požadavky na klasifikaci produkčních a sádkovacích oblastí, schválení středisek pro expedici a čištění, kontrolu veřejného zdraví a sledování produkce, které jsou rovnocenné požadavkům stanoveným uvedenou směrnicí; že zejména veškeré možné změny oblastí sběru budou sděleny Komisi;
vzhledem k tomu, že Maroko může být zařazeno na seznam třetích zemí, které splňují podmínky rovnocennosti podle čl. 9 odst. 3 písm. a) směrnice 91/492/EHS;
vzhledem k tomu, že pravidla pro získání osvědčení o zdravotní nezávadnosti podle čl. 9 odst. 3 písm. b) bodu i) směrnice 91/492/EHS musejí stanovit vzor osvědčení, jazyk nebo jazyky, ve kterých musí být vypracováno, úřední funkci podepsané osoby a značku, kterou má být balení označeno;
vzhledem k tomu, že podle čl. 9 odst. 3 písm. b) bodu ii) směrnice 91/492/EHS musejí být určeny produkční oblasti, v nichž mohou být živí mlži, ostnokožci, pláštěnci a mořští plži sbíráni a vyváženi do Společenství;
vzhledem k tomu, že podle čl. 9 odst.
3 písm. c) směrnice 91/492/EHS by měl být sestaven seznam provozoven, z nichž je povolen dovoz živých mlžů, ostnokožců, pláštěnců a mořských plžů; že takové provozovny mohou být uvedeny na seznamu pouze tehdy, jsou-li úředně schváleny příslušnými marockými úřady; že je povinností příslušných marockých úřadů zajistit, aby byly dodržovány požadavky stanovené za tímto účelem tímto předpisem;
vzhledem k tomu, že platí zvláštní podmínky dovozu, aniž jsou dotčena rozhodnutí přijatá k provádění směrnice Rady 91/67/EHS ze dne 28. ledna 1991 o veterinárních předpisech pro uvádění živočichů pocházejících z akvakultury a produktů akvakultury na trh [2];
vzhledem k tomu, že opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Příslušným úřadem v Maroku, který ověřuje a potvrzuje, že živí mlži, ostnokožci, pláštěnci a mořští plži splňují požadavky směrnice 91/492/EHS je Direction de l’élevage (Ředitelství pro chov zvířat) ministerstva zemědělství a pozemkové reformy.
Článek 2
Živí mlži, ostnokožci, pláštěnci a mořští plži pocházející z Maroka určení k lidské spotřebě, musejí splňovat tyto podmínky:
1. ke každé zásilce musí být přiložen očíslovaný originál osvědčení o zdravotní nezávadnosti, který je řádně vyplněn, podepsán, opatřen datem a vyhotoven na jednom listu v souladu se vzorem uvedeným v příloze A tohoto rozhodnutí;
2. zásilky musejí pocházet z povolených produkčních oblastí uvedených v seznamu v příloze B tohoto nařízení;
3. musejí být baleni do zapečetěných obalů schváleným střediskem pro expedici nebo pro čištění uvedeným na seznamu v příloze C tohoto rozhodnutí;
4. každé balení musí být opatřeno nesmazatelnou značkou zdravotní nezávadnosti obsahující alespoň tyto informace:
- země odeslání: MAROKO,
- druhy (obecné a vědecké jméno),
- identifikace produkční oblasti a schvalovací číslo střediska pro expedici,
- datum balení uvádějící alespoň den a měsíc.
Článek 3
1. Osvědčení uvedené v čl. 2 odst. 1 musí být vypracováno nejméně v jednom úředním jazyce členského státu, v němž se kontroly provádějí.
2. V osvědčení musí být uvedeno jméno, funkce a podpis veterináře úřadu Direction de l’élevage a jeho úřední razítko v barvě odlišné od barvy ostatních údajů uvedených na osvědčení.
Článek 4
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
ze dne 21. června 1993, kterým se mění rozhodnutí o kontaktní skupině pro seniory
(93/417/EHS) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
vzhledem k tomu, že s ohledem na vývoj na úrovni Společenství by mělo být upraveno členství ve skupině,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Rozhodnutí Komise 91/544/EHS [1] se mění takto:
1. V čl. 3 odst. 2 se slovo "dvaceti" nahrazuje slovem "dvaceti pěti".
2. V čl. 4 odst. 3 se v seznamu členských organizací kontaktní skupiny doplňuje nová odrážka, která zní "— EPSO − Evropská platforma organizací seniorů: pět míst". Obdobně se mění i příloha, ve které se organizace EPSO vkládá do seznamu organizací vyzvaných k navržení členů.
Článek 2
Toto rozhodnutí nabývá účinku dnem 21. června 1993.
ze dne 22. června 1993, kterým se členské státy opravňují ke stanovení odchylek od některých ustanovení směrnice Rady 77/93/EHS ohledně uměle vysušeného dřeva jehličnanů pocházejícího ze Spojených států amerických a kterým se stanoví podrobnosti systému ukazatelů pro uměle vysušené dřevo
(93/423/EHS) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 77/93/EHS ze dne 21. prosince 1976 o ochranných opatřeních proti zavlékání organismů škodlivých rostlinám nebo rostlinným produktům do Společenství a proti jejich rozšiřování na území Společenství [1], naposledy pozměněnou směrnicí 93/19/EHS [2], a zejména na čl. 14 odst. 3 třetí odrážku uvedené směrnice,
s ohledem na žádosti členských států,
vzhledem k tomu, že podle směrnice 77/93/EHS dřevo jehličnanů (Coniferales) kromě Thuja L., s výjimkou dřeva ve formě:
- dřevěných štěpků, třísek, zbytků a odpadu získaných zcela nebo zčásti z jehličnanů,
- beden, přepravek nebo sudů,
- palet, ohradových palet nebo jiných přepravních podložek ze dřeva,
- prokladů, nosníků a vzpěr,
ale včetně toho, které si nezachovalo svůj přirozený oblý povrch, pocházející z Kanady, Číny, Japonska, Koreje, Tchaj-wanu a Spojených států amerických, nesmí být z důvodu nebezpečí zavlečení škodlivých organismů dováženo do Společenství, pokud neprošlo příslušným tepelným ošetřením, při kterém je třeba dosáhnout minimální teploty jádra dřeva nejméně 56 °C po dobu 30 minut, a pokud k němu nejsou přiložena osvědčení stanovená v článcích 7 nebo 8 uvedené směrnice;
vzhledem k tomu, že dřevo jehličnanů pocházející ze Spojených států amerických je v současnosti dováženo do Společenství; že pro takové dřevo se ve Spojených státech amerických zpravidla nevystavují rostlinolékařská osvědčení; že je třeba stanovit podrobnosti systému ukazatelů, jímž se potvrdí, že dřevo prošlo tepelným ošetřením, při kterém bylo dosaženo minimální teploty jádra dřeva nejméně 56 °C po dobu 30 minut;
vzhledem k tomu, že ohledně Spojených států amerických Komise na základě informací dodaných Spojenými státy americkými zjistila, že byl zaveden úředně schválený a kontrolovaný program umělého vysoušení dřeva, který má zajistit, že dřevo se vysouší v sušárnách po dobu nezbytno k dosažení tepelného zničení dotyčných škodlivých organismů (Bursaphelenchus xylophilus a jeho přenašečů); že nebezpečí šíření škodlivých organismů je omezené, pokud je k dřevu přiloženo "osvědčení o tepelném ošetření v sušárenském zařízení" (Heat treatment certificate using kiln facility) vystavené v rámci uvedeného programu;
vzhledem k tomu, že Komise zajistí, aby Spojené státy americké zpřístupnily všechny technické informace nezbytné k posouzení funkce uvedeného programu;
vzhledem k tomu, že toto oprávnění bude přezkoumáno nejpozději do 1. dubna 1995;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého rostlinolékařského výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
1. Členské státy se opravňují k tomu, aby za podmínek uvedených v odstavci 2 stanovily odchylku od čl.
7 odst. 2 a čl.
12 odst. 1. písm. b) směrnice 77/93/EHS pro dřevo jehličnanů pocházející ze Spojených států amerických, které prošlo příslušným tepelným ošetřením.
2. Musí být splněny tyto podmínky:
a) dřevo musí být vyrobeno na pilách nebo zpracováno ve vhodných zařízeních, které odbor veterinární a rostlinolékařské kontroly ministerstva zemědělství Spojených států (Animal and Plant Health Inspection Service, US Department of Agriculture) schválil a povolil pro účast v programu uměle vysoušeného dřeva;
b) dřevo musí být vysoušeno v sušárně po dobu dostatečně dlouhou, aby teplota jádra dřeva dosáhla teploty nejméně 56 °C po dobu 30 minut, v sušárně k tomu účelu zkoušené a schválené úřední zkušební organizací, pro tento účel schválenou odborem veterinární a rostlinolékařské kontroly ministerstva zemědělství Spojených států; v případě použití harmonogramu, v němž teplota suchého teploměru psychrometru nedosahuje 56 °C, proces umělého vysoušení musí na konci cyklu zahrnovat dobu kondicionování, při níž teplota v sušárně dosahuje 60 °C nejméně po dobu jedné hodiny;
c) jsou-li splněny podmínky uvedené v písmenu b), poznačí na pravou horní čtvrtinu jedné podélné strany každého svazku pověřená osoba pily uvedené v písmenu a) normalizovanou značku nebo je tato značka poznačena pod dohledem této osoby;
d) úřední subjekty provádějící třídění, které jsou k tomu kvalifikovány a pověřeny v rámci programu schváleného a kontrolovaného odborem veterinární a rostlinolékařské kontroly ministerstva zemědělství Spojených států, zavedou kontrolní systém, jímž zajistí splnění podmínek uvedených v písmenech b) a c);
e) v rámci kontrolního systému dohlížejí inspektoři odboru veterinární a rostlinolékařské kontroly ministerstva zemědělství Spojených států na povolené pily uvedené v písmenu a) a příležitostně kontrolují dřevo před odesláním;
f) ke dřevu musí být přiloženo "osvědčení o tepelném ošetření v sušárenském zařízení" (Heat treatment certificate using kiln facility), které má normalizovanou formu v rámci programu uvedeného v písmenu a) podle vzoru uvedeného v příloze tohoto rozhodnutí a je vystaveno oprávněnou osobou jednající jménem pily oprávněné k účasti v tomto programu odborem veterinární a rostlinolékařské kontroly ministerstva zemědělství Spojených států.
Článek 2
Aniž je dotčen čl. 14 odst. 5 směrnice 77/93/EHS, informují členské státy Komisi a ostatní členské o jakékoli zásilce podle tohoto rozhodnutí, která nesplňuje podmínky stanovené v čl. 1 odst. 2 písm. c) a f).
Článek 3
Oprávnění udělené v článku 1 se použije od 1. června 1993. Bude zrušeno, jestliže se zjistí, že podmínky stanovené v čl.
1 odst. 2 nejsou dostačující, aby zabránily zavlečení škodlivých organismů, nebo nejsou splněny.
Toto oprávnění bude přezkoumáno nejpozději do 1. dubna 1995.
Článek 4
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
ze dne 30. června 1993, kterým se stanoví zvláštní podmínky dovozu produktů rybolovu pocházejících z Chile
(93/436/EHS) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 91/493/EHS ze dne 22. července 1991 o hygienických předpisech pro produkci a uvádění produktů rybolovu na trh [1], a zejména na článek 11 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že skupina odborníků z Komise provedla inspekční návštěvu Chile, aby ověřila podmínky, za nichž se produkují, skladují a expedují do Společenství produkty rybolovu;
vzhledem k tomu, že chilské právní předpisy v oblasti hygienických kontrol a sledování produktů rybolovu lze považovat za rovnocenné ustanovením směrnice 91/493/EHS;
vzhledem k tomu, že Servicio nacional de Pesca (Sernap), příslušný úřad Chile a jeho oddělení "Sanidad pesquera" jsou schopny účinně ověřovat dodržování platných právních předpisů;
vzhledem k tomu, že pravidla pro získání osvědčení o zdravotní nezávadnosti podle čl. 11 odst. 4 písm. a) směrnice 91/493/EHS musejí stanovit vzor osvědčení, minimální požadavky na jazyk nebo jazyky, v nichž musí být osvědčení vypracováno, a funkci osoby, která je zmocněná jej podepsat;
vzhledem k tomu, že podle čl. 11 odst. 4 písm. b) směrnice 91/493/EHS je nutné připevnit na balení produktů rybolovu značku udávající název třetí země a schvalovací číslo provozovny původu nebo výrobního plavidla;
11 odst. 4 písm. c) směrnice 91/493/EHS musí být vypracován seznam schválených provozoven a/nebo výrobních plavidel; že tento seznam musí být vypracován na základě sdělení úřadu Sernap Komisi; že za zajištění souladu s ustanoveními stanovenými k tomuto účelu v čl.
11 odst. 4 směrnice 91/493/EHS proto odpovídá Sernap;
vzhledem k tomu, že Sernap vydal oficiální ujištění, že budou dodržována pravidla uvedená v kapitole V přílohy směrnice 91/493/EHS a splněny požadavky na schválení provozoven a výrobních plavidel, které jsou rovnocenné požadavkům stanoveným uvedenou směrnicí;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Příslušným úřadem v Chile, který ověřuje a potvrzuje, že produkty rybolovu splňují požadavky směrnice 91/493/EHS, je Sernap, oddělení chilského ministerstva hospodářství, veřejných prací a rekonstrukce.
Článek 2
Produkty rybolovu a akvakultury pocházející z Chile, kromě mlžů, ostnokožců, pláštěnců a mořských plžů, musejí splňovat tyto podmínky:
1. ke každé zásilce musí být přiložen očíslovaný originál osvědčení o zdravotní nezávadnosti, který je řádně vyplněn, podepsán, opatřen datem a vyhotoven na jednom listu v souladu se vzorem uvedeným v příloze A tohoto rozhodnutí;
2. produkty musejí pocházet ze schválených provozoven nebo výrobních plavidel uvedených v příloze B tohoto rozhodnutí;
3. s výjimkou volně ložených zmrazených produktů rybolovu určených ke konzervaci musejí být všechna balení nesmazatelně označena slovem "CHILE" a schvalovacím číslem provozovny původu nebo výrobního plavidla.
Článek 3
1. Osvědčení uvedené v čl. 2 odst. 1 musí být vypracováno nejméně v jednom úředním jazyce členského státu, v němž se kontroly provádějí.
2. V osvědčení musí být uvedeno jméno, funkce a podpis zástupce Sernap a úřední razítko Sernap v barvě odlišné od barvy ostatních údajů uvedených na osvědčení.
Článek 4
Toto rozhodnutí se použije ode dne 1. července 1993.
Článek 5
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
ze dne 30. června 1993, kterým se stanoví zvláštní podmínky dovozu produktů rybolovu pocházejících z Argentiny
(93/437/EHS) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 91/493/EHS ze dne 22. července 1991 o hygienických předpisech pro produkci a uvádění produktů rybolovu na trh [1], a zejména na článek 11 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že skupina odborníků Komise provedla inspekční návštěvu Argentiny, aby ověřila podmínky, za nichž se produkují, skladují a expedují do Společenství produkty rybolovu;
vzhledem k tomu, že ustanovení argentinských právních předpisů v oblasti hygienických kontrol a sledování produktů rybolovu lze považovat za rovnocenná ustanovením směrnice 91/493/EHS;
vzhledem k tomu, že příslušný úřad "Servicio Nacional de Sanidad Animal (SENASA)" a jeho inspekční oddělení "Servicio de inspección de productos de origen animal (SIPA)" jsou schopni v Argentině účinně ověřovat dodržování platných právních předpisů;
vzhledem k tomu, že pravidla pro získání osvědčení o zdravotní nezávadnosti uvedeného v čl. 11 odst. 4 písm. a) směrnice 91/493/EHS by rovněž měla obsahovat definici vzoru osvědčení, minimální požadavky na jazyk nebo jazyky, v nichž musí být vypracováno, a status osoby zmocněné je podepsat;
vzhledem k tomu, že podle čl. 11 odst. 4 písm. b) směrnice 91/493/EHS je nutné připevnit na balení produktů rybolovu značku, která uvádí název třetí země a schvalovací číslo provozovny, ze které produkty pocházejí, a výrobního plavidla;
11 odst. 4 písm. c) směrnice 91/493/EHS je nezbytné vypracovat seznam schválených provozoven a/nebo výrobních plavidel; že tento seznam je třeba vypracovat na základě sdělení SENASA Komisi; že za zajištění shody s ustanoveními, která jsou za tímto účelem stanovena v čl.
11 odst. 4 směrnice 91/493/EHS, proto odpovídá SENASA;
vzhledem k tomu, že SENASA vydal oficiální ujištění, že budou dodržena pravidla uvedená v kapitole V přílohy směrnice 91/493/EHS a splněny požadavky na schválení provozoven, z nichž produkty pocházejí, které jsou rovnocenné požadavkům stanoveným uvedenou směrnicí;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Příslušným úřadem v Argentině, který ověřuje a potvrzuje, že produkty rybolovu splňují požadavky směrnice 91/493/EHS, je "Servicio Nacional de Sanidad Animal (SENASA)", který je součástí Ministerstva hospodářství (Sekretariát zemědělství, chovu a rybolovu).
Článek 2
Produkty rybolovu pocházející z Argentiny, s výjimkou mlžů, ostnokožců, pláštěnců a mořských plžů v jakékoliv podobě, musejí splňovat tyto podmínky:
1. ke každé zásilce musí být přiložen očíslovaný originál osvědčení o zdravotní nezávadnosti, který je řádně vyplněn, podepsán, opatřen datem a vyhotoven na jednom listu v souladu se vzorem uvedeným v příloze A tohoto rozhodnutí;
2. produkty musejí pocházet ze schválených provozoven a výrobních plavidel uvedených v příloze B tohoto rozhodnutí;
3. s výjimkou volně ložených zmrazených produktů rybolovu určených ke konzervaci musejí být všechna balení nesmazatelně označena slovem "Argentina" a schvalovacím číslem provozovny, ze které pocházejí.
Článek 3
1. Osvědčení uvedené v čl. 2 bodu 1 musí být vypracováno nejméně v jednom úředním jazyce členského státu, v němž se provádějí kontroly.
2. V osvědčení musí být uvedeno jméno, kvalifikace a podpis zástupce SENASA a úřední razítko SENASA v barvě odlišné od barvy ostatních potvrzení.
Článek 4
Toto rozhodnutí se použije ode dne 1. července 1993.
Článek 5
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
ze dne 30. června 1993, kterým se mění rozhodnutí Rady 90/424/EHS o některých výdajích ve veterinární oblasti, pokud jde o klasický mor prasat
(93/439/EHS) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na rozhodnutí Rady 90/424/EHS ze dne 26. června 1990 o některých výdajích ve veterinární oblasti [1], naposledy pozměněné směrnicí 92/119/EHS [2], a zejména na čl. 5 odst. 2 uvedeného rozhodnutí,
vzhledem k tomu, že klasický mor prasat podléhá ohlašovací povinnosti v souladu s ustanoveními článku 1 směrnice Rady 82/894/EHS ze dne 21. prosince 1982 o hlášení nákaz zvířat ve Společenství [3], naposledy pozměněné rozhodnutím Komise 92/450/EHS [4];
vzhledem k tomu, že rozhodnutí Rady 80/1096/EHS [5], naposledy pozměněné rozhodnutím 91/686/EHS [6], stanoví finanční opatření Společenství na eradikaci klasického moru prasat;
vzhledem k tomu, že finanční podpora Společenství podle ustanovení uvedeného rozhodnutí je omezena na opatření provedená před 1. červnem 1992;
vzhledem k tomu, že provedená opatření k eradikaci klasického moru prasat zlepšila veterinární status populace prasat na území Společenství;
vzhledem k tomu, že s ohledem na tento dosažený pokrok je třeba uplatnit nouzová opatření v případě výskytu klasického moru prasat a v souvislosti s tím doplnit klasický mor prasat do seznamu nákaz podle čl. 3 odst. 1 rozhodnutí 90/424/EHS;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
V rozhodnutí 90/424/EHS se do čl. 3 odst. 1 doplňuje nová odrážka, která zní:
"— klasický mor prasat."
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
ze dne 2. července 1993 o prováděcích pravidlech k obchodu uvnitř Společenství s některými živými zvířaty a produkty určenými na vývoz do třetích zemí
(93/444/EHS) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 90/425/EHS ze dne 26. června 1990 o veterinárních a zootechnických kontrolách v obchodu s některými živými zvířaty a produkty uvnitř Společenství s cílem dotvoření vnitřního trhu [1], naposledy pozměněnou směrnicí 92/118/EHS [2], a zejména na čl.
3 odst. 4 písm. g) první pododstavec uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že čl. 3 odst. 1 písm. g) první pododstavec výše uvedené směrnice stanoví, že se veterinární kontroly provádějí u zvířat a produktů, které splňují předpisy Společenství pro obchod uvnitř Společenství a které jsou určeny na vývoz do třetí země přes území jednoho nebo více členských států, které nejsou státem původu;
vzhledem k tomu, že je nutno definovat požadavky na vydání osvědčení a stanovit režim předávání informací dotyčným orgánům a veterinárnímu dozoru příslušnému pro provozovatele příjemce;
vzhledem k tomu, že dotyčná zvířata musí být ve věci osvědčování, včetně doplňkových záruk, postavena naroveň jatečným zvířatům;
vzhledem k tomu, že v zájmu předcházení potížím na vnějších hranicích Společenství musejí být zvířata i produkty pokud možno vybaveny veterinárními doklady a/nebo osvědčeními, jež odpovídají veterinárním podmínkám země určení;
vzhledem k tomu, že k informování dotyčných orgánů lze účinně využít počítačové sítě spojující veterinární orgány ("Animo"), zřízené rozhodnutím Komise 91/398/EHS [3], a to použitím vzorové zprávy stanovené rozhodnutím Komise 91/637/EHS [4];
vzhledem k tomu, že pro zajištění bezproblémového fungování stanoveného režimu se za příjemce považuje osoba, která skutečně vyřizuje formality k výjezdu z daného území, a dále je nutno přesně definovat termín "místo výstupu";
3 odst. 1 písm. g) prvního pododstavce výše uvedené směrnice 90/425/EHS musejí dotyčná zvířata a produkty setrvat pod celním dohledem; že toto rozhodnutí se používá, aniž je dotčeno plnění celních povinností stanovených příslušnými celními předpisy vztahujícími se na tato zvířata a produkty;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého veterinárního výboru,
PŘIIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
1. Toto rozhodnutí se vztahuje na zvířata a produkty uvedené v prvním pododstavci čl. 3 odst. 1 písm. g) směrnice 90/425/EHS.
2. Pro účely tohoto rozhodnutí se:
a) "místem výstupu" rozumí jakékoli místo v bezprostřední blízkosti vnější hranice jednoho z území uvedených v příloze 1 směrnice 90/675/EHS [5], které disponuje vybavením pro celní kontroly;
b) "členským státem určení" rozumí členský stát, v němž se nachází místo výstupu.
Článek 2
1. Členský stát původu zajistí, aby každá zásilka zvířat byla doprovázena veterinárními osvědčení podle ustanovení čl. 3 odst. 1 písm. d) směrnice 90/425/EHS, které případně zahrnuje doplňkové záruky stanovené právními předpisy Společenství pro jatečná zvířata.
2. Vyskytne-li se během přepravy neočekávaná událost nebo odmítne-li třetí země určení zásilku převzít, mohou tranzitní členské státy nebo členské státy určení přijmout, mají-li doplňkové záruky podle čl. 3 odst. 1 písm. e) bodu iv) směrnice 90/425/EHS, veškerá opatření stanovená v čl. 8 odst. 1 písm. b) směrnice 90/425/EHS, nebo přesměrovat zvířata na nejbližší jatka k porážce.
Článek 3
1. Členské státy původu zajistí, aby každá zásilka zvířat nebo produktů byla doprovázena veterinárními doklady a/nebo veterinárními osvědčeními, jež odpovídají veterinárním podmínkám třetí země určení.
2. Nemají-li však příslušné orgány členského státu původu požadované údaje k dispozici, a zejména neexistuje-li dvoustranná dohoda mezi členským státem původu a třetí zemí určení, zajistí odchylně od odstavce 1, aby osvědčení uvedená v článku 4 byla opatřena poznámkou "Zvířata nebo produkty vyvážené do (název třetí země)".
Článek 4
Osvědčení uvedená v čl. 3 odst. 1 písm. d) směrnice 90/425/EHS musejí:
- být vypracována minimálně v jednom z jazyků členského státu původu a minimálně v jednom z jazyků členského státu určení,
- obsahovat jméno fyzické nebo právnické osoby, která za příjemce skutečně vyřizuje formality v místě výstupu,
- obsahovat jako místo určení stanovené místo výstupu z příslušného území (stanoviště hraniční kontroly nebo jiné místo výstupu).
Článek 5
1. Zpráva v síti Animo podle rozhodnutí 91/637/EHS musí v kolonce "Poznámky" obsahovat jméno třetí země určení.
2. Zpráva
ze dne 22. července 1993, kterým se vymezují daně související s výrobou a dovozem pro účely článku 1 směrnice Rady 89/130/EHS o harmonizaci výpočtu hrubého národního produktu v tržních cenách
(93/454/EHS, Euratom) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství pro atomovou energii,
s ohledem na směrnici Rady 89/130/EHS, Euratom, ze dne 13. února 1989 o harmonizaci výpočtu hrubého národního produktu v tržních cenách [1], a zejména na článek 1 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že pro účely definice hrubého národního produktu v tržních cenách (HNPtc) podle článku 1 směrnice 89/130/EHS, Euratom je nezbytné vyjasnit definici daní souvisejících s výrobou a dovozem, jak se používá pro účely Evropského systému integrovaných hospodářských účtů;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem výboru zřízeného článkem 6 směrnice 89/130/EHS, Euratom,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Pro účely článku 1 směrnice 89/130/EHS, Euratom se v příloze přesněji vymezují daně související s výrobou a dovozem.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
ze dne 23. července 1993 o schválení některých pohotovostních plánů pro tlumení slintavky a kulhavky
(93/455/EHS) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 90/423/EHS ze dne 26. června 1990, kterou se mění směrnice 85/511/EHS, kterou se zavádějí opatření Společenství pro tlumení slintavky a kulhavky, směrnice 64/432/EHS o veterinárních otázkách obchodu se skotem a prasaty uvnitř Společenství a směrnice 72/462/EHS o veterinárních a hygienických otázkách dovozu skotu, prasat, ovcí a koz, čerstvého masa nebo masných výrobků ze třetích zemí [1], a zejména na čl.
5 odst. 4 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že Komise již rozhodnutím 91/42/EHS [2] stanovila kritéria pro sestavování pohotovostních plánů pro tlumení slintavky a kulhavky;
vzhledem k tomu, že některé členské státy předložily ke schválení národní pohotovostní plány; že z prověření těchto plánů vyplývá, že umožňují dosažení žádoucího cíle a splňují všechna kritéria stanovená v rozhodnutí 91/42/EHS;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Pohotovostní plány pro tlumení slintavky a kulhavky předložené členskými státy uvedenými v příloze 1 se schvalují.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
ze dne 22. července 1993 o modulech pro různé fáze postupů posuzování shody a o pravidlech pro připojování a používání označení shody CE, které jsou určeny k použití ve směrnicích technické harmonizace
(93/465/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100a této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
ve spolupráci s Evropským parlamentem [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že rozhodnutí Rady 90/683/EHS ze dne 13. prosince 1990 o modulech pro různé fáze postupů posuzování shody, které jsou určeny k použití ve směrnicích technické harmonizace [4], je třeba na různých místech podstatně změnit; že je v zájmu srozumitelnosti a přehlednosti nutné, aby jeho ustanovení byla tímto rozhodnutím sjednocena;
vzhledem k tomu, že Rada přijala dne 21. prosince 1989 usnesení o globálním přístupu k posuzování shody [5];
vzhledem k tomu, že zavedení harmonizovaných metod posuzování shody a přijetí společných základních zásad pro jejich používání usnadní přijímání budoucích směrnic technické harmonizace týkajících se uvádění průmyslových výrobků na trh, a tím přispěje k vytvoření vnitřního trhu;
vzhledem k tomu, že tyto metody by měly zajistit, aby výrobky byly zcela ve shodě se základními požadavky stanovenými směrnicemi technické harmonizace, a tím byla zajištěna zejména ochrana zdraví a bezpečnost uživatelů a spotřebitelů;
vzhledem k tomu, že tato shoda by měla být zajišťována jasnými a srozumitelnými postupy, aniž by byly výrobcům ukládány zbytečně obtížné podmínky;
vzhledem k tomu, že by měla být zavedena určitá pružnost při používání doplňkových modulů nebo variací modulů, opravňují-li k tomu zvláštní okolnosti určitého odvětví nebo určité směrnice, avšak pouze v míře, která nebude v rozporu s účelem tohoto rozhodnutí, a ve výslovně odůvodněných případech;
vzhledem k tomu, že ve výše uvedeném usnesení ze dne 21. prosince 1989 Rada schválila jako hlavní zásadu přijetí společných pravidel pro používání označení CE;
vzhledem k tomu, že Rada ve svém rozhodnutí 90/683/EHS stanovila, že průmyslové výrobky, na něž se vztahují směrnice technické harmonizace, mohou být uváděny na trh teprve poté, co je výrobce opatřil označením CE;
vzhledem k tomu, že je vhodné používat jednotné označení CE, aby se usnadnily kontroly trhu Společenství prováděné inspektory a vyjasnily se povinnosti hospodářských subjektů, pokud jde o označování podle různých předpisů Společenství;
vzhledem k tomu, že účelem označení CE je vyjádřit shodu výrobku s úrovněmi ochrany společných zájmů stanovenými směrnicemi plné harmonizace a potvrdit, že se hospodářský subjekt, pokud jde o jeho výrobek, podrobil všem postupům posuzování stanoveným právními předpisy Společenství,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
1. Postupy posuzování shody, které se mají používat ve směrnicích technické harmonizace týkajících se uvádění průmyslových výrobků na trh, se zvolí z modulů uvedených v příloze podle kritérií stanovených v tomto rozhodnutí a v obecných řídících zásadách uvedených v příloze.
Tyto postupy se mohou od modulů odchýlit pouze v případě, kdy k tomu opravňují zvláštní okolnosti určitého odvětví nebo určité směrnice.
Tyto odchylky od modulů musí být co do rozsahu omezeny a v příslušné směrnici musí být výslovně odůvodněny.
2. Toto rozhodnutí stanoví pravidla pro připojování označení shody CE stanovené v právních předpisech Společenství, které se týkají navrhování, výroby, uvádění na trh, uvádění do provozu nebo používání průmyslových výrobků.
3. Komise bude pravidelně předkládat zprávu o provádění tohoto rozhodnutí a o tom, zda postupy posuzování shody a označování CE fungují uspokojivě nebo zda musí být změněny.
Nejpozději na konci přechodného období v roce 1997, v případě naléhavé potřeby dříve, Komise rovněž předloží zprávu o zvláštních problémech, které vznikly při používání postupů označování CE v rámci provádění směrnice Rady 73/23/EHS ze dne 19. února 1973 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se elektrických zařízení určených pro používání v určitých mezích napětí [6], zejména se zřetelem k tomu, zda nedochází k ohrožení bezpečnosti.
Rovněž uvede problémy, které vznikly vydáním vzájemně se překrývajících směrnic Rady, a stanoví, zda je nutné přijmout další opatření na úrovni Společenství.
Článek 2
1. Rozhodnutí 90/683/EHS se zrušuje.
2. Odkazy na zrušené rozhodnutí se považují za odkazy na toto rozhodnutí.
ze dne 19. července 1993, kterým se členské státy opravňují ke stanovení odchylek od některých ustanovení směrnice Rady 77/93/EHS ohledně dubové (Quercus L.) kulatiny s kůrou pocházející z Kanady a ze Spojených států amerických
(93/467/EHS) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 77/93/EHS ze dne 21. prosince 1976 o ochranných opatřeních proti zavlékání organismů škodlivých rostlinám nebo rostlinným produktům do Společenství a proti jejich rozšiřování na území Společenství[1], naposledy pozměněnou směrnicí 93/19/EHS[2], a zejména na čl. 14 odst. 3 uvedené směrnice,
s ohledem na žádosti Belgie, Dánska, Německa, Řecka, Španělska, Francie, Itálie, Lucemburska, Portugalska a Nizozemí,
vzhledem k tomu, že podle směrnice 77/93/EHS nesmí být dubová (Quercus L.) kulatina s kůrou pocházející z Kanady nebo ze Spojených států amerických v zásadě dovážena do Společenství z důvodu nebezpečí zavlečení Ceratocystis fagacearum (Bretz) Hunt, původce tzv. vadnutí dubů ("oak wilt");
vzhledem k tomu, že Komise na základě informací, které jsou v současné době dostupné, zjistila, že ve vztahu ke Kanadě i Spojeným státům americkým lze riziku šíření Ceratocystis fagacearum (Bretz) Hunt zabránit, jsou-li splněny zvláštní podmínky;
vzhledem k tomu, že existence sezónních zařízení pro odesílání dubového dřeva patřícího do skupiny dubu bílého je však oprávněná pouze v těch částech Společenství, v nichž je v zimním období aktivita možných přenašečů Ceratocystis fagacearum (Bretz) Hunt velmi nízká nebo žádná, tedy v oblastech severně od 45° zeměpisné šířky;
vzhledem k tomu, že Komise zajistí, aby Kanada a Spojené státy americké zpřístupnily všechny technické informace nezbytné ke sledování účinnosti ochranných opatření požadovaných na základě výše uvedených technických podmínek;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého rostlinolékařského výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
1. Členské státy se s účinkem od 1. června 1993 opravňují k tomu, aby za podmínek uvedených v odstavci 2 stanovily odchylky od čl. 5 odst. 1 a čl. 12 odst. 1 písm. a) třetí odrážky směrnice 77/93/EHS, pokud jde o požadavky uvedené v příloze IV části A kapitole I bodu 3 pro dubovou (Quercus L.) kulatinu s kůrou pocházející z Kanady a ze Spojených států amerických.
2. Musí být splněny tyto podmínky:
a) každý kus kulatiny
i) pocházející z Kanady:
- je buď fumigovaný a příslušně označený podle přílohy I,
- nebo je v oblasti původu a pod dohledem úředníků z kanadského ministerstva zemědělství (Agriculture Canada) opatřen značkou, která zaručuje kanadský původ kulatiny a je schválená Agriculture Canada;
ii) pocházející ze Spojených států amerických je fumigovaný a příslušně označený podle přílohy I; v případě kulatiny pocházející ze Spojených států amerických, ale určené k odeslání přes kanadské přístavy, mohou být všechna nebo část opatření, která mají být podle přílohy I vykonána příslušnou úřední organizací ochrany rostlin, provedena Agriculture Canada;
b) aniž je dotčeno písmeno c), je možné kulatinu dovážet do Společenství pouze přes následující přístavy vykládky:
- Amsterdam - Marseille
- Antverpy - Neapol
- Arhus - Nordenham
- Bilbao - Pireus
- Bremerhaven - Porto
- Brémy - Ravenna
- Hamburk - Rostock
- Kodaň - Rotterdam
- Lauterborg - Salerno
- Le Havre - Stralsund
- Lisabon - Valencie
- Livorno - Wismar
Po oznámení od dotčených členských států a po konzultaci s ostatními členskými státy může Komise provést změny v seznamu přístavů vykládky;
c) inspekce vyžadované podle článku 12 směrnice 77/93/EHS provádějí inspektoři, kteří byli speciálně poučeni nebo vyškoleni pro účely tohoto rozhodnutí, za pomoci odborníků uvedených v článku 19a směrnice 77/93/EHS a postupem tam stanoveným, buď v přístavech vyjmenovaných pod písmenem b) nebo v prvním místě skladování uvedeném pod písmenem e); pokud se přístav vykládky a první místo skladování nacházejí v různých členských státech, určí se požadavky na ohlášení doručení zásilky a místo, kde mají být provedeny inspekce, dohodou odpovědných úředních subjektů příslušných členských států uvedených v dané směrnici;
d) inspekce uvedené v písmenu c) zahrnují alespoň:
- důkladnou kontrolu každého rostlinolékařského osvědčení,
- kontrolu totožnosti kulatiny spočívající v porovnání značky na každém kusu kulatiny a množství kusů kulatiny s údaji v příslušném rostlinolékařském osvědčení,
- test barevné reakce k prokázání fumigace podle přílohy II, prováděný na přiměřeném počtu kusů kulatiny náhodně vybraných z každé zásilky.
Jestliže inspekce uvedené pod písmenem c) plně neprokážou, že podmínky uvedené pod písmenem a) byly splněny, je celá zásilka odmítnuta a odeslána z území Společenství a podrobné informace o dotčené zásilce se neprodleně faxem zašlou odpovědným úředním subjektům všech ostatních členských států a Komisi;
e) kulatina se skladuje pouze na místech, která byla ohlášena uvedeným odpovědným úředním subjektům a byla jimi schválena, a která mají vhodné a schválené prostory pro mokré skladování, které jsou k dispozici nejméně po dobu uvedenou pod písmenem f);
f) kulatina je podrobena nepřetržitému procesu mokrého skladování, které začne nejpozději v době rašení pupenů na nejbližších stanovištích, kde rostou skupiny dubů;
g) uvedené odpovědné úřední subjekty provádějí pravidelně a ve vhodném období inspekce na nejbližších stanovištích, kde rostou skupiny dubů za účelem zjištění příznaků napadení Ceratocystis fagacearum (Bretz) Hunt.
Zjistí-li inspekce přítomnost příznaků napadení, které by mohly být způsobeny Ceratocystis fagacearum (Bretz) Hunt, provedou se vhodnými metodami další úředně stanovené testy k potvrzení výskytu houby nebo toho, že se houba nevyskytuje; při potvrzení výskytu je Komise okamžitě informována faxem;
h) kulatina se zpracovává pouze v zařízeních, které byly ohlášeny uvedeným odpovědným úředním subjektům a byly jimi schváleny.
Kůra a další odpady ze zpracování se okamžitě ničí na místě zpracování;
i) na fumigovanou kulatinu se nemusí uplatňovat požadavky uvedené pod písmenem e), pokud jde o zařízení pro mokré skladování, a požadavky uvedené pod písmenem f) a v písm. h) druhé větě;
j) před uskutečněním dovozu oznámí dovozce s dostatečným předstihem každý případ dovozu odpovědným úředním subjektům členského státu, v němž se nachází předpokládané první místo skladování, přičemž uvede:
- množství kulatiny,
- zemi původu;
- přístav odeslání,
- přístav nebo přístavy vykládky,
- místo nebo místa skladování,
- místo nebo místa zpracování;
k) dovozce je před dovozem úředně informován o podmínkách stanovených tímto rozhodnutím; opisy výše uvedených informací se úředně předají úředním subjektům odpovědným za přístav vykládky.
Článek 2
Členské státy, kromě Řecka, Španělska, Portugalska a Itálie, mohou zprostit kulatinu druhů rodu Quercus patřící do skupiny dubu bílého požadavku na fumigaci, který je uveden v čl. 1 odst. 2 písm. a), jsou-li splněny tyto podmínky:
a) kulatina je v zásilkách složených výhradně z kusů kulatiny druhů skupiny dubu bílého a je takto označená v souladu s přílohou III;
b) kulatina nebyla odeslána z přístavů odeslání dříve než dne 15. října a dosáhla přístavů vykládky nejpozději dne 30. dubna, za podmínky, že mokré skladování uvedené v čl. 1 odst.
2 písm. f) je zajištěno nejpozději k posledně jmenovanému dni, s výhradou určité odchylky, kterou mohou organizace ochrany rostlin daného členského státu povolit z důvodů nepředvídatelného zpoždění doručení;
c) kulatina nesmí být dovezena do oblastí nacházejících se jižně od 45° zeměpisné šířky ani přes ně být přemisťována, nicméně Marseille může být využita jako přístav vykládky, pokud je zajištěna okamžitá přeprava zásilky do oblastí nacházejících se severně od 45° zeměpisné šířky;
d) inspekce uvedené v čl. 1 odst. 2 písm. c) a d) zahrnují namísto testu barevné reakce k prokázání fumigace test barevné identifikace kulatiny z dubu bílého, který se provádí postupem podle přílohy III na nejméně 10 % náhodně vybraných kusů kulatiny z každé zásilky.
Článek 3
Použitelnost tohoto rozhodnutí končí dnem 31. prosince 1994.
Bude zrušeno, jestliže se zjistí, že podmínky stanovené tímto rozhodnutím nejsou dostačující, aby zabránily zavlečení Ceratocystis fagacearum (Bretz) Hunt, nebo nejsou plněny.
Článek 4
Členské státy oznámí Komisi a ostatním členským státům podmínky, za nichž mohou využít oprávnění uvedené v článku 1.
Článek 5
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
ze dne 22. července 1993, kterým se vymezují výrobní a dovozní subvence pro účely článku 1 směrnice Rady 89/130/EHS, Euratom o harmonizaci výpočtu hrubého národního produktu v tržních cenách
(93/475/EHS, Euratom) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství pro atomovou energii,
s ohledem na směrnici Rady 89/130/EHS, Euratom ze dne 13. února 1989 o harmonizaci výpočtu hrubého národního produktu v tržních cenách [1], a zejména na článek 1 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že pro účely vymezení hrubého národního produktu v tržních cenách (HNPtc) podle článku 1 směrnice 89/130/EHS, Euratom je nezbytné vyjasnit definici výrobních a dovozních subvencí, jak se používají
ze dne 28. července 1993 o formulářích pro předkládání státních programů podle článku 17 směrnice Rady 91/271/EHS
(93/481/EHS) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 91/271/EHS [1] ze dne 21. května l991 o čištění městských odpadních vod, a zejména na čl. 17 odst. 4 této směrnice,
vzhledem k tomu, že se požaduje, aby členské státy vypracovaly zprávy o svém státním programu provádění směrnice Rady 91/271/EHS podle formulářů vypracovaných Komisí v souladu s postupem stanoveným v článku 18 uvedené směrnice;
vzhledem k tomu, že opatření, kterých se toto rozhodnutí týká, jsou v souladu se stanoviskem výboru zřízeného podle článku 18 uvedené směrnice,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Formuláře uvedené v příloze se tímto rozhodnutím přijímají.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
ze dne 27. července 1993, kterým se mění rozhodnutí 83/471/EHS o Kontrolním výboru Společenství pro použití klasifikační stupnice Společenství pro jatečně upravená těla dospělých kusů skotu
(93/493/EHS) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1208/91 ze dne 28. dubna 1981, kterým se stanoví klasifikační stupnice Společenství pro jatečně upravená těla dospělých kusů skotu [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 1026/91 [2], a zejména na čl. 5 odst. 4 uvedeného nařízení,
vzhledem k tomu, že s cílem umožnit Komisi, aby vyhodnotila výsledky kontrol, je vhodné stanovit, aby ji členské státy informovaly o opatřeních, která přijaly na základě doporučení Kontrolního výboru, a příslušně upravit rozhodnutí Komise ze dne 7. září 1983 o Kontrolním výboru Společenství pro použití klasifikační stupnice Společenství pro jatečně upravená těla dospělých kusů skotu (83/471/EHS) [3], naposledy pozměněné rozhodnutím 92/429/EHS [4];
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro hovězí a telecí maso,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
V článku 4 rozhodnutí 83/471/EHS se doplňuje nový odstavec, který zní:
"3. Pokud zpráva uvedená v odstavci 2 zaznamená nedostatky v různých oblastech činnosti, které byly předmětem ověřování, nebo pokud bude obsahovat doporučení na zlepšení prováděných operací, členské státy informují Komisi nejpozději do tří měsíců ode dne předání zprávy o veškerých předpokládaných nebo provedených změnách."
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
ze dne 23. července 1993, kterým se stanoví zvláštní podmínky dovozu produktů rybolovu pocházejících z Faerských ostrovů
(93/494/EHS) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 91/493/EHS ze dne 22. července 1991 o hygienických předpisech pro produkci a uvádění produktů rybolovu na trh [1], a zejména na článek 11 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že skupina odborníků z Komise provedla inspekční návštěvu Faerských ostrovů, aby ověřila podmínky, za nichž se produkují, skladují a expedují do Společenství produkty rybolovu;
vzhledem k tomu, že faerské právní předpisy v oblasti hygienických kontrol a sledování produktů rybolovu lze považovat za rovnocenné ustanovením směrnice 91/493/EHS;
vzhledem k tomu, že "Heilsufrodiliga Starvsstovan (Food and Environmental Institute)", příslušný úřad Faerských ostrovů, a jeho inspekční oddělení "Division of Fishery" jsou schopny účinně ověřovat dodržování platných právních předpisů;
vzhledem k tomu, že pravidla pro získání osvědčení o zdravotní nezávadnosti podle čl. 11 odst. 4 písm. a) směrnice 91/493/EHS musejí stanovit vzor osvědčení, minimální požadavky na jazyk nebo jazyky, v nichž musí být osvědčení vypracováno a funkci osoby, která je zmocněná jej podepsat;
vzhledem k tomu, že podle čl. 11 odst. 4 písm. b) směrnice 91/493/EHS je nutné připevnit na balení produktů rybolovu značku udávající název třetí země a schvalovací číslo provozovny původu nebo výrobního plavidla;
11 odst. 4 písm. c) směrnice 91/493/EHS musí být vypracován seznam schválených provozoven a/nebo výrobních plavidel; že tento seznam musí být vypracován na základě sdělení úřadu Food and Environmental Institute Komisi; že za zajištění souladu s ustanoveními stanovenými k tomuto účelu v čl.
11 odst. 4 směrnice 91/493/EHS proto odpovídá Food and Environmental Institute;
vzhledem k tomu, že Food and Environmental Institute vydal oficiální ujištění, že budou dodržována pravidla uvedená v kapitole V přílohy směrnice 91/493/EHS a splněny požadavky na schválení provozoven a výrobních plavidel, které jsou rovnocenné požadavkům stanoveným uvedenou směrnicí;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Příslušným úřadem na Faerských ostrovech, který ověřuje a potvrzuje, že produkty rybolovu splňují požadavky směrnice 91/493/EHS, je Heilsufrodiliga Starvsstovan (Food and Environmental Institute).
Článek 2
Produkty rybolovu pocházející z Faerských ostrovů musejí splňovat tyto podmínky:
1. ke každé zásilce musí být přiložen očíslovaný originál osvědčení o zdravotní nezávadnosti, který je řádně vyplněn, podepsán, opatřen datem a vyhotoven na jednom listu v souladu se vzorem uvedeným v příloze A tohoto rozhodnutí;
2. produkty musejí pocházet ze schválených provozoven nebo výrobních plavidel uvedených v příloze B tohoto rozhodnutí;
3. s výjimkou volně ložených zmrazených produktů rybolovu určených ke konzervaci musejí být všechna balení nesmazatelně označena slovem "Faerské ostrovy" a schvalovacím číslem provozovny původu nebo výrobního plavidla.
Článek 3
1. Osvědčení uvedené v čl. 2 odst. 1 musí být vypracováno nejméně v jednom úředním jazyce členského státu, v němž se kontroly provádějí.
2. V osvědčení musí být uvedeno jméno, funkce a podpis zástupce Food and Environmental Institute a úřední razítko Food and Environmental Institute v barvě odlišné od barvy ostatních údajů uvedených na osvědčení.
Článek 4
Toto rozhodnutí se použije ode dne 1. října 1993.
Článek 5
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
ze dne 21. září 1993, kterým se mění rozhodnutí 93/195/EHS, pokud jde o zpětný dovoz evidovaných koní z některých závodišť ve Spojených státech amerických
(93/509/EHS) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 90/426/EHS ze dne 26. června 1990 o veterinárních předpisech pro přesun koňovitých a jejich dovoz ze třetích zemí [1], naposledy pozměněnou směrnicí 92/36/EHS [2], a zejména na čl.
19 bod ii) uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že Komise stanovila nařízením 93/195/EHS [3] veterinární předpisy a veterinární osvědčení pro zpětný dovoz evidovaných koní určených pro dostihy, závody a kulturní události po jejich dočasném vývozu;
vzhledem k tomu, že v Arlington International Racetrack v Illinois, v Churchill Downs v Kentucky, v Ak-sar-ben v Nebrasce a v Prairie Meadows v Iowě ve Spojených státech amerických byl potvrzen výskyt virové arteritidy;
vzhledem k tomu, že virová arteritida může znamenat nebezpečí při zpětném dovozu koní evidovaných ve Společenství, kteří se účastnili dostihů na uvedených dostihových závodištích, po jejich dočasném vývozu;
vzhledem k tomu, že z těchto důvodů by měla být přijata opatření, která – v souladu s výše zmíněným rozhodnutím – zabrání zpětnému dovozu evidovaných koní určených pro dostihy, soutěže a kulturní akce z uvedených závodišť po jejich dočasném vývozu; že podle epizootických znalostí o této nákaze by měl být zákaz omezen na dobu šesti měsíců;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Rozhodnutí 93/195/EHS se mění takto:
1. v příloze I, skupině C se slova "Spojené státy americké" nahrazují slovy "Spojené státy americké (do 28. února 1994, s výjimkou následujících dostihových závodišť: Arlington International Racetrack
ze dne 21. září 1993, kterým se mění rozhodnutí Komise 93/197/EHS o veterinárních podmínkách a veterinárních osvědčeních pro dovoz evidovaných koňovitých a plemenných a užitkových koňovitých
(93/510/EHS) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 90/426/EHS ze dne 26. června 1990 o veterinárních podmínkách pro přesun koňovitých a jejich dovoz ze třetích zemí [1], naposledy pozměněnou směrnicí 92/36/EHS [2], a zejména na čl.
15 písm. a) a článek 16 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že rozhodnutí Rady 93/197/EHS [3] stanoví veterinární podmínky a veterinární osvědčení pro dovoz evidovaných koňovitých a plemenných a užitkových koňovitých;
vzhledem k tomu, že podle tohoto rozhodnutí mohou být předmětní koňovití dováženi do zemí Společenství pouze pod podmínkou, že byli po stanovenou dobu umístěni v odesílající třetí zemi v hospodářství pod veterinárním dozorem; že v praxi vznikly potíže, neboť zvířata musela trávit celé toto období ve třetí zemi odeslání;
vzhledem k tomu, že by mělo být upřesněno, že není nutné, aby koňovití strávili celou tuto dobu ve třetí zemi odeslání, pokud jsou dováženi přímo ze Společenství; že je proto nutné pozměnit rozhodnutí 93/197/EHS;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Příloha II rozhodnutí 93/197/EHS se mění takto:
V osvědčeních A, B, C, D a E kapitole III se v písmenu d) slova v závorce nahrazují slovy "nebo od narození u zvířat mladších než tři měsíce nebo od data dovozu, jestliže bylo dovezeno během předchozích tří měsíců přímo z Evropského společenství."
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
ze dne 27. září 1993, kterým se mění rozhodnutí 93/16/EHS o rozšíření právní ochrany topografií polovodičových výrobků na osoby ze Spojených států amerických a určitých území
(93/520/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 87/54/EHS ze dne 16. prosince 1986 o právní ochraně topografií polovodičových výrobků [1], a zejména na čl. 3 odst. 7 uvedené směrnice,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že se právo na právní ochranu topografií polovodičových výrobků ve Společenství vztahuje na osoby, které splňují předpoklady pro ochranu podle čl. 3 odst.
vzhledem k tomu, že toto právo lze rozhodnutím Rady rozšířit na osoby, které nepožívají ochrany podle uvedených ustanovení;
vzhledem k tomu, že by rozšíření dotyčné ochrany mělo být pokud možno učiněno za Společenství jako celek;
vzhledem k tomu, že tato ochrana byla již dříve pouze předběžně rozšířena na Spojené státy americké a určitá území rozhodnutím Rady 93/16/EHS ze dne 21. prosince 1992 o rozšíření právní ochrany topografií polovodičových výrobků na osoby ze Spojených států amerických a určitých území [2];
vzhledem k tomu, že na Arubě a Nizozemských Antilách stanoví právní ochranu topografií polovodičových výrobků mimo jiné článek 10 zákona Nizozemských Antil o autorském právu ze dne 17. prosince 1912 (v platném znění);
vzhledem k tomu, že se očekává, že určitá území, která nemají dosud příslušné právní předpisy, tyto právní předpisy přijmou a že se tato ochrana bude co možná nejdříve vztahovat na osoby z členských států Společenství, které mají právo na ochranu podle směrnice 87/54/EHS;
vzhledem k tomu, že je rovněž třeba rozšířit předběžně takovouto ochranu na tato území, aby mohly být vytvořeny podmínky pro vzájemnou neomezenou ochranu,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Příloha rozhodnutí 93/16/EHS se nahrazuje přílohou tohoto rozhodnutí.
Článek 2
Toto rozhodnutí se použije ode dne 1. listopadu 1993.
Článek 3
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
ze dne 15. října 1993, kterým se mění rozhodnutí 93/387/EHS, kterým se stanoví zvláštní podmínky dovozu živých mlžů, ostnokožců, pláštěnců a mořských plžů pocházejících z Maroka
(93/530/EHS) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 91/492/EHS ze dne 15. července 1991 o hygienických předpisech pro produkci a uvádění živých mlžů na trh [1], a zejména na čl. 9 odst. 4 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že rozhodnutí Komise 93/387/EHS ze dne 7. června 1993, kterým se stanoví zvláštní podmínky dovozu živých mlžů, ostnokožců, pláštěnců a mořských plžů pocházejících z Maroka [2] stanoví seznam středisek pro expedici schválených pro vývoz do Evropského společenství;
vzhledem k tomu, že příslušné marocké úřady oficiálně schválily další střediska pro expedici podle čl. 9 odst. 3 písm. c) směrnice 91/492/EHS;
vzhledem k tomu, že oddíl I přílohy C rozhodnutí 93/387/EHS by měl být v souladu s tím pozměněn;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
V příloze C rozhodnutí 93/387/EHS se oddíl I nahrazuje tímto:
"I. Střediska pro expedici
Société Damjiguend S.A., Tanger _BAR_ 04-10-079 _BAR_ 31. 12. 1995 _BAR_
Článek 2 Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
ze dne 18. října 1993, kterým se schvalují některé změny Dohody o spolupráci při boji proti znečištění Severního moře ropou a jinými škodlivými látkami (Bonnská dohoda)
(93/540/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 130s této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že Rada rozhodnutím 84/358/EHS [4] schválila dne 28. června 1984 Dohodu o spolupráci při boji proti znečištění Severního moře ropou a jinými škodlivými látkami, podepsanou v Bonnu dne 13. září 1983;
vzhledem k tomu, že smluvní strany dohody na svém prvním zasedání, které se konalo v Bonnu od 19. do 22. září 1989, souhlasily s řadou změn navržených k začlenění do ustanovení dohody, které se týkají činností souvisejících s dohledem nad znečišťováním, aby bylo možno zajistit provádění odstavců 46 až 50 prohlášení ministrů, přijatého na druhé mezinárodní konferenci o ochraně Severního moře, která se konala v Londýně ve dnech 24. až 25. listopadu 1987;
vzhledem k tomu, že smluvní strany se také rozhodly změnit vymezenou zónu Skagerraku, jak je stanovena v čl. 2 písm. a) dohody;
vzhledem k tomu, že změny mohou vstoupit v platnost pouze tehdy, když budou schváleny všemi smluvními stranami v souladu s čl. 16 odst. 2 dohody,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Změny Dohody o spolupráci při boji proti znečištění Severního moře ropou a jinými škodlivými látkami (Bonnská dohoda), které přijaly smluvní strany na svém prvním zasedání konaném
ze dne 20. října 1993 o uzavření Dohody o spolupráci při ochraně pobřeží a vod severovýchodního Atlantiku před znečišťováním
(93/550/EHS) RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 130s této Smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že první dva akční programy Evropských společenství pro životní prostředí [4] kladou důraz na to, jak je pro Společenství důležité bojovat proti znečišťování moří obecně a stanovují zejména opatření v rámci Společenství proti znečišťování způsobenému dopravou a lodní dopravou; že tyto programy upřesňují, že ochrana mořských vod představuje prvořadý úkol z hlediska zachování nezbytné ekologické rovnováhy;
vzhledem k tomu, že třetí akční program Evropských společenství pro životní prostředí [5] zdůrazňuje, že v případě nehody musí být orgány dotyčných členských států schopny zasáhnout rychle, koordinovaně a dostatečnými prostředky;
vzhledem k tomu, že čtvrtý akční program Evropských společenství pro životní prostředí [6] potvrzuje, že boj proti znečišťování z úniků ropy zůstává platnou prioritou a že problém znečišťování moří se ve skutečnosti stále více zostřuje; že uvedený program uznává, že vedle ropy je nutno věnovat značnou pozornost také jiným nebezpečným látkám přepravovaným po moři;
vzhledem k tomu, že pátý akční program Evropských společenství pro životní prostředí [7] na jedné straně odkazuje na potřebu zlepšit obecnou připravenost a schopnost zásahu v případě přírodních a průmyslových katastrof a na druhé straně zdůrazňuje potřebu zlepšit prostředky pro zásah vzhledem ke zvýšení průvodních rizik, zejména při nebezpečných přepravách, což konkrétně znamená zlepšení a další zdokonalování postupů vzájemné pomoci;
vzhledem k tomu, že se Komise účastnila jménem Společenství přípravných jednání o mezinárodní dohodě o spolupráci při ochraně pobřeží a vod severovýchodního Atlantiku před znečišťováním;
vzhledem k tomu, že v důsledku uvedených jednání byla Dohoda o spolupráci při ochraně pobřeží a vod severovýchodního Atlantiku před znečišťováním přijata dne 17. října 1990 v Lisabonu a podepsána jménem Společenství;
vzhledem k tomu, že uvedená dohoda zaplňuje mezeru, kterou představoval severovýchodní Atlantik, pokud jde o mezinárodní opatření týkající se havarijního znečišťování moří, a že Baltské moře, Severní moře a Středozemní moře jsou již chráněny mnohostrannými dohodami o spolupráci v případě havarijního znečištění moří;
vzhledem k tomu, že je žádoucí, aby Společenství uvedenou dohodu schválilo a aby tím přispělo k dosažení jejích cílů společně s členskými státy, zejména s ohledem na rozhodnutí Rady 86/85/EHS ze dne 6. března 1986, kterým se zřizuje informační systém Společenství pro kontrolu a omezování znečištění způsobovaného vypouštěním uhlovodíků a jiných nebezpečných látek do moře [8],
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Dohoda o spolupráci při ochraně pobřeží a vod severovýchodního Atlantiku před znečišťováním přijatá
ze dne 1. října 1993, kterým se zavádí standardní dokument pro dozor nad přepravou radioaktivního odpadu a její kontrolu podle směrnice Rady 92/3/Euratom
(93/552/Euratom) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství pro atomovou energii,
s ohledem na směrnici Rady 92/3/Euratom o dozoru nad přepravou radioaktivního odpadu mezi členskými státy a do Společenství a ze Společenství a o její kontrole [1], a zejména na článek 20 této směrnice,
vzhledem k tomu, že podle směrnice 92/3/Euratom musí Komise stanovit standardní dokument;
vzhledem k tomu, že uvedená směrnice platí nejen pro zásilky radioaktivního odpadu mezi členskými státy, avšak rovněž pro dovozy takového odpadu do Společenství a vývozy z něj, jakož i na tranzit radioaktivního odpadu z některé třetí země Společenstvím;
vzhledem k tomu, že za určitých okolností je možné podat žádost o více zásilek;
vzhledem k tomu, že je vhodné zahrnout všechny uvedené případy ve standardním dokumentu, který obsahuje různé části pro jednotlivé případy, které směrnice předpokládá;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem výboru zřízeného podle článku 19 uvedené směrnice,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Standardní dokument uvedený v příloze se použije pro všechny zásilky radioaktivního odpadu mezi členskými státy, do Společenství a z něj v rámci působnosti směrnice 92/3/Euratom.
Článek 2
Standardní dokument se musí vyplňovat v souladu s poznámkami, které jsou uvedené v jednotlivých částech.
Článek 3
1. Standardní dokument musí být vytisknut černou barvou na bílém papíru o plošné hmotnosti nejméně 40 g/m2 a jeho pevnost musí být taková, aby se při běžném používání nemohl snadno trhat ani mačkat.
2. Standardní dokument má rozměry 210 x 297 milimetrů (A 4), přičemž přípustná odchylka je od –5 mm do +8 mm na délku.
3. Členské státy mohou požadovat, aby tiskopisy obsahovaly jméno a adresu tiskárny nebo značku, podle níž lze tiskárnu identifikovat.
Členské státy mohou podmínit soukromý tisk dokumentu předchozím schválením.
Článek 4
Členské státy přijmou opatření nezbytná pro dosažení souladu s tímto rozhodnutím nejpozději do 1. ledna 1994.
Článek 5
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
ze dne 4. října 1993, kterým se vymezuje rozdíl mezi "ostatními daněmi souvisejícími s výrobou" a "mezispotřebou" pro účely článku 1 směrnice Rady 89/130/EHS, Euratom o harmonizací výpočtu hrubého národního produktu v tržních cenách
(93/570/EHS, Euratom) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství pro atomovou energii,
s ohledem na směrnici Rady 89/130/EHS, Euratom ze dne 13. února 1989 o harmonizaci hrubého národního produktu v tržních cenách[1], a zejména na článek 1 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že pro účely definice hrubého národního produktu v tržních cenách (HNPtc) podle článku 1 směrnice 89/130/EHS, Euratom je nezbytné vyjasnit rozdíl mezi platbami ostatních daní souvisejících s výrobou a nákupem služeb pro mezispotřeby, jak se používají pro účely Evropského systému integrovaných hospodářských účtů;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem výboru zřízeného článkem 6 směrnice 89/130/EHS, Euratom,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Pro účely článku 1 směrnice 89/130/EHS, Euratom se v příloze vymezuje rozdíl mezi ostatními daněmi souvisejícími s výrobou a nákupem služeb pro mezispotřebu.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
ze dne 19. října 1993 o uvedení produktu obsahujícího geneticky modifikované organismy na trh podle článku 13 směrnice Rady 90/220/EHS
(93/572/EHS) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 90/220/EHS ze dne 23. dubna 1990 o záměrném uvolňování geneticky modifikovaných organismů do životního prostředí [1], a zejména článek 13 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že postup Společenství podle části C směrnice Rady 90/220/EHS umožňuje příslušným orgánům členského státu udělovat souhlas s uvedením na trh produktů, které obsahují geneticky modifikované organismy;
vzhledem k tomu, že příslušnému orgánu členského státu byla předloženo oznámení týkající se uvedení takového produktu (živé očkovací látky) na trh; že příslušný orgán předal dokumentaci k tomuto oznámení s příznivým stanoviskem Komisi;
vzhledem k tomu, že Komise tuto dokumentaci postoupila příslušným orgánům všech členských států; že příslušný orgán jiného členského státu vznesl vůči této dokumentaci námitky;
vzhledem k tomu, že podle čl. 13 odst. 3 musí Komise proto přijmout rozhodnutí postupem podle článku 21 směrnice 90/220/EHS;
vzhledem k tomu, že podle směrnice 90/220/EHS se posoudí pouze rizika, která jsou způsobena používáním geneticky modifikovaného organismu; že ostatní aspekty očkovací látky se posoudí v rámci zvláštních právních předpisů Společenství týkajících se produktů;
vzhledem k tomu, že Komise poté, co přezkoumala dokumentace a vzala přitom v úvahu všechny informace, které jí poskytly orgány členských států, včetně rozsáhlých výsledků zkoušek, dospěla k závěru, že případná rizika pro lidské zdraví a životní prostředí způsobená používáním geneticky modifikovaného viru obsaženého v produktu Raboral V-RG (virus vaccinia, Kodaňský kmen, fenotyp tk, projevující se glykoproteinem G viru vztekliny kmene ERA), pokud je používán jako orální živá očkovací látka proti vzteklině lišek a podáván jako návnada, se pokládají za nevýznamná;
vzhledem k tomu, že poskytnuté informace a výsledky zkoušek ukazují zejména, že genetická modifikace viru by neměla po uvolnění vést ke změnám v biologických interakcích či ve spektru hostitelů nebo k jakýmkoli známým či předvídatelným účinkům na necílové organismy v životním prostředí nebo na jiné případně významné interakce s prostředím anebo ke zvýšení patogenity v porovnání s mateřským kmenem viru a/nebo ke zvýšení schopnosti viru Raboral V-RG rekombinovat se s jinými příbuznými viry;
vzhledem k tomu, že v důsledku toho může Komise přijmout příznivé rozhodnutí o uvedení dotyčného produktu na trh podle směrnice 90/220/EHS;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem výboru zástupců členských států zřízeného postupem podle článku 21 směrnice 90/220/EHS,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
1. Přijímá se příznivé rozhodnutí, na jehož základě udělí belgické orgány, podle článku 13 směrnice 90/220/EHS, s výhradou odstavce 2 tohoto rozhodnutí, souhlas s uvedením na trh produktu, který oznámila společnost Rhône-Mêrieux (číslo oznámení C/B/92/B28 a C/F/93/03–02):
- Raboral V-RG (virus vaccinia, Kodaňský kmen, fenotyp tk, projevující se glykoproteinem G viru vztekliny kmene ERA), - orální živá očkovací látka proti vzteklině lišek podávaná jako návnada.
2. Pro používání a označování platí tyto podmínky:
i) Raboral je orální očkovací látka proti vzteklině lišek podávaná jako návnada a nesmí být použita k očkování lidí;
ii) Raboral může být dán k dispozici pouze řádně ustanoveným příslušným správním orgánům nebo jejich oprávněným zástupcům a pouze jimi smí být používán;
iii) návnady Raboralu musí být kladeny ručně nebo shazovány ze vzduchu z malé výšky v množství přibližně 15 návnad na km2 a nesmějí být umisťovány v obydlených oblastech, na cestách, v blízkosti řek nebo jiných vodních těles;
iv) Raboral smí být dán k dispozici třetí straně podle bodu ii) ve formě uvedené v oznámení, tj. v kapalné formě jako suspenze viru v polyetylenovém sáčku uzavřeném v návnadě pro lišky, která je odolná vůči změnám teploty a nárazům.
Zabalen musí být v zapečetěných pytlech nebo krabicích na 200 ks návnad s očkovacími látkami uložených v dalším obalu (lepenkové krabici).
Každá návnada musí být označena nápisem "očkovací látka – nedotýkat se".
Značení obalu musí být v souladu s platnými veterinárními předpisy;
v) očkovací látku Raboral a návnady s očkovacími látkami s prošlým datem použitelnosti nebo nepoužitelné z jiných důvodů, např. v důsledku poruch či nehod při jejich výrobě, skladování, dodávkách nebo distribuci, zneškodní společnost Rhône-Mêrieux nebo řádně ustanovený příslušný správní orgán spálením.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
ze dne 28. července 1993 kterým se stanoví seznam výrobků ve smyslu článku 8 nařízení Rady (EHS) 339/93
(93/583/EHS) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) 339/93 ze dne 8. února 1993 o kontrolách shody s předpisy o bezpečnosti výrobků, a zejména na článek 8 uvedeného nařízení [1],
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) 339/93 stanoví, že Komise v souladu s postupem podle článku 9 vypracuje seznam výrobků, které podrobněji upravuje druhá odrážka článku 2;
vzhledem k tomu, že tento seznam musí být vypracován a aktualizován na základě zkušeností a/nebo předpisů o bezpečnosti výrobků a v oblasti působnosti předpisů Společenství;
vzhledem k tomu, že z přípravných prací na tomto nařízení a z prací na zrušení kontrol na vnitřních hranicích vyplynulo, že členské státy při kontrole shody s předpisy o bezpečnosti výrobků věnují zvláštní pozornost hračkám, léčivým přípravkům a potravinám;
vzhledem k tomu, že hračky představují výrobky určené pro zvlášť citlivou kategorii spotřebitelů, a to dětem, které při svém obvyklém chování neprojevují "průměrnou opatrnost" běžnou u dospělých spotřebitelů;
vzhledem k tomu, že léčivé přípravky a potraviny představují kategorie výrobků, jejichž spotřeba přímo ovlivňuje zdraví jejich uživatelů;
vzhledem k tomu, že je tedy nezbytné zahrnout hračky, léčivé přípravky a potraviny do seznamu výrobků, které podrobněji upravuje druhá odrážka článku 2 nařízení (EHS) č. 339/93;
vzhledem k tomu, že opatření stanovená tímto rozhodnutím jsou v souladu se stanoviskem výboru zmíněného v článku 9 uvedeného nařízení,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Seznam výrobků, které podrobněji upravuje druhá odrážka článku 2 nařízení (EHS) č. 339/93 zahrnuje tyto kategorie výrobků:
- hračky,
- léčivé přípravky pro humánní použití,
- veterinární léčivé přípravky,
- potraviny,
na něž se vztahují předpisy Společenství, jejichž hlavní ustanovení jsou pro informaci uvedena v příloze tohoto rozhodnutí.
Článek 2
Členské státy uvědomí do jednoho měsíce po oznámení tohoto rozhodnutí Komisi o předpisech, které přijaly k jeho provedení.
Komise oznámí tyto předpisy ostatním členským státům.
Článek 3
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
ze dne 22. října 1993, kterým se stanovují kritéria pro zjednodušené postupy záměrného uvolňování geneticky modifikovaných rostlin do životního prostředí podle čl. 6 odst. 5 směrnice Rady 90/220/EHS
(93/584/EHS) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 90/220/EHS ze dne 23. dubna 1990 o záměrném uvolňování geneticky modifikovaných organismů do životního prostředí [1], a zejména čl. 6 odst. 5 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že pokud má některý příslušný orgán za to, že v oblasti uvolňování určitých geneticky modifikovaných organismů již bylo získáno dostatek zkušeností, může požádat Komisi o možnost použití zjednodušených postupů uvolňování těchto druhů geneticky modifikovaných organismů; že Komisi bylo uloženo, aby stanovila kritéria založená na bezpečnosti pro lidské zdraví a životní prostředí a na dostupných důkazech této bezpečnosti, která Komisi umožní rozhodnout, zda je možné určitý specifický zjednodušený postup schválit;
vzhledem k tomu, že jsou již k dispozici obsáhlé poznatky a údaje týkající se nezbytných předpokladů pro zabezpečení lidského zdraví a životního prostředí při uvolňování určitých druhů geneticky modifikovaných organismů;
vzhledem k tomu, že se pokládá za vhodné, aby se zřetelem k různým aspektům bezpečnosti u různých druhů organismů byla stanovena rozdílná kritéria pro rostliny, živočichy a mikroorganismy, a aby proto byla kritéria stanovená tímto rozhodnutím použitelná pouze u geneticky modifikovaných rostlin, tj. u skupiny geneticky modifikovaných organismů, s níž bylo dosud získáno nejvíce zkušeností;
vzhledem k tomu, že uvolňování geneticky modifikovaných rostlin prokázalo, že bezpečnost uvolnění těchto rostlin závisí na vlastnostech rostlinného druhu příjemce, na vlastnostech vložených sekvencí a jejich produktů, jakož i na přijímajících ekosystémech; že stanovená kritéria se budou specificky vztahovat na hodnocení těchto charakteristik;
vzhledem k tomu, že tato kritéria vytvoří objektivní a harmonizovaný základ pro rozhodování o žádostech o použití zjednodušených postupů;
vzhledem k tomu, že v zájmu průhlednosti je vhodné zavést pro podávání žádostí o zjednodušené postupy jednotný postup;
vzhledem k tomu, že tato žádost by měla být podložena zkušenostmi s dotyčnými geneticky modifikovanými organismy a důkazem bezpečnosti pro lidské zdraví a životní prostředí; že je proto vhodné, aby také příslušný orgán měl s uvolňováním dotyčných geneticky modifikovaných organismů a v podobných ekosystémech vlastní zkušenosti, ať již v rámci Společenství nebo v mezinárodním měřítku;
vzhledem k tomu, že v zájmu co nejširší použitelnosti jednotných postupů odpovídajících požadavkům bezpečnosti pro lidské zdraví a životní prostředí je důležité, aby členské státy měly možnost se k jakékoli žádosti o zjednodušené postupy připojit; že je za tímto účelem třeba stanovit vhodný postup;
vzhledem k tomu, že toto rozhodnutí je v souladu se stanoviskem výboru zřízeného podle článku 21 směrnice 90/220/EHS,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
1. Komise rozhodne o použití zjednodušených postupů záměrného uvolňování geneticky modifikovaných rostlin podle čl. 6 odst. 5 směrnice 90/220/EHS na základě kritérií stanovených v odstavcích 2, 3 a 4, jakož i na základě dostatečných zkušeností a jejich důkazu podle článku 2.
2. Kritéria týkající se vlastností rostlinného druhu příjemce jsou tato:
a) musí být dobře známo taxonomické zařazení a biologie (způsob reprodukce a opylení, schopnost křížení s příbuznými druhy) a
b) musí být k dispozici informace o veškerých interakcích, důležitých zvláště pro hodnocení rizik, mezi geneticky modifikovanými rostlinami rostlinného druhu příjemce a dalšími organismy v zemědělských ekosystémech nebo v ekosystému experimentálního uvolnění
a c) v případě experimentálních uvolnění geneticky modifikovaných rostlin téhož rostlinného druhu příjemce musí být k dispozici vědecké údaje o bezpečnosti pro lidské zdraví a životní prostředí.
3. Kritéria týkající se vlastností vložených sekvencí a produktů, jimiž se projevují, jsou tato:
a) vložené sekvence a produkty, jimiž se projevují, musí být v podmínkách experimentálního uvolnění bezpečné pro lidské zdraví a životní prostředí;
b) vložené sekvence musí být:
- dostatečně charakterizované,
- integrované v genomu buněčného jádra rostliny.
4. Kritérium týkající se vlastností experimentálního uvolnění v terénu stanoví, že v případě potřeby budou během experimentálního uvolnění nebo po něm použity vhodné postupy řízení rizika, které zajistí ochranu lidského zdraví a životního prostředí.
5. Kritéria stanovená v odstavcích 2 a 3 se použijí ve všech případech.
Kritérium stanovené v odstavci 4 připadá v úvahu pouze při posuzování navrženého zjednodušeného postupu a použije se, kde to bude vhodné.
Článek 2
1. Žádost o použití zjednodušených postupů se podává postupem podle odstavců 2 a 3 a článku 3.
2. Žádost se předkládá písemně Komisi s průvodní dokumentací obsahující popis navrhovaných zjednodušených postupů, popřípadě včetně podmínek, za kterých mají být tyto postupy používány, a informace a údaje o postačujících zkušenostech získaných při uvolňování dotyčných geneticky modifikovaných organismů.
3. Postačující zkušenosti mají prokázat, že dotyčné geneticky modifikované organismy jsou bezpečné pro lidské zdraví a životní prostředí, přičemž mohou vycházet z vlastních zkušeností příslušného orgánu s uvolňováním týchž geneticky modifikovaných organismů v podobných ekosystémech a ze zkušeností mezinárodních.
Článek 3
1. Po přijetí žádosti a průvodní dokumentace postoupí Komise kopie neprodleně příslušným orgánům ostatních členských států.
2. Do 45 dnů od odeslání žádosti a průvodní dokumentace může kterýkoli jiný příslušný orgán Komisi písemně oznámit svůj záměr připojit se k žádosti.
Za tím účelem může předložit jakékoli další či doplňkové důkazy na podporu původní žádosti.
3. Po uplynutí lhůty stanovené v odstavci 2 Komise o žádosti neprodleně rozhodne postupem podle článku 21 směrnice 90/220/EHS.
Článek 4
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
ze dne 5. listopadu 1993 o nákupu antigenů slintavky a kulhavky v rámci akce Společenství týkající se rezerv očkovacích látek proti slintavce a kulhavce
(93/590/ES) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na rozhodnutí Rady 90/424/EHS ze dne 26. června 1990 o některých výdajích ve veterinární oblasti [1], naposledy pozměněné rozhodnutím Komise 93/439/EHS [2], a zejména na článek 14 uvedeného rozhodnutí,
s ohledem na rozhodnutí Rady 91/666/EHS ze dne 11. prosince 1991 o vytvoření rezerv očkovacích látek proti slintavce a kulhavce ve Společenství [3], a zejména na články 5 a 7 uvedeného rozhodnutí,
vzhledem k tomu, že ve shodě s rozhodnutím 91/666/EHS nákup antigenů je součástí akce Společenství pro vytvoření rezerv Společenství očkovacích látek proti slintavce a kulhavce;
vzhledem k tomu, že Komise vypsala veřejnou soutěž na dodávku antigenů;
vzhledem k tomu, že Komise prozkoumala předložené nabídky s tím, že vzala v úvahu tyto faktory:
- technické požadavky přílohy II rozhodnutí 91/666/EHS a ostatní kriteria článku 5 uvedeného rozhodnutí,
- že někteří výrobci nejsou s to dodat plný počet dávek některých antigenů,
- potřebu, aby výrobce byl plně v souladu s hlavními směry pro správnou výrobní praxi (SVP);
vzhledem k tomu, že Komise vybrala Rhône-Mérieux pro dodávku pěti milionů dávek každého ze subtypů A5, A22, O1 evropského kmene a O1 středovýchodního kmene jako první krok; že o výrobcích, které dodají ostatní kmeny uvedené v příloze I rozhodnutí 91/666/EHS, se rozhodne po další veřejné soutěži;
vzhledem k tomu, že je třeba vydat finanční ustanovení, jímž se umožní Komisi nakoupit tyto kmeny od Rhône-Mérieux;
vzhledem k tomu, že podle ustanovení článku 7 rozhodnutí 91/666/EHS je nutné stanovit pravidla pro rozdělování rezerv antigenů mezi banky antigenů uvedené v článku 1 uvedeného rozhodnutí;
vzhledem k tomu, že je vhodné, aby každý kmen byl rozdělen rovným dílem mezi dvě banky; že je třeba, aby kmeny uložené v každé bance měly zeměpisný vztah k nejpravděpodobnější rizikové oblasti;
vzhledem k tomu, že podle článku 40 rozhodnutí Rady 90/424/EHS se použijí kontroly stanovené v článcích 8 a 9 nařízení Rady (EHS) č. 729/70 ze dne 21. dubna 1970 o financování společné zemědělské politiky [4]; že kromě toho je třeba zavést některá zvláštní ustanovení;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
1. Společenství zakoupí pět milionů dávek každého z následujících kmenů antigenu slintavky a kulhavky:
- A5 evropský,
- A22 středovýchodní,
- O1 středovýchodní,
- O1 evropský,
až do maximálních nákladů 4065 milionů ECU.
2. Antigen uvedený v odstavci 1 bude dodán společností Rhône-Mérieux, Pirbright Laboratory, Ash Road, Surrey ve Spojeném království.
Článek 2
1. Pro dosažení cílů uvedených v článku 1 Komise uzavře s Rhône-Mérieux smlouvu jménem Evropského společenství.
2. Generální ředitel Generálního ředitelství pro zemědělství je oprávněn podepsat tuto smlouvu v zastoupení Komise Evropských společenství.
3. Platba pro Rhône-Mérieux probíhá podle podmínek smlouvy uvedené v odstavci 1.
Článek 3
Antigen se rozděluje mezi čtyři antigenové banky takto:
a) Bayer
ze dne 8. listopadu 1993 o jejím názvu po vstupu v platnost Smlouvy o Evropské unii (93/591)
Rada se napříště nazývá "Radou Evropské unie" a je takto označována zejména ve všech aktech, které přijímá, včetně aktů přijímaných v rámci hlav V a VI Smlouvy o Evropské unii; politická prohlášení, která Rada přijímá v rámci společné zahraniční a bezpečnostní politiky, se proto činí jménem "Evropské unie".
ze dne 22. listopadu 1993 o společném postoji týkajícím se omezení hospodářských vztahů s Libyí, zaujatém na základě článku J.2 Smlouvy o Evropské unii
(93/614/SZBP) RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropské unie, a zejména článek J.2 této smlouvy,
s ohledem na rezoluci 883(93) přijatou Radou bezpečnosti Organizace spojených národů dne 11. listopadu 1993,
ROZHODLA TAKTO:
1. Hospodářské vztahy s Libyí se omezují v souladu s odpovídajícími ustanoveními rezoluce 883(93) přijaté Radou bezpečnosti dne 11. listopadu 1993.
2. Toto rozhodnutí bude zveřejněno
ze dne 19. listopadu 1993 o zřízení Vědeckotechnického a hospodářského výboru pro rybářství
(93/619/ES) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
vzhledem k tomu, že zavádění režimu Společenství pro rybolov a akvakulturu vyžaduje přispění vysoce kvalifikovaných vědeckých pracovníků, zejména pokud jde o uplatňování poznatků mořské biologie a biologie rybářství, technologie rybolovu, ekonomie rybářství a obdobných oborů, nebo pokud jde o potřeby výzkumu v oblasti rybolovu a akvakultury;
vzhledem k tomu, že toto přispění by se mělo získat v rámci stálého výboru zřízeného při Komisi;
vzhledem k tomu, že úkoly stávajícího Vědeckotechnického výboru pro rybářství, zřízeného rozhodnutím Komise 79/572/EHS [1] ve znění aktu o přistoupení Španělska a Portugalska by proto měly být pozměněny; že by v zájmu přehlednosti mělo být uvedené rozhodnutí nahrazeno,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Při Komisi se zřizuje Vědeckotechnický a hospodářský výbor pro rybářství (dále jen "výbor").
Článek 2
1. Komise může s výborem konzultovat veškeré otázky týkající se předpisů upravujících přístup do rybolovných pásem a k rybolovným zdrojům Společenství a výkon činností, které tyto pásma a zdroje využívají.
2. Výbor vypracovává výroční zprávu o stavu rybolovných zdrojů a vývoji rybolovných činností s ohledem na biologické, technické a hospodářské faktory.
Podává také zprávu o hospodářských důsledcích stavu rybolovných zdrojů.
3. Výbor podává každoročně zprávu o činnosti a potřebách v oblasti koordinace vědeckotechnického a hospodářského výzkumu v odvětví rybolovu a akvakultury.
4. Výbor může Komisi upozornit na jakoukoli otázku uvedenou v odstavcích 1, 2 a 3.
Článek 3
Výbor se skládá nejvýše z 28 členů.
Článek 4
Členy výboru jmenuje Komise z vysoce kvalifikovaných vědeckých pracovníků působících v oblastech uvedených v článku 2.
Článek 5
Výbor si zvolí ze svých členů předsedu a dva místopředsedy.
Jsou voleni prostou většinou členů.
Článek 6
1. Funkční období člena, předsedy nebo místopředsedy výboru trvá dva roky.
Mohou být jmenováni opakovaně.
Předseda a místopředsedové výboru však nemohou být po uplynutí dvou svých po sobě následujících funkčních období ihned znovu zvoleni.
Za výkon funkce nepřísluší odměna.
Po uplynutí dvouletého období zůstávají členové, předseda i místopředsedové výboru ve svých funkcích, dokud nejsou nahrazeni nebo jmenováni na další funkční období.
2. Domnívá-li se člen, předseda nebo místopředseda výboru, že nemůže svou funkci nadále vykonávat, nebo odstoupí-li, je na zbývající část funkčního období nahrazen postupem podle článku 4 případně 5.
Článek 7
1. Výbor může ve spolupráci se službami Komise vytvářet vnitřní pracovní skupiny.
2. Úkolem pracovních skupin je podávat výboru zprávy o záležitostech, které výbor určí.
Článek 8
1. Schůze výboru a pracovních skupin svolává zástupce Komise.
2. Schůzí výboru a pracovních skupin se účastní zástupce Komise a jiní příslušní úředníci a zástupci Komise.
3. Zástupce Komise může na schůzi přizvat osobu, která má zvláštní kvalifikaci v záležitosti, která je na pořadu jednání.
4. Sekretariát výboru a pracovních skupin zajišťuje Komise.
Článek 9
1. Výbor jedná o záležitostech, ke kterým si Komise vyžádala stanovisko.
Po jednání nenásleduje hlasování.
Komise může v žádosti o stanovisko výboru stanovit lhůtu, ve které má být stanovisko vydáno.
2. Přijmou-li vyžádané stanovisko členové výboru jednomyslně, vypracuje výbor společné závěry.
Není-li dosaženo jednomyslnosti, uvedou se v zápisu, za jehož vypracování odpovídá zástupce Komise, různé názory vyjádřené při jednání.
Článek 10
V souladu s článkem 214 Smlouvy nesmějí členové výboru sdělovat informace, které získají při práci ve výboru, pokud je zástupce Komise upozorní, že se vyžádané stanovisko týká záležitosti důvěrné povahy.
V těchto případech se jednání výboru účastní pouze členové výboru, zástupce Komise a jiní příslušní úředníci a zaměstnanci Komise.
Článek 11
1. Zrušuje se rozhodnutí 79/572/EHS.
2. Členové Vědeckotechnického výboru pro rybářství jmenovaní podle rozhodnutí zrušeného odstavcem 1 zůstávají členy výboru až do uplynutí svého funkčního období.
3. Článek 6 se použije přiměřeně na uplynutí funkčního období členů uvedených v odstavci 2.
ze dne 20. října 1993, kterým se stanoví identifikační doklad (průvodní list) doprovázející evidované koňovité
(93/623/EHS) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 90/427/EHS ze dne 26. června 1990 o zootechnických a genealogických předpisech pro obchod s koňovitými uvnitř Společenství [1], a zejména na čl. 8 odst. 1 bod 1) uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že identifikační doklad evidovaných koňovitých musí umožnit zjištění původu zvířat a musí obsahovat všechny informace, které se týkají rodokmenu koňovitých;
vzhledem k tomu, že Rada dne 26. června 1990 přijala směrnici 90/426/EHS o veterinárních předpisech pro přesun koňovitých a jejich dovoz ze třetích zemí [2], naposledy pozměněnou směrnicí 92/36/EHS [3]; že v souladu s výše uvedenou směrnicí byla stanovena samostatná veterinární osvědčení pro dovozy evidovaných koní; že tato osvědčení se odvolávají na identifikační doklad (průvodní list);
vzhledem k tomu, že identifikační doklad musí být v souladu se směrnicí 90/426/EHS vydán chovatelským orgánem nebo nějakým jiným příslušným orgánem země původu koňovitého, spravujícím rodokmenovou knihu nebo plemennou evidenci koňovitého, nebo nějakým mezinárodním sdružením nebo mezinárodní organizací, které jsou odpovědné za dostihové a závodní koně; že identifikační doklad musí obsahovat některé zdravotní informace umožňující zaručit nákazový status koňovitého;
vzhledem k tomu, že k zaručování identifikace evidovaných koňovitých a k získávání všech nezbytných zdravotních informací, zvláště s ohledem na očkování a laboratorní vyšetření, je vhodné stanovit identifikační doklad;
vzhledem k tomu, že opatření uvedená v tomto rozhodnutí jsou v souladu s názorem Stálého zootechnického výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Identifikační doklad evidovaných koňovitých musí být v souladu s ustanoveními uvedenými v příloze.
Článek 2
Identifikační doklad:
- může doprovázet evidované koňovité narozené před 1. lednem 1998,
- musí doprovázet evidované koňovité narozené po 31. prosinci 1997.
Článek 3
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
ze dne 25. října 1993 o uzavření Úmluvy o biologické rozmanitosti (93/626/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 130s této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že se Společenství a jeho členské státy účastnily jednání pod záštitou Programu OSN pro životní prostředí o přípravě Úmluvy o biologické rozmanitosti;
vzhledem k tomu, že v průběhu Konference Organizace spojených národů o životním prostředí a rozvoji v Rio de Janeiru, která se konala od 3. do 14. června 1992, byla Úmluva o biologické rozmanitosti podepsána Společenstvím a všemi jeho členskými státy;
vzhledem k tomu, že uvedená úmluva je na základě svého článku 34 otevřena pro ratifikaci, přijetí nebo schválení členskými státy a organizacemi regionální hospodářské integrace;
vzhledem k tomu, že ochrana životního prostředí je jedním z cílů Společenství podle článku 130r Smlouvy, který zahrnuje ochranu přírody a biologické rozmanitosti;
vzhledem k tomu, že Společenství již provedlo množství opatření na záchranu biologické rozmanitosti v těch oblastech, na které se Smlouva vztahuje; že tato opatření přispívají a budou i nadále významně přispívat k ochraně biologické rozmanitosti na celém světě;
vzhledem k tomu, že ochrana biologické rozmanitosti je celosvětovým zájmem a je tedy vhodné, aby se Společenství a jeho členské státy podílely na mezinárodním úsilí se stejným cílem, zejména podporou ochrany a udržitelného využívání biologické rozmanitosti, a na dosažení sjednaných pravidel o využívání a rozdělování výnosů, které přináší;
vzhledem k tomu, že s ohledem na opatření, která již Společenství přijalo v některých oblastech, na které se úmluva vztahuje, by Společenství mělo působit v těchto oblastech rovněž na mezinárodní úrovni;
vzhledem k tomu, že je žádoucí, aby se Společenství a jeho členské státy staly smluvními stranami v souvislosti s jim příslušejícími pravomocemi v oblastech, na které se úmluva vztahuje, aby tak mohly být všechny závazky stanovené v úmluvě řádně plněny;
vzhledem k tomu, že úmluva by proto měla být schválena,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Úmluva o biologické rozmanitosti, která byla podepsána v červnu roku 1992
ze dne 17. prosince 1993, kterým se potřetí mění rozhodnutí Komise 93/197/EHS o veterinárních podmínkách a veterinárních osvědčeních pro dovoz evidovaných koňovitých a plemenných a užitkových koňovitých
(93/682/ES) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 90/426/EHS ze dne 26. června 1990 o veterinárních podmínkách pro přesun koňovitých a jejich dovoz ze třetích zemí [1], naposledy pozměněnou směrnicí 92/36/EHS [2], a zejména na čl.
15 písm. a) a článek 16 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že rozhodnutí Rady 93/197/EHS [3] naposledy pozměněné rozhodnutím 93/510/EHS [4] stanoví veterinární podmínky a veterinární osvědčení pro dovoz evidovaných koňovitých a plemenných a užitkových koňovitých;
vzhledem k tomu, že členské státy narážejí na určité potíže při dovozu koňovitých z východní Evropy, zejména s ohledem na spolehlivost laboratorních testů, které se mají provádět při dovozu těchto zvířat;
vzhledem k tomu, že by proto mělo být stanoveno, že takové zkoušky se mají provádět v laboratoři schválené pro tento účel příslušným orgánem členského státu určení;
vzhledem k tomu, že opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
V příloze II rozhodnutí 93/197/EHS ve veterinárním osvědčení B se poznámka pod čarou č.
5 nahrazuje tímto:"U zemí, jichž se týká toto osvědčení, s výjimkou Austrálie, Kypru a Nového Zélandu, musí být laboratorní testy provedeny laboratoří schválenou členským státem určení.
Výsledky zkoušek potvrzené laboratoří musí být připojeny k veterinárnímu osvědčení, které zvíře provází."
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
ze dne 30. listopadu 1993 o vytvoření databáze Společenství týkající se dopravních nehod v provozu na pozemních komunikacích
(93/704/ES) RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 213 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
vzhledem k tomu, že Evropský parlament přijal usnesení o přijetí společných opatření ke snížení počtu dopravních nehod v provozu na pozemních komunikacích [2];
vzhledem k tomu, že v usnesení Rady a zástupců vlád členských států zasedajících v Radě dne 21. června 1991 je Komise žádána o vypracování a provedení programu praktických opatření Společenství určených pro uskutečnění nových společných iniciativ a pro srovnání stávajících zkušeností jednotlivých států v oblasti činnosti a výzkumu v záležitostech prevence dopravních nehod v provozu na pozemních komunikacích a jejich následků pro oběti [3];
vzhledem k tomu, že vytvoření databáze Společenství o dopravních nehodách v provozu na pozemních komunikacích je jednou z priorit vybraných pracovní skupinou zástupců vlád členských států na vysoké úrovni;
vzhledem k tomu, že Komise v Bílé knize o budoucím rozvoji společné dopravní politiky a ve svém sdělení o akčním programu v oblasti bezpečnosti provozu na pozemních komunikacích usoudila, že by s přihlédnutím ke značným rozdílům v úrovni bezpečnosti provozu na pozemních komunikacích v různých členských státech měla být hlavní prioritou v této oblasti podpora výměny informací a zkušeností, a to formou vytvoření databáze Společenství;
vzhledem k tomu, že členské státy shromažďují statistické údaje o dopravních nehodách, k nimž dochází na jejich území, a údaje soustřeďují v počítačových souborechi, že však v současné době neexistuje společná databáze umožňující přístup do jednotlivých počítačových souborů a využití údajů v nich uložených;
vzhledem k tomu, že databáze vytvořená a spravovaná na úrovni Společenství by umožnila identifikaci a kvantifikaci problémů, vyhodnocení účinnosti přijatých opatření a stanovení potřeby postupu Společenství;
vzhledem k tomu, že jednají-li členské státy samostatně, nemohou vytvořit a spravovat databázi tohoto typu; že z tohoto důvodu a v souladu se zásadou subsidiarity bude Společenství pouze zajišťovat, aby data obsažená ve statistikách členských států byla shromažďována, a bude zabezpečovat úzkou spolupráci členských států za účelem řádného fungování databáze Společenství;
vzhledem k tomu, že je žádoucí rozhodnout o praktických aspektech předávání statistických údajů uchovávaných v členských státech Komisi, a to zejména o intervalech, lhůtách a druhu nosičů dat;
vzhledem k tomu, že rozbory otázek spojených s bezpečností provozu na pozemních komunikacích by se měly soustřeďovat především na nehody, jejichž následkem je zranění nebo smrt, a neměly by zahrnovat věcné škody, přičemž však pro účely takového rozboru není nezbytné zjišťovat totožnost dotyčných osob;
vzhledem k tomu, že by Komise měla učinit opatření k zajištění ochrany důvěrných statistických údajů,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
1. Členské státy vypracovávají statistiky o dopravních nehodách, jejichž následkem je zranění nebo smrt a k nimž došlo na jejich území.
2. Pro účely této směrnice se "nehodou, jejímž následkem je zranění nebo smrt" rozumí jakákoliv událost v provozu na pozemních komunikacích, na níž se podílelo alespoň jedno vozidlo pohybující se po veřejně přístupné pozemní komunikaci a při níž došlo k usmrcení nebo zranění jednoho nebo více účastníků provozu na pozemních komunikacích.
Článek 2
1. Členský stát předá Statistickému úřadu Evropských společenství (dále jen "SÚES") údaje o nehodách za daný rok, jejichž následkem je zranění nebo smrt, uložené v počítačových souborech na nejvyšším existujícím stupni centralizace z hlediska statistických jednotek.
Pro účely tohoto rozhodnutí se "statistickou jednotkou" rozumí nehoda, jejímž následkem je zranění nebo smrt.
2. Údaje uvedené v odstavci 1 se poprvé předloží do 31. března 1994 za roky 1991 a 1992 a pro další léta maximálně devět měsíců po konci dotyčného roku.
3. SÚES budou předávány rovněž všechny údaje, které jsou chráněny podle vnitrostátních právních předpisů o důvěrnosti statistických údajů, a SÚES je bude spravovat v souladu s nařízením (Euratom, EHS) č. 1588/90 [4].
4. Komise postupem podle článku 5 určí, které informace by neměly být zahrnuty do předávaných souborů.
Článek 3
1. Přenos dat se uskuteční, pokud je to možné, na nosiči dat, jehož typ a formát navrhne Komise.
2. Jestliže členský stát opraví statistické údaje po jejich předání SÚES, zašle SÚES kompletní kopii opraveného souboru.
3. Členský stát, který si přeje změnit formu nebo obsah svých datových souborů, o tom uvědomí nejprve Komisi.
Provede-li členský stát změny v souborech již zaslaných SÚES, předá SÚES rovněž tyto změněné verze souborů.
4. Každý členský stát odpovídá za správnost statistických údajů, které poskytuje.
5. Komise odpovídá za zpracování získaných údajů.
Článek 4
1. Komise je odpovědná za šíření získaných dat.
Postupem podle článku 5 Komise rozhodne o postupech vztahujících se k přístupu ke statistickým údajům, které Komise shromažďuje a které se týkají nehod, jejichž následkem je zranění nebo smrt, o zveřejňování a jakýchkoliv jiných informacích přispívajících k řádnému fungování databáze Společenství.
2. Komise a členské státy přezkoumají veškeré metodologické nebo technické problémy vyplývající z vytvoření statistik a jejich předávání nebo ze způsobu, jakým jsou údaje shromažďovány, tak aby nalezly řešení, která postupně povedou k tomu, že údaje členských států budou v co největší míře konzistentní a srovnatelné.
Na základě tohoto přezkoumání předloží případně Komise Radě vhodné návrhy.
Článek 5
1. Má-li být zahájen postup podle tohoto článku, je Komisi nápomocen Výbor pro statistický program zřízený rozhodnutím č. 89/382/EHS, Euratom [5].
2. Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k návrhu ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci, případně hlasováním.
Stanovisko je uvedeno do zápisu; kromě toho má každý členský stát právo požádat, aby byl v tomto zápisu uveden jeho postoj.
Komise přihlíží co nejvíce ke stanovisku podanému výborem.
Sdělí výboru způsob, jakým vzala toto stanovisko v úvahu.
Článek 6
Tři roky ode dne provedení tohoto rozhodnutí předloží Komise Radě
a) zprávu vyhodnocující dosažené výsledky při provádění opatření podle článků 2, 3 a 4 včetně toho, zda je účelné v opatřeních pokračovati,
b) hlavní směry vyplývající ze zprávy pro případné pokračování činnosti podle tohoto rozhodnutí.
Článek 7
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
ze dne 22. listopadu 1993 o statistických údajích potřebných pro stanovení klíče pro finanční prostředky Evropského měnového institutu
(93/716/ES) RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na články 16.1 a 16.2 Protokolu o statutu Evropského měnového institutu připojeného k této smlouvě,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Výboru guvernérů,
s ohledem na stanovisko Měnového výboru,
vzhledem k tomu, že Evropský měnový institut (dále jen "EMI") se zřizuje dnem 1. ledna 1994;
vzhledem k tomu, že EMI má být vybaven vlastními prostředky;
vzhledem k tomu, že objem těchto prostředků má určit Rada EMI;
vzhledem k tomu, že prostředky EMI mají být tvořeny příspěvky národních centrálních bank v souladu s klíčem uvedeným v článku 16.2 protokolu o statutu EMI;
vzhledem k tomu, že klíč pro finanční prostředky EMI má být určen před začátkem druhé etapy;
vzhledem k tomu, že statistické údaje potřebné pro stanovení klíče má poskytnout Komise v souladu s pravidly přijatými Radou;
vzhledem k tomu, že pravidla přijatá Radou v tomto rozhodnutí nepředjímají další právní akty, které by Rada mohla přijmout v jiných oblastech;
vzhledem k tomu, že musí být definovány druh a zdroj těchto údajů a metoda výpočtu klíče;
vzhledem k tomu, že směrnice Rady 89/130/EHS, Euratom ze dne 13. února 1989 o harmonizaci výpočtu hrubého národního produktu v tržních cenách [3] zavádí postup pro přijetí údajů o hrubém domácím produktu v tržních cenách členskými státy; že členské státy musí přijmout veškerá potřebná opatření, aby tyto údaje byly předány Komisi,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Statistické údaje potřebné pro stanovení klíče pro příspěvky národních centrálních bank do finančních zdrojů EMI poskytne Komise v souladu s pravidly stanovenými v následujících článcích.
Článek 2
Počet obyvatel a hrubý domácí produkt v tržních cenách (dále jen "HDP tc") se stanoví v souladu s platným Evropským systémem integrovaných hospodářských účtů (ESA).
Výrazem HDPt c se rozumí HDPt c definovaný v článku 2 směrnice 89/130/EHS, Euratom.
Článek 3
Ke zjištění počtu obyvatel se použijí údaje z roku 1992.
V souladu s doporučením ESA se použije průměr celkového počtu obyvatel v průběhu roku.
Článek 4
Pokud jde o HDPtc, použijí se údaje za roky 1987 až 1991.
Údaje o HDPtc každého členského státu se vyjadřují v národních měnách v běžných cenách.
Článek 5
Údaje o počtu obyvatel Komisi (Eurostatu) předávají členské státy.
Článek 6
Údaje o HDPtc za roky 1988 až 1991 vyplývají z uplatňování směrnice 89/130/EHS, Euratom.
Pro HDPtc za rok 1987 se použijí údaje, které Komise (Eurostat) obdržela od členských států a které byly uvedeny v soulad s údaji za roky 1988 až 1991.
Článek 7
1. Podíl členského státu na počtu obyvatel Společenství odpovídá jeho procentnímu podílu na celkovém počtu obyvatel členských států.
2. Pro každý členský stát se údaje o HDPtc vyjádřené v národních měnách za jednotlivé roky přepočítají na ECU.
Směnný kurs používaný pro tento účel je průměrem směnných kursů za všechny pracovní dny v roce.
Denní směnný kurs je kurs vypočtený Komisí, zveřejněný v řadě "C"Úředního věstníku Evropských společenství.
3. Podíl členského státu na HDPtc Společenství odpovídá jeho procentním podílu na kumulovaném HDPtc členských států za pět let.
Článek 8
Vážený podíl národní centrální banky v klíči se rovná součtu 50 % podílu příslušného členského státu na počtu obyvatel Společenství a 50 % podílu příslušného členského státu na HDPtc Společenství.
Článek 9
Pro různé kroky výpočtu se použije dostatečný počet desetinných míst, aby byla zajištěna přesnost výsledku.
Vážený podíl národních centrálních bank v klíči se vyjádří na čtyři desetinná místa.
Článek 10
Komise sdělí Výboru guvernérů centrálních bank členských států údaje uvedené v tomto rozhodnutí před 1. lednem 1994.
ze dne 23. listopadu 1993 o uzavření Dohody mezi Evropským společenstvím a Bulharskou republikou o vzájemné ochraně a kontrole názvů vín (93/722/ES)
RADA EVROPSKÉ UNIE, s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 113 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že dohoda sjednaná mezi Evropským společenstvím a Bulharskou republikou o vzájemné ochraně a kontrole názvů vín pomůže zvýšit účinnost opatření k zamezení nekalé soutěže v obchodu, zajistí lepší ochranu spotřebitele a podpoří obchod s vínem mezi smluvními stranami; že je proto žádoucí uvedenou dohodu schválit;
vzhledem k tomu, že by Komise měla být oprávněna učinit potřebné technické úpravy postupem podle článku 83 nařízení Rady (EHS) č. 822/87 ze dne 16. března 1987 o společné organizaci trhu s vínem [1], aby byla zjednodušena některá prováděcí ustanovení dohody;
vzhledem k tomu, že tato dohoda musí být uzavřena na úrovni Společenství, protože ustanovení dohody jsou bezprostředně spojena s opatřeními v rámci společné obchodní a zemědělské politiky, ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Dohoda mezi Evropským společenstvím a Bulharskou republikou o vzájemné ochraně a kontrole názvů vín, jakož i připojený protokol se schvalují jménem Společenství.
Znění aktů uvedených v prvním pododstavci se připojují k tomuto rozhodnutí.
Článek 2
Předseda Rady je oprávněn jmenovat osobu zmocněnou podepsat dohodu a uložit schvalovací listiny Společenství.
Předseda Rady provede oznámení podle čl. 19 odst. 1 dohody.
Článek 3
Pro účely článku 13 dohody je Komise postupem podle článku 83 nařízení (EHS) č. 822/87 oprávněna uzavírat akty, které jsou potřebné při změně dohody.
Článek 4
Toto rozhodnutí se vyhlásí
ze dne 23. listopadu 1993 o uzavření Dohody mezi Evropským společenstvím a Rumunskem o vzájemné ochraně a kontrole názvů vín (93/726/ES)
RADA EVROPSKÉ UNIE, s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 113 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že Dohoda sjednaná mezi Evropským společenstvím a Rumunskem o vzájemné ochraně a kontrole názvů vín pomůže zvýšit účinnost opatření k zamezení nekalé soutěže v obchodu, zajistí lepší ochranu spotřebitele a podpoří obchod s vínem mezi smluvními stranami; že je proto žádoucí uvedenou dohodu schválit;
vzhledem k tomu, že by Komise měla být oprávněna učinit potřebné technické úpravy postupem podle článku 83 nařízení Rady (EHS) č. 822/87 ze dne 16. března 1987 o společné organizaci trhu s vínem [1], aby byla zjednodušena některá prováděcí ustanovení dohody;
vzhledem k tomu, že tato dohoda musí být uzavřena na úrovni Společenství, protože ustanovení dohody jsou bezprostředně spojena s opatřeními v rámci společné obchodní a zemědělské politiky, ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Dohoda mezi Evropským společenstvím a Rumunskem o vzájemné ochraně a kontrole názvů vín, jakož i připojený protokol a prohlášení se schvalují jménem Společenství.
Znění aktů uvedených v prvním pododstavci se připojují k tomuto rozhodnutí.
Článek 2
Předseda Rady je oprávněn jmenovat osobu zmocněnou podepsat dohodu a uložit schvalovací listiny Společenství.
Předseda Rady provede oznámení podle čl. 19 odst. 1 dohody.
Článek 3
Pro účely článku 13 dohody je Komise postupem podle článku 83 nařízení (EHS) č. 822/87 oprávněna uzavírat akty, které jsou potřebné při změně dohody.
Článek 4
Toto rozhodnutí se vyhlásí
ze dne 13. prosince 1993 o uzavření dohody ve formě výměny dopisů mezi Evropským hospodářským společenstvím a Islandskou republikou o určitých opatřeních v oblasti zemědělství
(93/736/ES) RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 113 této smlouvy ve spojení s čl. 228 odst. 3 prvním pododstavcem,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
vzhledem k tomu, že v rámci jednání o Evropském hospodářském prostoru (EHP) bylo možno sjednat dohodu ve formě výměny dopisů mezi Evropským hospodářským společenstvím a Islandskou republikou o určitých opatřeních v oblasti zemědělství;
vzhledem k tomu, že tato dohoda je součástí celkových výsledků jednání o EHP a významným prvkem pro schválení dohody o EHP Společenstvím;
vzhledem k tomu, že tato dohoda by měla být schválena,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Dohoda ve formě výměny dopisů mezi Evropským hospodářským společenstvím a Islandskou republikou o určitých opatřeních v oblasti zemědělství se schvaluje jménem Společenství.
Znění dohody se připojuje k rozhodnutí Rady 93/239/EHS ze dne 15. března 1993 o uzavření dohod ve formě výměny dopisů mezi Evropským hospodářským společenstvím na jedné straně a Rakouskou republikou, Finskou republikou, Islandskou republikou, Norským královstvím a Švédským královstvím na straně druhé o prozatímním provádění dohod o určitých opatřeních v oblasti zemědělství, podepsaných uvedenými stranami
ze dne 13. prosince 1993 o uzavření Dohody ve formě výměny dopisů mezi Evropským hospodářským společenstvím a Norským královstvím o určitých opatřeních v oblasti zemědělství
(93/737/ES) RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 113 této smlouvy ve spojení s čl. 228 odst. 3 prvním pododstavcem,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
vzhledem k tomu, že v rámci jednání o Evropském hospodářském prostoru (EHP) bylo možno sjednat Dohodu ve formě výměny dopisů mezi Evropským hospodářským společenstvím a Norským královstvím o určitých opatřeních v oblasti zemědělství;
vzhledem k tomu, že tato dohoda je součástí celkových výsledků jednání o EHP a významným prvkem pro schválení dohody o EHP Společenstvím;
vzhledem k tomu, že tato dohoda by měla být schválena,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Dohoda ve formě výměny dopisů mezi Evropským hospodářským společenstvím a Norským královstvím o určitých opatřeních v oblasti zemědělství se schvaluje jménem Společenství.
Znění dohody se připojuje k rozhodnutí Rady 93/239/EHS ze dne 15. března 1993 o uzavření Dohod ve formě výměny dopisů mezi Evropským hospodářským společenstvím na jedné straně a Rakouskou republikou, Finskou republikou, Islandskou republikou, Norským královstvím a Švédským královstvím na straně druhé o prozatímním provádění dohod o určitých opatřeních v oblasti zemědělství, podepsaných uvedenými stranami
ze dne 13. prosince 1993 o uzavření Dohody ve formě výměny dopisů mezi Evropským hospodářským společenstvím a Islandskou republikou o rybolovu
(93/739/ES) RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy ve spojení s čl. 228 odst. 3 prvním pododstavcem,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
vzhledem k tomu, že v rámci jednání o Evropském hospodářském prostoru (EHP) bylo možno sjednat Dohodu ve formě výměny dopisů mezi Evropským hospodářským společenstvím a Islandskou republikou o rybolovu;
vzhledem k tomu, že dohoda je součástí celkové bilance výsledků jednání EHP a základním prvkem pro schválení dohody o EHP Společenstvím;
vzhledem k tomu, že tato dohoda by měla být schválena,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Dohoda ve formě výměny dopisů mezi Evropským hospodářským společenstvím a Islandskou republikou o rybolovu se schvaluje jménem Společenství.
Znění dohody se připojuje k tomuto rozhodnutí.
Článek 2
Předseda Rady oznámí schválení dohody Společenstvím.
ze dne 13. prosince 1993 o uzavření Dohody ve formě výměny dopisů týkající se Dohody o rybolovu mezi Evropským hospodářským společenstvím a Norským královstvím
(93/740/ES) RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 43 ve spojení s čl. 228 odst. 3 prvním pododstavcem této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
vzhledem k tomu, že v rámci jednání o Evropském hospodářském prostoru (EHP) bylo možno projednat Dohodu ve formě výměny dopisů mezi Evropským hospodářským společenstvím a Norským královstvím týkající se Dohody o rybolovu mezi Evropským hospodářským společenstvím a Norským královstvím;
vzhledem k tomu, že dohoda je součástí celkové bilance výsledků jednání EHP a základním prvkem pro schválení dohody EHP Společenstvím;
vzhledem k tomu, že tato dohoda by měla být schválena,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Dohoda ve formě výměny dopisů týkající se Dohody o rybolovu mezi Evropským hospodářským společenstvím a Norským královstvím se schvaluje jménem Společenství.
Znění dohody se připojuje k tomuto rozhodnutí.
Článek 2
Předseda Rady oznámí schválení dohody Společenstvím.
ze dne 21. ledna 1993, kterou se mění směrnice 77/535/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se metod odběru vzorků a analýzy hnojiv (Analytické metody pro stopové prvky)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 76/116/EHS ze dne 18. prosince 1975 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se hnojiv [1], naposledy pozměněnou směrnicí Rady 89/530/EHS [2], a zejména na čl.
9 odst. 2 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že článek 8a Smlouvy předpokládá vytvoření prostoru bez vnitřních hranic, v němž je zajištěn volný pohyb zboží, osob, služeb a kapitálu;
vzhledem k tomu, že směrnice 89/530/EHS mění a doplňuje směrnici 76/116/EHS, s ohledem na stopové prvky bór, kobalt, měď, železo, mangan, molybden a zinek v hnojivech;
vzhledem k tomu, že směrnice Komise 77/535/EHS [3] naposledy pozměněná směrnicí 89/519/EHS [4] stanoví provádění úřední kontroly hnojiv Společenství pro ověření, zda splňují požadavky stanovené předpisy Společenství s ohledem na jakost a složení hnojiv; že směrnici 77/535/EHS je třeba doplnit tak, aby mohla být kontrolována rovněž hnojiva, na něž se vztahuje směrnice 89/530/EHS;
vzhledem k tomu, že z hlediska významu a účinků navrhované činnosti jsou opatření Společenství stanovená v této směrnici nejen potřebná, ale také nezbytná pro dosažení stanovených cílů; že těchto cílů nemohou členské státy dosáhnout jednotlivě; že jejich dosažení na úrovni Společenství kromě toho stanovila již směrnice 76/116/EHS;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro přizpůsobení směrnic o odstranění technických překážek obchodu s hnojivy technickému pokroku,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Příloha II směrnice 77/535/EHS se doplňuje o text uvedený v příloze této směrnice.
Metody uvedené v příloze II, kterou mění tato směrnice, jsou u hnoji
ze dne 28. ledna 1993, kterou se mění příloha II směrnice Rady 66/402/EHS o uvádění osiva obilovin na trh
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ, s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 66/402/EHS ze dne 14. června 1966 o uvádění osiva obilovin na trh [1], naposledy pozměněnou směrnicí 90/654/EHS [2], a zejména na článek 21a uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že podle stávajících vědeckých a technických poznatků jsou určité odrůdy ovsa (Avena sativa) typu "bezpluchý oves" potenciálně vhodné jako pícnina;
vzhledem k tomu, že je však obtížné produkovat osivo těchto odrůd s klíčivostí srovnatelnou s klíčivostí běžně dosahovanou u osiva jiných odrůd ovsa;
vzhledem k tomu, že směrnicí 88/506/EHS [3] Komise stanovila, že se s ohledem na vývoj vědeckých a technických poznatků doporučuje pro odrůdy typu "bezpluchý oves" snížit požadavek minimální klíčivosti, který je v příloze II směrnice 66/402/EHS pro odrůdy ovsa stanoven na 85 % čistého osiva, na 75 %;
vzhledem k tomu, že toto opatření platilo pouze do 30. června 1992, aby pro tyto odrůdy mohla být shromážděna a vyhodnocena další technická data;
vzhledem k tomu, že z dalších technických dat vyplývá, že je vhodné ponechat toto snížení bez časového omezení;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru osivo a sadbu v zemědělství, zahradnictví a lesnictví, PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
V příloze II bodě 2 oddíle B směrnice 66/402/EHS se písmeno d) nahrazuje tímto:
"d) Pro odrůdy Avena sativa, které jsou úředně klasifikovány jako "bezpluchý oves", se minimální klíčivost snižuje na 75 % čistého osiva.
V takovém případě musí být úřední návěska opatřena údajem "Klíčivost nejméně 75 %"."
Článek 2
1. Členské státy přijmou právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 31. května 1993.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi znění vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 25. února 1993 o pomoci členských států Komisi a o jejich spolupráci při vědeckém zkoumání otázek týkajících se potravin
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100a této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
ve spolupráci s Evropským parlamentem [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že k dotvoření a řádnému fungování jednotného trhu s potravinami je třeba zkoumat a vyhodnocovat vědecké otázky týkající se potravin, zejména pokud se tyto otázky týkají lidského zdraví;
vzhledem k tomu, že spotřebitelé mají právo na potravinovou politiku Společenství, která prosazuje nezávadnost potravin, zejména s ohledem na sporné výživové, mikrobiologické a toxikologické otázky;
vzhledem k tomu, že na pomoc při plnění tohoto úkolu zřídila Komise rozhodnutím 74/234/EHS [4] Vědecký výbor pro potraviny;
vzhledem k tomu, že Konzultace s tímto výborem je nyní vyžadována k otázkám veřejného zdraví u celé řady směrnic, jako jsou směrnice o dietních potravinách, o látkách a předmětech určených ke styku s potravinami, o přídatných látkách, o látkách určených k aromatizaci a o extrakčních rozpouštědlech;
vzhledem k tomu, že Vědecký výbor pro potraviny by měl být mnohem větším měrou zapojen do vytváření politiky Společenství v oblastech potravin, stravy a veřejného zdraví;
vzhledem k tomu, že proces dosahování uspokojivého vědeckého základu v záležitostech týkajících se nezávadnosti potravin musí být v zájmu spotřebitelů i průmyslu nezávislý, průhledný a účinný a musí odrážet situaci ve všech členských státech;
vzhledem k tomu, že k zajištění řádného fungování tohoto výboru potřebuje Společenství vědeckou podporu členských států;
vzhledem k tomu, že Společenství rovněž potřebuje vědeckou podporu v jiných otázkách veřejného zájmu zásadních pro fungování vnitřního trhu, jako je postup v případech kontaminace potravin a obecně tam, kdy je třeba stanovit nové předpisy týkající se potravin, které mohou ovlivňovat lidské zdraví;
vzhledem k tomu, že k zajištění toho, aby tyto úkoly byly splněny, musí členské státy usnadnit plnění úkolů Komise a poskytnout jí přístup k dostupným informacím a pomoci;
vzhledem k tomu, že v členských státech existují různé subjekty, jejichž úkolem je poskytovat svým vládám vědecké poradenství v otázkách týkajících se potravin; že tyto možnosti je třeba účinně využívat, aby byla spoluprací podpořena činnost Společenství;
vzhledem k tomu, že členské státy přijmou veškerá potřebná opatření včetně opatření finančních v mezích svých možností, aby umožnily příslušným orgánům a subjektům spolupracovat s Komisí a poskytovat jí potřebnou pomoc při vědeckém zkoumání otázek veřejného zájmu týkajících se potravin;
vzhledem k tomu, že proto musí být sbližovány předpisy, kterými jsou tyto subjekty řízeny, aby mohly s Komisí spolupracovat zejména s cílem připravit budoucí pravidla pro zajištění volného pohybu potravin na základě veškerých dostupných vědeckých údajů;
vzhledem k tomu, že je nezbytné zvýšit a posílit pravomoci a odborné znalosti Vědeckého výboru pro potraviny, zejména s cílem zvýšit účinnost Společenství v otázkách potravin;
vzhledem k tomu, že je nezbytné upravit účast třetích zemí na této spolupráci;
vzhledem k tomu, že za řízení této spolupráce musí být zodpovědná Komise a že členské státy jí musí ze své strany napomáhat při plnění tohoto úkolu v rámci Stálého výboru pro potraviny;
vzhledem k tomu, že dotvoření jednotného trhu by mělo vyvolat zvýšenou účast Společenství na jednáních a na práci mezinárodních organizací v oblasti potravin i ve dvoustranných vztazích,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Členské státy přijmou nezbytná opatření, aby umožnily svým příslušným orgánům a subjektům spolupracovat s Komisí a poskytovat jí nezbytnou pomoc při vědeckém zkoumání otázek veřejného zájmu týkajících se potravin, zejména v oblasti veřejného zdraví, prostřednictvím vědeckých oborů spojených s lékařstvím, výživou, toxikologií, biologií, hygienou, potravinářskou technologií, biotechnologií, novými potravinami a postupy, metodami posouzení rizik, fyzikou a chemií.
2. a) Postup spolupráce podle této směrnicí se použije v případě, že akt Rady vyžaduje stanovisko Vědeckého výboru pro potraviny.
b) O použití postupu spolupráce podle této směrnice k řešení jiných otázek týkajících se ochrany zdraví a bezpečnosti osob v důsledku spotřeby potravin se případně rozhodne postupem podle článku 5.
Článek 2
Každý členský stát určí orgán nebo subjekt, který je příslušný pro spolupráci s Komisí a pro rozdělování úkolů podle článku 3 vhodným institutům v daném členském státě, a oznámí jej Komisi.
Komise zveřejní a aktualizuje seznam orgánů určených podle předchozího pododstavce v Úředním věstníku Evropských společenství.
Určené orgány předají Komisi seznam institutů ve své působnosti, které se spolupráce účastní, a veškeré změny tohoto seznamu.
Komise tyto údaje předá určeným orgánům a jiným zúčastněným subjektům.
Článek 3
1. Hlavní úkoly, které mají provádět instituty podílející se na spolupráci, jsou uvedeny v seznamu v příloze.
2. Postupem podle článku 5 budou přijata tato opatření:
- stanovení pravidel pro správní řízení této spolupráce, včetně
- opatření k zajištění průhlednosti doporučení Vědeckého výboru pro potraviny,
- postupů pro předkládání a hodnocení dokumentace,
- vytvoření seznamu úkolů a s nimi spojených priorit a jeho aktualizace nejméně každých šest měsíců.
3. Úkoly, které mají být provedeny podle seznamu přijatého podle odst. 2 druhé odrážky, budou rozdělovány postupem podle článku 5 na základě vědecké úrovně a v mezích daných možnostmi, které jsou v členských státech dostupné.
Článek 4
Komise může po konzultaci orgánů nebo subjektů uvedených v článku 2 přizvat instituty třetích zemí k dobrovolné účasti na plnění úkolů nezbytných pro dosažení cílů této směrnice, a zejména úkolů uvedených v seznamu zmíněném v čl. 3 odst. 2 druhé odrážce. Souhlasí-li institut třetí země, že se bude podílet na plnění úkolů, vezme Komise tuto účast v úvahu při rozdělování úkolů podle čl. 3 odst. 3.
Spoluúčast podle prvního pododstavce nesmí v žádném případě zatížit rozpočet Společenství.
Článek 5
Komisi je nápomocen Stálý výbor pro potraviny, zřízený rozhodnutím 69/414/EHS [5] (dále jen "výbor").
Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k návrhu ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci. Stanovisko se přijímá většinou stanovenou v čl.
148 odst. 2 Smlouvy pro přijímání rozhodnutí, která má Rada přijímat na návrh Komise.
Hlasům zástupců členských států ve výboru je přidělena váha stanovená v uvedeném článku.
Předseda nehlasuje.
Komise přijme zamýšlená opatření, jsou-li v souladu se stanoviskem výboru.
Pokud zamýšlená opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, předloží Komise Radě neprodleně návrh opatření, která mají být přijata.
Rada se usnese kvalifikovanou většinou.
Pokud se Rada neusnese do tří měsíců ode dne, kdy jí byl návrh předán, přijme navrhovaná opatření Komise s výjimkou případů, kdy se Rada proti opatřením vysloví prostou většinou.
Článek 6
Do tří let od vstupu této směrnice v platnost a poté každé tři roky podá Komise Evropskému parlamentu a Radě zprávu o složení, práci a účinnosti Vědeckého výboru pro potraviny.
Článek 7
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 1. června 1993.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 8
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 15. března 1993 o kapitálové přiměřenosti investičních podniků a úvěrových institucí
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 57 odst. 2 první a třetí větu této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
ve spolupráci s Evropským parlamentem [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že hlavním cílem směrnice Rady 93/22/EHS ze dne 10. května 1993 o investičních službách v oblasti cenných papírů [4] je umožnit investičním podnikům povoleným příslušnými orgány v jejich domovských členských státech a kontrolovaným těmito orgány, aby zřizovaly své pobočky a volně poskytovaly služby v jiných členských státech; že uvedená směrnice v souladu s tím koordinuje právní předpisy, jimiž se řídí povolování a vykonávání činnosti investičních podniků;
vzhledem k tomu, že výše uvedená směrnice však nestanoví společné normy pro kapitál investičních podniků ani nestanoví částky počátečního kapitálu pro tyto podniky; že nestanoví společný rámec pro kontrolu rizik, jimž jsou tyto podniky vystaveny; že v několika svých ustanoveních odkazuje na další iniciativu Společenství, jejímž cílem by bylo přijetí koordinovaných opatření právě v těchto oblastech;
vzhledem k tomu, že přijatý postup má za cíl pouze základní harmonizaci, jak je to nezbytné a dostačující k zajištění vzájemného uznávání povolení a systémů obezřetnostního dohledu; že přijetí opatření pro koordinaci definice kapitálu investičních podniků, stanovení výše jejich počátečního kapitálu a stanovení společného rámce pro sledování rizik, jimž jsou investiční podniky vystaveny, jsou základními aspekty harmonizace nezbytnými pro dosažení vzájemného uznávání v rámci vnitřního finančního trhu;
vzhledem k tomu, že je vhodné stanovit různou výši počátečního kapitálu podle rozsahu činností, které jsou investiční podniky oprávněny provádět;
vzhledem k tomu, že stávajícím investičním podnikům by za určitých podmínek mělo být povoleno pokračovat v činnosti i tehdy, jestliže nesplňují minimální výši počátečního kapitálu stanovenou pro nové podniky;
vzhledem k tomu, že členské státy mohou také stanovit přísnější předpisy, než je tato směrnice;
vzhledem k tomu, že tato směrnice tvoří součást širšího mezinárodního úsilí o sblížení platných předpisů týkajících se dohledu nad investičními podniky a úvěrovými institucemi (dále jen "instituce");
vzhledem k tomu, že společné základní normy pro kapitál institucí jsou klíčovým prvkem na vnitřnímtrhu v odvětví investičních služeb, protože kapitál slouží k zajištění kontinuity institucí a k ochraně investorů;
vzhledem k tomu, že na společném finančním trhu si instituce navzájem přímo konkurují, ať už jde o investiční podniky nebo úvěrové instituce;
vzhledem k tomu, že je proto žádoucí dosáhnout rovnosti v zacházení s úvěrovými institucemi a investičními podniky;
vzhledem k tomu, že pokud jde o úvěrové instituce, jsou již společné normy pro dohled nad úvěrovými riziky a jejich kontrolu stanoveny ve směrnici Rady 89/647/EHS ze dne 18. prosince 1989 o ukazateli kapitálové přiměřenosti úvěrových institucí [5];
vzhledem k tomu, že je nezbytné vytvořit společné normy pro tržní rizika, jimž jsou vystaveny úvěrové instituce, a poskytnout doplňující rámec pro dohled nad těmito riziky, zejména pak pro dohled nad tržními riziky, a ještě více nad riziky pozic, riziky úhrady a dodání od druhé smluvní strany a devizovými riziky;
vzhledem k tomu, že je nezbytné zavést koncept "obchodního portfolia" obsahujícího pozice v cenných papírech a jiných finančních nástrojích, které jsou drženy k obchodním účelům a jsou vystaveny zejména tržním rizikům a rizikům vztahujícím se na určité finanční služby poskytované zákazníkům;
vzhledem k tomu, že je žádoucí, aby instituce se zanedbatelným rozsahem obchodního portfolia, a to jak absolutně, tak relativně, mohly spíše používat směrnici 89/647/EHS než požadavky stanovené v přílohách I a II k této směrnici;
vzhledem k tomu, že je důležité při sledování rizik úhrady a dodání zohledňovat existenci systémů poskytujících přiměřenou ochranu, která toto riziko omezuje;
vzhledem k tomu, že instituce v každém případě musí vyhovět této směrnici, pokud jde o krytí devizových rizik u jejich celkových obchodů; že by však měly být stanoveny nižší kapitálové požadavky pro pozice v měnách, které jsou v úzkém vzájemném vztahu, ať už potvrzeném statisticky nebo vyplývajícím ze závazných mezivládních dohod, zejména se zřetelem k vytvoření evropské měnové unie;
vzhledem k tomu, že skutečnost, že ve všech institucích existují vnitřní systémy pro sledování a kontrolu úrokových rizik u všech jejich obchodů, je obzvláště důležitý způsob minimalizace těchto rizik; že proto musí mít o těchto systémech příslušné orgány přehled;
vzhledem k tomu, že cílem směrnice Rady 92/121/EHS ze dne 21. prosince 1992 o sledování a kontrole velké úvěrové angažovanosti úvěrových institucí [6] není stanovení společných pravidel pro sledování úvěrové angažovanosti u činností, které jsou v první řadě vystaveny tržním rizikům; že výše uvedená směrnice odkazuje na další iniciativu Společenství s cílem přijmout potřebnou koordinaci metod v této oblasti;
vzhledem k tomu, že je nezbytné přijmout společná pravidla pro sledování a kontrolu velké úvěrové angažovanosti, které jsou investiční podniky vystaveny;
vzhledem k tomu, že kapitál úvěrových institucí již byl definován ve směrnici Rady 89/299/EHS ze dne 17. dubna 1989 o vlastním kapitálu úvěrových institucí [7];
vzhledem k tomu, že výše uvedená definice by měla být základem pro definování kapitálu institucí;
vzhledem k tomu, že však existují důvody, kvůli kterým se pro účely této směrnice může definice kapitálu institucí lišit od definice ve výše uvedené směrnici, aby byla zohledněna zvláštní povaha obchodních činností, jež tyto instituce vykonávají a při nichž vznikají v první řadě tržní rizika;
vzhledem k tomu, že směrnice Rady 92/30/EHS ze dne 6. dubna 1992 o dohledu nad úvěrovými institucemi na konsolidovaném základě [8] stanoví zásadu konsolidace; že nestanoví obecná pravidla pro konsolidaci finančních institucí, které se zabývají činnostmi, u nichž vznikají zejména tržní rizika; že výše uvedená směrnice odkazuje na další iniciativu Společenství s cílem přijetí koordinovaných opatření v této oblasti;
vzhledem k tomu, že směrnice 92/30/EHS se nevztahuje na skupiny, které zahrnují jednu nebo více investičních podniků, ale nezahrnují žádné úvěrové instituce; že však bylo považováno za žádoucí poskytnout společný právní rámec pro zavedení dohledu nad investičními podniky na konsolidovaném základě;
vzhledem k tomu, že mohou být čas od času nezbytné technické změny jednotlivých pravidel ustanovení této směrnice, jež přihlédnou k novému vývoji v oblasti investičních služeb; že Komise případně navrhne nezbytné změny;
vzhledem k tomu, že Rada by v pozdějším stadiu měla přijmout předpisy pro přizpůsobení této směrnice technickému pokroku v souladu s rozhodnutím Rady 87/373/EHS ze dne 13. července 1987 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [9]; že prozatím by takové změny měla provádět na návrh Komise Rada;
vzhledem k tomu, že se předpokládá přezkoumání této směrnice do tří let od jejího provedení, a to v kontextu zkušeností, vývoje na finančních trzích a práce na mezinárodních fórech za účasti kontrolních orgánů; že toto přezkoumání by mělo také zahrnovat možné přezkoumání seznamu oblastí, u nichž může dojít k technickým úpravám;
vzhledem k tomu, že tato směrnice a směrnice Rady 93/22/EHS ze dne 10. května 1993 o investičních službách v oblasti cenných papírů jsou v tak úzkém vzájemném vztahu, že vstoupí-li v platnost v rozdílnou dobu, mohlo by to vést k narušení hospodářské soutěže,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Členské státy použijí požadavky této směrnice na investiční podniky a úvěrové instituce podle definice v článku 2.
2. Členský stát může zavést další nebo přísnější požadavky na investiční podniky a úvěrové instituce, které povolil.
DEFINICE
Článek 2
Pro účely této směrnice:
1. "úvěrové" instituce jsou veškeré instituce, které podléhají požadavkům stanoveným ve směrnici 89/647/EHS a které odpovídají definici v čl. 1 první odrážce první směrnice Rady (77/780/EHS) ze dne 12. prosince 1977 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se přístupu k činnosti úvěrových institucí a jejího výkonu [10];
2. "investiční podniky" jsou veškeré instituce, které odpovídají definici v čl. 1 bodu 2 směrnice 93/22/EHS a které podléhají požadavkům stanoveným v téže směrnici, s výjimkou:
- úvěrových institucí,
- místních podniků podle definice v bodě 20 a
- podniků, které pouze přijímají a předávají příkazy od investorů, aniž drží peníze nebo cenné papíry patřící jejich klientům a které z toho důvodu nemohou nikdy být dlužníky svých klientů;
3. "instituce" jsou úvěrové instituce a investiční podniky;
4. "uznané investiční podniky z třetích zemí" jsou podniky, které, jsou-li zřízeny v rámci Společenství, odpovídají definici investičního podniku podle bodu 2, které jsou povoleny v třetí zemi a které podléhají a vyhovují pravidlům obezřetnosti považovaným příslušnými orgány alespoň za stejně přísné, jako jsou pravidla uvedená v této směrnici;
5. "finanční nástroje" jsou nástroje uvedené v oddíle B přílohy ke směrnici 93/22/EHS;
6. "obchodní portfolio" instituce se skládá:
a) z jejích vlastnických pozic ve finančních nástrojích, které jsou drženy pro opětovný prodej a/nebo které jsou touto institucí převzaty se záměrem krátkodobě využít skutečných a/nebo očekávaných rozdílů mezi kupní a prodejní cenou nebo jiných výkyvů v ceně či úrokové sazbě, a z pozic ve finančních nástrojích, které jsou výsledkem porovnaných makléřských transakcí pro příkazce (matched principal broking), nebo z pozic, jimiž jsou zajišťovány jiné části obchodního portfolia;
b) z rizik plynoucích z nevyrovnaných transakcí, neúplných dodávek a mimoburzovních (OTC) odvozených nástrojů uvedených v příloze II odstavcích 1, 2, 3 a 5, z rizik plynoucích z dohod o zpětném odkoupení a půjček cenných papírů, které se týkají cenných papírů zahrnutých podle písm. a) v obchodním portfoliu a uvedených v příloze II odstavci 4, a – za předpokladu souhlasu příslušných orgánů – z rizik plynoucích z dohod o zpětném odprodeji a z výpůjček cenných papírů uvedených v příloze II odstavci 4, které splňují buď následující podmínky podbodů i), ii), iii) a v), nebo následující podmínky iv) a v):
i) rizikové pozice jsou denně hodnoceny v tržních cenách postupem stanoveným v příloze II;
ii) záruka se v souladu s pravidly, s nimiž souhlasí příslušné orgány, upraví, aby zohledňovala podstatné změny v hodnotě cenných papírů, které jsou předmětem příslušných transakcí nebo dohod;
iii) dohoda nebo transakce zajišťuje, že pohledávky instituce jsou automaticky a okamžitě kompenzovány pohledávkami druhé smluvní strany, pokud tato druhá smluvní strana nedodrží své závazky;
iv) příslušná dohoda nebo transakce se uzavírá mezi podniky finančního sektoru;
v) tyto dohody a transakce jsou omezeny na uznávané a vhodné použití, přičemž umělé transakce, zejména ty, které nejsou krátkodobé povahy, jsou vyloučeny, a
c) z pohledávek ve formě poplatků, provizí, úroků, dividend a marží u derivátů obchodovaných na burze, které jsou přímo ve vztahu k položkám zahrnutým v obchodním portfoliu ve smyslu přílohy II odstavce 6.
Jednotlivé položky se zahrnují nebo vylučují z obchodního portfolia podle objektivních postupů, včetně účetních norem pro příslušnou instituci, je-li to vhodné, přičemž tyto postupy a jejich systematické používání podléhají posouzení příslušných orgánů;
7. "mateřské podniky, dceřiné podniky a finanční instituce" jsou definovány v souladu s článkem 1 směrnice 92/30/EHS;
8. "finanční holdingová společnost" je finanční institucí, jejíž dceřiné podniky jsou výlučně nebo hlavně úvěrové instituce, investiční podniky nebo jiné finanční instituce, přičemž alespoň jedna z nich je úvěrová instituce nebo investiční podnik;
9. "váha rizika" je stupeň úvěrového rizika vztahujícího se na příslušné smluvní strany podle směrnice 89/647/EHS.
Aktiva ve formě pohledávek za investičními podniky nebo uznávanými investičními podniky třetích zemí, ve formě jiných rizikových pozic vůči těmto podnikům a ve formě rizikových pozic vůči uznávaným subjektům zajišťujícím zúčtování a burzám mají stejnou váhu jako v případě, kdy je příslušnou smluvní stranou úvěrová instituce;
10. "mimoburzovní (OTC) deriváty" jsou smlouvy o úrokových sazbách a devizové smlouvy uváděné v příloze II směrnice 89/647/EHS a podrozvahové smlouvy založené na akciích, pokud žádné z těchto smluv nejsou obchodovány na uznávaných burzách s denními požadavky marže, a v případě devizových smluv za podmínky, že každá taková smlouva má původní splatnost delší než 14 kalendářních dnů;
11. "regulovaný trh" je trh, který odpovídá definici uvedené v čl. 1 odst. 13 směrnice 93/22/EHS;
12. "kvalifikující položky" jsou dlouhé a krátké pozice v aktivech uvedených v čl. 6 odst.
1 písm. b) směrnice 89/647/EHS a v dluhových nástrojích emitovaných investičními podniky nebo uznávanými investičními podniky třetích zemí. Také to jsou dlouhé a krátké pozice v dluhových nástrojích, pokud tyto nástroje splňují následující podmínky: takové nástroje musí být za prvé zapsány alespoň na jednom regulovaném trhu v členském státě nebo na burze v třetí zemi, pokud tato burza je uznávána příslušnými orgány dotyčného členského státu; a za druhé musejí být příslušnou institucí považovány za dostatečně likvidní a zároveň vzhledem k solventnosti emitenta odpovídají stupni rizika neplacení, které je porovnatelné nebo nižší než riziko aktiv uvedených v čl.
Odchylně od ustanovení předchozího odstavce a až do další koordinace je v pravomoci příslušných orgánů uznávat jako kvalifikující položky takové nástroje, které jsou dostatečně likvidní a které jsou kvůli solventnosti emitenta vystaveny riziku neplacení porovnatelnému nebo nižšímu, než je riziko aktiv uvedených v čl. 6 odst.
1 písm. b) směrnice 89/647/EHS. Riziko neplacení spojené s takovými nástroji musí na této úrovni vyhodnotit alespoň dvě agentury pro posuzování úvěruschopnosti, které jsou uznávány příslušnými orgány, nebo pouze jednou takovou agenturou, pokud je jiná agentura pro posuzování úvěruschopnosti uznávaná příslušnými orgány nevyhodnotí pod touto úrovní.
Příslušné orgány se však mohou vzdát podmínky uvedené v předchozí větě, pokud ji považují za nevhodnou například vzhledem k povaze trhu, emitenta, emise nebo určité kombinaci těchto prvků.
Příslušné orgány dále od institucí vyžadují, aby aplikovaly maximální váhy uvedené v tabulce 1 odstavci 14 přílohy I na nástroje, které vykazují zvláštní riziko kvůli nedostatečné solventnosti emitenta nebo nedostatečné likviditě.
Příslušné orgány každého členského státu pravidelně poskytují Radě a Komisi informace ohledně metod používaných pro hodnoceníkvalifikujících položek, zejména metod používaných pro posuzování stupně likvidity emise a solventnosti emitenta;
13. "emise centrální vlády" jsou dlouhé a krátké pozice v aktivech uvedených v čl. 6 odst.1 písm. a) směrnice 89/647/EHS a v těch aktivech, kterým je podle článku 7 uvedené směrnice přiřazena váha 0 %;
14. "konvertibilní cenný papír" je cenný papír, který lze podle rozhodnutí držitele vyměnit za jiný cenný papír, obvykle za akcie emitenta;
15. "opční list (warrant)" je nástroj, který držitele opravňuje k zakoupení určitého počtu kmenových akcií nebo dluhopisů za stanovenou cenu, a to až do doby uplynutí platnosti opčního listu.
Může být likvidován dodáním uvedených cenných papírů nebo zaplacením jejich hodnoty v hotovosti;
16. "krytý opční list" je nástroj, který emitovala jiná osoba než emitent příslušného podkladového nástroje a který držitele až do uplynutí platnosti krytého opčního listu opravňuje k zakoupení určitého počtu kmenových akcií nebo dluhopisů za stanovenou cenu nebo jej opravňuje zajistit si zisk nebo vyhnout se ztrátě vzhledem k výkyvům v indexu týkajícím se jakéhokoliv z finančních nástrojů uvedených v oddílu B přílohy ke směrnici 93/22/EHS;
17. "dohoda o zpětném odkoupení" a "dohoda o zpětném odprodeji" je jakákoli dohoda, ve které instituce nebo druhá smluvní strana převádí cenné papíry nebo ručené právní nároky na cenné papíry, pokud je tato záruka poskytována uznávanou burzou, která je držitelem práv na tyto cenné papíry, a pokud dohoda nedovoluje instituci převést nebo zastavit určitý cenný papír najednou více než jedné smluvní straně, a to s ohledem na závazek zpětného odkupu těchto cenných papírů (nebo náhradních cenných papírů stejného druhu) za stanovenou cenu a k datu určenému nebo které má být určeno převodcem, přičemž u instituce, která cenné papíry zcizuje, jde o "dohodu o zpětném odkoupení", a u instituce, na niž jsou cenné papíry převáděny, jde o "dohodu o zpětném odprodeji".
Dohoda o zpětném odprodeji se považuje za profesionální transakci mezi podniky finančního sektoru, jestliže smluvní strana podléhá koordinovanému dohledu na úrovni Společenství nebo jde o úvěrovou instituci zóny A ve smyslu směrnice 89/647/EHS nebo je uznávaným investičním podnikem třetí země nebo jestliže se transakce uskutečňuje s uznávaným zúčtovacím subjektem nebo burzou;
18. "půjčky cenných papírů" a "výpůjčky cenných papírů" jsou jakékoli transakce, jimiž instituce nebo druhá smluvní strana převádí cenné papíry coby protihodnotu odpovídajících záruk, a tento převod je spojen se závazkem vypůjčitele vrátit k nějakému budoucímu datu nebo na požádání převodce cenné papíry stejné hodnoty, přičemž u instituce převádějící cenné papíry jde o "půjčku cenných papírů" a u instituce, na kterou jsou cenné papíry převáděny, jde o "výpůjčku cenných papírů".
Výpůjčka cenných papírů se považuje za profesionální transakci mezi podniky finančního sektoru, pokud druhá smluvní strana podléhá koordinovanému dohledu na úrovni Společenství nebo jde o úvěrovou instituci zóny A ve smyslu směrnice 89/647/EHS nebo je uznávaným investičním podnikem třetí země nebo když je transakce uzavřena s uznávaným zúčtovacím subjektem nebo burzou;
19. "zúčtující člen" je člen burzy nebo subjektu zajišťující zúčtování, který má přímý smluvní vztah s centrální smluvní stranou (ručitelem trhu); nezúčtující členové musí provádět své obchody přes zúčtujícího člena;
20. "místní podnik" je podnik, který obchoduje pouze na vlastní účet na burze finančních termínových smluv (financial futures) či opcí nebo na účty jiných členů téže burzy nebo těmto členům určuje ceny a který je ručen zúčtujícím členem téže burzy.
Odpovědnost za zajištění plnění smluv uzavřených takovým podnikem musí převzít zúčtující člen téže burzy a tyto smlouvy je nutno vzít v úvahu při výpočtu celkových kapitálových požadavků na zúčtujícího člena, pokud jsou pozice místního podniku zcela odděleny od pozic tohoto zúčtujícího člena;
21. "faktor delta" je očekávaná změna v ceně opce v poměru k malému výkyvu ceny podkladového nástroje opce;
22. pro účely přílohy I odstavce 4 je "dlouhá pozice" pozice, v níž instituce stanovila úrokovou míru, kterou dostane v určitou dobu v budoucnosti, a "krátká pozice" je pozice, v níž stanovila úrokovou míru, kterou zaplatí v určitou dobu v budoucnosti;
23. "kapitál" je kapitál podle definice uvedené ve směrnici 89/299/EHS.
Tuto definici lze však za okolností popsaných v příloze V změnit;
24. "počáteční kapitál" jsou položky 1 a 2 čl. 2 odst. 1 směrnice 89/299/EHS;
25. "vlastní kapitál" je součet položek 1, 2 a 4, minus součet položek 9, 10 a 11 čl. 2 odst. 1 směrnice 89/299/EHS;
26. netýká se českého znění;
27. "modifikované trvání" se vypočte za použití vzorce uvedeného v příloze I odstavci 26.
POČÁTEČNÍ KAPITÁL
Článek 3
1. Počáteční kapitál ve výši 125000 ECU mají investiční podniky, které drží peníze nebo cenné papíry klientů, případně oboje, a které nabízejí jednu nebo více následujících služeb:
- přijímání a předávání objednávek investorů na finanční nástroje,
- provádění objednávek investorů na finanční nástroje,
- správu jednotlivých portfolií investic do finančních nástrojů,
za předpokladu, že neobchodují s žádnými finančními nástroji na vlastní účet ani nepřistupují na pevné závazky převzetí ve vztahu k finančním nástrojům.
Držení pozic ve finančních nástrojích mimo obchodní portfolio za účelem investování kapitálu není považováno za obchodování ve smyslu prvního pododstavce nebo pro účely uvedené v odstavci 2.
Příslušné orgány mohou však dovolit investičnímu podniku, který vykonává objednávky investorů na finanční nástroje, aby tyto nástroje držel na vlastní účet, jestliže:
- tyto pozice vznikají pouze v důsledku toho, že se podniku nepodařilo přesně porovnat objednávky investorů,
- celková tržní hodnota všech takových pozic nepřesahuje 15 % počátečního kapitálu podniku,
- podnik splňuje požadavky uvedené v článcích 4 a 5 a
- tyto pozice jsou svou povahou náhodné a dočasné a jsou striktně omezeny na dobu potřebnou k provedení příslušné transakce.
2. Členské státy mohou snížit částku uvedenou v odstavci 1 na 50000 ECU, pokud není podnik oprávněn držet peníze nebo cenné papíry klientů, obchodovat na vlastní účet nebo přistupovat na pevné závazky převzetí.
3. Všechny ostatní investiční podniky mají počáteční kapitál ve výši 730000 ECU.
4. Podniky uvedené v čl. 2 odst. 2 druhé a třetí odrážce mají počáteční kapitál ve výši 50000 ECU, pokud požívají práva svobody usazování nebo volného pohybu služeb podle článku 14 nebo 15 směrnice 93/22/EHS.
5. Odchylně od odstavců 1 až 4, členské státy mohou i nadále povolovat investiční podniky a podniky podle odstavce 4, které existovaly již před provedením této směrnice a jejichž kapitál nedosahuje úrovně počátečního kapitálu stanoveného pro ně v odstavci 1 až 4.
Kapitál takových podniků nesmí klesnout pod nejvyšší vztažnou hodnotu vypočtenou po dni oznámení této směrnice.
Tato vztažná hodnota je průměrná denní výše kapitálu vypočtená za dobu šesti měsíců předcházejících datu výpočtu.
Vypočítává se každých šest měsíců pro příslušné předchozí období.
6. Jestliže kontrolu podniku, na který se vztahuje odstavec 5, převezme jiná fyzická nebo právnická osoba než ta, která ji předtím kontrolovala, musí kapitál podniku dosáhnout alespoň úrovně uvedené v odstavcích 1 až 4, přičemž toto neplatí v následujících případech:
i) v případě prvního převodu dědictvím po provedení této směrnice, pokud je tento převod schválen příslušnými orgány, neplatí výše uvedené na dobu nejvýše deseti let po tomto převodu;
ii) v případě změny ve složení obchodní společnosti, pokud alespoň jeden ze společníků v den provedení této směrnice zůstává v této obchodní společnosti jako společník, neplatí výše uvedené na dobu nejvýše deseti let od provedení této směrnice.
7. Když však za určitých okolností a se souhlasem příslušných orgánů dochází k fúzi dvou nebo více investičních podniků a/nebo podniků, na něž se vztahuje odstavec 4, nemusí kapitál podniku vzniklý fúzí dosáhnout úrovně, která je pro ni stanovena v odstavcích 1 až 4.
V průběhu kteréhokoliv období, kdy nebylo dosaženo úrovně uvedené v odstavcích 1 až 4, nesmí však kapitál nového podniku klesnout pod celkovou výši kapitálu sloučených podniků v době fúze.
8. Kapitál investičních podniků a podniků, na něž se vztahuje odstavec 4, nesmí klesnout pod úroveň uvedenou v odstavcích 1 až 5 a 7.
Pokud se to však stane, příslušné orgány mohou, pokud je to okolnostmi zdůvodněno, poskytnout těmto podnikům lhůtu, aby napravily tuto situaci nebo svou činnost ukončily.
KRYTÍ RIZIK
Článek 4
1. Příslušné orgány předepisují institucím objem kapitálu, který je vždy vyšší nebo se rovná součtu:
i) kapitálových požadavků vypočítaných podle příloh I, II a VI pro jejich obchody zahrnuté v obchodním portfoliu;
ii) kapitálových požadavků vypočítaných podle přílohy III pro jejich veškeré obchodní činnosti;
iii) kapitálových požadavků stanovených směrnicí 89/647/EHS pro jejich veškeré obchodní činnosti, s výjimkou jak obchodů zahrnutých v obchodním portfoliu, tak jejich nelikvidních aktiv, pokud jsou odečtena od kapitálu podle přílohy V odst. 2 písm. d);
iv) kapitálových požadavků stanovených v odstavci 2.
Bez ohledu na výši kapitálových požadavků uvedenou v bodech i) až iv) nesmí být požadavek na kapitál investičních podniků nižší než částka stanovená v příloze IV.
2. Příslušné orgány vyžadují, aby instituce kryly rizika vyplývající v souvislosti s obchodováním mimo působnost jak této směrnice, tak směrnice 89/647/EHS, a pokládaná za podobná rizikům krytým podle těchto směrnic přiměřeným kapitálem.
3. Jestliže kapitál instituce klesne pod částku požadovaného kapitálu uvedenou v odstavci 1, příslušné orgány zajistí, aby dotyčná instituce podnikla vhodná opatření k co nejrychlejší nápravě této situace.
4. Příslušné orgány vyžadují, aby instituce zavedly systémy sledování a řízení úrokového rizika u všech svých obchodů, a tyto systémy budou podléhat dohledu příslušných orgánů.
5. Od institucí se vyžaduje, aby prokázaly příslušným orgánům, že používají systémy, které mohou kdykoliv s dostatečnou přesností vypočítat jejich finanční pozice.
6. Odchylně od odstavce 1 mohou příslušné orgány povolit institucím, aby kapitálové požadavky na svoje obchody zahrnuté v obchodním portfoliu vypočítaly spíše podle směrnice 89/647/EHS než podle příloh I a II této směrnice, pokud:
i) podíl obchodů zahrnutých v obchodním portfoliu těchto institucí zpravidla nepřesahuje 5 % jejich celkových obchodů;
ii) celková částka pozic zahrnutých v obchodním portfoliu zpravidla nepřesahuje 15 milionů ECU a
iii) podíl obchodů zahrnutých v obchodním portfoliu těchto institucí nikdy nepřesahuje 6 % jejich celkových obchodů a celková částka pozic zahrnutých v obchodním portfoliu nikdy nepřesahuje 20 milionů ECU.
K výpočtu podílu obchodů zahrnutých v obchodním portfoliu na celkových obchodech, jak je uvedeno v odst. 6 bodech i) a iii), mohou příslušné orgány buď použít velikost rozvahových a podrozvahových obchodů, účet zisků a ztrát, nebo kapitál dotyčných institucí nebo kombinaci těchto měření.
Při posuzování velikosti rozvahových a podrozvahových obchodů jsou dluhové nástroje hodnoceny v tržních cenách nebo v hodnotě jistiny, akcie v jejich tržních cenách a deriváty podle nominální nebo tržní hodnoty podkladových nástrojů.
Dlouhé a krátké pozice se sčítají bez ohledu na jejich znaménka.
8. Jestliže se stane, že instituce překročí po dobu delšíle než krátké období jeden nebo oba z limitů stanovených v odst. 6 bodech i) a ii) nebo překročí jeden nebo oba z limitů stanovených v odst. 6 bodu iii), je od této instituce vyžadováno, aby ohledně svých obchodů zahrnutých v obchodním portfoliu splnila spíše požadavky stanovené v čl. 4 odst. 1 bodu i) než požadavky uvedené ve směrnici 89/647/EHS a aby o tom uvědomila příslušný orgán.
SLEDOVÁNÍ A ŘÍZENÍ VELKÉ ÚVĚROVÉ ANGAŽOVANOSTI
Článek 5
1. Instituce sledují a řídí svou velkou úvěrovou angažovanost v souladu se směrnicí 92/121/EHS.
2. Odchylně od odstavce 1, instituce, které vypočítávají kapitálové požadavky pro své obchody zahrnuté v obchodním portfoliu podle příloh I a II, sledují a řídí svou velkou úvěrovou angažovanost v souladu se směrnicí 92/121/EHS s výhradou změn uvedených v příloze VI této směrnice.
HODNOCENÍ POZIC PRO ÚČELY PLNĚNÍ OZNAMOVACÍ POVINNOSTI
Článek 6
1. Instituce denně hodnotí v tržních cenách pozice ve svém obchodním portfoliu, pokud se na ně nevztahuje čl. 4 odst. 6.
2. Pokud právě nejsou k dispozici tržní ceny, například při obchodování s novými emisemi na primárních trzích, nemusí příslušné orgány vyžadovat splnění požadavku stanoveného v odstavci 1 a mohou vyžadovat, aby instituce používaly alternativní metody hodnocení za předpokladu, že tyto metody dostatečně odpovídají požadavku obezřetnosti a že byly schváleny příslušnými orgány.
DOHLED NA KONSOLIDOVANÉM ZÁKLADĚ
Článek 7
Všeobecné zásady
1. Kapitálové požadavky stanovené v článcích 4 a 5 pro instituce, které nejsou mateřskými podniky nebo dceřinými společnostmi těchto mateřských podniků, se používají jednotlivě.
2. Požadavky stanovené v článcích 4 a 5 pro:
- každou instituci, která je mateřským podnikem úvěrové instituce ve smyslu směrnice 92/30/EHS, investičního podniku nebo jiné finanční instituce nebo která drží podíl takových podniků, a
- každou instituci, jejímž mateřským podnikem je finanční holdingová společnost,
se použijí na konsolidovaném základě podle metod stanovených ve výše uvedené směrnici a v odstavcích 7 až 14 tohoto článku.
3. Jestliže skupina podle odstavce 2 nezahrnuje úvěrovou instituci, pak se používá směrnice 92/30/EHS s následujícími úpravami:
- "finanční holdingová společnost" je finanční instituce, jejíž dceřiné podniky jsou buď výlučně nebo hlavně investiční podniky nebo jiné finanční instituce, z nichž alespoň jedna je investiční podnik,
- "holdingová společnost se smíšenou činností" je mateřský podnik, který není finanční holdingovou společností nebo investičním podnikem a jehož dceřiné podniky zahrnují alespoň jeden investiční podnik,
- "příslušné orgány" jsou státní orgány, které podle právních nebo správních předpisů vykonávají dohled nad investičními podniky,
- každý odkaz na "úvěrové instituce" se nahrazuje odkazem na "investiční podniky",
- čl. 3 odst. 5 druhý pododstavec směrnice 92/30/EHS se nepoužije,
- v čl. 4 odst. 1 a 2 a v čl. 7 odst. 5 směrnice 92/30/EHS se veškeré odkazy na směrnici 77/780/EHS nahrazují odkazy na směrnici 93/22/EHS,
- pro účely čl. 3 odst. 9 a čl. 8 odst. 3 směrnice 92/30/EHS se odkazy na "Bankovní poradní výbor" nahrazují odkazy na Radu a Komisi,
- v čl. 7 odst. 4 směrnice 92/30/EHS se první věta nahrazuje tímto:
"Tam, kde investiční podnik, finanční holdingová společnost nebo holdingová společnost se smíšenou činností kontroluje jednu nebo více dceřiných společností, které jsou pojišťovnami, příslušné orgány úzce spolupracují s orgány pověřenými úředním dohledem nad pojišťovnami."
4. Příslušné orgány, které mají úkol nebo pověření vykonávat dohled na konsolidovaném základě nad skupinami uvedenými v odstavci 3, nemusí až do další koordinace dohledu na konsolidovaném základě nad těmito skupinami a tam, kde je to odůvodněno okolnostmi, vyžadovat splnění této povinnosti za předpokladu, že každý investiční podnik v takové skupině:
i) používá definici kapitálu uvedenou v odstavci 9 přílohy V;
ii) splňuje jednotlivě požadavky stanovené v článcích 4 a 5;
iii) vytvoří systémy pro sledování a řízení zdrojů kapitálu a financování všech ostatních finančních institucí v dané skupině.
5. Příslušné orgány vyžadují od investičních podniků ve skupině, od níž nebylo vyžadováno splnění požadavků podle odstavce 4, aby je informovaly o těch rizicích, včetně rizik spojených se složením a zdroji kapitálu a financování, která by mohla ohrozit jejich finanční postavení.
Jestliže příslušné orgány pak usoudí, že finanční pozice těchto investičních podniků nejsou přiměřeně chráněny, budou od nich vyžadovat, aby podnikly potřebná opatření, včetně omezení pro převod kapitálu z těchto podniků do jiných částí skupiny.
6. Jestliže příslušné orgány nevyžadují povinnost dohledu na konsolidovaném základě podle odstavce 4, přijmou jiná vhodná opatření ke sledování rizik celé skupiny, zejména velké úvěrové angažovanosti, a to včetně všech podniků, které nemají sídlo v členském státě.
7. Členské státy nemusí vyžadovat splnění požadavků stanovených v článcích 4 a 5 na individuálním nebo částečně konsolidovaném základě u instituce, která jako mateřský podnik podléhá dohledu na konsolidovaném základě a u každé dceřiné společnosti této instituce, která podléhá jejich povolení a dohledu a je zahrnuta pod dohled na konsolidovaném základě u instituce, která je její mateřskou společností.
Stejná možnost existuje v případě, že mateřský podnik je finanční holdingová společnost, která má ústředí ve stejném členském státě jako tato instituce, pokud podléhá stejnému dohledu jako úvěrové instituce nebo investiční podniky, a zejména pokud se na ni vztahují požadavky stanovené v článcích 4 a 5.
Je-li výše uvedená možnost využita, je v obou případech nezbytné podniknout opatření zajišťující uspokojivé rozdělení kapitálu uvnitř skupiny.
8. Jestliže je instituce dceřinou společností jiné instituce, je povolená a sídlí v jiném členském státě, použijí příslušné orgány,které povolení vydaly, ustanovení článků 4 a 5 na tuto instituci na individuálním základě nebo tam, kde je to vhodné, na částečně konsolidovaném základě.
9. Odchylně od odstavce 8 příslušné orgány odpovědné za povolení dceřiné společnosti mateřské společnosti, která je institucí, mohou na základě dvoustranné dohody přenést svou odpovědnost za dohled nad kapitálovou přiměřeností dceřiné společnosti a velkou úvěrovou angažovaností na příslušné orgány, které mateřskou společnost povolily a vykonávají nad ní dohled.
Komise musí být informována o existenci a obsahu takových dohod.
Tyto informace předá příslušným orgánům ostatních členských států a Bankovnímu poradnímu výboru a Radě, s výjimkou skupin, na něž se vztahuje odstavec 3.
Výpočet konsolidovaných požadavků
10. V případech, kde není využito práva nevyžadovat splnění požadavků, uvedeného v odstavcích 7 a 9, mohou příslušné orgány za účelem výpočtu kapitálových požadavků stanovených v příloze I a výpočtu rizik vůči klientům stanovených v příloze VI na konsolidovaném základě povolit, aby čisté pozice v obchodním portfoliu jedné instituce kompenzovaly pozice v obchodním portfoliu jiné instituce podle pravidel stanovených v příloze I a VI.
Mohou rovněž povolit, aby devizové pozice podle přílohy III v jedné instituci kompenzovaly devizové pozice podle přílohy III v jiné instituci podle pravidel stanovených v příloze III.
11. Příslušné orgány mohou také povolit kompenzaci pozic obchodního portfolia a devizových pozic podniků se sídlem ve třetích zemích, pokud jsou současně splněny následující podmínky:
i) tyto podniky byly povoleny ve třetí zemi a buď odpovídají definici úvěrové instituce uvedené v první odrážce článku 1 směrnice 77/780/EHS, nebo jsou to uznávané investiční podniky třetích zemí;
ii) tyto podniky individuálně splňují požadavky kapitálové přiměřenosti ekvivalentní požadavkům stanoveným v této směrnici;
iii) v dotyčných zemích neexistují předpisy, které by podstatně ovlivňovaly převod prostředků v rámci skupiny.
12. Příslušné orgány také mohou povolit kompenzaci uvedenou v odstavci 10 v rámci skupiny mezi institucemi, které byly povoleny v daném členském státě, pokud:
i) existuje uspokojivé rozdělení kapitálu uvnitř skupiny;
ii) zákonný, právní nebo smluvní rámec, v němž tyto instituce působí, zaručuje vzájemnou finanční podporu uvnitř skupiny.
13. Příslušné orgány dále mohou povolit kompenzaci uvedenou v odstavci 10 v rámci skupiny mezi institucemi, které splňují podmínky v odstavci 12, a jakoukoliv institucí, která patří do stejné skupiny a byla povolena v jiném členském státě, pokud je tato instituce povinna individuálně splnit kapitálové požadavky stanovené v článcích 4 a 5.
Definice konsolidovaného kapitálu
14. Pro výpočet kapitálu na konsolidovaném základě se používá odstavec 5 směrnice 89/299/EHS.
15. Příslušné orgány odpovědné za výkon dohledu na konsolidovaném základě mohou uznat platnost specifických definic kapitálu použitelných u dotyčných institucí podle přílohy V při výpočtu jejich konsolidovaného kapitálu.
OZNAMOVACÍ POVINNOST
Článek 8
1. Členské státy vyžadují, aby investiční podniky a úvěrové instituce poskytovaly příslušným orgánům svých domovských členských států veškeré informace nezbytné pro posouzení, zda vyhovují předpisům přijatým v souladu s touto směrnicí.
Členské státy rovněž zajistí, aby vnitřní kontrolní mechanismy těchto institucí a administrativní a účetní postupy umožňovaly ověřování, zda vždy vyhovují těmto předpisům.
2. Investiční podniky plní oznamovací povinnost příslušným orgánům způsobem upřesněným těmito orgány, a to minimálně jednou měsíčně v případě podniků, na něž se vztahuje čl. 3 odst. 3, minimálně jednou za tři měsíce v případě podniků, na něž se vztahuje čl. 3 odst. 1, a minimálně jednou za šest měsíců v případě podniků, na něž se vztahuje čl. 3 odst. 2.
3. Odchylně od odstavce 2 se od investičních podniků, na něž se vztahuje čl. 3 odst. 1 a 3 vyžaduje, aby poskytovaly informace na konsolidovaném nebo částečně konsolidovaném základě pouze jednou za šest měsíců.
4. Úvěrové instituce plní oznamovací povinnost způsobem upřesněným příslušnými orgány, a to tak často, jak jim tuto povinnost stanoví směrnice 89/647/EHS.
5. Příslušné orgány uloží institucím, aby jim okamžitě oznámily každý případ, kdy jejich smluvní strany v dohodách o zpětném odkoupení a o zpětném odprodeji nebo v transakcíchzahrnujících půjčky a výpůjčky cenných papírů neplní své závazky.O takových případech a jejich důsledcích na posuzování transakcí uvedených v této směrnici podá Komise Radě zprávu nejpozději do tří let po datu stanoveném v článku 12.
Tato zpráva bude také popisovat způsob, jakým instituce plní ty z podmínek bodů i) až v) čl. 2 odst.
6 písm. b), které se na ně vztahují, zejména podmínku uvedenou v bodě v). V této zprávě se rovněž uvedou podrobnosti o jakýchkoli změnách v relativním objemu dosavadních půjček institucí a jejich půjček v rámci dohod o zpětném odkoupení a o zpětném odprodeji a v rámci výpůjček cenných papírů.
Jestliže Komise dospěje na základě této zprávy a jiných informací k závěru, že jsou potřebná další ochranná opatření proti zneužití, předloží příslušné návrhy.
PŘÍSLUŠNÉ ORGÁNY
Článek 9
1. Členské státy určí orgány, které mají vykonávat povinnosti uvedené v této směrnici.
Uvědomí o tom Komisi, přičemž uvedou veškeré rozdělení povinností.
2. Orgány uvedené v odstavci 1 musí být veřejné orgány nebo orgány oficiálně uznané vnitrostátními právními předpisy nebo veřejnými orgány jako součást systému dohledu fungujícího v daném členském státě.
3. Příslušným orgánům musí být poskytnuty veškeré pravomoce potřebné k výkonu jejich povinností, zejména pravomoc ke kontrole složení obchodních portfolií.
4. Příslušné orgány různých členských států úzce spolupracují při výkonu svých povinností stanovených touto směrnicí, zejména v případech, kdy jsou investiční služby poskytovány jako přeshraniční služby nebo zřizováním poboček v jednom nebo několika členských státech.
Na požádání si poskytnou veškeré informace, které mohou usnadnit dohled nad kapitálovou přiměřeností investičních podniků a úvěrových institucí, a zejména dohled nad tím, zda vyhovují ustanovením této směrnice.
Jakákoliv výměna informací mezi příslušnými orgány, kterou stanoví tato směrnice, podléhá ohledně investičních podniků povinnosti služebního tajemství, stanovené v článku 25 směrnice 93/22/EHS a ohledně úvěrových institucí povinnosti stanovené v článku 12 směrnice 77/780/EHS pozměněné směrnicí 89/646/EHS.
Článek 10
Až do přijetí další směrnice, kterou se tato směrnice přizpůsobí technickému pokroku v oblastech uvedených níže, rozhoduje Rada v souladu s rozhodnutím 87/373/EHS na návrh Komise kvalifikovanou většinou o přijetí následujících úprav, budou-li nezbytné:
- vyjasnění definic v článku 2 za účelem zajištění jednotného používání této směrnice v celém Společenství,
- vyjasnění definic v článku 2 s přihlédnutím k vývoji na finančních trzích,
- změna částek počátečního kapitálu stanovených v článku 3 a částky uvedené v čl. 4 odst. 6 s přihlédnutím k vývoji v hospodářské a měnové oblasti,
- harmonizace terminologie definic a jejich rámce v souladu s pozdějšími právními předpisy o institucích a záležitostech s nimi spojených.
PŘECHODNÁ USTANOVENÍ
Článek 11
1. Členské státy mohou povolovat investiční podniky, na něž se vztahuje čl. 30 odst. 1 směrnice 93/22/EHS a jejichž kapitál ke dni provedení této směrnice je nižší než částky stanovené v čl. 3 odst. 1 až 3 této směrnice. Kapitál těchto investičních podniků však musí odpovídat podmínkám stanoveným v čl. 3 odst. 5 až 8 této směrnice.
2. Odchylně od odstavce 14 přílohy I mohou členské státy stanovit požadavek specifického rizika pro jakékoli dluhopisy s váhou 10 % podle čl. 11 odst. 2 směrnice 89/647/EHS rovnající se polovině požadavku specifického rizika pro kvalifikující položku se stejnou zbývající dobou do splatnosti jako tyto dluhopisy.
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 12
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do data určeného v čl.
31 druhém pododstavci směrnice 93/22/EHS. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 13
Komise předloží Radě co nejdříve návrhy na kapitálové požadavky týkající se obchodování s komoditami, komoditních derivátů a jednotek podniků kolektivního investování.
Rada rozhodne o návrzích Komise nejpozději do šesti měsíců před provedením této směrnice.
USTANOVENÍ O REVIZI
Článek 14
Do tří let ode dne uvedeného v článku 12 Rada na návrh Komise přezkoumá a v případě potřeby pozmění tuto směrnici na základě zkušeností nabytých při jejím používání a s přihlédnutím k inovacím na trhu, a zejména k vývoji na mezinárodních fórech za účasti kontrolních orgánů.
Článek 15
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 15. března 1993 o navracení kulturních statků neoprávněně vyvezených z území členského státu
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100a této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
ve spolupráci s Evropským parlamentem [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že článek 8a Smlouvy stanoví nejpozději do 1. ledna 1993 dotvoření vnitřního trhu, který zahrnuje prostor bez vnitřních hranic, ve kterém je zajištěn volný pohyb zboží, osob, služeb a kapitálu v souladu s ustanoveními Smlouvy;
vzhledem k tomu, že za podmínek a v mezích stanovených článkem 36 Smlouvy si členské státy po roce 1992 ponechají právo určit svůj národní kulturní poklad a přijmout opatření nezbytná k jeho ochraně v oblasti volného pohybu;
vzhledem k tomu, že opatření, která by měla být stanovena, mají umožnit členským státům navracení kulturních statků označených jako národní kulturní poklad ve smyslu článku 36 zpět na jejich území, pokud byly vyvezeny z jejich území v rozporu s výše uvedenými vnitrostátními opatřeními nebo s nařízením Rady (EHS) č.
3911/92 ze dne 9. prosince 1992 o vývozu kulturních statků [4]; že provádění těchto opatření by mělo být co nejjednodušší a nejúčinnější; že v zájmu usnadnění spolupráce při navracení kulturních statků by měla být oblast působnosti těchto opatření omezena na předměty, které náležejí do společných kategorií kulturních statků; že účelem přílohy této směrnice není určit předměty, které jsou považovány za národní kulturní poklad ve smyslu článku 36, ale pouze kategorie předmětů, které je vhodné zařadit jakožto kulturní statky a které tak mohou být předmětem řízení o navrácení ve smyslu této směrnice;
vzhledem k tomu, že tato směrnice by měla také zahrnovat kulturní statky označené jako národní kulturní poklad a tvořící nedílnou část veřejných sbírek nebo inventářů církevních zařízení, jež však nenáležejí do obecných kategorií kulturních statků;
vzhledem k tomu, že se doporučuje, aby mezi členskými státy byla navázána spolupráce v oblasti správy při řešení otázek týkajících se národního kulturního pokladu, a to ve spolupráci v těsném spojení s Interpolem nebo s jinými odbornými subjekty v oblasti odcizených uměleckých děl spočívající zejména ve vydávání seznamů ztracených, odcizených nebo neoprávněně vyvezených kulturních statků tvořících součást jejich národního kulturního pokladu a veřejných sbírek;
vzhledem k tomu, že řízení o navrácení uvedené v této směrnici představuje první krok ve spolupráci mezi členskými státy v oblasti ochrany kulturních statků v rámci vnitřního trhu; že cílem je vzájemné uznání příslušných vnitrostátních právních předpisů; že za tímto účelem je mimo jiné třeba vydat opatření, aby Komisi byl nápomocen poradní výbor;
vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č.
3911/92 spolu s touto směrnicí zavádí systém Společenství na ochranu kulturních statků členských států; že den, do kterého členské státy musejí dosáhnout souladu s touto směrnicí, by měl nastat co nejblíže dnu vstupu uvedeného nařízení v platnost; že z důvodu různé povahy právních systémů členských států a rozsahu změn jejich právních předpisů nezbytných k provádění této směrnice, budou některé členské státy potřebovat delší časové období,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Pro účely této směrnice se rozumí:
1.
"Kulturním statkem" předmět, který
- je před neoprávněným vyvezením z území členského státu nebo po něm označen jako "národní kulturní poklad umělecké, historické nebo archeologické hodnoty" podle vnitrostátních právních předpisů nebo správního řízení ve smyslu článku 36 Smlouvy
a
- náleží do jedné z kategorií uvedených v příloze nebo nenáleží do žádné z nich, ale tvoří nedílnou součást
- veřejných sbírek zapsaných v inventářích muzeí, archivů nebo fondů knihoven.
Pro účely této směrnice se "veřejnými sbírkami" rozumějí sbírky, které jsou ve vlastnictví členského státu, místního nebo regionálního orgánu uvnitř členského státu nebo subjektu nacházejícího se na území členského státu, který se podle právního řádu členského státu považuje za veřejný, přičemž členský stát nebo místní či regionální orgán je vlastníkem tohoto subjektu nebo ho z velké části financuje,
- inventáře církevních zařízení.
2. "Neoprávněným vývozem z území členského státu":
- každé vyvezení z území členského státu v rozporu s právními předpisy na ochranu národního kulturního pokladu nebo v rozporu s nařízením (EHS) č. 3911/92, jakož i
- každé neuskutečněné navrácení po uplynutí lhůty pro oprávněný přechodný vývoz, případně porušení jakékoli jiné podmínky umožňující takový přechodný vývoz.
3. "Žádajícím členským státem": členský stát, z jehož území byl kulturní statek neoprávněně vyvezen.
4. "Dožádaným členský státem": členský stát, na jehož území se nachází kulturní statek neoprávněně vyvezený z jiného členského státu.
5.
"Navrácením": fyzické navrácení kulturního statku na území žádajícího členského státu.
6.
"Vlastníkem": osoba vykonávající faktickou moc nad kulturním statkem pro sebe sama.
7.
"Držitelem": osoba vykonávající faktickou moc nad kulturním statkem pro třetí osoby.
Článek 2
Kulturní statky, která byly neoprávněně vyvezeny z území členského státu, musejí být navráceny v souladu s postupem stanoveným a za podmínek stanovených touto směrnicí.
Článek 3
Každý členský stát určí jeden nebo více ústředních orgánů k zajištění plnění úkolů vyplývajících z této směrnice.
Členské státy uvědomí Komisi o všech ústředních orgánech, které jmenují podle tohoto článku.
Komise zveřejní seznam těchto ústředních orgánů a všechny pozdější změny, které se jich týkají, v řadě C Úředního věstníku Evropských společenství.
Článek 4
Ústřední orgány členských států vzájemně spolupracují a podporují konzultaci mezi příslušnými vnitrostátními orgány členských států.
Mají splňovat zejména tyto úkoly:
1. na žádost žádajícího členského státu vyhledají určitý kulturní statek, který byl neoprávněně vyvezen z území tohoto státu, přičemž zjišťují totožnost jejího vlastníka a/nebo držitele.
Žádost musí obsahovat veškeré údaje potřebné k usnadnění jeho hledání, zejména pak údaj o skutečném nebo předpokládaném místě výskytu tohoto statku;
2. vyrozumí dotyčné členské státy v případě nalezení kulturního statku na jejich území, pokud existují rozumné důvody pro domněnku, že kulturní statek byl neoprávněně vyvezen z území jiného členského státu;
3. umožní příslušným orgánům žádajícího členského státu, aby přezkoumaly, zda příslušný předmět představuje kulturní statek, za předpokladu, že toto přezkoumání se provede ve lhůtě 2 měsíců od vyrozumění podle odstavce 2.
Neprovede-li se toto přezkoumání v průběhu stanovené lhůty, ustanovení odstavců 4 a 5 se dále nepoužijí;
4. přijmou ve spolupráci s dotyčným členským státem nezbytná opatření k hmotnému zachování kulturního statku;
5. zabrání prostřednictvím nezbytných předběžných opatření jednání vedoucímu k obcházení řízení při navrácení kulturního statku;
6. působí jakožto zprostředkovatel mezi vlastníkem a/nebo držitelem a žádajícím členským státem v otázkách navrácení.
Do jeho ukončení mohou příslušné orgány dožádaného členského státu podle vnitrostátních právních předpisů dožádaného členského státu usnadnit především provedení rozhodčího řízení, aniž je dotčen článek 5, za předpokladu, že jim k tomu žádající členský stát, jakož i vlastník nebo držitel udělí formální souhlas.
Článek 5
Žádající členský stát může proti vlastníku, případně držiteli vznést před příslušným soudem dožádaného členského státu žalobu na navrácení kulturního statku, který byl neoprávněně vyvezen z jeho území.
Řízení může být zahájeno pouze tehdy, je-li k žalobě přiložen
- doklad s popisem statku, který je předmětem žaloby, a prohlášení, že se jedná o kulturní statek,
- prohlášení příslušných orgánů žádajícího členského státu, že tento kulturní statek byl neoprávněně vyvezen z jeho území.
Článek 6
Ústřední orgán žádajícího členského státu neprodleně uvědomí ústřední orgán dožádaného členského státu o tom, že soudní řízení bylo zahájeno s cílem zabezpečit navrácení dotyčného statku.
Ústřední orgán dožádaného členského státu uvědomí neprodleně ústřední orgány ostatních členských států.
Článek 7
1. Členské státy zahrnou do svých právních předpisů údaj o tom, že lhůta pro uplatnění nároku na navrácení podle této směrnice uplyne jeden rok ode dne, kdy se žádající členský stát dozvěděl o místě výskytu kulturního statku a o totožnosti jeho vlastníka nebo držitele.
V každém případě lhůta pro uplatnění nároku na navrácení uplyne 30 let ode dne, kdy byl kulturní statek neoprávněně vyvezen z území žádajícího členského státu. Jedná-li se však o kulturní statky, které jsou součástí veřejných sbírek ve smyslu čl. 1 odst. 1 nebo jsou církevními statky v členských státech, ve kterých podléhají zvláštním úpravám na jejich ochranu podle vnitrostátních právních předpisů, uplyne lhůta pro uplatnění nároku na navrácení po 75 letech s výjimkou členských států, ve kterých je uplatnění nároku na navrácení nepromlčitelné, jakož i v případě dvoustranných smluv mezi členskými státy, v nichž je stanovena lhůta přesahující 75 let.
2. Řízení o navrácení se nezahájí, jestliže vyvezení z území žádajícího členského státu není již ke dni podání žaloby neoprávněné.
Článek 8
S výhradou článků 7 a 13 nařídí navrácení kulturního statku příslušný soud, pokud se prokáže, že se jedná o kulturní statek ve smyslu čl. 1 odst. 1 a že vyvezení ze státního území bylo neoprávněné.
Článek 9
Je-li navrácení kulturního statku nařízeno, příslušný soud dožádaného členského státu zajistí vlastníkovi poskytnutí odškodnění ve výši považované vzhledem k okolnostem případu za přiměřenou, za předpokladu, že vlastník poskytoval kulturnímu statku po dobu nabytí nezbytnou péči.
Náklady na zajištění důkazu se určují podle práva dožádaného členského státu.
V případě darování nebo dědictví nesmí být právní postavení vlastníka výhodnější než postavení osoby, od které předmět získal.
Žádající členský stát je povinen při navrácení kulturního statku uhradit odškodnění.
Článek 10
Výdaje spojené s výkonem rozhodnutí, kterým se nařizuje navrácení kulturního statku, nese žádající členský stát.
Totéž se týká nákladů na opatření uvedená v čl. 4 odst.
Článek 11
Zaplacení přiměřeného odškodnění podle článku 9 a výdajů podle článku 10 nebrání žádajícímu členskému státu uplatnit právo požadovat uhrazení těchto částek od osob, které jsou odpovědné za neoprávněné vyvezení kulturního statku z jeho území.
Článek 12
Vlastnictví kulturního statku po jeho navrácení se určí podle práva žádajícího členského státu.
Článek 13
Tato směrnice se vztahuje pouze na kulturní statky neoprávněně vyvezené z území členského státu od 1. ledna 1993.
Článek 14
1. Každý členský stát může svůj závazek na navracení kulturních statků rozšířit i na jiné kategorie kulturních statků, než které jsou uvedené v příloze.
2. Každý členský stát může postupovat podle úpravy stanovené touto směrnicí u žádostí o navrácení kulturních statků neoprávněně vyvezených z území jiných členských států před 1. lednem 1993.
Článek 15
Tato směrnice se nedotýká občanskoprávního nebo trestněprávního řízení, které může žádající členský stát a/nebo vlastník odcizeného kulturního statku využít na základě vnitrostátních právních předpisů členských států.
Článek 16
1. Členské státy zašlou Komisi každé tři roky, a to poprvé v únoru 1996, zprávu o používání této směrnice.
2. Komise zašle Evropskému parlamentu, Radě a Hospodářskému a sociálnímu výboru každé tři roky zprávu o posouzení používání této směrnice.
3. Rada posoudí účinnost této směrnice po tříletém období jejího používání a na návrh Komise provede nezbytné úpravy.
4. V každém případě Rada přezkoumá na návrh Komise každé tři roky částky uvedené v příloze a v případě potřeby je na základě hospodářských a měnových ukazatelů ve Společenství zvýší.
Článek 17
Komisi je nápomocen výbor zřízený podle článku 8 nařízení (EHS) č. 3911/92.
Výbor projednává všechny otázky související s používáním přílohy této směrnice, kterou mu přednese předseda, a to buď z vlastního podnětu, nebo na žádost zástupce některého členského státu.
Článek 18
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné k dosažení souladu s touto směrnicí do devíti měsíců po jejím přijetí, s výjimkou Belgického království, Spolkové republiky Německo a Nizozemského království, které musí dosáhnout souladu s touto směrnicí nejpozději do dvanácti měsíců ode dne jejího přijetí. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 19
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 15. března 1993, kterou se mění směrnice Rady 82/711/EHS, kterou se stanoví základní pravidla nezbytná pro zkoušení migrace složek z materiálů a předmětů z plastů určených pro styk s potravinami
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 89/109/EHS ze dne 21. prosince 1988 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se materiálů a předmětů určených pro styk s potravinami [1], a zejména na článek 3 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že opatření Společenství stanovená v této směrnici jsou nejen nutná, ale i nezbytná k dosažení cílů vnitřního trhu; že těchto cílů nemohou členské státy dosáhnout jednotlivě; že je navíc jejich dosažení na úrovni Společenství již stanoveno ve směrnici 89/109/EHS;
vzhledem k tomu, že směrnice Komise 90/128/EHS ze dne 23. února 1990 o materiálech a předmětech z plastů určených pro styk s potravinami [2], ve znění směrnice 92/39/EHS [3], stanoví možnost provádění zkoušek migrace s potravinami nebo se simulanty potravin, zatímco ve směrnici Rady 82/711/EHS [4] je požadováno provádění zkoušek migrace pouze se simulanty potravin, pokud by nebyla úředně přijata analytická metoda umožňující stanovení velikosti migrace do potravin; že tento rozpor může ovlivnit správné provádění směrnice, a že je tedy nezbytné jej odstranit;
vzhledem k tomu, že rostoucí používání mikrovlnných trub vytváří nutnost stanovit nové specifické zkušební podmínky;
vzhledem k tomu, že je pro odstranění stávajících rozdílů nezbytné zrušit možnost danou členským státům přijmout vnitrostátní pravidla pro zkoušení při vysokých teplotách;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro potraviny,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 82/711/EHS se mění takto:
1. Články 2 a 3 se nahrazují tímto:
"Článek 2
Celkové a specifické hodnoty migrace složek materiálů a předmětů podle článku 1 do potravin nebo do simulantů potravin či na ně nesmějí překročit množství stanovená ve směrnici Rady 90/128/EHS [5] nebo v kterékoli jiné související zvláštní směrnici.
Článek 3
1. Kontrola dodržení limitů migrace do potravin bude provedena za nejextrémnějších časových a teplotních podmínek předvídatelných při skutečném použití.
Kontrola dodržení limitů migrace do simulantů potravin bude provedena za použití konvenčních zkoušek migrace, jejichž základní pravidla jsou stanovena v příloze této směrnice.
2. a) Pokud členský stát na základě podrobného odůvodnění v důsledku nových informací nebo přehodnocení stávajících informací provedeného po přijetí zvláštní směrnice shledá, že základní pravidla pro zkoušky migrace stanovená v příloze pro daný materiál nebo předmět z plastu jsou technicky nevhodná nebo nevhodná z důvodu zásadního rozdílu mezi skutečnými podmínkami použití a zkušebními podmínkami stanovenými v tabulce v příloze, může pouze pro daný případ přechodně pozastavit nebo omezit používání základních pravidel uvedených v příloze a povolit používání vhodnějších základních pravidel na svém území.
Uvědomí o tom neprodleně ostatní členské státy a Komisi a uvede důvody svého rozhodnutí.
b) Komise co nejdříve přezkoumá důvody uvedené členským státem, konzultuje záležitost s členskými státy v rámci Stálého výboru pro potraviny a neprodleně zaujme stanovisko a, pokud je to nezbytné, tuto směrnici změní.
Členský stát, který přijal vhodnější základní pravidla, je v tom případě může ponechat, dokud uvedené změny nevstoupí v platnost."
2. Příloha se nahrazuje přílohou této směrnice.
Článek 2
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí ode dne 1. dubna 1994.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 15. března 1993 o materiálech a předmětech vyrobených z celofánu určených pro styk s potravinami
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ, s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 89/109/EHS ze dne 21. prosince 1988 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se materiálů a předmětů určených pro styk s potravinami [1], a zejména na článek 3 uvedené směrnice,
po konzultaci s Vědeckým výborem pro potraviny,
vzhledem k tomu, že s ohledem na počet a povahu změn směrnice Rady 83/229/EHS ze dne 25. dubna 1993 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se materiálů a předmětů z celofánu určených pro styk potravinami [2] ve znění směrnice Komise 92/15/EHS [3], které musely být učiněny a které by měly být učiněny, je vhodné uvedenou směrnici nahradit;
vzhledem k tomu, že opatření Společenství stanovená v této směrnici jsou nejen nutná, ale i nezbytná k dosažení cílů vnitřního trhu; že těchto cílů nemohou členské státy dosáhnout jednotlivě a že kromě toho je jejich dosažení na úrovni Společenství již stanoveno ve směrnici 89/109/EHS;
vzhledem k tomu, že článek 2 směrnice 89/109/EHS stanoví, že materiály a předměty v konečném stavu nesmějí uvolňovat své složky do potravin v množstvích, která by mohla ohrozit lidské zdraví nebo způsobit nepřijatelnou změnu složení potravin;
vzhledem k tomu, že k dosažení tohoto cíle je v případě celofánu vhodným nástrojem zvláštní směrnice ve smyslu článku 3 směrnice 89/109/EHS;
vzhledem k tomu, že umělá střívka z celofánu by měla být předmětem zvláštních předpisů;
vzhledem k tomu, že metoda prokázání skutečnosti, že nedochází k migraci barviv, by měla být stanovena v pozdější fázi;
vzhledem k tomu, že do stanovení kritérií pro čistotu a analytických metod by měly zůstat použitelné vnitrostátní předpisy;
vzhledem k tomu, že k dosažení cíle stanoveného v článku 2 směrnice 89/109/EHS v tomto zvláštním případě v zásadě postačuje sestavit seznam schválených látek doplněný limity používaných množství;
vzhledem k tomu, že bis(2-hydroxyethyl)ether (= diethylenglykol) a ethandiol (= monoethylenglykol) však mohou ve značném množství migrovat do určitých potravin, a pro zamezení této možnosti je jako preventivní opatření vhodnější stanovit s konečnou platností nejvyšší povolené množství těchto látek v potravinách, které byly ve styku s celofánem;
vzhledem k tomu, že pro ochranu zdraví spotřebitele by měl být vyloučen přímý styk potravin s potištěnými plochami celofánu;
vzhledem k tomu, že pro případ profesionálního použití celofánu by měly být materiály a předměty určené pro styk s potravinami, s výjimkou těch, které jsou pro toto použití určeny již svou povahou, opatřeny písemným prohlášením podle čl. 6 odst. 5 směrnice 89/109/EHS;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro potraviny, PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Tato směrnice je zvláštní směrnicí ve smyslu článku 3 směrnice 89/109/EHS.
2. Tato směrnice se vztahuje na celofán ve smyslu popisu uvedeného v příloze I, který a) buď sám o sobě tvoří konečný výrobek, b) nebo tvoří část konečného výrobku obsahujícího jiné materiály, a který je určený pro styk s potravinami nebo který s nimi přichází do styku v souladu se svým určením.
3. Tato směrnice se nevztahuje na a) celofán, který je na straně určené pro styk s potravinami nebo na straně pro její účel přicházející do styku s potravinami opatřen materiálem povrchové úpravy o plošné hmotnosti větší než 50 mg/dm2,
b) umělá střívka z celofánu.
Článek 2
1. Pro výrobu celofánu mohou být použity pouze látky nebo skupiny látek uvedené v příloze II a pouze za podmínek tam stanovených.
2. Odchylně od odstavce 1 mohou být použity látky neuvedené v příloze II, jsou-li použity jako barvicí prostředky (barviva a pigmenty) nebo jako lepidla za podmínky, že neexistují žádné známky migrace stanovitelné validovanou metodou Společenství.
Článek 3
Potištěné povrchy celofánu nesmějí být ve styku s potravinami.
Článek 4
1. Při uvádění na trh na jiném stupni než při maloobchodním prodeji musí být materiály a předměty vyrobené z celofánu určené pro styk s potravinami opatřeny písemným prohlášením podle čl. 6 odst. 5 směrnice 89/109/EHS.
2. Odstavec 1 se nevztahuje na materiály a předměty vyrobené z celofánu, které jsou svojí povahou zjevně určeny pro styk s potravinami.
3. Jsou-li udány zvláštní podmínky použití, musí být materiál nebo předmět vyrobený z celofánu označen odpovídajícím způsobem.
Článek 5
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí ode dne 1. ledna 1994.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Členské státy - povolí od 1. ledna 1994 obchodování s celofánem určeným pro styk s potravinami, který je v souladu s touto směrnicí, a jeho použití,
- zakáží od 1. ledna 1994 obchodování s celofánem určeným pro styk s potravinami, který není v souladu s touto směrnicí ani se směrnicí 83/229/EHS, a jeho použití,
- zakáží od 1. ledna 1995 obchodování s celofánem určeným pro styk s potravinami, který není v souladu s touto směrnicí, ale je v souladu se směrnicí 83/229/EHS, a jeho použití.
2. Opatření uvedená v odstavci 1 přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí takový odkaz být učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 6
1. Směrnice 83/229/EHS se zrušuje s účinkem od 1. ledna 1994.
2. Odkazy na zrušenou směrnici se považují za odkazy na tuto směrnici v souladu se srovnávací tabulkou obsaženou v příloze III.
Článek 7
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 15. března 1993 o uvolňování N-nitrosoaminů a N-nitrosovatelných látek ze saviček a dětských šidítek z elastomeru nebo z pryže
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ, s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 89/109/EHS ze dne 21. prosince 1988 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se materiálů a předmětů určených pro styk s potravinami [1], a zejména na článek 3 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že opatření Společenství stanovená touto směrnicí jsou nejen nutná, ale i nezbytná pro dosažení cílů vnitřního trhu; že těchto cílů nemohou dosáhnout členské státy jednotlivě; že jejich dosažení na úrovni Společenství je již stanoveno ve směrnici 89/109/EHS;
vzhledem k tomu, že se ukázalo, že savičky a dětská šidítka vyrobená z elastomeru nebo z pryže mohou uvolňovat N-nitrosoaminy a látky schopné přeměny na N-nitrosoaminy (N-nitrosovatelné látky);
vzhledem k tomu, že Vědecký výbor pro potraviny zaujal stanovisko, že N-nitrosoaminy a N-nitrosovatelné látky mohou pro svou toxicitu ohrozit lidské zdraví, a doporučil, aby migrace těchto látek z výše uvedených předmětů byla udržována pod detekčním limitem vhodné citlivé metody;
vzhledem k tomu, že článek 2 směrnice 89/109/EHS stanoví, že materiály a předměty nesmějí v konečném stavu uvolňovat své složky do potravin v množstvích, která by mohla ohrozit lidské zdraví;
vzhledem k tomu, že k dosažení tohoto cíle je v případě saviček vhodným nástrojem zvláštní směrnice ve smyslu článku 3 směrnice 89/109/EHS;
vzhledem k tomu, že při použití dětských šidítek může vyvstat stejný druh rizika, a je tedy vhodné přijmout stejné předpisy také pro tyto předměty;
vzhledem k tomu, že je nezbytné jednat neprodleně, a že je proto tato směrnice omezena na stanovení zvláštních pravidel týkajících se uvolňování N-nitrosoaminů a N-nitrosovatelných látek ze saviček a dětských šidítek z elastomeru nebo z pryže, přičemž řešení jiných otázek týkajících se saviček a dětských šidítek se odkládá do obecnější směrnice týkající se elastomerů a pryže;
vzhledem k tomu, že tato směrnice stanoví základní pravidla a obecná kritéria pro zjišťování uvolňování N-nitrosoaminů a N-nitrosovatelných látek a odkládá stanovení podrobné analytické metody;
vzhledem k tomu, že analytická metoda uvedená v přílohách se přijímá jako dočasné opatření, dokud nebudou dostupné další výsledky týkající se přesnosti této metody a možných alternativních metod;
vzhledem k tomu, že se Komise zavázala podporovat další výzkum analytických metod, přezkoumání navržené metodologie a zvážení stanovení tolerance analytických metod na základě tohoto výzkumu;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro potraviny, PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Tato směrnice je zvláštní směrnicí ve smyslu článku 3 směrnice 89/109/EHS.
Týká se uvolňování N-nitrosoaminů a látek schopných přeměny na N-nitrosoaminy, (dále jen "N-nitrosovatelné látky") ze saviček a dětských šidítek vyrobených z elastomeru nebo z pryže.
Článek 2
Savičky a dětská šidítka podle článku 1 nesmějí za podmínek stanovených v příloze I uvolňovat do zkušební kapaliny (zkušební roztok simulující sliny) žádný N-nitrosoamin a žádnou N-nitrosovatelnou látku stanovitelnou ověřenou metodou, která vyhovuje kritériím stanoveným v příloze II a kterou lze stanovit toto množství:
- 0,01 mg celkových uvolněných N-nitrosoaminů/kg (z částí savičky nebo dětského šidítka vyrobeného z elastomeru nebo z pryže),
- 0,1 mg celkových N-nitrosovatelných látek/kg (z částí savičky nebo dětského šidítka vyrobeného z elastomeru nebo z pryže).
Článek 3
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí od 1. dubna 1994.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Členské státy:
- povolí obchodování se savičkami a dětskými šidítky, které jsou v souladu s touto směrnicí, a jejich používání od 1. dubna 1994,
- zakáží obchodování se savičkami a dětskými šidítky, které nejsou v souladu s touto směrnicí, a jejich používání od 1. dubna 1995.
2. Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 4
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady 93/12/EHS ze dne 23. března 1993 o obsahu síry v některých kapalných palivech
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1]
ve spolupráci s Evropským parlamentem [2]
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že pro zlepšení kvality ovzduší s přihlédnutím k emisím oxidu siřičitého a emisím jiných látek musí Společenství přijmout opatření k postupnému snižování obsahu síry v plynových olejích používaných k pohonu vozidel s vlastním pohonem, včetně letadel a lodí, dále k vytápění a k průmyslovým a námořním účelům;
2 odst.1 a čl. 5 odst.1 směrnice 75/716/EHS [4] stanovují platné předpisy v členských státech dvě mezní hodnoty obsahu síry v kapalných palivech; že se tyto předpisy v jednotlivých členských státech od sebe liší;
vzhledem k tomu, že uvedené odlišnosti zavazují petrolejářské společnosti ve Společenství rozlišovat své výrobky na základě maximálního obsahu síry v závislosti na tom, do kterého členského státu jsou výrobky dodávány; že tyto odlišnosti brání obchodování s těmito výrobky a mají tak přímý dopad na zřizování a fungování jednotného trhu;
vzhledem k tomu, že článek 6 směrnice 75/716/EHS dále stanoví, že ve světle jakékoli nové dostupné informace předloží Komise Radě zprávu s příslušným návrhem pro zavedení jednotné hodnoty;
vzhledem k tomu, že po sobě následující akční programy Evropských společenství pro životní prostředí [5] zdůrazňují důležitost předcházení a omezování znečišťování ovzduší;
vzhledem k tomu, že kvalita pohonných látek hraje důležitou roli při snižování znečišťování ovzduší motorovými vozidly;
vzhledem k tomu, že Společenství je na základě rozhodnutí 81/462/EHS [6] rovněž smluvní stranou Úmluvy o dálkovém znečišťování ovzduší přesahujícího hranice států, která umožňuje zejména rozvoj strategií a opatření k omezování a v rámci možností k postupnému snižování a předcházení znečišťování ovzduší;
vzhledem k tomu, že snížení obsahu síry v určitých kapalných palivech slouží k dosažení jednoho z dalších cílů Společenství, kterým je zachovávání, zlepšování a ochrana kvality životního prostředí a přispívání k ochraně lidského zdraví odstraňováním škod způsobených životnímu prostředí;
vzhledem k tomu, že několik členských států již v souladu se směrnicí 75/716/EHS stanovilo mezní hodnotu 0,2 hmotnostního procenta;
vzhledem k tomu, že členské státy jsou povinny zajistit postupně dostupnost motorové nafty s maximálním obsahem síry 0,05 hmotnostního procenta;
vzhledem k tomu, že je nutné dosáhnout úrovně emisí stanovené ve zvláštních směrnicích Společenství, nesmí obsah síry v motorové naftě na trhu uvnitř Společenství překročit od 1. října 1994 0,2 hmotnostního procenta a od 1. října 1996 0,05 hmotnostního procenta; že členské státy přijmou vhodná opatření k dosažení tohoto cíle;
vzhledem k tomu, že se vzrůstajícím používáním plynových olejů pro motorová vozidla je nutné opět usilovat o zvýšení kvality motorové nafty s cílem omezit nepříznivé účinky používání těchto látek na kvalitu ovzduší, že používání stanoveného maximálního obsahu 0,05 hmotnostního procenta od 1. října 1996 pro motorovou naftu poskytuje příslušnému průmyslovému odvětví dostatečnou lhůtu k provedení nezbytných technických úprav;
vzhledem k tomu, že v případě jiného použití plynových a středních olejů je nezbytné usilovat o snížení znečišťování ovzduší s přihlédnutím k přínosu těchto použití ke zlepšování kvality ovzduší a k nákladům na životní prostředí; že Komise předloží Radě návrh na zavedení nižší hodnoty obsahu síry nejpozději k 1. říjnu 1999 a na stanovení nových mezních hodnot pro letecký petrolej, o kterém Rada rozhodne nejpozději 31. července 1994;
vzhledem k tomu, že náhlá změna v dodávkách ropy způsobující zvýšení průměrného obsahu síry může vzhledem k dostupné odsiřovací kapacitě ohrozit dodávky spotřebitelům v některém členském státě; že je tedy vhodné povolit tomuto členskému státu, aby se za určitých podmínek odchýlil od stanovených mezních hodnot obsahu síry na vlastním trhu;
vzhledem k tomu, že zavedení nízké hodnoty obsahu síry v lodních plynových olejích pro námořní lodě způsobuje Řecku zvláštní technické a ekonomické obtíže, že časově omezené odchylky v případě Řecka by neměly mít negativní důsledky pro obchod s lodními plynovými oleji, že řecká rafinérská zařízení nyní pokrývají pouze domácí poptávku po plynových a středních olejích; že vývozy pro konečná spalování z Řecka do jiného členského státu musí vyhovovat ustanovením směrnice používané v tomto členském státě; že Řecku může být poskytnuta výjimka na období pěti let dříve, než zavede používání plynových olejů pro námořní účely s požadovaným obsahem síry; že toto období skončí dnem 30.září 1999;
vzhledem k tomu, že budou prováděny namátkové kontroly pro zjištění obsahu síry u plynových a středních olejů na trhu; že za tímto účelem bude přijat jednotný postup založený na nejlepší dostupné technologii,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Pro účely této směrnice:
a) "plynový olej" znamená jakýkoli výrobek z ropy spadající pod KN kód 27100069 nebo jakýkoli výrobek z ropy, který z důvodu svých destilačních rozmezí spadá do kategorie středních destilátů určených k použití jako palivo (pohonná hmota) a ze kterého se nejméně 85 % objemových, včetně destilačních ztrát, předestiluje do 350 °C;
b) "motorová nafta" znamená plynový olej používaný pro vozidla s vlastním pohonem, jak je uvedeno ve směrnici 70/220/EHS [7] a ve směrnici 88/77/EHS [8].
2. Tato směrnice se nevztahuje na plynové oleje:
- obsažené v palivových nádržích lodí, letadel nebo motorových vozidel přesahujících hranice mezi třetí zemí a členským státem,
- určené pro zpracování před konečným spalováním.
Článek 2
1. Členské státy pro dosažení úrovní emise částic stanovených ve zvláštních směrnicích Společenství zakáží obchodování s motorovou naftou ve Společenství, jestliže její obsah sloučenin síry vyjádřený jako síra (dále jen "obsah síry") přesahuje:
- 0,2 hmotnostního procenta od 1. října 1994,
- 0,05 hmotnostního procenta od 1. října 1996.
Členské státy učiní kroky k postupnému zajištění dostupnosti motorové nafty uvedené v prvním odstavci s obsahem síry nepřekračujícím 0,05 hmotnostního procenta.
2. Členské státy zakáží ve Společenství obchodování s jinými plynovými oleji nebo s plynovými oleji používanými pro jiné účely, než jsou účely uvedené v oddíle 1, s výjimkou leteckého petroleje, jestliže u nich obsah síry překročí 0,2 hmotnostního procenta, od 1. října 1994.
Komise informuje Radu ve zprávě před 1. lednem 1994 o pokroku dosaženém při kontrole emisí oxidu siřičitého.
Zároveň předloží Radě návrh zaměřený na jedné straně v širším rámci snah o zlepšování kvality ovzduší na přechod do druhé etapy, která předpokládá zavedení nižší hodnoty nejpozději od 1. října 1999 a na druhé straně stanoví nové mezní hodnoty pro letecký petrolej.
Komise rozhodne kvalifikovanou většinou nejpozději do 31. července 1994.
3. Jestliže v důsledku náhlé změny v dodávkách ropy nebo ropných výrobků vzniknou členskému státu obtíže při dodržování maximálního obsahu síry u plynového oleje, uvědomí o tom Komisi.
Komise může povolit uplatnění vyšší mezní hodnoty na území tohoto členského státu po dobu nepřesahující šest měsíců. Uvědomí o tomto rozhodnutí Radu.
Každý členský stát může vznést k Radě námitky proti tomuto rozhodnutí v průběhu jednoho měsíce.
Rada může kvalifikovanou většinou přijmout odlišné rozhodnutí ve lhůtě dvou měsíců.
Odchylně od předchozího ustanovení může řecká vláda až do 30. září 1999 povolit obchodování s plynovými oleji pro námořní účely s obsahem síry vyšším než 0,2 hmotnostního procenta.
Článek 3
Členské státy nejsou po uplynutí dat použitelnosti uvedených v čl. 2 odst. 1 a 2 oprávněny zakazovat, omezovat nebo bránit uvádění plynových olejů na trh z důvodu jejich obsahu síry, jestliže tyto plynové oleje splňují požadavky této směrnice.
Článek 4
1. Členské státy přijmou všechna nezbytná opatření k provádění namátkových kontrol obsahu síry v plynových olejích na trhu.
2. Referenční metoda pro určení obsahu síry v plynových olejích na trhu se stanoví metodou ISO 8754.
Statistický výklad výsledků kontrol obsahu síry v plynových olejích na trhu se provádí v souladu s normou ISO 4259 (vydání 1979).
Článek 5
Směrnice 75/716/EHS se od 1. října 1994 nahrazuje touto směrnicí.
Článek 6
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. října 1994.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí takový odkaz být učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 7
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 5. dubna 1993 o nepřiměřených podmínkách ve spotřebitelských smlouvách
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100a této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
ve spolupráci s Evropským parlamentem [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že je nezbytné přijmout opatření s cílem postupného vytvoření vnitřního trhu do 31. prosince 1992; že vnitřní trh tvoří oblast bez vnitřních hranic, ve které se volně pohybuje zboží, osoby, služby a kapitál;
vzhledem k tomu, že právní předpisy členských států týkající se podmínek smlouvy mezi prodávajícím zboží nebo poskytovatelem služeb na jedné straně a jejich spotřebitelem na straně druhé vykazují četné rozdíly a v důsledku toho se jednotlivé vnitrostátní trhy pro prodej zboží a poskytování služeb spotřebitelům od sebe liší, a že může dojít k narušení hospodářské soutěže mezi prodávajícími a poskytovateli služeb, zvláště prodávají-li a poskytují-li služby v jiných členských státech;
vzhledem k tomu, že zejména právní předpisy členských států týkající se nepřiměřených podmínek ve spotřebitelských smlouvách vykazují výrazné rozdíly;
vzhledem k tomu, že odpovědností členských států je zajištění toho, aby smlouvy uzavírané se spotřebiteli neobsahovaly nepřiměřené podmínky;
vzhledem k tomu, že obecně vzato, spotřebitelé v jednom státě neznají právní předpisy, které v jiných členských státech platí pro smlouvy o prodeji zboží nebo o poskytování služeb; že tato neznalost je může odradit od přímého objednávání zboží nebo služeb v jiném členském státě;
vzhledem k tomu, že pro snazší vytvoření vnitřního trhu a ochranu občana jako spotřebitele při nákupu zboží a služeb prostřednictvím smluv, na které se vztahují právní předpisy jiných členských států, je nezbytné odstranit nepřiměřené podmínky z těchto smluv;
vzhledem k tomu, že prodávajícím zboží a poskytovatelům služeb se tímto způsobem pomůže v jejich úkolu prodávat zboží a poskytovat služby jak v jejich vlastní zemi, tak na celém vnitřním trhu; že hospodářská soutěž tím bude povzbuzena, a přispěje tak k většímu výběru pro občany Společenství jako spotřebitele;
vzhledem k tomu, že dva programy Společenství pro politiku ochrany a informování spotřebitele [4] zdůraznily význam ochrany spotřebitele v oblasti nespravedlivých smluvních podmínek; že tato ochrana by měla být zajištěna právními a správními předpisy buď harmonizovanými na úrovni Společenství, anebo přímo přijatými na této úrovni;
vzhledem k tomu, že v souladu se zásadou uvedenou pod nadpisem "Ochrana hospodářských zájmů spotřebitelů", jak je vyjádřena v těchto programech: "příjemci zboží nebo služeb by měli být chráněni před zneužitím moci prodávajícího nebo poskytovatele, zejména před jednostranně sepsanými běžnými smlouvami a nepřiměřeným vyloučením základních práv ve smlouvách";
vzhledem k tomu, že účinnější ochrany spotřebitele lze dosáhnout přijetím jednotných právních předpisů v oblasti nepřiměřených podmínek; že takové přepisy by se měly vztahovat na všechny smlouvy uzavírané mezi prodávajícími nebo poskytovateli a spotřebiteli; že z působnosti této směrnice musí být vyňaty mimo jiné pracovní smlouvy, smlouvy týkající se dědického práva, smlouvy týkající se rodinného práva a smlouvy týkající se zřizování a organizace společností nebo dohod o sdružení fyzických osob;
vzhledem k tomu, že spotřebitel musí mít stejnou ochranu u smluv uzavíraných ústně i písemně bez ohledu na to, zda v druhém případě jsou podmínky smlouvy obsaženy v jednom nebo více dokumentech;
vzhledem k tomu, že však za daného stavu věcí vnitrostátní právní předpisy umožňují, aby se uvažovalo pouze o částečné harmonizaci; že zejména tato směrnice se vztahuje pouze na smluvní podmínky, které nebyly sjednány individuálně; že členským státům by měla být ponechána možnost, aby s náležitým ohledem na Smlouvu zajistily spotřebitelům vyšší úroveň ochrany prostřednictvím přísnějších vnitrostátních ustanovení, než jsou ustanovení této směrnice;
vzhledem k tomu, že se předpokládá, že právní nebo správní ustanovení členských států, která přímo nebo nepřímo určují podmínky spotřebitelských smluv, neobsahují nepřiměřené podmínky; že se proto nejeví jako nezbytné podřídit ustanovením této směrnice podmínky, které odrážejí závazná právní nebo správní ustanovení a zásady nebo ustanovení mezinárodních úmluv, jejichž stranami jsou členské státy; že v tomto ohledu znění "závazná právní nebo prováděcí ustanovení" v čl. 1 odst.
vzhledem k tomu, že však členské státy musí zajistit, aby v těchto smlouvách nebyly obsaženy nepřiměřené podmínky, zejména proto, že tato směrnice se vztahuje rovněž na obchodní, výrobní nebo odborné činnosti veřejnoprávní povahy;
vzhledem k tomu, že je nutné stanovit obecným způsobem kritéria pro posuzování nepřiměřeného charakteru smluvních podmínek;
vzhledem k tomu, že posouzení nepřiměřeného charakteru podmínek podle zvolených obecných kritérií, zejména v činnostech prodeje nebo poskytování, které mají veřejnoprávní povahu a které poskytují kolektivní služby se zohledněním solidarity mezi uživateli, musí být doplněno o prostředek k celkovému hodnocení různých dotčených zájmů; že to staví do popředí požadavek přiměřenosti; že při posuzování přiměřenosti musí být brán zvláštní ohled na sílu vyjednávacích pozic stran, na to, zda měl spotřebitel nějakou pohnutku k tomu, aby souhlasil s podmínkou, a zda zboží bylo dodáno nebo služby poskytnuty na zvláštní objednávku spotřebitele; že požadavek přiměřenosti může být uspokojen prodávajícím nebo poskytovatelem, jestliže jedná poctivě a přiměřeně s druhou stranou, jejíž oprávněné zájmy musí vzít v úvahu;
vzhledem k tomu, že pro účely této směrnice může mít soupis podmínek v příloze pouze platnost příkladu, a v důsledku co nejméně omezující povahy směrnice může být rozsah těchto podmínek členskými státy v jejich vnitrostátních právních předpisech rozšířen nebo omezen;
vzhledem k tomu, že povaha zboží nebo služeb by měla mít vliv na posuzování nepřiměřenosti smluvních podmínek;
vzhledem k tomu, že pro účely této směrnice se posouzení nepřiměřeného charakteru nesmí týkat podmínek, které popisují hlavní předmět smlouvy, ani poměru kvalita/cena dodávaného zboží nebo poskytovaných služeb; že hlavní předmět smlouvy a poměr kvalita/cena mohou být nicméně vzaty v úvahu při posuzování přiměřenosti jiných podmínek; že z toho mimo jiné vyplývá, že v pojišťovacích smlouvách nejsou předmětem takového posouzení podmínky, které jasně definují nebo vymezují pojištěné riziko a závazek pojišťovatele, protože se tato omezení berou v úvahu při výpočtu pojistné prémie, kterou platí spotřebitel;
vzhledem k tomu, že smlouvy by měly být sepsány jasným a srozumitelným jazykem; že by měla být spotřebiteli dána příležitost, aby si prověřil všechny podmínky a v případě pochybnosti by měl převažovat výklad, který je pro spotřebitele nejpříznivější;
vzhledem k tomu, že členské státy by měly zajistit, aby se nepoužívaly nepřiměřené podmínky ve smlouvách, které uzavírá prodávající nebo poskytovatel se spotřebiteli, a jestliže se takové podmínky přesto použijí, aby nezavazovaly spotřebitele, a aby smlouva nadále zavazovala strany podle těchto podmínek, jestliže může nadále existovat bez dotyčných nepřiměřených ustanovení;
vzhledem k tomu, že existuje riziko, že v určitých případech může být spotřebitel připraven o ochranu, která je mu poskytována podle této směrnice, jestliže označí právní předpisy třetí země za právní předpisy upravující smlouvu; že ve smlouvě by proto měla být obsažena ustanovení, která toto riziko odvrátí;
vzhledem k tomu, že osoby nebo organizace, které mají podle právních předpisů členského státu oprávněný zájem chránit spotřebitele, musí mít možnosti zahájit řízení, která se týkají smluvních podmínek navržených k obecnému použití ve smlouvách uzavíraných se spotřebiteli, a zejména nepřiměřených podmínek, buď před soudem, anebo před správním orgánem, jemuž přísluší rozhodnout o stížnostech nebo zahájit vhodné právní řízení; že tato možnost však nezahrnuje předběžnou kontrolu obecných podmínek používaných v jednotlivých hospodářských odvětvích;
vzhledem k tomu, že soudy nebo správní orgány členských států musí mít k dispozici přiměřené a účinné prostředky, aby zabránily dalšímu používání nepřiměřených podmínek ve smlouvách se spotřebiteli,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Účelem této směrnice je sblížit právní a správní předpisy členských států týkající se nepřiměřených podmínek ve smlouvách uzavíraných mezi prodávajícím zboží nebo poskytovatelem služeb a spotřebitelem.
2. Smluvní podmínky, které odrážejí závazná právní a správní ustanovení a ustanovení nebo zásady mezinárodních úmluv, jejichž stranami jsou členské státy nebo Společenství, zejména v oblasti dopravy, nejsou předmětem ustanovení této směrnice.
Článek 2
Pro účely této směrnice se rozumí:
a) "nepřiměřenými podmínkami" smluvní podmínky vymezené v článku 3;
b) "spotřebitelem" fyzická osoba, která ve smlouvách, na které se vztahuje tato směrnice, jedná pro účely, které nespadají do rámce její obchodní nebo výrobní činnosti nebo povolání;
c) "prodávajícím nebo poskytovatelem" fyzická nebo právnická osoba, veřejnoprávně nebo soukromoprávně vlastněná, která ve smlouvách, na které se vztahuje tato směrnice, jedná pro účely související s její obchodní nebo výrobní činnosti nebo povoláním.
Článek 3
1. Smluvní podmínka, která nebyla individuálně sjednána, je považována za nepřiměřenou, jestliže v rozporu s požadavkem přiměřenosti způsobuje významnou nerovnováhu v právech a povinnostech stran, které vyplývají z dané smlouvy, v neprospěch spotřebitele.
2. Podmínka je vždy považována za nesjednanou individuálně, jestliže byla sepsána předem, a spotřebitel proto nemohl mít žádný vliv na obsah podmínky, zejména v souvislosti s předem sepsanou běžnou smlouvou.
Skutečnost, že některé aspekty podmínky nebo jedna konkrétní podmínka byly individuálně sjednány, nevylučuje použití tohoto článku pro zbytek smlouvy, jestliže celkové posouzení smlouvy ukazuje, že jde o předem sepsanou běžnou smlouvu.
Jestliže některý prodávající nebo poskytovatel tvrdí, že určitá běžná podmínka byla individuálně sjednána, je povinen o tom předložit důkaz.
3. Příloha obsahuje informativní a nevyčerpávající seznam podmínek, které mohou být pokládány za nepřiměřené.
Článek 4
1. Aniž je dotčen článek 7, posuzuje se nepřiměřenost smluvní podmínky s ohledem na povahu zboží nebo služeb, pro které byla smlouva uzavřena, a s odvoláním na dobu uzavření smlouvy s ohledem na všechny okolnosti, které provázely uzavření smlouvy, a na všechny další podmínky smlouvy nebo jiné smlouvy, ze kterých vychází.
2. Posouzení nepřiměřené povahy podmínek se netýká ani definice hlavního předmětu smlouvy, ani přiměřenosti ceny a odměny na straně jedné, ani služeb nebo zboží dodávaných výměnou na straně druhé, pokud jsou tyto podmínky sepsány jasným a srozumitelným jazykem.
Článek 5
V případě smluv, v nichž jsou všechny nebo některé podmínky nabízené spotřebiteli předloženy písemně, musí být tyto podmínky sepsány jasným a srozumitelným jazykem.
Při pochybnosti o významu některé podmínky má převahu výklad, který je pro spotřebitele nejpříznivější.
Toto pravidlo pro výklad se nepoužije v souvislosti s postupy stanovenými v čl. 7 odst.
Článek 6
1. Členské státy stanoví, že nepřiměřené podmínky použité ve smlouvě uzavřené prodávajícím nebo poskytovatelem se spotřebitelem nejsou podle jejich vnitrostátních právních předpisů pro spotřebitele závazné a že smlouva zůstává pro strany závaznou za stejných podmínek, může-li nadále existovat bez dotyčných nepřiměřených podmínek.
2. Členské státy přijmou nezbytná opatření pro zajištění toho, aby spotřebitel neztratil ochranu, kterou mu poskytuje tato směrnice, proto, že si zvolil právní předpisy třetí země jako právní předpisy vztahující se na smlouvu, jestliže smlouva úzce souvisí s územím členských států.
Článek 7
1. Členské státy zajistí, aby v zájmu spotřebitelů a konkurentů existovaly přiměřené a účinné prostředky zabraňující dalšímu používání nepřiměřených podmínek ve smlouvách, které uzavírají prodávající nebo poskytovatelé se spotřebiteli.
2. Prostředky uvedené v odstavci 1 musí obsahovat ustanovení, podle nichž osoby nebo organizace, které mají podle vnitrostátních právních předpisů oprávněný zájem na ochraně spotřebitelů, mohou požádat v souladu s vnitrostátními právními předpisy soud nebo příslušné správní orgány o rozhodnutí, zda smluvní podmínky sepsané pro obecné použití jsou nepřiměřené, aby tak mohly použít vhodné a účinné prostředky k zabránění dalšímu použití takových podmínek.
3. S náležitým ohledem na vnitrostátní právní předpisy mohou být zákonné opravné prostředky uvedené v odstavci 2 zaměřeny odděleně nebo společně proti řadě prodávajících nebo poskytovatelů z téhož hospodářského odvětví nebo jejich sdružením používajícím stejné obecné smluvní podmínky nebo podobné podmínky nebo doporučujícím jejich použití.
Článek 8
Členské státy mohou přijmout nebo ponechat v platnosti přísnější ustanovení slučitelná se Smlouvou v oblasti působnosti této směrnice, aby zajistily nejvyšší stupeň ochrany spotřebitele.
Článek 9
Komise předloží Evropskému parlamentu a Radě zprávu o používání této směrnice nejpozději pět let po dni uvedeném v čl. 10 odst. 1.
Článek 10
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 31. prosince 1994.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato ustanovení jsou použitelná pro všechny smlouvy uzavřené po 31. prosinci 1994.
2. Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
3. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 11
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 5. dubna 1993 o brzdových systémech dvoukolových a tříkolových motorových vozidel
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100a této smlouvy,
s ohledem na směrnici Rady 92/61/EHS ze dne 30. června 1992 o schvalování typu dvoukolových a tříkolových motorových vozidel [1],
s ohledem na návrh Komise [2],
ve spolupráci s Evropským parlamentem [3],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [4],
vzhledem k tomu, že je třeba přijmout opatření, jejichž cílem je postupné vytvoření vnitřního trhu do 31. prosince 1992; že vnitřní trh zahrnuje prostor bez vnitřních hranic, v němž je zajištěn volný pohyb zboží, osob, služeb a kapitálu;
vzhledem k tomu, že z hlediska brzdových systémů musí mít dvoukolová a tříkolová vozidla v každém členském státu určité technické vlastnosti vymezené povinnými požadavky, jež se v jednotlivých členských státech liší; že v důsledku odlišností představují tyto požadavky překážky obchodu ve Společenství;
vzhledem k tomu, že tyto překážky vytvoření a fungování vnitřního trhu lze odstranit tím, že všechny členské státy zavedou stejné požadavky namísto svých stávajících vnitrostátních předpisů;
vzhledem k tomu, že je nutné vypracovat harmonizované požadavky na brzdové systémy dvoukolových a tříkolových motorových vozidel, aby bylo možno použít u všech typů vozidel postupy schválení typu a dílčího schválení typu zavedené směrnicí 92/61/EHS;
vzhledem k tomu, že k usnadnění přístupu na trhy států, které nejsou členy Společenství, je nutné dosáhnout rovnocennosti požadavků této směrnice s požadavky předpisu EHK OSN č. 78,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Tato směrnice se vztahuje na brzdové systémy všech druhů vozidel definovaných v článku 1 směrnice 92/61/EHS.
Článek 2
Postup pro udělení dílčího schválení typu dvoukolového nebo tříkolového motorového vozidla z hlediska brzdových systémů a podmínky volného pohybu těchto vozidel jsou stanoveny v kapitolách II a III směrnice 92/61/EHS.
Článek 3
V souladu s článkem 11 směrnice 92/61/EHS se uznává rovnocennost požadavků stanovených touto směrnicí s požadavky stanovenými v předpisu EHK OSN č.
78 (E/ECE/324-E/ECE/TRANS/505/Rev. 1/Dopl. 77 ze dne 20. října 1988).
Orgány členských států, které udělují dílčí schválení typu, uznávají schválení typu udělená podle požadavků zmíněného předpisu č. 78 a odpovídající značky schválení typu jako alternativu k odpovídajícím schválením typu a značkám dílčího schválení typu uděleným podle této směrnice.
Článek 4
Tato směrnice může být změněna postupem stanoveným v článku 13 směrnice 70/156/EHS [5], aby
- zahrnula všechny změny předpisu EHK OSN uvedeného v článku 3,
- se její příloha přizpůsobila technickému pokroku.
Článek 5
1. Členské státy přijmou a zveřejní předpisy nezbytné k dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 5. října 1994. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Členské státy nesmějí z důvodů týkajících se brzdových systémů ode dne uvedeného v prvním pododstavci zakázat uvedení vozidel, která vyhovují této směrnici, do provozu.
Použijí předpisy uvedené v prvním pododstavci ode dne 5. dubna 1995.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 6
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 5. dubna 1993 o harmonizaci předpisů týkajících se uvádění na trh a dozoru nad výbušninami pro civilní použití
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100a této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
ve spolupráci s Evropským parlamentem [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že článek 8a Smlouvy stanoví, že vnitřní trh musí být vytvořen nejpozději do 31. prosince 1992; že vnitřní trh je tvořen prostorem bez vnitřních hranic, v němž je na základě ustanovení Smlouvy zajištěn volný pohyb zboží, osob, služeb a kapitálu;
vzhledem k tomu, že čl. 100a odst. 3 Smlouvy stanoví, že Komise bude ve svých návrzích týkajících se bezpečnosti vycházet z vysoké úrovně ochrany;
vzhledem k tomu, že volný pohyb zboží předpokládá splnění určitých základních podmínek; že zejména volný pohyb výbušnin předpokládá harmonizaci právních předpisů o uvádění výbušnin na trh;
vzhledem k tomu, že výbušniny pro civilní použití jsou upraveny podrobnými vnitrostátními právními předpisy, zejména pokud jde o požadavky na bezpečnost a ochranu; že tyto vnitrostátní právní předpisy uvádějí, že povolení k uvedení na trh bude uděleno pouze tehdy, pokud budou výbušniny podrobeny řadě zkoušek;
vzhledem k tomu, že harmonizace předpisů, jimiž se řídí uvádění těchto výbušnin na trh, předpokládá, že za účelem zabezpečení volného pohybu těchto výrobků, bez snížení optimální úrovně bezpečnosti a ochrany, budou harmonizovány rozdílné vnitrostátní právní předpisy;
vzhledem k tomu, že tato směrnice definuje pouze základní požadavky, které musí být splněny při zkouškách pro posuzování shody výbušnin; že by pro usnadnění postupu posuzování shody se základními požadavky bylo velmi užitečné vypracovat příslušné harmonizované normy na evropské úrovni, mimo jiné metody pro zkoušení výbušnin; že takové normy v současné době neexistují;
vzhledem k tomu, že normy harmonizované na evropské úrovni jsou zpracovávány soukromoprávními subjekty a musí si zachovat charakter nezávazných znění; že pro tento účel je Evropský výbor pro normalizaci (CEN) uznán za subjekt oprávněný k přijímání harmonizovaných norem v souladu s obecnými řídícími zásadami pro spolupráci mezi Komisí, CEN a CENELEC, které byly podepsány dne 13. listopadu 1984; že ve smyslu této směrnice je harmonizovaná norma technickou specifikací přijatou CEN na základě pověření Komise v souladu se směrnicí Rady 83/189/EHS ze dne 28. března 1983 o postupu při poskytování informací v oblasti technických norem a předpisů [4], a v souladu s výše uvedenými obecnými řídícími zásadami;
vzhledem k tomu, že Rada ve svém Rozhodnutí 90/683/EHS ze dne 13. prosince 1990 o modulech pro různé fáze postupů posuzování shody, které jsou určeny k použití ve směrnicích technické harmonizace [5], zavedla harmonizované prostředky pro posuzování shody; že aplikace těchto modulů na výbušniny umožní stanovit odpovědnost výrobců a subjektů odpovědných za aplikaci postupů posuzování shody, při zvážení vlastností daných výbušnin;
vzhledem k tomu, že z hlediska bezpečnosti jsou pravidla pro přepravu výbušnin upravena mezinárodními smlouvami a dohodami; že na mezinárodní úrovni existují doporučení OSN pro přepravu nebezpečného zboží, zahrnující výbušniny, jejichž rozsah přesahuje rámec Společenství; že z tohoto důvodu se tato směrnice nevztahuje na pravidla přepravy;
vzhledem k tomu, že pyrotechnické výrobky vyžadují odpovídající opatření pro zajištění ochrany spotřebitele a bezpečnosti veřejnosti; že se v této oblasti plánuje doplňující směrnice;
vzhledem k tomu, že definice výrobků, na něž se vztahuje tato směrnice, musí být založena na definici těchto výrobků uvedených ve výše uvedených doporučeních;
vzhledem k tomu, že předmět této směrnice zahrnuje střelivo, avšak pouze pokud jde o pravidla kontroly předávání a souvisejících činností; že předávání střeliva je prováděno za podobných podmínek jako u zbraní, je nutno předávání střeliva podřídit podobným ustanovením, jako jsou ustanovení vztahující se na zbraně, jak je stanoví směrnice 91/477/EHS ze dne 18. června 1991 o kontrole nabývání a držení zbraní [6],
vzhledem k tomu, že musí být také zajištěna ochrana zdraví a bezpečnost pracovníků vyrábějících nebo používajících výbušniny; že se připravuje doplňující směrnice, která se týká mimo jiné ochrany zdraví a bezpečnosti pracovníků zaměstnaných v oblasti výroby, skladování a používání výbušnin;
vzhledem k tomu, že je vhodné povolit členským státům za určitých podmínek výjimku z ustanovení této směrnice, pokud jde o předávání, v případech vážného ohrožení veřejnosti nebo útoku souvisejících s nezákonným držením a používáním výbušnin nebo střeliva;
vzhledem k tomu, že je nutné vytvořit mechanismy správní spolupráce; že je v této souvislosti vhodné, aby příslušné orgány založily svůj přístup na nařízení Rady (EHS) č. 1468/81 ze dne 19. května 1981 o vzájemné pomoci správních orgánů členských států a spolupráci mezi nimi a Komisí pro zajištění řádného použití právních předpisů v o clech nebo v oblastech zemědělství [7];
vzhledem k tomu, že se tato směrnice nedotýká pravomoci členských států přijímat opatření nutná pro zabránění nezákonnému obchodu s výbušninami a střelivem,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
KAPITOLA I Obecná ustanovení
Článek 1
1. Tato směrnice se vztahuje na výbušniny definované v odstavci 2.
2. "Výbušninami" se rozumí materiály a předměty, které jsou považovány za výbušniny v "doporučeních OSN pro přepravu nebezpečného zboží" a jsou zařazeny do třídy 1 těchto doporučení.
3. Tato směrnice se nevztahuje na:
- výbušniny, včetně střeliva, které jsou podle vnitrostátních právních předpisů určeny pro ozbrojené síly nebo policii,
- pyrotechnické výrobky,
- střelivo, s výjimkou ustanovení uvedených v článcích 10, 11, 12, 13, 17, 18 a 19.
4. Pro účely této směrnice se rozumí:
- "doporučeními OSN" doporučení stanovená Výborem expertů OSN pro přepravu nebezpečného zboží, zveřejněná v OSN (Orange book), ve znění k datu přijetí této směrnice,
- "bezpečností" ochrana před nehodami a, v případě selhání prevence, omezení jejich následků,
- "zabezpečením" ochrana před použitím v rozporu s právními předpisy a veřejným pořádkem,
- "obchodníkem" fyzická nebo právnická osoba, která je činná, zcela nebo zčásti, ve výrobě, obchodu, výměně, pronajímání, opravě nebo konverzi střelných zbraní a střeliva,
- "schválením" rozhodnutí přijaté za účelem povolení zamýšleného předávání výbušnin v rámci Společenství,
- "podnikem v oboru výbušnin" fyzická nebo právnická osoba, která vlastní licenci nebo povolení, které jí povoluje zabývat se výrobou, skladováním, používáním, předáváním nebo obchodem s výbušninami,
- "uvedením na trh" první předání výbušnin, na něž se vztahuje tato směrnice, za úplatu nebo zdarma, za účelem jejich distribuce a/nebo použití na trhu Společenství,
- "předáváním" každý fyzický pohyb výbušnin na území Společenství, s výjimkou pohybu v rámci jednoho a téhož místa.
5. Tato směrnice nebrání členským státům, aby podle vnitrostátních právních předpisů označily jako výbušniny některé látky, na které se nevztahuje tato směrnice.
KAPITOLA II Harmonizace právních předpisů o výbušninách
Článek 2
1. Členské státy nesmějí zakazovat, omezovat nebo bránit v uvádění na trh těch výbušnin, na něž se vztahuje tato směrnice a které vyhovují požadavkům této směrnice.
2. Členské státy přijmou nezbytná opatření, aby výbušniny, které spadají do působnosti této směrnice, mohly být uváděny na trh pouze tehdy, jestliže splňují všechna ustanovení této směrnice, jsou opatřeny označením CE popsaným v článku 7, a jejich shoda byla posouzena postupy uvedenými v příloze II.
3. Pokud se na výbušniny v oblasti působnosti této směrnice vztahují také jiné směrnice, které se týkají jiných hledisek a v nichž se stanoví opatření výrobků označením CE, pak toto označení vyjadřuje, že u daných výrobků je předpoklad shody také s ustanoveními těchto jiných směrnice.
Článek 3
Výbušniny, které spadají do působnosti této směrnice, musí splňovat základní požadavky na bezpečnost uvedené v příloze I, které se na ně vztahují.
Článek 4
1. Členské státy předpokládají, že výbušniny spadající do oblasti působnosti této směrnice, které jsou v souladu s příslušnými vnitrostátními normami přejímajícími harmonizované normy, odkazy na tyto normy byly zveřejněny v Úředním věstníku Evropských společenství, splňují základní požadavky na bezpečnost podle v článku 3.
Členské státy veřejní odkazy na vnitrostátní normy použité pro přejímání harmonizovaných norem.
2. Komise poskytne přesné informace o postupu prací v oblasti harmonizovaných norem ve zprávě o aplikaci směrnice 83/189/EHS, na základě jejího čl. 11 odst. 2, předložené Evropskému parlamentu a Radě.
Článek 5
Pokud má členský stát nebo Komise za to, že harmonizované normy podle článku 4 nesplňují zcela základní požadavky podle článku 3, Komise nebo dotyčný členský stát předloží záležitost s udáním důvodů stálému výboru zřízenému směrnicí 83/189/EHS.
Výbor bezodkladně zaujme stanovisko.
Na základě stanoviska výboru Komise uvědomí členské státy o opatřeních, která mají být přijata z hlediska norem a jejich zveřejnění podle článku 4.
Článek 6
1. Postupy posuzování shody výbušnin jsou:
a) buď ES přezkoušení typu (modul B) podle bodu 1 přílohy II a podle volby výrobce buď:
- shoda s typem (modul C) podle bodu 2 přílohy II,
- nebo zabezpečování jakosti výroby (modul D) podle bodu 3 přílohy II,
- nebo zabezpečování jakosti výrobků (modul E) podle bodu 4 přílohy II,
- nebo ověřování výrobků (modul F) podle bodu 5 přílohy II;
b) nebo ověřování každého jednotlivého výrobku (modul G) podle bodu 6 přílohy II.
2. Členské státy oznámí Komisi a ostatním členským státům, které subjekty jmenovaly pro provádění výše uvedených postupů posuzování shody, s uvedením zvláštních úkolů, k jejichž provádění byly tyto subjekty jmenovány, a identifikačních čísel, která jim byla Komisí již dříve přidělena.
Komise zveřejní v Úředním věstníku Evropských společenství seznam oznámených subjektů, spolu s jejich identifikačními čísly a úkoly, kterými byly pověřeny.
Komise zajistí, aby tento seznam byl aktualizován.
Členské státy použijí minimální kritéria stanovená v příloze III pro posuzování subjektů, které mají být oznámeny.
O subjektech, které splňují kritéria pro posouzení stanovená v příslušných harmonizovaných normách, se předpokládá, že splňující příslušná minimální kritéria.
Členský stát, který subjekt oznámil, toto oznámení odvolá, pokud zjistí, že tento subjekt již nesplňuje kritéria uvedená v druhém pododstavci.
Neprodleně o tom uvědomí ostatní členské státy a Komisi.
Článek 7
1. Označení shody CE musí být připojeno viditelně, čitelně a nesmazatelně, a to přímo na samotných výbušninách, nebo, není-li to možné, na štítku připevněném k výbušninám nebo jako poslední možnost, nelze-li použít prvních dvou způsobů, na obalu.
Štítek musí být vyroben tak, aby nemohl být znovu použit.
Vzor, který je nutno použít pro označení CE, je uveden v příloze IV.
2. Je zakázáno připojovat na výbušniny jakoukoliv značku nebo nápis, které by mohly uvádět třetí strany v omyl, pokud jde o význam a tvar označení CE.
Jakékoliv jiné označení může být k výbušnině připojeno za předpokladu, že tím nebude snížena viditelnost a čitelnost označení CE.
3. Aniž jsou dotčena ustanovení článku 8:
a) pokud členský stát zjistí, že označení CE bylo připojeno neoprávněně, výrobce nebo jeho zástupce, nebo pokud tito nejsou dosažitelní, osoba odpovědná za uvedení výrobku na trh Společenství, uvede výrobek do shody s ustanoveními týkajícími se označování a ukončí porušování předpisů za podmínek určených tímto členským státem;
b) pokud neshoda trvá, členský stát přijme veškerá vhodná opatření, aby omezil nebo zakázal uvádění daného výrobku na trh nebo zajistil jeho stažení z trhu v souladu s postupy uvedenými v článku 8.
Článek 8
1. Pokud členský stát zjistí, že by výbušnina opatřená označením shody CE a používaná v souladu se svým určeným účelem mohla ohrozit bezpečnost, přijme veškerá prozatímní nezbytná opatření pro stažení výbušniny z trhu nebo pro zákaz jejího uvádění na trh nebo jejího volného pohybu.
Členský stát neprodleně uvědomí Komisi o každém takovém opatření s uvedením důvodů svého rozhodnutí a zejména se sdělením, zda je neshoda způsobena:
- neplněním základních požadavků,
- nesprávným použitím norem nebo
- nedostatky v normách.
2. Komise co nejdříve zahájí konzultace se zúčastněnými stranami.
Jestliže Komise po těchto konzultacích zjistí, že opatření jsou oprávněná, neprodleně o tom uvědomí členský stát, který k tomu dal podnět, i ostatní členské státy.
Jestliže Komise po této konzultaci zjistí, že opatření jsou neoprávněná, neprodleně o tom uvědomí členský stát, který rozhodnutí přijal.
Pokud rozhodnutí podle odstavce 1 vyplývá z nedostatků v normách, předloží Komise po konzultacích s dotyčnými zúčastněnými stranami záležitost do dvou měsíců stálému výboru zřízenému směrnicí 83/189/EHS, jestliže členský stát, který opatření přijal, na jejich zachování trvá, a zahájí postup podle článku 5.
3. Jestliže je nevyhovující výbušnina opatřena označením shody CE, přijme příslušný členský stát nezbytná opatření proti každému, kdo označení připojil, a uvědomí Komisi a ostatní členské státy.
KAPITOLA III Ustanovení, kterými se řídí dozor nad předáváním výbušnin ve Společenství
Článek 9
1. Výbušniny, na něž se vztahuje tato směrnice, lze předávat pouze v souladu s následujícími odstavci.
2. Kontroly prováděné na základě právních předpisů Společenství nebo vnitrostátních právních předpisů se v případě předávání výbušnin podle tohoto článku nadále neprovádějí jako kontroly na vnitřních hranicích, ale pouze jako součást obvyklých kontrolních postupů prováděných nediskriminačním způsobem na celém území Společenství.
3. Povolení k předávání výbušnin obdrží příjemce od příslušného orgánu místa určení.
Příslušný orgán ověří, zda je příjemce zákonně zmocněn k nabývání výbušnin a zda vlastní nezbytné licence nebo povolení.
Tranzit výbušnin přes území jednoho nebo více členských států musí být oznámen osobou odpovědnou za předávání příslušným orgánům států, jejichž souhlas je nutný.
4. Pokud má členský stát za to, že existuje problém týkající se ověřování oprávnění k předávání výbušnin podle odstavce 3, předloží tento členský stát dostupné informace Komisi, která věc bezodkladně předloží výboru zřízenému článkem 13.
5. Pokud příslušný orgán místa určení předávání povolí, vydá příjemci doklad o povolení k předávání, který obsahuje všechny informace uvedené v odstavci 7.
Tento doklad musí provázet výbušniny až do stanoveného místa určení.
Doklad musí být kdykoliv na požádání předložen příslušným orgánům.
Kopii tohoto dokladu uchovává příjemce, který ji na požádání předloží příslušnému orgánu místa určení.
6. Pokud má příslušný orgán členského státu za to, že nejsou nezbytné zvláštní požadavky na bezpečnost, jako např. požadavky uvedené v odstavci 7, mohou být výbušniny předávány na jeho území nebo na části jeho území bez předchozího poskytnutí informací ve smyslu odstavce 7.
Příslušný orgán místa určení pak vydá povolení k předávání, které platí po určitou dobu, které však může být odůvodněným rozhodnutím pozastaveno nebo zrušeno.
Doklad uvedený v odstavci 5, který provází výbušniny až do místa určení, se vztahuje pouze k výše uvedenému povolení k předávání.
7. Pokud předávání výbušnin vyžaduje zvláštní dozor, aby byly splněny zvláštní požadavky na bezpečnost na území nebo na části území členského státu, musí příjemce před zahájením předávání poskytnout příslušnému orgánu místa určení tyto informace:
- jména a adresy dotyčných provozovatelů; tyto informace musí být dostatečně podrobné, aby bylo možno tyto provozovatele kontaktovat a ověřit, zda dotyčné osoby mají úřední oprávnění k převzetí zásilky,
- počet a množství předávaných výbušnin,
- úplný popis dané výbušniny a způsobu identifikace, včetně identifikačního čísla Spojených národů,
- budou-li výbušniny uváděny na trh, pak informace o splnění podmínek pro uvádění na trh,
- způsob předání a přepravní trasa,
- předpokládané datum odeslání a příchodu,
- přesná místa vstupu a výstupu z členských států, pokud je to zapotřebí.
Příslušné orgány místa určení přezkoumají podmínky, za kterých se má předávání uskutečnit, zvláště s ohledem na zvláštní požadavky na bezpečnost.
Pokud jsou zvláštní požadavky na bezpečnost splněny, vydají příslušné povolení k předávání.
V případě tranzitu přes území jiných členských států přezkoumají a schválí tyto členské státy obdobným způsobem a za stejných podmínek informace týkající se předávání.
8. Aniž jsou dotčeny obvyklé kontroly, které provádí na svém území členský stát místa odeslání, předloží příjemci a/nebo provozovatelé v oboru výbušnin na požádání příslušných orgánů členského státu místa odeslání a tranzitních členských států veškeré příslušné informace, které mají k dispozici a které se týkají předávání výbušnin.
9. Žádný dodavatel nesmí předat výbušniny, jestliže příjemce neobdržel potřebná povolení k předávání na základě ustanovení odstavců 3, 5, 6 a 7.
Článek 10
1. Střelivo smí být předáno z jednoho členského státu do jiného pouze postupem stanoveným v následujících odstavcích.
Tato ustanovení se rovněž týkají předávání při zásilkovém prodeji střeliva.
2. Pokud je střelivo předáváno do jiného členského státu, sdělí dotyčná osoba před každým odesláním členskému státu, ve kterém se toto střelivo nachází:
- jméno a adresu osoby prodávající nebo předávající střelivo a osoby kupující nebo nabývající střelivo, případně vlastníka,
- adresu, na kterou bude střelivo odesláno nebo přepraveno,
- množství střeliva, které bude odesláno nebo přepraveno,
- údaje umožňující identifikaci střeliva a rovněž údaj, že střelivo prošlo kontrolou podle Úmluvy ze dne 1. července 1969 o vzájemném uznávání ověřovacích značek ručních palných zbraní,
- způsoby předání,
- datum odeslání a předpokládané datum příchodu.
Informace uvedené v posledních dvou odrážkách nemusí být uvedeny v případě předávání mezi obchodníky.
Členský stát přezkoumá podmínky, za kterých se má předávání uskutečnit, a to zvláště s ohledem na bezpečnost.
Když členský stát povolí toto předávání, vydá licenci obsahující veškeré údaje podle prvního pododstavce.
Tato licence provází střelivo až do místa určení a musí být předložena, kdykoliv o to příslušné členské státy požádají.
3. Každý členský stát může udělit obchodníkům povolení k předávání střeliva ze svého území obchodníkovi usazenému v jiném členském státě bez předběžného povolení uvedeného v odstavci 2.
Za tímto účelem vydá povolení platné po dobu tří let, které může být kdykoliv pozastaveno nebo zrušeno odůvodněným rozhodnutím.
Doklad odvolávající se na toto povolení musí provázet střelivo až do místa určení. Musí být předložen, kdykoliv o to požádají příslušné orgány členských států.
Před uskutečněním předávání sdělí obchodník orgánům členského státu, z něhož se přeprava má uskutečnit, všechny údaje uvedené v odst. 2 prvním pododstavci.
4. Každý členský stát poskytne ostatním členským státům seznam střeliva, jehož předávání na území tohoto státu může být povoleno bez předběžného souhlasu.
Tyto seznamy střeliva se sdělí obchodníkům, kteří v rámci postupu podle odstavce 3 získali povolení k předávání střeliva bez předběžného povolení.
5. Každý členský stát sdělí členským státům místa určení všechny užitečné informace týkající se konečných předávání střeliva, které má k dispozici.
Všechny informace, které členské státy získají v rámci postupů stanovených v tomto článku, budou sděleny nejpozději v době předávání členskému státu místa určení, případně tranzitním členským státům.
Článek 11
V případě vážného ohrožení nebo útoku na veřejnou bezpečnost nezákonným držením nebo používáním výbušnin nebo střeliva, na které se vztahuje tato směrnice, může členský stát přijmout veškerá nezbytná opatření pro předávání výbušnin nebo střeliva odchylně od ustanovení čl. 9 odst. 3, 5, 6 a 7 a článku 10 za účelem zabránění tomuto nezákonnému držení nebo používání.
Tato opatření musí respektovat zásadu proporcionality.
Nesmí být prostředky svévolné diskriminace ani skrytým omezením obchodu mezi členskými státy.
Každý členský stát, který přijme tato opatření, je neprodleně oznámí Komisi. Komise o tom uvědomí ostatní členské státy.
KAPITOLA IV Jiná ustanovení
Článek 12
1. Členské státy vytvoří informační sítě pro výměnu informací za účelem realizace ustanovení článků 9 a 10.
Oznámí ostatním členským státům a Komisi vnitrostátní orgány odpovědné za předávání a přijímání informací a za uplatnění postupů uvedených v článcích 9 a 10.
2. Při provádění této směrnice se přiměřeně uplatňují ustanovení nařízení (EHS) č. 1468/81, mutatis mutandis, zejména ustanovení o důvěrnosti informací.
Článek 13
1. Komisi je nápomocen výbor složený ze zástupců členských států, kterému předsedá zástupce Komise.
Výbor zkoumá veškeré záležitosti týkající se provádění této směrnice, které přednese jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu, nebo na žádost zástupce členského státu.
2. Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k tomuto návrhu ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci. Stanovisko se přijímá většinou stanovenou v čl.
148 odst. 2 Smlouvy pro přijímání rozhodnutí, která má Rada přijímat na návrh Komise.
Hlasům zástupců členských států ve výboru je přidělena váha stanovená v uvedeném článku.
Předseda nehlasuje.
Komise přijme opatření, která jsou okamžitě použitelná.
Pokud však tato opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru, sdělí je Komise neprodleně Radě.
V tomto případě Komise odloží o tři měsíce ode dne tohoto sdělení použitelnost opatření, o kterých rozhodla.
Rada může kvalifikovanou většinou ve lhůtě stanovené v předchozím odstavci přijmout jiné rozhodnutí.
3. Postup uvedený v odstavci 2 bude uplatňován zejména s ohledem na budoucí změny v doporučeních OSN.
Článek 14
Členské státy uchovávají k dispozici ostatním členským států a Komisi aktualizované informace o podnicích v oboru výbušnin, které mají licence a povolení podle čl. 1 odst. 4.
Členské státy ověří, zda tyto podniky mají takový systém sledování výbušnin, aby byla kdykoliv možná identifikace těch, v jejichž držení výbušniny jsou.
Podmínky pro uplatňování tohoto pododstavce budou přijaty v souladu s postupem výboru podle článku 13.
Podniky v oboru výbušnin uchovávají takové záznamy o svých obchodních transakcích, které jsou nezbytné ke splnění povinností stanovených v tomto článku.
Dokumenty uvedené v tomto článku se musí uchovávat po dobu nejméně 3 let od skončení kalendářního roku, v němž došlo k dané obchodní transakci, i když podnik ukončil činnost.
Tyto dokumenty musí být na požádání příslušných orgánů okamžitě k dispozici pro kontrolu.
Článek 15
Členské státy zajistí, aby výbušniny byly náležitě označeny.
Článek 16
Jestliže členský stát vydá licenci nebo oprávnění k výkonu činnosti v oboru výroby výbušnin, bude zejména kontrolovat, zda odpovědné osoby jsou schopny plnit technické závazky, které převzaly.
KAPITOLA V Závěrečná ustanovení
Článek 17
Každý členský stát stanoví sankce, které budou ukládány při porušení předpisů přijatých k provedení této směrnice.
Sankce musí být dostatečné, aby podpořily dodržování těchto předpisů.
Článek 18
Každý členský stát přijme v rámci vnitrostátních právních předpisů nezbytná opatření, aby umožnil příslušným orgánům zabavit jakýkoliv výrobek spadající do působnosti této směrnice, jestliže existuje dostatek důkazů, že tento výrobek byl nezákonně získán, použit nebo obchodován.
Článek 19
1. Členské státy uvedou do 30. září 1993 v účinnost předpisy nezbytné pro dosažení souladu s články 9, 10, 11, 12, 13 a 14.
2. Členské státy přijmou a zveřejní do 30. června 1994 právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s ostatními ustanoveními, která nejsou uvedena v odstavci 1.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Použijí tyto předpisy ode dne 1. ledna 1995.
3. Opatření uvedená v odstavcích 1 a 2 přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
4. Členské státy povolí v období do 31. prosince 2002 uvádět na svůj trh výbušniny vyhovující vnitrostátním právním předpisům platným na jejich území před 31. prosincem 1994.
5. Členské státy sdělí Komisi znění ustanovení vnitrostátních právních a správních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 20
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Komise 93/17/EHS ze dne 30. března 1993 o vymezení tříd Společenství pro základní sadbu brambor a o podmínkách a označování těchto tříd
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 66/403/EHS ze dne 14. června 1966 o uvádění sadby brambor na trh [1], naposledy pozměněnou směrnicí Komise 93/3/EHS [2], a zejména na čl. 3 odst. 3 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že mají-li se v prostoru bez vnitřních hranic, v němž je zajištěn volný pohyb zboží v souladu s ustanoveními Smlouvy, uplatňovat ustanovení směrnice 66/403/EHS, pokud jde o obchod se sadbou brambor, která splňuje podmínky přísnější než uvedené v přílohách I a II uvedené směrnice, na celém území nebo části území jednoho nebo více členských států, je vhodné vymezit třídy Společenství pro základní sadbu brambor, jakož i podmínky a označování použitelné pro tyto třídy;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro osivo a sadbu v zemědělství, zahradnictví a lesnictví,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Tímto se stanoví třídy Společenství pro základní sadbu brambor. Do těchto tříd lze zařadit sadbu brambor, již lze na základě úředního osvědčení považovat za "základní sadbu brambor" ve smyslu čl. 2 odst. 1 písm. a) směrnice 66/403/EHS a u které bylo navíc při úředním hodnocení shledáno, že odpovídá podmínkám uvedeným v odstavci 2 tohoto článku.
2. Podmínky uvedené v odstavci 1 jsou následující:
a) rostlinolékařské podmínky podle:
- směrnice Rady 69/464/EHS [3],
- směrnice Rady 69/465/EHS [4],
- směrnice Rady 77/93/EHS [5],
- směrnice Rady 80/665/EHS [6];
b) sadba brambor musí pocházet z materiálu, který splňuje podmínky vypočtené v příloze I této směrnice a musí vyhovovat doplňkovým nebo přísnějším podmínkám stanoveným v příloze II této směrnice.
Článek 2
1. Třídy Společenství pro základní sadbu brambor se označují takto:
a) "EHS třída 1", jsou-li splněny podmínky uvedené v příloze I s výjimkou bodu 3.3 písm. b) a v příloze II bodu 1, nebo
b) "EHS třída 2", jsou-li splněny podmínky uvedené v příloze I s výjimkou bodu 3.3 písm. a) a v příloze II bodu 2, nebo
c) "EHS třída 3", jsou-li splněny podmínky uvedené v příloze I s výjimkou bodu 3.3 písm. a) a v příloze II bodu 3.
Označení je uvedeno na úřední návěsce podle přílohy III směrnice 66/403/EHS v poli "třída".
2. Členské státy sdělí Komisi, v jakém rozsahu použijí označení příslušných tříd Společenství při certifikaci vlastní výroby.
Článek 3
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do dne stanoveného pro provedení směrnice Rady 91/683/EHS [7].
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 4
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 27. dubna 1993, kterou se po osmnácté přizpůsobuje technickému pokroku směrnice Rady 67/548/EHS o sbližování právních a správních předpisů týkajících se klasifikace, balení a označování nebezpečných látek
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ, s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 67/548/EHS ze dne 27. června 1967 o sbližování právních a správních předpisů týkajících se klasifikace, balení a označování nebezpečných látek [1], naposledy pozměněnou směrnicí Komise 92/69/EHS [2], a zejména na články 28 a 29 uvedené směrnice;
vzhledem k tomu, že směrnice Rady 92/32/EHS [3] mění směrnici 67/548/EHS, pokud jde o opatření týkající se klasifikace a označování nebezpečných látek;
vzhledem k tomu, že příloha II směrnice 67/548/EHS obsahuje symboly a označení nebezpečnosti; že je třeba zavést nový symbol pro "nebezpečné pro životní prostředí";
vzhledem k tomu, že příloha III směrnice 67/548/EHS obsahuje seznam vět označujících povahu zvláštních rizik přiřazených nebezpečným látkám; že je nezbytné zavést nové věty označující nebezpečí pro zdraví látek toxických pro reprodukci; že je rovněž nezbytné zavést nové kombinované věty označující nebezpečí pro životní prostředí;
vzhledem k tomu, že příloha IV směrnice 67/548/EHS obsahuje seznam vět obsahujících bezpečnostní pokyny týkající se nebezpečných látek; že je nutné změnit určité věty obsahující bezpečnostní pokyny týkající se nebezpečí pro životní prostředí; že je nezbytné zavést určité kombinované věty týkající se použití nebezpečných látek a přípravků;
vzhledem k tomu, že příloha VI směrnice 67/548/EHS obsahuje návod na klasifikaci a balení nebezpečných látek a přípravků; že je nezbytné změnit tento návod, aby zahrnul změny vyplývající ze směrnice 92/32/EHS;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro přizpůsobení technickému pokroku směrnic o odstranění technických překážek obchodu na úseku nebezpečných látek a přípravků, PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 67/548/EHS se mění takto:
1. Příloha II se nahrazuje přílohou I této směrnice.
2. Příloha III se nahrazuje přílohou II této směrnice.
3. Příloha IV se nahrazuje přílohou III této směrnice.
4. V příloze V metodě B.2: Akutní toxicita (vdechování) se část 1.6.2.4 (Limitní zkouška) nahrazuje tímto: "1.6.2.4 Limitní zkouška
Pokud se u 5 samců a 5 samic pokusných zvířat exponovaných po čtyři hodiny 20 mg/l plynu nebo 5 mg/l aerosolu nebo částic (nebo maximálně dosažitelným koncentracím tam, kde toto není možné v důsledku fyzikálních nebo chemických vlastností, popř. výbušných, vlastností zkoušené látky) neprokáže mortalita spojená s látkou během 14 dnů následujících po zkoušce, další zkoušení se nepovažuje za nezbytné.'" 5.
Článek 2
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 1. července 1994 s výjimkou těch, které se vztahují na lahve na přepravu plynů obsahující butan, propan nebo zkapalnělý zemní plyn.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s kapitolou 8.1 přílohy IV této směrnice, pokud se týká lahví na přepravu plynů obsahujících butan, propan nebo zkapalnělý zemní plyn, do 31. října 1997.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
3. Předpisy uvedené v odstavcích 1 a 2 přijaté členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 10. května 1993 o investičních službách v oblasti cenných papírů
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na čl. 57 odst. 2,
s ohledem na návrh Komise [1],
ve spolupráci s Evropským parlamentem [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že z hlediska práva usazování a volného pohybu finančních služeb v oblasti investičních podniků je tato směrnice základním nástrojem k dosažení vnitřního trhu, vytyčenému Jednotným evropským aktem a naplánovanému v Bílé knize Komise;
vzhledem k tomu, že pro zajištění ochrany investorů a stability finančního systému musí subjekty, které poskytují investiční služby zahrnuté do této směrnice, podléhat povolení vydanému domovským členským státem;
vzhledem k tomu, že zvolená metoda uskutečňuje pouze základní harmonizaci, jež je k zajištění vzájemného uznávání povolení a systémů pro obezřetnostní dohled postačující a nezbytná a jež umožňuje vydání jediného povolení platného v celém Společenství a použití zásad kontroly platných v domovském členském státě; že na základě vzájemného uznávání mohou investiční podniky povolené v jejich domovském členském státě vykonávat v celém Společenství všechny nebo některé služby, na něž se vztahuje tato směrnice a pro které obdržely povolení, a to zřízením pobočky nebo podle zásady volného pohybu služeb;
vzhledem k tomu, že zásady vzájemného uznávání a dohledu domovského členského státu vyžadují, aby příslušné orgány členských států nevydaly nebo odebraly povolení, pokud okolnosti, jako je obsah programu činnosti, zeměpisná lokalizace nebo činnost skutečně provozovaná, jasně naznačují, že se investiční podnik rozhodl pro právní systém jednoho členského státu jen proto, aby se vyhnul přísnějším normám platným v jiném členském státě, na jehož území hodlá provozovat nebo kde provozuje větší část své činnosti; že pro účely této směrnice musí mít investiční podnik, který je právnickou osobou, povolení vydané v členském státě, v němž má své sídlo; že investiční podnik, který není právnickou osobou, musí mít povolení vydané v členském státě, v němž se nachází jeho ústředí; že členské státy musí vyžadovat, aby se ústředí investičního podniku vždy nacházelo v jeho domovském členském státě a aby tam také skutečně vykonávalo činnost;
vzhledem k tomu, že kvůli ochraně investorů je nutné zaručit vnitřní dohled v každém podniku, a to buď dvoučlenným řídícím týmem, anebo tam, kde to tato směrnice nevyžaduje, pomocí jiných mechanismů, které zajistí stejný výsledek;
vzhledem k tomu, že k zaručení korektní hospodářské soutěže musí být zajištěno, aby investiční podniky, jež nejsou úvěrovými institucemi, měly stejnou svobodu při zakládání poboček a poskytování služeb přes hranice tak, jak stanoví druhá směrnice Rady (89/646/EHS) ze dne 15. prosince 1989 o koordinaci právních předpisů týkajících se přístupu k činnosti úvěrových institucí a jejího výkonu [4];
vzhledem k tomu, že investiční podnik se nebude moci této směrnice dovolávat v případech, kdy bude chtít provozovat devizové promptní nebo devizové termínové transakce jinak než jako služby spojené s poskytováním investičních služeb; že v důsledku toho by využití pobočky pouze za účelem devizových transakcí představovalo zneužití mechanismu této směrnice;
vzhledem k tomu, že investiční podnik, který je držitelem povolení vydaného v jeho domovském členském státě, smí provozovat činnost v celém Společenství, a to jakýmikoli prostředky, jež uzná za vhodné; že za tímto účelem si smí, pokud uzná za vhodné, držet smluvní zástupce, kteří budou dostávat a předávat příkazy na jeho účet a na jeho plnou a bezpodmínečnou odpovědnost; že za těchto okolností musí být činnost takového zástupce považována za činnost tohoto podniku; že tato směrnice nebrání domovskému členskému státu v tom, aby podřídil status těchto zástupců zvláštním požadavkům; že pokud má investiční podnik provozovat činnost přesahující hranice státu, musí hostitelský členský stát s těmito zástupci jednat tak, jako by byli samotným podnikem; že se tato směrnice nevztahuje na přímý prodej převoditelných cenných papírů, který by se měl řídit vnitrostátními právními předpisy;
vzhledem k tomu, že se "převoditelnými cennými papíry" rozumí druh cenných papírů, se kterými se běžně obchoduje na kapitálovém trhu, jako jsou např. státní dluhopisy, akcie společností, obchodovatelné cenné papíry, s nimiž je spojeno právo na jejich výměnu za akcie společností nebo právo na upisování akcií, depozitní certifikáty, dluhopisy emitované postupně v několika emisích, opční listy na index a cenné papíry, s nimiž je spojeno právo získat takové dluhopisy upisováním;
vzhledem k tomu, že se "nástroji peněžního trhu" rozumí druh nástrojů, s nimiž se běžně obchoduje na peněžním trhu, jako např. státní pokladniční poukázky, depozitní certifikáty a komerční cenné papíry;
vzhledem k tomu, že velmi široce pojaté definice převoditelných cenných papírů a nástrojů peněžního trhu v této směrnici platí pouze pro tuto směrnici, a proto jimi nejsou nijak dotčeny různé definice finančních nástrojů používané v jednotlivých vnitrostátních právních předpisech k jiným účelům, např. daňovým; že definice převoditelných cenných papírů se vztahuje pouze na obchodovatelné cenné papíry; že se proto tato definice nevztahuje na akcie a jiné cenné papíry rovnocenné akciím, které byly vydány subjekty jako jsou stavební a průmyslové společnosti a vzájemné pojišťovny, jejichž vlastnictví lze v praxi převést pouze tím, že by je vydávající subjekt odkoupil zpět;
vzhledem k tomu, že se výrazem "nástroj rovnocenný finanční termínové smlouvě" rozumí kontrakt, který je vypořádán platbou v hotovosti vypočítanou s odvoláním na kolísání úroků nebo devizového kurzu, kolísání hodnoty kteréhokoli nástroje uvedeného v oddíle B přílohy nebo indexu kteréhokoli takového nástroje;
vzhledem k tomu, že pro účely této směrnice patří mezi přijímání a předávání příkazů také spojení dvou či více investorů i provádění transakcí mezi těmito investory;
vzhledem k tomu, že žádnými ustanoveními této směrnice nejsou dotčeny předpisy Společenství, nebo případně vnitrostátní právní předpisy upravující veřejnou nabídku nástrojů, jichž se týká tato směrnice; že se totéž vztahuje na marketing a distribuci takových nástrojů;
vzhledem k tomu, že si členské státy ponechávají plnou odpovědnost za provádění vlastních opatření měnové politiky, aniž jsou dotčena opatření nezbytná k posílení Evropského měnového systému;
vzhledem k tomu, že je nutné vyjmout z oblasti působnosti této směrnice činnost pojišťovacích podniků, na kterou patřičně dohlížejí příslušné dozorové orgány a která je na úrovni Společenství koordinována, stejně jako činnost podniků v oblasti zajištění a retrocese;
vzhledem k tomu, že tato směrnice se nevztahuje na podniky, které neposkytují služby třetí straně a jejichž činnost spočívá výhradně v poskytování investičních služeb vlastní mateřské společnosti, dceřiné společnosti nebo jiné dceřiné společnosti jejich mateřské společnosti;
vzhledem k tomu, že tato směrnice má zahrnovat podniky, jejichž běžnou činností je poskytovat investiční služby třetí straně na profesionální bázi; že by proto z oblasti působnosti této směrnice měly být vyňaty všechny osoby, které vykonávají jinou profesionální činnost (např. advokáti a notáři) a které v rámci této své jiné činnosti příležitostně poskytují investiční služby, pokud je tato činnost upravena předpisy a dotyčné předpisy příležitostné poskytování investičních služeb nevylučují; že je z téhož důvodu nezbytné vyjmout z oblasti působnosti této směrnice také osoby, které poskytují investiční služby pouze výrobcům a uživatelům komodit v rozsahu nezbytném k provádění transakcí s tímto zbožím, pokud tyto transakce představují jejich hlavní činnost;
vzhledem k tomu, že tato směrnice se nevztahuje na podniky, jejichž investiční služby spočívají výhradně ve správě systému zaměstnanecké spoluúčasti a které tudíž neposkytují investiční služby třetí straně;
vzhledem k tomu, že je nezbytné vyjmout z oblasti působnosti této směrnice i centrální banky a další orgány vykonávající podobné funkce, jakož i veřejné orgány pověřené řízením státního dluhu nebo do této oblasti zasahující, jejichž koncepce zahrnuje i investice v této oblasti; že se toto vyjmutí netýká zejména subjektů, jež jsou částečně nebo zcela ve vlastnictví státu a jejichž úloha je komerční nebo spojená s nabýváním majetkových podílů;
vzhledem k tomu, že je nezbytné vyjmout z oblasti působnosti této směrnice všechny podniky či osoby, jejichž činnost spočívá pouze v přijímání a předávání příkazů určitým smluvním stranám a které nemají v držení peněžní prostředky ani cenné papíry náležící jejich klientům; že proto nepožívají práva podnikání a volného pohybu služeb za podmínek stanovených touto směrnicí, a v případě, že si přejí působit v jiném členském státě, podléhají příslušným předpisům přijatým tímto státem;
vzhledem k tomu, že je nezbytné vyjmout z oblasti působnosti této směrnice subjekty kolektivního investování, ať jsou či nejsou koordinovány na úrovni Společenství, a depozitáře či správce těchto subjektů, pokud jejich činnost podléhá specifickým předpisům přímo této činnosti přizpůsobeným;
vzhledem k tomu, že v případech, kdy sdružení vytvořená penzijními fondy členských států dovolují, aby se správa jejich majetku omezovala pouze na tuto správu, kdy tato sdružení neposkytují investiční služby třetí straně a kdy penzijní fondy samy o sobě podléhají kontrole orgánů pověřených dohledem nad pojišťovací činností, není nezbytné podřizovat tato sdružení podmínkám, jimiž se řídí zahájení a provozování činnosti a které jsou předmětem této směrnice;
vzhledem k tomu, že tato směrnice se nevztahuje na subjekty "agenti di cambio", jak je definuje italský zákon, jelikož tyto subjekty spadají do kategorie, jejíž povolení nemá být obnovováno, jejich činnost se omezuje na italské státní území, takže nepředstavují žádné riziko narušení hospodářské soutěže;
vzhledem k tomu, že právy svěřenými investičním podnikům touto směrnicí nejsou nikterak dotčena práva členských států, centrálních bank a dalších orgánů veřejné moci vykonávajících podobné funkce na výběr partnerů na základě objektivních a nediskriminačních kritérií;
vzhledem k tomu, že odpovědnost za dohled nad finanční solidností investičního podniku bude spočívat na příslušných orgánech jeho domovského členského státu podle směrnice Rady 93/6/EHS ze dne 15. března 1993 o kapitálové přiměřenosti investičních podniků a úvěrových institucí [5], která koordinuje předpisy týkající se tržního rizika;
vzhledem k tomu, že domovský členský stát zpravidla může zavést přísnější pravidla než ta, která jsou stanovena touto směrnicí, a to zvláště pokud jde o podmínky pro vydávání povolení, požadavky obezřetného jednání a o předpisy, které se vztahují na podávání zpráv a průhlednost činnosti;
vzhledem k tomu, že provozování činnosti, která není v oblasti působnosti této směrnice, se řídí obecnými ustanoveními Smlouvy o právu usazování a volném pohybu služeb;
vzhledem k tomu, že za účelem ochrany investorů by mělo být především chráněno vlastnictví investora i jiná obdobná práva týkající se cenných papírů, jakož i jeho práva týkající se peněžních prostředků svěřených podniku, a to tak, že se drží od prostředků podniků odděleně; že tato zásada však podniku nebrání v tom, aby provozoval činnost vlastním jménem, ale v zájmu investora, pokud to vyžaduje povaha transakce a pokud s tím investor souhlasí, např. v případě půjčování akcií;
vzhledem k tomu, že postupy při povolování poboček investičních podniků, které jsou oprávněny působit ve třetích zemích, zůstanou pro tyto podniky i nadále v platnosti; že tyto pobočky nebudou požívat volného pohybu služeb podle druhého odstavce článku 59 Smlouvy nebo práva usazování v jiných členských státech než v těch, ve kterých byly založeny; že však žádosti o povolení dceřiných společností nebo o nabývání majetkových podílů u podniků, které se řídí právními předpisy třetích zemí, podléhají postupu, jenž má zajistit, aby se v dotyčných třetích zemích zacházelo s investičními podniky Společenství na základě vzájemnosti;
vzhledem k tomu, že povolení vydávaná investičním podnikům příslušnými vnitrostátními orgány podle této směrnice mají platnost v celém Společenství, a nikoli pouze platnost celostátní, a stávající klauzule o vzájemnosti tímto pozbývají účinku; že je proto potřeba pružného postupu, jenž by umožňoval posouzení vzájemnosti na bázi Společenství; že cílem tohoto postupu není uzavřít finanční trhy Společenství, neboť Společenství hodlá své finanční trhy ponechat pro ostatní země světa otevřené, ale spíše zdokonalit liberalizaci globálních finančních trhů ve třetích zemích; že tato směrnice proto stanoví postupy jednání se třetími zeměmi a jako poslední prostředek poskytuje také možnost učinit opatření, která by pozastavovala podávání nových žádostí o povolení a nová povolení omezovala;
vzhledem k tomu, že jedním z cílů této směrnice je ochrana investorů; že je proto vhodné brát v úvahu různé požadavky na ochranu nejrůznějších kategorií investorů i úroveň jejich odborné zkušenosti;
vzhledem k tomu, že členské státy musí zajistit, aby žádné překážky nebránily tomu, že činnosti, jimž se dostává vzájemného uznání, jsou provozovány stejným způsobem jako v domovském členském státě, pokud nejsou v rozporu s právními a správními předpisy na ochranu obecných zájmů v hostitelském členském státě;
vzhledem k tomu, že členský stát nesmí omezovat právo investorů, kteří se v tomto členském státě obvykle zdržují nebo v něm jsou usazeni, aby využívali jakýchkoli investičních služeb poskytovaných investičním podnikem, který se nachází či působí mimo území dotyčného členského státu a na který se vztahuje tato směrnice;
vzhledem k tomu, že v určitých členských státech mohou zúčtování a vypořádání vzájemných pohledávek a závazků provádět orgány působící mimo trhy, na nichž se transakce uskutečňují; že se proto každý odkaz v této směrnici na přístup k regulovaným trhům a členství v nich má chápat tak, že zahrnují rovněž přístup a členství v orgánech, které provádějí zúčtování a vypořádání vzájemných pohledávek a závazků také pro regulované trhy;
vzhledem k tomu, že každý členský stát musí na svém území zajistit nediskriminační způsob zacházení se všemi investičními podniky povolenými ve kterémkoli členském státě, jakož i se všemi finančními nástroji přijatými na kterémkoli regulovaném trhu členského státu; že všechny investiční podniky musí mít stejnou příležitost vstoupit nebo mít přístup na regulovaný trh; že bez ohledu na způsob, jakým jsou transakce v současné době v členských státech organizovány, musí být proto podle podmínek stanovených touto směrnicí zrušena technická a právní omezení týkající se přístupu na regulované trhy v rámci této směrnice;
vzhledem k tomu, že některé členské státy povolují úvěrovým institucím, aby se staly členy jejich regulovaných trhů pouze nepřímo, a to zřizováním specializovaných dceřiných společností; že příležitost, kterou tato směrnice dává úvěrovým institucím k tomu, aby se mohly stát členem regulovaných trhů přímo a aniž by musely zřizovat specializované dceřiné společnosti, představuje pro tyto členské státy významnou reformu a veškeré její důsledky by se měly znovu posoudit v kontextu rozvoje finančních trhů; že se zřetelem k těmto faktorům bude muset zpráva, kterou Komise předloží na toto téma Radě nejpozději do 31. prosince 1998, zohledňovat všechny faktory nezbytné k tomu, aby Rada mohla znovu posoudit důsledky pro tyto členské státy, a především nebezpečí střetu zájmů a úroveň ochrany poskytované investorům;
vzhledem k tomu, že je maximálně důležité, aby harmonizace systémů pro odškodnění byla použitelná ke stejnému dni jako tato směrnice; že navíc do doby, kdy směrnice o harmonizaci systémů pro odškodnění vstoupí v platnost, budou moci hostitelské členské státy zavést používání svých systémů pro odškodnění na investiční podniky, včetně úvěrových institucí povolených jinými členskými státy, pokud domovské členské státy systémy pro odškodnění nemají nebo pokud jejich systémy neposkytují ochranu na rovnocenné úrovni;
vzhledem k tomu, že struktura regulovaných trhů se musí i nadále řídit vnitrostátními právními předpisy, aniž se tím však kladou překážky liberalizaci přístupu na regulované trhy hostitelských států pro investiční podniky s povolením poskytovat zmíněné služby v jejich domovském členském státě; že v souladu s touto zásadou řídí právní předpisy Spolkové republiky Německo a právní předpisy Nizozemska činnost subjektů zvaných Kursmakler (v Německu) a hoekmannen (v Nizozemsku) tak, aby bylo zajištěno, že nebudou vykonávat svou činnost souběžně s jinými činnostmi; že je třeba stanovit, že Kursmakler a hoekmannen nesmí poskytovat služby v jiných členských státech; a že nikdo – bez ohledu na to, z jakého členského státu pochází – nesmí působit jako Kursmakler nebo hoekmannen, aniž by podléhal stejným předpisům o neslučitelnosti, jaké vyplývají ze statutu Kursmaklera nebo hoekmannena;
vzhledem k tomu, že je třeba stanovit, že touto směrnicí nemohou být dotčena opatření, která vyplývají ze směrnice Rady 79/279/EHS ze dne 5. března 1979 o koordinaci podmínek pro přijetí cenných papírů ke kotování na burze cenných papírů [6];
vzhledem k tomu, že předpokladem stability a řádného fungování finančního systému a ochrany investorů je, že hostitelský členský stát je oprávněný a příslušný, aby znemožnil a sankcionoval jakoukoli činnost investičních podniků na svém území, která by byla v rozporu s pravidly chování a dalšími právními či správními předpisy, jež tento stát přijal v obecném zájmu, a rovněž má právo v naléhavém případě zakročit; že je navíc nezbytné, aby příslušné orgány hostitelského členského státu mohly při výkonu svých pravomocí spoléhat na úzkou spolupráci s příslušnými orgány domovského členského státu, a to zvláště pokud jde o činnost provozovanou v rámci volného pohybu služeb; že příslušné orgány domovského členského státu mají právo být informovány příslušnými orgány hostitelského členského státu o všech opatřeních, kterými hostitelský členský stát ukládá sankce či omezuje činnost investičního podniku, jehož činnost byla povolena orgány domovského státu, a to proto, aby mohly zmíněné orgány účinně vykonávat obezřetnostní dohled; že z tohoto důvodu musí být zajištěna spolupráce mezi příslušnými orgány domovského a hostitelského členského státu;
vzhledem k tomu, že s ohledem na dvojí cíl ochrany investorů a zároveň zajištění řádného fungování trhu převoditelných cenných papírů je nezbytné zajistit, aby transakce byly plně průhledné a aby pravidla pro regulované trhy stanovená za tímto účelem v této směrnici platila jak pro investiční podniky, tak pro úvěrové instituce, pokud jsou na trhu činné;
vzhledem k tomu, že zkoumání problémů vzniklých v oblastech, jichž se týká směrnice Rady o investičních službách a cenných papírech, a to pokud jde jak o uplatňování stávajících opatření, tak o možnost těsnější koordinace v budoucnosti, vyžaduje spolupráci mezi vnitrostátními orgány a Komisí v rámci nějakého výboru; že ustavení takového výboru nevylučuje jiné formy spolupráce mezi dozorčími orgány v této oblasti;
vzhledem k tomu, že čas od času budou žádoucí technické změny jednotlivých pravidel stanovených touto směrnicí, jež přihlédnou k novému vývoji v oblasti investičních služeb; že Komise bude tyto změny vypracovávat tak, jak bude nutné, a to poté, co pověří příslušnou záležitostí výbor, jenž má být pro oblast trhu s cennými papíry zřízen,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
HLAVA I Definice a oblast působnosti
Článek 1
Pro účely této směrnice se:
1. "investičními službami" rozumějí jakékoli služby, jež jsou poskytovány třetí straně, jsou uvedeny v oddíle A přílohy a vztahují se na kterékoli nástroje uvedené v oddíle B přílohy;
2. "investičním podnikem" rozumí jakákoli právnická osoba, jejíž běžnou náplní činnosti či podnikání je poskytování investičních služeb třetí straně na profesionální bázi.
Pro účely této směrnice mohou členské státy mezi investiční podniky zahrnout i subjekty, které nejsou právnickými osobami, pokud:
- jejich právní statut zajišťuje zájmům třetí strany takovou úroveň ochrany, která je rovnocenná ochraně poskytované právnickou osobou, a
- podléhají obezřetnostnímu dohledu, jaký náleží jejich právní formě.
Pokud však tyto fyzické osoby poskytují služby, mezi které patří i držení peněžních prostředků nebo převoditelných cenných papírů třetích osob, mohou být považovány pro účely této směrnice za investiční podniky, pouze pokud vyhovují, aniž jsou dotčeny ostatní požadavky předepsané touto směrnicí a směrnicí 93/6/EHS, následujícím podmínkám:
- vlastnická práva třetích stran v oblasti nástrojů a prostředků jim patřících musí být chráněna, a to především v případě nesolventnosti podniku nebo jeho vlastníků, konfiskace, vyrovnání nebo jakýchkoli jiných nároků uplatňovaných ze strany věřitelů podniku nebo jeho vlastníků,
- investiční podnik musí podléhat předpisům sestaveným za účelem kontroly solventnosti podniku a jejích vlastníků,
- je prováděn audit roční účetní závěrky investičního podniku jednou nebo více osobami, které jsou k auditu účetnictví podle vnitrostátních právních předpisů zmocněny,
- pokud má podnik pouze jediného vlastníka, musí tento vlastník přijmout opatření na ochranu investorů pro případ, že by podnik ukončil činnost následkem úmrtí vlastníka nebo jeho neschopnosti nebo v jakémkoli podobném případě.
Nejpozději do 31. prosince 1997 předloží Komise zprávu o provádění druhého a třetího pododstavce tohoto bodu, a pokud bude třeba, navrhne jejich změnu nebo zrušení.
V případě, že nějaká osoba poskytuje některé ze služeb uvedených v oddíle A bodě 1 písm. a) přílohy, a v případě, že tato činnost je provozována výhradně na účet a na plnou a bezpodmínečnou odpovědnost investičního podniku, je tato činnost považována nikoli za činnost dotyčné osoby, ale za činnost dotyčného investičního podniku;
3. "úvěrovou institucí" rozumí úvěrová instituce ve smyslu čl. 1 první odrážky směrnice 77/780/EHS [7] s výjimkou institucí uvedených v čl.
4. "převoditelnými cennými papíry" rozumějí:
- akcie společností a další cenné papíry rovnocenné akciím společností,
- dluhopisy a jiné formy dluhových cenných papírů,
které jsou obchodovatelné na kapitálovém trhu, a
- všechny ostatní běžně obchodované cenné papíry, s nimiž je spojeno právo získat takové cenné papíry upisováním nebo výměnou, nebo ze kterých vyplývá právo na vypořádání v penězích, s výjimkou platebních nástrojů;
5. "nástroji peněžního trhu" rozumějí ty typy nástrojů, s nimiž se obvykle obchoduje na peněžním trhu;
6. "domovským členským státem" rozumí:
a) členský stát, kde se nachází ústředí investičního podniku, pokud je investiční podnik fyzickou osobou;
b) členský stát, v němž má investiční podnik sídlo, pokud je investiční podnik právnickou osobou nebo pokud podle vnitrostátních právních předpisů dotyčného státu nemá sídlo, je to členský stát, v němž se nachází jeho ústředí;
c) v případě trhu členský stát, v němž se nachází sídlo orgánu odpovědného za obchodování, nebo pokud podle vnitrostátních právních předpisů nemá sídlo, je to členský stát, kde se nachází ústředí;
7. "hostitelským členským státem" rozumí členský stát, v němž má investiční podnik pobočku nebo kde poskytuje služby;
8. "pobočkou" rozumí místo provozování obchodní činnosti, které je součástí investičního podniku, nemá právní subjektivitu a poskytuje investiční služby, k nimž dostal investiční podnik povolení; všechna místa provozování obchodní činnosti zřízená v tomtéž členském státě investičním podnikem s ústředím v jiném členském státě jsou považována za jedinou pobočku;
9. "příslušnými orgány" rozumějí orgány, které každý členský stát ustanoví podle článku 22;
10. "významným majetkovým podílem" rozumí přímé nebo nepřímé držení nejméně 10 % kapitálu nebo hlasovacích práv, nebo možnost významně působit na vedení investičního podniku, v němž je tento majetkový podíl držen.
Pro používání této definice v rámci článků 4 a 9 a dalších úrovní majetkových podílů uvedených v článku 9 se zohledňují hlasovací práva uvedená v článku 7 směrnice 88/627/EHS [8];
11. "mateřským podnikem" rozumí mateřský podnik ve smyslu článků 1 a 2 směrnice 83/349/EHS [9];
12. "dceřinou společností" rozumí dceřiná společnost, jak ji definují články 1 a 2 směrnice 83/349/EHS; jakákoli dceřiná společnost dceřiné společnosti je rovněž považována za dceřinou společnost mateřské společnosti, která stojí nad těmito dceřinými společnostmi;
13. "regulovaným trhem" rozumí trh nástrojů uvedených v oddíle B přílohy, který
- je uveden na seznamu podle článku 16 vyhotoveném členským státem, jenž je ve smyslu čl. 1 odst. 6 písm. c) domovským členským státem,
- funguje pravidelně,
- je charakterizován skutečností, že předpisy vydané a schválené příslušnými orgány definují podmínky fungování trhu, podmínky přístupu na trh a v případech, kdy lze uplatňovat směrnici 79/279/EHS, také podmínky uvedené směrnice pro přijetí ke kotování na burze a v případech, kdy tuto směrnici nelze uplatnit, také podmínky, které musí splnit finanční nástroj, než s ním může být obchodováno na trhu,
- vyžaduje vyhovění všem požadavkům na předkládání zpráv a na průhlednost činnosti podle článků 20 a 21,
14. "kontrolou" rozumí kontrola ve smyslu článku 1 směrnice 83/349/EHS.
Článek 2
1. Tato směrnice se vztahuje na všechny investiční podniky. Na úvěrové instituce, jejichž povolení podle směrnic 77/780/EHS a 89/646/EHS zahrnuje jednu nebo více investičních služeb uvedených v oddíle A přílohy k této směrnici, se však vztahují pouze odstavec 4 tohoto článku a čl. 8 odst. 2, články 10 a 11, čl. 12 odst. 1, čl. 14 odst. 3 a 4, články 15, 19 a 20.
2. Tato směrnice se nevztahuje na tyto oblasti:
a) pojišťovací činnost ve smyslu článku 1 směrnice 73/239/EHS [10] nebo článku 1 směrnice 79/267/EHS [11] nebo podnikání v oblasti zajištění a retrocese ve smyslu směrnice 64/225/EHS [12];
b) podniky, které poskytují investiční služby výhradně pro svou mateřskou společnost, své dceřiné společnosti nebo další dceřiné společnosti svých mateřských společností;
c) osoby poskytující investiční služby, pokud tuto činnost vykonávají příležitostně v rámci nějaké profesní činnosti a tato činnost se řídí právními nebo správními předpisy nebo etickým kodexem pro dotyčný obor činnosti a tyto předpisy nevylučují poskytování těchto služeb;
d) podniky, jejichž investiční služby spočívají výhradně ve správě systémů zaměstnanecké spoluúčasti;
e) podniky, jejichž investiční služby spočívají v poskytování jak služeb uvedených v písmenu b), tak služeb uvedených v písmenu d);
f) centrální banky členských států a další vnitrostátní orgány plnící podobné funkce a další veřejné orgány pověřené správou státního dluhu nebo do této správy zasahující;
g) podniky, které
- nesmějí držet peněžní prostředky nebo cenné papíry klienta a které se proto nemohou vůči svým klientům zadlužit, a
- nesmějí poskytovat žádné investiční služby kromě přijímání a předávání příkazů v oblasti převoditelných cenných papírů a podílových jednotek v subjektech kolektivního investování, a
- smějí při poskytování dotyčných služeb předávat příkazy pouze:
i) investičním podnikům povoleným v souladu s touto směrnicí;
ii) úvěrovým institucím zplnomocněným v souladu se směrnicemi 77/780/EHS a 89/646/EHS;
iii) pobočkám investičních podniků nebo úvěrových institucí, které mají povolení ve třetí zemi a které podléhají a vyhovují předpisům o obezřetnostním dohledu považovaným příslušnými orgány za alespoň tak přísné, jako jsou předpisy stanovené touto směrnicí a směrnicemi 89/646/EHS nebo 93/6/EHS;
iv) subjektům kolektivního investování, kterým bylo podle právních předpisů členského státu povoleno veřejně prodávat podílové jednotky, a správcům takových podniků;
v) investičním podnikům s fixním kapitálem ve smyslu čl. 15 odst. 4 směrnice 77/91/EHS [13], jejichž cenné papíry jsou uvedeny na seznamu regulovaného trhu v členském státě nebo je tam s nimi obchodováno;
- jejichž činnost se řídí na úrovni jednotlivých států předpisy nebo etickým kodexem;
h) subjekty kolektivního investování, ať jsou nebo nejsou koordinovány na úrovni Společenství, a depozitáře a správce těchto subjektů;
i) osoby, jejichž hlavní činností je obchod s komoditami mezi sebou nebo s výrobci či profesionálními uživateli takových produktů a které poskytují investiční služby pouze pro tyto výrobce a odborné uživatele v rozsahu nezbytném pro svou hlavní činnost;
j) podniky, jejichž investiční služby spočívají výhradně v obchodování na vlastní účet na finančních termínových nebo opčních trzích, nebo které obchodují na účet jiných členů těchto trhů či pro ně vytvářejí ceny, které jsou garantovány členy zúčtovacích systémů těchto trhů.
Odpovědnost za zajištění plnění smluv uzavřených těmito podniky na sebe musí vzít členové zúčtovacích systémů těchto trhů;
k) společnosti zřízené dánskými penzijními fondy s jediným cílem, jímž je správa majetku penzijních fondů zapojených do těchto společností;
l) "agenti di cambio", jejichž činnost a funkce se řídí Italským královským dekretem č. 222 ze dne 7. března 1925 ve znění pozdějších předpisů a kteří mají povolení k pokračování své činnosti podle článku 19 italského zákona č. 1 ze dne 2. ledna 1991.
3. Nejpozději do 31. prosince 1998 a pak v pravidelných intervalech bude Komise podávat zprávy o provádění odstavce 2 ve spojení s oddílem A přílohy, a případně navrhne s ohledem na účinky této směrnice změny v definici vynětí z působnosti a v definici služeb zahrnutých do této směrnice.
4. Práva propůjčená touto směrnicí se nevztahují na služby, které jsou nějakou smluvní stranou poskytovány státu, centrální bance členského státu nebo dalším národním orgánům, které plní podobnou funkci v rámci měnové politiky a politiky směnných kurzů, státního dluhu a rezerv dotyčného členského státu.
HLAVA II Podmínky pro zahájení činnosti
Článek 3
1. Každý členský stát učiní opatření, aby investiční podniky, pro něž je domovským státem, mohly zahájit činnost investičních podniků teprve po vydání povolení.
Toto povolení se vydává příslušnými orgány domovského členského státu určenými v souladu s článkem 22.
V povolení se upřesní investiční služby uvedené v oddíle A přílohy, které je podnik oprávněn poskytovat.
Povolení může rovněž zahrnovat jednu či více vedlejších služeb uvedených v oddíle C přílohy.
Povolení ve smyslu této směrnice nesmí být v žádném případě vydáno pro služby zahrnuté pouze v oddíle C přílohy.
2. Každý členský stát vyžaduje, aby
- se ústředí každého investičního podniku, který je právnickou osobou a který podle vnitrostátních právních předpisů dotyčného státu má sídlo, nacházelo v témže členském státě jako jeho sídlo,
- se ústředí každého investičního podniku nacházelo v členském státě, který mu vydal povolení a v němž skutečně provozuje činnost.
3. Aniž jsou dotčeny jiné obecně platné podmínky stanovené vnitrostátními právními předpisy, příslušné orgány nevydají povolení, pokud
- investiční podnik nemá dostatečný počáteční kapitál v souladu s předpisy stanovenými směrnicí 93/6/EHS a s ohledem na povahu dotyčných investičních služeb,
- osoby, které skutečně řídí činnost investičního podniku, nemají dostatečně dobrou pověst a dostatečné množství zkušeností.
O řízení činnosti podniku musí rozhodovat alespoň dvě osoby splňující výše uvedené podmínky.
Pokud však vhodná opatření zajišťují, že bude dosaženo stejného výsledku zejména s ohledem na případy stanovené v čl. 1 bodu 2 třetím pododstavci čtvrté odrážce, mohou příslušné orgány vydat povolení investičním podnikům, které jsou fyzickými osobami, nebo s přihlédnutím k povaze a objemu jejich činnosti těm investičním podnikům, které jsou právnickými osobami a řídí je v souladu s jejich statutem a s vnitrostátními právními předpisy jediná fyzická osoba.
4. Členské státy rovněž vyžadují, aby ke každé žádosti o povolení byl přiložen plán činnosti, kde budou mimo jiné rovněž uvedeny všechny typy předpokládaných obchodů a organizační struktura dotyčného investičního podniku.
5. Žadatel bude do šesti měsíců ode dne podání úplné žádosti informován, zda mu povolení bylo či nebylo vydáno.
V případě nevydání povolení mu budou sděleny důvody.
6. Investiční podnik smí zahájit činnost, jakmile mu nebylo vydáno povolení.
7. Příslušné orgány mohou odejmout povolení vydané investičnímu podniku, který podléhá této směrnici, pouze pokud investiční podnik
a) nevyužije povolení do 12 měsíců, výslovně se povolení vzdá nebo déle než šest měsíců neposkytuje investiční služby, pokud dotyčný členský stát nestanovil, že v těchto případech povolení propadá,
b) získal povolení na základě lživého prohlášení nebo jinými protiprávními prostředky,
c) již nesplňuje podmínky, za kterých bylo povolení vydáno,
d) již nevyhovuje směrnici 93/6/EHS,
e) vážně a systematicky porušoval ustanovení přijatá podle článku 10 nebo 11, nebo
f) spadá mezi kterýkoli z případů, kdy se povolení podle vnitrostátních právních předpisů odebírá.
Článek 4
Příslušné orgány nevydají povolení k zahájení podnikání investičnímu podniku, dokud nejsou informovány o totožnosti jeho akcionářů nebo členů, ať přímých či nepřímých, fyzických či právnických osob, které mají významný majetkový podíl, a o výši těchto majetkových podílů.
Příslušné orgány odmítnou vydat povolení, pokud s ohledem na potřebu zajistit řádné a obezřetné vedení investičního podniku nejsou přesvědčeny o vhodnosti výše zmíněných akcionářů či členů.
Článek 5
V případě poboček investičních podniků, které mají sídlo mimo Společenství a zahajují nebo provozují činnost, neprovádějí členské státy ustanovení, z nichž plyne výhodnější zacházení, než jaké přísluší pobočkám investičních podniků se sídlem v členských státech.
Článek 6
Příslušné orgány dalších zúčastněných členských států jsou předem konzultovány v případě povolování všech investičních podniků, které jsou
- dceřinou společností investičního podniku nebo úvěrové instituce povolené v nějakém jiném členském státě,
- dceřinou společností mateřského podniku investičního podniku nebo úvěrové instituce povolené v nějakém jiném členském státě
nebo
- kontrolovány týmiž fyzickými či právnickými osobami jako investiční podnik nebo úvěrová instituce povolená v jiném členském státě.
HLAVA III Vztahy s třetími zeměmi
Článek 7
1. Příslušné orgány členských zemí uvědomí Komisi v těchto případech:
a) povolení jakéhokoli podniku, který je přímou či nepřímou dceřinou společností mateřského podniku, jenž se řídí právními předpisy třetí země;
b) nabude-li takový mateřský podnik majetkový podíl nějakého investičního podniku Společenství tak, že by se dotyčný investiční podnik stal jeho dceřinou společností.
V obou případech Komise informuje Radu až do doby, kdy Rada na návrh Komise zřídí výbor pro oblast převoditelných cenných papírů.
Je-li vydáno povolení podniku, který je přímou či nepřímou dceřinou společností mateřského podniku, jenž podléhá právním předpisům třetí země, upřesní příslušné orgány ve sdělení určeném pro Komisi strukturu skupiny.
2. Členské státy uvědomí Komisi o jakýchkoli potížích obecné povahy, s nimiž se jejich investiční podniky potýkají při svém zřizování a poskytování investičních služeb ve třetích zemích.
3. Komise vypracuje nejpozději do šesti měsíců před provedením této směrnice a potom v pravidelných intervalech zprávu posuzující způsob zacházení s investičními podniky Společenství ve třetích zemích podle odstavců 4 a 5, a to z hlediska zahajování a provozování investičních služeb a nabývání majetkových podílů v investičních podnicích třetích zemí.
Komise tyto zprávy předkládá Radě společně s jakýmikoli vhodnými návrhy.
4. Pokud Komise na základě zpráv uvedených v odstavci 3 nebo na základě jiných informací shledá, že některá třetí země neumožňuje investičnímu podniku Společenství účinný přístup na trh, srovnatelný s přístupem umožňovaným investičním podnikům dotyčné třetí země, může předložit Radě návrh na příslušný mandát pro vyjednávání za účelem získání srovnatelných konkurenčních podmínek pro investiční podniky Společenství.
Rada se usnese kvalifikovanou většinou.
5. Pokud Komise na základě zpráv uvedených v odstavci 3 nebo na základě jiných informací shledá, že se investičním podnikům Společenství v nějaké třetí zemi nedostává v rámci této třetí země zacházení poskytujícího stejné konkurenční příležitosti, jaké mají investiční podniky tuzemské, takže nejsou splněny podmínky účinného přístupu na trh, může Komise zahájit jednání za účelem nápravy této situace.
Za okolností popsaných v prvním pododstavci lze rovněž postupem podle této směrnice, jímž Rada zřídí výbor popsaný v odstavci 1, kdykoli a současně se zahájením jednání rozhodnout, že příslušné orgány členských států musí omezit nebo pozastavit svá rozhodnutí ohledně stávajících nebo budoucích žádostí o povolení a nabývání majetkových podílů přímou či nepřímou mateřskou společností podléhající právním předpisům dotyčné třetí země.
Trvání takových opatření nesmí přesáhnout dobu tří měsíců.
Před koncem tohoto tříměsíčního období a v kontextu výsledků jednání může Rada na návrh Komise rozhodnout kvalifikovanou většinou hlasů, že opatření budou trvat i nadále.
Tato omezení nebo pozastavení se nesmí vztahovat na investiční podniky s příslušným povolením Společenství nebo jejich dceřiné společnosti při zřizování dceřiných společností nebo při nabývání majetkových podílů v investičních podnicích Společenství.
6. Pokud se Komise domnívá, že nastala jedna ze situací popsaných v odstavcích 4 a 5, členské státy ji na požádání uvědomí:
a) o jakékoli žádosti o povolení jakéhokoli podniku, který je přímou či nepřímou dceřinou společností mateřské společnosti podléhající právním předpisům dotyčné třetí země;
b) kdykoli jsou v souladu s článkem 10 informovány, že takový mateřský podnik zamýšlí nabýt majetkové podíly na nějakém investičním podniku Společenství tak, že by se z něj stala jeho dceřiná společnost.
Tato povinnost poskytnout informace zaniká, jakmile je dosaženo dohody s třetí zemí uvedenou v odstavcích 4 a 5, nebo pokud přestanou platit opatření uvedená v odst. 5 druhém a třetím pododstavci.
7. Opatření přijatá podle tohoto článku musí být v souladu s povinnostmi Společenství v rámci všech dvoustranných nebo mnohostranných mezinárodních smluv, jimiž se řídí zahájení a provozování činnosti investičních podniků.
HLAVA IV Provozní podmínky
Článek 8
1. Příslušné orgány domovských členských států vyžadují, aby investiční podnik, kterému vydaly povolení, byl vždy v souladu s podmínkami stanovenými v čl. 3 odst. 3.
2. Příslušné orgány domovského členského státu vyžadují, aby investiční podnik, kterému vydaly povolení, vyhovoval předpisům stanoveným směrnicí 93/6/EHS.
3. Za obezřetnostní dohled nad investičním podnikem odpovídají příslušné orgány domovského členského státu, ať již tento investiční podnik zřizuje či nezřizuje pobočku nebo poskytuje či neposkytuje služby v jiném členském státě, aniž jsou tím dotčena ustanovení této směrnice, která svěřují pravomoc orgánům hostitelského členského státu.
Článek 9
1. Členské státy vyžadují, aby každá osoba, která zamýšlí přímo či nepřímo nabýt majetkové podíly v nějakém investičním podniku, nejdřív uvědomila příslušné orgány a sdělila jim objem zamýšleného majetkového podílu.
Tato osoba rovněž příslušné orgány uvědomí, pokud navrhne zvýšit svůj významný majetkový podíl tak, že by podíl hlasovacích práv nebo kapitálu, který bude mít v držbě, dosáhl nebo přesáhl 20 %, 33 % nebo 50 %, nebo že by se investiční podnik stal její dceřinou společností.
Aniž je dotčen odstavec 2, mohou příslušné orgány ve lhůtě do tří měsíců ode dne oznámení stanoveného v prvním pododstavci vznést proti takovému plánu námitky, pokud nejsou přesvědčeny, že osoba uvedená v prvním pododstavci vyhovuje požadavkům na zajištění řádného a obezřetného vedení investičního podniku.
Pokud proti takovému plánu nemají příslušné orgány námitek, mohou stanovit lhůtu pro jeho provedení.
2. Pokud je nabyvatelem majetkového podílu uvedeným v odstavci 1 investiční podnik povolený v nějakém jiném členském státě nebo mateřský podnik investičního podniku povoleného v nějakém jiném členském státě nebo osoba kontrolující investiční podnik povolený v nějakém jiném členském státě, nebo pokud by se následkem tohoto nabytí majetkového podílu podnik, jehož nabyvatel zamýšlí nabýt podíl, stal dceřinou společností nabyvatele nebo by přešel pod jeho kontrolu, musí zhodnocení tohoto nabytí podléhat předchozí konzultaci, jak stanoví článek 6.
3. Členské státy vyžadují, aby každá osoba, která zamýšlí přímo či nepřímo pozbýt významný majetkový podíl na nějakém investičním podniku, nejdříve uvědomila příslušné orgány a sdělila jim velikost svého majetkového podílu.
Tato osoba rovněž uvědomí příslušné orgány, pokud má v úmyslu snížit svůj významný majetkový podíl tak, že podíl jí držených hlasovacích práv nebo jí drženého kapitálu klesne pod 20 %, 33 % nebo 50 % nebo tak, že investiční podnik přestane být její dceřinou společností.
4. Investiční podniky uvědomí příslušné orgány o každém nabytí nebo pozbytí majetkových podílů na svém kapitálu, jejichž následkem by majetkové podíly přesáhly nebo klesly pod některý z limitů uvedených v odstavcích 1 a 3.
Alespoň jednou ročně rovněž sdělí příslušným orgánům jména akcionářů a členů vlastnících významné majetkové podíly, stejně jako výši těchto majetkových podílů, jak vyplývá např. z informací získaných na výroční valné hromadě akcionářů a členů nebo z plnění předpisů týkajících se společností kotovaných na burze.
5. Členské státy vyžadují, aby v případech, kde by mohl vliv vykonávaný osobami uvedenými v odstavci 1 poškodit řádné a obezřetné vedení investičního podniku, přijaly příslušné orgány vhodná opatření, která by takové situaci zabránila.
Taková opatření mohou spočívat např. v soudním zákazu, sankcích vůči řídícím pracovníkům nebo osobám odpovědným za vedení podniku nebo v pozastavení výkonu hlasovacích práv spojených s akciemi v držení dotyčných akcionářů nebo členů.
Podobná opatření se vztahují na osoby, jež nesplňují povinnost stanovenou v odstavci 1 poskytovat předem informace.
Pokud je majetkový podíl získán navzdory námitkám příslušných orgánů, přijmou členské státy bez ohledu na jiné sankce, které lze přijmout, opatření, jimiž pozastaví odpovídající hlasovací práva, prohlásí provedené hlasování za neplatné nebo je případně zruší.
Článek 10
1. Každý členský stát si vypracuje pravidla obezřetného jednání, které budou investiční podniky za všech okolností dodržovat.
Tato pravidla budou především vyžadovat, aby investiční podnik
- uplatňoval řádné administrativní a účetní postupy a kontrolní a ochranná opatření při zpracovávání dat, stejně jako příslušné mechanismy vnitřní kontroly, zejména pravidla pro vlastní transakce prováděné jeho zaměstnanci,
- přijal příslušná opatření pro nástroje patřící investorům, aby byla chráněna vlastnická práva investorů, a to především v případě nesolventnosti podniku, a aby bylo zabráněno tomu, že investiční podnik použije nástroje na vlastní účet, aniž by k tomu dal investor výslovný souhlas,
- přijal příslušná opatření pro peněžní prostředky patřící investorům, aby byla chráněna práva investorů a zabráněno investičnímu podniku, s výjimkou úvěrových institucí, aby používal peněžní prostředky investora na vlastní účet,
- přijal opatření k vedení evidence prováděných transakcí, jež by příslušným orgánům domovského členského státu umožnila kontrolovat dodržování předpisů o obezřetném podnikání, za jejichž uplatňování odpovídají; tato evidence se bude uchovávat po dobu stanovenou příslušnými orgány,
- byl strukturován a organizován tak, aby se riziko střetu zájmů mezi podnikem a jeho klienty nebo mezi klienty navzájem snížilo na minimum.
Při zřizování pobočky nesmí však být organizační opatření v rozporu s pravidly podnikání stanovenými hostitelským členským státem na ochranu proti střetu zájmů.
Článek 11
1. Členské státy si stanoví pravidla podnikání, které investiční podniky za všech okolností dodržují.
Tato pravidla musí přinejmenším plnit zásady níže uvedených odrážek a musí být uplatňována tak, aby zohledňovala odbornou povahu osoby, které jsou služby poskytovány.
Členské státy tato pravidla rovněž uplatňují, jsou-li vhodná pro vedlejší služby uvedené v oddíle C přílohy.
Tyto zásady zajišťují, aby investiční podnik
- jednal čestně a spravedlivě při provozování své obchodní činnosti v co nejlepším zájmu klientů a integrity trhu,
- jednal s patřičnou dovedností, péčí a opatrností v co nejlepším zájmu klientů a integrity trhu,
- měl a efektivně využíval prostředky a postupy, které jsou nezbytné k řádnému provozování obchodní činnosti,
- od svých klientů žádal informace o jejich finanční situaci, investičních zkušenostech a cílech, pokud jde o požadované služby,
- při svém jednání s klienty sděloval všechny relevantní informace,
- pokusil se vyhnout konfliktům zájmů a tam, kde se jim vyhnout nelze, zajistil, aby bylo klientům poskytnuto spravedlivé zacházení,
- vyhověl všem předpisům pro provozování své obchodní činnosti v nejlepším možném zájmu svých klientů a integrity trhu.
2. Aniž jsou dotčena jakákoli rozhodnutí, která budou přijata v rámci harmonizace pravidel jednání, zůstane jejich provádění a kontrola jejich dodržování v pravomoci členského státu, ve kterém jsou služby poskytovány.
3. Jestliže investiční podnik vykonává nějaký příkaz, stanoví se kritérium profesionality investora použitím pravidel uvedených v odstavci 1 podle investora, od něhož dotyčný příkaz pochází, a to bez ohledu na to, zda byl tento příkaz vydán přímo tímto investorem, nebo nepřímo investičním podnikem, který poskytuje služby uvedené v oddíle A odst. 1 písm. a) přílohy.
Článek 12
Dříve než podnik s investory uzavře obchodní dohodu, sdělí jim, jaký systém pro odškodnění nebo jiná ekvivalentní ochrana budou použity při předpokládaných transakcích, jaké krytí jim ten či onen systém skýtá, anebo investory informují o tom, že žádný systém pro odškodnění neexistuje.
Rada vezme na vědomí prohlášení Komise o tom, že nejpozději do 31. července 1993 předloží návrhy na harmonizaci systémů pro odškodnění pro transakce investičních podniků.
Rada pak v co nejkratší možné době zaujme stanovisko k těmto návrhům tak, aby byly navrhované systémy použitelné ke stejnému dni jako tato směrnice.
Článek 13
Tato směrnice nebrání investičním podnikům povoleným v jiných členských státech, aby inzerovaly své služby všemi dostupnými komunikačními prostředky v hostitelských členských státech; přičemž tato reklama podléhá pravidlům, jimiž se řídí forma a obsah reklamy a která byla přijata ve veřejném zájmu.
HLAVA V Právo usazování a volný pohyb služeb
Článek 14
1. Členské státy zajistí, aby investiční a ostatní služby uvedené v oddíle C přílohy mohly být poskytovány na jejich území v souladu s články 17, 18 a 19, a to buď zřízením pobočky, nebo v souladu s volným pohybem služeb jakýmkoli investičním podnikem, který má povolení příslušných orgánů jiného členského státu a je pod jejich dohledem v souladu s touto směrnicí, pokud tyto služby spadají do oblasti, na kterou bylo povolení vydáno.
Touto směrnicí nejsou dotčeny pravomoci hostitelských členských států, pokud jde o subjekty kolektivního investování, na které se nevztahuje směrnice 85/611/EHS [14].
2. Členské státy nesmějí zřízení pobočky nebo poskytování služeb uvedených v odstavci 1 podmiňovat žádnými požadavky na vydání povolení, žádnými požadavky na dotační kapitál, ani jinými opatřeními s rovnocenným účinkem.
3. Členský stát může požadovat, aby transakce, týkající se služeb uvedených v odstavci 1, byly prováděny na regulovaném trhu, jen pokud splňují tato kritéria:
- investor se musí obvykle zdržovat nebo být usazen v dotyčném členském státě,
- investiční podnik musí tyto transakce provádět prostřednictvím svého hlavního zařízení nebo pobočky v dotyčném členském státě nebo podle zásady volného pohybu služeb v dotyčném členském státě,
- tyto transakce se musí týkat nástrojů, s nimiž se v dotyčném členském státě obchoduje na regulovaném trhu.
4. V případech, kdy nějaký členský stát používá odstavec 3, poskytuje členský stát investorům obvykle se zdržujícím nebo usazeným v dotyčném členském státě právo nevyhovět požadavkům v odstavci 3 a provádět transakce uvedené v odstavci 3 mimo regulovaný trh.
Členské státy mohou uplatnění tohoto práva podmínit výslovným povolením, přičemž se berou v úvahu různé potřeby ochrany investorů a zvláště schopnosti profesionálních a institucionálních investorů jednat ve svém nejlepším zájmu.
V každém případě musí být toto povolení vydáno za podmínek, které neohrozí pohotové provedení příkazů investorů.
5. Komise předloží nejpozději do 31. prosince 1998 zprávu o používání odstavců 3 a 4 a v případě potřeby navrhne příslušné změny.
Článek 15
1. Aniž je jakkoli dotčeno právo usazování a volný pohyb služeb uvedené v článku 14, hostitelské členské státy zajistí, aby se investiční podniky, které mají povolení příslušných orgánů svých domovských členských států k poskytování služeb uvedených v oddíle A bodu 1 písm. b) a bodu 2 přílohy, mohly přímo či nepřímo stát členy nebo měly přístup na regulovaný trh v hostitelských členských státech, kde se poskytují podobné služby, a rovněž se mohly stát členy systémů zúčtování a vypořádání, které tam jsou členům takových trhů k dispozici nebo aby k nim měly přístup.
Členské státy zruší všechny vnitrostátní právní předpisy o regulovaných trzích omezující počet osob, které mají na tyto trhy přístup.
Pokud je v důsledku právní struktury nebo technických možností přístup na regulovaný trh omezen, zajistí dotyčný členský stát, aby struktura a možnosti tohoto trhu byly pravidelně upravovány.
2. Členství na regulovaném trhu nebo přístup na něj je podmíněn splněním požadavků kapitálové přiměřenosti a kontrolou členských států v souladu se směrnicí 93/6/EHS.
Hostitelské členské státy jsou oprávněny klást dodatečné kapitálové požadavky pouze v případech, na které se nevztahuje uvedená směrnice.
Přístup na regulovaný trh, povolení stát se jeho členem a trvalý přístup nebo členství jsou podmíněny dodržováním pravidel regulovaného trhu týkajících se jeho založení a provozu, pravidel pro obchodování na tomto trhu, profesních standardů pro zaměstnance působící na tomto trhu nebo činné v souvislosti s ním, jakož i dodržováním pravidel a postupů pro zúčtování a vypořádání.
Podrobná opatření pro provádění těchto pravidel a postupů lze přizpůsobit, bude-li třeba, aby bylo mimo jiné zajištěno plnění závazků, přičemž však je třeba vyhovět článku 28.
3. Aby byla splněna povinnost uložená odstavcem 1, musí hostitelské členské státy investičním podnikům uvedeným v odstavci 1 umožnit volbu stát se členem nebo mít přístup na regulovaný trh buď
- přímo zřizováním poboček v hostitelském členském státu, nebo
- nepřímo, zřizováním dceřiných společností v hostitelském členském státu nebo nabýváním společností v hostitelském členském státu, které již jsou členy regulovaného trhu nebo na ně již mají přístup.
Ty členské státy, které v okamžiku přijetí této směrnice uplatňují právní předpisy, jež neumožňují úvěrovým institucím, aby se staly členy regulovaných trhů nebo na ně měly přístup, pokud nemají specializované dceřiné společnosti, smějí však za účelem zajištění přístupu na tyto regulované trhy tuto povinnost úvěrovým institucím z jiných členských států nediskriminačním způsobem ukládat, a to až do 31. prosince 1996.
Španělské království, Řecká republika a Portugalská republika smějí tuto dobu prodloužit až do 31. prosince 1999.
Jeden rok před tímto dnem vypracuje Komise zprávu, v níž přihlédne ke zkušenostem získaným při uplatňování tohoto článku, a pokud bude třeba, předloží návrh. Rada může se souhlasem kvalifikované většiny hlasů o tomto návrhu rozhodnout, že dotyčná opatření budou přezkoumána.
4. S výhradou odstavců 1, 2 a 3 se investiční podniky uvedené v odstavci 1, pokud pro obchodování na regulovaném trhu hostitelského členského státu není vyžadována fyzická přítomnost, mohou stát členy tohoto trhu nebo na něj mít přístup na stejné bázi, aniž musí být zřízeny v hostitelském členském státě.
Aby se jeho investičním podnikům umožnilo stát se členem regulovaných trhů hostitelských členských států nebo na ně získat přístup podle tohoto odstavce, umožní domovské členské státy, aby tyto regulované trhy v hostitelských státech poskytovaly příslušné možnosti na území domovských členských států.
5. Tímto článkem nejsou dotčena práva členských států povolovat či zakazovat vytváření nových trhů na jejich území.
6. Tento článek se nevztahuje
- ve Spolkové republice Německo na řízení činnosti Kursmaklerů,
- v Nizozemsku na řízení činnosti hoekmannenů.
Článek 16
Pro účely vzájemného uznávání a provádění této směrnice vypracuje každý členský stát seznam regulovaných trhů, pro které je tento stát státem domovským a které jsou v souladu s jeho předpisy, a předá tento seznam společně s příslušnými předpisy o organizaci a fungování těchto regulovaných trhů pro informaci ostatním členským státům a Komisi.
Podobná výměna informací proběhne, pokud nastane jakákoli změna na zmíněném seznamu nebo v předpisech.
Komise zveřejňuje seznamy regulovaných trhů a aktualizuje je alespoň jednou ročně v Úředním věstníku Evropských společenství.
Nejpozději do 31. prosince 1996 podá Komise zprávu o takto získaných informacích a, bude-li třeba, navrhne pro účely této směrnice změny definice regulovaného trhu.
Článek 17
1. Kromě splnění podmínek uložených v článku 3 sdělí každý investiční podnik, který má v úmyslu zřídit si pobočku na území jiného členského státu, tuto skutečnost příslušným orgánům svého domovského členského státu.
2. Členské státy vyžadují, aby každý investiční podnik, který má v úmyslu zřídit si pobočku na území jiného členského státu, poskytl ve sdělení uvedeném v odstavci 1 tyto informace:
a) členský stát, na jehož území hodlá zřídit pobočku;
b) plán obchodní činnosti, v němž bude mimo jiné uvedeno, jaký druh obchodní činnosti se předpokládá a jaká bude organizační struktura této pobočky;
c) adresu v hostitelském členském státě, na které lze obdržet dokumentaci;
d) jména osob odpovědných za vedení pobočky.
3. Pokud příslušné orgány domovského členského státu nemají s přihlédnutím k předpokládané činnosti žádný důvod pochybovat o přiměřenosti správní struktury nebo finanční situaci investičního podniku, sdělí tuto skutečnost do tří měsíců ode dne, kdy obdrží veškeré informace popsané v odstavci 2, příslušným orgánům hostitelského členského státu a uvědomí v tomto smyslu dotyčný investiční podnik.
Rovněž sdělí podrobnosti o všech systémech pro odškodnění na ochranu investorů pobočky.
Odmítnou-li příslušné orgány domovského členského státu sdělit informace uvedené v odstavci 2 příslušným orgánům hostitelského členského státu, zdůvodní své odmítnutí dotyčnému investičnímu podniku do tří měsíců ode dne, kdy obdržely veškeré informace.
V případě odmítnutí nebo neposkytnutí odpovědi se lze obracet na soudy v domovském členském státě.
4. Dříve než pobočka investičního podniku zahájí činnost, příslušné orgány hostitelského členského státu připraví do dvou měsíců od obdržení informací uvedených v odstavci 3 kontrolu investičního podniku v souladu s článkem 19 a v případě potřeby určí podmínky i pravidla jednání, podle kterých musí být obchodní činnost v hostitelském členském státě ve veřejném zájmu provozována.
5. Jakmile pobočka obdrží sdělení příslušných orgánů hostitelského členského státu, nebo jakmile uplyne lhůta stanovená v odstavci 4, v níž měly příslušné orgány uvedené sdělení poskytnout, může být pobočka zřízena a může zahájit činnost.
6. V případě, že dojde k nějaké změně sdělených náležitostí uvedených v odst. 2 písm. b), c) nebo d), uvědomí investiční podnik o této změně písemně příslušné orgány domovského i hostitelského členského státu nejméně jeden měsíc předtím, než se tato změna uskuteční, a to tak, aby ve věci této změny mohly příslušné orgány domovského členského státu přijmout rozhodnutí podle odstavce 3 a příslušné orgány hostitelského státu podle odstavce 4.
7. V případě, že dojde k nějaké změně sdělovaných náležitostí uvedených v odst. 3 druhém pododstavci, orgány domovského členského státu uvědomí o této skutečnosti orgány hostitelského státu.
Článek 18
1. Každý investiční podnik, který hodlá provozovat činnost na území jiného členského státu v rámci volného pohybu služeb poprvé, sdělí příslušným orgánům domovského státu tyto informace:
- členský stát, ve kterém hodlá působit,
- plán obchodní činnosti, v němž uvede zejména druh investiční služby či služeb, které hodlá poskytovat.
2. Příslušné orgány domovského členského státu předají získané informace do jednoho měsíce od obdržení informací uvedených v odstavci 1 příslušným orgánům hostitelského členského státu.
Investiční podnik může potom začít poskytovat dotyčnou investiční službu či služby v hostitelském členském státě.
Je-li třeba, příslušné orgány hostitelského členského státu po obdržení informací uvedených v odstavci 1 určí investičnímu podniku podmínky i pravidla jednání, jimž musí poskytovatel dotyčných investičních služeb v hostitelském členském státě ve veřejném zájmu vyhovět.
3. Při změně obsahu údajů sdělovaných ve smyslu odst. 1 druhé odrážky uvědomí investiční podnik o této změně písemně příslušné orgány domovského členského státu i hostitelského členského státu před provedením této změny, a to tak, aby příslušné orgány hostitelského členského státu mohly v případě potřeby informovat podnik o jakékoli změně nebo doplnění, jež se týkají informací uvedených v odstavci 2.
Článek 19
1. Hostitelské členské státy mohou pro statistické účely vyžadovat ode všech investičních podniků s pobočkami na svém území, aby o své činnosti v těchto hostitelských členských státech podávaly příslušným orgánům těchto hostitelských států pravidelně zprávy.
Hostitelské členské státy mohou na svém území v rámci své odpovědnosti za měnovou politiku, aniž jsou dotčena opatření potřebná k upevňování Evropského měnového systému, vyžadovat od všech poboček investičních podniků z jiných členských států, aby poskytovaly stejné údaje jako místní investiční podniky za tímtéž účelem.
2. Hostitelské členské státy mohou na svém území v rámci své odpovědnosti podle této směrnice od poboček investičních podniků vyžadovat, aby poskytovaly stejné údaje jako vnitrostátní společnosti za tímtéž účelem.
Hostitelské členské státy mohou od investičních podniků provozujících činnost na jejich území v rámci volného pohybu služeb vyžadovat, aby rovněž poskytovaly informace nezbytné ke kontrole dodržování norem hostitelského členského státu, které se na ně vztahují, přičemž tyto požadavky nesmějí být přísnější než ty, které tentýž členský stát ukládá již zavedeným podnikům za účelem kontroly dodržování stejných norem.
3. Pokud příslušné orgány hostitelského členského státu stanoví, že investiční podnik, který má pobočku poskytující služby na jeho území nebo tam služby poskytuje, nedodržuje právní nebo správní předpisy přijaté v dotyčném státě podle této směrnice, která svěřují pravomoc příslušným orgánům hostitelského členského státu, budou tyto orgány vyžadovat, aby dotyčný investiční podnik tuto protiprávní situaci ukončil.
4. Pokud dotyčný investiční podnik nepodnikne potřebné kroky, sdělí tuto skutečnost příslušné orgány hostitelského členského státu příslušným orgánům domovského členského státu.
Tyto orgány domovského státu učiní při nejbližší příležitosti vhodná opatření, aby zajistily, že dotyčný investiční podnik uvedenou protiprávní situaci ukončí.
Povaha těchto opatření bude sdělena příslušným orgánům hostitelského členského státu.
5. Pokud i přes opatření přijatá domovským členským státem nebo proto, že se tato opatření ukážou jako nepřiměřená nebo neproveditelná v dotyčném státě, porušuje investiční podnik i nadále právní nebo správní předpisy uvedené v odstavci 2, které jsou v platnosti v hostitelském členském státě, může tento hostitelský stát poté, co uvědomí příslušné orgány domovského členského státu, přijmout příslušná opatření, která by zabránila dalším protiprávním postupům nebo která by za ně udělovala sankce, a pokud by to bylo nutné, zabránila by investičnímu podniku v dalších transakcích na svém území.
Členské státy zajistí, aby na jejich území byly k dispozici právní dokumenty nezbytné k přijetí těchto opatření vůči investičním podnikům.
6. Výše uvedenými ustanoveními nejsou dotčeny pravomoce hostitelských členských států přijímat příslušná opatření k zabránění či sankcionování protiprávností, k nimž došlo na jejich území a které jsou v rozporu s pravidly jednání podle článku 11, stejně jako s dalšími právními či správními předpisy přijatými ve veřejném zájmu.
Mezi tato opatření patří i možnost zabránit investičním podnikům porušujícím předpisy v provozování dalších transakcí na jejich území.
7. Každé opatření přijaté podle odstavců 4, 5 nebo 6, kam spadají sankce nebo omezení činnosti investičního podniku, musí být řádně odůvodněno a sděleno dotyčnému investičnímu podniku.
Proti každému takovému opatření se lze obracet na soud v členském státě, který opatření přijal.
8. V naléhavých případech mohou příslušné orgány hostitelského členského státu, předtím než budou postupovat podle odstavců 3, 4 nebo 5, učinit preventivní opatření nezbytná k ochraně zájmů investorů a dalších osob, kterým jsou služby poskytovány.
Komise a příslušné orgány dalších dotyčných členských států musí být o těchto opatřeních informovány při nejbližší možné příležitosti.
Po konzultaci s příslušnými orgány dotyčných členských států může Komise rozhodnout, že dotyčný stát musí tato opatření změnit nebo zrušit.
9. V případě odnětí povolení jsou příslušné orgány hostitelského členského státu informovány a přijmou příslušná opatření, která zabrání dotyčnému investičnímu podniku v uskutečňování dalších transakcí na území těchto států a ochrání zájmy investorů.
Každé dva roky předloží Komise zprávu o takových případech výboru, který bude pro oblast cenných papírů později zřízen.
10. Členské státy uvědomí Komisi o počtu a druhu případů, kdy bylo povolení zamítnuto podle článku 17, nebo o opatřeních přijatých v souladu s odstavcem 5.
Každé dva roky předloží Komise zprávu o takových případech výboru, který bude pro oblast cenných papírů zřízen později.
Článek 20
1. Aby byl zajištěn přístup orgánů odpovědných za trhy a dohled k informacím, které jsou nezbytné k výkonu jejich povinností, domovské členské státy alespoň:
a) vyžadují, aniž jsou dotčena opatření podniknutá při uplatňování článku 10, aby investiční podniky alespoň pět let ponechaly orgánům k dispozici relevantní údaje o transakcích, které se týkají služeb uvedených v čl. 14 odst. 1 a které podniky prováděly s nástroji obchodovatelnými na regulovaném trhu bez ohledu na to, zda tyto transakce byly či nebyly na regulovaném trhu provedeny;
b) vyžadují, aby investiční podniky uvědomily příslušné orgány ve svých domovských členských státech o všech transakcích uvedených v písmenu a), pokud se tyto transakce týkají
- akcií nebo jiných nástrojů, které umožňují přístup ke kapitálu,
- dluhopisů a jiných forem dluhových cenných papírů,
- standardizovaných termínových (forwardových) kontraktů, které se týkají akcií, nebo
- standardizovaných opcí na akcie.
Tyto zprávy musí být k dispozici příslušnému orgánu při nejbližší příležitosti.
Lhůtu stanoví tento orgán.
Ten může být prodloužen až do konce následujícího pracovního dne, pokud si to vyžadují provozní či praktické důvody, ale za žádných okolností nesmí být tato lhůta překročena.
Tyto zprávy musí hlavně obsahovat podrobnosti týkající se názvu a počtu nástrojů zakoupených či prodaných, data a doby transakcí, cen transakcí a prostředků k identifikaci dotyčného investičního podniku.
Domovský členský stát může stanovit, že povinnost stanovená v písmenu b) se v případě dluhopisů a jiných forem zajištěného dluhu vztahuje pouze na celek transakcí s týmž nástrojem.
2. Provozuje-li investiční podnik transakci na regulovaném trhu v hostitelském členském státě, může se domovský členský stát zřeknout svých vlastních požadavků, co se týče ohlašovací povinnosti, jestliže investiční podnik podléhá rovnocenným požadavkům na ohlášení dotyčné transakce orgánům odpovědným za tento trh.
3. Členské státy stanoví, že zpráva uvedená v odst. 1 písm. b) je vyhotovena buď samotným investičním podnikem, nebo systémem srovnání kontraktních prodejů a koupí (trade-matching systems), nebo prostřednictvím burzovních orgánů či orgánů jiného regulovaného trhu.
4. Členské státy zajistí, aby informace poskytované v souladu s tímto článkem byly rovněž poskytnuty za účelem řádného používání článku 23.
5. Každý členský stát může nediskriminačním způsobem přijmout nebo si zachovat přísnější předpisy v oblasti, která se řídí tímto článkem, s ohledem na podstatu a formu uchovávání podkladů a hlášení údajů týkajících se transakcí
- provozovaných na regulovaném trhu, pro které je tento stát státem domovským, nebo
- provozovaných investičními podniky, pro které je tento členský stát státem domovským.
Článek 21
1. Z toho důvodu, aby investoři mohli kdykoli posoudit podmínky uvažované transakce a poté přezkoumat podmínky, za jakých se transakce odehrála, přijmou příslušné orgány pro každý regulovaný trh zařazený na seznam v článku 16 opatření zajišťující investorům poskytnutí informací uvedených v odstavci 2.
V souladu s požadavky uloženými v odstavci 2 určí příslušné orgány formu a přesný termín poskytování informací stejně jako prostředky, jakými se tyto informace mají zpřístupnit, a to s ohledem na povahu, objem a potřeby dotyčného trhu a na potřeby investorů na tomto trhu působících.
2. Příslušné orgány vyžadují pro každý nástroj alespoň toto:
a) aby na začátku burzovního dne byl zveřejněn vážený průměr cen, nejvyšší a nejnižší ceny a objem, se kterým se na dotyčném regulovaném trhu obchodovalo v průběhu předchozího burzovního dne,
b) aby byly kromě toho u trhů s průběžným obchodováním organizovaným na bázi příkazů nebo nabízených (kotovaných) cen zveřejněny tyto skutečnosti:
- na konci každé hodiny obchodování na trhu se zveřejní vážený průměr cen a objem, se kterým se na dotyčném regulovaném trhu obchodovalo v průběhu šestihodinového období končícího dvě obchodovací hodiny před zveřejněním, a
- každých dvacet minut se zveřejní vážený průměr cen a nejvyšší a nejnižší cena na dotyčném regulovaném trhu v průběhu dvouhodinového obchodovacího období končícího jednu obchodovací hodinu před zveřejněním.
Jestliže mají investoři předem přístup k informacím o cenách a množství, jakých se transakce mohou týkat, pak
i) tyto informace jsou neustále k dispozici v průběhu celé doby, po kterou na trhu probíhají obchody;
ii) podmínky oznámené pro určitou cenu a množství jsou zároveň podmínkami, za kterých investor může tuto transakci uskutečnit.
Příslušné orgány mohou pozdržet zveřejnění nebo od něj ustoupit, pokud se to prokáže jako odůvodněné výjimečnými podmínkami na trhu nebo v případě menších trhů proto, aby byla zachována anonymita společností a investorů.
Příslušné orgány mohou použít zvláštní předpisy v případě výjimečných transakcí, které jsou svým měřítkem velmi objemné ve srovnání s průměrnými transakcemi s dotyčnými cennými papíry na dotyčném trhu, a v případě vysoce nelikvidních cenných papírů, které jsou definovány pomocí objektivních kritérií a zveřejněny.
Příslušné orgány mohou rovněž použít pružnější předpisy, zvláště pokud jde o termín zveřejnění u transakcí s dluhopisy a dalšími formami zajištěného dluhu.
3. V oblasti působnosti tohoto článku může každý členský stát přijmout nebo si zachovat přísnější či dodatečné předpisy s ohledem na podstatu a formu, kterými musí být investorům zpřístupněny informace o transakcích uskutečňovaných na regulovaném trhu, pro který je tento stát státem domovským, za předpokladu, že tyto předpisy platí bez ohledu na to, ve kterém členském státě emitent finančního nástroje sídlí, nebo na to, na jakém regulovaném trhu a ve kterém členském státě byl tento nástroj poprvé zapsán.
4. Komise předloží zprávu o uplatňování tohoto článku nejpozději do 31. prosince 1997 a Rada může na návrh Komise kvalifikovanou většinou rozhodnout, že tento článek pozmění.
HLAVA VI Orgány odpovědné za povolení a dohled
Článek 22
1. Členské státy určí příslušné orgány, které mají plnit povinnosti stanovené touto směrnicí.
Uvědomí o nich Komisi a upřesní každé rozdělení těchto povinností.
2. Orgány uvedené v odstavci 1 musí být buď orgány veřejné moci, orgány uznané vnitrostátními právními předpisy nebo orgány uznané ze strany orgánů veřejné moci, jež jsou výslovně pro tento účel zmocněny vnitrostátními právními předpisy.
3. Dotyčné orgány musí mít veškeré pravomoci nezbytné k výkonu své funkce.
Článek 23
1. Jestliže v tomtéž členském státě existují dvojí příslušné orgány nebo i více těchto orgánů, všechny tyto orgány úzce spolupracují při dohledu na činnost investičních podniků působících v dotyčném členském státě.
2. Členské státy zajistí, aby tato spolupráce probíhala mezi těmito příslušnými orgány a orgány veřejné moci, které mají na starosti dohled nad finančním trhem, úvěrovými a jinými finančními institucemi a podniky zabývajícími se pojišťovnictvím, pokud jde o entity, nad nimiž tyto orgány vykonávají dohled.
3. Jestliže je poskytováním služeb nebo zřizováním poboček investiční podnik činný v jednom členském státě nebo v několika členských státech jiných, než je domovský členský stát tohoto podniku, příslušné orgány všech zúčastněných členských států úzce spolupracují, aby efektivněji plnily své povinnosti v oblasti působnosti této směrnice.
Na požádání si vzájemně poskytují veškeré informace o vedení a vlastnictví těchto investičních podniků, které by mohly nad těmito podniky usnadňovat dohled, a veškeré informace, které by mohly usnadňovat jejich kontrolu.
Orgány domovského členského státu zejména spolupracují na tom, aby umožnily orgánům hostitelského členského státu získání všech údajů uvedených čl. 19 odst.
V rozsahu nezbytném pro účely výkonu svých pravomocí, co se týče dohledu, uvědomí příslušné orgány hostitelského členského státu příslušné orgány domovského členského státu o veškerých opatřeních přijatých hostitelským členským státem ve smyslu čl. 19 odst. 6, mezi které patří i sankce uložené investičnímu podniku nebo omezení činnosti investičního podniku.
Článek 24
1. Každý hostitelský členský stát zajistí, aby v případě investičního podniku povoleného v jiném členském státě, který provozuje činnost na jeho území prostřednictvím pobočky, mohly příslušné orgány domovského členského státu po předchozí informaci příslušných orgánů hostitelského členského státu samy nebo prostřednictvím osob za tímto účelem určených přezkoumat na místě informace uvedené v čl. 23 odst. 3.
2. Příslušné orgány domovského členského státu mohou rovněž požádat příslušné orgány hostitelského členského státu, aby toto přezkoumání provedly.
Orgány, které takovou žádost obdrží, musí v rámci svých pravomocí buď samy toto přezkoumání provést, nebo umožnit jeho provedení orgánům, které ověření žádaly, anebo to umožnit auditorům či expertům.
3. Tímto článkem nejsou dotčena práva příslušných orgánů hostitelského členského státu při plnění jejich povinností ve smyslu této směrnice přezkoumávat na místě pobočky podnikající na jejich území.
Článek 25
1. Členské státy stanoví, že osoby, které pracují nebo pracovaly pro příslušné orgány, jakož i auditoři a experti určení příslušnými orgány, jsou vázány povinností zachovat profesní tajemství.
Rovněž nesmějí sdělit žádné osobě ani žádnému orgánu žádné důvěrné informace, které se dozvědí při plnění svých povinností s výjimkou souhrnné či celkové formy, tak aby nebylo možno určit totožnost jednotlivých investičních podniků, aniž jsou dotčeny případy, na něž se vztahuje trestní právo.
Nicméně v případech, kdy došlo k úpadku investičního podniku nebo k jeho povinné likvidaci, mohou být důvěrné informace, které se netýkají třetích stran podílejících se na pokusech o záchranu tohoto investičního podniku, sděleny v průběhu občanského soudního řízení.
2. Odstavec 1 nebrání příslušným orgánům různých členských států ve výměně informací v souladu s touto směrnicí nebo jinými směrnicemi týkajícími se investičních podniků.
Tyto informace jsou předmětem profesního tajemství uloženého v odstavci 1.
3. Členské státy mohou uzavírat smlouvy o spolupráci při výměně informací s příslušnými orgány třetích zemí pouze v případě, že se na zjištěné informace vztahuje profesní tajemství v rozsahu alespoň rovnocenném rozsahu stanovenému v tomto článku.
4. Příslušné orgány, které obdrží důvěrné informace podle odstavce 1 nebo 2, je mohou použít pouze při výkonu svých povinností
- ke kontrole plnění podmínek, jimiž se řídí zahájení činnosti investičních podniků, a k usnadnění dohledu nad provozováním této činnosti na bázi jednotlivých podniků či konsolidované bázi, a to zvláště s ohledem na požadavky kapitálové přiměřenosti uložené směrnicí 93/6/EHS, správní a účetní postupy a mechanismy vnitřní kontroly,
- k ukládání sankcí,
- při administrativních odvoláních proti rozhodnutím příslušných orgánů, nebo
- při soudním řízení zahájeném podle článku 26.
5. Odstavce 1 a 4 nevylučují výměnu informací
a) v rámci členského státu, kde existují dva příslušné orgány nebo více těchto orgánů, nebo
b) v rámci členského státu nebo mezi členskými státy, mezi příslušnými orgány a
- orgány odpovědnými za dohled nad úvěrovými institucemi, jinými finančními institucemi a pojišťovacími podniky, a orgány odpovědnými za dohled nad finančními trhy,
- orgány odpovědnými za likvidaci a konkurz investičních podniků a za jiné podobné postupy a
- osobami odpovědnými za provedení statutárního auditu investičních podniků a jiných finančních institucí,
při výkonu dohledu nebo při odhalování informací nezbytných k výkonu jejich funkce orgánům, které spravují systémy pro odškodnění. Tyto informace podléhají podmínkám o zachování profesního tajemství uloženým v odstavci 1.
6. Tento článek nebrání příslušným orgánům, aby sdělovaly centrálním bankám, které nevykonávají dohled nad úvěrovými institucemi nebo investičními podniky jednotlivě, ty informace, jichž je třeba k výkonu funkce měnových orgánů.
Informace získané v tomto rámci podléhají podmínkám zachování profesního tajemství uloženým v odstavci 1.
7. Tento článek nebrání příslušným orgánům ve sdělování informací uvedených v odstavcích 1 až 4 subjektům zajišťujícím zúčtování nebo jinému podobnému úřadu uznanému vnitrostátními právními předpisy pro poskytování zúčtovacích nebo vypořádacích služeb na jednom z trhů v členských státech, pokud shledají, že sdělení těchto informací je nezbytné pro zajištění řádného fungování těchto orgánů ve vztahu k neplnění závazků nebo potenciálního neplnění závazků hospodářských subjektů.
Získané informace podléhají podmínkám zachování profesního tajemství uloženým v odstavci 1. Členské státy však zajistí, aby informace získané podle odstavce 2 nebyly šířeny za okolností uvedených v tomto odstavci bez výslovného souhlasu příslušných orgánů, které je zjistily.
8. Nehledě na ustanovení uvedená v odstavcích 1 až 4 mohou navíc členské státy na základě ustanovení zákona povolit poskytnutí určitých informací jiným oddělením ústřední státní správy odpovědným za právní předpisy týkající se dohledu nad úvěrovými institucemi, finančními institucemi, investičními podniky, pojišťovacími institucemi, jakož i inspektorům určeným těmito odděleními.
Informace však mohou být takto poskytnuty pouze v případech, kdy je to nezbytné z důvodů obezřetnostního dohledu.
Členské státy však zajistí, aby informace získané podle odstavců 2 až 5 a prostřednictvím přezkoumání na místě popsaného v článku 24 byly v případech uvedených v tomto odstavci poskytovány pouze s výslovným souhlasem příslušných orgánů, které tyto informace získaly, nebo příslušných orgánů toho členského státu, ve kterém bylo přezkoumání na místě provedeno.
9. Jestliže v okamžiku přijetí této směrnice nějaký členský stát stanoví výměnu informací mezi orgány za účelem kontroly dodržování právních předpisů o obezřetnostním dohledu, o organizaci, provozu a jednání obchodních společností a o regulaci finančních trhů, pak tento členský stát může i nadále povolovat předávání těchto informací při koordinaci všech předpisů, jimiž se řídí výměna informací mezi orgány pro celý finanční sektor, v žádném případě však po 1. červenci 1996.
Členské státy však zajistí, aby v případech, kdy informace pocházejí z jiného členského státu, byly za okolností popsaných v prvním pododstavci poskytovány pouze s výslovným souhlasem příslušných orgánů, které tyto informace získaly, a aby jich bylo užito pouze pro účely, k nimž tyto orgány daly svůj souhlas.
Rada provádí koordinaci uvedenou v prvním pododstavci na návrh Komise.
Rada bere na vědomí prohlášení Komise v tom smyslu, že předloží návrhy nejpozději do 31. července 1993.
Rada podnikne kroky v souladu s těmito návrhy v co nejkratší době, aby byla navrhovaná pravidla použitelná ke stejnému dni jako tato směrnice.
Článek 26
Členské státy zajistí, aby bylo možno požádat soud o přezkoumání rozhodnutí přijatých pro investiční podniky podle právních a správních předpisů v souladu s touto směrnicí; totéž platí i v případech, kdy žádné rozhodnutí nebylo učiněno do šesti měsíců ode dne podání žádosti o povolení, která obsahovala veškeré informace požadované podle platných předpisů.
Článek 27
Aniž jsou dotčeny postupy v případě odnětí povolení nebo předpisy trestního práva, členské státy stanoví, že jejich příslušné orgány nebo ty orgány, které účinně kontrolují provozování obchodní činnosti podniků porušujících právní nebo správní předpisy o dohledu nebo provozování činnosti, mohou přijímat či ukládat opatření nebo sankce s cílem zamezit zjištěnému porušování předpisů nebo příčinám tohoto porušování.
Článek 28
Členské státy zajistí, aby byla tato směrnice prováděna bez jakékoli diskriminace.
HLAVA VII Závěrečná ustanovení
Článek 29
Při přijímání jakékoli další směrnice, kterou by se tato směrnice přizpůsobovala technickému pokroku v níže uvedených oblastech, přijme Rada v souladu s rozhodnutím 87/373/EHS [15] na návrh Komise kvalifikovanou většinou všechny úpravy, které mohou být nezbytné, a to:
- rozšíření seznamu uvedeného v oddíle C přílohy,
- úpravu terminologie seznamů v příloze se zohledněním vývoje situace na finančních trzích,
- oblasti uvedené v článku 23, v nichž si příslušné orgány musí vyměňovat informace,
- objasnění definic za účelem zajištění jednotného používání této směrnice v celém Společenství,
- objasnění definic za účelem zohlednění vývoje situace na finančních trzích při provádění této směrnice,
- sjednocení terminologie a zasazení definic do jednotného rámce v souladu s následnými opatřeními týkajícími se investičních podniků a souvisejících záležitostí,
- ostatní úkoly stanovené v čl. 7 odst. 5.
Článek 30
1. Investiční podniky, které již ve svých domovských členských státech obdržely povolení k poskytování investičních služeb před 31. prosincem 1995, se považují za podniky povolené i pro účely této směrnice, jestliže předpisy dotyčných členských států stanoví, že tyto podniky musí k zahájení této činnosti vyhovět podmínkám, které jsou rovnocenné podmínkám stanoveným v čl. 3 odst. 3 a 4.
2. Investiční podniky, které ke 31. prosinci 1995 již činnost provozují a nejsou zahrnuty mezi podniky uvedenými v odstavci 1, mohou i nadále provozovat činnost za předpokladu, že nejpozději do 31. prosince 1996 a podle předpisů svých domovských členských států získají povolení k pokračování v této činnosti v souladu s předpisy přijatými při provádění této směrnice.
Pouze vydání tohoto povolení umožní těmto podnikům, aby podle této směrnice využívaly práva usazování a volného pohybu služeb.
3. V případech, kdy ještě přede dnem přijetí této směrnice zahájily investiční podniky činnost v jiných členských státech, ať již prostřednictvím pobočky nebo v rámci volného pohybu služeb, orgány každého domovského členského státu předají v období mezi 1. červencem a 31. prosincem 1995 pro účely čl. 17 odst. 1 a 2 a článku 18 orgánům každého z ostatních dotyčných členských států seznam podniků, které jsou v souladu s touto směrnicí a působí v těchto státech, a specifikují jejich obchodní činnost.
4. Fyzické osoby, které mají v členském státě ke dni přijetí této směrnice povolení nabízet investiční služby, se považují za subjekty s povolením ve smyslu této směrnice za předpokladu, že splňují požadavky uložené v čl. 1 odst. 2 druhém pododstavci druhé odrážce a třetím pododstavci ve všech čtyřech odrážkách.
Článek 31
Členské státy přijmou právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. července 1995.
Tyto předpisy nabudou účinnosti nejpozději do 31. prosince 1995.
Členské státy o nich neprodleně uvědomí Komisi.
Předpisy uvedené v prvním pododstavci přijaté členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 32
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 1. června 1993 o statistických zjišťováních chovu prasat
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
vzhledem k tomu, že směrnice 76/630/EHS ze dne 20. července 1976 o statistických zjišťováních chovu prasat prováděných členskými státy [3] byla několikrát změněna a že z důvodu nutnosti dalších změn je žádoucí vypracovat v zájmu jasnosti nové znění;
vzhledem k tomu, že u těch členských států, u kterých populace prasat představuje pouze malé procento celkové populace prasat ve Společenství, je nutné přijmout vhodná opatření ke snížení počtu zjišťování;
vzhledem k tomu, že v zájmu náležitého řízení společné zemědělské politiky, zejména s ohledem na trh s vepřovým masem, Komise požaduje pravidelné údaje o vývoji stavu hospodářských zvířat a v produkci vepřového masa;
vzhledem k tomu, že sběr a zpracování údajů, jakož i organizování zjišťování na úrovni jednotlivých států, by měly být i nadále v pravomoci statistických služeb členských států, a Komise by měla být zodpovědná za zajištění koordinace a harmonizace statistických informací na evropské úrovni a za zpracovávání harmonizovaných metodických postupů nezbytných pro provádění politiky Společenství;
vzhledem k tomu, že usnadnění provádění této směrnice vyžaduje úzkou spolupráci mezi členskými státy a Komisí, která by měla být uskutečňována zejména Stálým výborem pro zemědělskou statistiku, zřízeným rozhodnutím 72/279/EHS [4],
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
ODDÍL I ZJIŠŤOVÁNÍ POPULACE PRASAT A. Na úrovni jednotlivých států
Frekvence – oblast zjišťování
Článek 1
1. Členské státy provedou každý rok na svém území statistické zjišťování populace prasat k některému z prvních dní v dubnu, srpnu a prosinci.
2. Členské státy mohou být na vlastní žádost oprávněny provádět dubnová a srpnová zjišťování ve vybraných regionech, pokud se tato zjišťování budou vztahovat alespoň na 70 % populace prasat.
Členské státy, jejichž populace prasat činí méně než 3 miliony kusů, mohou být na vlastní žádost oprávněny vůbec neprovádět dubnová a srpnová zjišťování.
Namísto statistických zjišťování podle odstavce 1 mohou být členské státy na vlastní žádost oprávněny používat administrativní zdroje.
3. Při posuzování žádostí uvedených v odstavci 3 Komise rozhodne postupem podle článku 17.
Článek 2
1. Pro účely této směrnice se "prasaty" rozumí domácí druhy prasat.
2. Zjišťování podle článku 1 zahrnou všechna prasata v zemědělských podnicích vymezených Komisí postupem podle článku 17.
Zjišťování musí zahrnout takové množství podniků, aby to představovalo nejméně 95 % populace prasat zjištěné při posledním zjišťování struktury zemědělských podniků.
3. Pokud je to možné, členské státy dodají výsledky zjišťování uvedených v odstavci 2 spolu s odhadem populace prasat nezahrnutých do těchto zjišťování.
Členění podle kategorií
Článek 3
1. Zjišťování uvedená v článku 1 se provádějí tak, aby poskytovala členění populace prasat alespoň do těchto kategorií:
A. selata o živé hmotnosti nižší než 20 kg;
B. prasata o živé hmotnosti nejméně 20, ale nižší než 50 kg;
C. prasata na výkrm včetně kanců a sviní vyřazených z chovu, o živé váze:
a) nejméně 50, ale nižší než 80 kg,
b) nejméně 80, ale nižší než 110 kg,
c) nejméně 110 kg;
D. chovná prasata o živé váze nejméně 50 kg:
a) kanci;
b) plemenné prasnice, z toho:
(b1) prasničky;
c) ostatní prasnice, z toho:
(c1) prasničky před připuštěním.
2. Kategorie uvedené v odstavci 1 mohou být upraveny postupem podle článku 17.
3. Kategorie se vymezují postupem podle článku 17.
Přesnost
Článek 4
1. Zjišťování uvedená v článku 1 se provádějí formou úplných zjišťování nebo výběrových šetření.
2. U žádného členského státu nepřekročí u výsledků zjišťování stanovených v čl. 2 odst. 2 výběrová chyba 2 % (interval spolehlivosti 68 %) z celkového počtu prasat.
3. Vedle opatření týkajících se organizace výběrových šetření a dodatečných odhadů uvedených v čl. 2 odst. 3 přijmou členské státy všechna opatření pro udržení kvality výsledků zjišťování, která považují za vhodná.
Lhůta pro předání údajů
Článek 5
1. Členské státy oznámí Komisi předběžné výsledky zjišťování a dodatečných odhadů:
- do 15. června stejného roku pro dubnové zjišťování,
- do 15. října stejného roku pro srpnové zjišťování,
- do 15. února následujícího roku pro prosincové zjišťování.
2. Členské státy oznámí Komisi výsledky zjišťování a dodatečných odhadů v souladu s čl. 4 odst. 2:
- do 1. srpna stejného roku pro dubnové zjišťování,
- do 1. prosince stejného roku pro srpnové zjišťování,
- do 1. dubna následujícího roku pro prosincové zjišťování.
B. Na regionální úrovni
Územní členění
Článek 6
1. Konečné výsledky prosincového zjišťování se sestavují za každé územní členění vymezené postupem podle článku 17.
2. Postupem podle článku 17 může Komise schválit žádost členského státu ohledně použití regionálního členění podle odstavce 1 pro konečné výsledky dubnového a srpnového zjišťování.
3. Územní členění uvedené v odstavci 1 může být Komisí změněno postupem podle článku 17.
Lhůta pro předání údajů
Článek 7
Členské státy oznámí Komisi údaje podle článku 6 do 15. května roku následujícího po sledovaném měsíci.
C. Členění podle velikosti stáda
Velikostní třídy
Článek 8
1. V lichých letech provedou členské státy členění konečných výsledků prosincových zjišťování na úrovni jednotlivých států podle velikostních tříd vymezených postupem podle článku 17.
2. Komise může postupem podle článku 17 schválit žádost členského státu o používání členění podle velikostních tříd uvedených v odstavci 1 pro konečné výsledky v sudých letech nebo v určitých měsících daného roku.
3. Velikostní třídy uvedené v odstavci 1 mohou být změněny postupem podle článku 17.
Lhůta pro předání údajů
Článek 9
Členské státy předají Komisi údaje podle článku 8 do 15. května roku následujícího po sledovaném měsíci.
ODDÍL II STATISTIKY PORÁŽEK
Článek 10
1. Členské státy sestaví měsíční statistiky množství a hmotnosti jatečně upravených těl prasat poražených v jatkách na jejich území, jejichž maso je považováno za vhodné pro lidskou spotřebu.
V případě potřeby také dodají odhady porážek nezahrnutých ve výkazech, aby statistiky zahrnovaly všechna prasata poražená na jejich území.
2. Statistiky podle odstavce 1 se sestavují za tyto kategorie:
A. prasata celkem.
3. Hmotnost jatečně upravených těl uvedená v odstavci 1 a kategorie podle odstavce 2 se vymezují postupem podle článku 17.
Lhůta pro předání údajů
Článek 11
Členské státy sdělí Komisi výsledky statistik podle čl. 10 odst. 1 do dvou měsíců následujících po sledovaném měsíci.
ODDÍL III PŘEDBĚŽNÉ ODHADY PRODUKCE
Článek 12
1. Členské státy použijí výsledky zjišťování a další dostupné informace pro zpracování předběžných odhadů nabídky prasat na každé kalendářní čtvrtletí.
Tato nabídka je vyjádřena jako hrubá domácí produkce, která zahrnuje všechna poražená prasata plus saldo z obchodu s živými prasaty uvnitř Společenství a s třetími zeměmi.
2. Předběžné odhady podle odstavce 1 se sestavují za tyto kategorie:
A. Prasata celkem.
3. Definici "nabídky" podle odstavce 1 je možno změnit postupem podle článku 17.
Lhůta pro předání údajů
Článek 13
Členské státy oznámí Komisi předběžné odhady podle čl. 12 odst. 1 v těchto lhůtách a pro tato čtvrtletí:
a) do 15. února pro předběžné odhady až do třetího čtvrtletí téhož roku včetně;
b) do 15. června pro předběžné odhady až do prvního čtvrtletí následujícího roku včetně;
c) do 15. října pro předběžné odhady až do druhého čtvrtletí následujícího roku včetně.
ODDÍL IV VŠEOBECNÁ USTANOVENÍ
Článek 14
Členské státy předají Komisi údaje uvedené v článcích 5, 7, 9, 11, a 13 v souladu s nařízením Rady (Euratom, EHS) č. 1588/90 ze dne 11. června 1990 o předávání údajů, na které se vztahuje statistická důvěrnost, Statistickému úřadu Evropských společenství [5].
Článek 15
Komise přezkouší po konzultacích s členskými státy:
a) dodané výsledky;
b) technické problémy, které vzniknou zejména při přípravě a provádění zjišťování a odhadů;
c) spolehlivost výsledků zjišťování a odhadů.
Článek 16
Členské státy sdělí Komisi všechny metodické nebo jiné změny, které mohou významně ovlivnit výsledky statistik.
Toto provedou do tří měsíců po vstupu dané změny v platnost.
Komise oznámí ostatním členským státům všechna taková sdělení v příslušných pracovních skupinách.
Článek 17 1. Má-li být zahájen postup podle tohoto článku, přednese věc Stálému výboru pro zemědělskou statistiku (dále jen "výbor") jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu, nebo na žádost zástupce některého členského státu.
2. Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k návrhu ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci.
Stanovisko se přijímá většinou 54 hlasů, přičemž hlasům členských států je přidělena váha podle čl. 148 odst.
2 Smlouvy. Předseda nehlasuje.
3. a) Komise přijme zamýšlená opatření, jsou-li v souladu se stanoviskem výboru.
b) Pokud zamýšlená opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, předloží Komise Radě neprodleně návrh opatření, která mají být přijata.
Rada se usnese kvalifikovanou většinou.
Pokud se Rada neusnese do tří měsíců ode dne, kdy jí byl návrh předán, přijme navrhovaná opatření Komise.
Článek 18
1. Směrnice 76/630/EHS se dnem 1. ledna 1994 zrušuje.
2. Odkazy na zrušenou směrnici se považují za odkazy na tuto směrnici.
Článek 19
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 1. ledna 1994.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 20
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 1. června 1993 o statistických zjišťováních chovu skotu
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
vzhledem k tomu, že směrnice Rady 73/132/EHS ze dne 15. května 1973 o statistických zjišťováních chovu skotu, o předběžných odhadech nabídky jatečného skotu a o statistikách poraženého skotu [3] a směrnice Rady 78/53/EHS ze dne 19. prosince 1977, kterou se stanoví doplňující ustanovení o statistických zjišťováních chovu skotu [4] byly několikrát změněny; že z důvodu nutnosti dalších změn je žádoucí vypracovat v zájmu jasnosti nové znění;
vzhledem k tomu, že u těch členských států, u kterých populace skotu představuje pouze malé procento celkové populace skotu ve Společenství, je nutné přijmout vhodná opatření ke snížení počtu zjišťování;
vzhledem k tomu, že v zájmu náležitého řízení společné zemědělské politiky, zejména s ohledem na trh s hovězím a telecím masem, Komise požaduje pravidelné údaje o vývoji stavu hospodářských zvířat a v produkci hovězího a telecího masa;
vzhledem k tomu, že sběr a zpracování údajů, jakož i organizování zjišťování na úrovni jednotlivých států, by měly být i nadále v pravomoci statistických služeb členských států, a Komise by měla být zodpovědná za zajištění koordinace a harmonizace statistických informací na evropské úrovni a za zpracovávání harmonizovaných metodických postupů nezbytných pro provádění politiky Společenství;
vzhledem k tomu, že usnadnění provádění této směrnice vyžaduje úzkou spolupráci mezi členskými státy a Komisí, která by měla být uskutečňována zejména Stálým výborem pro zemědělskou statistiku, zřízeným rozhodnutím 72/279/EHS [5],
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI: ODDÍL I
ZJIŠŤOVÁNÍ POPULACE SKOTU A. Na úrovni jednotlivých států
Frekvence – oblast zjišťování
Článek 1
1. Členské státy provedou každý rok na svém území statistické zjišťování populace skotu k některému dni v květnu nebo červnu a k některému dni v prosinci.
2. Členské státy mohou být na vlastní žádost oprávněny provádět květnová nebo červnová zjišťování ve vybraných regionech, pokud se tato zjišťování budou vztahovat alespoň na 70 % populace skotu.
Členské státy, jejichž populace skotu činí méně než 1,5 miliónu kusů, mohou být na vlastní žádost oprávněny vůbec neprovádět jedno ze dvou zjišťování uvedených v odstavci 1, nebo jej provádět pouze ve vybraných regionech.
Namísto statistických zjišťování podle odstavce 1 mohou být členské státy na vlastní žádost oprávněny používat administrativní zdroje.
3. Při posuzování žádostí uvedených v odstavci 2 Komise rozhodne postupem podle článku 17, přičemž vezme v úvahu povinnosti vyplývající z článku 6.
Článek 2
1. Pro účely této směrnice se "skotem" rozumí domácí druhy skotu, buvolů a druhu "Beefalo".
2. Zjišťování podle článku 1 zahrnou všechen skot v zemědělských podnicích vymezených Komisí postupem podle článku 17.
Zjišťování zahrne počet podniků představující nejméně 95 % populace skotu zjištěné při posledním zjišťování struktury zemědělských podniků.
3. Pokud je to možné, členské státy dodají výsledky zjišťování uvedených v odstavci 2 spolu s odhadem populace skotu nezahrnutého do těchto zjišťování.
Členění podle kategorií
Článek 3
1. Zjišťování uvedená v článku 1 se provádějí tak, aby poskytovala členění populace skotu alespoň na tyto kategorie:
A. skot mladší než 1 rok:
a) jatečná telata;
b) ostatní:
a) býci;
b) krávy;
B. skot ve stáří nejméně 1 roku, ale mladší než 2 roky:
a) býci;
b) krávy:
a) jatečná zvířata;
b) ostatní;
C. skot ve stáří nejméně dvou let:
a) býci;
b) krávy:
a) jalovice
1. jatečné jalovice;
2. ostatní;
b) krávy:
1. dojnice;
2. ostatní;
D. buvoli:
a) plemenné buvolí krávy;
b) ostatní buvoli.
2. Kategorie uvedené v odstavci 1 mohou být upraveny postupem podle článku 17.
3. Kategorie se vymezují postupem podle článku 17.
Přesnost
Článek 4
1. Zjišťování uvedená v článku 1 se provádějí formou úplných zjišťování nebo výběrových šetření.
2. U žádného členského státu nepřekročí u výsledků zjišťování stanovených v čl. 2 odst. 2 výběrová chyba 1 % z celkového počtu skotu a 1,5 % z celkového počtu krav (interval spolehlivosti 68 %).
3. Vedle opatření týkajících se organizace výběrových šetření a dodatečných odhadů uvedených v čl. 2 odst. 3 přijmou členské státy všechna opatření pro udržení kvality výsledků zjišťování, která považují za vhodná.
Lhůta pro předání údajů
Článek 5
1. Členské státy oznámí Komisi předběžné výsledky zjišťování a dodatečných odhadů:
- do 30. září stejného roku pro květnové/červnové zjišťování;
- do 15. února následujícího roku pro prosincové zjišťování.
2. Členské státy oznámí Komisi výsledky zjišťování a dodatečných odhadů v souladu s čl. 4 odst. 2:
- do 15. října stejného roku pro květnové/červnové zjišťování;
- do 1. dubna následujícího roku pro prosincové zjišťování.
B. Na regionální úrovni
Územní členění
Článek 6
1. Konečné výsledky prosincového zjišťování se sestavují za každé územní členění vymezené postupem podle článku 17.
2. Postupem podle článku 17 může Komise schválit žádost členského státu ohledně použití regionálního členění podle odstavce 1 pro konečné výsledky květnového/červnového zjišťování.
3. Územní členění uvedené v odstavci 1 může být změněno postupem podle článku 17.
Lhůta pro předání údajů
Článek 7
Členské státy oznámí Komisi údaje podle článku 6 do 15. května roku následujícího po sledovaném měsíci.
C. Členění podle velikosti stáda
Velikostní třídy
Článek 8
1. V lichých letech provedou členské státy členění konečných výsledků prosincových zjišťování na úrovni členských států podle velikostních tříd vymezených postupem podle článku 17.
2. Komise může postupem podle článku 17 schválit žádost členského státu o používání členění podle velikostních tříd uvedených v odstavci 1 pro konečné výsledky v sudých letech nebo pro konečné výsledky květnového/červnového zjišťování.
3. Velikostní třídy uvedené v odstavci 1 mohou být změněny postupem podle článku 17.
Lhůta pro předání údajů
Článek 9
Členské státy oznámí Komisi údaje podle článku 8 do 15. května roku následujícího po sledovaném měsíci.
ODDÍL II STATISTIKY PORÁŽEK
Článek 10
1. Členské státy sestaví měsíční statistiky množství a hmotnosti jatečně upravených těl skotu poraženého v jatkách na jejich území, jehož maso je považováno za vhodné pro lidskou spotřebu.
V případě potřeby také dodají odhady porážek nezahrnutých ve výkazech, aby statistiky zahrnovaly veškerý skot poražený na jejich území.
2. Statistiky podle odstavce 1 se sestavují za tyto kategorie:
A. telata;
B. jalovice;
C. krávy;
D. býci;
E. voli.
3. Hmotnost jatečně upravených těl uvedená v odstavci 1 a kategorie podle odstavce 2 se vymezují postupem podle článku 17.
Lhůta pro předání údajů
Článek 11
Členské státy oznámí Komisi výsledky statistik podle čl. 10 odst. 1 do 2 měsíců následujících po sledovaném měsíci.
ODDÍL III PŘEDBĚŽNÉ ODHADY PRODUKCE
Článek 12
1. Členské státy použijí výsledky zjišťování a další dostupné informace pro zpracování předběžných odhadů nabídky skotu na každé kalendářní pololetí.
Tato nabídka je vyjádřena jako hrubá domácí produkce, která zahrnuje veškerý poražený skot plus saldo z obchodu s živým skotem uvnitř Společenství a s třetími zeměmi.
Předběžné odhady podle odstavce 1 se sestavují za tyto kategorie:
A. telata;
B. jalovice;
C. krávy;
D. býci;
E. voli.
Toto členění může být změněno postupem podle článku 17.
3. Definici "nabídky" podle odstavce 1 a "kategorií" podle odstavce 2 je možno změnit postupem podle článku 17.
Lhůta pro předání údajů
Článek 13
Členské státy oznámí Komisi předběžné odhady podle čl. 12 odst. 1 v těchto lhůtách a pro tato pololetí:
a) do 15. února pro předběžné odhady až do prvního pololetí následujícího roku včetně;
b) do 1. října pro předběžné odhady až do druhého pololetí následujícího roku včetně.
ODDÍL IV OBECNÁ USTANOVENÍ
Článek 14
Členské státy předají Komisi údaje uvedené v článcích 5, 7, 9, 11 a 13 v souladu s nařízením Rady (Euratom, EHS) č. 1588/90 ze dne 11. června 1990 o předávání údajů, na které se vztahuje statistická důvěrnost, Statistickému úřadu Evropských společenství [6].
Článek 15
Komise posoudí ve spolupráci s členskými státy:
a) dodané výsledky;
b) technické problémy, které vzniknou zejména při přípravě a provádění zjišťování a odhadů;
c) spolehlivost výsledků zjišťování a odhadů.
Článek 16
Členské státy sdělí Komisi všechny metodické nebo jiné změny, které mohou významně ovlivnit výsledky statistik.
Toto provedou do tří měsíců po vstupu dané změny v platnost.
Komise oznámí ostatním členským státům všechna taková sdělení v příslušných pracovních skupinách.
Článek 17
1. Má-li být zahájen postup podle tohoto článku, přednese věc Stálému výboru pro zemědělskou statistiku (dále jen "výbor") jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu, nebo na žádost zástupce některého členského státu.
2. Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k návrhu ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci.
Stanovisko se přijímá většinou 54 hlasů, přičemž hlasům členských států je přidělena váha podle čl. 148 odst.
2 Smlouvy. Předseda nehlasuje.
3. a) Komise přijme zamýšlená opatření, jsou-li v souladu se stanoviskem výboru.
b) Pokud zamýšlená opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, předloží Komise Radě neprodleně návrh opatření, která mají být přijata.
Rada se usnese kvalifikovanou většinou.
Pokud se Rada neusnese do tří měsíců ode dne, kdy jí byl návrh předán, přijme navrhovaná opatření Komise.
Článek 18
1. Směrnice 73/132/EHS a 78/53/EHS se dnem 1. ledna 1994 zrušují.
2. Odkazy na zrušené směrnice se považují za odkazy na tuto směrnici.
Článek 19
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 1. ledna 1994.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 20
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 1. června 1993 o statistických zjišťováních chovu ovcí a koz
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
vzhledem k tomu, že směrnice Rady 82/177/EHS ze dne 22. března 1982 o statistických zjišťováních chovu ovcí a koz prováděných členskými státy [3] byla několikrát změněna; že z důvodu nutnosti dalších změn je žádoucí vypracovat v zájmu jasnosti nové znění;
vzhledem k tomu, že u těch členských států, u kterých populace koz představuje pouze malé procento celkové populace koz ve Společenství, je nutné přijmout vhodná opatření ke snížení počtu zjišťování;
vzhledem k tomu, že je důležité, aby se přihlíželo k tendencím ve vývoji struktury zemědělských podniků v členských státech;
vzhledem k tomu, že v zájmu náležitého řízení společné zemědělské politiky, zejména s ohledem na trh se skopovým a kozím masem, Komise požaduje pravidelné údaje o vývoji stavu hospodářských zvířat a v produkci skopového a kozího masa;
vzhledem k tomu, že sběr a zpracování údajů, jakož i organizování zjišťování na úrovni jednotlivých států, by měly být i nadále v pravomoci statistických útvarů členských států, a Komise by měla být zodpovědná za zajištění koordinace a harmonizace statistických informací na evropské úrovni a za zpracovávání harmonizovaných metodických postupů nezbytných pro provádění politiky Společenství;
vzhledem k tomu, že usnadnění provádění této směrnice vyžaduje úzkou spolupráci mezi členskými státy a Komisí, která by měla být uskutečňována zejména Stálým výborem pro zemědělskou statistiku, zřízeným rozhodnutím 72/279/EHS [4],
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI: ODDÍL I
ZJIŠŤOVÁNÍ POPULACE OVCÍ A KOZ A. Na úrovni jednotlivých států
Frekvence – oblast zjišťování
Článek 1
1. Členské státy provedou každý rok na svém území statistické zjišťování populace ovcí k některému z prvních dní v prosinci.
2. Členské státy provedou také statistické zjišťování populace koz, a to buď ve formě samostatného zjišťování nebo společného zjišťování populace ovcí a koz:
a) každý rok k některému z prvních dní v prosinci, pokud činí populace koz nejméně 500000 kusů;
b) nejméně jednou za pět let, pokud je populace koz nižší než 500000 kusů.
3. Namísto statistických zjišťování podle odstavců 1 a 2 mohou být členské státy na vlastní žádost oprávněny používat administrativní zdroje.
4. Při posuzování žádostí uvedených v odstavci 3 Komise rozhodne postupem podle článku 20.
Článek 2
1. Pro účely této směrnice se "ovcemi" rozumí domácí zvířata druhu Ovis a "kozami" domácí zvířata druhu Capra.
2. Zjišťování podle článku 1 zahrnou všechny ovce a kozy v zemědělských podnicích vymezených Komisí postupem podle článku 20.
Zjišťování musí zahrnout takové množství podniků, aby to představovalo nejméně 95 % populace ovcí a koz zjištěné při posledním zjišťování struktury zemědělských podniků.
3. Pokud je to možné, členské státy dodají výsledky zjišťování uvedených v odstavci 2 spolu s odhadem populace koz a ovcí nezahrnutých do těchto zjišťování.
Členění podle kategorií
Článek 3
1. Zjišťování uvedená v článku 1 se provádějí tak, aby poskytovala členění populace ovcí a koz alespoň do těchto kategorií:
A. ovce celkem:
A.1. bahnice a jehnice určené k plemenitbě:
A.1.1. dojné bahnice a dojné jehnice určené k plemenitbě;
A.1.2. ostatní bahnice a jehnice určené k plemenitbě;
A.2. ostatní ovce.
B. kozy celkem:
B.1. kozy již okozlené a kozy určené k plemenitbě:
B.1.1. kozy již okozlené;
B.1.2. kozy poprvé určené k plemenitbě;
B.2. ostatní kozy.
2. Kategorie uvedené v odstavci 1 mohou být upraveny postupem podle článku 20.
3. Kategorie se vymezují postupem podle článku 20.
Přesnost
Článek 4
1. Zjišťování uvedená v článku 1 se provádějí formou úplných zjišťování nebo výběrových šetření.
2. U žádného členského státu nepřekročí u výsledků zjišťování stanovených v čl.
2 odst. 2 výběrová chyba 2 % (interval spolehlivosti 68 %) z celkového počtu ovcí a koz nebo absolutní číslo stanovené postupem podle článku 20.
3. Vedle opatření týkajících se organizace výběrových šetření a dodatečných odhadů uvedených v čl. 2 odst. 3 přijmou členské státy všechna vhodná opatření pro udržení kvality výsledků zjišťování.
Lhůta pro předání údajů
Článek 5
1. Členské státy předají Komisi předběžné výsledky zjišťování a dodatečných odhadů do 1. března po sledovaném měsíci pro údaje podle čl. 3 odst. 1.
2. Členské státy předají Komisi výsledky zjišťování a dodatečných odhadů v souladu s čl. 4 odst. 2 do 1. dubna po sledovaném měsíci.
Odchylky
Článek 6
1. Odchylně od čl. 3 odst. 1:
a) podpoložky kategorie A.1 jsou vykazovány nepovinně u členských států, jejichž populace ovcí je v době zjišťování nižší než 2500000 kusů;
b) podpoložky kategorie B.1 jsou vykazovány nepovinně u členských států, jejichž populace koz je v době zjišťování nižší než 500000 kusů;
c) členské státy uvedené v čl. 1 odst. 2 písm. b) odhadnou v každém roce nepokrytém zjišťováním celkové počty uvedené v kategorii B bez podpoložek;
d) členské státy, jejichž populace ovcí v kategorii A.1.1 je nižší než 1 % z počtu ovcí v kategorii A.1, jsou oprávněny údaje odhadovat nebo je odvozovat z jiných zdrojů.
2. Odchylně od článků 1 a 5 jsou Dánsko a Nizozemsko oprávněny populaci ovcí a koz odhadovat a Spojené království je oprávněno odhadovat stav populace koz v prosinci na základě údajů o populaci, zjištěných během ročního agrocenzu, který provádějí tentýž rok v květnu/červnu. Předběžné výsledky uvedené v čl. 5 odst. 1 dodají Komisi do 1. března a výsledky uvedené v čl. 5 odst. 2 do 15. září roku následujícího po sledovaném roce.
B. Na regionální úrovni
Územní členění
Článek 7
1. Konečné výsledky zjišťování se sestavují za každé územní členění vymezené postupem podle článku 20.
2. Územní členění uvedené v odstavci 1 může být změněno postupem podle článku 20.
Lhůta pro předání údajů
Článek 8
Členské státy sdělí Komisi údaje podle článku 7 do 15. května roku následujícího po sledovaném měsíci.
Odchylky
Článek 9
Odchylně od článku 8:
a) Nizozemsko je oprávněno sdělovat údaje za ovce na úrovni "provincie" u populace zvířat, zjištěné během agrocenzu, který provádí v květnu sledovaného roku, do 15. září stejného roku;
b) členské státy uvedené v čl. 1 odst. 2 písm. b) se osvobozují od oznamování údajů o kozách na úrovni regionů.
C. Členění podle velikosti stáda
Velikostní třídy
Článek 10
1. V lichých letech provedou členské státy členění konečných výsledků zjišťování na úrovni jednotlivých států podle velikostních tříd vymezených postupem podle článku 20.
2. Komise může postupem podle článku 20 schválit žádost členského státu o používání členění podle velikostních tříd uvedených v odstavci 1 pro konečné výsledky v sudých letech.
3. Velikostní třídy uvedené v odstavci 1 mohou být změněny postupem podle článku 20.
Lhůta pro předání údajů
Článek 11
Členské státy sdělí Komisi údaje podle čl. 10 odst. 1 do 15. května roku následujícího po sledovaném měsíci.
Odchylky
Článek 12
Odchylně od článku 11 jsou Dánsko a Nizozemsko oprávněny u struktury populace ovcí a koz a Spojené království oznamovat údaje o struktuře populace koz zjištěné během agrocenzu, provedeném v květnu/červnu sledovaného roku, do 15. května následujícího roku.
ODDÍL II STATISTIKY PORÁŽEK
Článek 13
1. Členské státy sestaví měsíční statistiky množství a hmotnosti jatečně upravených těl ovcí a koz poražených v jatkách na jejich území, jejichž maso je považováno za vhodné pro lidskou spotřebu.
V případě potřeby také dodají odhady porážek nezahrnutých ve výkazech, aby statistiky zahrnovaly všechny ovce a kozy poražené na jejich území.
2. Statistiky podle odstavce 1 se sestavují za tyto kategorie:
A. ovce celkem:
A.1. z toho jehňata;
B. kozy celkem.
3. Hmotnost jatečně upravených těl uvedená v odstavci 1 a kategorie podle odstavce 2 se vymezují postupem podle článku 20.
Lhůta pro předání údajů
Článek 14
Členské státy sdělí Komisi výsledky statistik podle čl. 13 odst. 1 do dvou měsíců následujících po sledovaném měsíci.
ODDÍL III PŘEDBĚŽNÉ ODHADY PRODUKCE
Článek 15
1. Členské státy použijí výsledky zjišťování a další dostupné informace pro zpracování předběžných odhadů nabídky ovcí a koz na každé pololetí.
Tato nabídka je vyjádřena jako hrubá domácí produkce, která zahrnuje všechny poražené ovce a kozy plus saldo z obchodu s živými ovcemi a kozami uvnitř Společenství a s třetími zeměmi.
2. Definici "nabídky" podle odstavce 1 je možno změnit postupem podle článku 20.
Lhůta pro předání údajů
Článek 16
Členské státy sdělí Komisi předběžné odhady podle čl. 15 odst. 1 do 1. března následujícího po zjišťování za dvě šestiměsíční období běžného roku.
ODDÍL IV VŠEOBECNÁ USTANOVENÍ
Článek 17
Členské státy předají Komisi údaje uvedené v článcích 5, 6, 8, 9, 11, 12, 14 a 16 v souladu s nařízením Rady (Euratom, EHS) č. 1588/90 ze dne 11. června 1990 o předávání údajů, na které se vztahuje statistická důvěrnost, Statistickému úřadu Evropských společenství [5].
Článek 18
Komise posoudí po konzultacích s členskými státy:
a) dodané výsledky;
b) technické problémy, které vzniknou zejména při přípravě a provádění zjišťování a odhadů;
c) spolehlivost výsledků zjišťování a odhadů.
Článek 19
Členské státy sdělí Komisi všechny metodické nebo jiné změny, které mohou významně ovlivnit výsledky statistik.
Toto provedou do tří měsíců po vstupu dané změny v platnost.
Komise informuje ostatní členské státy o veškerých sděleních v příslušných pracovních skupinách.
Článek 20
1. Má-li být zahájen postup podle tohoto článku, přednese věc Stálému výboru pro zemědělskou statistiku (dále jen "výbor") jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu, nebo na žádost zástupce některého členského státu.
2. Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k návrhu ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci.
Stanovisko se přijímá většinou 54 hlasů, přičemž hlasům členských států je přidělena váha podle čl. 148 odst.
2 Smlouvy. Předseda nehlasuje.
3. a) Komise přijme zamýšlená opatření, jsou-li v souladu se stanoviskem výboru.
b) Pokud zamýšlená opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, předloží Komise Radě neprodleně návrh opatření, která mají být přijata.
Rada se usnese kvalifikovanou většinou.
Pokud se Rada neusnese do tří měsíců ode dne, kdy jí byl návrh předán, přijme navrhovaná opatření Komise.
Článek 21
1. Směrnice 82/177/EHS se dnem 1. ledna 1994 zrušuje.
2. Odkazy na zrušenou směrnici se považují za odkazy na tuto směrnici.
Článek 22
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 1. ledna 1994.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 23
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 4. června 1993, kterou se mění směrnice Rady 82/471/EHS o určitých produktech používaných ve výživě zvířat
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 82/471/EHS ze dne 30. června 1982 o určitých produktech používaných ve výživě zvířat [1], naposledy pozměněnou směrnicí 90/654/EHS [2], a zejména na článek 6 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že směrnice 82/471/EHS stanoví, že obsah jejích příloh musí být neustále přizpůsobován vývoji vědeckotechnických poznatků;
vzhledem k tomu, že se ukázalo jako nezbytné změnit ustanovení týkající se údajů pro prohlášení na etiketě krmných směsí u produktů z přílohy, které patří do skupiny hydroxyanalogů aminokyselin;
vzhledem k tomu, že nová technika umožňuje takovou ochranu aminokyselin, že nedochází k jejich znehodnocování v bachoru dojnic a mohou tak jakožto živné látky ve větším množství pronikat do střeva; že používání těchto chráněných aminokyselin se projevilo u dojnic velice příznivě, a že je proto třeba povolit používání těchto produktů ve výživě zvířat;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro krmiva,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Příloha směrnice 82/471/EHS se mění v souladu s přílohou této směrnice.
Článek 2
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s ustanoveními článku 1 nejpozději do 31. března 1994.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 4. června 1993, kterou se mění příloha I třetí směrnice 72/199/EHS, kterou se stanoví analytické metody Společenství pro úřední kontrolu krmiv
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 70/373/EHS ze dne 20. července 1970, kterou se zavádějí metody odběru vzorků a analýzy Společenství pro úřední kontrolu krmiv [1], naposledy pozměněnou Aktem o přistoupení Španělska a Portugalska [2], a zejména na článek 2 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že třetí směrnice Komise 72/199/EHS ze dne 27. dubna 1972, kterou se stanoví analytické metody Společenství pro úřední kontrolu krmiv [3], naposledy pozměněná směrnicí 84/4/EHS [4], stanoví metodu, která má být používána pro stanovení dusíkatých látek;
vzhledem k tomu, že by metoda měla být přizpůsobena tak, aby odrážela nejnovější vědecký a technický vývoj; že by měl být brán zřetel zejména na ustanovení směrnice Rady 80/1107/EHS ze dne 27. listopadu 1980 o ochraně pracovníků před riziky spojenými s expozicí chemickým, fyzikálním a biologickým činitelům při práci [5], ve znění směrnice 88/642/EHS [6], a zejména na ustanovení týkající se zamezení expozice rtuti a jejím sloučeninám;
vzhledem k tomu, že je proto nezbytné odstranit rtuť a oxid rtuťnatý ze seznamu katalyzátorů používaných v metodě stanovení dusíkatých látek;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro krmiva,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Příloha I směrnice 72/199/EHS se tímto mění v souladu s přílohou této směrnice.
Článek 2
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. července 1994.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 14. června 1993 o označení ovládačů, sdělovačů a indikátorů pro dvoukolová a tříkolová motorová vozidla
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100a této smlouvy,
s ohledem na směrnici Rady 92/61/EHS ze dne 30. června 1992 o schvalování typu dvoukolových a tříkolových motorových vozidel [1],
s ohledem na návrh Komise [2],
ve spolupráci s Evropským parlamentem [3],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [4],
vzhledem k tomu, že vnitřní trh zahrnuje prostor bez vnitřních hranic, v němž je zajištěn volný pohyb zboží, osob, služeb a kapitálu; že je pro tyto účely nutné přijmout opatření;
vzhledem k tomu, že z hlediska ovládačů, sdělovačů a indikátorů musí mít dvoukolová a tříkolová vozidla v každém členském státě určité závazně předepsané technické vlastnosti, jež se v jednotlivých členských státech liší; že v důsledku odlišností představují tyto požadavky překážky obchodu ve Společenství;
vzhledem k tomu, že tyto překážky funkce vnitřního trhu lze odstranit tím, že všechny členské státy přijmou místo svých vnitrostátních předpisů stejné požadavky;
vzhledem k tomu, že je nutné vypracovat harmonizované požadavky na označení ovládačů, sdělovačů a indikátorů dvoukolových a tříkolových motorových vozidel, aby se mohly na každý typ takových vozidel použít postupy schválení typu a dílčího schválení typu stanovené ve směrnici 92/61/EHS;
vzhledem k tomu, že vezmou-li se v úvahu rozsah a důsledky navrhované akce v této oblasti, jsou opatření Společenství, která jsou předmětem této směrnice, nejen nutná, ale i nezbytná k tomu, aby se dosáhlo vytčeného cíle, jímž je zavedení schválení typu vozidel ve Společenství; že tohoto cíle nemohou členské státy dosáhnout jednotlivě;
vzhledem k tomu, že k usnadnění přístupu na trhy zemí, které nejsou členy Společenství, se jeví jako nutné zajistit rovnocennost požadavků této směrnice a požadavků předpisu Evropské hospodářské komise OSN č. 60,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Tato směrnice se vztahuje na označení ovládačů, sdělovačů a indikátorů všech typů vozidel definovaných v článku 1 směrnice 92/61/EHS.
Článek 2
Postupy pro udělení dílčího schválení typu dvoukolového nebo tříkolového motorového vozidla z hlediska označení ovládačů, sdělovačů a indikátorů a podmínky volného pohybu těchto vozidel jsou stanoveny v kapitolách II a III směrnice 92/61/EHS.
Článek 3
V souladu s článkem 11 směrnice 92/61/EHS se uznává rovnocennost mezi požadavky stanovenými touto směrnicí a požadavky stanovenými v předpisu EHK/OSN č.
60 (E/ECE/TRANS/505/Add. 59).
Orgány členských států, které udělují dílčí schválení typu, uznávají schválení udělená podle požadavků výše uvedeného předpisu č. 60 a rovněž značky schválení typu jako alternativu k odpovídajícím schválením uděleným podle požadavků této směrnice.
Článek 4
Tuto směrnici lze změnit postupem podle článku 13 směrnice 70/156/EHS [5] tak, aby
- zahrnula změny předpisu EHK uvedeného v článku 3,
- se její příloha přizpůsobila technickému pokroku.
Článek 5
1. Členské státy přijmou a zveřejní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 14. prosince 1994. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si určí členské státy.
Ode dne uvedeného v prvním pododstavci nesmějí členské státy z důvodů označení ovládačů, sdělovačů a indikátorů zakázat první uvedení vozidel, která vyhovují této směrnici, do provozu.
Použijí předpisy uvedené v prvním pododstavci od 14. června 1995.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 6
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 14. června 1993 o zvukových výstražných zařízeních dvoukolových a tříkolových motorových vozidel
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100a této smlouvy,
s ohledem na směrnici Rady 92/61/EHS ze dne 30. června 1992 o schvalování typu dvoukolových a tříkolových motorových vozidel [1],
s ohledem na návrh Komise [2],
ve spolupráci s Evropským parlamentem [3],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [4],
vzhledem k tomu, že vnitřní trh zahrnuje prostor bez vnitřních hranic, v němž je zajištěn volný pohyb zboží, osob, služeb a kapitálu; že je pro tyto účely nutné přijmout opatření;
vzhledem k tomu, že z hlediska zvukových výstražných zařízení musí mít dvoukolová a tříkolová vozidla v každém členském státu určité závazně předepsané technické vlastnosti, jež se v jednotlivých členských státech liší; že v důsledku odlišností představují tyto požadavky překážky obchodu ve Společenství;
vzhledem k tomu, že tyto překážky ve funkci vnitřního trhu lze odstranit tím, že všechny členské státy přijmou místo svých vnitrostátních předpisů stejné požadavky;
vzhledem k tomu, že je nutné vypracovat harmonizované požadavky na zvuková výstražná zařízení dvoukolových a tříkolových motorových vozidel, aby se mohly na každý typ takových vozidel použít postupy schválení typu a dílčího schválení typu stanovené ve směrnici 92/61/EHS;
vzhledem k tomu, že vezmou-li se v úvahu rozsah a důsledky navrhované akce v této oblasti, jsou opatření Společenství, která jsou předmětem této směrnice, nejen nutná, ale i nezbytná k tomu, aby se dosáhlo vytčeného cíle, jímž je zavedení schválení typu vozidla v rámci Společenství; že tohoto cíle nemohou členské státy dosáhnout jednotlivě;
vzhledem k tomu, že k usnadnění přístupu na trhy zemí, které nejsou členy Společenství, se jeví jako nutné zajistit rovnocennost požadavků této směrnice a požadavků předpisu Evropské hospodářské komise OSN č. 28,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Tato směrnice se vtahuje na zvuková výstražná zařízení všech typů vozidel definovaných v článku l směrnice 92/61/EHS.
Článek 2
Postupy pro udělení dílčího schválení typu dvoukolového nebo tříkolového motorového vozidla z hlediska zvukových výstražných zařízení, pro schválení typu konstrukční části pro typ zvukového výstražného zařízení a podmínky volného pohybu těchto vozidel a uvádění zvukových výstražných zařízení na trh jsou stanoveny v kapitolách II a III směrnice 92/61/EHS.
Článek 3
V souladu s článkem 11 směrnice 92/61/EHS se uznává rovnocennost mezi požadavky stanovenými touto směrnicí a požadavky stanovenými v předpisu EHK/OSN č.
28 (E/ECE/TRANS/505 - Rev. 1/Add. 27).
Orgány členských států, které udělují dílčí schválení typu, uznávají schválení udělená podle požadavků výše uvedeného předpisu č. 28 a rovněž značky schválení typu jako alternativu k odpovídajícím schválením uděleným podle požadavků této směrnice.
Článek 4
Tuto směrnici lze změnit postupem podle článku 13 směrnice 70/156/EHS [5] tak, aby
- zahrnula změny předpisu EHK/OSN uvedeného v článku 3,
- se její příloha přizpůsobila technickému pokroku.
Článek 5
1. Členské státy přijmou a zveřejní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 14. prosince 1994.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si určí členské státy.
Ode dne uvedeného v prvním pododstavci nesmějí členské státy z důvodů týkajících se zvukových výstražných zařízení zakázat první uvedení vozidel, která vyhovují této směrnici, do provozu.
Použijí předpisy uvedené v prvním pododstavci od 14. června 1995.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 6
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 14. června 1993 o stojanech dvoukolových motorových vozidel
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100a této smlouvy,
s ohledem na směrnici Rady 92/61/EHS ze dne 30. června 1992 o schvalování typu dvoukolových a tříkolových motorových vozidel [1],
s ohledem na návrh Komise [2],
ve spolupráci s Evropským parlamentem [3],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [4],
vzhledem k tomu, že vnitřní trh zahrnuje prostor bez vnitřních hranic, v němž je zajištěn volný pohyb zboží, osob, služeb a kapitálu; že je pro tyto účely nutné přijmout opatření;
vzhledem k tomu, že z hlediska stojanů musí mít dvoukolová motorová vozidla v každém členském státě určité závazně předepsané technické vlastnosti, jež se v jednotlivých členských státech liší; že v důsledku odlišností představují tyto požadavky překážku obchodu ve Společenství;
vzhledem k tomu, že tyto překážky funkce vnitřního trhu lze odstranit tím, že všechny členské státy přijmou místo svých vnitrostátních předpisů stejné požadavky;
vzhledem k tomu, že je nutné vypracovat pro dvoukolová motorová vozidla harmonizované požadavky na stojany, aby se mohly na každý typ takových vozidel použít postupy schválení typu a dílčího schválení typu stanovené ve směrnici 92/61/EHS;
vzhledem k tomu, že vezmou-li se v úvahu rozsah a důsledky navrhované akce v této oblasti, jsou opatření Společenství, která jsou předmětem této směrnice, nejen nutná, ale i nezbytná k tomu, aby se dosáhlo vytčeného cíle, jímž je zavedení schválení typu vozidel ve Společenství; že tohoto cíle nemohou členské státy dosáhnout jednotlivě,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Tato směrnice a její příloha se vztahují na stojany všech typů dvoukolových vozidel definovaných v článku 1 směrnice 92/61/EHS.
Článek 2
Postupy pro udělení dílčího schválení typu dvoukolového motorového vozidla z hlediska stojanu a podmínky volného pohybu těchto vozidel jsou stanoveny v kapitolách II a III směrnice 92/61/EHS.
Článek 3
Veškeré změny nutné pro přizpůsobení požadavků příloh technickému pokroku se přijímají postupem podle článku 13 směrnice 70/156/EHS [5].
Článek 4
1. Členské státy přijmou a zveřejní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 14. prosince 1994. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si určí členské státy.
Ode dne uvedeného v prvním pododstavci nesmějí členské státy z důvodů týkajících se stojanů zakázat první uvedení vozidel, která vyhovují této směrnici, do provozu.
Použijí předpisy uvedené v prvním pododstavci od 14. června 1995.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 5
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 14. června 1993 o ručních držadlech pro spolujezdce na dvoukolových motorových vozidlech
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100a této smlouvy,
s ohledem na směrnici Rady 92/61/EHS ze dne 30. června 1992 o schvalování typu dvoukolových a tříkolových motorových vozidel [1],
s ohledem na návrh Komise [2],
ve spolupráci s Evropským Parlamentem [3],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [4],
vzhledem k tomu, že vnitřní trh zahrnuje prostor bez vnitřních hranic, v němž je zajištěn volný pohyb zboží, osob, služeb a kapitálu; že je pro tyto účely nutné přijmout opatření;
vzhledem k tomu, že z hlediska ručních držadel pro spolujezdce musí mít dvoukolová motorová vozidla v každém členském státě určité závazně předepsané technické vlastnosti, jež se v jednotlivých členských státech liší; že v důsledku odlišností představují tyto požadavky překážky obchodu ve Společenství;
vzhledem k tomu, že tyto překážky ve funkci vnitřního trhu lze odstranit tím, že všechny členské státy přijmou místo svých vnitrostátních předpisů stejné požadavky;
vzhledem k tomu, že je nutné vypracovat harmonizované požadavky na ruční držadla pro spolujezdce na dvoukolových motorových vozidlech, aby se mohly na každý typ takových vozidel použít postupy schválení typu a dílčího schválení typu stanovené ve směrnici 92/61/EHS;
vzhledem k tomu, že vezmou-li se v úvahu rozsah a důsledky navrhované akce v této oblasti, jsou opatření Společenství, která jsou předmětem této směrnice, nejen nutná, ale i nezbytná k tomu, aby se dosáhlo vytčeného cíle, jímž je zavedení schválení typu vozidla v rámci Společenství; že tohoto cíle nemohou členské státy dosáhnout jednotlivě,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek l
Tato směrnice a její příloha se vztahují na ruční držadla pro spolujezdce na všech typech dvoukolových vozidel definovaná v článku l směrnice Rady 92/61/EHS.
Článek 2
Postupy pro udělení dílčího schválení typu dvoukolového motorového vozidla z hlediska ručních držadel pro spolujezdce a podmínky volného pohybu těchto vozidel jsou uvedeny v kapitolách II a III směrnice 92/61/EHS.
Článek 3
Veškeré změny nutné pro přizpůsobení požadavků příloh technickému pokroku se přijímají postupem podle článku 13 směrnice 70/156/EHS [5].
Článek 4
1. Členské státy přijmou a zveřejní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 14. prosince 1993.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si určí členské státy.
Ode dne uvedeného v prvním pododstavci nesmějí členské státy z důvodů týkajících se držadel pro spolujezdce zakázat první uvedení vozidel, která vyhovují této směrnici, do provozu.
Použijí předpisy uvedené v prvním pododstavci od 14. června 1995.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 5
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady 93/33/EHS
ze dne 14. června 1993
o ochranných zařízeních bránících neoprávněnému použití dvoukolových a tříkolových motorových vozidel
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100a této smlouvy
s ohledem na směrnici Rady 92/61/EHS ze dne 30. června 1992 o schvalování typu dvoukolových a tříkolových motorových vozidel [1],
s ohledem na návrh Komise [2],
ve spolupráci s Evropským parlamentem [3],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [4],
vzhledem k tomu, že vnitřní trh zahrnuje prostor bez vnitřních hranic, v němž je zajištěn volný pohyb zboží, osob, služeb a kapitálu; že je pro tyto účely nutné přijmout opatření;
vzhledem k tomu, že z hlediska ochranných zařízení bránících neoprávněnému použití musí mít dvoukolová a tříkolová vozidla v každém členském státu určité závazně předepsané technické vlastnosti, jež se v jednotlivých členských státech liší; že v důsledku odlišností představují tyto požadavky překážky obchodu ve Společenství;
vzhledem k tomu, že tyto překážky ve funkci vnitřního trhu lze odstranit tím, že všechny členské státy přijmou místo svých vnitrostátních předpisů stejné požadavky;
vzhledem k tomu, že je nutné vypracovat harmonizované požadavky na ochranná zařízení bránící neoprávněnému použití dvoukolových a tříkolových motorových vozidel, aby se mohly na každý typ takových vozidel použít postupy schválení typu a dílčího schválení typu stanovené ve směrnici 92/61/EHS;
vzhledem k tomu, že vezmou-li se v úvahu rozsah a důsledky navrhované akce v této oblasti, jsou opatření Společenství, která jsou předmětem této směrnice, nejen nutná, ale i nezbytná k tomu, aby se dosáhlo vytčeného cíle, jímž je zavedení schválení typu vozidla v rámci Společenství; že tohoto cíle nemohou členské státy dosáhnout jednotlivě;
vzhledem k tomu, že k usnadnění přístupu na trhy zemí, které nejsou členy Společenství, se jeví jako nutné zajistit rovnocennost požadavků této směrnice a požadavků předpisu Evropské hospodářské komise OSN č. 62,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Tato směrnice a její přílohy se vztahují na ochranná zařízení bránící neoprávněnému použití všech typů vozidel definovaných v článku l směrnice 92/61/EHS.
Článek 2
Postupy pro udělování dílčího schválení typu dvoukolového nebo tříkolového motorového vozidla z hlediska ochranného zařízení bránícího neoprávněnému použití a podmínky volného pohybu těchto vozidel jsou stanoveny v kapitolách II a III směrnice 92/61/EHS.
Článek 3
V souladu s článkem 11 směrnice 92/61/EHS se uznává rovnocennost požadavků stanovených v této směrnici s požadavky stanovenými v předpisu EHK/OSN č.
62 (E/ECE/TRANS/505 — Add.
61/Amend.
1).
Orgány členských států, které udělují dílčí schválení typu, uznávají schválení udělená podle požadavků výše uvedeného předpisu č. 62 a rovněž značky schválení typu jako alternativu k odpovídajícím schválením dílčího schválení typu podle požadavků této směrnice.
Článek 4
Tuto směrnici lze změnit postupem podle článku 13 směrnice 70/156/EHS [5] tak, aby
- zahrnula změny předpisu EHK/OSN uvedeného v článku 3,
- se její přílohy přizpůsobily technickému pokroku.
Článek 5
1. Členské státy přijmou a zveřejní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 14. prosince 1994.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si určí členské státy.
Ode dne uvedeného v prvním pododstavci nesmějí členské státy z důvodů týkajících se ochranných zařízení bránících neoprávněnému použití zakázat první uvedení vozidel, která vyhovují této směrnici, do provozu
Použijí předpisy uvedené v prvním pododstavci od 14. června 1995.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 6
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady 93/34/EHS
ze dne 14. června 1993
o povinném označení dvoukolových a tříkolových motorových vozidel
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 100a této smlouvy,
s ohledem na směrnici Rady 92/61/EHS ze dne 30. června 1992 o schvalování typu dvoukolových a tříkolových motorových vozidel [1],
s ohledem na návrh Komise [2],
ve spolupráci s Evropským parlamentem [3],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [4],
vzhledem k tomu, že vnitřní trh zahrnuje prostor bez vnitřních hranic, v němž je zajištěn volný pohyb zboží, osob, služeb a kapitálu; že je pro tyto účely nutné přijmout opatření;
vzhledem k tomu, že z hlediska povinného označení musí mít dvoukolová a tříkolová motorová vozidla v každém členském státě určité závazně předepsané technické vlastnosti, jež se v jednotlivých členských státech liší; že v důsledku odlišností představují tyto požadavky překážky obchodu ve Společenství;
vzhledem k tomu, že tyto překážky ve funkci vnitřního trhu lze odstranit tím, že všechny členské státy přijmou místo svých vnitrostátních předpisů stejné požadavky;
vzhledem k tomu, že je nutné vypracovat harmonizované požadavky na povinné označení dvoukolových a tříkolových motorových vozidel, aby se mohly na každý typ takových vozidel použít postupy schválení typu a dílčího schválení typu stanovené ve směrnici 92/61/EHS;
vzhledem k tomu, že vezmou-li se v úvahu rozsah a důsledky navrhované akce v této oblasti, jsou opatření Společenství, která jsou předmětem této směrnice, nejen nutná ale i nezbytná k tomu, aby se dosáhlo vytčeného cíle, jímž je zavedení schválení typu vozidla v rámci Společenství; že tohoto cíle nemohou členské státy dosáhnout jednotlivě;
vzhledem k tomu, že s ohledem na povinné označení dvoukolových a tříkolových motorových vozidel nebrání tato směrnice určitým členským státům zachovat na nediskriminačním základě zvláštní předpisy pro účely uplatnění pravidel silničního provozu za předpokladu, že se tyto zvláštní požadavky týkají použití těchto vozidel a nezahrnují jakékoli úpravy jejich konstrukce, které by mohly být u tohoto typu vozidla překážkou pro ES schválení typu,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Tato směrnice se vztahuje na povinné označení všech typů vozidel definovaných v článku l směrnice 92/61/EHS.
Článek 2
Postup pro udělení dílčího schválení typu z hlediska povinného označení typu dvoukolového a tříkolového motorového vozidla a podmínky volného pohybu těchto vozidel jsou stanoveny v kapitolách II a III směrnice 92/61/EHS.
Článek 3
Veškeré změny nutné pro přizpůsobení požadavků příloh technickému pokroku se přijímají postupem podle článku l3 směrnice 70/156/EHS [5].
Článek 4
1. Členské státy přijmou a zveřejní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 14. prosince 1994.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si určí členské státy.
Ode dne uvedeného v prvním pododstavci nesmějí členské státy z důvodů týkajících se povinného označení zakázat první uvedení vozidel, která vyhovují této směrnici, do provozu.
Použijí předpisy uvedené v prvním pododstavci od 14. června 1995.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 5
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 14. června 1993, kterou se pošesté mění směrnice 76/768/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se kosmetických prostředků
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100a této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
ve spolupráci s Evropským parlamentem [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že by měly být odstraněny právní nejasnosti ve směrnici 76/768/EHS [4], zejména v článcích 1 a 2;
vzhledem k tomu, že se ukázalo, že je žádoucí shromáždit údaje o přísadách použitých v kosmetických prostředcích, aby mohly být posouzeny veškeré otázky týkající se jejich použití a výsledných opatření na úrovni Společenství, zejména s ohledem na stanovení společné nomenklatury přísad použitých v kosmetických prostředcích; že shromáždění těchto údajů může být usnadněno, jestliže Komise sestaví soupis dotyčných přísad; že tento soupis bude informativní a není určen k tomu,aby sloužil jako konečný seznam látek používaných v kosmetických prostředcích;
vzhledem k tomu, že je potřebná větší průhlednost, pokud jde o přísady použité v kosmetice, mají-li být kosmetické prostředky uvedeny na trh bez předchozího postupu, a jestliže nezbytné informace o konečném výrobku mají být dostupné pouze v místě výroby nebo prvotního dovozu do Společenství a spotřebiteli mají být poskytnuty lepší informace; že by této průhlednosti mělo být dosaženo uvedením funkce výrobku a přísad použitých v kosmetickém prostředku na jeho obalu; že není-li z praktických důvodů možné uvést přísady a varování týkající se použití na obalu, do kterého je prostředek plněn, nebo na vnějším obalu, měly by být tyto podrobné údaje přiloženy tak, aby měl spotřebitel přístup k veškerým nezbytným informacím;
vzhledem k tomu, že by mělo být vyjasněno, které informace o konečném kosmetickém výrobku musí být zpřístupněny kontrolním úřadům místa výroby nebo prvotního dovozu na trh Společenství; že by tyto informace měly zahrnovat veškeré nezbytné podrobné údaje týkající se identifikace, jakosti, bezpečnosti pro lidské zdraví a účinků přisuzovaných kosmetickému prostředku;
vzhledem k tomu, že by však příslušnému orgánu mělo být z důvodů kontroly oznámeno místo výroby a informace potřebné pro rychlé a vhodné lékařské ošetření v případě potíží;
vzhledem k tomu, že Komise by měla být oprávněna změnit přílohy I a VIII směrnice 76/768/EHS s ohledem na jejich ilustrativní a technickou povahu;
vzhledem k tomu, že by posouzení bezpečnosti použití přísad obsažených v kosmetice a konečného výrobku mělo zohlednit požadavky směrnice 86/609/EHS [5], která se týká ochrany zvířat používaných pro pokusné nebo jiné vědecké účely, a zejména ustanovení čl. 7 odst. 2 uvedené směrnice;
vzhledem k tomu, že zkoušení přísad nebo kombinací přísad na zvířatech by mělo být od 1. ledna 1998 zakázáno; že by však měl tento termín být odložen, pokud nebyly vědecky validovány alternativní metody; že by Komise měla ohledně těchto metod předložit zprávu o pokroku,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 76/768/EHS se mění takto:
1. V článku 1 se odstavec 1 nahrazuje tímto:
"1. "Kosmetickým prostředkem" se rozumí jakákoli látka nebo přípravek určený pro uvedení do styku s různými vnějšími částmi lidského těla (pokožkou, vlasovým systémem, nehty, rty, vnějšími pohlavními orgány) nebo se zuby a sliznicemi ústní dutiny, výhradně nebo převážně za účelem jejich čištění, parfemace, změny jejich vzhledu a/nebo úpravy tělesných pachů a/nebo jejich ochrany nebo jejich udržování v dobrém stavu."
2. Článek 2 se nahrazuje tímto:
"Článek 2
Kosmetický prostředek uvedený na trh ve Společenství nesmí poškozovat lidské zdraví, je-li aplikován za obvyklých nebo rozumně předvídatelných podmínek použití, s přihlédnutím zejména k obchodní úpravě výrobku, jeho označení, návodu k použití a likvidaci a k jakýmkoli dalším údajům nebo informacím poskytnutým výrobcem nebo jeho zplnomocněným zástupcem nebo jakoukoli jinou osobou odpovědnou za uvedení výrobku na trh Společenství.
Poskytnutí těchto varování nikoho v žádném případě nezprošťuje povinnosti dodržet požadavky stanovené touto směrnicí."
3. V čl. 4 odst. 1 se doplňuje nový pododstavec, který zní:
"i) přísady nebo kombinace přísad, které byly po 1. lednu 1998 zkoušené na zvířatech za účelem dodržení požadavků této směrnice.
Jestliže nebyl učiněn dostatečný pokrok při vytváření uspokojivých metod pro nahrazení zkoušek na zvířatech, a zejména v případech, kdy alternativní zkušební metody nebyly i přes veškeré přiměřené úsilí vědecky validovány s tím, že poskytují rovnocennou úroveň ochrany spotřebitele s přihlédnutím k metodikám OECD pro zkoušení toxicity, předloží Komise postupem podle článku 10 do 1. ledna 1997 návrhy opatření pro odklad termínu provedení tohoto ustanovení o dostatečnou dobu, a v každém případě nejméně o dva roky.
Komise povede před předložením těchto opatření konzultace s Vědeckým výborem pro kosmetologii.
Komise každoročně předkládá Evropskému parlamentu a Radě zprávu o pokroku ve vývoji, validaci a právním přijímání alternativních metod k metodám zahrnujícím zkoušky na zvířatech.
Tato zpráva obsahuje přesné údaje o počtu a druhu zkoušek týkajících se kosmetických prostředků, které jsou prováděny na zvířatech.
Členské státy tyto údaje shromažďují vedle statistických údajů stanovených směrnicí 86/609/EHS o ochraně zvířat používaných pro pokusné a jiné vědecké účely.
Komise zejména zajistí vývoj, validaci a právní přijímání zkušebních metod, které nevyužívají živá zvířata."
4. Vkládá se nový článek, který zní:
"Článek 5a
1. Komise postupem podle článku 10 sestaví nejpozději do 14. prosince 1994 soupis přísad používaných v kosmetických prostředcích, zejména na základě informací dodaných dotyčným průmyslem.
Pro účely tohoto článku se "kosmetickou přísadou" rozumí jakákoli chemická látka nebo přípravek syntetického nebo přírodního původu použitá ve složení kosmetických prostředků, s výjimkou parfemačních a aromatických látek.
Soupis bude rozdělen do dvou oddílů: do jednoho týkajícího se parfemačních a aromatických surovin a do druhého týkajícího se ostatních látek.
2. Soupis bude obsahovat informace o
- identitě každé přísady, zejména její chemický název, název podle CTFA, název podle Evropského lékopisu, mezinárodní nechráněné názvy doporučené Světovou zdravotnickou organizací, čísla podle EINECS, IUPAC, CAS a colour indexu a název podle společné nomenklatury uvedené v čl. 7 odst. 2,
- obvyklé funkci nebo obvyklých funkcích přísady v konečném výrobku,
- případných omezeních a podmínkách použití a varování, které musí být tištěny na etiketě podle příloh.
3. Komise soupis zveřejní a bude jej pravidelně aktualizovat postupem podle článku 10. Soupis bude informativní a nebude sloužit jako seznam látek povolených pro použití v kosmetických prostředcích."
5. V čl. 6 odst. 1 se návětí nahrazuje tímto:
"1. Členské státy přijmou veškerá opatření nezbytná pro to, aby zajistily, že kosmetické prostředky mohou být uvedeny na trh pouze tehdy, jsou-li na obalu, do kterého je výrobek plněn, a na vnějším obalu nesmazatelně, čitelně a viditelně uvedeny následující údaje; informace uvedené pod písmenem g) však mohou být uvedeny pouze na vnějším obalu:"
6. V čl. 6 odst. 1 se písmeno d) nahrazuje tímto:
"d) zvláštní opatření, která musí být dodržena při použití, zejména opatření, která jsou uvedena ve sloupci "Podmínky použití a varování, které musí být tištěny na etiketě" v přílohách III, IV, VI a VII, a která se musí nacházet na obalu, do kterého je výrobek plněn, a na vnějším obalu, a dále jakékoliv zvláštní preventivní informace o kosmetických prostředcích pro profesionální použití, zejména pro kadeřníky.
Není-li to z praktických důvodů možné, musí se tyto informace nacházet na přiloženém letáku, etiketě, pásce nebo kartičce, přičemž se na obalu, do kterého je výrobek plněn, a na vnějším obalu musí nacházet zkrácený údaj nebo symbol stanovený v příloze VIII, jež spotřebitele odkazují na uvedené informace;"
7. V čl. 6 odst. 1 se doplňují nová písmena f) a g), která znějí:
"f) funkce výrobku, pokud není zřejmá ze způsobu obchodní úpravy výrobku;
g) seznam přísad v sestupném pořadí podle hmotnosti v době jejich přidání.
Seznam je uveden slovem "přísady".
Není-li to z praktických důvodů možné, musí se tyto informace nacházet na přiloženém letáku, etiketě, pásce nebo kartičce, přičemž se na obalu, do kterého je výrobek plněn, a na vnějším obalu musí nacházet zkrácený údaj nebo symbol stanovený v příloze VIII, jež spotřebitele odkazují na uvedené informace.
Za přísady se však nepovažují:
- nečistoty v použitých surovinách,
- technické pomocné materiály užívané při přípravě, které nejsou přítomny v konečném výrobku,
- materiály použité v přísně nezbytných množstvích jako rozpouštědla nebo jako nosiče parfemačních a aromatických látek.
Parfemační a aromatické látky a jejich suroviny se uvádějí slovem "parfém" nebo "aroma".
Přísady v koncentracích menších než 1 % mohou být uvedeny v jakémkoli pořadí po přísadách, jejichž koncentrace překračuje 1 %.
Barviva mohou být uvedena v jakémkoli pořadí po ostatních přísadách podle čísel podle colour indexu nebo názvů uvedených v příloze IV.
Pro dekorativní kosmetické prostředky uváděné na trh v několika barevných odstínech mohou být uvedena veškerá barviva použitá ve škále za předpokladu, že jsou připojena slova "může obsahovat".
Přísada musí být identifikována názvem podle společné nomenklatury uvedené v čl. 7 odst. 2 nebo, není-li to možné, jedním z názvů podle čl. 5a odst. 2 první odrážky.
Komise postupem podle článku 10 přijme nejpozději do 14. prosince 1994 kritéria a podmínky, za nichž výrobce může z důvodů obchodního tajemství požádat o nezařazení jedné nebo více přísad do výše uvedeného seznamu."
8. Na konec čl. 6 odst. 1 se doplňují nové pododstavce, které znějí:
"Není-li z důvodu velikosti nebo tvaru možné uvést podrobné údaje stanovené v písmenech d) a g) na přiloženém letáku, musí se tyto podrobné údaje nacházet na etiketě, pásce nebo kartičce, které jsou přiloženy nebo připevněny ke kosmetickému prostředku.
Není-li v případě mýdla, koupelových kuliček nebo jiných malých výrobků z důvodu velikosti nebo tvaru možné uvést podrobné údaje stanovené v písmeni g) na etiketě, visačce, pásce nebo kartičce nebo na přiloženém letáku, musí se tyto podrobné údaje nacházet na upozornění v bezprostřední blízkosti nádoby, v níž je kosmetický prostředek vystaven k prodeji."
9. Na konec čl. 6 odst. 3 se doplňuje věta, která zní:
"Kromě toho musí jakýkoli odkaz na zkoušení na zvířatech jasně uvádět, zda se provedené zkoušky týkaly konečného výrobku nebo jeho přísad."
10. V článku 7 se odstavec 2 nahrazuje tímto:
"2. Mohou však požadovat, aby byly podrobné údaje stanovené v čl. 6 odst. 1 písm. b), c), d) a f) uvedeny alespoň v jejich národním nebo úředním jazyce či jazycích; mohou také požadovat, aby byly podrobné údaje stanovené v čl. 6 odst. 1 písm. g) vyjádřeny v jazyce snadno srozumitelném spotřebiteli. Pro tento účel přijme Komise postupem podle článku 10 společnou nomenklaturu přísad."
11. V článku 7 se odstavec 3 nahrazuje tímto:
"3. Členský stát může dále pro účely rychlého a účinného lékařského ošetření v případě potíží požadovat, aby byly odpovídající a dostatečné informace týkající se látek obsažených v kosmetických prostředcích zpřístupněny příslušnému orgánu, který zajistí, aby tyto informace byly použity pouze pro účely takového ošetření.
Každý členský stát jmenuje příslušný orgán a zašle podrobnosti o něm Komisi, která tyto informace zveřejní v Úředním věstníku Evropských společenství."
12. Vkládá se nový článek, který zní:
"Článek 7a
1. Výrobce nebo jeho zástupce nebo osoba, na jejíž objednávku je kosmetický prostředek vyroben, nebo osoba odpovědná za uvedení dovezeného kosmetického prostředku na trh Společenství uchovávají pro kontrolní účely následující údaje, jež musí být snadno přístupné pro příslušné orgány dotyčného členského státu na adrese uvedené na etiketě podle čl. 6 odst. 1 písm. a):
a) kvalitativní a kvantitativní složení výrobku; v případě parfemačních a aromatických látek název a číslo kódu této sloučeniny a totožnost dodavatele;
b) fyzikálněchemické a mikrobiologické specifikace surovin a konečného výrobku, a dále kritéria čistoty a kritéria pro mikrobiologickou kontrolu kosmetického prostředku;
c) výrobní metoda, která je v souladu se správnou výrobní praxí stanovenou právním předpisem Společenství nebo, neexistuje-li takový předpis, stanovenou právním předpisem dotyčného členského státu; osoba odpovědná za výrobu nebo prvotní dovoz do Společenství musí mít příslušnou profesionální kvalifikaci nebo praxi v souladu s právními předpisy a praxí členského státu, který je místem výroby nebo prvotního dovozu;
d) posouzení bezpečnosti konečného výrobku pro lidské zdraví.
K tomuto účelu musí výrobce vzít v úvahu obecný toxikologický profil přísady, její chemickou strukturu a její hladinu expozice.
Je-li stejný výrobek vyráběn na více místech v rámci území Společenství, může výrobce vybrat jediné místo výroby, kde budou tyto informace k dispozici.
V této souvislosti a je-li o to požádán pro účely kontroly, je povinen sdělit takto vybrané místo dotyčnému kontrolnímu úřadu/kontrolním úřadům;
e) jméno a adresa kvalifikované osoby nebo osob odpovědných za posouzení podle písmene d).
Tato osoba musí být držitelem diplomu stanoveného v článku 1 směrnice 89/48/EHS v oboru farmacie, toxikologie, dermatologie, lékařství nebo v podobném oboru;
f) existující údaje o nežádoucích účincích na lidské zdraví v důsledku použití kosmetického prostředku;
g) důkaz o účinku připisovaném kosmetickému prostředku, pokud to odůvodňuje povaha účinku nebo výrobku.
2. Posouzení bezpečnosti pro lidské zdraví podle odst. 1 písm. d) se provádí v souladu se zásadou správné laboratorní praxe stanovenou ve směrnici Rady 87/18/EHS ze dne 18. prosince 1986 o harmonizaci právních a správních předpisů týkajících se používání zásad správné laboratorní praxe a ověřování jejich používání při zkouškách chemických látek [6].
3. Informace uvedené v odstavci 1 musí být dostupné v národním jazyce nebo jazycích dotyčného členského státu nebo v jazyce snadno srozumitelném příslušným orgánům.
4. Výrobce nebo jeho zástupce nebo osoba, na jejíž objednávku je kosmetický prostředek vyroben, nebo osoba odpovědná za uvedení dovezených kosmetických prostředků na trh Společenství oznámí příslušnému orgánu členského státu místa výroby nebo prvotního dovozu adresu místa výroby nebo prvotního dovozu kosmetických prostředků do Společenství dříve, než budou uvedeny na trh Společenství.
5. Členské státy jmenují příslušné orgány uvedené v odstavcích 1 a 4 a zašlou podrobné údaje o nich Komisi, která tyto informace zveřejní v Úředním věstníku Evropských společenství.
Členské státy zajistí, aby výše uvedené orgány dále spolupracovaly v oblastech, kde je tato spolupráce nezbytná k řádnému provádění této směrnice."
13. V článku 8 se odstavec 2 nahrazuje tímto:
"2. Společná nomenklatura přísad použitých v kosmetických prostředcích a, po konzultaci s Vědeckým výborem pro kosmetologii, změny nezbytné pro přizpůsobení příloh technickému pokroku se přijmou stejným postupem."
14. Připojuje se příloha VIII uvedená v příloze této směrnice.
Článek 2
1. Členské státy přijmou veškerá nezbytná opatření, aby zajistily, že od 1. ledna 1997 nebudou výrobci ani dovozci usazení ve Společenství uvádět na trh kosmetické prostředky, které nejsou v souladu s touto směrnicí.
2. Členské státy přijmou veškerá nezbytná opatření, aby zajistily, že od 31. prosince 1997 nebudou výrobky uvedené v odstavci 1 prodávány ani přenechávány konečnému spotřebiteli.
Článek 3
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 14. června 1995.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi znění vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 4
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 14. června 1993 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na dodávky
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100a této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
ve spolupráci s Evropským parlamentem [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že směrnice Rady 77/62/EHS ze dne 21. prosince 1976 o koordinaci postupů při zadávání zakázek na dodávky [4] byla několikrát pozměněna; že uvedená směrnice by měla být v zájmu srozumitelnosti přepracována;
vzhledem k tomu, že je zvlášť důležité přizpůsobit znění této směrnice co možná nejvíce ustanovením o zadávání veřejných zakázek obsaženým ve směrnici Rady 93/37/EHS o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na stavební práce [5] a směrnici Rady 92/50/EHS ze dne 18. června 1992 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na služby [6];
vzhledem k tomu, že zamýšlené přizpůsobení se má týkat zvláště zavedení funkčního vymezení zadavatelů, možnosti volby otevřeného a omezeného řízení, požadavku zdůvodnit odmítnutí zájemců nebo uchazečů o veřejnou zakázku, pravidel pro vypracovávání zpráv o provádění různých zadávacích postupů, podmínek pro využívání obecných pravidel v oblasti techniky, zveřejnění a účasti, objasnění kritérií pro zadávání a zavedení postupu Poradního výboru;
vzhledem k tomu, že je také nezbytné zavést některé změny ve znění stávajících směrnic, aby se zlepšila jejich srozumitelnost;
vzhledem k tomu, že možnost volného pohybu zboží v oblasti zakázek na dodávky zadávaných v členských státech státem, regionálními nebo místními orgány nebo jinými veřejnoprávními subjekty znamená nejen zrušení omezení, ale i koordinaci postupů při zadávání zakázek na dodávky;
vzhledem k tomu, že tato koordinace by měla, pokud je to možné, brát v úvahu postupy a správní praxi platné v daném členském státě;
vzhledem k tomu, že Společenství je členem Dohody o vládních zakázkách [7] (dále jen "dohoda GATT");
vzhledem k tomu, že příloha I této směrnice uvádí seznam zadavatelů, na něž se vztahuje dohoda GATT; že je nezbytné tuto přílohu aktualizovat v souladu se změnami, které předloží členské státy;
vzhledem k tomu, že tato směrnice se nevztahuje na zakázky, které se zadávají v odvětví vodního hospodářství, energetiky, dopravy a telekomunikací, na něž se vztahuje směrnice 90/531/EHS [8];
vzhledem k tomu, že aniž je dotčeno použití prahové hodnoty stanovené pro zakázky na dodávky, jež jsou předmětem dohody GATT, je možno zakázky na dodávky menší než 200000 ECU ze soutěže vyjmout, jak stanoví tato směrnice, a je vhodné zabezpečit jejich vynětí z koordinačních opatření;
vzhledem k tomu, že je třeba stanovit ustanovení pro výjimečné případy, kde opatření týkající se koordinačních postupů není třeba nutně dodržovat, ale tyto případy je třeba přesně vymezit;
vzhledem k tomu, že vyjednávací řízení by mělo být považováno za výjimečné, a tudíž použitelné pouze v určitých vymezených případech;
vzhledem k tomu, že je nezbytné stanovit obecné technické předpisy, které berou v úvahu normy a specifikace Společenství;
vzhledem k tomu, že k zajištění rozvoje účinné hospodářské soutěže v oblasti veřejných zakázek je nezbytné, aby vyhlášení zakázek vypracovaná zadavateli z členských států byla zveřejňována v rámci celého Společenství; že informace obsažené v těchto vyhlášeních musí umožnit dodavatelům usazeným ve Společenství, aby posoudili, zda jsou navrhované zakázky pro ně zajímavé; že je proto vhodné, aby dostali odpovídající informace o zboží, které se má dodat, a o podmínkách, které se k dodávkám zboží vážou; že především v omezených řízeních má vyhlášení dodavatelům z členských států umožnit, aby projevili o zakázky zájem a ucházeli se o výzvu k účasti ve veřejné soutěži za daných podmínek;
vzhledem k tomu, že dodatečné informace týkající se zakázek musí, tak jak je to zvykem v členských státech, být součástí zadávací dokumentace pro každou zakázku nebo obdobného dokumentu;
vzhledem k tomu, že je třeba stanovit společná pravidla pro účast na zakázkách na dodávky, které obsahují jak kvalitativní kritéria výběru, tak kritéria pro zadání zakázky;
vzhledem k tomu, že je třeba umožnit úpravu určitých technických předpisů týkajících se vyhlášení a statistických zpráv, které tato směrnice vyžaduje, s ohledem na měnící se technické požadavky; že příloha II této směrnice uvádí určitou nomenklaturu; že Společenství může na požádání revidovat nebo nahradit svoji běžnou nomenklaturu a že je nezbytné zajistit možnost náležitého přizpůsobení nomenklatury;
vzhledem k tomu, že tato směrnice by neměla ovlivnit povinnosti členských států týkající se lhůt pro převedení do vnitrostátních předpisů a pro použití uvedené v příloze V,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
HLAVA I OBECNÁ USTANOVENÍ
Článek 1
Pro účely této směrnice:
a) "veřejnými zakázkami na dodávky" se rozumí zakázky sjednané písemně úplatnou smlouvou mezi dodavatelem (fyzickou nebo právnickou osobou) a zadavatelem uvedeným níže v písm. b), týkající se koupě zboží, koupě najaté věci, koupě nebo nájmu zboží na splátky s předkupním právem nebo bez něho.
Dodávka tohoto zboží může dále obsahovat instalační a umísťovací práce;
b) "zadavateli" jsou stát, regionální nebo místní orgány, veřejnoprávní subjekty, sdružení tvořená jedním nebo více takovými orgány či veřejnoprávními subjekty;
"veřejnoprávním subjektem" je jakýkoliv subjekt:
- zřízený za zvláštním účelem uspokojování potřeb veřejného zájmu, který nemá průmyslovou nebo obchodní povahu, a
- který má právní subjektivitu, a
- je financován převážně státem, regionálními nebo místními orgány nebo jinými veřejnoprávními subjekty nebo je těmito orgány řízen, nebo v jeho správním, řídícím nebo dozorčím orgánu je více než polovina členů jmenována státem, regionálními nebo místními orgány nebo jinými veřejnoprávními subjekty.
Seznamy veřejnoprávních subjektů a jejich kategorie, které splňují kritéria uvedená v druhém pododstavci, jsou uvedeny v příloze I směrnice 93/37/EHS.
Tyto seznamy jsou co nejvíce vyčerpávající a je možné je revidovat v souladu s postupem stanoveným v článku 35 směrnice 93/37/EHS.
c) dodavatel, který podá nabídku do veřejné soutěže, se označuje pojmem "uchazeč" a dodavatel, který se uchází o účast v omezeném řízení je označován jako "zájemce";
d) "otevřenými řízeními" se rozumějí ta vnitrostátní řízení, ve kterých všichni dodavatelé, jež mají zájem, mohou podat nabídku;
e) "omezenými řízeními" se rozumějí ta vnitrostátní řízení, ve kterých pouze dodavatelé, kteří byly vyzváni zadavateli, mohou podat nabídku;
f) "vyjednávacími řízeními" se rozumějí ta vnitrostátní řízení, ve kterých zadavatelé konzultují dodavatele podle svého výběru a vyjednají s jedním nebo více z nich smluvní podmínky.
Článek 2
1. Tato směrnice se nevztahuje na:
a) zakázky zadávané v odvětvích uvedených v článcích 2, 7, 8 a 9 směrnice 90/531/EHS nebo na zakázky, které splňují podmínky uvedené v čl. 6 odst. 2 výše uvedené směrnice;
b) zakázky na dodávky, které jsou prohlášeny za tajné nebo jejichž provádění musí podle právních a správních předpisů platných v daných členských státech doprovázet zvláštní bezpečnostní opatření nebo pokud to vyžaduje ochrana základních bezpečnostních zájmů členského státu.
2. Pokud zadavatel ve smyslu čl. 1 písm. b) udělí zvláštní či výjimečná práva účastnit se činnosti veřejných služeb subjektu jinému, než je zadavatel, bez ohledu na jeho právní postavení, musí právní dokument, který tato práva uděluje, stanovit, že daný subjekt je povinen při zadávání zakázek na veřejné dodávky třetím stranám zachovávat zásadu nediskriminace na základě státní příslušnosti.
Článek 3
Aniž jsou dotčeny články 2 a 4 a čl. 5 odst. 1, vztahuje se tato směrnice na všechny výrobky, na které se vztahuje článek 1 písm. a), včetně těch, na které se vztahují zakázky zadané zadavateli v oblasti obrany, s výjimkou výrobků, na něž se vztahuje čl. 223 odst. 1 písm. b) Smlouvy.
Článek 4
Tato směrnice se nevztahuje na veřejné zakázky na dodávky, které se řídí jinými procesními pravidly a jež jsou zadávány:
a) v návaznosti na mezinárodní dohodu uzavřenou v souladu se Smlouvou, mezi členským státem a jednou nebo více třetími zeměmi, která se týká dodávek za účelem společného provedení projektu nebo jeho využití signatářskými státy; všechny dohody se oznamují Komisi, která může konzultovat Poradní výbor pro veřejné zakázky zřízený rozhodnutím 71/306/EHS [9];
b) podnikům v členském státě nebo v třetí zemi v souvislosti s mezinárodní dohodou týkající se rozmístění vojsk;
c) podle zvláštního postupu mezinárodní organizace.
Článek 5
1. a) Hlavy II, III a IV a články 6 a 7 se vztahují na zakázky na dodávky:
- zadávané zadavateli uvedenými v čl. 1 písm. b), včetně zakázek zadávaných zadavateli uvedenými v příloze I v oblasti obrany, pokud se týká výrobků, které nejsou uvedeny v příloze II, za předpokladu, že odhadovaná hodnota bez DPH není menší než 200000 ECU,
- zadávané zadavateli uvedenými v příloze I a jejichž odhadovaná hodnota bez DPH není menší než prahová hodnota stanovená podle dohody GATT; v případě zadavatelů v oblasti obrany toto platí pouze pro zakázky týkající se výrobků uvedených v příloze II;
b) tato směrnice se vztahuje na veřejné zakázky na dodávky, jejichž odhadovaná hodnota se rovná dané prahové hodnotě nebo ji převyšuje v době zveřejnění vyhlášení zakázky v souladu s čl. 9 odst. 2;
c) prahové hodnoty v národních měnách a prahová hodnota dohody GATT vyjádřené v ECU se v zásadě revidují každé dva roky s účinkem od l. ledna l988.
Výpočet těchto hodnot se zakládá na průměrných denních hodnotách těchto měn vyjádřených v ECU a ECU vyjádřené v ZPČ za 24 měsíců končících posledním srpnovým dnem, který předchází revizi 1. ledna.
Metodu výpočtu stanovenou v tomto pododstavci zreviduje na návrh Komise Poradní výbor pro veřejné zakázky v zásadě dva roky po jeho prvním použití;
d) prahová hodnota stanovená v písmenu c) a její hodnoty vyjádřené v národních měnách a prahová hodnota stanovená dohodou GATT vyjádřené v ECU se zveřejňují v Ústředním věstníku Evropských společenství začátkem listopadu, který následuje po revizi stanovené v první části písmena c).
2. V případě zakázek na koupi najaté věci, nájem a koupi na splátky je základem pro výpočet odhadované hodnoty:
- v případě zakázek na dobu určitou uzavřených na 12 měsíců nebo méně, celková hodnota zakázky po dobu jejího trvání, nebo pokud doba přesáhne 12 měsíců, její celková hodnota včetně odhadované zůstatkové hodnoty,
- v případě zakázek na dobu neurčitou nebo, pokud existuje pochybnost o době trvání zakázky, měsíční hodnota vynásobená 48.
3. V případě pravidelných zakázek nebo zakázek, jež se během dané doby obnovují, se stanoví odhadovaná hodnota zakázky na základě:
- buď celkové skutečné hodnoty podobných smluv, které byly uzavřeny v průběhu minulého rozpočtového roku nebo 12 měsíců, přizpůsobené, je-li to možné, předvídaným změnám v množství a hodnotě na dalších 12 měsíců následujících po první zakázce,
- nebo celkové odhadované hodnoty zakázek zadaných během 12 měsíců následujících po první dodávce nebo po celou dobu trvání zakázky, pokud je delší než 12 měsíců.
Výběr způsobu hodnocení se nesmí provádět s úmyslem vyhnout se použití této směrnice.
4. Pokud navrhované zadávání zakázek na dodávky stejného typu může vést k zadání zakázek zároveň v několika položkách, je třeba brát za základ pro použití odstavců 1 a 2 odhadovaný celkový součet těchto položek.
5. Pokud navrhovaná zakázka výslovně stanoví přednostní práva, je základem pro výpočet odhadované hodnoty zakázky nejvyšší možná celková částka za koupi, koupi najaté věci, nájem, či koupi na splátky, zahrnující přednostní práva.
6. Žádný požadavek na veřejnou zakázku na určité množství dodávek nesmí být rozdělen s úmyslem vyhnout se použití této směrnice.
Článek 6
1. Při zadávání veřejných zakázek na dodávky použijí zadavatelé postupy, jež jsou stanoveny v čl. 1 písm. d), e) a f) v případech, které jsou uvedeny níže.
2. Zadavatelé mohou zadávat zakázky na dodávky ve vyjednávacím řízení, pokud nejsou v otevřeném nebo omezeném řízení podány řádné nabídky nebo v případě nabídek, které jsou nepřijatelné podle vnitrostátních předpisů, které jsou v souladu s ustanoveními hlavy IV, pokud se původní podmínky zakázky podstatně nezmění.
Zadavatelé zveřejní v těchto případech vyhlášení veřejné zakázky, pokud nezahrnou do tohoto vyjednávacího řízení všechny podniky, které splňují kritéria článků 20 až 24, a které v průběhu předcházejícího otevřeného nebo omezeného řízení podaly nabídky v souladu s formálními požadavky výběrového řízení.
3. Zadavatelé mohou zadat zakázky na dodávky ve vyjednávacím řízení bez předchozího zveřejnění vyhlášení zakázky v těchto případech:
a) pokud nejsou v otevřeném nebo omezeném řízení podány nabídky nebo vhodné nabídky, pokud se původní podmínky zakázky podstatně nezmění a za předpokladu, že je podána zpráva Komisi;
b) pokud jsou dané výrobky vyráběny čistě pro účely výzkumu, pokusu, studia či vývoje, toto ustanovení se netýká výroby ve velkém za obchodním účelem nebo za účelem pokrytí nákladů na výzkum a vývoj;
c) pokud z technických či uměleckých důvodů nebo z důvodů souvisejících s ochranou výlučných práv mohou být dodávané výrobky vyráběny nebo dodávány pouze určitým dodavatelem;
d) pokud je to skutečně nezbytné, pokud z důvodů krajní naléhavosti způsobené událostmi, které zadavatelé nemohli předvídat, nemůže být dodržena lhůta stanovená pro otevřená, omezená nebo vyjednávací řízení uvedená v odstavci 2.
Okolnosti, které opodstatňují krajní naléhavost, nesmí být v žádném případě způsobené zadavateli;
e) pro dodatečné dodávky od původního dodavatele, které mají být buď částečným, nebo úplným nahrazením normálních dodávek nebo instalací nebo rozšířením stávajících dodávek nebo instalací, za předpokladu, že změna dodavatele by nutila zadavatele, aby získával materiál odlišných technických parametrů, které by měly za následek neslučitelnost nebo nepřiměřené technické obtíže při provozu a údržbě.
Doba těchto zakázek, jakož i opakovaných zakázek, nesmí zpravidla překročit tři roky.
4. Ve všech ostatních případech zadávají zadavatelé zakázky na dodávky v otevřeném nebo omezeném řízení.
Článek 7
1. Zadavatel do 15 dnů ode dne, kdy obdržel žádost, sdělí všem odmítnutým zájemcům nebo uchazečům o veřejnou zakázku, kteří o to požádají, důvody zamítnutí jejich žádosti nebo nabídky do veřejné soutěže a v případě nabídky uvede jméno úspěšného uchazeče o veřejnou dodávku.
2. Zadavatel musí zájemcům nebo uchazečům o veřejnou zakázku, kteří o to požádají, sdělit skutečnosti, na základě kterých se rozhodl nezadat zakázku, na niž byla vyhlášena soutěž, nebo obnovit řízení.
O tomto rozhodnutí informuje rovněž Úřad pro úřední tisky Evropských společenství.
3. Pro každou zadanou zakázku sestaví zadavatelé písemnou zprávu, která obsahuje alespoň:
- název a adresu zadavatele, předmět a hodnotu zakázky,
- jména vybraných zájemců a uchazečů o veřejnou dodávku a důvody, proč byli vybráni,
- jména odmítnutých zájemců a uchazečů o veřejnou dodávku a důvody, proč byli odmítnuti,
- jméno úspěšného uchazeče o veřejnou dodávku a důvody, proč byla jeho nabídka vybrána, a pokud je známo, jakou část zakázky úspěšný uchazeč o veřejnou dodávku zamýšlí zadat třetí straně,
- u vyjednávacích řízení, okolnosti uvedené v článku 6, které odůvodňují použití tohoto řízení.
Tato zpráva nebo její hlavní body se na vyžádání poskytnou Komisi.
HLAVA II OBECNÉ TECHNICKÉ PŘEDPISY
Článek 8
1. Technické specifikace uvedené v příloze III se uvádějí v obecné nebo zadávací dokumentaci spojené s každou zakázkou.
2. Aniž jsou dotčeny právně závazné vnitrostátní technické předpisy, pokud jsou slučitelné s právem Společenství, stanoví zadavatelé technické specifikace uvedené v odstavci 1 odkazem na vnitrostátní normy provádějící evropské normy, nebo odkazem na evropská technická schválení nebo obecné technické specifikace.
3. Zadavatel se může odchýlit od odstavce 2, pokud:
a) normy, evropská technická schválení nebo obecné technické specifikace nezahrnují ustanovení pro zabezpečení shody, nebo pokud neexistují technické prostředky k tomu, aby byla uspokojivě zajištěna shoda výrobku s těmito normami, evropskými technickými schváleními nebo s obecnými technickými specifikacemi;
b) použití odstavce 2 by bylo na újmu použití směrnice Rady 86/361/EHS ze dne 24. července 1986 o počátečním stádiu vzájemného uznávání typového schvalování telekomunikačních koncových zařízení [10] nebo rozhodnutí Rady 87/95/EHS ze dne 22. prosince 1986 o normalizaci v oblasti informačních technologií a telekomunikací [11] nebo jiných nástrojů Společenství v určité oblasti služeb nebo výrobků;
c) použití těchto norem, evropských technických schválení nebo obecných technických specifikací by nutilo zadavatele, aby odebíral dodávky neslučitelné s již používaným zařízením nebo by znamenalo neúměrné náklady nebo neúměrné technické obtíže, ale pouze jako součást jasně definované a dokumentované strategie s povinností převzetí evropských norem, evropských technických schválení nebo obecných technických specifikací;
d) daný projekt má skutečně inovační charakter a použití stávajících evropských norem, evropských technických schválení a obecných technických specifikací by nebylo vhodné.
4. Zadavatelé uplatňující odstavec 3 uvedou, je-li to možné, důvody ve vyhlášení veřejné zakázky zveřejněném v Úředním věstníku Evropských společenství nebo v zadávací dokumentaci a ve všech případech zaprotokolují tyto důvody ve své interní dokumentaci a poskytnou tyto informace na požádání členským státům a Komisi.
5. Pokud evropské normy, evropská technická schválení nebo obecné technické specifikace neexistují, technické specifikace:
a) jsou definovány odkazem na vnitrostátní technické specifikace, které vyhovují základním požadavkům uvedeným ve směrnicích Společenství o technické harmonizaci, v souladu s postupy stanovenými ve výše uvedených směrnicích, a zejména v souladu s postupy stanovenými směrnicí 89/106/EHS [12];
b) mohou být definovány odkazem na vnitrostátní technické specifikace, které se vztahují na projekt a způsob výpočtu a provedení stavebních prací a použití materiálů;
c) mohou být definovány odkazem na jiné dokumenty.
V tomto případě je vhodné odkazovat v tomto pořadí:
i) vnitrostátní normy provádějící mezinárodní normy přijaté zemí zadavatele;
ii) jiné vnitrostátní normy a vnitrostátní technická schválení země zadavatele;
iii) jakékoliv jiné normy.
6. Pokud tyto specifikace nejsou odůvodněny předmětem zakázky, členské státy zakážou uvedení technických specifikací ve smluvních doložkách vztahujících se na danou zakázku, které se zmiňují o výrobcích určité značky nebo původu nebo o konkrétním postupu a které proto upřednostňují nebo vylučují určité dodavatele nebo výrobky.
Zvláště se zakazuje uvádět ochranné známky, patenty, užitné vzory nebo určitý původ nebo výrobce.
Jsou-li však tyto informace doplněny slovy "nebo stejného druhu", je to přijatelné v případech, kdy zadavatelé nejsou schopni popsat předmět zakázky za použití specifikací, které jsou dostatečně přesné a srozumitelné všem dotyčným stranám.
HLAVA III OBECNÁ PRAVIDLA PRO VYHLAŠOVÁNÍ
Článek 9
1. Zadavatelé zveřejní co nejdříve po začátku rozpočtového roku předběžné oznámení, ve kterém uvedou celkový rozsah zakázek podle druhu výrobků, které zamýšlejí zadat v příštích 12 měsících, a jejichž odhadovaná hodnota s ohledem na ustanovení článku 5 není menší než 750000 ECU.
Druh výrobků stanoví zadavatelé odkazem na nomenklaturu CPA (Classification of Products According to Activities).
Komise určí, jakým způsobem je třeba uvádět ve vyhlášení odkazy na jednotlivé položky nomenklatury v souladu s postupem stanoveným v čl. 32 odst.
2. Zadavatelé, kteří chtějí zadat veřejnou zakázku na dodávky v otevřeném, omezeném nebo vyjednávacím řízení v případech uvedených v čl. 6 odst. 2, oznámí svůj úmysl prostřednictvím vyhlášení zakázky.
3. Zadavatelé, kteří zadali zakázku, zveřejní své rozhodnutí prostřednictvím vyhlášení.
Avšak některé informace o zadání zakázky se v určitých případech nemusí zveřejňovat, pokud by zveřejnění těchto informací bránilo vynutitelnosti práva nebo bylo jinak v rozporu s veřejným zájmem, způsobilo by újmu oprávněným obchodním zájmům určitých podniků, veřejných nebo soukromých, nebo by mohlo být na újmu korektní hospodářské soutěži mezi dodavateli.
4. Vyhlášení zakázky se vypracovává v souladu se vzory uvedenými v příloze IV a upřesní se v něm informace požadované v uvedených vzorech.
Zadavatelé nesmí stanovit jiné podmínky než ty, které jsou uvedené v článcích 22 a 23 při vyžadování informací týkajících se ekonomických a technických požadavkůna dodavatele při výběru (bod 11 přílohy IV B, bod 9 přílohy IV C a bod 8 přílohy IV D).
5. Zadavatelé zašlou vyhlášení zakázky co nejrychleji a nejvhodnějším způsobem Úřadu pro úřední tisky Evropských společenství.
V případě urychleného řízení uvedeného v článku 12 se vyhlášení posílá dálnopisem, telegramem nebo faxem.
Vyhlášení uvedené v odstavci 1 se posílá co nejdříve po začátku každého rozpočtového roku.
Vyhlášení uvedené v odstavci 3 se posílá nejpozději 48 dní po zadání dané zakázky.
6. Vyhlášení uvedená v odstavcích 1 a 3 se zveřejňují v plném znění v Úředním věstníku Evropských společenství a v databance "TED" v úředních jazycích Společenství, přičemž závazné je pouze původní znění.
7. Vyhlášení uvedené v odstavci 2 se zveřejňuje v plném znění v Úředním věstníku Evropských společenství a v databance "TED" v původním jazyce.
Shrnutí důležitých prvků každého vyhlášení se zveřejňuje v ostatních úředních jazycích Společenství, přičemž závazné je pouze původní znění.
8. Úřad pro úřední tisky Evropských společenství zveřejní vyhlášení nejpozději 12 dní po jejich odeslání. V případě urychleného řízení uvedeného v článku 12 se tato lhůta zkracuje na pět dní.
9. Vyhlášení zakázky nesmí být zveřejněno v úředních věstnících nebo v tisku země zadavatele přede dnem odeslání Úřadu pro úřední tisky Evropských společenství, při zveřejnění se tento den uvede.
Nesmí obsahovat jiné informace než ty, které jsou zveřejněny v Úředním věstníku Evropských společenství.
10. Zadavatelé musí být schopni podat důkaz o dni odeslání.
11. Náklady na zveřejnění vyhlášení zakázky v Úředním věstníku Evropských společenství nese Společenství.
Rozsah vyhlášení zakázky nesmí být větší než jedna strana Úředního věstníku, tedy přibližně 650 slov.
Každé vydání Úředního věstníku, které obsahuje jedno nebo více vyhlášení zakázky, otiskne vzorové vyhlášení, na jehož základě byla zveřejňovaná vyhlášení vypracována.
Článek 10
1. V otevřených řízeních nesmí být lhůta pro obdržení nabídek stanovená zadavateli kratší než 52 dní ode dne odeslání vyhlášení zakázky.
2. Za předpokladu, že žádost byla podána včas, zadavatelé nebo příslušné odbory jsou povinny odeslat dodavatelům zadávací a podpůrnou dokumentaci do šesti dnů po obdržení jejich žádosti.
3. Za předpokladu, že žádost byla podána včas, zadavatelé dodají dodatečné informace týkající se zadávací dokumentace do šesti dnů před uplynutím lhůty stanovené pro obdržení nabídek.
4. Jsou-li zadávací dokumentace, podpůrná dokumentace a dodatečné informace příliš objemné na to, aby je bylo možno doručit ve lhůtách stanovených v odstavcích 2 nebo 3 nebo tam, kde je možno nabídku podat pouze po návštěvě místa nebo po prohlédnutí podpůrné dokumentace na místě, se lhůta stanovená v odstavci 1 přiměřeně prodlouží.
Článek 11
1. V omezených a vyjednávacích řízeních ve smyslu čl. 6 odst. 2 nesmí být lhůta pro obdržení žádostí o účast stanovená zadavateli kratší než 37 dní ode dne odeslání vyhlášení.
2. Zadavatelé zároveň písemně vyzvou vybrané zájemce, aby podali svoje nabídky.
Součástí výzvy je také zadávací dokumentace a podpůrná dokumentace.
Obsahuje alespoň tyto informace:
a) je-li to vhodné, adresu služby, u které je možné si vyžádat zadávací a podpůrnou dokumentaci a lhůtu, do kdy je možno o ně požádat; rovněž částku a podmínky platby za tyto dokumenty;
b) lhůtu pro obdržení nabídek, adresu, na kterou musejí být zaslány a jazyk nebo jazyky, v nichž musí být vypracovány;
c) odkaz na zveřejněné vyhlášení zakázky;
d) označení dokumentů, které je nutno připojit, buď aby pomohly při ověřování skutečností, které zájemce uvádí v souladu s čl. 9 odst. 4, nebo aby doplnily informace uvedené ve výše uvedeném článku za stejných podmínek jako informace uvedené v článcích 22 a 23;
e) kritéria pro zadání zakázky, pokud nejsou uvedena ve vyhlášení.
3. V omezených řízeních nesmí být lhůta pro obdržení nabídek stanovená zadavateli kratší než 40 dnů ode dne odeslání písemné výzvy.
4. Žádosti o účast v řízeních o zadávání zakázek je možno podat dopisem, telegramem, dálnopisem, faxem nebo telefonem.
Pokud se použije jiná forma než dopis, je nutno žádost potvrdit dopisem, který je třeba odeslat před ukončením lhůty stanovené v odstavci 1.
5. Za předpokladu, že žádost byla podána včas, dodatečné informace týkající se zadávací dokumentace musí být zadavateli dodány nejpozději do šesti dnů před uplynutím lhůty stanovené pro obdržení nabídek.
6. Je-li možné nabídku podat pouze po návštěvě místa nebo po prohlédnutí podpůrné dokumentace na místě, lhůta stanovená v odstavci 3 se přiměřeně prodlouží.
Článek 12
1. Pokud jsou z důvodu naléhavosti lhůty stanovené v článku 11 neproveditelné, mohou zadavatelé stanovit tyto lhůty:
a) lhůtu pro obdržení žádostí o účast, která nesmí být kratší než 15 dní ode dne odeslání vyhlášení;
b) lhůtu pro obdržení nabídek, která nesmí být kratší než 10 dní ode dne výzvy k účasti.
2. Za předpokladu, že žádost byla podána včas, je nezbytné, aby zadavatelé dodali dodatečné informace týkající se zadávací dokumentace nejpozději do 4 dnů před uplynutím lhůty stanovené pro obdržení nabídek.
3. Žádosti o účast na zakázkách a výzva k účasti v soutěži musí být podány co nejrychlejšími komunikačními prostředky.
Pokud jsou žádosti o účast podávány telegramem, dálnopisem, faxem nebo telefonem, musí být potvrzeny dopisem odeslaným před uplynutím lhůty uvedené v odstavci 1.
Článek 13
Zadavatelé mohou vyhlášení oznamující veřejné zakázky na dodávky, které nepodléhá požadavku na zveřejnění stanovenému touto směrnicí, zveřejnit v Úředním věstníku Evropských společenství.
Článek 14
Podmínky pro vypracování, zasílání, obdržení, překlad, shromažďování a distribuci vyhlášení zakázky uvedené v článku 9 a statistických zpráv uvedených v článku 31, stejně jako nomenklatury uvedené v článku 9 a v přílohách II a IV mohou být přizpůsobeny v souladu s postupem stanoveným v čl.
32 odst.
2. Podmínky pro odkazy ve vyhlášeních na určité položky nomenklatury mohou být určeny stejným postupem.
HLAVA IV Kapitola 1
Obecná pravidla pro účast
Článek 15
1. Zakázky se zadávají na základě kritérií stanovených v kapitole 3 této hlavy, s přihlédnutím k článku 16 poté, co zadavatelé potvrdili vhodnost dodavatelů, kteří nebyli vyloučeni podle článku 20, v souladu s kritérii hospodářského a finančního postavení a technické způsobilosti uvedenými v článcích 22, 23 a 24.
2. Zadavatelé musí plně respektovat důvěrnou povahu všech informací, které poskytují dodavatelé.
Článek 16
1. Pokud je kritériem pro zadání zakázky ekonomicky nejvýhodnější nabídka, mohou zadavatelé brát v úvahu varianty, které podává uchazeč a které vyhovují minimálním požadavkům těchto zadavatelů.
Zadavatelé uvedou v zadávací dokumentaci minimální požadavky, které je třeba respektovat u variant, a jakékoli speciální požadavky pro jejich předložení.
Pokud jsou varianty přípustné, uvedou to zadavatelé ve vyhlášení soutěže.
Zadavatelé nesmějí odmítnout podání varianty pouze proto, že byla vypracována s technickými specifikacemi definovanými odkazem na vnitrostátní normy provádějící evropské normy, na evropská technická schválení nebo na obecné technické specifikace uvedené v čl. 8 odst. 2 nebo odkazem na vnitrostátní technické specifikace uvedené v čl. 8 odst. 5 písm. a) a b).
2. Zadavatelé, kteří připustili varianty podle odstavce 1, je nesmějí odmítnout pouze proto, že by v případě úspěchu vedly k zakázce na služby a ne k zakázce na dodávky ve smyslu této směrnice.
Článek 17
V zadávací dokumentaci mohou zadavatelé požádat uchazeče, aby ve své nabídce uvedl, každou část zakázky, kterou zamýšlí zadat třetím stranám.
Tímto údajem není dotčena odpovědnost hlavního dodavatele.
Článek 18
Nabídky mohou podávat skupiny dodavatelů.
Od těchto skupin nelze vyžadovat, aby vytvořily zvláštní právní formu k podání nabídky; lze to však vyžadovat, pokud takové skupině byla zakázka zadána, pokud je to nezbytné pro její uspokojivé provedení.
Článek 19
1. V omezených a vyjednávacích řízeních vyberou zadavatelé na základě poskytnutých informací, které se týkají osobního postavení dodavatele, jakož i informací a formalit nezbytných pro hodnocení minimálních požadavků hospodářské a technické povahy, jež musí splnit, mezi zájemci, kteří mají kvalifikaci vyžadovanou články 20 až 24, ty, které vyzvou k podání nabídky do soutěže nebo k jednání.
2. Pokud zadavatelé zadávají zakázku v omezeném řízení, mohou stanovit rozsah počtu dodavatelů, které zamýšlejí vyzvat.
V tomto případě se rozsah uvede ve vyhlášení zakázky.
Rozsah se určuje podle povahy zboží, které se má dodávat.
Počet dodavatelů musí být nejméně pět a nejvýše dvacet.
V každém případě musí být počet zájemců vyzvaných k účasti v soutěži dostatečný, aby zajistil skutečnou soutěž.
3. Pokud zadavatelé zadají zakázku ve vyjednávacím řízení uvedeném v čl. 6 odst. 2, nesmí být počet zájemců přizvaných k jednání menší než tři, za předpokladu, že je dostatečný počet vhodných zájemců.
4. Členské státy zajistí, aby zadavatelé zasílali výzvy, aniž by se dopouštěli diskriminace vůči příslušníkům jiných členských států, kteří splňují potřebné požadavky, za stejných podmínek jako svým státním příslušníkům.
Kapitola 2
Kvalitativní kritéria výběru
Článek 20
1. Z účasti v soutěži o veřejnou zakázku může být vyloučen kterýkoli dodavatel:
a) na nějž byl prohlášen konkurz nebo je v likvidaci, jehož podnikání podléhá soudní správě nebo je podle vnitrostátních právních předpisů v podobné situaci;
b) který je jako dlužník účastníkem řízení o prohlášení konkurzu, řízení o návrhu na zrušení, řízení o uvalení soudní správy, řízení o návrhu na povolení vyrovnání nebo se podle vnitrostátních právních předpisů nachází v podobném řízení;
c) který byl pravomocně odsouzen pro trestný čin související s jeho podnikáním;
d) který se dopustil vážného profesního pochybení, které bylo zadavatelem prokazatelně zjištěno;
e) který nesplnil povinnosti vztahující se k placení příspěvků na sociální zabezpečení podle právních předpisů státu, v němž je usazen, nebo podle právních předpisů státu zadavatele;
f) který nesplnil povinnosti vztahující se k placení daní a poplatků podle právních předpisů státu, v němž je usazen, nebo podle právních předpisů státu zadavatele;
g) který se dopustil vážného zkreslení při poskytování informací, které mohou být podle této kapitoly požadovány.
2. Pokud zadavatel vyžaduje od dodavatele důkaz, že se na něj nevztahuje žádný z případů uvedených v odst. 1 písm. a), b), c), e) nebo f), přijme jako dostatečný důkaz:
- pro písmena a), b) nebo c) předložení výpisu ze "soudního spisu" nebo, pokud to není možné, rovnocenného dokladu vydaného příslušným soudním nebo správním orgánem ve státě původu nebo ve státě, z něhož osoba pochází, jenž dokazuje, že tyto požadavky byly splněny,
- pro písmena e) a f) osvědčení vydané příslušným orgánem v daném členském státě.
3. Pokud daná země nevydává doklady nebo osvědčení uvedená v odstavci 2, nebo pokud se nevztahují na všechny případy uvedené v odst. 1 písm. a), b) a c), mohou být nahrazeny přísežným prohlášením nebo v členských státech, kde není možno provést přísežné prohlášení, čestným prohlášením dané osoby před soudním nebo správním orgánem, notářem nebo příslušnou profesní nebo obchodní institucí ve státě původu nebo ve státě, odkud výše uvedená osoba pochází.
4. Členské státy určí orgány a jiné subjekty oprávněné vydávat doklady, osvědčení nebo prohlášení uvedené v odstavcích 2 a 3 a neprodleně o tom informují ostatní členské státy a Komisi.
Článek 21
1. Každý dodavatel, který se chce podílet na veřejné zakázce na dodávky, může být požádán, aby doložil svůj zápis v profesním nebo obchodním rejstříku za podmínek stanovených předpisy členského státu, v němž je usazen, nebo aby poskytl přísežné prohlášení nebo osvědčení, jak je dále uvedeno v odstavci 2.
2. Platné profesní a obchodní rejstříky nebo prohlášení a osvědčení jsou tyto:
- v Belgii: "Registre du commerce / Handelsregister",
- v Dánsku: "Aktieselskabesregistret", "Foreningsregistret" a "Handesregistret",
- v Německu: "Handelsregister" a "Handwerksrolle",
- v Řecku: "Βιοτεχνικό ή Βιομηχανικό ή Εμπορικό Επιμελητήριο",
- ve Španělsku: "Registro Mercantil" nebo v případě neregistrovaných jednotlivců, osvědčení, že daná osoba přísežně prohlásila, že se zabývá danou profesí,
- ve Francii: "Registre du commerce" a "répertoire des métiers",
- v Itálii: "Registro della Camera di commercio industria, agricoltura e artigianato" a "Registro delle Commissioni proviciali per ĺartigianato",
- v Lucembursku: "Registre aux firmes" a "Role de la Chambre des métiers",
- v Nizozemsku: "Handelsregister",
- v Portugalsku: "Registo Nacional das Pessoas Colectivas",
- ve Spojeném království a Irsku může být dodavatel požádán, aby předložil osvědčení od "Registrar of Companies" nebo "Registrar of Friendly Societies" nebo, pokud je nemá, osvědčení potvrzující, že dotyčná osoba přísežně prohlásila, že se zabývá danou profesí ve státě, v němž je usazena, na určitém místě a pod určitou obchodní firmou.
Článek 22
1. Důkaz o finančním a hospodářském postavení dodavatele může být zpravidla podán jedním nebo několika níže uvedenými způsoby:
a) příslušným prohlášením bank;
b) předložením účetních rozvah nebo výpisů z účetních rozvah, pokud je zveřejnění účetní rozvahy požadováno podle právních předpisů země, v níž je dodavatel usazen;
c) výkazem celkového obratu dodavatele a obratu s ohledem na výrobky, na které se zakázka vztahuje, za poslední tři účetní roky.
2. Zadavatelé ve vyhlášení zakázky nebo ve výzvě k podávání nabídek vymezí, který způsob nebo které způsoby uvedené v odstavci 1 si vybrali a jaké jiné doklady kromě těch, jež jsou uvedeny v odstavci 1, mají být předloženy.
3. Pokud z jakéhokoli oprávněného důvodu dodavatel nemůže poskytnout doklady požadované zadavatelem, může doložit své hospodářské a finanční postavení jakýmkoli jiným dokladem, který zadavatel považuje za vhodný.
Článek 23
1. Důkaz o technické způsobilosti dodavatele může být zpravidla opatřen jedním nebo několika níže uvedenými způsoby podle povahy, množství a účelu výrobků, které mají být dodány:
a) seznamem hlavních dodávek provedených za poslední tři roky s uvedením částek, dat a jmen zákazníků, veřejných či soukromých:
- pokud se jednalo o veřejné orgány, doklady ve formě osvědčení vydaných nebo spolupodepsaných příslušným orgánem,
- pokud se jednalo o soukromé zákazníky, dodání musí dosvědčit zákazník nebo, pokud to není možné, stačí prosté prohlášení od dodavatele o provedení dodávky;
b) popisem technického vybavení, které má dodavatel k dispozici, jeho opatření pro zajištění jakosti, studia a výzkumu;
c) přehledem techniků nebo technických útvarů, ať už patří přímo dodavateli či nikoli, zvláště těch, které jsou zodpovědní za řízení jakosti;
d) vzorky, popisem a/nebo fotografiemi výrobků, jež mají být dodány, jejichž pravost musí být doložena, pokud to vyžaduje zadavatel;
e) osvědčeními vystavenými úředními subjekty pro kontrolu jakosti nebo uznávanými agenturami potvrzujícími shodu výrobků, které dosvědčí, že jsou dodržovány určité specifikace nebo normy u výrobků, jež jsou jasně určeny odkazy na specifikace nebo normy;
f) kontrolou výrobní kapacity dodavatele, pokud výrobky, které mají být dodány, jsou složité nebo jsou výjimečně požadovány pro zvláštní účel, provedenou zadavatelem nebo jeho jménem jiným subjektem země, v níž je dodavatel usazen, a pokud to je nezbytné také kontrolou vybavení pro studium a výzkum a opatření pro zabezpečení řízení jakosti.
2. Zadavatelé ve vyhlášení zakázky nebo výzvě k podávání nabídek uvedou, který z těchto dokladů je třeba předložit.
3. Rozsah informací uvedených v článku 22 a v odstavci 1 a 2 tohoto článku musí být omezen na předmět zakázky; zadavatel vezme v úvahu oprávněné zájmy dodavatelů, pokud se týká ochrany jejich technických a obchodních tajemství.
Článek 24
V rámci článků 20 až 23 může zadavatel vyzvat dodavatele, aby předložená osvědčení a doklady doplnil nebo je objasnil.
Článek 25
1. Členské státy, které mají úřední seznamy uznávaných dodava telů, jsou povinny tyto seznamy upravit podle čl. 20 odst. 1 písm. a) až d) a g) a článků 21, 22 a 23.
2. Dodavatelé uvedení v úředních seznamech mohou pro každou zakázku předložit zadavateli osvědčení o registraci vydané příslušným orgánem.
Toto osvědčení obsahuje ověření, na základě kterého jsou registrováni v seznamu, a zatřídění v tomto seznamu.
3. Osvědčená registrace v úředních seznamech dodavatelů u příslušných subjektů zakládá u zadavatelů jiných členských států domněnku, že odpovídají klasifikaci dodavatelů pouze ve smyslu čl. 20 odst. 1) a) až d) a g), článku 21, čl. 22 odst. 1 písm. b) a e) a čl. 23 odst. 1 písm. a).
Informace, které lze vyvodit ze zápisu v úředních seznamech, nelze zpochybnit.
Avšak, pokud jde o platby příspěvků na sociální zabezpečení, je možno vyžadovat dodatečné potvrzení od každého registrovaného dodavatele při každém zadávání zakázky.
Zadavatelé z jiných členských států použijí první a druhý pododstavec pouze ve prospěch dodavatelů, kteří jsou usazeni v zemi, která vlastní úřední seznam.
4. Pro registraci dodavatelů z jiných členských států v úředním seznamu se už nepožadují další důkazy a prohlášení než ty, které se vyžadují na domácích státních příslušnících, a v každém případě pouze ty, které jsou uvedeny v článcích 20 až 23.
5. Členské státy, které vlastní úřední seznam, sdělí adresu subjektu, u něhož je možno podat žádost o registraci, jiným členským státům a Komisi, která zajistí distribuci.
Kapitola 3
Kritéria pro zadávání zakázek
Článek 26
1. Kritéria, na nichž zakládají zadavatelé zadání zakázky, jsou:
a) buď pouze nejnižší cena;
b) nebo, pokud se zakázka zadává ekonomicky nejvýhodnější nabídce, různá kritéria podle konkrétní zakázky: například cena, dodací lhůta, provozní náklady, rentabilita, jakost,estetické a funkční vlastnosti, technický přínos, servis a technická pomoc.
2. V případě uvedeném v odstavci 1 písm. b) uvede zadavatel v zadávací dokumentaci nebo ve vyhlášení zakázky všechna kritéria, která zamýšlí při zadávání zakázky uplatnit; pokud je to možné, v sestupném pořadí podle důležitosti.
Článek 27
Pokud se pro danou zakázku zdají být nabídky mimořádně nízké v poměru ke zboží, jež se má dodávat, zadavatel, předtím než tyto nabídky odmítne, písemně požádá o podrobnosti základních prvků nabídky, které považuje za relevantní, a ověří tyto základní prvky s ohledem na obdržené vysvětlení.
Zadavatel může vzít v úvahu vysvětlení, která jsou odůvodněná objektivními příčinami včetně hospodárnosti výrobního procesu nebo zvoleného technického řešení nebo výjimečně příznivých podmínek, které má uchazeč o veřejnou zakázku k dispozici při dodávání výrobků, nebo jedinečnost řešení dodávky navrhovanou uchazečem.
Pokud dokumentace vztahující se k zakázce umožňuje zadání zakázky za nejnižší nabídnutou cenu, zadavatel musí sdělit Komisi odmítnutí nabídek, které považuje za příliš nízké.
HLAVA V ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 28
Pro účely zadávání veřejných zakázek zadavateli uvedenými v příloze I a s ohledem na opravy, změny a dodatky v příloze I, které byly provedeny nástupnickými orgány, členské státy stanoví ve vztazích mezi sebou stejně příznivé podmínky jako podmínky, jaké poskytují třetím zemím při uskutečňování dohody GATT, zvláště podmínky v článcích V a VI této dohody, které se týkají omezeného řízení, informací a kontroly.
Členské státy za tímto účelem konzultují navzájem v rámci Poradního výboru pro veřejné zakázky opatření, jež je třeba podle dohody provádět.
Článek 29
1. Komise přezkoumá používání této směrnice tím, že konzultuje Poradní výbor pro veřejné zakázky a popřípadě podá nové návrhy Radě s cílem především zharmonizovat opatření, která členské státy používají při provádění této směrnice.
2. Komise reviduje tuto směrnici a všechna nová opatření, která mohou být přijata podle odstavce 1, s ohledem na výsledky dalších jednání stanovených v čl. IX odst. 6 dohody GATT, a je-li to nezbytné, podá vhodné návrhy Radě.
3. Komise aktualizuje přílohu I na základě oprav, změn a dodatků uvedených v článku 28 a nechá aktualizovanou verzi zveřejnit v Úředním věstníku Evropských společenství.
Článek 30
Počítání lhůt se provádí v souladu s nařízením Rady (EHS, Euratom) č. 1182/71 ze dne 3. června 1971, kterým se určují pravidla pro lhůty data a termíny [13].
Článek 31
1. Aby bylo možné vyhodnotit výsledky použití této směrnice, zašlou členské státy Komisi statistickou zprávu o zadaných zakázkách na dodávky:
a) nejpozději do 31. října každého roku za předcházející rok, pokud se týká zadavatelů uvedených v příloze I;
b) nejpozději do 31. října 1991 a pro Řecko, Španělsko a Portugalsko do 31. října 1995 a poté do 31. října každý druhý rok za předcházející rok, pokud se týká ostatních zadavatelů ve smyslu článku 1.
2. Statistická zpráva uvede alespoň:
a) počet a hodnotu zakázek zadaných každým zadavatelem nad prahovou hodnotou a v případě zadavatelů uvedených v příloze I hodnotu pod prahovou hodnotou;
b) počet a hodnotu zakázek zadaných každým zadavatelem nad prahovou hodnotou, rozdělených podle typu řízení, výrobků a státní příslušnosti dodavatele, jemuž je zakázka zadána, a v případě vyjednávacího řízení, zakázky rozdělené podle článku 6, a uvedením počtu a hodnoty zakázek zadaných každému členskému státu a třetím zemím a v případě zadavatelů uvedených v příloze I, počet a hodnotu zakázek zadaných každému signatáři dohody GATT.
3. Komise vymezí v souladu s postupem stanoveným v čl. 32 odst. 2 povahu jakýchkoli dalších statistických informací, které jsou vyžadovány podle této směrnice.
Článek 32
1. Komisi je nápomocen Poradní výbor pro veřejné zakázky zřízený rozhodnutím 71/306/EHS.
2. Odkazuje-li se na postup stanovený v tomto odstavci, podá zástupce Komise výboru návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko, pokud je to nezbytné, hlasováním ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci.
Stanovisko je uvedeno do zápisu; kromě toho má každý členský stát právo požádat, aby byl v tomto zápisu uveden jeho postoj.
Komise přihlíží co nejvíce ke stanovisku výboru.
Sdělí výboru způsob, jakým vzala toto stanovisko na vědomí.
3. Výbor uvedený v odstavci 1 přezkoumá na podnět Komise nebo na žádost členského státu všechny otázky týkající se použití této směrnice.
Článek 33
Směrnice 77/62/EHS [14] se zrušuje, aniž jsou dotčeny povinnosti členských států týkající se lhůt pro provedení směrnice do vnitrostátního práva a pro použití uvedené v příloze V.
Odkazy na zrušenou směrnici se chápou jako odkazy na tuto směrnici a čtou se v souladu se srovnávací tabulkou uvedenou v příloze VI.
Článek 34
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 14. června 1994.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Přijímají-li členské státy tato opatření, musí v nich být učiněn odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních vnitrostátních právních a správních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 35
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 14. června 1993 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na stavební práce
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na čl. 57 odst. 2 a články 66 a 100a této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
ve spolupráci s Evropským parlamentem [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že směrnice Rady 71/305/EHS ze dne 26. července 1971 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na stavební práce [4] byla mnohokrát podstatně pozměněna; že uvedená směrnice by měla být v zájmu jednoznačného a lepšího porozumění sjednocena;
vzhledem k tomu, že souběžné dosažení svobody usazování a volného pohybu služeb v oblasti veřejných zakázek na stavební práce zadávané v členských státech státem, regionálními nebo místními orgány nebo jinými veřejnoprávními subjekty vyžaduje nejen zrušení omezení, ale i koordinaci vnitrostátních postupů při zadávání zakázek na stavební práce;
vzhledem k tomu, že tato koordinace by měla, pokud je to možné, brát v úvahu postupy a správní praxi platné v daném členském státě;
vzhledem k tomu, že tato směrnice se nevztahuje na zakázky, které se zadávají v odvětví vodního hospodářství, energetiky, dopravy a telekomunikací, na které se vztahuje směrnice 90/531/EHS;
vzhledem k tomu, že s ohledem na stále se zvyšující význam koncesí na stavební práce a s ohledem na jejich zvláštní povahu by tato směrnice měla také zahrnovat pravidla týkající se jejich vyhlašování;
vzhledem k tomu, že zakázky v hodnotě menší než 5000000 ECU mohou být ze soutěže podle této směrnice vyňaty, je vhodné, aby byly rovněž vyňaty z koordinačních opatření;
vzhledem k tomu, že je třeba stanovit postup pro výjimečné případy, kde není třeba uplatňovat opatření týkající se koordinace postupů, ale tyto případy musejí být jednoznačně vymezeny;
vzhledem k tomu, že vyjednávací řízení by mělo být považováno za výjimečné, a tudíž použitelné pouze v určitých vymezených případech;
vzhledem k tomu, že je nutné stanovit obecné technické předpisy, které berou v úvahu politiku Společenství týkající se norem a specifikací;
vzhledem k tomu, že k zajištění rozvoje účinné hospodářské soutěže v oblasti veřejných zakázek je nezbytné, aby vyhlášení zakázek vypracovaná zadavateli z členských států byla zveřejňována v rámci celého Společenství; že informace obsažené v těchto vyhlášeních musejí umožnit zhotovitelům usazeným ve Společenství, aby posoudili, zda je navrhovaná zakázka pro ně zajímavá; že pro tento účel je vhodné, aby dostali odpovídající informace o daných stavebních pracích a podmínkách, které se k nim vážou; že především v omezených řízeních má vyhlášení zhotovitelům z členských států umožnit, aby projevili o zakázky zájem a ucházeli se o výzvu k účasti ve veřejné soutěži;
vzhledem k tomu, že dodatečné informace týkající se zakázek musejí, tak jak je to zvykem v členských státech, být součástí zadávací dokumentace pro každou zakázku nebo rovnocenné dokumentace;
vzhledem k tomu, že je třeba stanovit obecná pravidla pro účast na zakázkách na stavební práce, která obsahují jak kvalitativní kritéria výběru, tak kritéria pro zadání zakázky;
vzhledem k tomu, že by bylo vhodné umožnit úpravu některých technických podmínek týkajících se vyhlášení a statistických zpráv vyžadovaných touto směrnicí s ohledem na měnící se technické požadavky; že příloha II této směrnice uvádí Všeobecnou klasifikaci ekonomických činností v Evropských společenstvích (NACE); že Společenství může na požádání revidovat nebo nahradit svoji běžnou nomenklaturu, a vzhledem k tomu, že je proto nutné přijmout ustanovení pro přizpůsobení odkazů na NACE v příloze II;
vzhledem k tomu, že tato směrnice by neměla ovlivnit povinnosti členských států týkající se lhůt pro provedení do vnitrostátních předpisů a pro použití uvedené v příloze VII,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
HLAVA I OBECNÁ USTANOVENÍ
Článek 1
Pro účely této směrnice:
a) "veřejnými zakázkami na stavební práce" se rozumí zakázky sjednané písemně úplatnou smlouvou mezi zhotovitelem a zadavatelem uvedeným v písmeni b), jejichž předmětem je buď provedení, nebo jak provedení, tak návrh stavebních prací, které patří k činnostem uvedeným v příloze II, nebo stavby uvedené níže v písmeni c) nebo provedení stavební práce, která odpovídá požadavkům určeným zadavatelem;
b) "zadavateli" jsou stát, regionální nebo místní orgány, veřejnoprávní subjekty, sdružení tvořená jedním nebo více takovými orgány či veřejnoprávními subjekty;
"veřejnoprávním subjektem" se rozumí jakýkoliv subjekt:
- zřízený za zvláštním účelem uspokojování potřeb veřejného zájmu, který nemá průmyslovou nebo obchodní povahu, a
- má právní subjektivitu a
- je financován převážně státem, regionálními nebo místními orgány nebo jinými veřejnoprávními subjekty nebo je těmito orgány řízen, nebo je v jeho správním, řídícím nebo dozorčím orgánu více než polovina členů jmenována státem, regionálními nebo místními orgány nebo jinými veřejnoprávními subjekty;
Seznamy veřejnoprávních subjektů a jejich kategorie, které splňují kritéria uvedená v druhém pododstavci, jsou uvedeny v příloze I. Tyto seznamy jsou pokud možno vyčerpávající a je možné je revidovat v souladu s postupem stanoveným v článku 35.
Za tímto účelem členské státy pravidelně oznamují Komisi jakékoliv změny v seznamech veřejnoprávních subjektů a jejich kategorií;
c) "stavební prací" se rozumí výsledek stavební nebo konstrukční činnosti jako celku, jenž sám o sobě zaručuje plnění hospodářské a technické funkce;
d) "koncesí na stavební práce" se rozumí zakázka stejného typu jako zakázka uvedená v písmeni a), kromě skutečnosti, že protiplnění za prováděné stavební práce spočívá buď pouze v právu využít stavbu, nebo v tomto právu společně s platbou;
e) "otevřenými řízeními" se rozumějí ta vnitrostátní řízení, ve kterých mohou všichni zhotovitelé, kteří mají zájem, podat nabídku;
f) "omezenými řízeními" se rozumějí ta vnitrostátní řízení, ve kterých mohou pouze zhotovitelé vyzvaní zadavatelem podat nabídku;
g) "vyjednávacími řízeními" se rozumějí ta vnitrostátní řízení, ve kterých zadavatelé konzultují zhotovitele podle svého výběru a vyjednají s jedním nebo více z nich smluvní podmínky;
h) zhotovitel, který podá nabídku do veřejné soutěže, se označuje jako "uchazeč" a zhotovitel, který byl vyzván v omezeném nebo vyjednávacím řízení, se označuje jako "zájemce".
Článek 2
1. Členské státy přijmou nezbytná opatření, aby zajistily dodržování této směrnice zadavateli, a zabezpečí, aby byla dodržována, pokud přímo subvencují z více než 50 % zakázku na provedení stavebních prací zadanou jiným subjektem.
2. Odstavec 1 se týká pouze zakázek třídy 50, skupiny 502 nomenklatury Všeobecné klasifikace ekonomických činností v Evropských společenstvích (NACE) a zakázek, které se týkají výstavby nemocnic, zařízení určených pro sportovní a rekreační účely, pro využití volného času, školních a univerzitních budov a budov určených pro veřejnou správu.
Článek 3
1. V případě, že zadavatelé uzavírají smlouvu o koncesi na stavební práce, platí pravidla pro vyhlašování uvedená v čl. 11 odst. 3, 6, 7 a 9 až 13 a v článku 15, pokud hodnota zakázky není menší než 5000000 ECU.
2. Zadavatel může:
- buď žádat na koncesionáři, aby zadal třetím stranám zakázky nejméně v hodnotě 30 % celkové hodnoty stavební práce, na kterou má být udělena koncese, přičemž zájemce má možnost tuto procentní hodnotu zvýšit.
Tuto minimální procentní hodnotu je třeba určit ve smlouvě o koncesi,
- nebo žádat na zájemcích koncesních zakázek, aby ve svých nabídkách určili procento, pokud vůbec nějaké existuje, celkové hodnoty stavební práce, na kterou má být udělena koncese, kterou zamýšlejí zadat třetím stranám.
3. Pokud je koncesionář sám zadavatelem ve smyslu čl. 1 písm. b), musí dodržovat ustanovení této směrnice pro případ stavebních prací, které mají být prováděny třetími stranami.
4. Členské státy učiní nezbytná opatření k tomu, aby zajistily, že koncesionář, který sám není zadavatelem, dodrží pravidla pro vyhlašování uvedená v čl. 11 odst. 4, 6, 7, a 9 až 13 a v článku 16, pokud jde o zakázky, které zadává třetím stranám, pokud hodnota zakázek není menší než 5000000 ECU. Vyhlášení se však nevyžaduje, pokud zakázky na stavební práce vyhovují podmínkám stanoveným v čl. 7 odst. 3.
Podniky, které vytvořily skupinu, aby získaly koncesi, nebo podniky k nim přidružené, se nepovažují za třetí strany.
"Přidruženým podnikem" se rozumí jakýkoli podnik, ve kterém koncesionář může přímo nebo nepřímo uplatňovat dominantní vliv, nebo který může uplatňovat dominantní vliv na koncesionáře nebo ten, který je spolu s koncesionářem předmětem dominantního vlivu jiného podniku v důsledku vlastnictví, majetkové účasti nebo předpisů, jimiž je upraven.
Za dominantní vliv ze strany podniku se považuje, když přímo nebo nepřímo ve vztahu k jinému podniku:
- vlastní většinu upsaného základního kapitálu podniku nebo
- má většinu hlasovacích práv vyplývajících z podílů na jiném podniku nebo
- může jmenovat více než polovinu členů správního řídícího nebo dozorčího orgánu podniku.
Úplný seznam těchto podniků musí být připojen k žádosti o koncesi.
Tento seznam je třeba aktualizovat při jakýchkoli změnách ve vztahu mezi podniky.
Článek 4
Tato směrnice se nevztahuje na:
a) zakázky zadávané v odvětvích uvedených v článcích 2, 7, 8 a 9 směrnice 90/531/EHS nebo na zakázky, které splňují podmínky čl. 6 odst. 2 výše uvedené směrnice;
b) zakázky na stavební práce, které jsou prohlášeny za tajné, nebo ty, jejichž provádění musí podle právních a správních předpisů platných v daném členském státě doprovázet zvláštní bezpečnostní opatření nebo pokud to vyžaduje ochrana základních bezpečnostních zájmů členského státu.
Článek 5
Tato směrnice se nevztahuje na veřejné zakázky, jež se řídí jinými procesními pravidly a jsou zadávány:
a) v návaznosti na mezinárodní dohodu uzavřenou v souladu se Smlouvou mezi členským státem a jednou nebo více třetími zeměmi, která se týká stavebních prací za účelem společného provedení projektu nebo jejího využití signatářskými státy; všechny dohody se oznamují Komisi, která může konzultovat Poradní výbor pro veřejné zakázky zřízený rozhodnutím 71/306/EHS [5];
b) podnikům v členském státě nebo v třetí zemi v souvislosti s mezinárodní dohodou týkající se rozmístění vojsk;
c) podle zvláštního postupu mezinárodní organizace.
Článek 6
1. Ustanovení této směrnice se vztahují na veřejné zakázky na stavební práce, jejichž odhadovaná hodnota bez DPH není menší než 5000000 ECU.
2. a) Prahová hodnota vyjádřená v národní měně se s účinkem od 1. ledna 1992 v zásadě reviduje každé dva roky.
Výpočet této hodnoty je založen na průměrných denních hodnotách těchto měn vyjádřených v ECU za 24 měsíců končících posledním srpnovým dnem, který bezprostředně předchází revizi 1. ledna.
Směnné hodnoty se zveřejňují v Úředním věstníku Evropských společenství začátkem listopadu.
b) Způsob výpočtu uvedený v písmeni a) přezkoumá na návrh Komise Poradní výbor pro veřejné zakázky v zásadě dva roky po jeho prvním použití.
3. Pokud je stavební práce rozdělena do několika položek, přičemž každá položka je předmětem zvláštní zakázky, musí být brána v úvahu pro účely výpočtu hodnoty uvedené v odstavci 1 hodnota každé položky.
Pokud celková hodnota položek není menší než částka uvedená v odstavci 1, vztahují se ustanovení výše uvedeného odstavce na všechny položky.
Zadavatelé se mohou odchýlit od tohoto ustanovení u položek, jejichž odhadovaná hodnota bez DPH je menší než 1000000 ECU, za předpokladu, že celková odhadovaná hodnota všech vyňatých položek následkem toho nepřesáhne 20 % celkové odhadované hodnoty všech položek.
4. Stavební práce ani zakázku není možno dělit s úmyslem obcházet ustanovení této směrnice.
5. Při výpočtu částek uvedených v odstavci 1 a v článku 7 se bere v úvahu nejen rozsah veřejných zakázek na stavební práce, ale také odhadovaná hodnota dodávek potřebných k provedení stavebních prací, které zadavatel poskytne zhotoviteli.
Článek 7
1. Při zadávání veřejných zakázek na stavební práce používají zadavatelé postupy uvedené v čl. 1 písm. e), f) a g), přizpůsobené této směrnici.
2. Zadavatelé mohou zadat veřejné zakázky na stavební práce ve vyjednávacím řízení s předchozím zveřejněním vyhlášení zakázky a po výběru zájemců podle veřejně známých kvalitativních kritérií v těchto případech:
a) pokud v otevřeném nebo omezeném řízení nejsou podány řádné nabídky do veřejné soutěže nebo jsou podány pouze nabídky, které jsou nepřijatelné podle vnitrostátních předpisů v souladu s ustanoveními hlavy IV, pokud se původní podmínky zakázky podstatně nezmění.
Zadavatelé nezveřejňují v těchto případech vyhlášení zakázky, pokud zahrnou do tohoto vyjednávacího řízení všechny podniky, které splňují kritéria článků 24 až 29 a které v průběhu předchozího otevřeného nebo omezeného řízení podaly nabídky v souladu s formálními požadavky výběrového řízení;
b) pokud jsou dané stavební práce prováděny čistě pro účely výzkumu, vývoje nebo pokusu a nemají za cíl podnikání nebo pokrytí nákladů na výzkum a vývoj;
c) ve výjimečných případech, kdy povaha prací nebo rizika s nimi spojená nedovolují stanovit předběžné celkové náklady.
3. Zadavatelé mohou zadat veřejné zakázky na stavební práce ve vyjednávacím řízení bez předchozího zveřejnění vyhlášení zakázky v těchto případech:
a) pokud nejsou v otevřeném nebo omezeném řízení podány nabídky nebo vhodné nabídky, pokud se původní podmínky zakázky podstatně nezmění a za předpokladu, že je na požádání podána zpráva Komisi;
b) pokud z technických či uměleckých důvodů nebo z důvodů souvisejících s ochranou výlučných práv mohou být práce provedeny pouze určitým zhotovitelem;
c) pokud je to skutečně nezbytné, pokud z důvodů krajní naléhavosti způsobené událostmi, které zadavatelé nemohli předvídat, nemohou být dodrženy lhůty stanovené pro otevřené, omezené nebo vyjednávací řízení uvedené v odstavci 2.
Okolnosti, které opodstatňují krajní naléhavost, nesmějí být v žádném případě způsobené zadavateli;
d) pro dodatečné stavební práce, které nejsou obsaženy v původně uvažovaném projektu nebo v první uzavřené zakázce, které se ale v důsledku nepředvídaných událostí staly nezbytnými pro provedení stavební práce popsané v zakázce, za předpokladu, že je zadána zhotoviteli, který tuto práci provádí:
- pokud tyto stavební práce nemohou být technicky nebo hospodářsky odděleny od hlavní zakázky bez velkých obtíží pro zadavatele nebo
- pokud tyto stavební práce, i když jsou oddělitelné od realizace původní zakázky, jsou bezpodmínečně nutné pro její zlepšení,
avšak celková hodnota zakázek zadaných pro dodatečné práce nesmí překročit 50 % rozsahu hlavní zakázky;
e) pro nové stavební práce sestávající z opakování podobných stavebních prací, jimiž je pověřen zhotovitel, kterému stejní zadavatelé zadali dřívější zakázku, za předpokladu, že tyto práce odpovídají základnímu projektu, na který byla zadána první zakázka podle postupů uvedených v odstavci 4.
Již při vyhlášení soutěže na první projekt musí být oznámeno, že tento postup může být použit, a zadavatelé berou při uplatňování ustanovení článku 6 v úvahu celkové odhadnuté náklady dalších prací.
Tento postup lze použít pouze do tří let od zadání původní zakázky.
4. Ve všech ostatních případech zadávají zadavatelé veřejné zakázky na stavební práce v otevřeném nebo omezeném řízení.
Článek 8
1. Zadavatel do 15 dnů ode dne, kdy obdržel žádost, sdělí všem odmítnutým zájemcům nebo uchazečům, kteří o to požádají, důvody zamítnutí jejich přihlášky nebo nabídky do veřejné soutěže a v případě nabídky uvede jméno úspěšného uchazeče.
2. Zadavatel sdělí zájemcům nebo uchazečům, kteří o to požádají, skutečnosti, na základě kterých se rozhodl nezadat zakázku, na níž bylo zveřejněno vyhlášení soutěže, nebo obnovit řízení.
O tomto rozhodnutí informuje rovněž Úřad pro úřední tisky Evropských společenství.
3. Pro každou zadanou zakázku zadavatelé sestaví písemnou zprávu, která obsahuje alespoň:
- název a adresu zadavatele, předmět a hodnotu zakázky,
- jména vybraných zájemců a uchazečů a důvody, proč byli vybráni,
- jména odmítnutých zájemců a uchazečů a důvody, proč byli odmítnuti,
- jméno úspěšného uchazeče a důvody, proč byla jeho nabídka vybrána, a pokud je známo, jakou část zakázky úspěšný uchazeč zamýšlí zadat třetí straně,
- u vyjednávacích řízení okolnosti uvedené v článku 7, které odůvodňují použití tohoto řízení.
Tato zpráva nebo její hlavní body se na vyžádání poskytnou Komisi.
Článek 9
V případě zakázek týkajících se projektů a výstavby obecních bytů, jejichž rozsah a složitost, jakož i odhadovaná délka daných prací vyžadují, aby plánování bylo od začátku založeno na úzké spolupráci týmu zahrnujícího zástupce zadavatele, odborníky a zhotovitele, kteří jsou odpovědni za provedení stavebních prací, je možné přijmout zvláštní postup pro zadání zakázky a výběr zhotovitele nejvhodnějšího pro týmovou spolupráci.
Zadavatelé uvedou ve vyhlášení soutěže především co nejpřesnější popis prací, jež mají být provedeny, aby umožnili zájemcům, aby si utvořili o projektu reálnou představu.
Kromě toho zadavatelé v tomto vyhlášení soutěže uvedou, v souladu s články 24 až 29, personální technické a finanční podmínky, které zájemci musejí splnit.
Pokud se použije tohoto postupu, zadavatelé použijí obecná pravidla pro vyhlašování omezených řízení a kvalitativní kritéria výběru.
HLAVA II OBECNÉ TECHNICKÉ PŘEDPISY
Článek 10
1. Technické specifikace uvedené v příloze III se uvádějí v obecné nebo zadávací dokumentaci spojené s každou zakázkou.
2. Aniž jsou dotčeny právně závazné vnitrostátní technické předpisy a pokud jsou slučitelné s právem Společenství, stanoví zadavatelé technické specifikace odkazem na vnitrostátní normy provádějící evropské normy nebo odkazem na evropská technická schválení nebo obecné technické specifikace.
3. Zadavatel se může odchýlit od odstavce 2, pokud:
a) normy, evropská technická schválení nebo obecné technické specifikace nezahrnují ustanovení pro zabezpečení shody nebo pokud neexistují technické prostředky k tomu, aby byla uspokojivě zajištěna shoda výrobku s těmito normami, evropskými technickými schváleními nebo s obecnými technickými specifikacemi;
b) použití těchto norem, evropských technických schválení nebo obecných technických specifikací by nutilo zadavatele, aby používal výrobky nebo materiály neslučitelné s již používaným zařízením, nebo by znamenalo neúměrné náklady nebo neúměrné technické obtíže, ale pouze jako součást jasně definované a dokumentované strategie s povinností převzetí evropských norem, evropských technických schválení a obecných technických specifikací;
c) daný projekt má skutečně inovační povahu a použití stávajících evropských norem, evropských technických schválení a obecných technických specifikací by nebylo vhodné.
4. Zadavatelé, kteří použijí odstavec 3, uvedou, je-li to možné, svoje důvody pro toto použití ve vyhlášení veřejné zakázky zveřejněném v Úředním věstníku Evropských společenství nebo v zadávací dokumentaci a ve všech případech zaprotokolují tyto důvody ve své interní dokumentaci a poskytnou tyto informace na požádání členským státům a Komisi.
5. Pokud evropské normy, evropská technická schválení nebo obecné technické specifikace neexistují, technické specifikace
a) jsou definovány odkazem na vnitrostátní technické specifikace, které vyhovují základním požadavkům vyjmenovaným ve směrnicích Společenství o technické harmonizaci, v souladu s postupy stanovenými ve výše uvedených směrnicích, a zejména v souladu s postupy stanovenými směrnicí Rady 89/106/EHS ze dne 21. prosince 1988 o sbližování právních a správních předpisů členských států týkajících se stavebních výrobků [6];
b) mohou být definovány odkazem na vnitrostátní technické specifikace, které se vztahují na projekt a způsob výpočtu a realizace stavebních prací a použití materiálů;
c) mohou být definovány odkazem na jiné dokumenty.
V tomto případě je vhodné odkazovat v tomto pořadí:
i) vnitrostátní normy provádějící mezinárodní normy přijaté zemí zadavatele;
ii) jiné vnitrostátní normy a vnitrostátní technická schválení země zadavatele;
iii) jakékoliv jiné normy.
Pokud tyto specifikace nejsou odůvodněny předmětem zakázky, členské státy zakážou uvedení těch technických specifikací ve smluvních doložkách vztahujících se na danou zakázku, které se zmiňují o výrobcích určité značky nebo původu nebo o konkrétním postupu, a které proto upřednostňují nebo vylučují určité podniky. Zvláště se zakazuje uvádět ochranné známky, patenty, užitné vzory nebo zvláštní původ nebo výrobce.
Jsou-li však tyto informace doplněny slovy "nebo stejného druhu", je to přijatelné v případech, kdy zadavatelé nejsou schopni popsat předmět zakázky za použití specifikací, které jsou dostatečně přesné a srozumitelné všem dotčeným stranám.
HLAVA III OBECNÁ PRAVIDLA PRO VYHLAŠOVÁNÍ
Článek 11
1. Zadavatelé zveřejní v předběžném oznámení základní znaky zakázek na stavební práce, které zamýšlejí zadat a jejichž odhadovaná hodnota není menší než prahová hodnota stanovená v čl. 6 odst. 1.
2. Zadavatelé, kteří chtějí zadat veřejnou zakázku na stavební práce v otevřeném, omezeném nebo vyjednávacím řízení uvedeném v čl. 7 odst. 2, oznámí svůj úmysl prostřednictvím vyhlášení.
3. Zadavatelé, kteří chtějí udělit koncesi na stavební práce, oznámí svůj úmysl prostřednictvím vyhlášení.
4. Koncesionáři, kteří sami nejsou zadavatelem veřejné zakázky, kteří chtějí zadat zakázku na stavební práce třetí straně ve smyslu čl. 3 odst. 4, oznámí svůj úmysl prostřednictvím vyhlášení.
5. Zadavatelé, kteří zadali zakázku, zveřejní rozhodnutí prostřednictvím vyhlášení.
Avšak některé informace o zadání zakázky se v určitých případech nemusejí zveřejňovat, pokud by zveřejnění těchto informací bránilo vynutitelnosti práva nebo bylo jinak v rozporu s veřejným zájmem, způsobilo by újmu oprávněným obchodním zájmům určitých podniků, veřejných či soukromých, nebo by bylo na újmu korektní hospodářské soutěži mezi zhotoviteli.
6. Vyhlášení uvedená v odstavcích 1 až 5 se vypracovávají v souladu se vzory uvedenými v přílohách IV, V a VI a upřesňují informace vyžadované v těchto přílohách.
Zadavatelé nesmějí při vyžadování informací týkajících se ekonomických a technických požadavků při svém výběru klást žádné jiné podmínky než ty, které jsou uvedené v článcích 26 a 27 (bod 11 přílohy IV B, bod 10 přílohy IV C a bod 9 přílohy IV D).
7. Zadavatelé zašlou vyhlášení zakázky uvedená v odstavcích 1 až 5 co nejrychleji a nejvhodnějším způsobem Úřadu pro úřední tisky Evropských společenství.
V případě urychleného řízení uvedeného v článku 14 se vyhlášení posílá dálnopisem, telegramem nebo faxem.
Vyhlášení uvedené v odstavci 1 se posílá, jakmile je rozhodnuto o schválení plánovaných zakázek na stavební práce, které zadavatelé zamýšlejí zadat.
Vyhlášení uvedené v odstavci 5 se posílá nejpozději 48 dní po zadání dané zakázky.
8. Vyhlášení uvedená v odstavci 1 a 5 se zveřejňují v plném znění v Úředním věstníku Evropských společenství a v databance "TED" v úředních jazycích Společenství, přičemž závazné je pouze původní znění.
9. Vyhlášení uvedená v odstavcích 2, 3 a 4 se zveřejňují v plném znění v Úředním věstníku Evropských společenství a v databance "TED" v původních jazycích.
Shrnutí důležitých prvků každého vyhlášení zakázky se zveřejňuje v ostatních úředních jazycích Společenství, přičemž závazné je pouze původní znění.
10. Úřad pro úřední tisky Evropských společenství zveřejní vyhlášení nejpozději 12 dní po jejich odeslání. V případě urychleného řízení uvedeného v článku 14 se tato lhůta zkracuje na pět dní.
11. Vyhlášení zakázky nesmí být zveřejněno v úředních věstnících nebo v tisku země zadavatele přede dnem odeslání Úřadu pro úřední tisky a při zveřejnění se uvede tento den.
Vyhlášení nesmí obsahovat jiné informace než ty, které jsou zveřejněny v Úředním věstníku Evropských společenství.
12. Zadavatelé musejí být schopni podat důkaz o dni odeslání.
13. Náklady na zveřejnění vyhlášení zakázky v Úředním věstníku Evropských společenství nesou Společenství.
Rozsah vyhlášení zakázky nesmí být větší než jedna strana Úředního věstníku, tedy přibližně 650 slov.
Každé vydání Úředního věstníku, které obsahuje jedno nebo více vyhlášení zakázky, otiskne vzorové vyhlášení, podle kterého byla zveřejňovaná vyhlášení vypracována.
Článek 12
1. V otevřených řízeních nesmí být lhůta pro obdržení nabídek stanovená zadavateli kratší než 52 dní ode dne odeslání vyhlášení zakázky.
2. Lhůta pro obdržení nabídek stanovená v odstavci 1 může být zkrácena na 36 dní, pokud zadavatelé zveřejnili vyhlášení podle čl. 11 odst. 1 vypracované podle vzoru uvedeného v příloze IV A v Úředním věstníku Evropských společenství.
3. Za předpokladu, že žádost byla podána včas, zadavatelé nebo příslušná místa jsou povinni odeslat zhotovitelům zadávací a podpůrnou dokumentaci do šesti dnů po obdržení jejich žádosti.
4. Za předpokladu, že žádost byla podána včas, jsou zadavatelé povinni poskytnout dodatečné informace týkající se zadávací dokumentace do šesti dnů před uplynutím lhůty stanovené pro obdržení nabídek.
5. Pokud jsou zadávací dokumentace, podpůrná dokumentace a dodatečné informace příliš objemné na to, aby je bylo možno doručit ve lhůtách stanovených v odstavcích 3 nebo 4 nebo tam, kde je možno nabídku podat pouze po návštěvě místa nebo poprohlédnutí podpůrné dokumentace na místě, lhůty stanovené v odstavcích 1 a 2 se přiměřeně prodlouží.
Článek 13
1. V omezených a vyjednávacích řízeních ve smyslu čl. 7 odst. 2 nesmí být lhůta pro obdržení žádostí o účast stanovená zadavateli kratší než 37 dní ode dne odeslání vyhlášení.
2. Zadavatelé zároveň písemně vyzvou vybrané zájemce, aby podali svoje nabídky.
Součástí výzvy je také zadávací dokumentace a podpůrná dokumentace.
Obsahuje alespoň tyto informace:
a) je-li to vhodné, adresu služby, u níž je možné si vyžádat zadávací a podpůrnou dokumentaci, a lhůtu, do kdy je možné o ně požádat; rovněž částku a podmínky platby za tyto dokumenty;
b) lhůtu pro obdržení nabídek, adresu, na kterou musejí být zaslány, a jazyk nebo jazyky, v nichž musejí být vypracovány;
c) odkaz na zveřejnění vyhlášení zakázky;
d) označení dokumentů, které je nutno připojit, buď aby pomohly při ověřování skutečností, jež zájemce uvádí v souladu s čl. 11 odst. 7, nebo aby doplnily informace uvedené ve výše uvedeném článku za stejných podmínek jako informace uvedené v článcích 26 a 27;
e) kritéria pro zadání zakázky, pokud nejsou uvedena ve vyhlášení.
3. V omezených řízeních nesmí být lhůta pro obdržení nabídek stanovená zadavateli kratší než 40 dnů ode dne odeslání písemné výzvy.
4. Lhůta pro obdržení nabídek stanovená v odstavci 3 může být zkrácena na 26 dnů, pokud zadavatelé zveřejnili vyhlášení podle čl. 11 odst. 1 vypracované podle vzoru uvedeného v příloze IV A v Úředním věstníku Evropských společenství.
5. Žádosti o účast v řízeních pro zadání zakázek je možno podat dopisem, telegramem, dálnopisem, faxem nebo telefonem.
Pokud se použije jiná forma než dopis, je nutno žádost potvrdit dopisem, který je třeba odeslat před uplynutím lhůty stanovené v odstavci 1.
6. Za předpokladu, že žádost byla podána včas, dodatečné informace týkající se zadávací dokumentace musejí být zadavateli dodány nejpozději do šesti dnů před uplynutím lhůty stanovené pro obdržení nabídek.
7. Pokud je možné nabídku podat pouze po návštěvě místa nebo po prohlédnutí podpůrné dokumentace na místě, lhůta stanovená v odstavcích 3 a 4 se přiměřeně prodlouží.
Článek 14
1. V případech, kdy jsou lhůty stanovené v článku 13 z důvodu naléhavosti neproveditelné, mohou zadavatelé stanovit tyto lhůty:
a) lhůtu pro obdržení žádostí o účast, jež nesmí být kratší než 15 dní ode dne odeslání vyhlášení;
b) lhůtu pro obdržení nabídek, jež nesmí být kratší než 10 dní ode dne výzvy k účasti.
2. Za předpokladu, že žádost byla podána včas, je nezbytné, aby zadavatelé dodali dodatečné informace týkající se zadávací dokumentace nejpozději do 4 dnů před uplynutím lhůty stanovené pro obdržení nabídek.
3. Žádosti o účast na zakázkách a výzva k účasti v soutěži musejí být podány co nejrychlejšími komunikačními prostředky.
Pokud jsou žádosti o účast podávány telegramem, dálnopisem, faxem nebo telefonem, musejí být potvrzeny dopisem odeslaným před uplynutím lhůty stanovené v odstavci 1.
Článek 15
Zadavatelé, kteří chtějí udělit koncesi na stavební práce, stanoví lhůtu pro obdržení žádostí o koncesi, jež nesmí být kratší než 52 dní ode dne odeslání vyhlášení.
Článek 16
U zakázek na stavební práce zadávaných koncesionářem, který sám není zadavatelem veřejné zakázky, nesmí být lhůta pro obdržení žádostí o účast, kterou stanoví koncesionář, kratší než 37 dní ode dne odeslání vyhlášení a lhůta pro obdržení nabídek nesmí být kratší než 40 dní ode dne odeslání vyhlášení nebo výzvy k účasti.
Článek 17
Zadavatelé mohou vyhlášení veřejné zakázky na stavební práce, které nepodléhá požadavku na zveřejnění stanovenému touto směrnicí, zveřejnit v Úředním věstníku Evropských společenství. HLAVA IV
OBECNÁ PRAVIDLA PRO ÚČAST Kapitola 1
Obecná ustanovení
Článek 18
Zakázky se zadávají na základě kritérií stanovených v kapitole 3 této hlavy, s přihlédnutím k článku 19 poté, co zadavatelé potvrdili vhodnost zhotovitelů, kteří nebyli vyloučeni podle článku 24, v souladu s kritérii hospodářského a finančního postavení a technické způsobilosti, uvedenými v článcích 26 až 29.
Článek 19
Pokud je kritériem pro zadání zakázky ekonomicky nejvýhodnější nabídka, mohou zadavatelé brát v úvahu varianty, které podává uchazeč a které vyhovují minimálním požadavkům zadavatelů.
Zadavatelé uvedou v zadávací dokumentaci minimální požadavky, které je třeba respektovat u variant, a jakékoli speciální požadavky pro jejich předložení.
Pokud nejsou varianty přípustné, uvedou to zadavatelé ve vyhlášení soutěže.
Zadavatelé nesmějí odmítnout podání varianty pouze proto, že byla vypracována s technickými specifikacemi definovanými odkazem na vnitrostátní normy provádějící evropské normy, na evropská technická schválení nebo na obecné technické specifikace uvedené v čl. 10 odst. 2 nebo odkazem na vnitrostátní technické specifikace uvedené v čl. 10 odst. 5 písm. a) a b).
Článek 20
V zadávací dokumentaci mohou zadavatelé požádat uchazeče, aby ve své nabídce uvedl každou část zakázky, kterou zamýšlí zadat třetím stranám.
Tímto údajem není dotčena odpovědnost hlavního zhotovitele.
Článek 21
Nabídky mohou podávat skupiny zhotovitelů.
Od těchto skupin nelze vyžadovat, aby vytvořily zvláštní právní formu k podání nabídky; lze to však vyžadovat, pokud byla takové skupině zakázka zadána.
Článek 22
1. V omezených a vyjednávacích řízeních vyberou zadavatelé na základě poskytnutých informací týkajících se osobního postavení zhotovitele a informací a formalit nezbytných pro vyhodnocení minimálních podmínek hospodářské a technické povahy, které musí splňovat, ze zájemců, kteří mají kvalifikaci vyžadovanou články 24 až 29, ty, které vyzvou k podání nabídky do soutěže nebo k jednání.
2. Pokud zadavatelé zadávají zakázku v omezeném řízení, mohou stanovit rozsah počtu zhotovitelů, které zamýšlejí vyzvat.
V tomto případě se rozsah uvede ve vyhlášení zakázky.
Rozsah se určuje podle povahy práce, která má být provedena.
Počet zhotovitelů musí být nejméně 5 a nejvýše 20.
V každém případě musí být počet zájemců vyzvaných k účasti dostatečný, aby zajistil skutečnou soutěž.
3. Pokud zadavatelé zadávají zakázku ve vyjednávacím řízení uvedeném v čl. 7 odst. 2, nesmí být počet zájemců přizvaných k jednání menší než tři, za předpokladu, že je dostatečný počet vhodných zájemců.
4. Členské státy zajistí, aby zadavatelé posílali výzvy, aniž by se dopouštěli diskriminace vůči příslušníkům jiných členských států, kteří splňují potřebné požadavky, za stejných podmínek jako svým státním příslušníkům.
Článek 23
1. Zadavatel může uvést v zadávací dokumentaci nebo může být vázán členským státem, aby tak učinil, orgán nebo orgány, od nichž může uchazeč získat náležité informace o povinnostech týkajících se ochrany zaměstnanců a o pracovních podmínkách, které platí v členském státě, regionu nebo v místě, kde se stavební práce vykonávají, a které se týkají prací prováděných na místě během realizace zakázky.
2. Zadavatel, který poskytuje informace uvedené v odstavci 1, požádá uchazeče nebo ty, kteří se účastní zakázkového řízení, aby dali najevo, že při vypracovávání nabídky vzali na vědomí povinnosti týkající se ochrany zaměstnanců a pracovních podmínek, které platí v místě, kde se mají stavební práce provádět. Tím není dotčeno ustanovení čl. 30 odst. 4 týkajícící se prověřování mimořádně nízkých nabídek.
Kapitola 2
Kvalitativní kritéria výběru
Článek 24
Z účasti v soutěži o veřejnou zakázku může být vyloučen kterýkoli zhotovitel:
a) na nějž byl prohlášen konkurz nebo je v likvidaci, jehož podnikání podléhá soudní správě nebo je podle vnitrostátních právních předpisů v podobné situaci;
b) který je jako dlužník účastníkem řízení o prohlášení konkurzu, řízení o návrhu na zrušení, řízení o uvalení soudní správy, řízení o návrhu na povolení vyrovnání nebo se podle vnitrostátních právních předpisů nachází v podobném řízení;
c) který byl pravomocně odsouzen pro trestný čin související s jeho podnikáním;
d) který se dopustil vážného profesního pochybení, které bylo zadavatelem prokazatelně zjištěno;
e) který nesplnil povinnosti vztahující se k placení příspěvků na sociální zabezpečení podle právních předpisů státu, v němž je usazen, nebo podle právních předpisů státu zadavatele;
f) který nesplnil povinnosti vztahující se k placení daní a poplatků podle právních předpisů státu, v němž je usazen, nebo podle právních předpisů státu zadavatele;
g) který se dopustil vážného zkreslení při poskytování informací, které mohou být podle této kapitoly požadovány.
Pokud zadavatel vyžaduje od zhotovitele důkaz, že se na něj nevztahuje žádný z případů uvedených v písm. a), b), c), e) nebo f), přijme jako dostatečný důkaz:
- pro písmena a), b) nebo c) předložení výpisu ze "soudního spisu" nebo, pokud to není možné, rovnocenného dokladu vydaného příslušným soudním nebo správním orgánem ve státě původu nebo ve státě, z něhož osoba pochází, jenž dokazuje, že tyto požadavky byly splněny,
- pro písmena e) a f) osvědčení vydané příslušným orgánem v daném členském státě.
Pokud daná země nevydává tyto doklady nebo tato osvědčení, mohou být nahrazeny přísežným prohlášením nebo v případě členského státu, kde nelze provést přísežné prohlášení, čestným prohlášením dané osoby před soudním nebo správním orgánem, notářem nebo příslušnou profesní nebo obchodní institucí ve státě původu nebo ve státě, odkud výše uvedená osoba pochází.
Členské státy určí orgány a jiné subjekty oprávněné vydávat tyto doklady a neprodleně o tom informují ostatní členské státy a Komisi.
Článek 25
Zhotovitel, který se chce podílet na veřejné zakázce na stavební práce, může být požádán, aby doložil svůj zápis v profesním nebo obchodním rejstříku za podmínek stanovených předpisy členského státu, ve kterém je usazen.
Jedná se o tyto rejstříky:
- v Belgii "Registre du Commerce – Handelsregister",
- v Dánsku "Handesregistret, Aktieselskabesregistret" a "Erhvervsregistret",
- v Německu "Handelsregister" a "Handwerksrolle",
- v Řecku rejstřík podniků smluvních stran, ("Мητρώο Έργοληπτικών Έπιχειρήσεων") ministerstva životního prostředí, územního plánování a veřejných prací,
- ve Španělsku "Registro Oficial de Contratistas del Ministerio de Industria, Comercio y Turismo",
- ve Francii "Registre du Commerce and the Répertoire des métiers",
- v Itálii "Registro della Camera di commercio industria, agricoltura e artigianato",
- v Lucembursku "Registre aux firmes and the Rôle de la Chambre des métiers",
- v Nizozemsku "Handelsregister",
- v Portugalsku "Commissao de Alvarás de Empresas de Obras Públicas e Particulares (CAEOPP)",
- ve Spojeném království a Irsku může být zhotovitel požádán, aby předložil osvědčení od "Registrar of Companies" nebo "Registrar of Friendly Societies" potvrzující, že je zhotovitel v rejstříku zapsán, nebo pokud nemá toto osvědčení, osvědčení potvrzující, že daná osoba přísežně prohlásila, že se zabývá daným povoláním v zemi, ve které je usazena, na určitém místě a pod určitou obchodní firmou.
Článek 26
1. Důkaz o finančním a hospodářském postavení dodavatele může zpravidla být podán jedním nebo několika níže uvedenými způsoby:
a) příslušným prohlášením bank;
b) předložením účetních rozvah nebo výpisů z účetních rozvah, pokud je zveřejnění účetní rozvahy požadováno podle právních předpisů země, ve které je zhotovitel usazen;
c) výkazem celkového obratu podniku a obratu dosaženého u stavebních prací za poslední tři účetní roky.
2. Zadavatelé ve vyhlášení zakázky nebo ve výzvě k podávání nabídek uvedou, který způsob nebo které způsoby si vybrali a jaké jiné doklady kromě těch, které jsou uvedeny v odst. 1 písm. a), b) nebo c) mají být předloženy.
3. Pokud z jakéhokoli oprávněného důvodu zhotovitel nemůže poskytnout doklady požadované zadavateli, může doložit své hospodářské a finanční postavení jakýmkoli jiným dokladem, který zadavatelé považují za vhodný.
Článek 27
1. Důkaz o technické způsobilosti může být opatřen:
a) vzděláním a odbornou kvalifikací zhotovitele a/nebo řídících pracovníků, zejména osob, které jsou odpovědné za provádění prací;
b) seznamem stavebních prací provedených za posledních pět let s připojenými osvědčeními o uspokojivém provedení nejdůležitějších prací.
Tato osvědčení uvedou hodnotu, datum a místo stavebních prací a vymezí, zda byly práce provedeny podle obchodních pravidel a řádně dokončeny.
Pokud je to nezbytné, příslušný orgán předloží tato osvědčení přímo zadavateli;
c) přehledem nástrojů, provozních a technických zařízení, jež má zhotovitel k dispozici pro provedení stavebních prací;
d) přehledem průměrného ročního počtu zaměstnanců a počtem řídících pracovníků za poslední tři roky;
e) přehledem techniků nebo technických útvarů, na něž se zhotovitel obrací za účelem provedení stavebních prací, ať už jsou součástí podniku či nikoli.
2. Zadavatelé ve vyhlášení nebo ve výzvě k účasti v soutěži vymezí, které z těchto dokladů je třeba předložit.
Článek 28
V rámci článků 24 až 27 může zadavatel vyzvat zhotovitele, aby předložená osvědčení a doklady doplnil nebo je objasnil.
Článek 29
1. Členské státy, které mají úřední seznamy uznávaných zhotovitelů, jsou povinny tyto seznamy upravit v souladu s ustanoveními čl. 24 písm. a) až d) a g) a článků 25, 26 a 27.
2. Zhotovitelé zapsaní v úředních seznamech mohou pro každou zakázku předložit zadavateli osvědčení o registraci vydané příslušným orgánem.
Toto osvědčení odkazuje na údaje, na jejichž základě jsou zapsáni v seznamu, a zatřídění v tomto seznamu.
3. Osvědčená registrace v úředních seznamech příslušných orgánů zakládá u zadavatelů z jiných členských států domněnku, že zhotovitelé jsou vhodní pro provedení stavebních prací pouze ve smyslu čl. 24 písm. a) až d) a g), článku 25, čl. 26 písm. b) a c) a čl. 27 písm. b) a d).
Informace, které lze vyvodit ze zápisu v úředních seznamech, nelze zpochybnit.
Avšak pokud jde o platby příspěvků na sociální zabezpečení, je možno vyžadovat dodatečné potvrzení od každého registrovaného zhotovitele při každém zadávání zakázky.
Zadavatelé z jiných členských států použijí výše uvedená ustanovení pouze ve prospěch zhotovitelů, kteří jsou usazeni v zemi, která vlastní úřední seznam.
4. Pro zápis zhotovitelů z jiných členských států do úředního seznamu nelze požadovat žádné další doklady a prohlášení než ty, které se vyžadují na domácích státních příslušnících, a v každém případě pouze ty, které jsou stanoveny v článcích 24 až 27.
5. Členské státy, které vlastní úřední seznamy, sdělí jiným členským státům adresu subjektu, u kterého je možno podat žádost o zápis.
Kapitola 3
Kritéria pro zadání zakázek
Článek 30
1. Kritéria, podle kterých zadavatelé zadávají zakázky, jsou:
a) buď pouze nejnižší cena;
b) nebo, pokud se zakázka zadává ekonomicky nejvýhodnější nabídce, různá kritéria podle konkrétní zakázky: například cena, lhůta pro dokončení, provozní náklady, rentabilita, technický přínos.
2. V případě uvedeném v odst. 1 písm. b) uvede zadavatel v zadávací dokumentaci nebo ve vyhlášení zakázky všechna kritéria, která zamýšlí při zadávání zakázky uplatnit, pokud je to možné, v sestupném pořadí podle důležitosti.
3. Ustanovení odstavce 1 neplatí, pokud členský stát založí zadávání zakázek na jiných kritériích, v rámci pravidel platných v době přijetí této směrnice, jejichž cílem je dát přednost určitým uchazečům, za předpokladu, že uplatňované předpisy jsou slučitelné se Smlouvou o EHS.
4. Pokud se pro danou zakázku zdají být nabídky mimořádně nízké v poměru ke stavebním pracím, zadavatel předtím, než tyto nabídky odmítne, písemně požádá o podrobnosti základních prvků nabídky, které považuje za relevantní, a ověří tyto základní prvky s ohledem na obdržená vysvětlení.
Zadavatel může vzít v úvahu vysvětlení, která jsou odůvodněná objektivními příčinami včetně hospodárnosti stavebních postupů nebo zvoleného technického řešení nebo výjimečně příznivých podmínek, které má uchazeč o veřejnou zakázku k dispozici při provádění stavebních prací, nebo jedinečnost řešení stavební práce navrhovanou uchazečem.
Pokud dokumentace vztahující se k zakázce umožňuje zadání zakázky za nejnižší nabídnutou cenu, zadavatel musí sdělit Komisi odmítnutí nabídek, které považuje za příliš nízké.
Pokud to však umožňují platné vnitrostátní předpisy, může až do konce roku 1992 zadavatel výjimečně, aniž by došlo k diskriminaci na základě státní příslušnosti, odmítnout nabídky, které jsou mimořádně nízké ve vztahu ke stavebním pracím, aniž by byl povinen vyhovět postupu uvedenému v prvním pododstavci, je-li počet těchto nabídek na určitou zakázku tak vysoký, že by uplatnění tohoto postupu vedlo k značnému zpoždění a ohrozilo by veřejný zájem na provedení dané zakázky.
Použití tohoto výjimečného postupu se uvede ve vyhlášení podle čl. 11 odst.
Článek 31
1. Do 31. prosince 1992 nebrání tato směrnice používání stávajících vnitrostátních ustanovení pro zadávání veřejných zakázek na stavební práce, které mají za cíl snížení regionálních rozdílů a podporu vytváření pracovních příležitostí v regionech, jejichž vývoj zaostává, a v upadajících průmyslových odvětvích, za předpokladu, že daná opatření jsou slučitelná se Smlouvou, zejména se zásadami nediskriminace na základě státní příslušnosti, svobody usazování a volného pohybu služeb a s mezinárodními závazky Společenství.
2. Odstavcem 1 není dotčen čl. 30 odst. 3.
Článek 32
1. Členské státy informují Komisi o vnitrostátních předpisech uvedených v čl. 30 odst. 3 a článku 31 a o pravidlech pro jejich použití.
2. Dotyčné členské státy zašlou každý rok Komisi zprávu o praktickém využití opatření uvedených v odstavci 1.
Zprávy se předají Poradnímu výboru pro veřejné zakázky.
HLAVA V ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 33
Počítání lhůt pro obdržení nabídek nebo žádostí o účast se provádí v souladu s nařízením Rady (EHS, Euratom) č. 1182/71 ze dne 3. června 1971, kterým se určují pravidla pro lhůty, data a termíny [7].
Článek 34
1. Aby bylo možné hodnotit výsledky užití této směrnice, zašlou členské státy Komisi statistickou zprávu o zakázkách zadaných zadavateli nejpozději do 31. října 1993 za předchozí rok a potom do 31. října každý druhý rok.
Avšak v případě Řecka, Španělska a Portugalska se 31. říjen 1993 nahrazuje 31. říjnem 1995.
2. Statistické zprávy uvedou alespoň počet a hodnotu zadaných zakázek každým zadavatelem nebo kategorií zadavatelů nad prahovou hodnotou, dále rozdělené, pokud je to možné, podle kategorie práce a státní příslušnosti zhotovitele, kterému byla zakázka zadána, a v případě vyjednávacích řízení dále rozdělené podle článku 7, a uvedou počet a hodnotu zakázek zadaných každému členskému státu a třetím zemím.
3. Komise vymezí v souladu s postupem stanoveným v čl. 35 odst. 3 povahu jakýchkoli dalších statistických informací, které jsou vyžadovány podle této směrnice.
Článek 35
1. Komise pozmění přílohu I v souladu s postupem stanoveným v odstavci 3, pokud se, zejména na základě oznámení z členských států, jeví nezbytným:
a) odstranit z uvedené přílohy veřejnoprávní subjekty, které již nesplňují kritéria stanovená v čl. 1 písm. b);
b) zahrnout do výše uvedené přílohy veřejnoprávní subjekty, které vyhovují těmto kritériím.
2. Podmínky pro vypracování, předávání, obdržení, překlad, shromažďování a distribuci vyhlášení uvedených v článku 11 a statistických zpráv uvedených článku 34, nomenklaturu uvedenou v příloze II, jakož i odkazy ve vyhlášeních na určité položky nomenklatury, mohou být pozměněny v souladu s postupem stanoveným v odstavci 3.
3. Předseda Poradního výboru pro veřejné zakázky podá výboru návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme k návrhu stanovisko, pokud je to nezbytné hlasováním, ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci.
Stanovisko je uvedeno do zápisu; kromě toho má každý členský stát právo požádat, aby byl v tomto zápisu uveden jeho postoj.
Komise přihlíží co nejvíce ke stanovisku výboru.
Sdělí výboru způsob, jakým vzala toto stanovisko na vědomí.
4. Pozměněné verze příloh I a II a podmínek stanovených v odstavci 2 se zveřejní v Úředním věstníku Evropských společenství.
Článek 36
Směrnice 71/305/EHS [8] se zrušuje, aniž jsou dotčeny povinnosti členských států, týkající se lhůt pro provedení do vnitrostátních právních předpisů a pro použití uvedené v příloze VII.
2. Odkazy na zrušenou směrnici se chápou jako odkazy na tuto směrnici a čtou se v souladu se srovnávací tabulkou uvedenou v příloze VIII.
Článek 37
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady 93/38/EHS ze dne 14. června 1993 o koordinaci postupů při zadávání zakázek subjekty působícími v odvětví vodního hospodářství, energetiky, dopravy a telekomunikací
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na poslední větu čl. 57 odst. 2, články 66, 100a a 113 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
ve spolupráci s Evropským parlamentem [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
(1) vzhledem k tomu, že je třeba učinit opatření k postupnému vytvoření vnitřního trhu do 31. prosince 1992; že vnitřní trh představuje oblast bez vnitřních hranic, v níž je zajištěn volný pohyb zboží, osob, služeb a kapitálu;
(2) vzhledem k tomu, že omezení volného pohybu zboží a možnosti poskytovat služby týkající se zakázek zadávaných v odvětví vodního hospodářství, energetiky, dopravy, a telekomunikací jsou podle článků 30 a 59 Smlouvy o EHS zakázána;
(3) vzhledem k tomu, že článek 97 Smlouvy o Euratomu zakazuje jakákoli omezení založená na státní příslušnosti, pokud jde o společnosti podléhající soudní pravomoci členského státu, které projeví přání podílet se ve Společenství na výstavbě jaderných zařízení vědecké nebo průmyslové povahy nebo zde poskytovat s tím související služby;
(4) vzhledem k tomu, že tyto cíle také vyžadují koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek používaných zadavateli působícími v těchto odvětvích;
(5) vzhledem k tomu, že Bílá kniha o dotvoření vnitřního trhu obsahuje akční program a časový plán pro otevření trhů veřejných zakázek, které jsou v současné době vyňaté ze směrnice Rady 71/305/EHS ze dne 26. července 1971 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na stavební práce [4] a ze směrnice Rady 77/62/EHS ze dne 21. prosince 1976 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na dodávky [5];
(6) vzhledem k tomu, že Bílá kniha o dotvoření vnitřního trhu také obsahuje akční program a časový plán pro otevření trhů veřejných zakázek na poskytování služeb;
(7) vzhledem k tomu, že k takto vyňatým odvětvím patří vodní hospodářství, energetika a doprava, a pokud jde o směrnici 77/62/EHS, telekomunikace;
(8) vzhledem k tomu, že hlavním důvodem pro jejich vynětí bylo to, že poskytovatelé těchto služeb jsou v některých případech veřejnoprávní a v jiných soukromoprávní subjekty;
(9) vzhledem k tomu, že je třeba zajistit skutečné otevření trhu a přiměřenou rovnováhu při používání pravidel pro zadávání veřejných zakázek v těchto odvětvích, musí být tyto subjekty, jež mají být zahrnuty, vymezeny na jiném základě než odkazem na jejich právního postavení;
(10) vzhledem k tomu, že problémy, které je třeba řešit v těchto čtyřech odvětvích, mají obdobnou povahu a proto mohou být upraveny jedním právním nástrojem;
(11) vzhledem k tomu, že jedním z hlavních důvodů, proč subjekty působící v těchto odvětvích nenakupují na základě soutěže na úrovni Společenství, je uzavřená povaha trhů, na kterých působí, což je dáno existencí zvláštních a výlučných práv udělovaných vnitrostátními orgány, která se týkají dodávek do sítí, poskytování nebo provozu sítí pro zajištění dotyčných služeb, využití geografické oblasti pro určitý účel, poskytování a provozování veřejných telekomunikačních sítí nebo poskytování veřejných telekomunikačních služeb;
(12) vzhledem k tomu, že další důležitý důvod, proč v těchto odvětvích neexistuje soutěž na úrovni Společenství, spočívá v tom, že existují různé způsoby, kterými mohou vnitrostátní orgány ovlivnit chování zadavatelů, včetně majetkové účasti a zastoupení ve správních, řídicích nebo dozorčích orgánech zadavatelů;
(13) vzhledem k tomu, že tato směrnice se nevztahuje na činnosti zadavatelů, kteří nepůsobí v odvětví vodního hospodářství, energetiky, dopravy a telekomunikací nebo kteří v těchto odvětvích sice působí, avšak jsou přímo vystaveni konkurenčním silám na trzích, na které je přístup neomezený;
(14) vzhledem k tomu, že je vhodné, aby tito zadavatelé používali při svých činnostech v odvětví vodního hospodářství společné postupy při zadávání zakázek; že pokud se týká činností v oblasti projektování vodohospodářských staveb, zavlažování, odvodňování půdy, čištění a úpravy odpadních vod, vztahovaly se na určité zadavatele dosud směrnice 71/305/EHS a 77/62/EHS;
(15) vzhledem k tomu, že pravidla pro zadávání veřejných zakázek navržená pro dodávky zboží nejsou vhodná pro nákup vody, protože je třeba získávat vodu ze zdrojů v blízkosti místa, kde bude použita;
(16) vzhledem k tomu, že pokud jsou splněny určité podmínky, může využití geografické oblasti za účelem průzkumu nebo těžby ropy, zemního plynu, uhlí nebo jiných pevných paliv podléhat alternativním úpravám, které umožní dosažení téhož cíle – otevření trhů veřejných zakázek; že Komise musí zajistit, aby členské státy, které využívají těchto alternativních úprav, tyto podmínky dodržovaly;
(17) vzhledem k tomu, že Komise oznámila, že do roku 1992 navrhne opatření pro odstranění překážek přeshraniční výměny elektřiny; že pravidla pro zadávání veřejných zakázek navržená pro dodávky zboží by neumožnila překonat stávající překážky při nákupech energie a paliv v energetice; že tudíž není vhodné, aby se na takové nákupy vztahovala tato směrnice, i když je třeba mít na paměti, že toto vynětí bude muset být znovu přezkoumáno Radou na základě zprávy a odpovídajících návrhů Komise;
3975/87 [6] a (EHS) č. 3976/87 [7], směrnice 87/601/EHS [8] a rozhodnutí 87/602/EHS [9] jsou určeny k zavedení hospodářské soutěž mezi subjekty poskytujícími leteckou dopravu veřejnosti, a proto není zatím vhodné, aby se tato směrnice na tyto subjekty vztahovala, ačkoli později by měla být situace, pokud jde o hospodářskou soutěž, s ohledem na dosažený pokrok přehodnocena;
(19) vzhledem k tomu, že kvůli soutěži existující v námořní dopravě ve Společenství by nebylo vhodné, aby většina zakázek v tomto odvětví podléhala podrobným postupům; že situace lodních dopravců provozujících námořní trajekty by měla podléhat kontrole; že určité pobřežní a říční trajektové služby provozované veřejnoprávními subjekty by neměly být nadále vyňaty z působnosti směrnic 71/305/EHS a 77/62/EHS;
(20) vzhledem k tomu, že je vhodné usnadnit dodržování ustanovení týkajících se činností, na které se tato směrnice nevztahuje;
(21) vzhledem k tomu, že pravidla pro zadávání zakázek na služby by měla být co nejvíce podobná pravidlům pro zadávání zakázek na stavební práce a dodávky uvedeným v této směrnici;
(22) vzhledem k tomu, že je třeba se vyvarovat překážek volného pohybu služeb; že poskytovatelé služeb proto mohou být buď fyzické, nebo právnické osoby; že tato směrnice však není na vnitrostátní úrovni na újmu použití předpisů týkajících se podmínek výkonu činnosti nebo povolání, za předpokladu, že jsou slučitelné s právem Společenství;
(23) vzhledem k tomu, že pro účely použití procesních pravidel a účely kontroly jsou služby nejlépe charakterizovány tím, že se rozdělí do kategorií, které odpovídají určitým položkám všeobecné klasifikace; že přílohy XVI A a XVI B této směrnice odkazují na nomenklaturu CPC Spojených národů (Central Product Classification), že tato nomenklatura bude v budoucnu pravděpodobně nahrazena nomenklaturou Společenství; že je nezbytné přijmout příslušná ustanovení pro možné přizpůsobení odkazů na nomenklaturu CPC v přílohách XVI A a XVI B;
(24) vzhledem k tomu, že na poskytování služeb se tato směrnice vztahuje, pouze pokud je založeno na smlouvách; že na poskytování služeb na jiném základě například právních a správních předpisech nebo pracovních smlouvách se tato směrnice nevztahuje;
(25) vzhledem k tomu, že podle článku 103f Smlouvy o EHS je podpora výzkumu a vývoje prostředkem posílení vědecké a technické základny evropského průmyslu a otevření veřejných zakázek k tomuto cíli přispěje; že příspěvky na financování programů výzkumu by neměly být předmětem této směrnice; že zakázky na služby týkající se výzkumu a vývoje, jiné než ty, ze kterých vzniká prospěch výlučně zadavateli k využití při vlastní činnosti, za předpokladu, že poskytovaná služba je zcela uhrazena zadavatelem, nejsou proto předmětem této směrnice;
(26) vzhledem k tomu, že smlouvy za účelem nabytí nebo nájmu pozemků, stávajících budov nebo jiných nemovitostí mají zvláštní charakter, který činí použití pravidel pro zadávání veřejných zakázek nevhodným;
(27) vzhledem k tomu, že rozhodčí a smírčí řízení obvykle poskytují subjekty nebo jednotlivci, kteří jsou odsouhlaseni nebo vybíráni způsobem, který nemůže být upraven pravidly pro zadávání veřejných zakázek;
(28) vzhledem k tomu, že zakázky na služby, na které se vztahuje tato směrnice, nezahrnují zakázky na vydávání, nákup, prodej nebo převod cenných papírů nebo jiných finančních nástrojů;
(29) vzhledem k tomu, že tato směrnice by se neměla vztahovat na veřejné zakázky, které jsou prohlášeny za tajné nebo se mohou dotýkat základních bezpečnostních zájmů státu nebo jsou zadávány podle jiných pravidel stanovených stávajícími mezinárodními dohodami nebo mezinárodními organizacemi;
(30) vzhledem k tomu, že zakázky, pro které existuje jediný výhradní dodavatel, mohou za jistých podmínek být zcela nebo částečně vyňaty z působnosti této směrnice;
(31) vzhledem k tomu, že stávající mezinárodní závazky Společenství nebo členských států nesmí být nepříznivě ovlivněny ustanoveními této směrnice;
(32) vzhledem k tomu, že je vhodné vyloučit určité zakázky na služby, zadávané přidruženému podniku, jehož hlavní činností v oblasti služeb je poskytování takových služeb skupině, jejíž je součástí, a nikoli nabízení těchto služeb na trhu;
(33) vzhledem k tomu, že úplné použití této směrnice musí být na přechodnou dobu omezeno na zadávání zakázek na ty služby, kde její ustanovení umožní, aby se v plné míře realizoval přeshraniční obchod; že zakázky na jiné služby je nutno po určitou dobu sledovat, než dojde k rozhodnutí o plném použití této směrnice; že průběh tohoto sledování je třeba stanovit touto směrnicí; a že by zároveň měl umožnit všem zájemcům obdržet příslušné informace;
(34) vzhledem k tomu, že požaduje-li se pro účast v zadávacím řízení nebo veřejné soutěži na projekt doklad o zvláštní odborné způsobilosti, platí příslušné předpisy Společenství o vzájemném uznávání diplomů, osvědčení a jiných dokladů o dosažené kvalifikaci;
(35) vzhledem k tomu, že výrobky, stavební práce a služby musí být popsány odkazem na evropské specifikace; že v zájmu zabezpečení toho, že výrobek, stavební práce nebo služba splňuje účel zamýšlený zadavatelem, může být tento odkaz doplněn specifikacemi, které nemění povahu technického řešení nebo řešení stanovených evropskými specifikacemi;
(36) vzhledem k tomu, že zásady rovnocennosti a vzájemného uznávání vnitrostátních norem, technických specifikací a výrobních postupů jsou použitelné v oblasti působnosti této směrnice;
(37) vzhledem k tomu, že podnikům ze Společenství by měl být umožněn přístup k zakázkám na služby ve třetích zemích; že Společenství by se mělo snažit napravit každou situaci, kdy je tento přístup podle práva či fakticky omezen; a že za jistých podmínek, by mělo být možné učinit opatření týkající se přístupu k zakázkám na služby, na které se vztahuje tato směrnice, pro dané podniky ze třetí země nebo pro nabídky, které z této země pocházejí;
(38) vzhledem k tomu, že pokud zadavatelé společnou dohodou s uchazeči určí lhůty pro obdržení nabídek, musí dodržovat zásadu nediskriminace; a že nedojde-li k dohodě, je nezbytné přijmout vhodná ustanovení;
(39) vzhledem k tomu, že by se mohlo ukázat užitečným zabezpečit větší transparentnost požadavků na bezpečnosti práce a pracovní podmínky, které platí ve členském státě, ve kterém se práce provádějí;
(40) vzhledem k tomu, že je vhodné, aby vnitrostátní pravidla pro zadávání veřejných zakázek byla přizpůsobeny požadavkům regionálního rozvoje, tak aby odpovídala cílům Společenství a byla v souladu se zásadami Smlouvy o EHS;
(41) vzhledem k tomu, že zadavatelé nemohou odmítnout mimořádně nízké nabídky dříve, než písemně požádají o vysvětlení podstatných částí nabídky;
(42) vzhledem k tomu, že do určité míry by měla být dána přednost nabídce ze Společenství, pokud jsou podány rovnocenné nabídky i ze třetích zemí;
(43) vzhledem k tomu, že tato směrnice neovlivňuje postavení Společenství v jakýchkoli současných nebo budoucích mezinárodních jednáních;
(44) vzhledem k tomu, že na základě výsledků těchto mezinárodních jednání by se tato směrnice mohla na základě rozhodnutí Rady rozšířit na nabídky ze třetích zemí;
(45) vzhledem k tomu, že pravidla, která mají zadavatelé použít, by měla vytvořit rámec pro zdravou obchodní praxi a měla by být co nejvíce pružná;
(46) vzhledem k tomu, že jako protějšek takové pružnosti musí být v zájmu vzájemné důvěry zajištěna minimální úroveň transparentnosti a přijaty vhodné způsoby zajišťující kontrolu použití této směrnice;
(47) vzhledem k tomu, že je nezbytné upravit směrnice 71/305/EHS a 77/62/EHS, aby byly přesně stanoveny oblasti působnosti; že oblast působnosti směrnice 71/305/EHS by neměla být s výjimkou zakázek v odvětví vodního hospodářství a telekomunikací omezena; že oblast působnosti směrnice 71/62/EHS by neměla být s výjimkou určitých zakázek v odvětví vodního hospodářství omezena; že oblast působnosti směrnic 71/305/EHS a 77/62/EHS by však neměla být rozšířena na zakázky zadané pozemním, leteckým a námořním dopravcům a dopravcům na příbřežních a vnitrozemských vodních cestách, kteří, i když vykonávají hospodářskou činnost průmyslové nebo obchodní povahy, patří ke státní správě; že však na některé zakázky zadané pozemním, leteckým a námořním dopravcům a dopravcům na příbřežních a vnitrozemských vodních cestách, kteří patří ke státní správě a jsou prováděny pouze z důvodu veřejné služby, by se tyto směrnice měly vztahovat;
(48) vzhledem k tomu, že tato směrnice by měla být s ohledem na nabyté zkušenosti přezkoumána;
(49) vzhledem k tomu, že otevření zakázek v oblasti působnosti této směrnice by mohlo mít nepříznivý vliv na hospodářství Španělského království; že na hospodářství Řecké republiky a Portugalské republiky budou kladeny ještě větší nároky; že je proto vhodné, aby těmto členským státům byly stanoveny přiměřené dodatečné lhůty pro provedení této směrnice,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
HLAVA I Obecná ustanovení
Článek 1
Pro účely této směrnice se:
1. "orgány veřejné moci" rozumějí stát, regionální nebo místní orgány, veřejnoprávní subjekty nebo sdružení tvořená jedním nebo více takovými orgány nebo veřejnoprávními subjekty.
Subjekt je považován za veřejnoprávní, pokud:
- je zřízen za zvláštním účelem uspokojování potřeb veřejného zájmu, který nemá obchodní nebo průmyslovou povahu,
- má právní subjektivitu a
- je financován převážně státem, regionálními nebo místními orgány, nebo jinými veřejnoprávními subjekty; nebo je těmito orgány řízen, nebo v jeho správním, řídicím nebo dozorčím orgánu je více než polovina členů jmenována státem, regionálními nebo místními orgány nebo jinými veřejnoprávními subjekty;
2. "veřejným podnikem" rozumí jakýkoliv podnik, ve kterém orgány veřejné moci mohou vykonávat přímo nebo nepřímo dominantní vliv na základě jejich vlastnictví podniku, majetkové účasti nebo předpisů, kterými je upraven.
Dominantní vliv orgánů veřejné moci se předpokládá, pokud tyto orgány, přímo nebo nepřímo, ve vztahu k podniku:
- vlastní většinu upsaného základního jmění podniku, nebo
- mají většinu hlasovacích práv vyplývajících z podílů na podniku, nebo
- mohou jmenovat více než polovinu členů správních, řídících nebo dozorčích orgánů podniku;
3. "přidruženým podnikem" rozumí podnik, jehož roční účetní závěrky jsou konsolidovány s ročními účetními závěrkami zadavatele v souladu s požadavky sedmé směrnice Rady 83/349/EHS ze dne 13. června 1983 o konsolidovaných účetních závěrkách, založená na čl. 54 odst. 3 písm. g) Smlouvy [10], nebo, v případě zadavatelů, na které se výše uvedená směrnice nevztahuje, jakýkoliv podnik, ve kterém může zadavatel přímo nebo nepřímo vykonávat dominantní vliv ve smyslu odstavce 2 nebo který může vykonávat dominantní vliv nad zadavatelem nebo který, společně se zadavatelem, podléhá dominantnímu vlivu jiného podniku, v důsledku vlastnictví, majetkové účasti nebo předpisů, jimiž je upraven;
4. "zakázkami na dodávky, stavební práce a služby" rozumějí zakázky sjednané písemně úplatnou smlouvou mezi jedním ze zadavatelů uvedených v článku 2 a dodavatelem, zhotovitelem nebo poskytovatelem služeb, a jejichž předmětem je:
a) v případě zakázek na dodávky – koupě, koupě najaté věci, koupě na splátky nebo nájem výrobků, s předkupním právem nebo bez tohoto práva;
b) v případě zakázek na stavební práce – buď provedení, nebo jak provedení, tak projekt nebo realizace stavebních nebo konstrukčních činností uvedených v příloze XI. Tyto zakázky mohou navíc zahrnovat dodávky a služby nezbytné pro jejich provedení;
c) v případě zakázek na služby – jakýkoli jiný předmět než ty, které jsou uvedeny v písmenech a) a b) a s výjimkou:
i) smluv o nabytí nebo nájmu pozemků, stávajících budov nebo jiných nemovitostí nebo práv s nimi spojených financovaných různými způsoby; avšak smlouvy o finančních službách uzavřené jakoukoliv formou současně, dříve nebo později, než je uzavřena kupní či nájemní smlouva, se touto směrnicí řídí;
ii) zakázek na telefonní služby, dálnopis, mobilní telefony, pagingové a družicové služby;
iii) zakázek na rozhodčí a smírčí služby;
iv) smluv o vydávání, prodeji, nákupu nebo převodu cenných papírů nebo jiných finančních nástrojů;
v) pracovních smluv;
vi) zakázek na služby ve výzkumu a vývoji, z nichž výsledky nepřipadají výlučně zadavateli k využití při vlastní činnosti za podmínky, že poskytovaná služba je zcela uhrazena zadavatelem.
Zakázky, které zahrnují jak poskytování služeb tak dodávky jsou považovány za zakázky na dodávky, pokud celková hodnota dodávek je vyšší než hodnota služeb, na které se zakázka vztahuje;
5. "rámcovou dohodou" rozumí dohoda mezi jedním ze zadavatelů ve smyslu článku 2 a jedním nebo více dodavateli, zhotoviteli nebo poskytovateli služeb, jejímž účelem je stanovit podmínky, zejména s ohledem na ceny a případně na předpokládané množství, kterými se budou řídit zakázky zadávané během daného období;
6. "uchazečem" rozumí dodavatel, zhotovitel nebo poskytovatel služeb, který podává nabídku a "zájemcem" rozumí osoba, která se uchází o výzvu k účasti v omezeném nebo vyjednávacím řízení; poskytovatelé služeb mohou být buď fyzické nebo právnické osoby, včetně zadavatelů ve smyslu článku 2;
7. "otevřenými, omezenými a vyjednávacími řízeními" rozumějí řízení při zadávání zakázek použitá zadavateli, ve kterém:
a) v případě "otevřených řízení" mohou všichni dodavatelé, zhotovitelé nebo poskytovatelé služeb, kteří mají zájem, podat nabídku;
b) v případě "omezených řízení" mohou podat nabídku pouze zájemci, které vyzve zadavatel;
c) v případě "vyjednávacích řízení" zadavatel konzultuje dodavatele, zhotovitele nebo poskytovatele služeb podle svého výběru a vyjedná podmínky zakázky s jedním nebo více z nich;
8. "technickými specifikacemi" rozumějí technické požadavky obsažené zejména v zadávací dokumentaci, které definují stavební práce, materiály, výrobky, dodávky nebo služby a umožňující, aby stavební práce, materiály, výrobky, dodávky nebo služby byly objektivně popsány takovým způsobem, který splňuje účel zamýšlený zadavatelem.
Tyto technické požadavky mohou zahrnovat jakost, výkon, bezpečnost nebo rozměry, stejně jako požadavky na materiál, výrobek, dodávku nebo službu, týkající se zajištění jakosti, terminologie, symbolů, testování a testovacích metod, balení, značení nebo štítkování.
V případě zakázek na stavební práce mohou také zahrnovat pravidla pro projekt a výpočet nákladů, testy, inspekci a podmínky pro převzetí staveb, konstrukční metody a postupy a všechny ostatní technické podmínky, které je zadavatel schopen předepsat podle obecných nebo zvláštních předpisů, pokud jde o dokončené stavby a materiály nebo stavební díly použité na těchto stavbách;
9. "normou" rozumí technická specifikace schválená uznaným normalizačním subjektem pro opakované a trvalé použití, jejíž dodržování v podstatě povinné není;
10. "evropskou normou" rozumí norma schválená Evropským výborem pro normalizaci (CEN) nebo Evropským výborem pro normalizaci v elektrotechnice (CENELEC) jako "evropská norma (EN)" nebo "harmonizační dokument (HD)" podle obecných pravidel těchto organizací, nebo Evropským institutem pro normalizaci v telekomunikacích (ETSI) podle jeho vlastních předpisů jako "evropská telekomunikační norma (ETS)";
11. "obecnou technickou specifikací" rozumí technická specifikace vypracovaná v souladu s postupem uznávaným členskými státy s cílem sjednotit její použití ve všech členských státech a zveřejněná v Úředním věstníku Evropských společenství;
12. "evropským technickým schválením" rozumí příznivé technické hodnocení vhodnosti výrobku k použití pro určitý účel, založené na splnění základních požadavků na stavební práce, pomocí podstatných znaků výrobku a určených podmínek použití a užití stanovených směrnicí Rady 89/106/EHS ze dne 21. prosince 1988 o sbližování právních a správních předpisů členských států týkajících se stavebních výrobků [11].
Evropské technické schválení vydává schvalovací orgán určený pro tento účel členským státem;
13. "evropskou specifikací" rozumí obecná technická specifikace, evropské technické schválení nebo vnitrostátní norma provádějící evropské normy;
14. "veřejnou telekomunikační sítí" rozumí veřejná telekomunikační infrastruktura, kterou mohou být přenášeny signály mezi definovanými koncovými body sítě po drátě, pomocí mikrovln, optickými nebo jinými elektromagnetickými prostředky;
"koncovým bodem sítě" rozumí všechna fyzická spojení a jejich technické specifikace přístupu, které tvoří součást veřejné telekomunikační sítě a jsou nezbytné pro přístup k této veřejné síti a fungující komunikaci uvnitř této sítě;
15. "veřejnými telekomunikačními službami" rozumějí telekomunikační služby, jejichž poskytováním členský stát výslovně pověřil jednu nebo více telekomunikačních organizací;
"telekomunikačními službami" rozumějí služby, jejichž poskytování spočívá zcela nebo zčásti v přenosu a směrování signálů po veřejné telekomunikační síti pomocí telekomunikačních procesů s výjimkou vysílání rádia a televize;
16. "veřejnými soutěžemi na projekt" rozumějí ta vnitrostátní řízení, která zadavateli umožňují získat zejména v oblasti architektury, stavebního inženýrství či počítačového zpracování dat, plán nebo projekt vybraný porotou na základě soutěže s udílením nebo bez udílení cen.
Článek 2
1. Tato směrnice se vztahuje na zadavatele, kteří:
a) jsou orgány veřejné moci nebo veřejnými podniky a vykonávají některou z činností uvedených v odstavci 2;
b) pokud nejsou orgány veřejné moci nebo veřejnými podniky, vykonávají jako jednu ze svých činností jakoukoliv z těch, které jsou uvedeny v odstavci 2 nebo jejich kombinaci a působí na základě zvláštních nebo výlučných práv udělených příslušným orgánem členského státu.
2. Činnosti, na něž se vztahuje tato směrnice, jsou:
a) poskytování nebo provoz pevných sítí určených k poskytování služeb veřejnosti v souvislosti s výrobou, dopravou nebo distribucí:
i) pitné vody, nebo
ii) elektřiny, nebo
iii) plynu nebo tepla,
nebo zásobování těchto sítí pitnou vodou, elektřinou, plynem nebo teplem;
b) využívání geografické oblasti za účelem:
i) průzkumu nebo těžby ropy, zemního plynu, uhlí nebo jiných pevných paliv, nebo
ii) poskytování zařízení letiště, námořního nebo vnitrozemského přístavu a jiného terminálu pro letecké a námořní dopravce a dopravce na vnitrozemských vodních cestách;
c) provozování sítí poskytujících služby veřejnosti v odvětví železniční dopravy, automatizovaných systémů, tramvajové, trolejbusové, autobusové nebo lanové dopravy.
Pokud se týká dopravních služeb, je síť považována za existující tam, kde je služba poskytována podle provozních podmínek stanovených příslušným orgánem členského státu; například podmínky pro obsluhované trasy, kapacita, která má být k dispozici nebo četnost služeb;
d) poskytování nebo provoz veřejných telekomunikačních sítí nebo poskytování jedné nebo více veřejných telekomunikačních služeb.
3. Pro účely odst. 1 písm. b) se zvláštními nebo výlučnými právy rozumějí práva vyplývající z oprávnění udělených příslušnými orgány daného členského státu na základě právního nebo správního aktu, jejichž výsledkem je vyhrazení určité činnosti uvedené v odstavci 2 jednomu nebo více zadavatelům.
Zadavatel je považován za osobu požívající zvláštní nebo výlučná práva, zejména pokud:
a) při výstavbě sítí nebo zařízení uvedených v odstavci 2 může využít řízení o vyvlastnění nebo práva užívání nebo může umístit zařízení sítě na, pod nebo nad veřejnou komunikaci;
b) v případě podle odst. 2 písm. a) zásobuje pitnou vodou, elektrickým proudem, plynem nebo teplem síť, která je provozována zadavatelem požívajícím zvláštní nebo výlučná práva udělená příslušným orgánem daného členského státu.
4. Poskytování veřejné autobusové dopravy se nepovažuje za činnost ve smyslu odst. 2 písm. c), pokud mohou jiné subjekty volně poskytovat tyto služby, buď obecně, nebo pouze ve vymezené geografické oblasti, za stejných podmínek jako dotyční zadavatelé.
5. Dodávky pitné vody, elektrického proudu, plynu nebo tepla do sítí, které zásobují veřejnost prostřednictvím zadavatele, který není orgánem veřejné moci, se nepovažují za činnost ve smyslu odst. 2 písm. a), pokud:
a) v případě pitné vody nebo elektrického proudu:
- pitná voda nebo elektrický proud jsou vyráběny dotyčným zadavatelem, protože jejich spotřeba je nezbytná pro výkon činností, které nejsou uvedeny v odstavci 2, a
- dodávky do veřejné sítě závisí pouze na vlastní spotřebě dotyčného zadavatele a nepřesáhly 30 % průměru celkové výroby pitné vody nebo elektrické energie zadavatele za předchozí tři roky, včetně probíhajícího roku;
b) v případě plynu nebo tepla:
- výroba plynu nebo tepla dotyčným zadavatelem je nevyhnutelným důsledkem výkonu činnosti, která není uvedena v odstavci 2, a
- dodávka do veřejné sítě je určena pouze pro hospodářské využití takové výroby a neobnáší více než 20 % průměrného obratu zadavatele za poslední tři roky, včetně probíhajícího roku.
6. Zadavatelé uvedení v přílohách I až X splňují kritéria uvedená výše.
Aby se zajistilo, že seznamy jsou co nejvíce vyčerpávající, oznámí členské státy Komisi změny ve svých seznamech.
Komise přezkoumá přílohy I až X podle postupu uvedeného v článku 40.
Článek 3
1. Členské státy mohou požádat Komisi, aby stanovila, že využívání geografických oblastí za účelem průzkum nebo těžby ropy, zemního plynu, uhlí a jiných pevných paliv se nepovažuje za činnost uvedenou v čl. 2 odst. 2 písm. b) bodu i) a že zadavatelé nejsou považováni za osobu požívající zvláštní nebo výlučná práva ve smyslu čl. 2 odst. 3 písm. b) na základě výkonu jedné nebo více těchto činností, za předpokladu, že jsou splněny všechny následující podmínky s ohledem na příslušná vnitrostátní ustanovení týkající se těchto činností:
a) v době, kdy je podána žádost o povolení využívat příslušnou geografickou oblast, mohou jiné subjekty žádat o povolení pro tento účel za stejných podmínek jako zadavatelé;
b) technická a finanční kapacita subjektů potřebná k výkonu zvláštních činností se stanoví před vyhodnocením hlavních bodů konkurenčních žádostí o povolení;
c) povolení k výkonu takových činností je udělováno na základě objektivních kritérií týkajících se způsobu, kterým se má provádět využívání nebo těžba, tato kritéria musí být zveřejněna před podáním žádostí a použita nediskriminačním způsobem;
d) všechny podmínky a požadavky týkající se provádění nebo ukončení činnosti, včetně ustanovení o povinnostech spojených s provozem, poplatky a účastí na základním kapitálu nebo příjmem zadavatelů se stanoví a zpřístupní před podáním žádostí o povolení a poté použijí nediskriminačním způsobem; každá změna těchto podmínek a požadavků musí být uplatněna vůči všem daným zadavatelům, popřípadě musejí být změny učiněny nediskriminačním způsobem; avšak povinnosti spojené s výkonem činnosti je možno stanovit až bezprostředně před udělením povolení; a
e) žádný právní nebo správní předpis ani dohoda nebo ujednání nevyžaduje na zadavatelích poskytování informací o jejich budoucích nebo současných zdrojích zakázek, s výjimkou žádostí vnitrostátních orgánů za účelem dosažení cílů uvedených v článku 36 Smlouvy o EHS.
2. Členské státy, které používají ustanovení odstavce 1 zajistí pomocí podmínek pro povolení nebo jinými vhodnými opatřeními, aby zadavatelé:
a) zachovávali zásadu nediskriminace a zadávání zakázek na základě soutěže, pokud jde o zakázky na dodávky, stavební práce a služby, zejména s ohledem na informace o zamýšlených zakázkách, které zadavatelé zpřístupní podnikům;
b) sdělili Komisi informace o zadání zakázky podle podmínek, které Komise stanovila podle článku 40.
3. Na jednotlivé koncese nebo povolení udělená před vstupem této směrnice v platnost v členských státech podle článku 45 se odst. 1 písm. a), b) a c) nevztahuje, za předpokladu, že k tomuto dni jiní zadavatelé mohou volně žádat o povolení pro využívání geografických oblastí za účelem průzkumu nebo těžby ropy, plynu, uhlí a jiných pevných paliv, aniž by docházelo k diskriminaci, a na základě objektivních kritérii. Ustanovení odst. 1 písm. d) se nevztahuje na podmínky nebo požadavky stanovené, použité nebo pozměněné před výše uvedeným dnem.
4. Členský stát, který chce použít odstavec 1, o tom informuje Komisi.
Přitom informuje Komisi o všech právních a správních předpisech, dohodách a ujednáních se zřetelem na podmínky uvedené v odstavcích 1 a 2.
Komise přijme rozhodnutí podle postupu uvedeného v čl. 40 odst.
5 až 8. Zveřejní své rozhodnutí, včetně odůvodnění v Úředním věstníku Evropských společenství.
Každý rok předloží Radě zprávu o provádění tohoto článku a přezkoumá jeho použití v rámci zprávy uvedené v článku 44.
Článek 4
1. Při zadávání zakázek na dodávky, stavební práce nebo služby, nebo při organizování veřejných soutěží na projekt používají zadavatelé postupy přizpůsobené ustanovením této směrnice.
2. Zadavatelé zajistí, aby nedocházelo k diskriminaci mezi jednotlivými dodavateli, zhotoviteli nebo poskytovateli služeb.
3. Při poskytování technických specifikací zájemcům z řad dodavatelů, zhotovitelů nebo poskytovatelů služeb, hodnocení a výběru dodavatelů, zhotovitelů nebo poskytovatelů služeb a při zadávání zakázek, mohou zadavatelé ukládat povinnosti s cílem chránit důvěrnou povahu poskytnutých informací.
4. Tato směrnice neomezuje právo dodavatelů, zhotovitelů nebo poskytovatelů služeb požadovat na zadavateli, aby v souladu s vnitrostátními předpisy respektoval důvěrnou povahu poskytnutých informací.
Článek 5
1. Zadavatelé mohou považovat rámcovou dohodu za zakázku ve smyslu čl. 1 odst. 4 a zadat ji v souladu s touto směrnicí.
2. Pokud zadavatelé uzavřeli rámcovou dohodu podle této směrnice, mohou při zadávání zakázek založených na této dohodě použít čl. 20 odst. 2 písm. i).
3. Pokud rámcová dohoda nebyla uzavřena podle této směrnice, nemohou zadavatelé použít čl. 20 odst. 2 písm. i).
4. Není přípustné, aby zadavatelé zneužívali rámcové dohody k zabránění, omezování nebo narušování soutěže.
Článek 6
1. Tato směrnice se nevztahuje na zakázky nebo veřejné soutěže na projekt, které zadavatelé zadávají nebo organizují za jinými účely, než je provádění jejich činností uvedených v čl. 2 odst. 2 nebo provádění těchto činností v třetí zemi způsobem, který nezahrnuje fyzické využití sítě nebo geografické oblasti ve Společenství.
2. Tato směrnice se však vztahuje na zakázky nebo veřejné soutěže na projekt zadávané či organizované zadavateli, kteří vykonávají činnost uvedenou v čl. 2 odst. 2 písm. a) bodu i) a které:
a) souvisejí s projekty vodohospodářských děl, zavlažováním nebo odvodňováním půdy, za předpokladu, že množství vody určené pro dodávky pitné vody představuje více než 20 % celkového množství vody daného k dispozici těmito projekty nebo zavlažovacími či odvodňovacími zařízeními, nebo
b) souvisejí s čištěním nebo úpravou odpadních vod.
3. Zadavatelé sdělí Komisi na její žádost jakékoliv činnosti, které považují za vyňaté podle odstavce 1.
Komise může pro informaci pravidelně zveřejňovat seznamy kategorií činností, které považuje za takto vyňaté, v Úředním věstníku Evropských společenství.
Komise přitom respektuje jakékoliv citlivé obchodní aspekty, na které mohou zadavatelé poukázat při poskytování těchto informací.
Článek 7
1. Tato směrnice se nevztahuje na zakázky zadané za účelem dalšího prodeje nebo nájmu třetím stranám za předpokladu, že zadavatel nepožívá žádného zvláštního nebo výlučného práva prodávat nebo pronajímat předmět takové zakázky a jiné subjekty mají možnost ho prodávat nebo pronajímat za stejných podmínek jako zadavatel.
2. Zadavatelé sdělí Komisi na její žádost všechny kategorie výrobků nebo činností, které považují za vyňaté podle odstavce 1.
Komise může pro informaci pravidelně zveřejňovat seznamy kategorií výrobků nebo činností, které považuje za takto vyňaté, v Úředním věstníku Evropských společenství.
Komise přitom respektuje jakékoliv citlivé obchodní aspekty, na které mohou zadavatelé poukázat při poskytování těchto informací.
Článek 8
1. Tato směrnice se nevztahuje na zakázky, které zadavatelé vykonávající některou z činností uvedených v čl. 2 odst. 2 písm. d) zadají na nákupy určené výlučně k poskytování jedné nebo více telekomunikačních služeb, pokud jiné subjekty mají možnost nabízet tytéž služby ve stejné geografické oblasti a v podstatě za stejných podmínek.
2. Zadavatelé sdělí Komisi na její žádost všechny služby, které považují za vyňaté podle odstavce 1.
Komise může pro informaci pravidelně zveřejňovat seznamy služeb, které považuje za takto vyňaté, v Úředním věstníku Evropských společenství.
Komise přitom respektuje jakékoliv citlivé obchodní aspekty, na které mohou zadavatelé poukázat při poskytování těchto informací.
Článek 9
1. Tato směrnice se nevztahuje na:
a) zakázky, které zadavatelé uvedení v příloze I zadávají na nákup vody;
b) zakázky, které zadavatelé uvedení v přílohách II až V zadávají na nákup energie nebo paliv určených pro výrobu energie.
2. Rada přezkoumá ustanovení odstavce 1 poté, co jí byla předložena zpráva Komise spolu s příslušnými návrhy.
Článek 10
Tato směrnice se nevztahuje na zakázky, které byly členskými státy prohlášeny za tajné, pokud jejich provádění musí být podle právních a správních předpisů platných v daném členském státě doprovázeno zvláštními bezpečnostními opatřeními, nebo pokud to vyžaduje ochrana základních bezpečnostních zájmů dotyčného státu.
Článek 11
Tato směrnice se nevztahuje na zakázky na služby zadané subjektu, který je sám zadavatelem ve smyslu čl. 1 písm. b) směrnice Rady 92/50/EHS ze dne 18. června 1992 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na služby [12] na základě výlučného práva, které požívá na základě zveřejněného právního nebo správního předpisu, který je slučitelný se Smlouvou.
Článek 12
Tato směrnice se nevztahuje na zakázky, které se řídí jinými procesními pravidly a jež jsou zadávané:
1. v návaznosti na mezinárodní dohodu uzavřenou v souladu se Smlouvou mezi členským státem a jednou nebo více třetími zeměmi, zahrnující dodávky, stavební práce, služby nebo veřejné soutěže na projekt za účelem společné realizace nebo využití projektu signatářskými státy; všechny dohody se oznamují Komisi, která může konzultovat Poradní výbor pro veřejné zakázky zřízený rozhodnutím Rady 71/306/EHS [13] nebo v případě dohod s účinkem na zakázky zadaných zadavateli, kteří vykonávají činnost uvedenou v čl. 2 odst. 2 písm. d), Poradní výbor pro zakázky v odvětví telekomunikací uvedený v článku 39;
2. podnikům v členském státu nebo ve třetí zemi v souvislosti s mezinárodní dohodou týkající se rozmístění vojsk;
3. podle zvláštního postupu mezinárodní organizace.
Článek 13
1. Tato směrnice se nevztahuje na zakázky na služby, které:
a) zadavatel zadává přidruženému podniku;
b) jsou zadávány společným podnikem vytvořeným několika zadavateli za účelem provedení činnosti ve smyslu čl. 2 odst. 2 jednomu z těchto zadavatelů nebo podniku, který je přidružen k jednomu z těchto zadavatelů;
za předpokladu, že alespoň 80 % průměrného obratu výše uvedeného podniku za služby dosaženého v rámci Společenství za předchozí tři roky, pochází z poskytování takových služeb podnikům, ke kterým je přidružen.
Pokud více než jeden podnik přidružený k zadavateli poskytuje stejné nebo podobné služby, bere se v úvahu celkový obrat těchto podniků pocházející z poskytování služeb.
2. Zadavatelé sdělí Komisi na její žádost níže uvedené informace týkající se použití ustanovení odstavce 1:
- jména dotyčných podniků,
- povahu a hodnotu daných zakázek na služby,
- údaje, které Komise považuje za potřebné k prokázání, že vztah mezi podnikem, kterému byly zakázky zadány a zadavatelem je v souladu s požadavky tohoto článku.
Článek 14
1. Tato směrnice se vztahuje na zakázky, jejichž odhadovaná hodnota bez daně z přidané hodnoty není menší než:
a) 400000 ECU v případě zakázek na dodávky a služby zadávaných zadavateli vykonávajícími činnost uvedenou v čl. 2 odst. 2 písm. a), b) a c);
b) 600000 ECU v případě zakázek na dodávky a služby zadávaných zadavateli vykonávajícími činnost uvedenou v čl. 2 odst. 2 písm. d);
c) 5000000 ECU v případě zakázek na stavební práce.
2. Pro účely výpočtu odhadované hodnoty zakázky na služby vezme zadavatel v úvahu celkovou odměnu pro poskytovatele služeb podle ustanovení odstavců 3 až 13.
3. Pro účely výpočtu odhadované hodnoty zakázky na finanční služby je třeba brát v úvahu tyto částky:
- pokud se týká pojišťovacích služeb – splatné pojistné,
- pokud se týká bankovních a jiných finančních služeb – poplatky, provize, úroky a podobné odměny,
- pokud se týká zakázek, které zahrnují projekt – poplatek nebo provize.
4. V případě zakázek na dodávky týkajících se koupě najaté věci, nájmu nebo koupě na splátky, je základem pro výpočet hodnoty zakázky:
a) v případě zakázek na dobu určitou uzavřených na 12 měsíců nebo méně, odhadovaná celková hodnota na dobu trvání zakázky, nebo, pokud doba přesáhne 12 měsíců, její celková hodnota včetně odhadované zůstatkové hodnoty;
b) v případě zakázek na dobu neurčitou nebo v případě, že je pochybnost o době trvání zakázky, předpokládaná celková částka, která bude zaplacena v prvních čtyřech letech.
5. V případě zakázek na služby, které neudávají celkové náklady, je základem pro výpočet odhadované hodnoty zakázky:
- u zakázek na dobu určitou, pokud tato doba je 48 měsíců nebo méně, celková hodnota pro celou dobu trvání,
- u zakázek na dobu neurčitou nebo dobu, která přesahuje 48 měsíců, měsíční hodnota vynásobená 48.
6. Pokud navrhovaná zakázka na dodávky nebo služby výslovně stanoví přednostní práva, je základem pro výpočet hodnoty zakázky nejvyšší možný celkový objem koupě, koupě najaté věci, nájmu nebo koupě na splátky, zahrnující přednostní práva.
7. V případě veřejných zakázek na dodávky a služby, které mají být zadány prostřednictvím řady zakázek během určitého časového období jednomu nebo více dodavatelům nebo poskytovatelům služeb, nebo zakázek, které mají být obnovovány, hodnota zakázek se vypočte na základě:
a) celkové hodnoty zakázek s podobnými charakteristikami zadaných během předchozího rozpočtového roku nebo 12 měsíců, pokud možno přizpůsobené předpokládaným změnám v množství nebo nákladech během následujících dvanáct měsíců; nebo
b) celkové hodnoty zakázek, které mají být zadány během 12 měsíců po prvním zadání zakázky nebo po celou dobu trvání zakázky, pokud je delší než 12 měsíců.
8. Základem pro výpočet odhadované hodnoty zakázky zahrnující jak dodávky, tak služby, je celková hodnota dodávek a služeb bez ohledu na jejich jednotlivé hodnoty.
Výpočet zahrnuje hodnotu umísťovacích a instalačních prací.
9. Základem pro výpočet hodnoty rámcové dohody je odhadovaná nejvyšší hodnota všech zakázek předpokládaných pro dané období.
10. Základem pro výpočet hodnoty zakázky na stavební práce pro účely odstavce 1 je celková hodnota stavební práce.
"Stavební prací" se rozumí výsledek činností pozemního a inženýrského stavitelství jako celek, který má plnit hospodářskou a technickou funkci.
Zejména tehdy, pokud je dodávka, stavební práce nebo služba předmětem několika položek, bere se při stanovení hodnoty uvedené v odstavci 1 v úvahu hodnota všech položek.
Pokud se celková hodnota položek rovná nebo je vyšší než hodnota uvedená v odstavci 1, platí výše uvedený odstavec pro všechny položky.
V případě zakázek na stavební práce se však zadavatelé mohou odchýlit od odstavce 1 u položek, jejichž odhadovaná hodnota bez DPH je menší než 1000000 ECU, za předpokladu, že souhrnná hodnota těchto položek nepřesáhne 20 % celkové hodnoty položek.
11. Pro účely odstavce 1 zahrnout zadavatelé do odhadované hodnoty zakázky na stavební práce hodnotu jakýchkoliv dodávek nebo služeb nezbytných pro provedení zakázky, které dávají zhotoviteli k dispozici.
12. Hodnota dodávek nebo služeb, které nejsou nezbytné pro provedení určité zakázky na stavební práce, nesmí být přičtena k hodnotě zakázky na stavební práce, pokud by tím došlo k vynětí veřejných zakázek na tyto dodávky nebo služby z oblasti působnosti této směrnice.
13. Zadavatelé nesmějí obcházet tuto směrnici tím, že by rozdělili zakázky nebo použili zvláštní metody výpočtu hodnoty zakázek.
HLAVA II Dvoustupňové použití
Článek 15
Zakázky na dodávky a stavební práce a zakázky, jejichž předmětem jsou služby uvedené v příloze XVI A jsou zadávány v souladu s ustanoveními hlav III, IV a V.
Článek 16
Zakázky, jejichž předmětem jsou služby uvedené v příloze XVI B jsou zadávány v souladu s články 18 a 24.
Článek 17
Zakázky, jejichž předmětem jsou služby uvedené jak v příloze XVI A, tak XVI B jsou zadávány v souladu s ustanoveními hlav II, IV a V, pokud hodnota služeb uvedených v příloze XVI A je větší než hodnota služeb uvedených v příloze XVI B. Pokud se nejedná o tento případ, zadávají se v souladu s články 18 a 24.
HLAVA III Technické specifikace a normy
Článek 18
1. Zadavatelé zahrnou technické specifikace do obecné dokumentace nebo zadávací dokumentace pro každou zakázku.
2. Technické specifikace jsou definovány odkazem na evropské specifikace, pokud tyto existují.
3. Pokud neexistují evropské specifikace, měly by být technické specifikace pokud možno definovány odkazem na jiné normy, které jsou ve Společenství běžné.
4. Zadavatelé určí další požadavky, které jsou nezbytné pro doplnění evropských specifikací nebo jiných norem.
Přitom dají přednost specifikacím, které stanoví požadavky na výkonnost, a ne těm, které se týkají projektu nebo popisu, pokud zadavatel nepovažuje z objektivních důvodů tyto specifikace za nepřiměřené pro účely zakázky.
5. Technické specifikace, které odkazují na určitou výrobu nebo zdroj nebo konkrétní postup a které mají za následek upřednostňování nebo vylučování určitých podniků, nesmějí být použity, pokud nejsou tyto specifikace nezbytně nutné pro předmět zakázky.
Zejména je zakázáno uvádět obchodní značky, patenty, typy, určitý původ nebo výrobu; pokud je však takové označení doplněné slovy "nebo stejného druhu" je to přípustné tehdy, pokud předmět zakázky nemůže být jinak popsán specifikacemi, které jsou dostatečně přesné a zcela srozumitelné všem zúčastněným.
6. Zadavatelé se mohou odchýlit od odstavce 2, pokud:
a) je technicky nemožné uspokojivě stanovit, že výrobek odpovídá evropským specifikacím;
b) použití odstavce 2 by nepříznivě ovlivnilo použití směrnice Rady 86/361/EHS ze dne 24. července 1986 o počátečním stadiu vzájemného uznávání typových schvalování telekomunikačních koncových zařízení [14], nebo rozhodnutí Rady 87/95/EHS ze dne 22. prosince 1986 o normalizaci v oblasti informačních technologií a telekomunikací [15];
c) při přizpůsobování stávající praxe evropským specifikacím, by použití těchto specifikací nutilo zadavatele obstarávat si dodávky neslučitelné se zařízením již používaným, nebo by mělo za následek nepřiměřené náklady nebo nepřiměřené technické obtíže.
Zadavatelé, kteří využijí tuto výjimku, tak učiní pouze jako součást jasně definované a zaznamenané strategie s ohledem na převzetí evropských specifikací;
d) dotyčná evropská specifikace je nevhodná pro konkrétní použití nebo nebere v úvahu technický vývoj, ke kterému došlo od jejího přijetí.
Zadavatelé, kteří využijí tuto výjimku, sdělí příslušnému normalizačnímu úřadu nebo jinému orgánu zmocněnému k přezkoumání evropských specifikací důvody, proč považují evropskou specifikaci za nevhodnou a vyžádají její revizi;
e) projekt má skutečně inovační povahu, pro niž by použití evropských specifikací nebylo vhodné.
7. Vyhlášení zveřejněná podle čl. 21 odst. 1 písm. a) nebo čl. 21 odst. 2 písm. a) uvedou jakoukoliv použitou výjimku uvedenou v odstavci 6.
8. Tento článek se nedotýká závazných technických předpisů, pokud jsou slučitelné s právem Společenství.
Článek 19
1. Zadavatelé na požádání zpřístupní dodavatelům, zhotovitelům nebo poskytovatelům služeb, kteří mají zájem o veřejnou zakázku, technické specifikace pravidelně uváděné v jejich zakázkách na dodávky, stavební práce nebo služby, nebo technické specifikace, které mají v úmyslu použít u zakázek, na něž se vztahují pravidelná předběžná oznámení ve smyslu článku 22.
2. Pokud jsou tyto technické specifikace založeny na dokumentech, které jsou k dispozici dodavatelům, zhotovitelům a poskytovatelům služeb, kteří projevují zájem, stačí odkaz na tyto dokumenty.
HLAVA IV Postupy pro zadávání veřejných zakázek
Článek 20
1. Zadavatelé si mohou vybrat jakýkoliv postup uvedený v čl. 1 bodu 7, za předpokladu, že byla výzva k účasti v soutěži učiněna podle článku 21 s výhradou odstavce 2.
2. Zadavatelé mohou použít postup bez předchozí výzvy k účasti v soutěži v těchto případech:
a) pokud po předchozí výzvě k účasti v soutěži nebyly podány nabídky nebo vhodné nabídky, pokud se původní podmínky zakázky podstatně nezmění;
b) pokud je zakázka zadána čistě za účelem výzkumu, pokusu, studia nebo vývoje, a nikoli za účelem zajištění zisku nebo pokrytí nákladů na výzkum a vývoj a pokud zadání takové zakázky není na újmu zadávání dalších zakázek, které mají především tyto cíle, na základě soutěže;
c) pokud z technických nebo uměleckých důvodů nebo z důvodů spojených s ochranou výlučných práv, může být zakázka provedena pouze určitým dodavatelem, zhotovitelem nebo poskytovatelem služeb;
d) pokud je to nezbytné z důvodů krajní naléhavosti způsobené událostmi, které zadavatelé nemohli předvídat, a nelze proto dodržet lhůty stanovené pro otevřená a omezená řízení;
e) v případě zakázek na dodávky týkajících se dodatečných dodávek původním dodavatelem, které mají za cíl buď částečné nahrazení stávajících dodávek nebo zařízení, nebo rozšíření stávajících dodávek nebo zařízení, pokud by změna dodavatele nutila zadavatele získávat materiál, který má jiné technické vlastnosti, což by mělo za následek neslučitelnost nebo nepřiměřené technické obtíže při provozu a údržbě;
f) u dodatečných stavebních prací nebo služeb nezahrnutých do původně zadaného projektu nebo původně sjednané zakázky, ale které se na základě nepředvídatelných okolností staly nezbytnými pro provedení zakázky, za předpokladu, že je zakázka zadána zhotoviteli nebo poskytovateli služeb, který provádí původní zakázku:
- pokud tyto dodatečné stavební práce nebo služby nemohou být technicky nebo hospodářsky odděleny od hlavní zakázky bez velkých obtíží pro zadavatele,
- nebo pokud tyto dodatečné práce nebo služby, i když jsou oddělitelné od provedení původní zakázky, jsou pro ni zcela nezbytné v pozdějších stádiích;
g) v případě zakázek na stavební práce – u nových prací, které spočívají v opakování podobných prací svěřených zhotoviteli, kterému stejní zadavatelé zadali předchozí zakázku, za předpokladu, že takové stavební práce odpovídají základnímu projektu, na který byla zadána první zakázka po výzvě k účasti v soutěži.
Možnost použití tohoto postupu musí být uvedena již při vyhlášení první zakázky a celkové odhadované náklady následujících stavebních prací musí být vzaty v úvahu, pokud zadavatelé použijí článek 14;
h) u dodávek zaznamenaných a nakupovaných na burzách komodit;
i) u zakázek, které mají být zadány na základě rámcové dohody, za předpokladu, že je splněna podmínka uvedená v čl. 5 odst. 2;
j) u příležitostných nákupů, kde je možné obstarat si dodávky využitím zvláště příznivých příležitostí dostupných po velmi krátkou dobu za ceny podstatně nižší než jsou běžné tržní ceny;
k) pro nákup zboží za zvláště výhodných podmínek od dodavatele, který je rušen, likvidován, na jehož majetek byl prohlášen konkurz, probíhá u něho vyrovnání nebo se podle vnitrostátních právních a správních předpisů nachází v podobné situaci;
l) pokud zakázka na služby následuje po výběrovém řízení na projekt provedeném v souladu s ustanoveními této směrnice a musí být, v souladu s těmito pravidly, zadána vítězi nebo jednomu z vítězů takového výběrového řízení.
V druhém jmenovaném případě musí být k účasti na jednáních přizvání všichni vítězové.
Článek 21
1. V případě zakázek na dodávky, stavební práce nebo služby může být výzva k účasti v soutěži učiněna:
a) pomocí vyhlášení vypracovaného souladu s přílohou XII A, B nebo C; nebo
b) pomocí pravidelného předběžného oznámení vypracovaného v souladu s přílohou XIV; nebo
c) pomocí vyhlášení existence systému kvalifikace vypracovaného v souladu s přílohou XIII.
2. Pokud je výzva k účasti v soutěži učiněna pomocí pravidelného předběžného oznámení:
a) musí oznámení zvlášť odkazovat na dodávky, na stavební práce nebo na služby, které budou předmětem zakázky, která má být zadána;
b) musí oznámení uvádět, že zakázka bude zadána na základě omezeného nebo vyjednávacího řízení bez dalšího zveřejnění vyhlášení výzvy k účasti v soutěži, a musí vyzvat dotyčné podniky, aby svůj zájem vyjádřily písemně;
c) zadavatelé následně vyzvou všechny zájemce, aby potvrdili svůj zájem na základě podrobných informací o dané zakázce, před zahájením výběru uchazečů nebo účastníků vyjednávání.
3. Pokud je výzva k účasti v soutěži učiněna prostřednictvím vyhlášení existence systému kvalifikace, uchazeči v omezeném řízení a účastníci ve vyjednávacím řízení jsou vybíráni ze zájemců kvalifikovaných v rámci takového systému.
4. V případě veřejných soutěží na projekt se výzva k účasti v soutěži vyhlašuje pomocí vyhlášení vypracovaného v souladu s přílohou XVII.
5. Vyhlášení uvedená v tomto článku se zveřejňují v Úředním věstníku Evropských společenství.
Článek 22
1. Zadavatelé zveřejní nejméně jednou ročně pravidelné předběžné oznámení, které obsahuje tyto informace:
a) v případě zakázek na dodávky – celkové množství zakázek pro každou oblast výrobků, jejichž odhadovaná hodnota, s přihlédnutím k článku 14, se rovná nebo je větší než 750000 ECU, které zamýšlejí zadat v následujících 12 měsících;
b) v případě zakázek na stavební práce – podstatné vlastnosti plánovaných zakázek, jejichž odhadovaná hodnota není menší než prahová hodnota uvedená v čl. 14 odst. 1;
c) v případě zakázek na služby – odhadovaná celková hodnota zakázek na služby v každé z kategorií služeb uvedených v příloze XVI A, jejichž odhadovaná celková hodnota, s přihlédnutím k ustanovení článku 14, se rovná nebo je větší než 750000 ECU, které zamýšlejí zadat v následujících 12 měsících.
2. Oznámení se vypracovává v souladu s přílohou XIV a zveřejňuje se v Úředním věstníku Evropských společenství.
3. Pokud oznámení slouží jako výzva k účasti v soutěži podle čl. 21 odst. 1 písm. b), nesmí být zveřejněno dříve než 12 měsíců přede dnem odeslání výzvy uvedené v čl. 21 odst. 2 písm. c). Kromě toho musí zadavatel dodržet lhůty uvedené v čl. 26 odst. 2.
4. Zadavatelé mohou zejména zveřejňovat pravidelná předběžná oznámení týkající se významných projektů, aniž by museli opakovat informace již dříve obsažené v pravidelných předběžných oznámeních, za předpokladu, že je jasně uvedeno, že tato oznámení jsou dodatečná.
Článek 23
1. Tento článek se vztahuje na veřejné soutěže na projekt, organizované jako součást postupu vedoucího k zadání zakázky na služby, jejíž odhadovaná hodnota bez DPH není menší než hodnota uvedená v čl. 14 odst. 1.
2. Tento článek se vztahuje na všechny veřejné soutěže na projekt, pokud celková výše soutěžních cen a plateb účastníkům není menší než 400000 ECU u veřejných soutěží na projekt organizovaných zadavateli, kteří vykonávají činnost uvedenou v čl. 2 odst. 2 písm. a), b) a c), a 600000 ECU u veřejných soutěží na projekt zadavatelů, kteří vykonávají činnost uvedenou v čl. 2 odst. 2 písm. d).
3. Pravidla pro organizování veřejných soutěží na projekt musí být v souladu s požadavky tohoto článku a musí být sdělena zájemcům o účast v soutěži.
4. Přijetí účastníků veřejných soutěží na projekt nesmí být omezeno:
- odkazem na území nebo část území členského státu,
- na základě skutečnosti, že podle právních předpisů členského státu, ve kterém se soutěž organizuje, by museli být buď fyzickou, nebo právnickou osobou.
5. Pokud jsou veřejné soutěže na projekt omezeny na určitý počet účastníků, stanoví zadavatelé jasná a nediskriminační kritéria výběru.
V každém případě musí být počet zájemců vyzvaných k soutěži dostatečný, aby zajistil skutečnou soutěž.
6. Porota se musí skládat výlučně z fyzických osob, které jsou nezávislé na účastnících soutěže.
Pokud je od účastníků soutěže vyžadována zvláštní odborná kvalifikace, musí mít nejméně třetina členů poroty tutéž nebo rovnocennou kvalifikaci.
Porota musí být ve svých rozhodnutích a stanoviscích nezávislá.
Rozhoduje na základě anonymně podaných projektů a pouze na základě kritérií uvedených ve vyhlášení uvedeném v příloze XVII.
Článek 24
1. Zadavatelé, kteří zadali zakázku nebo zorganizovali veřejnou soutěž na projekt, sdělí Komisi do dvou měsíců od zadání zakázky výsledky zadávacího řízení pomocí vyhlášení vypracovaného v souladu s přílohou XV nebo XVIII za podmínek, které Komise stanoví v souladu s postupem stanoveným v článku 40.
2. Informace poskytnuté podle oddílu I přílohy XV nebo přílohy XVIII se zveřejňují v Úředním věstníku Evropských společenství.
V této souvislosti Komise respektuje jakékoliv citlivé obchodní aspekty, na které mohou zadavatelé poukázat při podávání těchto informací v souvislosti s body 6 a 9 přílohy XV.
3. Zadavatelé, kteří zadávají zakázky na služby spadající do kategorie č. 8 podle přílohy XVI A, na které se vztahuje čl. 20 odst. 2 písm. b), uvedou, pokud jde o bod 3 přílohy XV, pouze jejich hlavní označení podle klasifikace uvedené v příloze XVI. Zadavatelé, kteří zadávají zakázky na služby spadající do kategorie č. 8 podle přílohy XVI A, na kterou se čl. 20 odst. 2 písm. b) nevztahuje, mohou omezit informace uvedené v bodu 3 přílohy XV, pokud je to nezbytné z důvodu ochrany obchodního tajemství. Mají však povinnost zabezpečit, aby jakékoliv informace zveřejněné podle tohoto bodu nebyly méně podrobné než informace uvedené ve výzvě k účasti v soutěži zveřejněné podle čl. 20 odst. 1, nebo pokud je použito systému kvalifikace, ne méně podrobné než kategorie uvedené v čl. 30 odst. 7. V případě uvedeném v příloze XVI B uvedou zadavatelé ve vyhlášení, zda souhlasí s jeho zveřejněním.
4. Informace uvedené v oddílu II přílohy XV nesmějí být zveřejněny, s výjimkou zveřejnění pro statistické účely ve zjednodušené formě.
Článek 25
1. Zadavatelé musí být schopni podat doklad o dni odeslání vyhlášení uvedených v článcích 20 až 24.
2. Vyhlášení se zveřejňují v plném znění v Úředním věstníku Evropských společenství a v databance TED v původním jazyce.
Shrnutí důležitých prvků každého vyhlášení se zveřejňuje v ostatních úředních jazycích Společenství, přičemž závazný je pouze původní text.
Úřad pro úřední tisky Evropských společenství zveřejní vyhlášení nejpozději 12 dní po jejich odeslání. Ve výjimečných případech se snaží zveřejnit vyhlášení uvedená v čl.
21 odst. 1 písm. a) na žádost zadavatele do pěti dnů, za předpokladu, že vyhlášení bylo zasláno Úřadu elektronickou poštou, dálnopisem nebo faxem.
Každé vydání Úředního věstníku Evropských společenství, které obsahuje jedno nebo více vyhlášení, otiskne vzor vyhlášení, podle kterého bylo zveřejňované vyhlášení vypracováno.
4. Náklady na zveřejnění vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství nesou Společenství.
5. Zakázky nebo veřejné soutěže na projekt, jejichž vyhlášení se podle čl. 21 odst. 1 nebo 4 zveřejňuje v Úředním věstníku Evropských společenství, nesmějí být žádným způsobem zveřejněny před tím, než je vyhlášení odesláno Úřadu pro úřední tisky Evropských společenství. Toto zveřejnění nesmí obsahovat žádné jiné informace než ty, které jsou zveřejněné v Úředním věstníku Evropských společenství.
Článek 26
1. V otevřených řízeních nesmí být lhůta pro přijetí nabídek stanovená zadavatelem kratší než 52 dní ode dne odeslání vyhlášení. Tato lhůta může být zkrácena na 36 dní, pokud zadavatelé zveřejnili vyhlášení podle čl. 22 odst. 1.
2. V omezených řízeních a vyjednávacích řízeních s předchozí výzvou k účasti v soutěži se použijí tato pravidla:
a) lhůta pro obdržení žádostí o účast na základě vyhlášení zveřejněného podle čl. 21 odst. 1 písm. a) nebo na základě výzvy zadavatele podle čl. 21 odst. 2 písm. c) činí zpravidla nejméně pět týdnů ode dne odeslání vyhlášení nebo výzvy a v žádném případě nesmí být kratší než lhůta pro zveřejnění stanovená v čl. 25 odst. 3, plus 10 dní;
b) lhůta pro přijetí nabídek může být stanovena vzájemnou dohodou mezi zadavatelem a vybranými zájemci, za předpokladu, že všem zájemcům je poskytnuta stejná lhůta pro vypracování a podání nabídek;
c) pokud není možné dosáhnout dohody o lhůtě pro přijetí nabídek, určí zadavatel lhůtu, která činí zpravidla nejméně tři týdny, ale v žádném případě nesmí být kratší než 10 dní ode dne, kdy byla učiněna výzva k účasti v soutěži; při stanovení lhůty je třeba vzít v úvahu zejména okolnosti uvedené v čl. 28 odst. 3.
Článek 27
V zadávací dokumentaci může zadavatel požádat uchazeče, aby ve své nabídce uvedl, jakou část zakázky zamýšlí zadat třetím stranám.
Tímto údajem není dotčena odpovědnost hlavního zhotovitele.
Článek 28
1. Za předpokladu, že bylo požádáno včas, musí zadavatelé zaslat zadávací a podpůrnou dokumentaci dodavatelům, zhotovitelům nebo poskytovatelům služeb zpravidla do šesti dnů od přijetí žádosti.
2. Za předpokladu, že bylo požádáno včas, poskytnou zadavatelé dodatečné informace týkající se zadávací dokumentace nejpozději šest dnů před uplynutím lhůty stanovené pro obdržení nabídek.
3. Pokud nabídky vyžadují přezkoumání objemné dokumentace, například v případě rozsáhlých technických specifikací, návštěvu daného místa nebo kontrolu podpůrné dokumentace k zadávací dokumentaci na místě, je to nutné vzít v úvahu při stanovení příslušných lhůt.
4. Zadavatelé vyzvou vybrané zájemce písemně a současně.
Výzvu doprovází zadávací a podpůrná dokumentace.
Výzva obsahuje alespoň tyto informace:
a) adresu, na které mohou být požadovány jakékoliv dodatečné dokumenty, lhůtu pro podání těchto žádostí a částku a způsob platby za tyto dokumenty; případnou lhůtu žádostí o dodatečnou dokumentaci a částku a způsob platby za tyto dokumenty;
b) lhůtu pro obdržení nabídek, adresu, na kterou musejí být zaslány, a jazyk nebo jazyky, ve kterých musejí být vypracovány;
c) odkaz na zveřejnění vyhlášení;
d) informace o dokumentech, které mají být přiloženy;
e) kritéria pro zadání zakázky, pokud nejsou uvedena ve vyhlášení;
f) jiné zvláštní podmínky pro účast v soutěži.
5. Žádosti o účast v soutěži a výzvy k účasti v soutěži je třeba podat co nejrychlejším způsobem. Pokud jsou žádosti o účast podány telegramem, dálnopisem, faxem, telefonem nebo jakýmkoli elektronickým prostředkem, je nutno je potvrdit dopisem odeslaným před uplynutím lhůty uvedené v čl. 26 odst. 1 nebo lhůty stanovené zadavateli podle čl. 26 odst. 2.
Článek 29
1. Zadavatel může uvést v zadávací dokumentaci nebo může být zavázán členským státem, aby tak učinil, orgán nebo orgány, od kterých může uchazeč obdržet příslušné informace o povinnostech týkajících se ochrany zaměstnanců a pracovních podmínek, které jsou platné v členském státu, regionu nebo místě, kde mají být prováděny stavební práce nebo poskytovány služby, a které platí pro stavební práce prováděné a služby poskytované na místě během realizace zakázky.
2. Zadavatel, který poskytne informace uvedené v odstavci 1, požádá uchazeče nebo účastníky zadávacího řízení, aby uvedli, že při vypracování své nabídky vzali v úvahu povinnosti týkající se ochrany zaměstnanců a pracovních podmínek, které jsou platné v členském státu, regionu nebo místě, kde mají být prováděny stavební práce nebo poskytovány služby. Tím není dotčeno ustanovení čl. 34 odst. 5 týkající se prověřování mimořádně nízkých nabídek.
HLAVA V Kvalifikace, výběr a zadání
Článek 30
1. Zadavatelé, kteří si to přejí, mohou zavést a provozovat systém kvalifikace dodavatelů, zhotovitelů nebo poskytovatelů služeb.
2. Systém, který může zahrnovat různé kvalifikační stupně, je provozován na základě objektivních kritérií a pravidel, která určí zadavatel.
Zadavatel popřípadě použije odkaz na evropské normy.
Kritéria a pravidla mohou být v případě potřeby aktualizována.
3. Kritéria a pravidla pro kvalifikaci se na žádost zpřístupní dodavatelům, zhotovitelům a poskytovatelům služeb, kteří projeví zájem.
Aktualizace těchto kritérií a pravidel se sděluje dodavatelům, zhotovitelům a poskytovatelům služeb, kteří projevili zájem.
Pokud se zadavatel domnívá, že systém kvalifikace určitých třetích subjektů nebo orgánů vyhovuje jeho požadavkům, sdělí jména těchto třetích subjektů dodavatelům, zhotovitelům a poskytovatelům služeb, kteří projeví zájem.
4. Zadavatelé informují v rozumné lhůtě žadatele o svém rozhodnutí týkajícím se kvalifikace.
Pokud rozhodnutí nemůže být učiněno do šesti měsíců od podání žádosti, informuje zadavatel žadatele do dvou měsíců od podání žádosti o důvodech opravňujících delší lhůtu a o dni, kdy jeho žádost bude přijata či zamítnuta.
5. Při svém rozhodování o posuzování kvalifikace nebo při aktualizaci kritérií a pravidel nesmějí zadavatelé:
- ukládat některým dodavatelům, zhotovitelům a poskytovatelům služeb správní, technické nebo finanční povinnosti, které nejsou ukládány jiným,
- požadovat zkoušky nebo doklady, které jsou obsaženy v již předložených objektivních důkazech.
6. Záporné rozhodnutí o kvalifikaci se sdělí žadatelům spolu s důvody odmítnutí.
Důvody musí být založeny na kvalifikačních kritériích uvedených v odstavci 2.
7. Je veden písemný seznam kvalifikovaných dodavatelů, zhotovitelů a poskytovatelů služeb, který může být rozdělen podle kategorií podle typu zakázky, pro kterou je kvalifikace platná.
8. Zadavatelé mohou ukončit kvalifikaci dodavatele, zhotovitele nebo poskytovatele služeb pouze z důvodů založených na kritériích uvedených v odstavci 2.
Úmysl ukončit kvalifikaci musí být předem písemně oznámen dodavateli, zhotoviteli nebo poskytovateli služeb, spolu s důvodem nebo důvody, které navrhovaný postup odůvodňují.
9. Systém kvalifikace podléhá vyhlášení vypracovanému v souladu s přílohou XIII a zveřejněnému v Úředním věstníku Evropských společenství, které uvádí účel systému kvalifikace a dostupnost pravidel jeho fungování.
Pokud je doba trvání systému delší než 3 roky, zveřejňuje se vyhlášení ročně.
Pokud je doba trvání kratší, stačí první vyhlášení.
Článek 31
1. Zadavatelé, kteří vybírají zájemce pro účast v omezených nebo vyjednávacích řízeních, tak činí podle objektivních kritérií a pravidel, která stanovili písemně a která zpřístupní dodavatelům, zhotovitelům a poskytovatelům služeb, kteří projeví zájem.
2. Použitá kritéria mohou zahrnovat kritéria pro vyloučení uvedená v článku 23 směrnice 71/305/EHS a v článku 20 směrnice 77/62/EHS.
3. Kritéria mohou být založena na objektivní potřebě zadavatele snížit počet zájemců na úroveň, která je odůvodněná potřebou vyvážení zvláštních znaků zadávacího řízení a prostředků nezbytných pro jeho uskutečnění.
Počet vybraných zájemců však musí brát v úvahu nutnost zajištění dostatečné soutěže.
Článek 32
Pokud zadavatelé požadují předložení osvědčení vydaných nezávislými orgány dokládající, že poskytovatel služeb splňuje určité normy pro zajišťování jakosti vycházející z příslušných evropských norem řady EN 29000, schválených orgány vyhovujícími evropským normám řady EN 45000.
Zadavatelé uznají rovnocenná osvědčení od subjektů z jiných členských států.
Od poskytovatelů služeb, kteří nemají přístup k uvedeným osvědčením nebo nemají možnosti je získat v daných lhůtách, přijmou rovněž jiné důkazy o rovnocenných opatřeních pro zajištění jakosti.
Článek 33
1. Skupiny dodavatelů, zhotovitelů nebo poskytovatelů služeb nesmějí být vyloučeny z podávání nabídek nebo účasti na vyjednávacím řízení.
Na těchto skupinách nelze vyžadovat přeměnu na určitou právní formu za účelem podání nabídky nebo účasti na vyjednávacím řízení; je ale možné na vybrané skupině požadovat, aby takovou právní formu vytvořila, pokud jí byla zakázka zadána, pokud je to nezbytné pro řádné provedení zakázky.
2. Zájemci nebo uchazeči, kteří jsou podle právních předpisů členského státu, ve kterém jsou usazeni, oprávněni poskytovat danou službu, nesmějí být odmítnuti pouze na základě skutečnosti, že právní předpisy členského státu, ve kterém je zakázka zadávána, vyžadují, aby byli buď fyzickou, nebo právnickou osobou.
3. Od právnických osob však může být požádováno, aby ve své nabídce nebo v žádosti o účast uvedly jména a příslušnou odbornou kvalifikaci zaměstnanců, kteří budou zodpovídat za provedení služby.
Článek 34
1. Aniž jsou dotčeny právní a správní předpisy o odměňování určitých služeb, vycházejí zadavatelé při zadávání zakázek z těchto kritérií:
a) ekonomicky nejvýhodnější nabídka, která zahrnuje nejrůznější kritéria podle dané zakázky, například: dodací lhůta a lhůta pro dokončení, provozní náklady, efektivnost nákladů, kvalita, estetické a funkční charakteristiky, technická úroveň, záruční servis a technická pomoc, závazky s ohledem na náhradní díly, zabezpečení dodávek a ceny; nebo
b) pouze nejnižší cena.
2. V případě uvedeném v odst. 1 písm. a) stanoví zadavatelé v zadávací dokumentaci nebo ve vyhlášení zakázky všechna kritéria, která mají v úmyslu použít při zadání zakázky, pokud je to možné v sestupném pořadí podle důležitosti.
3. Pokud je kritériem pro zadání zakázky ekonomicky nejvýhodnější nabídka, mohou vzít zadavatelé v úvahu varianty předložené uchazeči, pokud vyhovují minimálním požadavkům zadavatelů.
Zadavatelé stanoví v zadávací dokumentaci minimální požadavky na varianty a zvláštní požadavky pro jejich předložení.
Pokud nejsou varianty přípustné, uvedou to zadavatelé v zadávací dokumentaci.
4. Zadavatelé nesmějí odmítnout podání varianty pouze proto, že byla vypracována na základě technických specifikací definovaných odkazem na evropské specifikace nebo na vnitrostátní technické specifikace uznané jako vyhovující základním požadavkům ve smyslu směrnice 89/106/EHS.
5. Pokud se pro danou zakázku zdají být nabídky mimořádně nízké v poměru k poskytovaným službám, nemůže zadavatel tyto nabídky odmítnout, aniž by písemně požádal o podrobnosti základních prvků nabídky, které považuje za důležité, a přezkoumal tyto základní prvky s ohledem na přijatá vysvětlení.
Může stanovit přiměřenou lhůtu pro odpověď.
Zadavatel může vzít v úvahu vysvětlení, která jsou objektivně odůvodněná vzhledem k hospodárnosti stavebních nebo výrobních metod nebo zvolených technických řešení nebo mimořádně příznivých podmínek pro provedení zakázky, které má uchazeč k dispozici, nebo jedinečnosti výrobku nebo stavební práce navržené uchazečem.
Zadavatelé mohou odmítnout nabídky, které jsou mimořádně nízké díky obdržení státní podpory pouze po konzultaci s uchazečem, pokud uchazeč nebyl schopen doložit, že dotyčná podpora byla oznámena Komisi podle čl. 93 odst.
3 Smlouvy nebo jí byla schválena. Zadavatelé, kteří odmítnou nabídku za těchto okolností, o tom informují Komisi.
Článek 35
1. Ustanovení čl. 34 odst. 1 se nevztahuje na zakázky, při jejichž zadání členský stát vychází z jiných kritérií, v rámci pravidel platných v době přijetí této směrnice, jejichž cílem je dát přednost určitým uchazečům, za předpokladu, že použitá pravidla jsou slučitelná se Smlouvou.
2. Aniž je dotčen odstavec 1, nebrání tato směrnice do 31. prosince 1992 použití platných vnitrostátních předpisů o zadávání veřejných zakázek na dodávky nebo stavební práce, které mají za cíl snížení regionálních rozdílů a podporu vytváření pracovních míst v nejméně rozvinutých regionech nebo regionech trpících průmyslovým poklesem, za předpokladu, že dotyčná ustanovení jsou slučitelná se Smlouvou a mezinárodními závazky Společenství.
Článek 36
1. Tento článek se vztahuje na nabídky zahrnující výrobky s původem ve třetích zemích, s nimiž Společenství neuzavřelo mnohostrannou ani dvoustrannou dohodu zajišťující srovnatelný a účinný přístup pro podniky ze Společenství na trhy těchto třetích zemí.
Tím nejsou dotčeny závazky Společenství nebo jeho členských států vůči třetím zemím.
2. Jakákoliv nabídka učiněná za účelem zadání zakázky na dodávky smí být odmítnuta, pokud podíl výrobků pocházejících ze třetích zemí, určený v souladu s nařízením Rady (EHS) č. 802/68 ze dne 27. června 1968 o společné definici pojmu původ zboží [16], přesahuje 50 % celkové hodnoty výrobků představujících nabídku.
Pro účely tohoto článku se software používaný v zařízeních telekomunikačních sítí považuje za výrobek.
3. S výhradou odstavce 4, jsou-li dvě nebo více nabídek rovnocenné z hlediska kritérií pro zadání zakázky uvedených v článku 34, mají přednost nabídky, které nesmějí být odmítnuty podle odstavce 2.
Ceny těchto nabídek jsou považovány pro účely tohoto článku za rovnocenné, pokud rozdíl mezi cenami nepřesáhne 3 %.
4. Podle odstavce 3 však nesmí být dána přednost jedné nabídce před jinou, pokud by přijetí takové nabídky nutilo zadavatele získávat materiál, který má technické vlastnosti odlišné od vlastností již používaného materiálu, což by mělo za následek neslučitelnost nebo technické obtíže při provozu a údržbě nebo neúměrné náklady.
5. Pro účely tohoto článku se při určování podílu výrobků pocházejících ze třetích zemí podle odstavce 2 neberou v úvahu ty třetí země, na které byla rozhodnutím Rady podle odstavce 1 rozšířena oblast působnosti této směrnice.
6. Komise předloží Radě roční zprávu (poprvé v druhém pololetí roku 1991) o pokroku učiněném v mnohostranných nebo dvoustranných jednáních týkajících se přístupu podniků ze Společenství na trhy třetích zemí v oblasti působnosti této směrnice, o výsledcích dosažených v těchto jednáních a o praktickém provedení všech dohod, které byly uzavřeny.
Rada může na návrh Komise vzhledem k takovému vývoji pozměnit kvalifikovanou většinou ustanovení tohoto článku.
Článek 37
1. Členské státy informují Komisi o obecných potížích ať právních či faktických, s nimiž se setkávají jejich podniky při zajišťování zadávání zakázek na služby ve třetích zemích.
2. Komise předloží Radě zprávu o zpřístupňování zakázek na služby ve třetích zemích a o průběhu jednání s těmito zeměmi o této problematice, zejména v rámci GATT do 31. prosince 1994 a poté pravidelně.
3. Kdykoliv Komise zjistí, buď na základě zpráv uvedených v odstavci 2, nebo jiných informací, že třetí země s ohledem na zakázky na služby:
a) neposkytuje podnikům ze Společenství účinný přístup srovnatelný s přístupem poskytovaným Společenstvím podnikům z této země;
b) neposkytuje podnikům ze Společenství vnitrostátní zacházení a neposkytuje jim stejné soutěžní příležitosti jako mají podniky se sídlem v dané zemi;
c) poskytuje podnikům z jiných třetích zemí příznivější zacházení než podnikům ze Společenství,
musí Komise oslovit danou třetí zemi a snažit se situaci napravit.
4. Za podmínek zmíněných v odstavci 3 může Komise kdykoli navrhnout, aby Rada rozhodla o pozastavení nebo omezení zadávání zakázek na služby, a to:
a) podnikům podléhajícím právu dané třetí země;
b) podnikům přidruženým k podnikům uvedeným v písmenu a), které mají sídlo ve Společenství, ale nemají žádné přímé a skutečné spojení s hospodářstvím členského státu;
c) podnikům, které podaly nabídky, jejichž předmětem jsou služby pocházející z dané třetí země,
na dobu, která je stanovena rozhodnutím.
Rada rozhodne kvalifikovanou většinou co nejdříve.
Komise může navrhnout tato opatření z vlastního podnětu nebo na žádost členského státu.
5. Tímto článkem nejsou dotčeny závazky Společenství vůči třetím zemím.
HLAVA VI Závěrečná ustanovení
Článek 38
1. Prahové hodnoty vyjádřené v národních měnách uvedené v článku 14 se v zásadě revidují každé dva roky, s účinkem ode dne uvedeného ve směrnici 77/62/EHS, pokud se jedná o prahové hodnoty zakázek na dodávky a služby a ode dne uvedeného ve směrnici 71/305/EHS, pokud se jedná o prahové hodnoty zakázek na stavební práce.
Výpočet těchto hodnot je založen na průměrných denních hodnotách těchto měn vyjádřených v ECU za 24 měsíců končících posledním srpnovým dnem předcházejícím revizi s účinkem od 1. ledna.
Tyto hodnoty se zveřejňují v Úředním věstníku Evropských společenství začátkem listopadu.
2. Způsob výpočtu uvedený v odstavci 1 se přezkoumá podle ustanovení směrnice 77/62/EHS.
Článek 39
1. Pokud jde o zakázky zadavatelů, kteří vykonávají činnost uvedenou v čl. 2 odst. 2 písm. d), je Komisi nápomocen výbor poradní povahy, kterým je Poradní výbor pro zakázky v odvětví telekomunikací. Výbor se skládá ze zástupců členských států a předsedá mu zástupce Komise.
2. Komise konzultuje tento výbor, pokud jde o:
a) změny přílohy X;
b) revizi příslušných protihodnot prahových hodnot;
c) pravidla týkající se zakázek zadaných podle mezinárodních dohod;
d) přezkoumání použití této směrnice;
e) postupy popsané v čl. 40 odst. 2 týkající se vyhlášení a statistických zpráv.
Článek 40
1. Přílohy I až X se revidují v souladu s postupem stanoveným v odstavcích 4 až 8 s cílem zajistit, aby splňovaly kritéria článku 2.
2. Podmínky pro předložení, odeslání, příjem, překlad, uschování a distribuci vyhlášení uvedených v čl. 21, 22 a 24 a statistických zpráv uvedených v článku 42 se za účelem zjednodušení stanoví v souladu s postupem stanoveným v odstavcích 4 až 8.
3. Nomenklatura uvedená v přílohách XVI A a XVI B a odkazy ve vyhlášeních na jednotlivá záhlaví nomenklatury je možno pozměňovat v souladu s postupem stanoveným v odstavcích 4 až 8.
4. Revidované přílohy a podmínky uvedené v odst. 1 a 2 se zveřejní v Úředním věstníku Evropských společenství.
5. Komisi je nápomocen Poradní výbor pro veřejné zakázky a v případě revize přílohy X, Poradní výbor pro zakázky v odvětví telekomunikací uvedený v článku 39 této směrnice.
6. Zástupce Komise postoupí výboru návrhy rozhodnutí, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k návrhu, pokud je to nezbytné, hlasováním ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci.
7. Stanovisko je uvedeno do zápisu; kromě toho má každý členský stát právo požádat, aby byl v tomto zápisu uveden jeho postoj.
8. Komise přihlíží co nejvíce ke stanovisku výboru.
Sdělí výboru způsob, jakým vzala toto stanovisko na vědomí.
Článek 41
1. Zadavatelé uchovávají dostatečné informace o jednotlivých zakázkách umožňující jim později odůvodnění rozhodnutí o:
a) kvalifikaci a výběru zhotovitelů, dodavatelů nebo poskytovatelů služeb a zadání zakázek;
b) využití výjimek z použití evropských specifikací podle čl. 18 odst. 6;
c) použití řízení bez předchozí výzvy k účasti v soutěži podle čl. 21 odst. 2;
d) nepoužití hlav II, III a IV v souladu s výjimkami uvedenými v hlavě I.
2. Informace musejí být uschovány nejméně po čtyři roky ode dne zadání zakázky, aby byl zadavatel schopen během této doby poskytnout Komisi na žádost nezbytné informaci.
Článek 42
1. Členské státy zajistí, aby Komise obdržela v souladu s úpravou, která bude stanovena postupem uvedeným v čl. 40 odst. 4 až 8, každý rok statistickou zprávu týkající se celkové hodnoty zakázek zadaných pod prahovými hodnotami uvedenými v článku 14, na které by se tato směrnice vztahovala, kdyby nebyly pod těmito prahovými hodnotami, rozdělených podle členských států a kategorií činností, na které odkazují přílohy I až X.
2. Úprava se stanoví v souladu s postupem stanoveným v článku 40, aby se zajistilo, že:
a) zakázky nižší hodnoty mohou být v zájmu správního zjednodušení vyňaty za předpokladu, že není ohrožena použitelnost statistiky;
b) je zaručena důvěrná povaha poskytovaných informací.
Článek 43
V článku 2 směrnice 77/62/EHS se odstavec 2 nahrazuje tímto:
"2. Tato směrnice se nevztahuje na:
a) zakázky zadané v odvětvích uvedených v čl. 2, 7, 8 a 9 směrnice Rady 90/531/EHS ze dne 17. září 1990 o postupech při zadávání zakázek subjekty působícími v odvětví vodního hospodářství, energetiky, dopravy a telekomunikací [17] nebo splňující podmínky čl. 6 odst. 2 výše uvedené směrnice;
b) dodávky, které jsou prohlášeny za tajné nebo jejichž dodání musí být podle právních a správních předpisů platných v daném členském státě doprovázeno zvláštními bezpečnostními opatřeními nebo vyžaduje-li to ochrana základních zájmů bezpečnosti státu."
Článek 44
Nejpozději čtyři roky po počátku použití této směrnice, zreviduje Komise v úzké spolupráci s Poradním výborem pro veřejné zakázky způsob, jakým tato směrnice působila, a její oblast působnosti, a pokud je to nezbytné, učiní další návrhy na její přizpůsobení ve světle vývoje souvisejícího zvláště s pokrokem v otevření trhů veřejných zakázek a úrovně soutěže. V případě zadavatelů vykonávajících činnost uvedenou v čl.
2 odst. 2 písm. d) jedná Komise v úzké spolupráci s Poradním výborem pro zakázky v odvětví telekomunikací.
Článek 45
1. Členské státy přijmou právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. července 1994.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Španělské království však může stanovit, že opatření uvedená v odstavci 1 uplatní až od 1. ledna 1997 a Řecká republika a Portugalská republika mohou stanovit, že opatření uvedená v odstavci 1 uplatní až od 1. ledna 1998.
3. Směrnice 90/531/EHS pozbývá účinku dnem provedení této směrnice v členských státech, aniž jsou dotčeny závazky členských států týkající se lhůt stanovených v článku 37 výše uvedené směrnice.
4. Odkazy na směrnici 90/531/EHS se chápou jako odkazy na tuto směrnici.
Článek 46
Přijímají-li členské státy opatření uvedená v článku 45, musí v nich být učiněn odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 47
Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení právních a správních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 48
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 14. června 1993, kterou se zrušuje směrnice 87/22/EHS o sbližování vnitrostátních opatření týkajících se uvádění léčivých přípravků vyrobených špičkovou technologií, zejména těch, které jsou vyrobeny biotechnologií, na trh
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100a této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
ve spolupráci s Evropským parlamentem [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že ustanovení směrnice 87/22/EHS [4] jsou nyní nahrazena ustanoveními nařízení Rady (EHS) č. 2309/93 ze dne 22. července 1993, kterým se stanoví postupy Společenství pro registraci a dozor nad humánními a veterinárními léčivými přípravky a zřizuje se Evropská agentura pro hodnocení léčivých přípravků [5], a směrnice Rady 88/182/EHS ze dne 22. března 1988, kterou se mění směrnice 83/189/EHS, kterou se stanoví postup poskytování informací v oblasti technických norem a předpisů [6];
vzhledem k tomu, že ve směrnici 93/39/EHS [7] bylo stanoveno pokračování správy registrací, které byly uděleny členskými státy na základě stanoviska Výboru pro hromadně vyráběné léčivé přípravky vydaného v souladu se směrnicí 87/22/EHS;
vzhledem k tomu, že kromě toho jsou ve směrnici 93/40/EHS [8] ustanovení pro pokračování správy registrací, které byly uděleny členskými státy po vydání stanoviska Výboru pro veterinární léčivé přípravky vydaného v souladu se směrnicí 87/22/EHS;
vzhledem k tomu, že směrnice 87/22/EHS by měla být proto zrušena;
vzhledem k tomu, že v zájmu právní jistoty by mělo být stanoveno pokračování posuzování žádostí o registraci, které byly předloženy Výboru pro hromadně vyráběné léčivé přípravky nebo Výboru pro veterinární léčivé přípravky podle směrnice 87/22/EHS před 1. lednem 1995,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
S účinností od 1. ledna 1995 se zrušuje směrnice 87/22/EHS.
Článek 2
Žádosti o registraci, které byly předloženy Výboru pro hromadně vyráběné léčivé přípravky nebo Výboru pro veterinární léčivé přípravky před 1. lednem 1995 podle článku 2 směrnice 87/22/EHS a pro něž příslušný výbor nevydal do 1. ledna 1995 stanovisko, se posuzují podle nařízení (EHS) č. 2309/93.
Článek 3
Členské státy přijmou veškerá opatření nezbytná pro dosažení souladu s touto směrnicí s účinností od 1. ledna 1995.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 4
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 14. června 1993 o zdravotnických prostředcích
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100a této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
ve spolupráci s Evropským parlamentem [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že by měla být přijata opatření v souvislosti s vnitřním trhem; že vnitřní trh je prostor bez vnitřních hranic, ve kterém je zajištěn volný pohyb zboží, osob, služeb a kapitálu;
vzhledem k tomu, že obsah a oblast působnosti právních a správních předpisů platných v členských státech pro bezpečnost, ochranu zdraví a funkční vlastnosti zdravotnických prostředků jsou navzájem odlišné; že se certifikační a inspekční postupy pro tyto prostředky v jednotlivých členských státech navzájem liší; že takovéto rozdíly vytvářejí překážky obchodu ve Společenství;
vzhledem k tomu, že vnitrostátní předpisy pro bezpečnosta ochranu zdraví pacientů, uživatelů a případně i dalších osob týkající se zdravotnických prostředků musí být harmonizovány, aby zaručovaly volný pohyb těchto prostředků na vnitřním trhu;
vzhledem k tomu, že harmonizované předpisy musí být odlišeny od opatření přijatých členskými státy pro správu financování systémů veřejného zdravotního a nemocenského pojištění vztahujících se přímo či nepřímo k těmto prostředkům; že tedy tyto předpisy neovlivňují způsobilost členských států zavést výše uvedená opatření za předpokladu jejich souladu s právními předpisy Společenství;
vzhledem k tomu, že zdravotnické prostředky mají poskytovat pacientům, uživatelům i třetím osobám vysoký stupeň ochrany a dosahovat výrobcem stanovené funkční způsobilosti; že je tedy udržování nebo zvyšování úrovně ochrany dosažené v členských státech jedním z hlavních cílů této směrnice;
vzhledem k tomu, že určité zdravotnické prostředky jsou určeny k podávání léčivých přípravků ve smyslu směrnice Rady 65/65/EHS ze dne 26. ledna 1965 o sbližování právních a správních předpisů týkajících se léčivých přípravků [4]; že v takových případech je uvádění zdravotnického prostředku na trh obecně řízeno touto směrnicí a uvádění léčivých přípravků na trh směrnicí 65/65/EHS; že v případě, kdy je takový prostředek uváděn na trh tak, že prostředek a léčivý přípravek tvoří jednu integrální jednotku určenou výlučně pro použití v dané kombinaci a bez možnosti opakovaného použití, se řídí tento integrovaný výrobek směrnicí 65/65/EHS; že je nutno rozlišovat mezi výše uvedenými prostředky a zdravotnickými prostředky obsahujícími mimo jiné látky, které lze při samostatném použití považovat za léčivé přípravky ve smyslu směrnice 65/65/EHS; že v případech, kdy látky obsažené ve zdravotnických prostředcích působí na tělo doplňkově k účinku prostředku, řídí se uvádění na trh touto směrnicí; že v této souvislosti musí být bezpečnost, jakost a užitečnost látek analogicky ověřena příslušnými metodami podle směrnice Rady 75/318/EHS ze dne 20. května 1975 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se analytických, farmakologicko-toxikologických a klinických kritérií a protokolů s ohledem na zkoušení hromadně vyráběných léčivých přípravků [5];
vzhledem k tomu, že základní a ostatní požadavky uvedené v přílohách této směrnice, a to včetně odkazů na "minimalizaci" nebo "snižování" rizika, musí být vykládány a používány s ohledem na technickou úroveň a praxi existující v době navrhování daných prostředků a na technické a ekonomické aspekty slučitelné s vysokou úrovní ochrany zdraví a bezpečnosti;
vzhledem k tomu, že v souladu se zásadami usnesení Rady ze dne 7. května 1985 o novém přístupu k technické harmonizaci a normalizaci [6] je nutné omezit pravidla pro navrhování a výrobu zdravotnických prostředků na ustanovení nutná ke splnění základních požadavků; že jsou tyto požadavky základní, a proto by měly nahradit odpovídající vnitrostátní předpisy; že by základní požadavky měly být uplatňovány uvážlivě s ohledem na technickou úroveň existující v době navrhování daných prostředků a na technické a ekonomické aspekty slučitelné s vysokou úrovní ochrany zdraví a bezpečnosti;
vzhledem k tomu, že směrnice Rady 90/385/EHS ze dne 20. června 1990 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se aktivních implantabilních zdravotnických prostředků [7] je prvním případem uplatnění nového přístupu v oblasti zdravotnických prostředků; že v zájmu jednotných pravidel Společenství použitelných pro všechny zdravotnické prostředky je tato směrnice z velké části založena na ustanoveních směrnice 90/385/EHS; že ze stejných důvodů musí být změněna směrnice 90/385/EHS, aby obsahovala obecná ustanovení stanovená touto směrnicí;
vzhledem k tomu, že hlediska elektromagnetické kompatibility tvoří nedílnou součást bezpečnosti zdravotnických prostředků; že tato směrnice má obsahovat zvláštní pravidla týkající se těchto hledisek s ohledem na směrnici Rady 89/336/EHS ze dne 3. května 1989 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se elektromagnetické kompatibility [8];
vzhledem k tomu, že by tato směrnice měla zahrnovat požadavky na návrh a výrobu prostředků emitujících ionizující záření; že touto směrnicí nejsou dotčena povolení požadovanásměrnicí Rady 80/836/Euratom ze dne 15. července 1980, kterou se mění směrnice stanovující základní bezpečnostní normy pro ochranu zdraví obyvatelstva a pracovníků před riziky, vyplývajícími z ionizujícího záření [9], ani používání směrnice Rady 84/466/Euratom ze dne 3. září 1984, kterou se stanoví základní opatření pro radiační ochranu osob podstupujících zdravotnické vyšetření nebo léčbu [10]; že by směrnice Rady 89/391/EHS ze dne 12. června 1989 o zavádění opatření pro zlepšení bezpečnosti a ochrany zdraví zaměstnanců při práci [11] a zvláštní směrnice týkající se tohoto předmětu měly nadále platit;
vzhledem k tomu, že k doložení shody s těmito základními požadavky a k umožnění jejího ověření je žádoucí mít na evropské úrovni harmonizované normy týkající se ochrany před riziky souvisejícími s navrhováním, výrobou a balením zdravotnických prostředků; že tyto normy harmonizované na evropské úrovni jsou vypracovávány soukromoprávními subjekty a musí si zachovat charakter nezávazných znění; že pro tento účel jsou Evropský výbor pro normalizaci (CEN) a Evropský výbor pro normalizaci v elektrotechnice (CENELEC) uznány jako subjekty oprávněné k přijímání harmonizovaných norem v souladu s obecnými řídícími zásadami pro spolupráci mezi Komisí a těmito dvěma subjekty, které byly podepsány dne 13. listopadu 1984;
vzhledem k tomu, že pro účely této směrnice je harmonizovanou normou technická specifikace (evropská norma nebo harmonizační dokument) přijatá na základě pověření Komise jedním nebo oběma uvedenými subjekty v souladu se směrnicí Rady 83/189/EHS ze dne 28. března 1983 o postupu při poskytování informací v oblasti norem a technických předpisů [12] a v souladu s výše uvedenými obecnými řídícími zásadami; že s ohledem na možné změny harmonizovaných norem by měla Komise spolupracovat s výborem zřízeným podle směrnice 83/189/EHS; že opatření, která mají být přijata, musí být stanovena v souladu s postupem I stanoveným rozhodnutím Rady 87/373/EHS [13]; že by pro zvláštní oblasti mělo být do rámce této směrnice zahrnuto to, co již existuje v monografiích Evropského lékopisu; že lze tedy některé monografie Evropského lékopisu považovat za rovnocenné výše uvedeným harmonizovaným normám;
vzhledem k tomu, že v rozhodnutí 90/683/EHS ze dne 13. prosince 1990 o modulech pro různé fáze postupů posuzování shody, které jsou určeny k použití ve směrnicích technické harmonizace [14], Rada stanovila harmonizované postupy posuzování shody; že používání těchto modulů pro zdravotnické prostředky umožňuje, aby v průběhu postupů posuzování shody byla určena odpovědnost výrobců a oznámených subjektů v závislosti na typu konkrétních prostředků; že zpřesnění údajů k těmto modulům je odůvodněno povahou ověřování, které je požadováno pro zdravotnické prostředky;
vzhledem k tomu, že především pro účely postupů posuzování shody je nezbytné rozdělit prostředky do čtyř tříd; že klasifikační pravidla jsou založena na míře zranitelnosti lidského těla s přihlédnutím k potenciálním rizikům souvisejícími s technickým návrhem a výrobou prostředků; že postupy posuzování shody lze u prostředků třídy I s ohledem na nízkou úroveň zranitelnosti takovými výrobky v zásadě provádět na výhradní odpovědnost výrobců; že u prostředků třídy IIa by zásah oznámeného subjektu měl být povinný ve výrobní fázi; že se pro prostředky tříd IIb a III představující vysoké potenciální riziko vyžaduje kontrola návrhu i výroby prostředků oznámeným subjektem; že třída III je vyhrazena pro nejkritičtější prostředky, u nichž se vyžaduje před uvedením na trh výslovné povolení s ohledem na shodu;
vzhledem k tomu, že v případech, kdy může být shoda prostředků stanovena na odpovědnost výrobce, musí být příslušné subjekty, zejména v mimořádných situacích, schopné spojit se s osobou odpovědnou za uvádění prostředků na trh usazenou ve Společenství, ať již se jedná o výrobce nebo o jinou osobu usazenou ve Společenství a určenou výrobcem pro tento účel;
vzhledem k tomu, že by zdravotnické prostředky měly být zpravidla opatřeny označením CE prokazujícím jejich shodu s ustanoveními této směrnice, aby jim byl umožněn volný pohyb ve Společenství a mohly být uváděny do provozu v souladu se svým určeným účelem;
vzhledem k tomu, že v boji proti AIDS a s ohledem na závěry Rady ze dne 16. května 1989 vztahující se k budoucím aktivitám při prevenci a potlačování AIDS na úrovni Společenství [15] musí zdravotnické prostředky používané k ochraně před virem HIV poskytovat vysoký stupeň ochrany; že by návrh a výroba takových výrobků měly být ověřovány oznámeným subjektem;
vzhledem k tomu, že klasifikační pravidla obecně umožňují vhodnou klasifikaci zdravotnických prostředků; že s ohledem na rozmanitou povahu prostředků a na technický pokrok v této oblasti je třeba podniknout kroky, aby byla mezi prováděcí pravomoci Komise zahrnuta rozhodnutí týkající se řádné klasifikace nebo nové klasifikace prostředků nebo v případě potřeby úpravy vlastních klasifikačních pravidel; že jsou tyto otázky úzce spojeny s ochranou zdraví, a proto je vhodné, aby tato opatření spadala do postupu IIIa podle směrnice 87/373/EHS;
vzhledem k tomu, že potvrzení souladu se základními požadavky může vyžadovat provedení klinických zkoušek, za něž odpovídá výrobce; že za účelem provedení těchto klinických zkoušek musí být stanoveny příslušné prostředky k ochraně veřejného zdraví a veřejného pořádku;
vzhledem k tomu, že ochranu zdraví a související kontroly lze uskutečnit efektivněji prostřednictvím systémů vigilance pro zdravotnické prostředky, které jsou integrovány na úrovni Společenství;
vzhledem k tomu, že se tato směrnice vztahuje na zdravotnické prostředky uvedené ve směrnici Rady 76/764/EHS ze dne 27. července 1976 o sbližování právních předpisů členských států pro klinické skleněné rtuťové maximální teploměry [16]; že výše uvedená směrnice musí být z tohoto důvodu zrušena; že ze stejného důvodu musí být změněna směrnice Rady 84/539/EHS [17] ze dne 17. září 1984 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se zdravotnických elektrických přístrojů používaných v lékařství a veterinářství,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Definice a oblast působnosti
1. Tato směrnice se vztahuje na zdravotnické prostředky a jejich příslušenství.
Pro účely této směrnice se příslušenství považuje za samostatné zdravotnické prostředky.
Zdravotnické prostředky i příslušenství se dále nazývají "prostředky".
2. Pro účely této směrnice se použijí následující definice:
a) "zdravotnickým prostředkem" se rozumí nástroj, přístroj, zařízení, materiál nebo jiný předmět, použitý samostatně nebo v kombinaci, včetně programového vybavení nezbytného k jeho správnému použití, určený výrobcem pro použití u člověka za účelem
- stanovení diagnózy, prevence, monitorování, léčby nebo mírnění choroby,
- stanovení diagnózy, monitorování, léčby, mírnění nebo kompenzace poranění nebo zdravotního postižení,
- vyšetřování, náhrady nebo modifikace anatomické struktury nebo fyziologického procesu,
- kontroly početí,
a který nedosahuje své hlavní zamýšlené funkce v lidském organismu nebo na jeho povrchu farmakologickým, imunologickým nebo metabolickým účinkem, jehož funkce však může být takovými účinky podpořena;
b) "příslušenstvím" se rozumí předmět, který sice není prostředkem, ale je určen výrobcem zvláště k použití společně s prostředkem tak, aby umožnil použití tohoto prostředku v souladu s účelem, který mu výrobce určil;
c) "diagnostickým zdravotnickým prostředkem in vitro" se rozumí každý zdravotnický prostředek, který je činidlem, výsledkem reakce činidla, soupravou, nástrojem, přístrojem nebo systémem, používaným samostatně nebo v kombinaci, který je výrobcem určen k použití in vitro k vyšetřování vzorků získaných z lidského těla s cílem získat informace o fyziologickém stavu, stavu zdraví nebo nemoci nebo o vrozené anomálii;
d) "prostředkem na zakázku" se rozumí prostředek zvlášť vyrobený podle předpisu příslušně kvalifikovaného zdravotnického specialisty, který uvede na svou odpovědnost zvláštní vlastnosti provedení, který je určen k použití pouze pro jednoho konkrétního pacienta.
Uvedený předpis může rovněž vystavit kterákoliv jiná osoba oprávněná k tomu svojí profesionální kvalifikací.
Hromadně vyráběné prostředky, které vyžadují úpravu, aby splnily zvláštní požadavky lékaře nebo jiného profesionálního uživatele, se za prostředky na zakázku nepovažují;
e) "prostředkem určeným pro klinické zkoušky" se rozumí prostředek určený k použití příslušně kvalifikovaným lékařským specialistou při vyšetření podle bodu 2.1 přílohy X v odpovídajícím humánně ekvivalentním klinickém prostředí.
Za účelem provádění klinických zkoušek, může být považována za ekvivalentní příslušně kvalifikovanému lékařskému specialistovi každá další osoba, která je svou profesní kvalifikací oprávněna provádět tyto zkoušky;
f) "výrobcem" se rozumí fyzická nebo právnická osoba odpovědná za návrh, výrobu, balení a označování prostředku před jeho uvedením na trh pod svým vlastním jménem, bez ohledu na to, zda tyto činnosti provádí sama, nebo v jejím zastoupení třetí strana.
Povinnosti výrobce podle této směrnice platí i pro fyzickou nebo právnickou osobu, která sestavuje, balí, upravuje, renovuje a/nebo označuje jeden nebo více hotových výrobků a/nebo určuje jejich účel, s úmyslem uvedení prostředku na trh pod svým vlastním jménem.
Tento pododstavec se nepoužije pro osobu, která není výrobcem ve smyslu prvního pododstavce a která sestavuje nebo upravuje k určenému účelu pro individuálního pacienta prostředky, které již jsou na trhu;
g) "určeným účelem" se rozumí použití, pro které je prostředek určen podle údajů uvedených výrobcem na označeních, návodech a/nebo v propagačních materiálech;
h) "uvedením na trh" se rozumí první úplatné nebo bezúplatné zpřístupnění prostředku jiného než určeného pro klinické zkoušky se záměrem jeho rozšiřování a/nebo používání na trhu Společenství bez ohledu na to, zda je nový, nebo zcela renovovaný;
i) "uvedením do provozu" se rozumí fáze, ve které je prostředek poprvé připraven k použití pro určený účel na trhu Společenství.
3. Je-li prostředek určen k podávání léčivého přípravku ve smyslu článku 1 směrnice 65/65/EHS, řídí se prostředek touto směrnicí, aniž jsou dotčena ustanovení směrnice 65/65/EHS týkající se samotného léčivého přípravku.
Je-li však takovýto prostředek uváděn na trh tak, že prostředek a léčivý přípravek tvoří jediný integrální výrobek určený výlučně k použití v této kombinaci a nikoliv pro opakované použití, vztahuje se na tento výrobek směrnice 65/65/EHS.
Příslušné základní požadavky podle přílohy I této směrnice platí, pokud jde o ty vlastnosti prostředku, které se týkají jeho bezpečnosti a funkční způsobilosti.
4. Pokud prostředek obsahuje jako svou integrální součást látku, která může být při samostatném použití považována za léčivý přípravek ve smyslu článku 1 směrnice 65/65/EHS a která může působit na tělo doplňujícím účinkem k účinku prostředku, musí být tento prostředek posuzován a schvalován podle této směrnice.
5. Tato směrnice se nevztahuje na:
a) diagnostické prostředky in vitro;
b) aktivní implantabilní prostředky podle směrnice 90/385/EHS;
c) léčivé přípravky podle směrnice 65/65/EHS;
d) kosmetické prostředky podle směrnice 76/768/EHS [18];
e) lidskou krev, výrobky z lidské krve, lidskou krevní plazmu nebo krevní složky lidského původu a prostředky obsahující v době uvedení na trh takovéto výrobky z krve, plazmy nebo buněk lidského původu;
f) transplantáty, tkáně nebo buňky lidského původu a výrobky obsahující tkáně nebo buňky lidského původu nebo z nich odvozené;
g) transplantáty, tkáně nebo buňky zvířecího původu, s výjimkou prostředků vyrobených s využitím neživé zvířecí tkáně nebo neživých výrobků ze zvířecí tkáně odvozených.
6. Tato směrnice se nevztahuje na osobní ochranné prostředky podle směrnice 89/686/EHS.
Při rozhodování, zda výrobek spadá do oblasti působnosti výše uvedené směrnice nebo této směrnice, je nutno věnovat zvláštní pozornost základnímu určenému účelu výrobku.
7. Tato směrnice je zvláštní směrnicí ve smyslu čl. 2 odst. 2 směrnice Rady 89/336/EHS.
8. Touto směrnicí není dotčeno používání směrnice 80/836/Euratom ani směrnice 84/466/Euratom.
Článek 2
Uvádění na trh a do provozu
Členské státy přijmou veškerá nezbytná opatření, aby zajistily, že prostředky mohou být uváděny na trh a do provozu pouze tehdy, nesnižují-li úroveň bezpečnosti a ochrany zdraví pacientů, uživatelů a případně i dalších osob, jsou-li náležitě instalovány, udržovány a používány v souladu se svým určeným účelem.
Článek 3
Základní požadavky
Prostředky musí splňovat základní požadavky stanovené v příloze I, které se na ně vztahují, s přihlédnutím k určenému účelu daných prostředků.
Článek 4
Volný pohyb, prostředky určené pro zvláštní účely
1. Členské státy nesmějí na svém území bránit uvádění na trh nebo do provozu prostředků, které jsou opatřeny označením CE podle článku 17; toto označení vyjadřuje, že byla posouzena shoda prostředků v souladu s ustanoveními článku 11.
2. Členské státy nesmějí bránit
- dostupnosti prostředků určených lékařům nebo oprávněným osobám pro účely klinických zkoušek, pokud tyto prostředky vyhovují podmínkám stanoveným v článku 15 a v příloze VIII,
- uvádění prostředků na zakázku na trh a do provozu, vyhovují-li podmínkám stanoveným v článku 11 ve spojení s přílohou VIII; k prostředkům tříd IIa, IIb a III musí být přiloženo prohlášení uvedené v příloze VIII.
Tyto prostředky nejsou opatřeny označením CE.
3. Členské státy nesmějí na veletrzích, výstavách, při předváděcích akcích apod. vytvářet žádné překážky předvádění prostředků, které nevyhovují této směrnici za předpokladu, že viditelné označení jasně upozorňuje, že tyto prostředky nesmí být uváděny na trh nebo do provozu, dokud nebudou uvedeny do shody.
4. Členské státy mohou vyžadovat, aby informace, které musí být dostupné uživateli a pacientovi v souladu s bodem 13 přílohy I, byly při dodání prostředku konečnému uživateli poskytnuty v jejich úředním jazyce (jazycích) nebo v jiném jazyce Společenství, a to bez ohledu na to, zda jsou dodány k profesionálnímu nebo jinému použití.
5. Vztahují-li se na prostředky jiné směrnice, které se týkají jiných hledisek a v nichž se rovněž stanoví připojení označení CE, pak toto označení vyjadřuje, že prostředky splňují také ustanovení těchto jiných směrnic.
Pokud však jedna nebo více takových směrnic výrobci dovoluje, aby si v průběhu přechodného období zvolil, který režim použije, pak označení CE vyjadřuje, že prostředky splňují pouze ustanovení směrnic, které výrobce použil.
V tomto případě musí být v dokumentech, upozorněních nebo návodech požadovaných směrnicemi a přiložených k takovýmto prostředkům uvedeny odkazy na tyto směrnice, jak byly zveřejněny v Úředním věstníku Evropských společenství.
Článek 5
Odkaz na normy
1. Členské státy předpokládají splnění základních požadavků podle článku 3 u prostředků, které jsou ve shodě s příslušnými vnitrostátními normami přejímajícími harmonizované normy, jejichž referenční čísla byla zveřejněna v Úředním věstníku Evropských společenství. Členské státy zveřejní referenční čísla těchto vnitrostátních norem.
2. Pro účely této směrnice zahrnuje odkaz na harmonizované normy také monografie Evropského lékopisu, obzvláště o chirurgickém šicím materiálu a o interakci mezi léčivými přípravky a materiály použitými v prostředcích, které tyto léčivé přípravky obsahují, na které byly zveřejněny odkazy v Úředním věstníku Evropských společenství.
3. Pokud má členský stát nebo Komise za to, že harmonizované normy nesplňují zcela základní požadavky podle článku 3, přijmou členské státy opatření vztahující se k těmto normám a ke zveřejnění podle odstavce 1 tohoto článku postupem podle čl. 6 odst. 2.
Článek 6
Výbor pro normy a technické předpisy
1. Komisi je nápomocen výbor zřízený podle článku 5 směrnice 83/189/EHS.
2. Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k návrhu ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci, případně hlasováním.
Stanovisko je uvedeno do zápisu; kromě toho má každý členský stát právo požádat, aby byl v tomto zápisu uveden jeho postoj.
Komise přihlíží co nejvíce ke stanovisku výboru.
Sdělí výboru způsob, jakým vzala toto stanovisko na vědomí.
Článek 7
Výbor pro zdravotnické prostředky
1. Komisi je nápomocen výbor zřízený podle čl. 6 odst. 2 směrnice 90/385/EHS.
2. Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k návrhu ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci. Stanovisko se přijímá většinou podle čl.
148 odst. 2 Smlouvy pro přijímání rozhodnutí, která má Rada přijímat na návrh Komise.
Hlasům zástupců členských států ve výboru je přidělena váha stanovená v uvedeném článku.
Předseda nehlasuje.
Komise přijme zamýšlená opatření, jsou-li v souladu se stanoviskem výboru.
Pokud zamýšlená opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, předloží Komise Radě neprodleně návrh opatření, která mají být přijata.
Rada se usnese kvalifikovanou většinou.
Pokud se Rada neusnese ve lhůtě tří měsíců ode dne, kdy jí byl návrh předán, přijme navrhovaná opatření Komise.
4. Výbor může přezkoumat jakoukoliv otázku související s prováděním této směrnice.
Článek 8
Ochranná doložka
1. Zjistí-li členský stát, že prostředky podle čl. 4 odst. 1 a 2 druhé odrážky, jsou-li správně instalovány, udržovány a používány v souladu se svým určeným účelem, mohou ohrozit zdraví a/nebo bezpečnost pacientů, uživatelů a případně dalších osob, přijme veškerá vhodná prozatímní opatření ke stažení takových prostředků z trhu nebo k zákazu nebo k omezení jejich uvádění na trh nebo do provozu. Členský stát o všech takovýchto opatřeních neprodleně uvědomí Komisi s uvedením důvodů pro své rozhodnutí a zejména uvede, zda je neshoda s touto směrnicí způsobena
a) nesplněním základních požadavků podle článku 3;
b) nesprávným použitím norem podle článku 5, pokud se uvádí, že byly použity;
c) nedostatky v samotných normách.
2. Komise co nejdříve zahájí konzultace s dotyčnými stranami.
Shledá-li Komise po těchto konzultacích, že
- opatření jsou oprávněná, uvědomí neprodleně členský stát, který opatření přijal, a ostatní členské státy. Pokud rozhodnutí podle odstavce 1 vyplývá z nedostatků v normách, předloží Komise po projednání s dotyčnými stranami záležitost do dvou měsíců výboru uvedenému v čl.
6 odst. 1, jestliže členský stát, který rozhodnutí přijal, na něm trvá, a zahájí postup podle článku 6;
- opatření nejsou oprávněná, uvědomí neprodleně členský stát, který dal k těmto konzultacím podnět, a výrobce nebo jeho zplnomocněného zástupce usazeného ve Společenství.
3. Jestliže je prostředek, který není ve shodě, opatřen označením CE, přijme příslušný členský stát příslušná opatření proti tomu, kdo označení připojil, a uvědomí o tom Komisi a ostatní členské státy.
4. Komise zajistí, aby členské státy byly průběžně informovány o průběhu a výsledku tohoto postupu.
Článek 9
Klasifikace
1. Prostředky se dělí do tříd I, IIa, IIb a III.
Klasifikace se provádí podle přílohy IX.
2. V případě sporu mezi výrobcem a příslušným oznámeným subjektem, který vyplývá z použití klasifikačních pravidel, se záležitost předá k rozhodnutí příslušnému orgánu, kterému oznámený subjekt podléhá.
3. Klasifikační pravidla stanovená v příloze IX mohou být s ohledem na technický pokrok a na základě informací získaných v informačním systému podle článku 10 upravena postupem podle čl. 7 odst. 2.
Článek 10
Informace o nežádoucích příhodách vzniklých po uvedení prostředků na trh
1. V souladu s ustanoveními této směrnice přijmou členské státy nezbytná opatření, aby veškeré zjištěné informace, vztahujících se k níže uvedeným příhodám v souvislosti s prostředky třídy I, IIa, IIb nebo III, byly centrálně evidovány a vyhodnoceny:
a) jakékoliv selhání nebo zhoršení vlastností a/nebo funkční způsobilosti prostředku nebo jakákoliv nepřesnost v označování nebo v návodech k použití, které mohou nebo mohly vést k úmrtí pacienta nebo uživatele nebo k vážnému zhoršení jeho zdravotního stavu;
b) jakýkoliv technický nebo zdravotní důvod, který souvisí s vlastnostmi nebo funkční způsobilostí prostředku a vede výrobce z důvodů uvedených v písmenu a) k systematickému stahování prostředků tohoto typu z trhu.
2. Pokud členský stát požaduje od lékařů nebo zdravotníků, aby informovali příslušné orgány o příhodách uvedených v odstavci 1, podnikne tento stát nezbytné kroky k tomu, aby zajistil, že výrobce dotyčných prostředků nebo jeho zplnomocněný zástupce usazený ve Společenství bude o takové příhodě informován.
3. Členský stát po provedení posouzení, pokud možno společně s výrobcem, aniž je dotčen článek 8, neprodleně uvědomí Komisi a ostatní členské státy o příhodách podle odstavce 1, pro něž byla přijata nebo zvažována příslušná opatření.
Článek 11
Postupy posuzování shody
1. V případě prostředků spadajících do třídy III, které nejsou prostředky na zakázku ani určené pro klinické zkoušky, postupuje výrobce za účelem připojení označení CE
a) podle postupu vztahujícího se k ES prohlášení o shodě stanoveného v příloze II (komplexní zabezpečování jakosti), nebo
b) podle postupu vztahujícího se k ES přezkoušení typu stanoveného v příloze III společně s
i) postupem vztahujícím se k ES ověřování stanoveným v příloze IV,
nebo
ii) postupem vztahujícím se k ES prohlášení o shodě stanoveným v příloze V (zabezpečování jakosti výroby).
2. V případě prostředků spadajících do třídy IIa, které nejsou prostředky na zakázku ani určené pro klinické zkoušky, postupuje výrobce za účelem připojení označení CE podle postupu vztahujícího se k ES prohlášení o shodě stanoveného v příloze VII ve spojení s
a) postupem vztahujícím se k ES ověřování stanoveným v příloze IV;
nebo
b) postupem vztahujícím se k ES prohlášení o shodě stanoveným v příloze V (zabezpečování jakosti výroby),
nebo
c) postupem vztahujícím se k ES prohlášení o shodě stanoveným v příloze VI (zabezpečování jakosti výrobků).
Místo těchto postupů může výrobce postupovat také podle odst. 3 písm. a).
3. V případě prostředků spadajících do třídy IIb, které nejsou na zakázku ani určené pro klinické zkoušky, postupuje výrobce za účelem připojení označení CE
a) podle postupu vztahujícího se k ES prohlášení o shodě stanoveného v příloze II (komplexní zabezpečování jakosti); v tomto případě se bod 4 přílohy II nepoužije, nebo
b) podle postupu vztahujícího se k ES přezkoušení typu stanoveného v příloze III společně s
i) postupem vztahujícím se k ES ověřování stanoveným v příloze IV,
nebo
ii) postupem vztahujícím se k ES prohlášení o shodě stanoveným v příloze V (zabezpečování jakosti výroby),
nebo
iii) postupem vztahujícím se k ES prohlášení o shodě stanoveným v příloze VI (zabezpečování jakosti výrobků).
4. Komise předloží nejpozději do pěti let ode dne provedení této směrnice Radě zprávu o provádění ustanovení čl. 10 odst. 1 a čl. 15 odst. 1, zejména pokud jde o prostředky třídy I a třídy IIa, a dále o provádění ustanovení uvedených v bodu 4.3 přílohy II ve druhém a třetím pododstavci a v bodu 5 přílohy III ve druhém a třetím pododstavci této směrnice, doplněnou v případě potřeby o příslušné návrhy.
5. V případě prostředků spadajících do třídy I, které nejsou na prostředky zakázku ani určené pro klinické zkoušky, postupuje výrobce za účelem připojení označení CE postupem podle přílohy VII a vypracuje ES prohlášení o shodě požadované před uvedením prostředku na trh.
6. V případě prostředků na zakázku výrobce postupuje podle přílohy VIII a před uvedením každého prostředku na trh vypracuje prohlášení stanovené touto přílohou.
Členské státy mohou požadovat, aby výrobce předložil příslušnému orgánu seznam prostředků, které byly uvedeny do provozu na jejich území.
7. Při posuzování shody prostředku musí výrobce a/nebo oznámený subjekt vzít v úvahu výsledky všech posuzovacích a ověřovacích úkonů provedených v případě potřeby v souladu s touto směrnicí v mezistupni výroby.
8. Výrobce může dát pokyn svému zplnomocněnému zástupci usazenému ve Společenství k zahájení postupů uvedených v přílohách III, IV, VII a VIII.
9. Zahrnuje-li postup posuzování shody účast oznámeného subjektu, může se výrobce nebo zplnomocněný zástupce usazený ve Společenství obrátit na subjekt podle vlastního výběru v rámci úkolů, pro které byl subjekt oznámen.
10. Oznámený subjekt si může tam, kde je to řádně odůvodněné, vyžádat jakékoliv informace nebo údaje potřebné pro stanovení nebo zachování ověření shody s ohledem na vybraný postup.
11. Rozhodnutí, která přijmou oznámené subjekty v souladu s přílohami II a III, jsou platná po dobu nejdéle pěti let a mohou být prodloužena na základě žádosti podané v době, na níž se obě strany dohodly ve smlouvě podepsané oběma stranami, a to o další pětileté období.
12. Záznamy a korespondence týkající se postupů podle odstavců 1 až 6 jsou vedeny v úředním jazyce členského státu, ve kterém jsou postupy prováděny, a/nebo v jiném jazyce schváleném oznámeným subjektem.
13. Odchylně od odstavců 1 až 6 mohou příslušné subjekty v případě řádně odůvodněné žádosti schválit na území dotyčného členského státu uvedení na trh a do provozu individuálních prostředků, na něž nebyly uplatněny postupy podle odstavců 1 až 6 a jejichž použití je v zájmu ochrany zdraví.
Článek 12
Zvláštní postup pro systémy a léčebné jednotky
1. Tento článek se odchylně od článku 11 vztahuje na systémy a léčebné jednotky.
2. Každá fyzická nebo právnická osoba, která kompletuje prostředky opatřené označením CE, vypracuje v souladu s jejich určeným účelem a v rámci určených mezí použití specifikovaných výrobci za účelem jejich uvedení na trh jako systému nebo léčebné jednotky, prohlášení, ve kterém uvede, že
a) ověřila vzájemnou kompatibilitu prostředků v souladu s pokyny výrobců a zajistila jejich provoz v souladu s těmito pokyny, a
b) zabalila systém nebo léčebnou jednotku a vybavila ho/ji odpovídajícími informacemi pro uživatele, včetně příslušných pokynů od výrobců, a
c) veškerá činnost podléhá příslušným metodám vnitřních kontrol a inspekcí.
Nejsou-li výše uvedené podmínky splněny, např. jestliže systém nebo léčebná jednotka zahrnuje části, které nejsou opatřeny označením CE, nebo vybraná kombinace prostředků není kompatibilní z hlediska jejich původně určeného použití, považuje se systém nebo léčebná jednotka za zvláštní prostředek a jako takový se řídí příslušným postupem podle článku 11.
3. Každá fyzická nebo právnická osoba, která za účelem jejich uvedení na trh sterilizuje systémy nebo léčebné jednotky uvedené v odstavci 2 nebo jiné zdravotnické prostředky s označením CE určené jejich výrobci ke sterilizaci před použitím zvolí jeden z postupů podle příloh IV, V nebo VI.
Použití těchto příloh a zásah oznámeného subjektu se omezují na hlediska postupu k dosažení sterility.
Uvedená osoba vypracuje prohlášení, že byla sterilizace provedena v souladu s pokyny výrobce.
4. Samotné výrobky uvedené v odstavcích 2 a 3 nesmějí být opatřeny dodatečným označením CE.
Musí k nim být přiloženy informace podle bodu 13 přílohy I, které případně obsahují údaje poskytnuté výrobci kompletovaných prostředků.
Prohlášení podle výše uvedených odstavců 2 a 3 se uchovává pro potřebu příslušných orgánů po dobu pěti let.
Článek 13
Rozhodnutí o klasifikaci, derogační doložka
1. Pokud má členský stát za to, že
a) použití klasifikačních pravidel podle přílohy IX vyžaduje rozhodnutí o klasifikaci daného prostředku nebo kategorii prostředků;
nebo
b) daný prostředek nebo skupina prostředků má být klasifikován/a odchylně od ustanovení přílohy IX jinou třídou;
nebo
c) shoda prostředku nebo kategorie prostředků by měla být stanovena odchylně od ustanovení článku 11, a to použitím výlučně jednoho z daných postupů, který byl vybrán mezi postupy uvedenými v článku 11,
předloží Komisi řádně odůvodněnou žádost o zajištění potřebných opatření.
Opatření se přijímají v souladu s postupem stanoveným v čl. 7 odst.
2. Komise uvědomí členské státy o přijatých opatřeních a případně zveřejní tato opatření v Úředním věstníku Evropských společenství.
Článek 14
Registrace osob odpovědných za uvádění prostředků na trh
1. Každý výrobce, který pod svým vlastním jménem uvádí v souladu s postupy podle čl. 11 odst. 5 a 6 prostředky na trh, a každá jiná fyzická nebo právnická osoba, která se podílí na činnostech uvedených v článku 12, oznámí příslušným orgánům členského státu, ve kterém má místo podnikání, adresu tohoto místa a popis dotyčných prostředků.
2. Nemá-li výrobce uvádějící na trh prostředky podle odstavce 1 pod svým vlastním jménem v členském státě místo podnikání, určí ve Společenství osobu odpovědnou (osoby odpovědné) za uvádění těchto prostředků na trh.
Tyto osoby sdělí příslušným orgánům členského státu, ve kterém mají své místo podnikání, adresu tohoto místa a kategorii dotyčných prostředků.
3. Členské státy na vyžádání informují ostatní členské státy a Komisi o podrobnostech uvedených v odstavcích 1 a 2.
Článek 15
Klinické zkoušky
1. V případě prostředků určených pro klinické zkoušky postupuje výrobce nebo jeho zplnomocněný zástupce usazený ve Společenství podle přílohy VIII a informuje příslušné orgány členských států, ve kterých mají být zkoušky prováděny.
2. V případě prostředků spadajících do třídy III, implantabilních prostředků a dlouhodobě invazivních prostředků spadajících do tříd IIa nebo IIb smí výrobce zahájit příslušné klinické zkoušky po uplynutí lhůty 60 dnů od oznámení, pokud mu příslušné orgány během této lhůty nesdělí opačné rozhodnutí vycházející z ohledů na veřejné zdraví a veřejný pořádek.
Členské státy však mohou povolit výrobci zahájení příslušných klinických zkoušek před uplynutím lhůty 60 dnů, pokud příslušná etická komise zaujala k programu těchto zkoušek kladné stanovisko.
3. V případě prostředků, které nejsou uvedeny ve druhém odstavci, smí členské státy povolit výrobci zahájení klinických zkoušek ihned po oznámení za předpokladu, že příslušná etická komise zaujala k plánu zkoušek příznivé stanovisko.
4. Povolení podle druhého pododstavce odstavce 2 a podle odstavce 3 může být předmětem schválení ze strany příslušného orgánu.
Klinické zkoušky musí být prováděny v souladu s ustanoveními přílohy X. Ustanovení podle přílohy X mohou být upravena v souladu s postupem podle čl. 7 odst.
6. Členské státy učiní v případě potřeby přiměřené kroky k zajištění ochrany veřejného zdraví a veřejného pořádku.
7. Výrobce nebo jeho zplnomocněný zástupce usazený ve Společenství uchovává zprávu podle bodu 2.3.7 přílohy X pro potřebu příslušných orgánů.
8. Ustanovení odstavců 1 a 2 se nepoužijí, jestliže se klinické zkoušky provádějí za použití prostředků, které jsou podle článku 11 oprávněny nést označení CE, pokud není cílem těchto zkoušek použití uvedených prostředků pro jiný účel, než jaký je uveden v příslušném postupu posuzování shody.
Příslušná ustanovení podle přílohy X mohou být použita.
Článek 16
Oznámené subjekty
1. Členské státy oznámí Komisi a ostatním členským státům, které subjekty jmenovaly k provádění úkolů souvisejících s postupy podle článku 11 a pro které konkrétní úkoly byly tyto subjekty jmenovány.
Komise těmto subjektům, dále jen "oznámeným subjektům", přidělí identifikační čísla.
Komise zveřejní seznam oznámených subjektů spolu s identifikačními čísly, která jim přidělila, a s úkoly, pro které byly oznámeny, v Úředním věstníku Evropských společenství.
Komise zajistí aktualizaci tohoto seznamu.
2. Členské státy použijí pro jmenování subjektů kritéria stanovená v příloze XI.
O subjektech, které vyhovují požadavkům vnitrostátních norem, jež přebírají příslušné harmonizované normy, se předpokládá, že splňují příslušná kritéria.
3. Členský stát, který oznámil subjekt, toto oznámení odvolá, jestliže zjistí, že tento subjekt nadále nesplňuje kritéria uvedená v odstavci 2.
Neprodleně o tom uvědomí ostatní členské státy a Komisi.
4. Oznámený subjekt a výrobce nebo jeho zplnomocněný zástupce usazený ve Společenství stanoví po vzájemné dohodě termíny pro dokončení posuzovacích a ověřovacích úkonů uvedených v přílohách II až VI.
Článek 17
Označení CE
1. Prostředky jiné než prostředky na zakázku nebo určené pro klinické zkoušky, které splňují základní požadavky podle článku 3, musí být při uvedení na trh opatřeny označením shody CE.
2. Označení shody CE znázorněné v příloze XII musí být připojeno viditelně, čitelně a nesmazatelně na prostředku nebo jeho sterilním obalu, pokud je to proveditelné a vhodné, a dále na návodu k použití.
Je-li to možné, umístí se označení CE také na prodejní obal.
Označení CE musí být doplněno identifikačním číslem oznámeného subjektu odpovědného za zavádění postupů stanovených v přílohách II, IV, V a VI.
3. Je zakázáno připojovat značky a nápisy, které by mohly uvádět třetí osoby v omyl, pokud jde o význam a tvar označení CE.
Každý jiný znak může být připojen na prostředku, obalu nebo návodu přiloženém k prostředku za předpokladu, že jím není snížena viditelnost ani čitelnost označení CE.
Článek 18
Nesprávně připojené označení CE
Aniž je dotčen článek 8:
a) zjistí-li členský stát, že byl výrobek označením CE opatřen nesprávně, je výrobce nebo jeho zplnomocněný zástupce usazený ve Společenství povinen ukončit toto porušování předpisů za podmínek uložených členským státem;
b) pokud neshoda trvá, je členský stát povinen přijmout veškerá vhodná opatření k omezení nebo zákazu uvádění daného výrobku na trh nebo zajistit jeho stažení z trhu v souladu s postupem stanoveným v článku 8.
Článek 19
Rozhodnutí o odmítnutí nebo omezení
1. Každé rozhodnutí přijaté na základě této směrnice
a) o odmítnutí nebo omezení uvádění prostředku na trh nebo do provozu nebo provádění klinických zkoušek;
nebo
b) o stažení prostředků z trhu,
musí uvádět přesné důvody, na kterých se zakládá.
Toto rozhodnutí se neprodleně oznámí straně, které se týká, spolu s informací o opravných prostředcích dostupných podle platných právních předpisů daného členského státu a o lhůtách, kterým tyto opravné prostředky podléhají.
2. V případě rozhodnutí podle odstavce 1 musí mít výrobce nebo jeho zplnomocněný zástupce usazený ve Společenství příležitost poskytnout své stanovisko v předstihu, pokud ovšem takovéto projednání není z důvodu naléhavosti opatření nemožné.
Článek 20
Důvěrnost
Aniž jsou dotčeny vnitrostátní předpisy a praxe zachovávání lékařského tajemství, členské státy zajistí, aby všechny zúčastněné strany při používání této směrnice zachovávaly důvěrnost s ohledem na informace získané při provádění svých úkolů.
Tímto nejsou dotčeny povinnosti členských států a oznámených subjektů ohledně vzájemného informování a šíření výstrah, ani povinnosti dotčených osob poskytovat informace podle trestního práva.
Článek 21
Zrušení a změny směrnic
1. Směrnice 76/764/EHS se zrušuje s účinností od 1. ledna 1995.
2. V názvu a v článku 1 směrnice 84/539/EHS se zrušují slova "lékařství a", resp. "lékařství nebo".
V čl. 2 odst. 1 směrnice 84/539/EHS se doplňuje nový pododstavec, který zní:
"Jestliže je přístroj současně zdravotnickým prostředkem ve smyslu směrnice 93/42/EHS [19] a splňuje základní požadavky stanovené pro tento prostředek, považuje se takovýto prostředek za prostředek, který je v souladu s požadavky této směrnice."
3. Směrnice 90/385/EHS se mění takto:
1. V čl. 1 odst. 2 se doplňují dva pododstavce h) a i), které znějí:
"h) "uvedením na trh". se rozumí první úplatné nebo bezúplatné zpřístupnění prostředku jiného, než určeného pro klinické zkoušky, se záměrem jeho rozšiřování a/nebo používání na trhu Společenství bez ohledu na to, zda je nový, nebo zcela renovovaný;
i) "výrobcem". se rozumí fyzická nebo právnická osoba odpovědná za návrh, výrobu, balení a označování prostředku před jeho uvedením na trh pod jejím vlastním jménem, bez ohledu na to, zda tyto činnosti provádí sama, nebo v jejím zastoupení třetí strana.
Povinnosti výrobce podle této směrnice platí i pro fyzickou nebo právnickou osobu, která sestavuje, balí, upravuje, renovuje a/nebo označuje jeden nebo více hotových výrobků a/nebo jim přisuzuje určený účel, s úmyslem uvedení prostředku na trh pod svým vlastním jménem.
Tento pododstavec se nepoužije pro osobu, která není výrobcem ve smyslu prvního pododstavce a která sestavuje nebo upravuje k určenému účelu pro individuálního pacienta prostředky, které již jsou na trhu;".
2. V článku 9 se doplňují nové odstavce 5, 6, 7, 8 a 9, které znějí:
"5. Při postupu posuzování shody prostředku musí výrobce a/nebo oznámený subjekt brát v úvahu výsledky všech posuzovacích a ověřovacích úkonů provedených v případě potřeby v souladu s touto směrnicí v mezistupni výroby.
6. Zahrnuje-li postup posuzování shody účast oznámeného subjektu, může se výrobce nebo zplnomocněný zástupce usazený ve Společenství obrátit na subjekt podle vlastního výběru v rámci úkolů, pro které byl subjekt oznámen.
7. Oznámený subjekt si může tam, kde je to řádně odůvodněné, vyžádat jakékoliv informace nebo údaje potřebné pro stanovení nebo udržení osvědčení shody s ohledem na zvolený postup.
8. Rozhodnutí, která učiní oznámené subjekty v souladu s přílohami II a III, jsou platná po dobu nejdéle pěti let a mohou být prodloužena na základě žádosti podané v době, na níž se obě strany dohodly ve smlouvě podepsané oběma stranami, a to o další pětileté období.
9. Odchylně od odstavců 1 a 2 mohou příslušné orgány v případě řádně odůvodněné žádosti schválit na území dotyčného členského státu uvedení na trh a do provozu individuálních prostředků, pro které nebyly provedeny postupy podle odstavců 1 a 2 a jejichž použití je v zájmu ochrany zdraví."
3. Za článek 9 se vkládá nový článek 9a, který zní:
"Článek 9a
1. Pokud má členský stát za to, že shoda prostředku nebo kategorie prostředků by měla být stanovena odchylně od ustanovení článku 9, a to použitím výlučně jednoho z daných postupů, který byl vybrán mezi postupy uvedenými v článku 9, předloží Komisi řádně odůvodněnou žádost o zajištění potřebných opatření. Opatření se přijímají v souladu s postupem uvedeným v čl. 7 odst. 2 směrnice 93/42/EHS [20].
2. Komise uvědomí členské státy o přijatých opatřeních a případně zveřejní tato opatření v Úředním věstníku Evropských společenství."
4. Článek 10 se mění takto:
- v odstavci 2 se doplňuje nový pododstavec, který zní:
"Členské státy však mohou povolit výrobci zahájení příslušných klinických zkoušek před uplynutím lhůty 60 dnů, pokud příslušná etická komise zaujala k programu těchto zkoušek příznivé stanovisko.",
- vkládá se nový odstavec, který zní:
"2a. Povolení podle odstavce 2 druhého pododstavce může být předmětem schválení ze strany příslušného orgánu."
5. V článku 14 se doplňuje nový pododstavec:
"V případě rozhodnutí podle prvního pododstavce musí mít výrobce nebo jeho zplnomocněný zástupce usazený ve Společenství příležitost poskytnout své stanovisko v předstihu, pokud ovšem takovéto projednání není z důvodu naléhavosti opatření nemožné."
Článek 22
Prováděcí a přechodná ustanovení
1. Členské státy nejpozději do 1. července 1994 přijmou a zveřejní právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Stálý výbor uvedený v článku 7 se smí ujmout svých úkolů ode dne oznámení [21] této směrnice.
Členské státy mohou přijmout opatření uvedená v článku 16 po oznámení této směrnice.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Členské státy použijí tyto předpisy ode dne 1. ledna 1995.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
3. Členské státy přijmou nezbytná opatření, aby zajistily, že oznámené subjekty odpovědné podle čl. 11 odst. 1 až 5 za posuzování shody vezmou v úvahu příslušné informace týkající se vlastností a funkční způsobilosti takových prostředků, a to zejména výsledky příslušných zkoušek a ověřování provedených ještě podle dřívějších vnitrostátních právních a správních předpisů vztahujících se na takové prostředky.
4. Členské státy povolí po dobu pěti let od přijetí této směrnice uvádění na trh a do provozu prostředků, které jsou ve shodě s předpisy platnými na jejich území k 31. prosinci 1994.
V případě prostředků podléhajících EHS schválení vzoru v souladu s ustanoveními směrnice 76/764/EHS členské státy povolí jejich uvedení na trh a do provozu v období do 30. června 2004.
Článek 23
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 14. června 1993 o hygieně potravin
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100a této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
ve spolupráci s Evropským parlamentem [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že volný pohyb potravin je základním předpokladem pro dotvoření vnitřního trhu; že tato zásada předpokládá důvěru v určitou úroveň bezpečnosti potravin určených k lidské spotřebě, které jsou ve volném oběhu, a zejména úroveň jejich hygieny po celou dobu ve všech fázích přípravy, zpracování, výroby, balení, skladování, přepravy, distribuce, manipulace a nabízení k prodeji nebo dodávání spotřebiteli;
vzhledem k tomu, že ochrana lidského zdraví je prvořadou záležitostí;
vzhledem k tomu, že tato ochrana je již předmětem směrnice Rady 89/397/EHS ze dne 14. června 1989 o úředním dozoru nad potravinami [3] i podrobnějších pravidel v této oblasti; že důležitým cílem takového dozoru je hygiena potravin; že směrnice 89/397/EHS se soustřeďuje na inspekci, odběr vzorků a analýzu a má být doplněna ustanoveními směřujícími kezlepšení úrovně hygieny potravin a zvýšení důvěry v úroveň hygieny potravin ve volném oběhu;
vzhledem k tomu, že obecná hygienická pravidla pro potraviny, která mají být dodržována v době přípravy, zpracování, výroby, balení, skladování, přepravy, distribuce, manipulace a nabízení k prodeji nebo dodávání spotřebiteli, musejí být harmonizována tak, aby chránila lidské zdraví;
vzhledem k tomu, že používání analýzy rizik a jiných technik řízení je uznáváným prostředkem pro zjišťování, kontrolu a sledování kritických bodů;
vzhledem k tomu, že pro určité skupiny potravin smějí být přijata mikrobiologická kritéria a kritéria pro kontrolu teploty; že jsou-li tato kritéria přijata, mají být v souladu s vědecky uznávanými obecnými zásadami;
vzhledem k tomu, že členské státy podporují a podílejí se na vypracování pokynů pro správnou hygienickou praxi opírajících se popřípadě o doporučená mezinárodní pravidla praxe – obecné zásady hygieny potravin stanovené v Codex Alimentarius [4], na které se mohou potravinářské podniky odvolávat;
vzhledem k tomu, že Komise za pomoci členských států a ostatních zúčastněných stran podporuje vypracování pokynů pro správnou hygienickou praxi, na které se mohou odvolávat v případě potřeby potravinářské podniky v celém Společenství;
vzhledem k tomu, že však potravinářský podnik je odpovědný za hygienické podmínky ve svém potravinářském podniku; že tato směrnice proto nestanoví závaznost pokynů pro správnou hygienickou praxi, jež nejsou právně závazná;
vzhledem k tomu, že se pro zavedení obecných hygienických předpisů pro potraviny a pokynů pro správnou hygienickou praxi doporučuje používání norem řady EN 29000;
vzhledem k tomu, že nad dodržováním obecných hygienických předpisů pro potraviny mají podle směrnice 89/397/EHS vykonávat dozor příslušné orgány členských států s cílem předcházet poškozování spotřebitele potravinami nevhodnými pro lidskou spotřebu nebo potravinami potenciálně nebezpečnými pro lidské zdraví;
vzhledem k tomu, že potravinářské podniky musejí zajistit, aby na trh byly uváděny pouze zdravotně nezávadné potraviny, a příslušným orgánům by měly být poskytnuty odpovídající pravomoci pro ochranu veřejného zdraví; že by však měly být zajištěny oprávněné zájmy potravinářských podniků;
vzhledem k tomu, že Komisi má být sděleno, které orgány členských států jsou příslušné pro úřední kontrolu hygieny potravin,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Tato směrnice stanoví obecná hygienická pravidla pro potraviny a postupy pro ověřování dodržování těchto pravidel.
2. Tato směrnice se použije, aniž jsou dotčena opatření přijatá v souvislosti s podrobnějšími pravidly Společenství o hygieně potravin.
Do tří let od přijetí této směrnice přezkoumá Komise vztah mezi zvláštními pravidly Společenství o hygieně potravin a pravidly stanovenými v této směrnici a popřípadě předloží návrhy.
Článek 2
Pro účely této směrnice se rozumí:
- "hygienou potravin" (dále jen "hygiena") veškerá opatření nezbytná k zajištění bezpečnosti a hygienické nezávadnosti potravin.
Tato opatření se týkají všech fází, které následují po prvovýrobě (která zahrnuje například sklizeň, porážku a dojení), jakými jsou příprava, zpracování, výroba, balení, skladování, přeprava, distribuce, manipulace a nabízení k prodeji nebo dodávání spotřebiteli,
- "potravinářským podnikem" jakýkoli veřejný nebo soukromý podnik založený za účelem zisku nebo jinak, který se zabývá jakoukoli nebo všemi z těchto činností: příprava, zpracování, výroba, balení, skladování, přeprava, distribuce, manipulace nebo nabízení k prodeji nebo dodávání potravin,
- "hygienicky nezávadnými potravinami" potraviny vhodné z hygienického hlediska k lidské spotřebě.
Článek 3
1. Příprava, zpracování, výroba, balení, skladování, přeprava, distribuce, manipulace a nabízení k prodeji nebo dodávání potravin se provádějí hygienickým způsobem.
2. Potravinářský podnik určí každý krok v rámci svých činností, který je kritický pro zajištění bezpečnosti potravin, a zajistí stanovení odpovídajících bezpečnostních opatření, jejich zavádění, dodržování a posuzování na základě těchto zásad, použitých při vývoji systému HACCP (analýza rizik a kritické kontrolní body):
- analýza potenciálních rizik pro potraviny v provozu potravinářského podniku,
- určení okamžiků ("bodů") procesů, v nichž se mohou vyskytovat rizika pro potraviny,
- rozhodnutí, které z určených bodů jsou pro bezpečnost potravin určující ("kritické body"),
- určení a zavedení účinných kontrolních a sledovacích postupů v těchto kritických bodech a
- posuzování analýzy rizik pro potraviny, kritických kontrolních bodů a kontrolních a sledovacích postupů pravidelně a při každé změně procesů v potravinářském podniku.
3. Potravinářské podniky musejí dodržovat hygienická pravidla stanovená v příloze.
Odchylky od některých ustanovení přílohy mohou být uděleny postupem podle článku 14.
Článek 4
Aniž jsou dotčena podrobnější pravidla Společenství, mohou být mikrobiologická kritéria a kritéria pro kontrolu teploty pro určité skupiny potravin stanovena postupem podle článku 14 a po konzultaci s Vědeckým výborem pro potraviny, zřízeným rozhodnutím 74/234/EHS [5].
Článek 5
1. Členské státy podporují vypracování pokynů pro správnou hygienickou praxi, které mohou potravinářské podniky dobrovolně používat jako pokyn k dodržování článku 3.
2. Pokud se vypracovávají pokyny pro správnou hygienickou praxi podle odstavce 1, jsou vypracovány
- odvětvími potravinářské výroby a zástupci dalších zúčastněných skupin, jakými jsou příslušné orgány a sdružení spotřebitelů,
- po konzultaci s těmi, kterých se podstatně dotýkají, včetně příslušných orgánů,
- popřípadě na základě doporučených mezinárodních pravidel praxe – obecných zásad hygieny potravin stanovených v Codex Alimentarius.
3. Pokyny podle odstavců 1 a 2 mohou být vypracovány pod záštitou vnitrostátního normalizačního orgánu uvedeného v seznamu 2 přílohy směrnice Rady 83/189/EHS ze dne 28. března 1983 o postupu při poskytování informací v oblasti norem a technických předpisů [6].
4. Členské státy posoudí pokyny pro správnou hygienickou praxi podle odstavců 1 a 2 s ohledem na to, do jaké míry lze předpokládat jejich soulad s článkem 3.
5. Členské státy předají Komisi pokyny pro správnou hygienickou praxi, u nichž předpokládají soulad s článkem 3.
Komise zpřístupní tyto pokyny členským státům.
6. Pokud se jeden nebo více členských států nebo Komise domnívají, že se za účelem harmonizace může vyskytnout požadavek na vypracování pokynů pro správnou hygienickou praxi na evropském základě (dále jen "evropské pokyny pro správnou hygienickou praxi"), konzultuje Komise podle článku 14 členské státy v rámci Stálého výboru pro potraviny. Předmětem této konzultace je zvážit důvody pro takové dobrovolné pokyny v daných odvětvích nebo pro dané činnosti a pokud jsou takové pokyny považovány za nezbytné,
- uvést zamýšlený rozsah, předmět a harmonogram pro vypracování takových dobrovolných pokynů, přičemž se bere v úvahu čas potřebný pro konzultaci s těmi, kterých se tyto pokyny podstatně dotýkají
a - postoupit vypracování nebo posouzení takových dobrovolných pokynů pod záštitu některého evropského normalizačního orgánu.
7. Při vypracování evropských pokynů pro správnou hygienickou praxi podle odstavce 6 se přijmou veškerá nezbytná opatření, aby bylo zajištěno, že
- tyto pokyny vypracují zástupci odvětví potravinářské výroby a zástupci těch, kterých se tyto pokyny podstatně dotýkají, například příslušné orgány a sdružení spotřebitelů,
- obsah takových pokynů je v souladu s článkem 3 a popřípadě jsou vzata v úvahu doporučená mezinárodní pravidla praxe – obecné zásady hygieny potravin stanovené v Codex Alimentarius,
- obsah takových pokynů je prakticky použitelný v odvětvích potravinářského průmyslu, na která se tyto pokyny vztahují, v celém Společenství,
- budou vzaty v úvahu související pokyny pro správnou hygienickou praxi vypracované podle odstavců 1 až 3,
- budou konzultováni všichni, kterých se takové pokyny podstatně dotýkají, včetně členských států, a že jejich připomínky budou vzaty v úvahu.
8. Názvy evropských pokynů pro správnou hygienickou praxi vypracované postupem podle odstavců 6 a 7 a odkazy na ně se zveřejní v řadě C Úředního věstníku Evropských společenství.
Členské státy zajistí, aby byly na jejich území na takto zveřejněné pokyny upozorněny dotyčná odvětví potravinářských podniků a příslušné orgány.
Článek 6
Členské státy, pokud to považují za vhodné, doporučí potravinářským podnikům pro zavedení obecných pravidel pro hygienu a pokynů pro správnou hygienickou praxi použít evropské normy řady EN 29000.
Článek 7
1. Pokud Smlouva nestanoví jinak, mohou členské státy zachovat, změnit nebo zavést vnitrostátní hygienické předpisy, které jsou podrobnější než ustanovení této směrnice, pokud tyto předpisy
- nejsou méně přísné než ustanovení uvedená v příloze,
- nevytvářejí omezení, zábranu nebo překážku obchodu s potravinami vyráběnými v souladu s touto směrnicí.
2. Dokud nebudou stanovena podrobnější pravidla podle článku 4, mohou členské státy zachovat, změnit nebo zavést související vnitrostátní předpisy v souladu se Smlouvou.
3. Pokud některý členský stát považuje za nezbytné v případech uvedených v odstavcích 1 a 2 přijmout nové právní předpisy nebo změnit stávající právní předpisy, sdělí Komisi a ostatním členským státům zamýšlená opatření a uvede důvody, na kterých se zakládají.
Komise konzultuje členské státy v rámci Stálého výboru pro potraviny, zřízeného rozhodnutím 69/414/EHS [7], pokud považuje takovou konzultaci za prospěšnou nebo pokud o to některý stát požádá.
Členský stát může přijmout zamýšlená opatření nejdříve po uplynutí tří měsíců od tohoto sdělení za předpokladu, že neobdrží žádné záporné stanovisko Komise.
Pokud obdrží záporné stanovisko Komise, zahájí Komise před uplynutím lhůty stanovené ve druhém pododstavci postup stanovený v článku 14, aby rozhodla, zda mohou být zamýšlená opatření provedena, popřípadě s vhodnými změnami.
Článek 8
1. Příslušné orgány vykonávají dozor podle směrnice 89/397/EHS, aby zajistily dodržování článku 3 této směrnice a popřípadě jakýchkoli předpisů přijatých podle článku 4 této směrnice potravinářskými podniky.
Přitom berou v úvahu pokyny pro správnou hygienickou praxi uvedené v článku 5 této směrnice, pokud existují.
2. Inspekce prováděné příslušnými orgány zahrnují obecné posuzování potenciálních rizik souvisejících s bezpečností potravin, spojených s činnostmi podniku.
Příslušné orgány věnují zejména pozornost kritickým kontrolním bodům určeným potravinářským podnikem, aby posoudily, zda je prováděno nezbytné sledování a ověřovací kontroly.
Členské státy stanoví četnost inspekcí pro všechny potravinářské provozy s ohledem na riziko, které je s těmito provozy spojeno.
3. Příslušné orgány zajistí, aby byl dozor nad potravinami dováženými do Společenství vykonáván podle směrnice 89/397/EHS, aby bylo zajištěno dodržování článku 3 a popřípadě jakýchkoli předpisů přijatých podle článku 4.
Článek 9
1. Pokud příslušné orgány při výkonu dozoru podle článku 8 zjistí, že nedodržení článku 3 nebo popřípadě jakýchkoli předpisů přijatých podle článku 4 může mít za následek rizika z hlediska bezpečnosti nebo hygienické nezávadnosti potravin, přijmou odpovídající opatření, která mohou vést až ke stažení potraviny z oběhu nebo jejímu zničení, nebo k uzavření celého podniku nebo jeho části na přiměřenou dobu.
Při určování rizika z hlediska bezpečnosti nebo hygienické nezávadnosti potravin se bere ohled na povahu potraviny, způsob, jakým se s ní zachází a jak se balí, a každý jiný proces, kterému je potravina podrobena před dodáním spotřebiteli, jakož i podmínky, za kterých je nabízena k prodeji nebo skladována.
2. Členské státy přijmou veškerá nezbytná opatření, aby zajistily, že jakákoli fyzická nebo právnická osoba dotčená dozorem má právo podat opravný prostředek proti opatřením přijatým příslušným orgánem v důsledku výkonu dozoru.
Článek 10
1. Pokud se na území třetí země vyskytne nebo rozšíří hygienický problém, který může představovat vážné nebezpečí pro lidské zdraví, přijme Komise, buď z vlastního podnětu, nebo na žádost členského státu neprodleně tato opatření v závislosti na závažnosti situace:
- pozastaví dovoz z celého území dotyčné třetí země nebo jeho části, a je-li to nezbytné, i průvoz třetí zemí
nebo - stanoví zvláštní podmínky pro potraviny z celého území dotyčné třetí země nebo jeho části.
2. Komise může v případě uvedeném v odstavci 1 přijmout předběžná ochranná opatření týkající se dotyčných potravin.
3. S výjimkou naléhavých případů konzultuje Komise před přijetím opatření podle odstavců 1 a 2 členské státy.
4. Komise neprodleně oznámí Radě a členským státům každé rozhodnutí přijaté podle odstavců 1 a 2.
Každý členský stát může Radě předložit rozhodnutí Komise ve lhůtě 30 dní od oznámení podle prvního pododstavce.
Rada může kvalifikovanou většinou potvrdit, změnit nebo zrušit rozhodnutí Komise.
Pokud Rada nepřijme rozhodnutí ve lhůtě 30 dní, je rozhodnutí Komise považováno za zrušené.
5. Pokud některý členský stát úředně uvědomí Komisi o nezbytnosti přijmout ochranná opatření a Komise nepoužije odstavce 1 a 2, může tento členský stát přijmout předběžná ochranná opatření týkající se dovozu dotyčných potravin.
Pokud členský stát přijme předběžná ochranná opatření, uvědomí o tom ostatní členské státy a Komisi.
Ve lhůtě deseti pracovních dní přednese Komise věc Stálému výboru pro potraviny postupem podle článku 14 s cílem tato vnitrostátní předběžná ochranná opatření prodloužit, změnit nebo zrušit.
Článek 11
1. Pokud má členský stát na základě nových údajů nebo na základě přezkoumání stávajících údajů závažný důvod k podezření, že použití předpisů přijatých podle článku 4 představuje zdravotní riziko, může na svém území dočasně používání dotyčných ustanovení pozastavit nebo omezit.
Uvědomí o tom neprodleně ostatní členské státy a Komisi a uvede důvody svého rozhodnutí.
2. Komise přezkoumá ve Stálém výboru pro potraviny důvody uvedené členským státem podle odstavce 1, jakmile je to možné, a zaujme stanovisko a přijme nezbytná opatření postupem podle článku 14.
Článek 12
Členské státy určí orgány příslušné pro úřední kontrolu hygieny a oznámí je Komisi.
Článek 13
Změny v odkazech na mezinárodní normy, které jsou uvedeny v této směrnici, například na Codex Alimentarius, mohou být přijímány postupem podle článku 14.
Článek 14
Komisi je nápomocen Stálý výbor pro potraviny (dále jen "výbor").
Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k návrhu ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci. Stanovisko se přijímá většinou stanovenou v čl.
148 odst. 2 Smlouvy pro přijímání rozhodnutí, která má Rada přijímat na návrh Komise.
Hlasům zástupců členských států ve výboru je přidělena váha stanovená v uvedeném článku.
Předseda nehlasuje.
Komise přijme zamýšlená opatření, jsou-li v souladu se stanoviskem výboru.
Pokud zamýšlená opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, předloží Komise Radě neprodleně návrh opatření, která mají být přijata.
Rada se usnese kvalifikovanou většinou.
Pokud se Rada neusnese do tří měsíců ode dne, kdy jí byl návrh předán, přijme navrhovaná opatření Komise, s výjimkou případů, kdy se Rada proti opatřením vysloví prostou většinou.
Článek 15
Komise předloží do 31. prosince 1998 zprávu Evropskému parlamentu a Radě o zkušenostech získaných při uplatňování této směrnice spolu s vhodnými návrhy.
Článek 16
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 30 měsíců od jejího přijetí.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musejí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 17
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 17. června 1993 o výrobě nektarů bez přídavku cukrů nebo medu
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 75/726/EHS ze dne 17. listopadu 1975 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se ovocných šťáv a některých podobných výrobků [1], naposledy pozměněnou směrnicí 89/394/EHS [2], a zejména na čl. 1 odst.
7 písm. b) uvedené směrnice, který stanoví, že z určitých ovocných druhů, jejichž šťáva má vysoký obsah přírodního cukru, je možné vyrábět nektar bez přídavku cukrů,
vzhledem k tomu, že ovocné druhy uvedené v bodech II a III přílohy směrnice 75/726/EHS a meruňky mohou mít přirozeně vysoký obsah cukru, a vyhovují proto tomuto požadavku;
vzhledem k tomu, že je tedy žádoucí při splnění uvedených podmínek povolit výrobu nektarů bez přídavku cukrů nebo medu;
vzhledem k tomu, že se zřetelem na rozsah a účinky zamýšlené činnosti jsou opatření Společenství stanovená touto směrnicí nejen nutná, ale i nezbytná pro dosažení stanovených cílů; že těchto cílů nemohou dosáhnout členské státy jednotlivě; že tyto cíle jsou na úrovni Společenství stanoveny již ve směrnici 75/726/EHS;
vzhledem k tomu, že seznam stanovený v této směrnici je v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro potraviny,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Ovocné druhy uvedené v bodech II a III přílohy směrnice 75/726/EHS a meruňky mohou být používány, buď jednotlivě, nebo ve směsi, pro výrobu nektarů bez přídavku cukrů nebo medu, pokud k tomu opravňuje jejich přirozeně vysoký obsah cukru.
Článek 2
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 31. prosince 1993.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 22. června 1993, kterou se nahrazují a mění přílohy směrnice Rady 92/109/EHS o výrobě určitých látek používaných k nedovolené výrobě omamných a psychotropních látek a o jejich uvádění na trh
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 92/109/EHS ze dne 14. prosince 1992 o výrobě a uvádění na trh určitých látek používaných k nedovolené výrobě omamných a psychotropních látek [1], a zejména na čl. 10 odst. 3 této směrnice,
vzhledem k tomu, že je nutno uvést v účinnost rozhodnutí přijaté v dubnu 1992 Komisí pro omamné látky OSN, že látky safrol, isosafrol a piperanol budou začleněny do tabulky I přílohy úmluvy OSN z roku 1988 tak, že se převedou z kategorie 2 do kategorie 1 této směrnice a vypustí z přílohy II;
vzhledem k tomu, že tímto převodem se směrnice uvede v soulad s nařízením Rady (EHS) č. 3677/90 [2] ze dne 13. prosince 1990, kterým se stanoví opatření, která mají být přijata za účelem zamezení zneužívání určitých látek k nedovolené výrobě omamných a psychotropních látek, ve znění nařízení (EHS) č. 900/92 [3] a provedenou a pozměněnou nařízením Komise (EHS) č. 3769/92 [4],
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Přílohy I a II směrnice 92/109/EHS se nahrazují přílohami I a II této směrnice.
Článek 2
Členské státy přijmou právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. července 1993.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 22. června 1993, kterou se přizpůsobují technickému pokroku přílohy II, III, V, VI a VII směrnice Rady 76/768/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se kosmetických prostředků
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 76/768/EHS ze dne 27. července 1976 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se kosmetických prostředků [1] naposledy pozměněnou směrnicí 92/86/EHS [2], a zejména na čl. 8 odst. 2 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že na základě dostupných informací může být na jedné straně s konečnou platností povolen jeden filtr ultrafialového záření a na druhé straně musí být některé dočasně povolené látky, konzervační přísady a filtry ultrafialového záření zakázány s konečnou platností nebo povoleny na další stanovené období;
vzhledem k tomu, že pro ochranu veřejného zdraví je nezbytné zakázat použití látky 4-amino-2-nitrofenol;
vzhledem k tomu, že na základě nejnovějšího vědeckého a technického výzkumu může být za určitých omezení a při povinném uvedení zdravotních varování na etiketě povoleno použití peroxidu strontnatého a fenolftaleinu;
vzhledem k tomu, že na základě nejnovějšího vědeckého a technického výzkumu může být do 30. července 1994 za určitých omezení a podmínek povoleno použití kyseliny 3-imidazol-4-ylakrylové a jejího ethylesteru jako filtru ultrafialového záření v kosmetických prostředcích;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro přizpůsobení směrnic týkajících se odstranění technických překážek obchodu v sektoru kosmetických prostředků technickému pokroku,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 76/768/EHS se mění takto:
1. V příloze II se doplňuje nová položka, která zní:
"412.
4-Amino-2-nitrofenol";
2. V příloze III části 1 se:
a) u referenčních čísel 8, 9 a 10 v písm. b) ve sloupci f doplňují slova: "Používejte vhodné rukavice",
b) u referenčního čísla 12 ve sloupci f doplňují slova: "a) Používejte vhodné rukavice";
3. V příloze III části 2 se vkládají nová referenční čísla, která znějí: "a _BAR_ b _BAR_ c _BAR_ d _BAR_ e _BAR_ f _BAR_ g _BAR_
"a _BAR_ b _BAR_ c _BAR_ d _BAR_ e _BAR_ f _BAR_ g _BAR_
4. V příloze V se u referenčního čísla 5 za slova "v příloze III části 1" doplňují slova "peroxid strontnatý za podmínek stanovených v příloze III části 2 u referenčního čísla 1,…";
5. V příloze VI části 2 se datum "30. června 1993" u referenčních čísel 2, 15, 16, 21, 26, 27, 28, 29, 30 nahrazuje datem "30. června 1994";
6. V příloze VII části 1 se:
a) se doplňuje nové referenční číslo, které zní:
7. V příloze VII části 2 se:
a) doplňuje nové referenční číslo, které zní:
b) zrušuje referenční číslo 31; c) datum "30. června 1993" u referenčních čísel 2, 5, 6, 12, 13, 17, 24, 25, 26, 28, 29, 32 nahrazuje datem "30. června 1994".
Článek 2
1. Aniž jsou dotčena data uvedená v článku 1, členské státy přijmou veškerá nezbytná opatření, aby zajistily, že od 1. července 1994 v případě látek uvedených v článku 1 nebudou výrobci ani dovozci usazení ve Společenství uvádět na trh výrobky, které nesplňují požadavky této směrnice.
2. Členské státy přijmou nezbytná opatření, aby zajistily, že od 30. června 1995 nebudou konečnému spotřebiteli prodávány ani jinak přenechávány výrobky uvedené v odstavci 1 obsahující látky uvedené v článku 1, pokud nesplňují požadavky této směrnice.
Článek 3
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 30. června 1994.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí takový odkaz být učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
3. Členské státy sdělí Komisi znění vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 4
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 23. června 1993, kterou se stanoví tabulka požadavků na rozmnožovací materiál ovocných rostlin a na ovocné rostliny určené k produkci ovoce podle směrnice Rady 92/34/EHS
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 92/34/EHS ze dne 28. dubna 1992 o uvádění na trh rozmnožovacího materiálu ovocných rostlin a ovocných rostlin určených k produkci ovoce [1], a zejména na článek 4 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že při používání této směrnice by se měly brát v úvahu produkční cykly různých materiálů;
vzhledem k tomu, že podle čl.
11 bodu i) směrnice 92/34/EHS se podmínky pro průvodní doklad dodavatele k CAC rozmnožovacímu materiálu a ovocným rostlinám uvedou v seznamu podle článku 4 uvedené směrnice;
vzhledem k tomu, že systém certifikace pro takovýto materiál (pro některé druhy) byl vypracován nebo je vypracováván na mezinárodní úrovni Evropskou organizací pro ochranu rostlin (EPPO);
vzhledem k tomu, že požadavky stanovené touto směrnicí lze považovat za minimální normu, která je v současnosti vzhledem k stávajícím výrobním podmínkám ve Společenství přijatelná; že by se měly postupně rozvíjet a zdokonalovat, aby nakonec byly vytvořeny vysoké normy jakosti;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro rozmnožovací materiál a rostliny ovocných rodů a druhů,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Tato směrnice stanoví tabulky uvedené v článku 4 směrnice 92/34/EHS včetně požadavků na značení a uzavírání podle článku 11 zmíněné směrnice.
2. Tabulky se vztahují na porosty, rozmnožovací materiál (včetně podnoží) a z nich pocházející rostliny všech ovocných rodů a druhů uvedených v příloze II směrnice 92/34/EHS a na mimorodové a mimodruhové podnože uvedené v čl. 4 odst. 1 bodu iii) bez ohledu na použitý způsob množení (dále jen "materiál").
3. Ustanovení této směrnice se použijí postupně s ohledem na produkční cykly materiálu uvedeného v odstavci 2.
Článek 2
Materiál musí případně splňovat odpovídající rostlinolékařské požadavky směrnice Rady 77/93/EHS [2].
Článek 3
1. Aniž je dotčen článek 2, pokud se jedná o materiál CAC, musí se materiál jevit, alespoň při zrakovém zkoumání, v zásadě prostý škodlivých organismů a původců chorob snižujících jakost, zejména těch, kteří jsou pro daný rod nebo druh uvedeni v příloze, a příznaků i symptomů napadení těmito organismy a původci chorob, kteří snižují užitnou hodnotu rozmnožovacího materiálu nebo ovocných rostlin.
2. Veškerý materiál, který při růstu vykazuje viditelné příznaky napadení škodlivými organismy nebo původci chorob uvedenými v odstavci 1, se musí okamžitě vhodným způsobem ošetřit, případně odstranit.
3. Materiál citrusů navíc musí
i) pocházet z prvotního materiálu, který - byl kontrolován a nevykázal žádné příznaky ani symptomy napadení viry, virům podobnými organismy nebo chorobami uvedenými v příloze,
- byl individuálně zkoušen metodami vhodnými pro detekci virů, virům podobných organismů nebo chorob a byl shledán prost těchto virů a jim podobných organismů a chorob;
ii) být od počátku posledního vegetačního cyklu kontrolován a shledán v zásadě prostý těchto virů, virům podobných organismů nebo chorob a
iii) v případě roubování být roubován na podnože, které nejsou náchylné vůči viroidům.
Článek 4
1. Materiál CAC musí vykazovat dostatečnou rodovou nebo druhovou a také, aniž je dotčen čl. 9 odst. 1 druhá věta směrnice 92/34/EHS, odrůdovou pravost a čistotu.
2. V případě obecně známých odrůd podle čl. 9 odst. 2 bodu i) směrnice 92/34/EHS musí dodavatel používat úřední název odrůdy.
3. V případě odrůd, které již jsou předmětem žádosti o udělení šlechtitelských práv nebo úřední registraci ve smyslu čl. 9 odst. 2 bodu i) směrnice 92/34/EHS, se až do udělení povolení musí používat předběžné označení nebo navržený název odrůdy.
4. V případě odrůd uvedených v seznamech, které vedou dodavatelé podle čl. 9 odst. 2 bodu ii) směrnice 92/34/EHS, tvoří podrobné popisy v těchto seznamech základ požadavků podle odstavce 1.
Článek 5
Materiál CAC musí být v podstatě prost veškerých vad, které by mohly snižovat jeho jakost jakožto rozmnožovacího materiálu nebo ovocné rostliny.
Článek 6
Pro prvotní, základní a certifikovaný materiál jsou rozhodující požadavky článku 3, čl. 4 odst. 1 a článku 5, pokud pravidla pro certifikaci uvedená v článku 7 nestanoví požadavky přísnější.
Článek 7
Až do přijetí pravidel Společenství pro certifikaci se na prvotní, základní a certifikovaný materiál vztahují požadavky pro certifikaci stanovené členskými státy platné pro danou kategorii, jestliže jsou pokud možno v souladu se stávajícími mezinárodními pravidly pro certifikaci.
Článek 8
Dodavatelem vystavený doklad podle čl. 11 bodu i) směrnice 92/34/EHS pro materiál CAC musí být vyroben z vhodného, poprvé použitého papíru a musí být vytištěn v nejméně jednom úředním jazyce Společenství.
Musí obsahovat kolonky pro tyto údaje:
i) "jakost EHS";
ii) kód členského státu Společenství;
iii) příslušný úřední orgán nebo jeho rozeznávací kód;
iv) registrační číslo nebo číslo schválení;
v) jméno dodavatele;
vi) individuální číslo série, týdne nebo šarže;
vii) den, ke kterému dodavatel doklad vystavil;
viii) botanický název;
ix) název odrůdy; v případě podnoží údaj názvu odrůdy nebo jejího označení;
x) množství;
xi) kategorie;
xii) při dovozu ze třetích zemí podle čl. 16 odst. 2 směrnice 92/34/EHS údaj o zemi původu.
2. Je-li materiál podle směrnice Komise 92/105/EHS [3] opatřen rostlinolékařským pasem, lze tento pas považovat za doklad dodavatele podle odstavce 1, pokud si to dodavatel přeje.
Záznam "jakost EHS", označení příslušného úředního orgánu podle směrnice 92/34/EHS a název odrůdy nebo podnože a kategorie však musí být uvedeny v každém případě. Při dovozu ze třetích zemí podle čl.
16 odst. 2 směrnice 92/34/EHS musí být navíc uvedena země původu.
Tyto údaje mohou být rovněž uvedeny v rostlinolékařském pasu, avšak zřetelně odděleně.
Článek 9
1. Na značení a uzavírání materiálu podle čl. 11 bodu ii) směrnice 92/34/EHS, zařazeného jako prvotní materiál, základní materiál a certifikovaný materiál, se vztahují požadavky pravidel členských států pro certifikaci, uvedené v článku 7 této směrnice.
2. Pokud však úřední označení neobsahuje všechny údaje uvedené v čl. 8 odst. 1, s výjimkou kolonek iv), v) a vii), členské státy zajistí, aby tyto dodatečné údaje byly doplněny. Dále je třeba uvést, zda se jedná o materiál prostý virů nebo testovaný na přítomnost virů.
Článek 10
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 31. prosince 1993.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 11
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 23. června 1993, kterou se stanoví tabulka požadavků na rozmnožovací materiál okrasných rostlin a na okrasné rostliny podle směrnice Rady 91/682/EHS
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 91/682/EHS ze dne 19. prosince 1991 o uvádění rozmnožovacího materiálu okrasných rostlin a okrasných rostlin na trh [1], a zejména na článek 4 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že při používání této směrnice by se měly brát v úvahu produkční cykly různých materiálů;
vzhledem k tomu, že požadavky stanovené touto směrnicí lze považovat za minimální normu, která je v současné době s ohledem na stávající produkční podmínky ve Společenství přijatelná; že tyto požadavky by se měly postupně rozvíjet a zdokonalovat, aby nakonec zaručovaly vysoké normy jakosti;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro rozmnožovací materiál okrasných rostlin,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Tato směrnice stanoví tabulky uvedené v článku 4 směrnice 91/682/EHS včetně požadavků na značení podle čl. 11 odst. 3 zmíněné směrnice.
2. Tabulky se vztahují na porosty, rozmnožovací materiál (včetně podnoží) a z nich pocházející rostliny všech rodů a druhů okrasných rostlin uvedených v příloze směrnice 91/682/EHS a na mimorodové a mimodruhové podnože uvedené v čl. 4 odst. 2 bez ohledu na použitý způsob množení (dále jen "materiál").
3. Ustanovení této směrnice se použijí postupně s ohledem na produkční cykly materiálu uvedeného v odstavci 2.
Článek 2
Materiál musí případně splňovat odpovídající rostlinolékařské požadavky směrnice Rady 77/93/EHS [2].
Článek 3
1. Aniž je dotčen článek 2, musí se materiál jevit, alespoň při zrakovém zkoumání, v zásadě prostý škodlivých organismů a původců chorob snižujících výrazně jakost, zejména těch, kteří jsou pro daný rod nebo druh uvedeni v příloze, a příznaků i symptomů napadení těmito organismy a původci, které snižují užitnou hodnotu rozmnožovacího materiálu nebo okrasných rostlin.
2. Veškerý materiál, který při růstu vykazuje viditelné příznaky nebo symptomy napadení škodlivými organismy nebo původci chorob, se musí okamžitě vhodným způsobem ošetřit, případně zničit.
3. Materiál citrusů musí kromě toho splňovat následující požadavky:
i) musí pocházet z prvotního materiálu, který byl kontrolován a nevykazoval žádné symptomy napadení viry, virům podobnými organismy nebo chorobami uvedenými v příloze;
ii) musí být od počátku posledního vegetačního cyklu kontrolován a shledán v zásadě prostý těchto virů, virům podobných organismů nebo chorob;
iii) v případě roubování musí být roubován na podnože, které nejsou náchylné vůči viroidům.
4. Cibule květin musí kromě toho splňovat následující požadavky:
- rozmnožovací materiál musí pocházet z materiálu, který byl při růstu kontrolován a který je v zásadě prostý škodlivých organismů a původců chorob, zejména těch, které jsou vypočteny v příloze, a příznaků i symptomů napadení těmito škodlivými organismy a původci chorob uvedenými v odstavci 1.
Článek 4
1. Materiál musí vykazovat dostatečnou pravost a čistotu s ohledem na rod, druh nebo skupinu rostlin a v případě, že je uváděn na trh nebo je určen k uvádění na trh s odkazem na odrůdu podle čl. 9 odst. 1 směrnice 91/682/EHS, musí mít rovněž uspokojující odrůdovou pravost a čistotu.
2. V případě obecně známých odrůd podle čl. 9 odst. 2 první odrážky směrnice 91/682/EHS musí dodavatel používat úřední název odrůdy.
3. V případě odrůd, které již jsou předmětem žádosti o udělení šlechtitelských práv nebo úřední registraci podle čl. 9 odst. 2 první odrážky směrnice 91/682/EHS, se až do udělení povolení musí používat předběžné označení nebo navržený název odrůdy.
4. V případě odrůd uvedených v seznamech, které vedou dodavatelé podle čl. 9 odst. 2 druhé odrážky směrnice 91/682/EHS, tvoří podrobné popisy v těchto seznamech základ požadavků podle odstavce 1.
Článek 5
1. Materiál musí být v zásadě prostý veškerých vad, které by mohly snižovat jeho jakost jakožto rozmnožovacího materiálu nebo rostliny.
2. Růstová a schopnost a velikost materiálu musejí být dostatečné pro jeho použití jako rozmnožovacího materiálu a okrasných rostlin.
Dále musí být zaručen vyvážený poměr mezi kořeny, stonky a listy.
3. Osivo musí vedle požadavků uvedených v odstavci 1 vykazovat i dostatečnou klíčivost.
Článek 6
1. Doklad vystavený dodavatelem podle článku 11 směrnice 91/682/EHS musí být zhotoven z vhodného, poprvé použitého papíru a musí být vytištěn alespoň v jednom úředním jazyce Společenství.
Musí obsahovat kolonky pro tyto údaje:
i) "jakost EHS",
ii) kód členského státu Společenství,
iii) příslušný úřední orgán nebo jeho rozeznávací kód,
iv) registrační číslo nebo číslo schválení,
v) jméno dodavatele,
vi) individuální číslo série, týdne nebo partie,
vii) den, ke kterému dodavatel dokument vystavil,
viii) botanický název,
ix) případně název odrůdy; v případě podnoží název odrůdy nebo její označení,
x) případně označení skupiny rostlin,
xi) množství,
xii) při dovozu ze třetích zemí podle čl. 16 odst. 2 směrnice 91/682/EHS údaj o zemi, ve které byl produkt sklizen.
2. Je-li materiál opatřen rostlinolékařským pasem podle směrnice Komise 92/105/EHS [3], lze tento pas považovat za doklad dodavatele podle odstavce 1, pokud si to dodavatel přeje.
Údaj "jakost EHS", označení příslušného úředního orgánu podle směrnice 91/682/EHS a název odrůdy, podnože nebo skupiny rostlin však musí být uvedeny v každém případě. Při dovozu ze třetích zemí podle čl.
16 odst. 2 směrnice 91/682/EHS musí být navíc uvedena i země, ve které byl produkt sklizen.
Tyto údaje mohou být rovněž uvedeny v rostlinolékařském pasu, avšak zřetelně odděleně.
Článek 7
Ustanovení nařízení Rady (EHS) č. 315/68 [4] nejsou touto směrnicí dotčena.
Článek 8
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 31. prosince 1993.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 9
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 24. června 1993, kterou se určují některé rostliny neuvedené v příloze V části A směrnice Rady 77/93/EHS, jejichž producenti nebo sklady či expediční střediska v produkčních oblastech těchto rostlin musejí být zapsáni do úředního registru
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 77/93/EHS ze dne 21. prosince 1976 o ochranných opatřeních proti zavlékání organismů škodlivých rostlinám a rostlinným produktům do Společenství a proti jejich rozšiřování uvnitř Společenství [1], naposledy pozměněnou směrnicí 93/19/EHS [2], a zejména na čl. 6 odst. 5 a čl. 6 odst. 7 pátou odrážku této směrnice,
vzhledem k tomu, že u produkce některých produktů neuvedených v příloze V části A výše uvedené směrnice, jako jsou brambory jiné než sadbové nebo plody Citrus L., Fortunella Swingle, Poncirus Raf. a jejich kříženců, které nejsou napadené nebo infikované škodlivými organismy uvedenými ve směrnici 77/93/EHS, je třeba za účelem její náležité kontroly členskými státy, aby producenti výše uvedených produktů nebo, je-li to příhodnější, společné sklady nebo expediční střediska v produkčních oblastech těchto produktů byli zapsáni do místní, regionální nebo národní úřední evidence;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Stálého rostlinolékařského výboru,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Členské státy zajistí, aby producenti anebo společné sklady či expediční střediska v produkčních oblastech těch produktů, které jsou uvedeny v příloze této směrnice, byly zapsáni do místní, regionální nebo národní úřední evidence.
Článek 2
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do data uvedeného v čl.
3 odst. 1 směrnice Rady 91/683/EHS [3].
Neprodleně o nich uvědomí Komisi. Tato opatření musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy sdělí neprodleně Komisi všechna ustanovení vnitrostátních právních předpisů, která přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Komise o nich uvědomí ostatní členské státy.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 24. června 1993, kterou se stanoví pravidla pro přemísťování určitých rostlin, rostlinných produktů nebo jiných předmětů přes chráněnou zónu a pro přemísťování těchto rostlin, rostlinných produktů nebo jiných předmětů v rámci chráněné zóny, ze které pocházejí
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 77/93/EHS ze dne 21. prosince 1976 o ochranných opatřeních proti zavlékání organismů škodlivých rostlinám a rostlinným produktům do Společenství [1] a proti jejich rozšiřování uvnitř Společenství, naposledy pozměněnou směrnicí 93/19/EHS [2], a zejména na čl. 6 odst.
7 první a druhou odrážku uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že používání systému rostlinolékařské péče ve Společenství, které je prostorem bez vnitřních hranic, zahrnuje uznání "chráněných zón" stanovených pro určité rostliny, rostlinné produkty nebo jiné předměty ve vztahu k jednomu nebo více škodlivým organismům;
vzhledem k tomu, že podle ustanovení směrnice 77/93/EHS nesmějí být od 1. června 1993 rostliny, rostlinné produkty nebo jiné předměty uvedené v příloze V části A oddílu II dovezeny do určené chráněné zóny a uvnitř této zóny přemísťovány, pokud k nim nebo k jejich obalům anebo k vozidlům, které je přepravují, není připojen rostlinolékařský pas platný pro tuto chráněnou zónu a úředně vydaný v souladu s ustanoveními čl. 10 odst.
1 výše uvedené směrnice; že těchto ustanovení se nepoužije, pokud jsou poskytnuty záruky ohledně přemísťování rostlin, rostlinných produktů nebo jiných předmětů přes chráněnou zónu stanovenou pro tyto rostliny, rostlinné produkty nebo jiné předměty ve vztahu k jednomu nebo více škodlivým organismům a pokud méně přísné podmínky ve srovnání s podmínkami uvedenými v čl.
6 odst. 4 výše uvedené směrnice ohledně rostlin, rostlinných produktů a jiných předmětů pocházejících z chráněné zóny a uvnitř této zóny přemísťovaných vyhovují těmto ustanovením;
vzhledem k tomu, že neexistují žádné všeobecně přijaté záruky, musejí být tato ustanovení stanovena s přihlédnutím ke zvláštním podmínkám, za nichž se takové přemístění uskutečňuje tak, aby byla zajištěna odpovídající rostlinolékařská ochrana;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Stálého rostlinolékařského výboru,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Členské státy zajistí splnění podmínek uvedených v odstavci 2, budou-li rostliny, rostlinné produkty nebo jiné předměty uvedené v příloze V části A oddílu II směrnice 77/93/EHS, které pocházejí z míst mimo chráněnou zónu stanovenou pro tyto rostliny, rostlinné produkty nebo jiné předměty ve vztahu k jednomu nebo více škodlivým organismům podle čl. 2 odst. 1 písm. h) směrnice 77/93/EHS, a jejichž konečné místo určení leží mimo tuto zónu, přes ní převáženy bez rostlinolékařského pasu platného pro tuto zónu.
2. Musí být splněny následující podmínky:
a) použité obaly, popřípadě vozidla přepravující rostliny, rostlinné produkty nebo jiné předměty uvedené v odstavci 1, musejí být čisté, bez organismů uvedených v odstavci 1 a takové povahy, aby nehrozilo žádné nebezpečí rozšíření škodlivých organismů;
b) ihned po zabalení musejí být obaly, popřípadě vozidla přepravující tyto rostliny, rostlinné produkty nebo jiné předměty, zabezpečeny podle přísných rostlinolékařských norem tak, aby nehrozilo žádné nebezpečí rozšíření škodlivých organismů v příslušné chráněné zóně, aby byla zajištěna totožnost a vyhovovaly požadavkům odpovědných úředních subjektů uvedených ve směrnici 77/93/EHS, a takto zabezpečené musejí zůstat během celé přepravy přes příslušnou chráněnou zónu;
c) rostliny, rostlinné produkty nebo jiné produkty uvedené v odstavci 1 musejí být opatřeny dokladem obvykle používaným v obchodním styku, ve kterém je vyznačeno, že příslušné produkty pocházejí z míst mimo danou chráněnou zónu a že jejich místo určení leží mimo danou chráněnou zónu.
3. Jestliže je při úřední kontrole, organizované v souladu s čl. 11 odst. 7 směrnice 77/93/EHS a provedené na místě v rámci příslušné zóny, zjištěno, že nebyla dodržena ustanovení čl. 1 odst. 2, jsou okamžitě podle situace přijata následující úřední opatření, aniž jsou tím dotčena opatření pro případ, že rostliny, rostlinné produkty nebo jiné předměty nesplňují podmínky stanovené směrnicí 77/93/EHS:
- zapečetění obalu,
- doprava rostlin, rostlinných produktů nebo jiných předmětů pod úředním dohledem do místa mimo danou chráněnou zónu.
Článek 2
1. Členské státy stanoví, že v případě rostlin, rostlinných produktů nebo jiných předmětů uvedených v příloze V části A kapitole II směrnice 77/93/EHS, které pocházejí z chráněné zóny stanovené pro tyto rostliny, rostlinné produkty nebo jiné předměty ve vztahu k jednomu nebo více škodlivým organismům a jsou v rámci této zóny přemísťovány, se použijí mírnější podmínky.
2. Pro účely odstavce 1 se může použít následující mírnější podmínka:
úřední kontroly podle čl. 6 odst. 4 směrnice 77/93/EHS mohou být splněny podmínkami směrnice Komise 92/70/EHS ze dne 30. července 1992, kterou se stanoví podrobná pravidla pro průzkumy prováděné za účelem uznávání chráněných zón ve Společenství [3].
Článek 3
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do data uvedeného v čl.
3 odst. 1 směrnice Rady 91/683/EHS [4].
Neprodleně o nich uvědomí Komisi. Tyto předpisy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy neprodleně sdělí Komisi všechna ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Komise o nich uvědomí ostatní členské státy.
Článek 4
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 24. června 1993, kterou se mění směrnice 89/556/EHS o veterinárních otázkách obchodu s embryi skotu ve Společenství a dovozu těchto embryí ze třetích zemí
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
vzhledem k tomu, že článek 1 směrnice Rady 89/556/EHS ze dne 25. září 1989 o veterinárních otázkách obchodu s embryi skotu ve Společenství a dovozu těchto embryí ze třetích zemí [3] vyňal z oblasti působnosti této směrnice embrya vzniklá některými technikami; že embrya podrobená technikám, při nichž dochází k protržení zona pellucida, mohou být obchodována nebo dovážena, pokud splňují požadavky uvedené směrnice před použitím těchto technik, a to s určitými doplňkovými zárukami; že embrya vzniklá oplodněním ve zkumavcemohou být také obchodována nebo dovážena s odpovídajícími zárukami;
vzhledem k tomu, že doplňkové záruky si vyžadují, aby byly pozměněny přílohy, což podle článku 16 směrnice 89/556/EHS spadá do působnosti Komise;
vzhledem k tomu, že je vhodné provést i další změny v této směrnici, aby se objasnil status spermatu použitého k oplodnění vajíček a aby se zohlednila i nová politika týkající se slintavky a kulhavky ve Společenství,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 89/556/EHS se mění takto:
1. V článku 1 se odstavec 2 nahrazuje tímto:
"2. Tato směrnice se nevztahuje na embrya vzniklá přenosem jader."
2. V článku 2 se vkládá nové písmeno g), které zní:
"g) "týmem pro produkci embryí" úředně schválený tým pro odběr embryí pro oplodnění ve zkumavce v souladu s podmínkami stanovenými v odpovídající příloze."
3. V čl. 3 písm. a) se první pododstavec nahrazuje tímto:
"a) musí vzniknout umělou inseminací nebo oplodněním ve zkumavce spermatem dárce z inseminační stanice schválené příslušným orgánem pro odběr, zpracování a skladování spermatu nebo spermatem dovezeným podle směrnice 88/407/EHS [4]."
4. Článek 4 se zrušuje.
5. V článku 5 se vkládá nový odstavec 2a, který zní:
"2a. Schválení týmu pro produkci embryí vzniklých oplodněním ve zkumavce se udělí pouze tehdy, pokud jsou dodržena ustanovení odpovídající přílohy této směrnice a pokud je tým pro produkci embryí s to dodržovat i ostatní odpovídající ustanovení této směrnice, a zejména ustanovení odstavců 1 a 2 tohoto článku, která se použijí přiměřeně."
6. V článku 9 se odstavec 3 nahrazuje tímto:
"3. Pro stanovení veterinárních ustanovení týkajících se slintavky a kulhavky v souladu s odstavcem 1 se musí brát v úvahu, že:
- ze třetích zemí, které očkují proti slintavce a kulhavce, se smějí dovážet pouze zmrazená embrya.
Tato embrya musejí být skladována za schválených podmínek po dobu alespoň 30 dní před odesláním,
- dárcovská zvířata musejí pocházet z hospodářství, v němž žádné zvíře nebylo očkováno proti slintavce a kulhavce během 30 dní před odběrem a kde nebyly žádné veterinární zákazy ani karanténa."
7. Články 11, 12 a 13 se nahrazují tímto:
"Článek 11
Použijí se zásady a pravidla stanovená směrnicí 90/675/EHS [*] Úř. věst. L 373, 31.12.1990, s.
Směrnice naposledy pozměněná nařízením (EHS) č. 1601/92 (Úř. věst.
L 173, 27.6.1992, s. 13)., zejména pokud jde o organizování kontrol, jež mají provádět členské státy, a vyhodnocování těchto kontrol, jakož i ochranná opatření, která se mají zavádět."
Článek 2
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. ledna 1994.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tyto předpisy přijaté členskými státy musejí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady 93/53/EHS ze dne 24. června 1993, kterou se zavádějí minimální opatření Společenství ke zdolávání některých nákaz ryb
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že ryby jsou uvedeny v příloze II Smlouvy; že jejich uvádění na trh je důležitým zdrojem příjmů pro odvětví akvakultury;
vzhledem k tomu, že pro zajištění racionálního rozvoje akvakultury a lepší ochrany zdraví zvířat ve Společenství musejí být v případě vzplanutí nákazy přijata na úrovni Společenství zdolávací opatření;
vzhledem k tomu, že pokud jde o choroby, které mají být brány v úvahu, mělo by se odkazovat na seznamy přílohy A směrnice Rady 91/67/EHS ze dne 28. ledna 1991 o veterinárních předpisech pro uvádění živočichů pocházejících z akvakultury a produktů akvakultury na trh [4];
vzhledem k tomu, že ohnisko nákazy může rychle nabýt epizootických rozměrů a způsobit vysokou úmrtnost a poruchy takového měřítka, že vyvolají zásadní pokles výnosnosti akvakultury;
vzhledem k tomu, že zdolávací opatření musejí být přijata, jakmile je podezření na výskyt nákazy, aby se mohlo okamžitě a účinně zasáhnout při potvrzení nákazy;
vzhledem k tomu, že tato opatření musejí mít za cíl zamezení šíření nákazy, zejména pečlivou kontrolou přesunů ryb a produktů, které by mohly šířit nákazu;
vzhledem k tomu, že prevence nákaz ve Společenství musí být zpravidla založena na politice neočkování;
vzhledem k tomu, že prevence jakéhokoli šíření nákaz vyžaduje důkladná epizootiologická šetření; že členské státy musejí za tímto účelem zřídit zvláštní jednotky;
vzhledem k tomu, že v zájmu zajištění účinného zdolávacího systému je nutno harmonizovat diagnostiku nákazy a provádět jí pod dohledem odpovědných laboratoří, jejichž součinnost může být zajišťována referenční laboratoří určenou Společenstvím;
vzhledem k tomu, že pro zajištění jednotného provádění této směrnice je nutno zavést inspekční postup Společenství;
vzhledem k tomu, že společná opatření ke zdolání nákaz jsou minimálním základem pro udržení jednotné úrovně zdravotního stavu zvířat;
vzhledem k tomu, že při propuknutí některé z nákaz uvedených v příloze A směrnice 91/67/EHS platí ustanovení rozhodnutí Rady 90/424/EHS ze dne 26. června 1990 o některých výdajích ve veterinární oblasti [5], zejména článku 5;
vzhledem k tomu, že je žádoucí pověřit přijímáním nezbytných prováděcích opatření Komisi; že k tomuto účelu by měl být stanoven postup zavádějící úzkou a účinnou spolupráci mezi Komisí a členskými státy v rámci Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
KAPITOLA I Obecná ustanovení
Článek 1
Tato směrnice stanoví minimální opatření Společenství ke zdolání chorob ryb, uvedených v příloze A seznamech I a II směrnice 91/67/EHS.
Článek 2
Pro účely této směrnice se použijí v potřebném rozsahu definice podle článku 2 směrnice 91/67/EHS.
Kromě toho se rozumí:
1. "chorobami na seznamu I" choroby ryb uvedené v příloze A seznamu I směrnice 91/67/EHS;
2. "chorobami na seznamu II" choroby ryb uvedené v příloze A seznamu II směrnice 91/67/EHS;
3. "rybou podezřelou z nákazy" ryba, u níž určité klinické příznaky, postmortální změny nebo podezřelé reakce v laboratorních testech opravňují k podezření na některou z chorob na seznamu I nebo seznamu II;
4. "nakaženou rybou" ryba, u níž byla některá z chorob na seznamu I nebo seznamu II úředně potvrzena na základě výsledku laboratorního vyšetření nebo v případě nakažlivé chudokrevnosti lososů na základě výsledku klinického nebo postmortálního vyšetření;
5. "hospodářstvím podezřelým z nákazy" hospodářství, v němž jsou chovány ryby podezřelé z nákazy;
6. "zamořeným hospodářstvím" hospodářství, v němž jsou chovány nakažené ryby, jakož i prázdné a dosud nedezinfikované hospodářství.
Článek 3
Členské státy zajistí, aby všechna hospodářství, která chovají nebo vlastní ryby náchylné k chorobám na seznamu I nebo seznamu II,
1. byla registrována úředním útvarem; tato registrace byla průběžně aktualizována;
2. vedla registr
a) živých ryb, jiker a gamet umístěných do hospodářství, s uvedením údajů o dodávce, počtu kusů nebo váze, velikosti, původu a dodavateli;
b) živých ryb, jiker a gamet, které hospodářství opouštějí, s uvedením údajů o expedici, počtu kusů nebo váze, velikosti a určení;
c) zjištěné úmrtnosti.
Tento registr, do kterého může úřední útvar na vyžádání kdykoliv nahlédnout, musí být pravidelně aktualizován a uchováván po dobu čtyř let.
Článek 4
Členské státy dbají o to, aby podezření na výskyt některé z chorob na seznamu I nebo seznamu II bylo povinně a co nejrychleji oznámeno úřednímu útvaru.
KAPITOLA II Opatření ke zdolání chorob na seznamu I
Článek 5
1. Vyskytují-li se v hospodářství ryby podezřelé z chorob na seznamu I, členské státy zajistí, aby úřední útvar neprodleně uvedl v činnost prostředky úředního šetření, které potvrdí nebo vyloučí výskyt choroby, včetně klinického vyšetření; především odebere nebo nechá odebrat patřičné vzorky k laboratornímu vyšetření.
2. Jakmile je oznámeno podezření na výskyt choroby, zavede úřední útvar v hospodářství úřední dozor a nařídí zejména:
a) úřední sčítání všech druhů a kategorií ryb, přičemž se pro každý z těchto druhů a tříd zaznamená počet ryb již uhynulých, nakažených nebo podezřelých, že jsou nakažené, případně jinak zasažené; sčítání musí vlastník nebo držitel aktualizovat, aby byl zachycen nárůst v populaci nebo nové případy úmrtí zjištěné ve fázi podezření na nákazu; údaje z tohoto sčítání musejí být na vyžádání předloženy a mohou být při každé inspekci ověřeny;
b) bez povolení úředního útvaru nesmějí do hospodářství vstupovat ani jej opouštět žádné živé nebo mrtvé ryby, jikry nebo gamety;
c) odstraňování mrtvých ryb nebo jejich vnitřností se provádí pod dozorem úředního útvaru;
d) přivážení a odvoz krmiv, nářadí, předmětů a jiného materiálu, např. odpadků, které mohou přenášet nákazu, je podmíněno povolením úředním útvarem, který stanoví nutné podmínky pro zamezení šíření patogenních původců;
e) osoby smějí do hospodářství vstupovat a opouštět jej pouze s povolením úředního útvaru;
f) vjezd do a výjezd z hospodářství je podmíněn povolením úředním útvarem, který stanoví podmínky pro zamezení šíření patogenních původců;
g) u vchodů do a východů z hospodářství se musejí používat vhodné dezinfekční prostředky;
h) provádí se epizootiologické šetření podle čl. 8 odst. 1;
i) ve všech hospodářstvích nacházejících se ve stejném povodí nebo stejné pobřežní oblasti se zavede úřední dozor a bez povolení úředního útvaru nesmějí tato hospodářství opustit žádné ryby, jikry nebo gamety; v případě velkých povodí nebo pobřežních oblastí může úřední útvar rozhodnout o omezení tohoto opatření na území menšího rozměru sousedící s hospodářstvím podezřelým z nákazy pokud usoudí, že toto území skýtá optimální záruky pro zamezení nákazy;
v případě potřeby je nutno informovat úřední útvary sousedních členských států nebo třetích zemí o podezření z nákazy; v tomto případě přijmou úřední útvary dotčených členských států opatření nutná k použití opatření podle tohoto článku.
V případě potřeby je možno přijmout zvláštní opatření postupem podle článku 19.
3. Do doby, než budou úřední opatření podle odstavce 2 uvedena v platnost, učiní vlastník nebo držitel ryb podezřelých z nákazy veškerá patřičná opatření, aby dosáhl souladu s odstavcem 2, kromě písmen h) a i) uvedeného odstavce.
4. Opatření podle odstavce 2 jsou odvolána až poté, co je podezření z nákazy úředně vyloučeno.
Článek 6
Jakmile je úředně potvrzena přítomnost choroby na seznamu I, zajistí členské státy, aby úřední útvar nařídil, vedle opatření podle čl. 5 odst. 2, použití těchto opatření:
a) v zamořeném hospodářství:
- všichni živočichové musejí být neprodleně odstraněni,
- v hospodářstvích na pevnině je pro vyčištění a dezinfekci nutné vyprázdnit všechny sádky,
- veškeré jikry a gamety, mrtvé ryby a ryby, které vykazují klinické příznaky choroby, se považují za vysoce nebezpečné látky a musejí být zlikvidovány za dozoru úředního útvaru podle směrnice 90/667/EHS [6],
- všechny živé ryby se buď usmrtí a zlikvidují pod dozorem úředního útvaru v souladu se směrnicí 90/667/EHS, nebo, v případě ryb, které dosáhly tržní velikosti a nevykazují žádné klinické příznaky choroby, se pod dozorem úředního útvaru usmrtí, aby byly uvedeny na trh nebo zpracovány k lidské spotřebě.
V posledně jmenovaném případě úřední útvar zajistí, že ryby budou neprodleně usmrceny a vykuchány, že budou tyto úkony provedeny za podmínek, které zamezí šíření patogenních původců, že odpad a vnitřnosti z ryb budou považovány za vysoce nebezpečné látky a budou podle směrnice 90/667/EHS ošetřeny, aby byli zničeni patogenní původci, a že použitá voda bude upravena, aby byly zničeny patogenní původci, kteří se v ní mohou případně vyskytovat,
- po odstranění ryb, jiker a gamet je nutno sádky, nářadí a materiál, které mohou být kontaminovány, co nejdříve vyčistit a dezinfikovat podle pokynů úředního útvaru tak, aby bylo vyloučeno jakékoliv riziko šíření nebo přežití patogenních původců.
Postupy pro čištění a dezinfekci zamořeného hospodářství se stanoví postupem podle článku 19,
- materiál podle čl. 5 odst. 2 písm. d), který může být kontaminován, je nutno zlikvidovat nebo podrobit ošetření, které zaručí zničení všech přítomných patogenních původců,
- je nutno provést epizootiologické šetření podle čl. 8 odst. 1 a použít ustanovení čl. 8 odst. 4; toto šetření zahrnuje odběr vzorků pro účely laboratorního vyšetření;
b) všechna hospodářství povodí nebo pobřežní oblasti, ve kterých se nachází zamořené hospodářství, musejí projít hygienickými inspekcemi; odhalí-li tyto inspekce pozitivní případy, použijí se opatření podle písmene a).
c) úřední útvar povolí opětovné nasazení rybích populací v hospodářství vykazují-li inspekce čistících a dezinfekčních úkonů uspokojující výsledky, a pokud podle názoru úředního útvaru uplynula doba dostatečně dlouhá, aby byla zaručena eradikace patogenních původců a případných jiných infekcí v tomtéž povodí.
d) vyžaduje-li provádění opatření podle čl. 5 odst. 2 písmen a), b), c) a d) součinnost úředních útvarů jiných členských států, spolupracují úřední útvary dotčených členských států, aby zajistily dodržování opatření tohoto článku.
V případě potřeby přijmou vhodná dodatečná opatření postupem podle článku 19.
Článek 7
Existuje-li u volně žijících ryb, ryb nepatřících k žádnému hospodářství nebo ryb v jezerech, rybnících nebo jiných zařízeních určených ke sportovnímu rybaření nebo chovu okrasných ryb podezření z nákazy nebo jsou-li nakaženy, zajistí členské státy, aby byla učiněna vhodná opatření.
Členské státy informují Komisi a ostatní členské státy v rámci Stálého veterinárního výboru o jimi přijatých opatřeních.
Článek 8
1. Epizootiologické šetření se týká
- předpokládané doby, kdy se již choroba mohla v hospodářství vyskytovat, než byla oznámena nebo bylo na ní podezření,
- možného zdroje nákazy v hospodářství a identifikace jiných hospodářství, v nichž se nacházejí jikry a gametami a ryby náchylných druhů, které mohou být nakaženy,
- přesunů ryb, jiker nebo gamet, pohybu vozidel nebo materiálu a osob, které mohly přenést původce nákazy do nebo z dotčeného hospodářství,
- možné existence nositelů nákazy a jejich rozšíření.
2. Vyplyne-li z epizootiologického šetření, že nákaza mohla být zavlečena z nebo do jiného povodí nebo pobřežní oblasti rybami, jikrami nebo gametami, jinými živočichy, vozidly nebo osobami nebo jiným způsobem, považují se hospodářství nacházející se v tomto povodí nebo pobřežní oblasti za podezřelé z nákazy a použijí se opatření podle článku 5.
Při potvrzení výskytu nákazy platí opatření podle článku 6.
3. Vyplyne-li z epizootiologického šetření, že je nutná součinnost úředních orgánů jiných členských států, učiní tyto orgány veškerá potřebná opatření, aby zajistily dodržování ustanovení této směrnice.
4. Pro rozsáhlou součinnost všech opatření nutných k provádění zabezpečení co nejrychlejší eradikace nákazy a k provádění epizootiologického šetření se zřídí krizové centrum.
Obecná pravidla pro zřizování národních krizových center a krizového centra Společenství stanoví Rada kvalifikovanou většinou na návrh Komise.
5. Rada posoudí kvalifikovanou většinou na návrh Komise, který se vypracuje na základě stanoviska Vědeckého veterinárního výboru s ohledem na vědecký a technologický vývoj, ustanovení tohoto článku do 31. prosince 1996.
KAPITOLA III Opatření ke zdolání chorob na seznamu II
Článek 9
1. V případě podezření a/nebo potvrzení výskytu některé z chorob na seznamu II ve schválené oblasti nebo ve schváleném hospodářství v neschválené oblasti se provede epizootiologické šetření podle článku 8.
Členské státy, které by chtěly opět získat status definovaný podle směrnice 91/67/EHS, musejí vyhovět ustanovením příloh B a C uvedené směrnice.
2. Vyplyne-li z epizootiologického šetření, že nákaza mohla být zavlečena ze schválené oblasti nebo z jiného schváleného hospodářství nebo mohla být přenesena do jiného schváleného hospodářství v důsledku přesunu ryb, jiker nebo gamet, pohybem vozidel nebo osob nebo jakýmkoli jiným způsobem, považují se tyto oblasti nebo hospodářství za podezřelé z nákazy a použijí se vhodná opatření.
3. Úřední útvar však může povolit výkrm ryb, které mají být usmrceny, do doby, než dosáhnou tržní velikosti.
Článek 10
1. Nacházejí-li se ryby podezřelé z choroby na seznamu II v neschváleném hospodářství v neschválené oblasti, zajistí členské státy, aby úřední útvar
a) neprodleně uvedl v činnost prostředky úředního šetření, které potvrdí nebo vyloučí výskyt choroby, včetně, je-li to nutné, odebral vzorky k vyšetření schválenou laboratoří;
b) provede nebo nechá provést úřední sčítání zamořených hospodářství, toto sčítání se pravidelně aktualizuje;
c) zavede nebo nechá zavést v zamořených hospodářstvích úřední dozor, aby se zajistilo, že, odchylně od čl. 3 odst. 1 písm. c) směrnice 91/67/EHS, ze zamořených hospodářství jsou povoleny pouze přesuny živých ryb, jiker nebo gamet určených buď do jiných hospodářství zamořených stejnou nákazou nebo k usmrcení k lidské spotřebě.
2. Členské státy mohou pro stanovené období zavést dobrovolný nebo povinný program eradikace chorob na seznamu II v neschválených hospodářstvích nebo v neschválených oblastech.
Během tohoto období je zakázáno umisťovat do oblasti nebo hospodářství, na které se tento program vztahuje, živé ryby, jikry nebo gamety pocházející ze zamořených hospodářství nebo z hospodářství neznámého nákazového statusu.
Tyto programy, jež jsou vypracovány na základě obecných kritérií, která je třeba postupem podle článku 19 určit před datem uvedeným v článku 20, se předloží Komisi k posouzení, a jsou schváleny a případně stejným postupem změněny.
Po uplynutí období uvedeném v pododstavci 1 informují členské státy, které tento postup použijí, Komisi a ostatní členské státy ve Stálém veterinárním výboru o dosažených výsledcích.
3. Do 31. prosince 1996 předloží Komise Radě zprávu vypracovanou po obdržení stanoviska Vědeckého veterinárního výboru a s ohledem na získané zkušenosti a vědecký a technologický vývoj a případně doplněnou o návrhy na posouzení tohoto článku, zejména pokud jde o uvádění na trh nakažených živých ryb, jejich jiker a gamet určených pro chov nebo výkrm, a pokud jde o provádění epizootiologického šetření v neschválených oblastech v případě podezření na výskyt nákazy v neschváleném hospodářství.
Rada se usnese o těchto návrzích vypracovaných na základě závěrů zprávy kvalifikovanou většinou.
4. Prováděcí pravidla k odstavcům 1 a 2 v případě potřeby stanoví Komise postupem podle článku 19.
KAPITOLA IV Závěrečná ustanovení
Článek 11
1. Odběry vzorků a laboratorní testování výskytu chorob na seznamech I a II se provádí metodami stanovenými podle článku 15 směrnice 91/67/EHS.
2. Testování výskytu choroby nebo patogenů provádí laboratoř schválená úředním útvarem.
V případě potřeby a zejména při prvním výskytu choroby tyto laboratorní testy určí typ, podtyp a variantu patogenního původce, který musí být potvrzen národní referenční laboratoří a v případě potřeby může být potvrzen referenční laboratoří Společenství podle článku 13.
Článek 12
1. Členské státy zajistí, aby v každém členské státě byla určena národní referenční laboratoř která bude technicky a personálně vybavená tak, aby bylo možno kdykoliv a zejména při prvních příznacích choroby prokázat typ, podtyp a variantu příslušného patogenního původce a potvrdit výsledky regionálních diagnostických laboratoří.
2. Národní laboratoře určené pro dotyčné choroby jsou odpovědné za koordinaci diagnostických norem a metod, jakož i za používání činidel.
3. Národní laboratoře určené pro dotyčné choroby odpovědné za součinnost diagnostických norem a metod stanovených jednotlivými laboratořemi pro diagnostiku dotyčných chorob v členských státech.
K tomuto účelu
a) mohou laboratořím schváleným členským státem dodávat diagnostická činidla;
b) kontrolují jakost všech diagnostických činidel používaných v členském státě;
c) organizují pravidelné provádění srovnávacích testů;
d) udržují zásobu izolátů patogenních původců dotyčné choroby z potvrzených případů choroby ve členském státu;
e) potvrzují pozitivní výsledky diagnostických laboratoří schválených členským státem.
4. Odchylně od odstavce 1 však mohou členské státy, které nemají národní laboratoř odpovědnou za dotyčnou chorobu, využít služeb národní laboratoře odpovědné v této věci v jiném členském státě.
5. Seznam národních referenčních laboratoří pro choroby ryb je obsažen v příloze A.
6. Národní laboratoře určené pro dotyčné choroby spolupracují s referenční laboratoří Společenství uvedenou v článku 13.
7. Prováděcí pravidla k tomuto článku stanoví Komise postupem podle článku 19.
Článek 13
1. Referenční laboratoř Společenství pro choroby ryb je uvedena v příloze B.
2. Aniž jsou dotčena ustanovení rozhodnutí 90/424/EHS, a zejména článku 28, jsou pravomoci a povinnosti laboratoře uvedené v odstavci 1 stanoveny v příloze C.
Článek 14
1. Očkování proti chorobám na seznamu II ve schválených oblastech nebo ve schválených hospodářstvích v neschválených oblastech a v oblastech nebo hospodářstvích, u kterých již byl zahájen schvalovací postup podle směrnice 91/67/EHS, jakož i očkování proti chorobám na seznamu I je zakázáno.
2. Rada posoudí na návrh Komise kvalifikovanou většinou do 30. června 1996 ustanovení tohoto článku, zejména pokud jde o stanovení zvláštních podmínek pro používání očkovacích látek a s ohledem na vývoj vědeckého a technologického výzkumu v oblasti očkování.
Článek 15
1. Každý členský stát sestaví pohotovostní plán, ve kterém upřesní, jak budou uplatňována opatření této směrnice v případě výskytu choroby na seznamu I.
Tento plán musí umožnit přístup k zařízení, vybavení, personálu a jiným příslušným objektům potřebným pro rychlou a účinnou eradikaci nákazy.
2. Obecná kritéria pro sestavení těchto plánů jsou uvedena v příloze D.
Členské státy se však mohou omezit na to, že budou používat pouze kritéria specifická pro dotyčné nákazy, pokud obecná kritéria již byla přijata u příležitosti předložení plánů týkajících se uplatnění opatření ke zdolání jiné nákazy.
Komise může tato kritéria měnit nebo doplňovat podle charakteristik nákazy postupem podle článku 19.
3. Plány vypracované podle kritérií přílohy D musejí být předloženy Komise do šesti měsíců od počátku použitelnosti této směrnice.
4. Komise posoudí plány, aby určila, zda umožňují dosažení požadovaného cíle, a navrhne dotčeným členským státům potřebné změny, zejména aby se zajistila slučitelnost těchto plánů s plány ostatních členských států.
Komise schvaluje plány, případně pozměněné, postupem podle článku 19.
S ohledem na vývoj situace mohou být plány stejným postupem později změněny nebo doplněny.
Článek 16
Pokud je to nezbytné pro jednotné používání této směrnice, mohou znalci Komise ve spolupráci s příslušnými orgány provádět kontroly na místě.
Za tímto účelem mohou kontrolou reprezentativního počtu hospodářství ověřit, kontrolují-li příslušné úřady, zda hospodářství splňují požadavky této směrnice.
Komise informuje členské státy o výsledku provedených kontrol.
Členský stát, na jehož území se kontrola provádí, poskytne odborníkům potřebnou podporu při plnění jejich úkolu.
Prováděcí předpisy k tomuto článku se stanoví postupem podle článku 19.
Článek 17
Podmínky finanční účasti Společenství na opatřeních vyplývajících z použití této směrnice jsou stanoveny v rozhodnutí 90/424/EHS.
Článek 18
V případě potřeby Rada na návrh Komise kvalifikovanou většinou změní přílohy B, C a D, zejména s ohledem na vývoj ve výzkumu a diagnostických postupech.
Příloha A může být v případě potřeby změněna postupem podle článku 19.
Článek 19
1. Má-li být zahájen postup podle tohoto článku, přednese věc Stálému veterinárního výboru neprodleně jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu nebo na žádost zástupce některého členského státu.
2. Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k návrhu ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci. Stanovisko se přijímá většinou stanovenou v čl.
148 odst. 2 Smlouvy pro přijímání rozhodnutí, která má Rada přijímat na návrh Komise.
Hlasům zástupců členských států ve výboru je přidělena váha stanovená v uvedeném článku.
Předseda nehlasuje.
3. a) Komise přijme navrhovaná opatření, jsou-li v souladu se stanoviskem výboru.
b) Pokud navrhovaná opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, Komise neprodleně předloží Radě návrh opatření, která mají být přijata.
Rada se usnese kvalifikovanou většinou.
Pokud se Rada neusnese ve lhůtě tří měsíců od předložení věci Radě, přijme navrhovaná opatření Komise, s výjimkou případů, kdy se Rada proti zmíněným opatřením vysloví prostou většinou.
Článek 20
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 1. července 1994.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Od data uvedeného v odstavci 1 však členské státy mohou na svém území, při dodržování obecných pravidel Smlouvy, zachovat nebo používat přísnější ustanovení než stanovuje tato směrnice.
O příslušných opatřeních informují Komisi.
3. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 21
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 24. června 1993, kterou se mění směrnice 91/67/EHS o veterinárních předpisech pro uvádění živočichů pocházejících z akvakultury a produktů akvakultury na trh
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že v souladu s článkem 28 směrnice Rady 91/67/EHS ze dne 28. ledna 1991 o veterinárních předpisech pro uvádění živočichů pocházejících z akvakultury a produktů akvakultury na trh [4] je nezbytné posoudit seznam chorob uvedený v příloze A uvedené směrnice; že toto posouzení musí vzít v úvahu jak zprávu Komise o získaných zkušenostech, tak stanovisko Vědeckého veterinárního výboru;
vzhledem k tomu, že seznam chorob musí být pozměněn podle stanoviska Vědeckého veterinárního výboru, aby bylo přihlédnuto k posledním epidemiologickým zjištěním a k získaným zkušenostem;
vzhledem k tomu, že musí být posouzena situace týkající se nákaz nepocházejících ze Společenství a že ze současných epidemiologických údajů vyplývá, že musí být znovu posouzena náchylnost určitých druhů k určitým chorobám, které jsou ve Společenství endemické, jakož i zařazení těchto chorob do seznamů II nebo III přílohy A směrnice 91/67/EHS;
vzhledem k tomu, že je žádoucí upřesnit určité požadavky stanovené ve směrnici 91/67/EHS, zejména ty, které se týkají postupu schvalování oblastí a předpisů pro uvádění na trh živočichů pocházejících z akvakultury a produktů akvakultury, které nenáleží k náchylným druhům,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 91/67/EHS se mění takto:
1. V článku 3
a) se odst. 1 písm. c) nahrazuje tímto:
"c) nesmějí pocházet z hospodářství, na něž se z veterinárních důvodů vztahuje zákaz, ani nesmějí přijít do styku s živočichy z takového hospodářství, zejména pak z hospodářství, na něž se vztahují kontrolních opatření v rámci směrnice Rady 93/53/EHS ze dne 24. června 1993, kterou se zavádějí minimální opatření Společenství ke zdolávání některých nákaz ryb [5];"
b) doplňuje se nový odstavec:
"4. Tento článek se použije, aniž je dotčena směrnice 93/53/EHS, pokud jde o zdolávání některých chorob ryb, zejména chorob uvedených v seznamu I."
2. V čl. 5 odst. 1 se úvodní část nahrazuje tímto:
"1. K získání statusu schválené oblasti pokud jde o jednu nebo více chorob uvedených v příloze A sloupci 1 seznamu II předloží členské státy Komisi:"
3. V článku 5 se odstavec 2 nahrazuje tímto:
"2. Komise posoudí údaje uvedené v odstavci 1.
S přihlédnutím k těmto údajům schvaluje Komise oblasti postupem podle článku 26.
Jestliže je schválení oblasti odebráno úředním útvarem v souladu s ustanoveními přílohy B oddílu I písm. D bodu 5, oddílu II písm.
D bodu 5, zruší Komise své rozhodnutí o schválení. Obnovení schválení příslušné oblasti se uskutečňuje postupem podle článku 26."
4. V čl. 6 odst. 1 se úvodní část nahrazuje tímto:
"1. K získání statusu schváleného hospodářství v neschválené oblasti pokud jde o jednu nebo více chorob uvedených v příloze A sloupci 1 seznamu II předloží členské státy Komisi:"
5. V čl. 7 odst. 1 se úvodní část nahrazuje tímto:
"1. Na uvedení na trh živých ryb náchylných druhů uvedených v příloze A sloupci 2 seznamu II, jakož i jejich jiker a gamet se vztahují tyto dodatečné záruky:"
6. V čl. 8 odst. 1 se úvodní část nahrazuje tímto:
"1. Na uvedení na trh živých měkkýšů uvedených v příloze A sloupci 2 seznamu II se vztahují tyto dodatečné záruky:"
7. V čl. 9 bodu 1 se první věta nahrazuje tímto:
"1. Ryby náchylné k chorobám uvedeným v příloze A sloupci 1 seznamu II musí být usmrceny a zbaveny vnitřností před jejich expedicí."
8. V čl. 9 bodu 2 se první věta nahrazuje tímto:
"2. Živí měkkýši náchylní k chorobám uvedeným v příloze A sloupci 1 seznamu II musejí být dodáni k přímé lidské spotřebě nebo do konzervárenského průmyslu a nesmějí být sádkováni, ledaže:"
9. Článek 14 se nahrazuje tímto:
"Článek 14
1. Aniž jsou dotčeny požadavky týkající se chorob uvedených v příloze A sloupci 1 seznamu III, které jsou stanoveny postupem podle článků 12 a 13, musejí živé farmové ryby, které nepatří k druhům náchylným k chorobám uvedeným v příloze A sloupci 2 seznamu II, jakož i jejich jikry a gamety splňovat pro uvedení na trh tyto dodatečné požadavky:
a) pokud mají být umístěny do schválené oblasti, musí k nim být v souladu s článkem 11 přiložen přepravní doklad, jehož vzor se stanoví postupem podle článku 26, který potvrzuje, že pocházejí z oblasti se stejným nákazovým statusem, ze schváleného hospodářství nacházejícího se v neschválené oblasti nebo z hospodářství, které se může nacházet v neschválené oblasti, pokud se v tomto hospodářství nenacházejí ryby patřící k druhům náchylným k chorobám uvedeným v příloze A sloupci 2 seznamu II a pokud není toto hospodářství propojeno s vodním tokem, s pobřežními vodami nebo s vodami v ústí vodních toků.
Nicméně do doby, kdy budou známy výsledky posouzení podle článku 28, mohou členské státy postupem podle článku 26 požádat o odchylku od předchozího pododstavce, zejména aby zabránily umístění v tomto odstavci uvedených ryb do schválených oblastí, pokud pocházejí ze schváleného hospodářství v neschválené oblasti nebo z hospodářství, jež se může nacházet v neschválené oblasti, pokud se v tomto hospodářství nenacházejí ryby patřící k druhům náchylným k chorobám uvedeným v příloze A sloupci 2 seznamu II a pokud není toto hospodářství propojeno s vodním tokem, pobřežními vodami nebo vodami v ústí vodních toků.
Stejným postupem se stanoví příslušné podmínky a opatření za účelem zajištění jednotného dodržování tohoto ustanovení.
Do doby, než budou tato rozhodnutí přijata, se použijí i nadále vnitrostátní právní předpisy, pokud jsou v souladu s obecnými ustanoveními Smlouvy;
b) pokud mají být umístěny do hospodářství, které splňuje požadavky uvedené v příloze C, ačkoli se nachází v neschválené oblasti, musí k nim být v souladu s článkem 11 přiložen přepravní doklad, jehož vzor se stanoví postupem podle článku 26, který potvrzuje, že pocházejí ze schválené oblasti, z hospodářství se stejným nákazovým statusem, nebo z hospodářství, které se může nacházet v neschválené oblasti, pokud se v tomto hospodářství nenacházejí ryby patřící k druhům náchylným k chorobám uvedeným v příloze A sloupci 2 seznamu II a pokud není toto hospodářství propojeno s vodním tokem, pobřežními vodami nebo vodami v ústí vodního toku.
2. Požadavky stanovené v odstavci 1 se vztahují na uvedení na trh farmových měkkýšů, kteří nepatří k náchylným druhům uvedeným v příloze A sloupci 2 seznamu II.
3. Aniž jsou dotčeny požadavky týkající se chorob uvedených v příloze A sloupci 1 seznamu III, které jsou stanoveny postupem podle článků 12 a 13, musejí volně žijící živé ryby, měkkýši a korýši, jakož i jejich jikry a gamety splňovat pro uvedení na trh tyto dodatečné požadavky:
a) pokud mají být umístěni do schválené oblasti, musí k nim být v souladu s článkem 11 přiložen přepravní doklad, jehož vzor se stanoví postupem podle článku 26, který potvrzuje, že pocházejí z oblasti se stejným nákazovým statusem;
b) pokud mají být umístěni do hospodářství, které splňuje požadavky uvedené v příloze C, ačkoli nenachází ve schválené oblasti, musí k nim být v souladu s článkem 11 přiložen přepravní doklad, jehož vzor se stanoví postupem podle článku 26, který potvrzuje, že pocházejí ze schválené oblasti;
c) pokud jsou tito živočichové loveni na volném moři a jsou určeni k chovu ve schválených oblastech a schválených hospodářstvích, musejí být umístěni do karantény pod dohledem úředního útvaru ve vhodných zařízeních a za patřičných podmínek, které budou stanoveny postupem podle článku 26.
4. Požadavky stanovené v odstavcích 1, 2 a 3 se nepoužijí, pokud praktické zkušenosti a/nebo vědecké údaje prokázaly, že nedochází k pasivnímu přenosu nákazy při přemístění živočichů pocházejících z akvakultury, jejich jiker a gamet, kteří nepatří k náchylným druhům uvedeným v příloze A sloupci 2 seznamu II, z neschválené oblasti do schválené oblasti.
Postupem podle článku 26 sestaví Komise seznam živočichů pocházejících z akvakultury, pro něž je použitelná odchylka uvedená v prvním pododstavci, a případně tento seznam pozmění s ohledem na vědecký a technologický vývoj. Stejným postupem se stanoví a pozmění zvláštní podmínky pro uvedení těchto živočichů na trh, včetně vzoru požadovaného průvodního dokladu.
5. Tento článek se nevztahuje na okrasné tropické ryby chované trvale v akváriích."
10. V článku 19 se doplňuje nový odstavec
"4. Pokud nebude do 1. ledna 1994 učiněno žádné rozhodnutí o vypracování seznamu uvedeného v odstavci 1, mohou být postupem podle článku 26 přijata potřebná přechodná opatření na dobu tří let."
11. V článku 20 se doplňuje nový odstavec:
"3. Do doby, než budou stanoveny dovozní podmínky podle této směrnice, zajistí členské státy, aby dovozy živočichů pocházejících z akvakultury a produktů akvakultury ze třetích zemí splňovaly přinejmenším podmínky rovnocenné podmínkám vztahujícím se na produkci a uvádění produktů Společenství na trh."
12. Článek 24 se nahrazuje tímto:
"Článek 24
Pokud propukla nebo se rozšířila ve třetí zemi nakažlivá nebo infekční choroba živočichů pocházejících z akvakultury, která by mohla ohrozit zdraví hospodářských zvířat v členském státě nebo pokud pro to jsou jiné veterinární důvody, použijí se postupy a opatření podle článku 19 směrnice 90/675/EHS, pokud jde o produkty akvakultury, a postupy a opatření podle článku 18 směrnice 91/496/EHS, pokud jde o živočichy pocházející z akvakultury."
13. Příloha A se nahrazuje tímto:
"
ze dne 29. června 1993, kterou se mění směrnice Rady 82/471/EHS o určitých produktech používaných ve výživě zvířat
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 82/471/EHS ze dne 30. června 1982 o určitých produktech používaných ve výživě zvířat [1], naposledy pozměněnou směrnicí Komise 93/26/EHS [2], a zejména na článek 6 uvedené směrnice,
(1) vzhledem k tomu, že směrnice 82/471/EHS stanoví, že obsah jejích příloh musí být neustále přizpůsobován vývoji vědeckotechnických poznatků;
(2) vzhledem k tomu, že studie dusíkaté nebílkovinné sloučeniny "síranu amonného" a hydroxyanalogu methioninu a jeho vápenaté soli prokázaly blahodárné účinky u přežvýkavců; že je proto třeba rozšířit povolení k používání těchto produktů na tuto kategorii zvířat;
(3) vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro krmiva,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Příloha směrnice 82/471/EHS se mění v souladu s přílohou této směrnice.
Článek 2
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s ustanoveními článku 1 nejpozději do 30. června 1994.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Opatření přijatá členskými státy musejí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úřadním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 29. června 1993, kterou se mění přílohy směrnic 86/362/EHS a 86/363/EHS o stanovení maximálních limitů reziduí pesticidů v obilovinách a v potravinách živočišného původu a na jejich povrchu
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 86/362/EHS ze dne 24. července 1986 o stanovení maximálních limitů reziduí pesticidů v obilovinách a na jejich povrchu [1], a zejména na článek 11 uvedené směrnice,
s ohledem na směrnici Rady 86/363/EHS ze dne 24. července 1986 o stanovení maximálních limitů reziduí pesticidů v potravinách živočišného původu a na jejich povrchu [2], a zejména na článek 11 uvedené směrnice,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že se jeví žádoucím doplnit nomenklaturu v příloze I ke směrnicím 86/362/EHS a 86/363/EHS tak, aby byla v souladu s nařízením Komise (EHS) č. 2587/91 [3];
vzhledem k tomu, že se rovněž jeví žádoucím rozšířit působnost přílohy I ke směrnici 86/362/EHS tak, aby kromě neloupané nebo surové rýže zahrnovala také loupanou a poloomletou nebo omletou rýži, protože významný podíl rýže je uváděn do oběhu pod tímto označením;
vzhledem k tomu, že ve světle technického a vědeckého pokroku a požadavků veřejného zdraví a zemědělství je nyní žádoucí doplnit přílohu II ke směrnici 86/363/EHS, pokud jde o ustanovení týkající se stanovení maximálních limitů pro ptačí vejce a žloutky a stanovení limitů pro pesticidy zde uvedené; že pro přehlednost se zdá žádoucí vypracovat konsolidovanou verzi uvedené přílohy;
vzhledem k tomu, že ze stejných důvodů je také žádoucí změnit směrnice 86/362/EHS a 86/363/EHS doplněním ustanovení týkajících se dalších reziduí pesticidů pro obiloviny a potraviny živočišného původu, jmenovitě látek acefát, benomyl, karbendazim, chlorpyrifos, chlorpyrifos-methyl, chlorothalonil, cypermethrin, deltamethrin, fenvalerát, glyfosát, imazalil, iprodion, mankozeb, maneb, methamidofos, metiram, permethrin, procymidon, propineb, thiofanát-methyl, vinklozolin a zineb;
vzhledem k tomu, že dostupné údaje týkající se určitých kombinací pesticidů a obilovin a pesticidů a potravin živočišného původu však nejsou dostatečné; že pro získání těchto údajů bude nezbytná lhůta nepřekračující čtyři roky; že maximální limity by tedy měly být na základě těchto údajů stanoveny nejpozději do 1. ledna 1998; že nejsou-li předloženy dostatečné údaje, jsou limity obvykle stanoveny na úrovni odpovídající mezi stanovitelnosti;
vzhledem k tomu, že má-li být lépe odhadnut dietární příjem reziduí pesticidů, je prozíravé stanovit, pokud možno současně, maximální limity reziduí pro jednotlivé pesticidy ve všech hlavních složkách stravy; že tyto limity představují minimální množství pesticidu nutné pro dosažení přiměřené regulace, aplikované takovým způsobem, že množství reziduí je co nejmenší a je toxikologicky přijatelné;
vzhledem k tomu, že maximální limity reziduí stanovené v této směrnici budou muset být přezkoumány v rámci přehodnocení účinných látek podle pracovního programu ve smyslu čl. 8 odst. 2 směrnice Rady 91/414/EHS ze dne 15. července 1991 o uvádění přípravků na ochranu rostlin na trh [4],
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 86/362/EHS se mění takto:
1. Příloha I se nahrazuje tímto:
23.THIOFANÁT-METHYL _BAR_
28.DELTAMETHRIN _BAR_ 1 _BAR_
Článek 2
Směrnice 86/363/EHS se mění takto:
1. Příloha I se nahrazuje tímto:
Kód KN _BAR_ Popis zboží _BAR_
0406 _BAR_ Sýry a tvaroh _BAR_
"ČÁST B
Rezidua pesticidů _BAR_ Maximální limity v mg/kg (ppm) _BAR_ _BAR_ _BAR_ v mase, včetně tuku, masných polotovarů, drobů a živočišných tuků uvedených v příloze I pod položkami č. ex0201, 0202, 0203, 0204, 02050000, 0206, 0207, ex0208, 020900, 0210, 160100 a 1602 _BAR_ v mléce a v mléčných výrobcích uvedených v příloze I pod položkami č. 0401, 0402, 040500 a 0406 _BAR_ v čerstvých vejcích bez skořápek, pokud jde o ptačí vejce a žloutky uvedené v příloze I pod položkami č. 040700 a 0408 _BAR_ 1.ACEFÁT _BAR_ 0,02 _BAR_ 0,02 _BAR_ 0,02 _BAR_ 2.BENOMYL _BAR_ suma vyjádřená jako karbendazim _BAR_ 0,1 _BAR_ 0,1 _BAR_ 0,1 _BAR_ 3.KARBENDAZIM _BAR_ 4.THIOFANÁT-METHYL _BAR_ 5.CHLOROTHALONIL _BAR_ 0,01 _BAR_ 0,01 _BAR_ 0,01 _BAR_ 6.GLYFOSÁT _BAR_ 0,5 ex0206 vepřové ledvinky 2 ex0206 hovězí, kozí a skopové ledvinky 0,1 ostatní produkty _BAR_ 0,1 _BAR_ 0,1 _BAR_ 7.IMAZALIL _BAR_ 0,02 _BAR_ 0,02 _BAR_ 0,02 _BAR_ 8.MANKOZEB _BAR_ suma vyjádřená jako CS2 _BAR_ 0,05 _BAR_ 0,05 _BAR_ 0,05 _BAR_ 9.MANEB _BAR_ 10.METIRAM _BAR_ 11.PROPINEB _BAR_ 12.ZINEB _BAR_ 13.METHAMIDOFOS _BAR_ 0,01 _BAR_ 0,01 _BAR_ 0,01 _BAR_ 14.IPRODION _BAR_ (suma sloučenin a všech metabolitů obsahujících 3,5-dichloranilinovou skupinu, vyjádřeno jako 3,5-dichloranilin) _BAR_ 0,05 _BAR_ 0,05 _BAR_ 0,05 _BAR_ 15.PROCYMIDON _BAR_ 16.VINKLOZOLIN _BAR_
Článek 3
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději 31. prosince 1993.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 4
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 29. června 1993, kterou se mění příloha II směrnice 76/895/EHS o stanovení maximálních limitů reziduí pesticidů v ovoci a zelenině a na jejich povrchu a příloha směrnice 90/642/EHS o stanovení maximálních limitů reziduí pesticidů v některých produktech rostlinného původu, včetně ovoce a zeleniny, a na jejich povrchu a kterou se stanoví první seznam maximálních limitů
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 76/895/EHS ze dne 23. listopadu 1976 o stanovení maximálních limitů reziduí pesticidů v ovoci a zelenině a na jejich povrchu [1], a zejména na článek 5 uvedené směrnice,
s ohledem na směrnici Rady 90/642/EHS ze dne 27. listopadu 1990 o stanovení maximálních limitů reziduí pesticidů v některých produktech rostlinného původu, včetně ovoce a zeleniny, a na jejich povrchu [2], a zejména na článek 1 uvedené směrnice,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k tomu, že pesticidy chlorbenzid a 1,1-dichlor2,2bis (4ethylfenyl)ethan ztratily svůj hospodářský význam a výskyt jejich reziduí v potravinách je nepravděpodobný; že je tedy vhodné je z přílohy II směrnice 76/895/EHS vypustit;
vzhledem k tomu, že mají-li být stanoveny závazné maximální limity reziduí pesticidů na úrovni Společenství, je nezbytné promítnout ustanovení směrnice 76/895/EHS týkající se pesticidů amitrol, atrazin, binapakryl, bromofos-ethyl, kaptafol, DDT, dichlorprop, dinoseb, dioxathion, endrin, ethylendibromid, fenchlorfos, heptachlor, maleinhydrazid, methylbromid (kromě určitých produktů), parakvat, TEPP, 2,4,5-T a toxafen do směrnice 90/642/EHS; že některá z těchto ustanovení musejí být s přihlédnutím k technickému a vědeckému pokroku změněna;
vzhledem k tomu, že je nezbytné změnit přílohu směrnice 90/642/EHS, aby mohly být s ohledem na současné obchodní praktiky přesněji popsány produkty slunečnicové semeno a olivy, a tak napomoci kontrole reziduí pesticidů v těchto produktech;
vzhledem k tomu, že rezidua pesticidů se mohou v produktech rostlinného původu včetně ovoce a zeleniny nalézat v důsledku současné nebo dřívější zemědělské praxe; že mají-li být stanoveny maximální limity pro současnou praxi, je nezbytné zohlednit důležité údaje vyplývající jak z použití povolených pesticidů, tak z cílených kontrolních pokusů; že však dostupné údaje jsou často podle současných měřítek nedostatečné pro stanovení maximálních limitů; že v případě dřívější zemědělské praxe musí být vyhodnoceny vhodné údaje z monitoringu;
vzhledem k tomu, že existují dostatečné údaje ze sledování, aby mohly být stanoveny maximální limity reziduí pesticidů aldrin, dieldrin, chlordan, DDT, endrin, heptachlor, HCH a HCB v čaji;
vzhledem k tomu, že v případě určitých pesticidů používaných při výrobě čaje jsou údaje pro stanovení maximálních limitů reziduí pesticidů podle současných měřítek nedostatečné; že členské státy tedy mohou při dodržení právních předpisů Společenství stanovit maximální limity do doby, než budou získány nezbytné údaje pro přijetí rozhodnutí na úrovni Společenství; že v případě pesticidů ethion, omethoát a dimethoát používaných při výrobě čaje jsou k dispozici pouze údaje pro dočasné stanovení maximálních limitů;
vzhledem k tomu, že má-li být lépe odhadnut dietární příjem reziduí pesticidů, je prozíravé stanovit, pokud možno současně, maximální limity reziduí pro jednotlivé pesticidy ve všech hlavních složkách stravy; že tyto limity představují minimální množství pesticidu potřebné pro dosažení přiměřené regulace, aplikované takovým způsobem, že množství reziduí je co nejmenší a je toxikologicky přijatelné;
vhledem k tomu, že je nyní vhodné, aby byly stanoveny maximální limity pro určité pesticidy v produktech rostlinného původu, jmenovitě pro pesticidy acefát, benomyl, karbendazim, thiofanát-methyl, maneb, mankozeb, metiram, propineb, zineb, methamidofos, procymidon, chlorothalonil, chlorpyrifos, chlorpyrifosmethyl, cypermethrin, deltamethrin, fenvalerát, glyfosát, imazalil, iprodion, permethrin a vinklozolin;
vzhledem k tomu, že dostupné údaje týkající se určitých kombinací pesticidů a plodin však nejsou dostatečné; že k získání takových údajů bude nezbytná lhůta nepřekračující čtyři roky; že maximální limity by tedy měly být na základě těchto údajů stanoveny nejpozději do 1. ledna 1998; že nejsou-li předloženy dostatečné údaje, jsou limity obvykle stanoveny na úrovni odpovídající meze stanovitelnosti;
vzhledem k tomu, že maximální limity reziduí stanovené v této směrnici budou muset být přezkoumány v rámci přehodnocení účinných látek podle pracovního programu ve smyslu čl. 8 odst. 2 směrnice Rady 91/414/EHS ze dne 15. července 1991 o uvádění přípravků na ochranu rostlin na trh [3],
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI,
Článek 1
Příloha II směrnice 76/895/EHS se mění takto:
1. Položky týkající se reziduí těchto pesticidů se zrušují:
amitrol
atrazin
binapakryl
bromofos-ethyl
kaptafol
chlorbenzid
DDT (suma DDT-, TDE- a DDE-izomerů, vyjádřeno jako DDT)
dichlorprop
1,1-dichlor-2,2-bis(4-ethylfenyl)ethan
dinoseb
dioxathion
endrin
ethylendibromid
fenchlorfos
heptachlor
maleinhydrazid
parakvat
TEPP
toxafen
2,4,5-T.
2. Pro methylbromid se položka ve třetím sloupci nadepsaném "maximální limity" nahrazuje tímto: "0,1: ořechy, meruňky, broskve, švestky a slívy, fíky a hrozny révy vinné moštové".
Článek 2
Směrnice 90/642/EHS se mění takto:
1. Původní příloha se označuje jako příloha I.
2. Část přílohy týkající se různého ovoce a olejnatých semen se mění takto:
"Skupiny produktů _BAR_ Produkty zahrnuté do skupin _BAR_ Části produktů, na něž se vztahují maximální limity reziduí _BAR_
1.Ovoce, čerstvé, sušené nebo tepelně neupravené, konzervované zmrazením, bez přídavku cukru; ořechy vi) _BAR_ Olivy _BAR_ Celý plod bez stopky (pokud má) a případné zeminy (opláchnout pod tekoucí vodou) _BAR_
4.Olejnatá semena
_BAR_ Slunečnicová semena _BAR_ Celá semena se slupkou nebo bez slupky" _BAR_
3. Poznámka v příloze I se doplňuje takto: "…a v případě sušeného ovoce a zeleniny viz čl.
3 odst.
1 směrnice".
4.
Doplňuje se příloha II: "
ze dne 28. června 1993, kterou se mění směrnice 70/220/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se opatření proti znečišťování ovzduší emisemi z motorových vozidel
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100a této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
ve spolupráci s Evropským parlamentem [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že je třeba přijmout opatření v rámci vnitřního trhu; že vnitřní trh zahrnuje prostor bez vnitřních hranic, v němž je zajištěn volný pohyb zboží, osob, služeb a kapitálu;
vzhledem k tomu, že první akční program Evropských společenství pro ochranu životního prostředí schválený Radou dne 22. listopadu 1973 [4] vyzval k využití nejnovějších vědeckých poznatků v boji proti znečišťování ovzduší plyny emitovanými z motorových vozidel a tomu odpovídajícím změnám dříve přijatých směrnic; že třetí akční program schválený dne 7. února 1983 [5] stanoví další úsilí, které je nutné vynaložit k podstatnému snížení stávající úrovně emisí znečišťujících látek z motorových vozidel;
vzhledem k tomu, že směrnice 70/220/EHS [6] je jednou ze zvláštních směrnic týkajících se postupu EHS schvalování typu zavedeného směrnicí Rady 70/156/EHS ze dne 6. února 1970 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu motorových vozidel a jejich přípojných vozidel [7];
vzhledem k tomu, že směrnice 70/220/EHS stanoví mezní hodnoty emisí oxidu uhelnatého a nespálených uhlovodíků z motorů těchto vozidel; že tyto mezní hodnoty byly poprvé sníženy směrnicí 74/290//EHS [8] a byly doplněny směrnicí 77/102/EHS [9] o mezní hodnoty pro přípustné emise oxidů dusíku; že mezní hodnoty těchto tří znečišťujících látek byly následně postupně sníženy směrnicemi 78/665/EHS [10], 83/351/EHS [11] a 88/76/EHS [12]; že směrnicí 88/436/EHS [13] byly zavedeny mezní hodnoty pro emise znečišťujících částic ze vznětových motorů a že přísnější evropské normy pro plynné znečišťující látky osobních automobilů se zdvihovým objemem pod 1400 cm3 byly zavedeny směrnicí 89/458/EHS [14]; že tyto normy byly rozšířeny na všechny osobní automobily nezávisle na jejich zdvihovém objemu na základě zdokonalené evropské metodiky zkoušek zahrnující mimoměstský jízdní cyklus a že požadavky na snížení emisí způsobených vypařováním a na životnost konstrukčních částí vozidla snižujících emise a dále přísnější normy emisí znečisťujících částic z motorových vozidel se vznětovými motory byly zavedeny směrnicí 91/441/EHS;
vzhledem k tomu, že přísné evropské normy se vztahují jen na osobní automobily s nejvýše šesti místy k sedění a s maximální hmotností nepřesahující 2500 kg; že přechodná ustanovení pro ostatní kategorie vozidel, na které se vztahuje směrnice 70/220/EHS, zejména pro lehká nákladní vozidla, stanoví méně přísné požadavky;
vzhledem k tomu, že účinek přísněji stanovených mezních hodnot na životní prostředí by značně vzrostl a zrychlil by se, pokud by členské státy zavedly daňové pobídky při koupi nových vozidel vyhovující s předstihem mezním hodnotám stanoveným v této směrnici;
vzhledem k tomu, že se uznává, že budoucí vývoj dopravy ve Společenství bude spojen s rostoucím znečišťováním životního prostředí emisemi znečišťujících látek; že dosavadní oficiální předpovědi růstu hustoty provozu byly skutečným vývojem překonány; že je z tohoto důvodu nutné stanovit velmi přísně mezní hodnoty emisí znečišťujících látek pro všechna motorová vozidla;
vzhledem k tomu, že zvláštní úsilí ve výzkumu a ve vývoji s cílem snížit emise znečišťujících látek z motorových vozidel může být rozhodujícím činitelem pro konkurenceschopnost evropského automobilového průmyslu;
vzhledem k tomu, že Komise má úkol pravidelně vyhodnocovat nejnovější technický pokrok, který by umožnil snižovat přípustné mezní hodnoty emisí znečišťujících látek z motorových vozidel a dovolil by po konzultaci se Skupinou pro emise motorových vozidel navrhnout vhodná opatření pro snížení emisí;
vzhledem k tomu, že v dalším stupni, ve kterém se sníží mezní hodnoty pro lehká nákladní vozidla, po vhodném technickém vyhodnocení mohou splynout kategorie vozidel II a III a měly by být zrušeny některé mezní podmínky pro kontrolu shodnosti výroby;
vzhledem k tomu, že práce Komise na tomto poli ukázaly, že průmysl ve Společenství má k dispozici nebo v současné době zdokonaluje techniky, které umožní, aby vozidla, na která se vztahuje tato směrnice, vyhovovala stejně přísným mezním hodnotám, které platí pro osobní automobily, s přihlédnutím ke specifickým podmínkám těchto vozidel; že navrhované mezní hodnoty by se měly zavést co nejdříve, aby se zajistila jednotnost opatření, která činí Společenství proti emisím znečišťujících látek v provozu po pozemních komunikacích,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Přílohy I, III, IV, V a IX směrnice 70/220/EHS se mění v souladu s přílohou této směrnice.
Článek 2
1. Od 1. října 1993 nesmějí členské státy z důvodů týkajících se znečišťování ovzduší emisemi znečišťujících látek
- odmítnout udělit EHS schválení typu nebo vydat doklad uvedený v čl. 10 odst. 1 poslední odrážce směrnice 70/156/EHS nebo udělit vnitrostátní schválení typu pro typ motorového vozidla, ani
- zakázat uvedení do provozu motorového vozidla,
pokud emise z tohoto typu motorových vozidel nebo z tohoto vozidla splňují požadavky směrnice 70/220/EHS ve znění této směrnice.
2. Od 1. října 1993 členské státy
- nesmějí již udělit EHS schválení typu nebo vydat doklad uvedený v čl. 10 odst. 1 poslední odrážce směrnice 70/156/EHS pro typ motorového vozidla a
- odmítnout udělit vnitrostátní schválení typu pro typ motorového vozidla,
jehož emise nesplňují požadavky příloh směrnice 70/220/EHS ve znění této směrnice.
3. Od 1. října 1994 členské státy zakáží uvedení do provozu vozidel, jejichž emise nesplňují požadavky příloh směrnice 70/220/EHS ve znění této směrnice.
Článek 3
Členské státy mohou stanovit daňové pobídky pouze pro motorová vozidla, která splňují požadavky této směrnice.
Tyto pobídky musí být v souladu se Smlouvou a musí dále splňovat tyto podmínky:
- musí se vztahovat na všechna nová vozidla, která jsou uváděna na trh členského státu a která splňují v předstihu požadavky této směrnice,
- musí skončit ke dnům stanoveným v čl. 2 odst. 3, od kterých vstupují v platnost povinné mezní hodnoty emisí pro nová vozidla,
- ve vztahu ke každému typu vozidla musí představovat hodnotu výrazně nižší, než jsou skutečné náklady na zařízení potřebná pro dosažení stanovených hodnot a na jejich montáž do vozidla.
Komise musí být včas informována o záměrech zavést nebo změnit daňové pobídky podle prvního pododstavce, aby mohla předložit své připomínky.
Článek 4
Za podmínek stanovených ve Smlouvě rozhodne Rada do 31. prosince 1994 o návrhu na další snížení mezních hodnot, který jí Komise předloží do 31. prosince 1993.
Snížené mezní hodnoty nebudou uplatňovány před 1. lednem 1996 pro nová schválení typu vozidel kategorie I a před 1. lednem 1997 pro vozidla kategorií II a III, jak jsou uvedeny v tabulce v bodě 5.3.1.4 přílohy I směrnice 70/220/EHS ve znění této směrnice; tyto snížené mezní hodnoty mohou před přijetím nové směrnice sloužit jak základna pro daňové pobídky.
Přísnější hodnoty pro kontrolu shodnosti výroby (stanovené v tabulce v bodě 7.1.1 přílohy I) přestanou být použitelné ode dne, od kterého budou použitelné mezní hodnoty stanovené v druhém pododstavci.
Článek 5
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 30. září 1993.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 6
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 30. června 1993, kterou se mění směrnice 88/407/EHS o veterinárních požadavcích na obchod s hluboce zmrazeným spermatem skotu uvnitř Společenství a na jeho dovoz a kterou se její oblast působnosti rozšiřuje na čerstvé sperma skotu
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2]
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3]
vzhledem k tomu, že směrnice 88/407/EHS [4] stanoví veterinární požadavky na obchod s hluboce zmrazeným spermatem skotu uvnitř Společenství a na jeho dovoz,
vzhledem k tomu, že článek 4 uvedené směrnice stanoví dočasná opatření pro obchod se spermatem býků, kteří jsou séropozitivní na infekční bovinní rhinotracheitidu (IBR); že by tyto požadavky měly být na základě zprávy Komise revidovány; že tato zpráva naznačuje, že je nutné do roku 1998 postupně vyřadit jako dárce spermatu býky, kteří byli séropozitivní nebo neznámého statusu před očkováním na stanici, a zachovat v budoucnu možnost očkování na stanici; že je nutné výše uvedený článek 4 v tomto ohledu pozměnit;
vzhledem k tomu, že od srpna 1991 byla běžná praxe očkování proti slintavce a kulhavce ve Společenství zastavena; že je tudíž nutné pozměnit ustanovení směrnice 88/407/EHS, aby byla tato změna politiky zohledněna; že tato změna rovněž umožňuje obchod s čerstvým spermatem skotu podle harmonizovaných pravidel;
vzhledem k tomu, že je vhodné provést další změny uvedené směrnice, aby se objasnily určité otázky a zohlednil se technický pokrok, zejména pokud jde o léčbu býků trpících leptospirózou, a zharmonizovat pravidla týkající se brucelózy, tuberkulózy a leukózy s pravidly stanovenými ve směrnici 64/432/EHS [5];
vzhledem k tomu, že je vhodné pozměnit přílohy tak, aby se zajistila úzká spolupráce mezi členskými státy a Komisí v rámci Stálého veterinárního výboru,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 88/407/EHS se mění takto:
1. V nadpisu a v článku 1 se zrušují slova "hluboce zmrazeným".
2. V článku 4 se odstavec 1 nahrazuje tímto:
"1. Aniž je dotčen odstavec 2, povolí členské státy dovoz spermatu býků s negativní reakcí na séroneutralizační test nebo test ELISA na infekční bovinní rhinotracheitidu/infekční pustulární vulvovaginitidu, nebo spermatu býků vykazujících pozitivní výsledek po očkování v souladu s touto směrnicí.
Do 31. prosince 1998 mohou členské státy povolit dovoz spermatu býků s pozitivní reakcí na séroneutralizační testy nebo na test ELISA na infekční bovinní rhinotracheitidu/infekční pustulární vulvovaginitidu, kteří nebyli očkováni v souladu s touto směrnicí.
V tom případě musí být každá dávka podrobena testování inokulací živého zvířete a/nebo testu na izolaci viru.
Tento požadavek se neuplatní, pokud jde o sperma zvířat, která před prvním rutinním očkováním na inseminační stanici reagovala na testy uvedené v prvním pododstavci negativně.
Sperma zvířat, která byla nouzově očkována v důsledku vzniku ohniska IBR, však musí podstoupit test na izolaci viru.
Na základě vzájemné dohody se mohou tyto testy provádět buď v zemi odběru, nebo v zemi určení.
V tom případě se musí vyšetřit alespoň 10 % z každého odběru spermatu (nejméně pět pejet).
Protokoly k testům, které se mají provádět v souladu s tímto článkem, se stanoví postupem podle článku 18."
3. V článku 4 se odstavec 3 nahrazuje tímto:
"3. Členské státy nesmějí odepřít dovoz spermatu býků očkovaných proti slintavce a kulhavce.
Jedná-li se však o sperma získané od býka, který byl očkován proti slintavce a kulhavce v průběhu 12 měsíců před odběrem, musí být 5 % spermatu z každého odběru (nejméně pět pejet), která mají být odeslány do jiného členského státu, podrobeno v laboratoři členského státu určení nebo v laboratoři jím stanovené testu na izolaci viru ke zjištění přítomnosti viru slintavky a kulhavky, a to s negativním výsledkem."
4. Článek 12 se nahrazuje tímto:
"Článek 12
Pravidla stanovená ve směrnici Rady 90/675/EHS ze dne 10. prosince 1990, kterou se stanoví zásady organizace veterinární kontroly produktů dovážených do Společenství ze třetích zemí [*] Úř. věst. L 373, 31.12.1990, s.
1.
Směrnice naposledy pozměněná nařízením (EHS) č. 1601/92 (Úř. věst.
L 173, 27.6.1992, s. 13., se použijí zejména pro organizaci a následné kontroly prováděné členskými státy a pro ochranná opatření, jichž má být použito."
5. Články 13 a 14 se zrušují.
6. v příloze A kapitole II písm. f) se v bodu i) doplňuje nový text, který zní:
"Hluboce zmrazená embrya lze rovněž skladovat v úředně schválených stanicích za předpokladu, že:
- toto skladování je povoleno příslušným orgánem,
- embrya splňují požadavky směrnice Rady 89/556/EHS ze dne 25. září 1989 o veterinárních otázkách obchodu s embryi skotu ve Společenství a dovozu těchto embryí ze třetích zemí [*] Úř. věst. L 302, 19.10.1989, s. 1. Směrnice pozměněná směrnicí 90/425/EHS (Úř. věst. L 224, 18.8.1990, s. 29).,
- se embrya skladují v samostatných skladovacích lahvích ve schválených prostorách pro skladování spermatu."
7. V příloze A kapitole II písm. f) se bod vii) nahrazuje tímto:
"viii) každá jednotlivá dávka spermatu se jasně označí tak, aby bylo možno snadno zjistit den odběru spermatu, název inseminační stanice a sérologický status dárce, pokud jde o infekční bovinní rhinotracheitidu a infekční pustulární vulvovaginitidu, pokud možno v kódu; charakteristika a forma označení musí být postupem podle článku 19."
8. V příloze B kapitole I odst. 1 se písmeno b) nahrazuje tímto:
"b) před pobytem v izolaci, popsaným v písmenu a), patřili ke stádu, které je úředně prosté výskytu tuberkulózy a úředně prosté výskytu brucelózy v souladu se směrnicí 64/432/EHS.
Není přípustné, aby předtím byla zvířata chována v jednom nebo více stádech nižší úrovně."
9. V příloze B kapitole I odst. 1 písm. c) se první pododstavec nahrazuje tímto:
"pocházejí ze stáda prostého výskytu enzootické leukózy skotu podle definice uvedené ve směrnici 64/432/EHS, nebo mohli pocházet z matek, které byly s negativními výsledky podrobeny imunodifúznímu testu agarovým gelem v souladu s přílohou G směrnice 64/432/EHS, a to po odstavení zvířat od jejich matek.
V případě zvířat narozených z přenesených embryí se "matkou" rozumí příjemkyně embrya."
10. V příloze B kapitole I odst. 1 písm. d) se bod ii) nahrazuje tímto:
"ii) aglutinační test séra provedený v souladu s postupem popsaným v příloze C směrnice 64/432/EHS, který vykazuje nižší počet bakterií Brucella sp. než 30 IU aglutinace na 1 mililitr, nebo komplementfixační test, který vykazuje počet bakterií Brucella sp. nižší než 20 jednotek EHS na 1 mililitr (20 jednotek ICFT)."
11. V příloze B kapitole I odst. 1 písm. e) se bod i) nahrazuje tímto:
"i) aglutinační test séra provedený postupem popsaným v příloze C směrnice 64/432/EHS, který vykazuje počet bakterií Brucella sp. nižší než 30 IU aglutinace na mililitr, nebo komplementfixační test, který vykazuje počet bakterií Brucella sp. nižší než 20 jednotek EHS na mililitr (20 jednotek ICFT)."
12. V příloze B kapitole I odst. 1 písm. e) se v poslední větě zrušují slova "a podstoupili léčbu proti leptospiróze, sestávající ze dvou injekcí streptomycinu v intervalu 14 dnů (25 mg na kilogram živé hmotnosti)."
13. V příloze B kapitole I se doplňuje nový odstavec, který zní:
"6. Do 1. července 1995 však mohou členské státy přijmout do schválených sběren spermatu skot pocházející ze stád prostých výskytu brucelózy.
V tom případě musejí být zvířata ve výše uvedené době podrobena komplementfixačnímu testu, při němž musejí prokázat nižší počet bakterií Brucella sp. než 20 jednotek EHS na mililitr (20 jednotek ICFT), v souladu s písm. d) bodem ii) a písm. e) bodem i)."
14. V příloze B kapitole II. odst. 1 se bod ii) nahrazuje tímto:
"ii) aglutinační test séra na brucelózu, provedený postupem popsaným v příloze C směrnice 64/432/EHS, vykazující nižší počet než 30 IU aglutinace na mililitr, nebo komplementfixační test vykazující počet bakterií Brucella sp. nižší než 20 jednotek EHS na mililitr (20 jednotek ICFT)."
15. V příloze B kapitole II odst. 1 se bod iii) nahrazuje tímto:
"iii) testování na enzootickou leukózu skotu s negativním výsledkem, provedené postupem popsaným v příloze G směrnice 64/432/EHS;".
16. V příloze B kapitole II odst. 1 se v bodu iv) zrušují slova "do 31. prosince 1992".
17. V příloze B kapitole II odst. 3 se třetí pododstavec nahrazuje novými pododstavci, které znějí:
"Tato ustanovení neplatí pro séropozitivní býky, kteří před prvním očkováním provedeným v souladu s touto směrnicí v inseminační stanici měli negativní reakci na séroneutralizační test nebo na test ELISA na infekční bovinní rhinotracheitidu nebo infekční pustulární vulvovaginitidu.
Séropozitivní býci uvedení v čl. 4 odst. 1 druhém pododstavci se musí izolovat, neboť jejich sperma může být předmětem obchodu uvnitř Společenství v souladu s ustanoveními týkajícími se obchodu se spermatem těchto býků."
18. V příloze C odst. 1 se písmeno b) nahrazuje tímto:
"b) i) nebyli v průběhu 12 měsíců před odběrem očkováni proti slintavce a kulhavce, nebo
ii) byli v průběhu 12 měsíců před odběrem očkováni proti slintavce a kulhavce, v tom případě musí být 5 % (nejméně pět pejet) každého odběru podrobeno vyšetření na izolování viru slintavky a kulhavky s negativními výsledky;".
19. V příloze C odst. 1 se písmeno d) nahrazuje tímto:
"d) v případě odběru čerstvého spermatu byli ponecháni ve schválené inseminační stanici nepřetržitě po dobu nejméně 30 dnů bezprostředně před odběrem spermatu;".
20. V příloze C odst. 1 se písmena f) a g) nahrazují tímto:
"f) jsou ponecháni v inseminačních stanicích, kde se nevyskytovala slintavka a kulhavka alespoň tři měsíce před odběrem spermatu a 30 dní po odběru, nebo v případě čerstvého spermatu do dne odeslání, a které se nacházejí ve středu oblasti o poloměru 10 kilometrů, kde se alespoň po dobu 30 dnů nevyskytl žádný případ slintavky a kulhavky;
g) byli ponecháni v inseminačních stanicích, kde se po dobu 30 dnů před odběrem a 30 dnů po odběru spermatu, a v případě čerstvého spermatu do data odeslání, nevyskytovala žádná nákaza skotu povinná hlášením v souladu s přílohou E směrnice 64/432/EHS;".
21. V příloze C odst. 3 se bod i) nahrazuje tímto:
"i) skladováno ve schválených podmínkách po dobu nejméně 30 dnů před odesláním.
Tento požadavek se nevztahuje na čerstvé sperma;".
22. V příloze D části IV odst. 4 bodu iii) se slovo "dávka" nahrazuje slovem "odběr".
23. V příloze D části IV se odstavec 5 nahrazuje tímto:
"5. výše popsané sperma bylo odebráno býkům:
i) kteří v době 12 měsíců před odběrem(1) nebyli očkováni proti slintavce a kulhavce; nebo
ii) kteří byli v době 12 měsíců před odběrem očkováni proti slintavce a kulhavce, v tom případě sperma pochází z odběru, kdy 5 % každého odběru určeného pro obchod (nejméně pět pejet) bylo podrobeno testu na izolaci viru slintavky a kulhavky v …. laboratoři (2) s negativním výsledkem;"
24. V příloze D části IV se doplňuje nový odstavec, který zní:
"6. sperma bylo skladováno ve schválených podmínkách po dobu nejméně 30 dnů před odesláním (3)."
25. V příloze D v poznámce pod čarou 2 se slova "čl. 4 odst. 1 druhý pododstavec" nahrazují výrazem "článek 4".
26. V příloze D se doplňuje nová poznámka pod čarou 3, která zní:
"(3) Lze vypustit v případě čerstvého spermatu."
Článek 2
Do 1. ledna 1998 předloží Komise Výboru zprávu o této směrnici, přičemž vezme v úvahu získané zkušenosti, technický vývoj a vědecký pokrok, zejména pokud jde o tlumení a eradikaci nákaz, spolu s případnými návrhy.
Rada rozhodne o těchto návrzích kvalifikovanou většinou do 30. června 1998.
Článek 3
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. července 1994.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 4
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 2. července 1993, kterou se stanoví tabulka požadavků na sadbu a rozmnožovací materiál zeleniny mimo osivo podle směrnice Rady 92/33/EHS
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 92/33/EHS ze dne 28. dubna 1992 o uvádění sadby a rozmnožovacího materiálu zeleniny mimo osivo na trh [1], a zejména na článek 4 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že při používání této směrnice by se měly brát v úvahu produkční cykly různých materiálů;
vzhledem k tomu, že požadavky stanovené touto směrnicí lze považovat za minimální normu, která je v současnosti vzhledem k stávajícím produkčním podmínkám ve Společenství přijatelná; že by se měly postupně rozvíjet a zdokonalovat, aby nakonec zaručovaly vysoké normy jakosti;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro osivo a sadbu v zemědělství, zahradnictví a lesnictví,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Tato směrnice stanoví tabulky uvedené v článku 4 směrnice 92/33/EHS včetně požadavků na značení podle článku 11 zmíněné směrnice.
2. Tabulky se vztahují na porosty, rozmnožovací materiál (včetně podnoží) a z nich pocházející sadbu všech rodů a druhů zeleniny uvedených v příloze II směrnice 92/33/EHS a na mimorodové a mimodruhové podnože uvedené v článku 4 bez ohledu na použitý způsob množení (dále jen "materiál").
3. Ustanovení této směrnice se použijí postupně s ohledem na produkční cykly materiálu uvedeného v odstavci 2.
Článek 2
Materiál musí případně splňovat odpovídající rostlinolékařské požadavky směrnice Rady 77/93/EHS [2].
Článek 3
1. Aniž je dotčen článek 2, musí se materiál jevit, alespoň při zrakovém zkoumání, v zásadě prostý škodlivých organismů a původců chorob snižujících jakost, zejména těch, kteří jsou pro daný rod nebo druh uvedeni v příloze, a příznaků i symptomů napadení těmito organismy a původci, které snižují užitnou hodnotu rozmnožovacího materiálu nebo sadby zeleniny.
2. Veškerý materiál, který při růstu vykazuje viditelné příznaky napadení škodlivými organismy nebo původci chorob uvedenými v odstavci 1, se musí okamžitě vhodným způsobem ošetřit, případně zničit.
3. Cibule šalotky a česneku musí dále vyhovovat těmto požadavkům: rozmnožovací materiál musí pocházet přímo z materiálu, který byl při růstu kontrolován a je v zásadě prostý škodlivých organismů a původců chorob podle odstavce 1, zejména těch, kteří jsou uvedeni v příloze, i příznaků a symptomů napadení těmito organismy a původci.
Článek 4
Materiál musí vykazovat dostatečnou rodovou, druhovou a odrůdovou pravost a čistotu.
Článek 5
1. Materiál musí být v podstatě prostý veškerých vad, které by mohly snižovat jeho jakost jako rozmnožovacího materiálu nebo sadby.
2. Materiál musí vykazovat růstovou schopnost a velikost, které jsou dostatečné pro jeho použití jakožto rozmnožovacího materiálu a sadby.
Dále musí být zaručen vyvážený poměr mezi kořeny, stonky a listy.
Článek 6
1. Dodavatelem vystavený doklad podle článku 11 směrnice 92/33/EHS musí být vyroben z vhodného, poprvé použitého papíru a musí být vytištěn nejméně v jednom úředním jazyce Společenství.
Musí obsahovat kolonky pro tyto údaje:
i) "jakost EHS";
ii) kód členského státu Společenství;
iii) příslušný úřední orgán nebo jeho rozeznávací kód;
iv) registrační číslo nebo číslo schválení;
v) jméno dodavatele;
vi) individuální číslo série, týdne nebo partie;
vii) den, ke kterému dodavatel dokument vystavil;
viii) referenční číslo partie osiva v případě mladých rostlin pěstovaných přímo z osiva uvedeného na trh podle směrnice 70/458/EHS [3]; alternativně se referenční číslo sdělí příslušnému úřednímu orgánu na jeho žádost;
ix) triviální nebo botanický název, pokud je k materiálu připojen rostlinolékařský pas podle směrnice Komise 92/105/EHS [4];
x) název odrůdy; v případě podnoží název odrůdy nebo její určení;
xi) množství;
xii) při dovozu ze třetích zemí podle čl. 16 odst. 2 směrnice 92/33/EHS údaj o zemi původu.
2. Je-li materiál podle směrnice Komise 92/105/EHS opatřen rostlinolékařským pasem, lze tento pas považovat za doklad dodavatele podle odstavce 1, pokud si to dodavatel přeje.
Záznam "jakost EHS", označení příslušného úředního orgánu podle směrnice 92/33/EHS a název odrůdy však musí být uvedeny v každém případě. Při dovozu ze třetích zemí podle čl.
16 odst. 2 směrnice 92/33/EHS musí být navíc uvedena země původu.
Tyto údaje mohou být rovněž uvedeny v rostlinolékařském pasu, avšak zřetelně odděleně.
Článek 7
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 31. prosince 1993.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 8
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 5. července 1993 o prováděcích opatřeních týkajících se dohledu nad dodavateli a zařízeními a jejich kontroly v rámci směrnice Rady 92/33/EHS o uvádění na trh sadby a rozmnožovacího materiálu zeleniny mimo osivo
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 92/33/EHS ze dne 28. dubna 1992 o uvádění na trh sadby a rozmnožovacího materiálu zeleniny mimo osivo [1], a zejména na čl. 6 odst. 4 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že je vhodné vypracovat opatření pro dohled nad všemi dodavateli a jejich zařízeními a pro jejich kontrolu s výjimkou těch, jejichž činnost se omezuje na uvádění sadby a rozmnožovacího materiálu zeleniny na trh;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro osivo a sadbu v zemědělství, zahradnictví a lesnictví,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Tato směrnice stanoví prováděcí opatření týkající se dohledu nad dodavateli a jejich zařízeními a jejich kontroly podle čl. 6 odst. 4 směrnice 92/33/EHS, s výjimkou dodavatelů, jejichž činnost se omezuje na uvádění sadby a rozmnožovacího materiálu zeleniny na trh, pokud kontroly podle čl. 5 odst. 2 uvedené směrnice provádějí dodavatelé sami nebo prostřednictvím schváleného dodavatele.
Článek 2
Příslušný úřední subjekt provádí pravidelně, nejméně jednou ročně ve vhodnou dobu, dohled nad dodavateli a jejich zařízeními a jejich kontrolu, aby se přesvědčil o dodržování norem uvedených ve směrnici 92/33/EHS, a zejména zásad stanovených v čl. 5 odst. 2 první až čtvrté odrážce uvedené směrnice s ohledem na zvláštní povahu činnosti nebo činností dodavatelů.
Článek 3
Pokud jde o určení kritických bodů pěstebního postupu podle čl. 5 odst. 2 první odrážky směrnice 92/33/EHS a vedení záznamů podle čl. 5 odst. 2 čtvrté odrážky směrnice 92/33/EHS, příslušný úřední subjekt dohlíží na dodavatele a kontroluje ho, aby se přesvědčil, že dodavatel:
a) stále sleduje tyto kritické body, pokud se ho týkají:
- jakost rozmnožovacího materiálu a sadby použitých k započetí pěstebního postupu,
- setí, přesazování, hrnkování a vysazování rozmnožovacího materiálu a sadby,
- dodržování podmínek stanovených v článcích 3, 4 a 5 směrnice Rady 77/93/EHS [2],
- plán a metodu pěstování,
- všeobecnou péči o pěstované rostliny,
- rozmnožování,
- sklizeň,
- hygienu,
- ošetřování,
- balení,
- skladování,
- přepravu,
- administrativní úkoly;
b) řádně vede účetnictví, které umožňuje danému příslušnému úřednímu subjektu získat úplné informace o:
i) rostlinách a jiných předmětech:
- zakoupených za účelem skladování nebo výsadby na místním pozemku,
- produkovaných
nebo - zaslaných třetím osobám a
ii) každém chemickém ošetření rostlin, a uchovává příslušné doklady po dobu nejméně jednoho roku;
c) je osobně k dispozici uvedenému příslušnému úřednímu subjektu nebo k tomu určí jinou osobu, která má přiměřené odborné zkušenosti v oblasti rostlinné výroby a s ní souvisejícími rostlinolékařskými otázkami;
d) provádí ve vhodnou dobu nezbytná vizuální pozorování způsobem schváleným tímto příslušným úředním subjektem;
e) umožní přístup do svých zařízení osobám pověřeným jednat jménem uvedeného příslušného úředního subjektu, zejména za účelem inspekce a/nebo odběru vzorků, jakož i přístup k účetnictví a příslušným dokladům uvedeným v písm. b);
f) jakýmkoli jiným způsobem spolupracuje s uvedeným příslušným úředním subjektem.
Článek 4
Pokud jde o vypracování a používání metod sledování a kontroly kritických bodů uvedených v čl. 5 odst. 2 druhé odrážce směrnice 92/33/EHS, příslušný úřední subjekt dohlíží na dodavatele a kontroluje ho, aby se přesvědčil, je-li třeba, že dodavatel nadále používá tyto metody, přičemž zvláštní pozornost věnuje:
a) existenci a účinnému používání kontrolních metod u každého z kritických bodů uvedených v článku 3;
b) spolehlivosti těchto metod;
c) vhodnosti těchto metod k věcnému hodnocení pěstebních postupů a postupů uvádění na trh, včetně administrativní stránky;
d) způsobilosti dodavatelových zaměstnanců k provádění těchto kontrol.
Článek 5
Pokud jde o odběr vzorků k rozboru ve schválené laboratoři podle čl. 5 odst. 2 třetí odrážky směrnice 92/33/EHS, příslušný úřední subjekt dohlíží na dodavatele a kontroluje ho, aby zajistil, je-li třeba, že:
a) vzorky jsou odebírány v různých fázích pěstebního postupu a že jsou dodržovány intervaly stanovené příslušným úředním subjektem při ověřování pěstebních metod pro udělení schválení;
b) způsob odběru vzorků je technicky správný a je založen na spolehlivé statistické metodě s ohledem na druh rozboru, který má být proveden;
c) osoby pověřené odběrem vzorků mají požadovanou kvalifikaci;
d) rozbor vzorků provádí laboratoř schválená k tomuto účelu příslušným úředním subjektem na základě čl. 6 odst. 2 uvedené směrnice.
Článek 6
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 30. června 1994.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 7
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 5. července 1993 o prováděcích opatřeních týkajících se dohledu nad dodavateli a zařízeními a jejich kontroly v rámci směrnice Rady 92/34/EHS o uvádění na trh rozmnožovacího materiálu ovocných rostlin a ovocných rostlin určených k produkci ovoce
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 92/34/EHS ze dne 29. dubna 1992 o uvádění na trh rozmnožovacího materiálu ovocných rostlin a ovocných rostlin určených k produkci ovoce [1], a zejména na čl. 6 odst. 4 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že je vhodné vypracovat opatření pro dohled nad všemi dodavateli a jejich zařízeními a pro jejich kontrolu s výjimkou těch, jejichž činnost se omezuje na uvádění rozmnožovacího materiálu ovocných rostlin a ovocných rostlin na trh;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro rozmnožovací materiál a rostliny ovocných rodů a druhů,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Tato směrnice stanoví prováděcí opatření týkající se dohledu nad dodavateli a jejich zařízeními a jejich kontroly podle čl. 6 odst. 4 směrnice 92/34/EHS, s výjimkou dodavatelů, jejichž činnost se omezuje na uvádění rozmnožovacího materiálu ovocných rostlin a ovocných rostlin na trh, pokud kontroly podle čl. 5 odst. 2 uvedené směrnice provádějí dodavatelé sami nebo prostřednictvím schváleného dodavatele.
Článek 2
Příslušný úřední subjekt provádí pravidelně, nejméně jednou ročně ve vhodnou dobu, dohled nad dodavateli a jejich zařízeními a jejich kontrolu, aby se přesvědčil o dodržování norem uvedených ve směrnicí 92/34/EHS, a zejména zásad stanovených v čl. 5 odst. 2 první až čtvrté odrážce uvedené směrnice s ohledem na zvláštní povahu činnosti nebo činností dodavatelů.
Článek 3
Pokud jde o určení kritických bodů pěstebního postupu podle čl. 5 odst. 2 první odrážky směrnice 92/34/EHS a vedení záznamů podle čl. 5 odst. 2 čtvrté odrážky směrnice 92/34/EHS, příslušný úřední subjekt dohlíží na dodavatele a kontroluje ho, aby se přesvědčil, že dodavatel
a) stále sleduje tyto kritické body, pokud se ho týkají:
- jakost rozmnožovacího materiálu a ovocných rostlin použitých k započetí pěstebního postupu,
- setí, přesazování, hrnkování a vysazování rozmnožovacího materiálu a rostlin,
- dodržování podmínek stanovených v článcích 3, 4 a 5 směrnice Rady 77/93/EHS [2],
- plán a metodu pěstování,
- všeobecnou péči o pěstované rostliny,
- rozmnožování,
- sklizeň,
- hygienu,
- ošetřování,
- balení,
- skladování,
- přepravu,
- administrativní úkoly;
b) řádně vede účetnictví, které umožňuje danému příslušnému úřednímu subjektu získat úplné informace o:
i) rostlinách a jiných předmětech,
- zakoupených za účelem skladování nebo výsadby na místním pozemku,
- produkovaných
nebo - zaslaných třetím osobám a
ii) každém chemickém ošetření rostlin, a uchovává příslušné doklady po dobu nejméně jednoho roku;
c) je osobně k dispozici uvedenému příslušnému úřednímu subjektu nebo k tomu určí jinou osobu, která má přiměřené odborné zkušenosti v oblasti rostlinné výroby a s ní souvisejícími rostlinolékařskými otázkami;
d) provádí ve vhodnou dobu nezbytná vizuální pozorování způsobem schváleným tímto příslušným úředním subjektem;
e) umožní přístup do svých zařízení osobám pověřeným jednat jménem uvedeného příslušného úředního subjektu, zejména za účelem inspekce a/nebo odběru vzorků, jakož i přístup k účetnictví a příslušným dokladům uvedeným v písmenu b);
f) jakýmkoli jiným způsobem spolupracuje s uvedeným příslušným úředním subjektem.
Článek 4
Pokud jde o vypracovávání a používání metod sledování a kontroly kritických bodů uvedených v čl. 5 odst. 2 druhé odrážce směrnice 92/34/EHS, příslušný úřední subjekt dohlíží na dodavatele a kontroluje ho, aby se přesvědčil, je-li třeba, že dodavatel nadále používá tyto metody, přičemž zvláštní pozornost věnuje:
a) existenci a účinnému používání kontrolních metod u každého z kritických bodů uvedených v článku 3;
b) spolehlivosti těchto metod;
c) vhodnosti těchto metod k věcnému hodnocení pěstebních postupů a postupů uvádění na trh, včetně administrativních stránky;
d) způsobilosti dodavatelových zaměstnanců k provádění těchto kontrol.
Článek 5
Pokud jde o odběr vzorků k rozboru ve schválené laboratoři podle čl. 5 odst. 2 třetí odrážky směrnice 92/34/EHS, příslušný úřední subjekt dohlíží na dodavatele a kontroluje ho, aby zajistil, je-li třeba, že:
a) vzorky jsou odebírány v různých fázích pěstebního postupu a že jsou dodržovány intervaly stanovené příslušným úředním subjektem při ověřování pěstebních metod pro udělení schválení;
b) způsob odběru vzorků je technicky správný a je založen na spolehlivé statistické metodě s ohledem na druh rozboru, který má být proveden;
c) osoby pověřené odběrem vzorků mají požadovanou kvalifikaci;
d) rozbor vzorků provádí laboratoř schválená k tomuto účelu příslušným úředním subjektem na základě čl. 6 odst. 2 uvedené směrnice.
Článek 6
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 30. června 1994.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 7
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 19. července 1993 o definici a užívání slučitelných technických specifikací pro zadávání zakázek na zařízení a systémy řízení letového provozu
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na čl. 84 odst. 2 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že přetížení letecké dopravy v Evropě způsobuje v současnosti letovému provozu značné těžkosti;
vzhledem k tomu, že systémy řízení byly dosud vyvíjeny a uváděny v činnost v souladu s předpisy Mezinárodní organizace pro civilní letectví (ICAO), která dovolují vnitrostátní výklad;
vzhledem k tomu, že definování a zavádění norem Společenství je účinnou metodou pro řízení letového provozu, neboť současná situace založená na státních a místních systémech vedla k technickým a provozním nesouladům, které jsou nyní překážkou v předávání řízených letů mezi subjekty řízení letového provozu v jednotlivých členských státech;
vzhledem k tomu, že je třeba mít na paměti důležitou práci vykonanou Evropskou konferencí pro civilní letectví (ECAC) a Eurocontrolem v oblasti řízení letového provozu a související závěry přijaté ministry v rámci ECAC v dubnu 1990 a v březnu 1992;
vzhledem k tomu, že je třeba uskutečnit provozní propojení, aby se zamezilo zahlcení provozu a v krátké době se zlepšila plynulost dopravy;
vzhledem k tomu, že proces harmonizace a propojení by byl usnadněn, kdyby všechny členské státy přistoupily k Mezinárodní úmluvě o spolupráci pro bezpečnost letového provozu;
vzhledem k tomu, že v souladu s usnesením 89/C 189/02 [4] by byl proces přistoupení všech členských států k Mezinárodní úmluvě o spolupráci pro bezpečnost letového provozu usnadněn, kdyby členské státy, které již jsou smluvními stranami této úmluvy, v rámci Eurocontrolu usilovaly o přijetí vhodných opatření usnadňujících takové přistoupení;
vzhledem k tomu, že technické podmínky a specifikace Eurocontrol jsou v souladu s doporučovanými normami a postupy ICAO;
vzhledem k tomu, že Komise s pomocí výboru složeného ze zástupců členských států by měla být zmocněna postupem stanoveným v rozhodnutí Rady 87/373/EHS ze dne 13. července 1987 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [5] prohlásit některé normy Eurocontrol za závazné na úrovni Společenství;
vzhledem k tomu, že přijetí evropských norem je rozhodujícím činitelem při vytváření jednotné úrovně bezpečnosti řízení letového provozu a že Eurocontrol a evropské orgány pro normalizaci by měly navzájem spolupracovat;
vzhledem k tomu, že by mělo být stanoveno, že Komise smí v souladu se směrnicí Rady 83/189/EHS ze dne 28. března 1983 o postupu při poskytování informací v oblasti norem a technických předpisů [6] po konzultaci s Eurocontrolem evropským orgánům pro normalizaci udělit oprávnění vypracovávat evropské normy na podporu systémů řízení letového provozu;
vzhledem k tomu, že každému zařízení legálně uvedenému na trh v jednom členském státě musí být vždy umožněn volný pohyb po území ostatních členských států;
vzhledem k tomu, že Mezinárodní úmluva o spolupráci pro bezpečnost letového provozu pověřuje Eurocontrol jako vhodný nástroj k přijímání nezbytných opatření k řešení současných problémů v Evropě;
vzhledem k tomu, že bezpečnost je rozhodujícím činitelem v letecké dopravě ve Společenství; že tato směrnice by měla zohlednit existenci Úmluvy o mezinárodním civilním letectví, podepsanou v Chicagu dne 7. prosince 1944, která umožňuje přijetí veškerých potřebných opatření k zajištění bezpečného a řádného rozvoje mezinárodního civilního letectví;
vzhledem k tomu, že směrnici Rady 77/62/EHS ze dne 21. prosince 1976 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na dodávky [7] a směrnici Rady 90/531/EHS ze dne 17. září 1990 o postupech při zadávání zakázek subjekty působícími v odvětví vodního hospodářství, energetiky, dopravy a telekomunikací [8] je třeba uplatňovat na řízení letového provozu a že je třeba upřesnit, kdo jsou zadavatelé;
vzhledem k tomu, že v některých členských státech se na zadávání veřejných zakázek na zařízení pro letovou navigaci uvedené směrnice nevztahují; že nicméně normy Eurocontrol, které jsou součástí právního systému Společenství, se musí dodržovat ve všech členských státech,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Tato směrnice se vztahuje na definici a užívání slučitelných technických specifikací pro zadávání zakázek na zařízení a systémy řízení letového provozu, zejména
- komunikační systémy,
- kontrolní systémy,
- systémy poskytující automatizovanou pomoc při řízení letového provozu a
- navigační systémy.
Článek 2
Pro účely této směrnice se:
a) "technickými specifikacemi" rozumějí technické požadavky obsažené zejména v dokumentech k nabídkovému řízení týkajících se povahy prací, materiálů, výrobků nebo dodávek a které umožňují tyto práce, materiály, výrobky nebo dodávky objektivně vymezit takovým způsobem, který umožní jejich splnění tak, jak bylo smluvními stranami zamýšleno.
Tyto technické požadavky mohou zahrnovat jakost, provedení, bezpečnost a rozměry, jakož i požadavky použitelné na materiál, výrobek nebo dodávku, které se týkají zajištění jakosti, terminologie, symbolů, testů a testovacích postupů, balení, značení a popisování;
b) "normou" rozumí určitá technická specifikace schválená uznávaným orgánem pro normalizaci k opakovanému nebo trvalému používání, jejíž dodržování není nicméně v zásadě povinné;
c) "normou Eurocontrol" rozumí závazné prvky specifikací Eurocontrol týkajících se fyzikálních vlastností, prostorového uspořádání, materiálu, provedení, personálu nebo postupu, jejichž jednotné dodržování je považováno za nezbytné k zavedení integrovaného systému letecké dopravy (ATS) (závazné prvky jsou obsaženy v normách Eurocontrol).
Článek 3
1. Komise postupem podle článku 6 určí a přijme normy Eurocontrol včetně pozdějších změn, zejména z oblastí uvedených v příloze I, které se mají stát závaznými na základě práva Společenství.
Komise zveřejní odkazy na všechny takto stanovené závazné technické specifikace v Úředním věstníku Evropských společenství.
2. Za účelem zajištění co největší úplnosti přílohy I, ve které se uvádějí normy Eurocontrol, které mají být vypracovány, může Komise postupem podle článku 6 a po konzultaci s Eurocontrolem doplnit přílohu I v souladu se změnami učiněnými Eurocontrolem.
3. Italská republika a Španělské království mohou odložit použitelnost tohoto článku o jeden rok.
Pokud tyto členské státy nebudou moci po uplynutí této lhůty používat normy Eurocontrol, přijme Rada v souladu se Smlouvou vhodná opatření.
Článek 4
Pro dokončení procesu provádění norem Eurocontrol může Komise v souladu se směrnicí 83/189/EHS a po konzultaci s Eurocontrolem pověřit normalizací evropské orgány pro normalizaci.
Článek 5
1. Aniž jsou dotčeny směrnice 77/62/EHS a 90/531/EHS, přijmou členské státy veškerá opatření nutná k tomu, aby vybraní zadavatelé definovaní v příloze II při zadávání zakázek na zařízení pro letovou navigaci brali v hlavních dokumentech či specifikacích vztahujících se k dané zakázce ohled na podmínky přijaté v souladu s touto směrnicí.
2. K zajištění co největší úplnosti přílohy II uvědomí členské státy Komisi o veškerých změnách ve svých seznamech.
Komise doplní přílohu II postupem stanoveným v článku 6.
Článek 6
1. Komisi je nápomocen výbor složený ze zástupců členských států, kterému předsedá zástupce Komise.
2. Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k návrhu ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci. Stanovisko se přijímá většinou stanovenou v čl.
148 odst. 2 Smlouvy pro přijímání rozhodnutí, která má Rada přijímat na návrh Komise.
Hlasům zástupců členských států ve výboru je přidělena váha stanovená v uvedeném článku.
Předseda nehlasuje.
3. Komise přijme zamýšlená opatření, jsou-li v souladu se stanoviskem výboru.
4. Pokud zamýšlená opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, předloží Komise Radě neprodleně návrh opatření, která mají být přijata.
Rada se usnese kvalifikovanou většinou.
5. Pokud se Rada neusnese do tří měsíců ode dne, kdy jí byl návrh předán, přijme navrhovaná opatření Komise, s výjimkou případů, kdy se Rada proti opatřením vysloví prostou většinou.
Článek 7
Při výkonu svých pravomocí Komise pravidelně konzultuje příslušné zástupce evropských subjektů letového provozu, uživatelů vzdušného prostoru a odborných organizací.
O výsledcích konzultací informuje výbor podle článku 6.
Článek 8
1. Komise pravidelně předkládá Evropskému parlamentu a Radě zprávy o provádění opatření stanovených v této směrnici, podle potřeby doplněné o návrh na provedení článků 3 a 4.
2. Členské státy každý rok sdělí Komisi veškerá opatření přijatá k dosažení cílů stanovených v této směrnici.
Článek 9
1. Členské státy uvedou v účinnost opatření nezbytná pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do jednoho roku od jejího přijetí.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Komise o nich uvědomí ostatní členské státy.
Článek 10
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 20. července 1993, kterou se stanoví zásady posuzování rizik pro člověka a životní prostředí u látek oznámených v souladu se směrnicí Rady 67/548/EHS
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 67/548/EHS ze dne 27. června 1967 o sbližování právních a správních předpisů týkajících se klasifikace, balení a označování nebezpečných látek [1] ve znění směrnice 93/21/EHS [2], a zejména na článek 3 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že v souladu se směrnicí 67/548/EHS musí být každá nová látka uváděná na trh oznámena příslušným orgánům členských států na základě oznámení obsahujícího určité informace;
vzhledem k tomu, že článek 16 směrnice 67/548/EHS vyžaduje od příslušných orgánů, které obdržely oznámení nové látky, aby na základě obecných zásad provedly posouzení jejího rizika pro člověka a životní prostředí;
vzhledem k tomu, že i když odpovědnost za posuzování rizika nesou členské státy, je účelné přijmout obecné zásady na úrovni Společenství, aby se předešlo rozdílům mezi členskými státy, které by nejen ovlivňovaly fungování vnitřního trhu, ale ani by nezaručovaly stejnou úroveň ochrany člověka a životního prostředí v rámci Společenství, že článek 3 směrnice Rady 67/548/EHS vyžaduje, aby Komise stanovila tyto obecné zásady;
vzhledem k tomu, že posuzování rizik je nutno založit na porovnávání potenciálních nepříznivých účinků látky s důvodně předvídatelnou expozicí člověka a životního prostředí této látce;
vzhledem k tomu, že s ohledem na klasifikaci látky podle směrnice 67/548/EHS, je nutno při posuzování rizik pro člověka brát v úvahu fyzikálně-chemické a toxikologické vlastnosti látky;
vzhledem k tomu, že s ohledem na klasifikaci látky podle směrnice 67/548/EHS, je nutno při posuzování rizik pro životní prostředí brát v úvahu účinky látky na životní prostředí;
vzhledem k tomu, že ukáže-li posouzení rizik, že látka vyžaduje sledování, může si příslušný orgán vyžádat další informace, včetně výsledků dalších zkoušek, za účelem stanovení skutečných nebezpečných vlastností látky v souladu se směrnicí Rady 67/548/EHS;
vzhledem k tomu, že výsledky posuzování rizika musí být hlavním východiskem pro rozhodování podle příslušných právních předpisů o snižování rizik vyplývajících z uvedení látek na trh;
vzhledem k tomu, že je vhodné, aby příslušný orgán po posouzení rizik informoval oznamovatele nebezpečné látky o svých závěrech, a dále, aby o tom příslušný orgán poskytl písemnou zprávu Komisi;
vzhledem k tomu, že je vhodné snížit na minimum počet zvířat používaných k experimentálním účelům v souladu se směrnicí Rady 86/609/EHS ze dne 24. listopadu 1986 o sbližování právních a správních předpisů členských států týkajících se ochrany zvířat používaných pro pokusné a jiné vědecké účely [3];
vzhledem k tomu, že ustanovení této směrnice platí, aniž jsou dotčeny zvláštní právní předpisy Společenství o bezpečnosti a ochraně zdraví pracovníků při práci, zejména směrnice Rady 89/391/EHS ze dne 12. června 1989 o zavádění opatření pro zlepšení bezpečnosti a ochrany zdraví zaměstnanců při práci [4], která ukládá zaměstnavatelům povinnost hodnotit rizika pro zdraví a bezpečnost zaměstnanců vyplývající z používání nových a existujících chemických látek a v případě potřeby přijmout opatření pro zabezpečení odpovídající ochrany zaměstnanců;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Výboru zřízeného podle článku 29 směrnice 67/548/EHS,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Cíle Tato směrnice stanoví obecné zásady pro posuzování rizik, která látky představují pro člověka a životní prostředí, jak stanoví článek 3 směrnice 67/548/EHS.
Článek 2
Definice 1. Pro účely této směrnice se použijí definice uvedené v článku 2 směrnice 67/548/EHS.
2. Pro účely této směrnice se:
a) "identifikací nebezpečí" rozumí identifikace nepříznivých účinků, které daná látka může způsobit;
b) "posouzením vztahu dávka (koncentrace) - odezva (účinek)" rozumí stanovení vztahu mezi dávkou nebo úrovní expozice dané látce a projevem a významností účinku;
c) "posouzením expozice" rozumí stanovení emisí, cest a rychlostí pohybu dané látky a její přeměny nebo degradace za účelem odhadu koncentrací/dávek, kterým jsou nebo mohou být vystaveny skupiny obyvatelstva nebo složky životního prostředí;
d) "charakterizací rizika" rozumí odhad výskytu a intenzity nepříznivých účinků, ke kterým může dojít ve skupině obyvatelstva nebo ve složce životního prostředí v důsledku skutečné nebo předpokládané expozice dané látce, a může zahrnovat "odhad rizika", tj. kvantifikaci této pravděpodobnosti;
e) "doporučením pro snížení rizika" rozumí doporučení opatření, která mohou snížit rizika pro člověka a/nebo životní prostředí spojená s uvedením látky na trh.
Tato doporučení mohou zahrnovat:
i) úpravy klasifikace, balení nebo označování látky navrhované oznamovatelem v oznámení předloženém v souladu s čl. 7 odst. 1, čl. 8 odst. 1 nebo čl. 8 odst. 2 směrnice 67/548/EHS;
ii) úpravy bezpečnostního listu navržené oznamovatelem v oznámení předloženém v souladu s čl. 7 odst. 1, čl. 8 odst. 1 nebo čl. 8 odst. 2 směrnice 67/548/EHS;
iii) úpravy doporučených metod a předběžných opatření nebo mimořádných opatření, uvedených v oddílech 2.3, 2.4 a 2.5 příloh VII A, VII B nebo VII C, navržených oznamovatelem v technické dokumentaci pro oznámení předložené v souladu s čl. 7 odst. 1, čl. 8 odst. 1 nebo čl. 8 odst. 2 směrnice 67/548/EHS;
iv) pokyny pro příslušné orgány, aby zvážily příslušná opatření pro ochranu člověka a/nebo životního prostředí před identifikovanými riziky.
Článek 3
1. Posuzování rizika zahrnuje identifikaci nebezpečí a podle potřeby posouzení vztahu dávka (koncentrace) - odezva (účinek), posouzení expozice a charakterizaci rizika.
Obvykle se provádí v souladu s postupy uvedenými v článcích 4 a 5.
2. Aniž je dotčen odstavec 1, je třeba u některých zvláštních účinků, např. poškozování ozónové vrstvy, pro které jsou postupy uvedené v článcích 4 a 5 nepoužitelné, provádět posuzování rizik souvisejících s těmito účinky případ od případu a příslušný orgán zahrne do písemné zprávy předkládané Komisi v souladu s článkem 7 úplný popis a zdůvodnění těchto způsobů posuzování.
3. Při posuzování expozice vezme příslušný orgán v úvahu ty skupiny obyvatelstva nebo složky životního prostředí, u nichž lze vzhledem k dostupným informacím o dané látce, zejména pokud se jedná o její skladování, komerční úpravu přípravku nebo jiné zpracování, použití a zneškodňování nebo opětovné použití, tuto expozici důvodně předpokládat.
4. Z posouzení rizika vyplyne jeden nebo více z těchto závěrů:
i) Látka nevyžaduje přímé sledování a není zapotřebí ji dále hodnotit, dokud se neobjeví další informace v souladu s čl. 7 odst. 2, čl. 8 odst. 3, čl. 8 odst. 4 nebo čl. 14 odst. 1 směrnice 67/548/EHS.
ii) Látka vyžaduje sledování a příslušný orgán rozhodne, které další informace budou vyžadovány pro revizi posuzování, ale žádost o tyto informace se odloží až do doby, kdy množství látky uvedené na trh dosáhne dalšího limitního množství uvedeného v čl. 7 odst. 2, čl. 8 odst. 3 nebo čl. 8 odst. 4 směrnice 67/548/EHS.
iii) Látka vyžaduje sledování a další informace jsou vyžadovány okamžitě.
iv) Látka vyžaduje sledování a příslušný orgán ihned vypracuje doporučení ke snížení rizika.
Ukáže-li posouzení rizika, že se na látku vztahují závěry odst. 4 bodů ii), iii) nebo iv), může příslušný orgán informovat oznamovatele o svých závěrech a poskytnout mu možnost zaslat připomínky k těmto závěrům a poskytnout doplňující informace.
Příslušný orgán využije všechny odpovídající informace pro revizi posouzení rizika předtím, než je zašle Komisi v souladu s článkem 17 směrnice 67/548/EHS.
6. Při vypracování doporučení pro snížení rizika způsobeného danou látkou musí příslušný orgán zvážit možnost, že snížení expozice určitých skupin obyvatelstva nebo složek životního prostředí může mít za následek zvýšení expozice jiných skupin obyvatelstva nebo složek životního prostředí.
Článek 4
Posuzování rizika pro lidské zdraví 1. U každé látky oznámené v souladu s čl. 7 odst. 1, čl. 8 odst. 1 nebo čl. 8 odst. 2 směrnice 67/548/EHS provede příslušný orgán posouzení rizika, jehož první fází je identifikace nebezpečí, která se zaměří minimálně na vlastnosti a potenciální nepříznivé účinky uvedené v přílohách I A a II A. Po provedení identifikace nebezpečí pokračuje příslušný orgán následujícím pořadím činností prováděných podle pokynů uvedených v přílohách I B a II B:
a) i) v případě potřeby posouzení vztahu dávka (koncentrace) - odezva (účinek);
ii) posouzení expozice pro každou skupinu obyvatelstva (tj. pracovníci, spotřebitelé a osoby exponované nepřímo působením životního prostředí), která může být pravděpodobně exponována dané látce;
b) charakterizace rizika.
2. Odchylně od odstavce 1:
i) jestliže byla provedena příslušná zkouška pro identifikaci nebezpečí ve vztahu k určitému účinku nebo vlastnosti a výsledky nevedly ke klasifikaci látky podle směrnice 67/548/EHS, nemusí posuzování rizika týkající se tohoto účinku nebo vlastnosti zahrnovat činnosti uvedené v odst. 1 písm a) a v odst. 1 písm. b) a použije se závěr uvedený v čl. 3 odst. 4 bodu i), pokud neexistují jiné rozumné důvody pro sledování;
ii) jestliže ještě nebyly provedeny příslušné zkoušky pro identifikaci nebezpečí ve vztahu k určitému účinku nebo vlastnosti, nebude se tento účinek nebo vlastnost zahrnovat do posuzování rizika, pokud neexistují jiné rozumné důvody pro sledování.
Článek 5
Posuzování rizika pro životní prostředí 1. U každé látky oznámené v souladu s čl. 7 odst. 1, čl. 8 odst. 1 nebo čl. 8 odst. 2 směrnice 67/548/EHS provede příslušný orgán posouzení rizika z hlediska účinků na životní prostředí, jehož první fází je identifikace nebezpečí. Po jejím provedení pokračuje příslušný orgán následujícím pořadím činností prováděných podle pokynů uvedených v příloze III:
a) i) v případě potřeby posouzení vztahu dávka (koncentrace) - odezva (účinek);
ii) posouzení expozice pro složky životního prostředí (tj. vodní prostředí, suchozemské prostředí a ovzduší), které budou pravděpodobně vystaveny dané látce;
b) charakterizace rizika.
2. Odchylně od odstavce 1:
i) u látek oznámených podle čl. 7 odst. 1 směrnice 67/548/EHS, které nejsou klasifikované jako nebezpečné pro životní prostředí, nemusí posuzování rizika zahrnovat činnosti uvedené v odst. 1 písm. a) a b) a použije se závěr uvedený v čl. 3 odst. 4 bodu i), pokud neexistují jiné rozumné důvody pro sledování a
ii) u látek oznámených podle čl. 8 odst. 1 nebo čl. 8 odst. 2 směrnice 67/548/EHS, u nichž nejsou dostačující údaje pro rozhodnutí, zda je vhodné je klasifikovat jako nebezpečné pro životní prostředí, vyžaduje identifikace nebezpečí posouzení, zda na základě jiných údajů existují rozumné důvody pro sledování ve vztahu k životnímu prostředí, např. údaje o fyzikálně-chemických a toxikologických vlastnostech. Pokud takovéto rozumné důvody neexistují, není zapotřebí, aby posuzování rizika zahrnovalo činnosti uvedené v odst. 1 písm. a) a odst. 1 písm b) a použije se závěr uvedený v čl. 3 odst. 4 bodu i).
Článek 6
Posuzování rizika: závěry 1. Po provedení posouzení rizika podle článků 4 a 5 a v souladu s přílohami I, II a III příslušný orgán určí, v souladu s přílohou IV, který ze čtyř závěrů čl. 3 odst. 4 je/jsou použitelný (použitelné), a dále postupuje podle čl. 3 odst. 5.
2. Jestliže se získají další informace podle čl. 7 odst. 2, čl. 8 odst. 3, čl. 8 odst. 4, čl. 14 odst. 1 nebo 16 směrnice 67/548/EHS nebo jiným způsobem, je nutno přezkoumat posouzení rizika provedené podle článků 4 a 5 a v souladu s přílohami I, II a III a v případě potřeby provést revizi.
Článek 7
1. Po posouzení rizika podle článků 4 a 5 a zpracování závěrů podle článku 6 vypracuje příslušný orgán písemnou zprávu, která obsahuje minimálně údaje uvedené v příloze V. Tuto zprávu zašle Komisi v souladu s článkem 17 směrnice 67/548/EHS.
Po každé revizi posouzení rizika na základě dodatečných informací se tato zpráva aktualizuje a aktualizovaná zpráva se zasílá Komisi.
2. Jestliže v souladu s článkem 18 směrnice 67/548/EHS dosáhnou příslušné orgány dohody ve věci písemné zprávy o posuzování rizika nebo její revize, poskytne se na požádání kopie oznamovateli.
Článek 8
1. Členské státy přijmou a zveřejní opatření nezbytná pro dosažení souladu s touto směrnicí do 31. října 1993 a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 9
Tato směrnice je určena členským státům.
kterou se mění směrnice 87/404/EHS (jednoduché tlakové nádoby), 88/378/EHS (bezpečnost hraček), 89/106/EHS (stavební výrobky), 89/336/EHS (elektromagnetická kompatibilita), 89/392/EHS (strojní zařízení), 89/686/EHS (osobní ochranné prostředky), 90/384/EHS (váhy s neautomatickou činností), 90/385/EHS (aktivní implantabilní zdravotnické prostředky), 90/396/EHS (spotřebiče plynných paliv), 91/263/EHS (telekomunikační koncová zařízení), 92/42/EHS (nové teplovodní kotle na kapalná nebo plynná paliva) a 73/23/EHS (elektrická zařízení určená pro používání v určitých mezích napětí)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100a této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
ve spolupráci s Evropským parlamentem [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že Rada již přijala řadu směrnic, jejichž účelem je překonání technických překážek obchodu v souladu se zásadami stanovenými v jejím usnesení ze dne 7. května 1985 o novém přístupu k technické harmonizaci a normalizaci [4]; že každá z těchto směrnic stanoví připojování označení "CE"; že v zájmu zjednodušení a vytvoření ucelenějších právních předpisů Společenství je tudíž nutné nahradit tato rozdílná ustanovení sjednocenými předpisy; že je proto nutné harmonizovattato ustanovení zejména s ohledem na výrobky, které mohou spadat do působnosti několika z těchto směrnic;
vzhledem k tomu, že ve svém sdělení ze dne 15. června 1989 o globálním přístupu k certifikaci a zkoušení [5] Komise navrhla, aby byla vytvořena obecná pravidla pro označení shody "CE" v jednotném provedení; že ve svém usnesení ze dne 21. prosince 1989 o globálním přístupu k posuzování shody [6] Rada schválila jako řídící zásadu přijetí takového uceleného přístupu ve vztahu k užívání označení "CE";
vzhledem k tomu, že dvěma základními prvky nového přístupu, které je nutno uplatňovat, jsou tedy základní požadavky a postupy posuzování shody;
vzhledem k tomu, že tato harmonizace opatření týkajících se připojování a užívání označení "CE" vyžaduje, aby byly ve stávajících směrnicích provedeny podrobné změny, které je uvedou do souladu s novými opatřeními,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Mění se tyto směrnice:
1. směrnice Rady 87/404/EHS ze dne 25. června 1987 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se jednoduchých tlakových nádob [7];
2. směrnice Rady 88/378/EHS ze dne 3. května 1988 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se bezpečnosti hraček [8];
3 směrnice Rady 89/106/EHS ze dne 21. prosince 1988 o sbližování právních a správních předpisů členských států týkajících se stavebních výrobků [9];
4. směrnice Rady 89/336/EHS ze dne 3. května 1989 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se elektromagnetické kompatibility [10];
5. směrnice Rady 89/392/EHS ze dne 14. června 1989 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se strojních zařízení [11];
6. směrnice Rady 89/686/EHS ze dne 21. prosince 1989 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se osobních ochranných prostředků [12];
7. směrnice Rady 90/384/EHS ze dne 20. června 1990 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se vah s neautomatickou činností [13];
8. směrnice Rady 90/385/EHS ze dne 20. června 1990 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se aktivních implantabilních zdravotnických prostředků [14];
9. směrnice Rady 90/396/EHS ze dne 29. června 1990 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se spotřebičů plynných paliv [15];
10. směrnice Rady 91/263/EHS ze dne 29. dubna 1991 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se telekomunikačních koncových zařízení, včetně vzájemného uznávání jejich shody [16];
11. směrnice Rady 92/42/EHS ze dne 21. května 1992 o požadavcích na účinnost nových teplovodních kotlů na kapalná nebo plynná paliva [17];
12. směrnice Rady 73/23/EHS ze dne 19. února 1973 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se elektrických zařízení určených pro používání v určitých mezích napětí [18].
Článek 2
Směrnice 87/404/EHS se mění takto:
1. V celém textu se výraz "značka ES" nahrazuje výrazem "označení CE".
2. V článku 5 se odstavec 1 nahrazuje tímto:
"1. Členské státy předpokládají, že nádoby, které jsou opatřeny označením CE, jsou ve shodě se všemi ustanoveními této směrnice včetně postupů posuzování shody podle kapitoly II.
Shoda nádob s vnitrostátními normami, které přejímají harmonizované normy, jejichž referenční čísla byla zveřejněna v Úředním věstníku Evropskýchspolečenství, vytváří předpoklad shody se základními požadavky na bezpečnost podle článku 3.
Členské státy zveřejní referenční čísla těchto vnitrostátních norem."
3. V článku 5 se doplňuje odstavec, který zní:
"3. a) Pokud se na nádoby vztahují jiné směrnice, které se týkají jiných hledisek a v nichž se rovněž stanoví připojení označení CE, pak toto označení vyjadřuje, že u dotyčných nádob je předpoklad shody také s ustanoveními těchto jiných směrnic.
b) Pokud však jedna nebo několik takových směrnic výrobci dovoluje, aby v průběhu přechodného období zvolil, který režim použije, pak označení CE vyjadřuje shodu pouze se směrnicemi, které výrobce použil.
V tomto případě musí být v dokumentech, upozorněních nebo návodech požadovaných dotyčnými směrnicemi a přiložených k daným nádobám uveden seznam použitých směrnic, jak byly zveřejněny v Úředním věstníku Evropských společenství."
4. V článku 9 se odstavec 1 nahrazuje tímto:
"1. Členské státy oznámí Komisi a ostatním členským státům schválené subjekty, které pověřily prováděním postupů podle čl. 8 odst. 1 a 2, spolu se zvláštními úkoly, jejichž plněním byly tyto subjekty pověřeny, a identifikačními čísly, která jim byla Komisí již dříve přidělena.
Komise zveřejní v Úředním věstníku Evropských společenství seznam oznámených subjektů s uvedením jejich identifikačních čísel a úkolů, pro které byly oznámeny.
Komise zajistí průběžnou aktualizaci tohoto seznamu."
5. Článek 11 se nahrazuje tímto:
"ES ověřování
Článek 11
1. ES ověřování je postup, kterým výrobce nebo jeho zplnomocněný zástupce usazený ve Společenství zajišťuje a prohlašuje, že nádoby, které byly zkontrolovány podle odstavce 3, jsou ve shodě s typem popsaným v certifikátu ES přezkoušení typu nebo s konstrukční a výrobní dokumentací podle bodu 3 přílohy II, pro kterou byl vydán certifikát přiměřenosti.
2. Výrobce přijme veškerá nezbytná opatření, aby byla ve výrobním procesu zajištěna shoda nádob s typem popsaným v certifikátu ES přezkoušení typu nebo v konstrukční a výrobní dokumentaci podle bodu 3 přílohy II.
Výrobce nebo jeho zplnomocněný zástupce usazený ve Společenství opatří každou nádobu označením CE a vypracuje prohlášení o shodě.
3. Schválený subjekt provede příslušné kontroly a zkoušky s cílem ověřit shodu nádob s požadavky této směrnice na základě kontroly a zkoušení podle těchto bodů:
3.1 Výrobce předkládá nádoby v podobě stejnorodých dávek a přijme veškerá nezbytná opatření, aby výrobní proces zajišťoval stejnorodost každé vyrobené dávky.
3.2 K těmto dávkám musí být přiložen certifikát ES přezkoušení typu podle článku 10, nebo pokud nádoby nejsou vyráběny podle schváleného vzoru, musí být přiložena konstrukční a výrobní dokumentace podle bodu 3 přílohy II.
V takovém případě schválený subjekt před ES ověřováním tuto dokumentaci přezkoumá a potvrdí její shodu.
3.3 Při kontrole dávky inspekční subjekt zjišťuje, zda byly nádoby vyrobeny a zkontrolovány podle konstrukční a výrobní dokumentace, a provede na každé nádobě z dávky hydraulickou nebo pneumatickou zkoušku shodného účinku při tlaku Ph rovném 1,5násobku výpočtového tlaku k ověření její těsnosti.
Použití pneumatické zkoušky je podmíněno schválením bezpečnostních postupů při zkoušce členským státem, v němž se zkoušky provádějí.
K ověření jakosti svarů dále provede inspekční subjekt zkoušky na zkušebních vzorcích odebraných podle volby výrobce z reprezentativního zkušebního vzorku z výroby nebo z nádoby.
Zkoušky musí být provedeny na podélných svarech.
Pokud se však pro podélné a obvodové svary používají odlišné metody sváření, musí se zkoušky opakovat i na obvodových svarech.
U nádob podle bodu 2.1.2 přílohy I se tyto zkoušky na zkušebních vzorcích nahrazují hydraulickou zkouškou na pěti nádobách náhodně vybraných z každé dávky k ověření shody s požadavky bodu 2.1.2 přílohy I.
3.4 Schválený subjekt u přijatých dávek opatří nebo dá opatřit každou nádobu svým identifikačním číslem a vydá na základě provedených zkoušek písemný certifikát shody.
Všechny nádoby z dávky mohou být uvedeny na trh s výjimkou těch, které nevyhověly při hydraulické nebo pneumatické zkoušce.
Pokud je dávka zamítnuta, oznámený subjekt nebo příslušný orgán přijme příslušná opatření, která zabrání uvedení této dávky na trh.
V případě častého zamítnutí dávek může oznámený subjekt statistické ověřování pozastavit.
Výrobce může během výrobního procesu opatřit výrobky na odpovědnost oznámeného subjektu jeho identifikačním číslem.
3.5 Výrobce nebo jeho zplnomocněný zástupce musí být schopen na požádání předložit certifikáty shody vydané schváleným subjektem podle pododstavce 3.4."
6. V čl. 12 odst. 1 se první věta nahrazuje tímto:
"1. Výrobce, který plní povinnosti vyplývající z článku 13, opatří označením CE podle článku 16 nádoby, o nichž vypracuje prohlášení, že jsou ve shodě:
- s konstrukční a výrobní dokumentací podle bodu 3 přílohy II, pro kterou byl vypracován certifikát přiměřenosti nebo
- se schváleným vzorem."
7. Článek 15 se nahrazuje tímto:
"Článek 15
Aniž je dotčen článek 7:
a) jestliže členský stát zjistí, že výrobek byl označením CE opatřen neoprávněně, výrobce nebo jeho zplnomocněný zástupce usazený ve Společenství ho uvede do shody s ustanoveními týkajícími se označení CE a zamezí dalšímu porušování předpisů za podmínek stanovených členským státem;
b) pokud neshoda trvá, členský stát přijme veškerá vhodná opatření, aby omezil nebo zakázal uvádění dotyčného výrobku na trh nebo zajistil jeho stažení z trhu v souladu s postupy stanovenými v článku 7."
8. V čl. 16 odst. 1 se druhý pododstavec nahrazuje tímto:
"Označení shody CE se skládá z iniciál "CE" ve tvaru, který je dán vzorem uvedeným v příloze II. Označení CE musí být doplněno identifikačním číslem podle čl. 9 odst. 1 přiděleným schválenému inspekčnímu subjektu odpovědnému za ES ověřování nebo ES dozor."
9. V článku 16 se odstavec 2 nahrazuje tímto:
"2. Je zakázáno opatřovat nádoby označeními, která by mohla třetí strany uvádět v omyl, pokud jde o význam a tvar označení CE.
Nádoba nebo štítek může být opatřen jakýmkoli jiným označením, pokud tím nebude snížena viditelnost a čitelnost označení CE."
10. V příloze II se bod 1 nahrazuje tímto:
"1.
OZNAČENÍ CE A NÁPISY
1. a) Označení shody CE
- Označení shody CE se skládá z iniciál "CE" v tomto tvaru:
+++++ TIFF +++++
- Pokud je označení CE zmenšeno nebo zvětšeno, musí být zachovány vzájemné poměry dané mřížkou na výše uvedeném obrázku.
- Jednotlivé části označení CE musí mít zásadně stejnou výšku, která nesmí být menší než 5 mm.
1. b) Nápisy
Na nádobě nebo na štítku musí být uvedeny minimálně tyto informace:
- nejvyšší pracovní tlak (PS v barech),
- nejvyšší pracovní teplota (Tmax ve °C),
- pracovní teplota (Tmin ve °C),
- objem nádoby (V v l),
- jméno nebo značka výrobce,
- typ a označení série nebo dávky nádoby,
- poslední dvojčíslí roku, v němž byl výrobek opatřen označením CE.
Používá-li se štítek, musí být navržen tak, aby ho nebylo možno znovu použít, a musí obsahovat volné místo pro další údaje."
Článek 3
Směrnice 88/378/EHS se mění takto:
1. V celém textu se výraz "značka ES" nahrazuje výrazem "označení CE".
2. V článku 5 se odstavec 1 nahrazuje tímto:
"1. Členské státy předpokládají, že hračky opatřené označením CE podle článku 11 jsou ve shodě se všemi ustanoveními této směrnice, včetně postupů posuzování shody podle článků 8, 9 a 10.
Shoda hraček s vnitrostátními normami, které přejímají harmonizované normy, jejichž referenční čísla byla zveřejněna v Úředním věstníku Evropských společenství, vytváří předpoklad shody se základními požadavky na bezpečnost podle článku 3. Členské státy zveřejní referenční čísla těchto vnitrostátních norem."
3. V článku 5 se doplňuje odstavec, který zní:
"3. a) Pokud se na hračky vztahují jiné směrnice, které se týkají jiných hledisek a v nichž se rovněž stanoví připojení označení CE, pak toto označení vyjadřuje, že u dotyčných hraček je předpoklad shody také s ustanoveními těchto jiných směrnic.
b) Pokud však jedna nebo několik takových směrnic výrobci dovoluje, aby v průběhu přechodného období zvolil, který režim použije, pak označení CE vyjadřuje shodu pouze se směrnicemi, které výrobce použil.
V tomto případě musí být v dokumentech, upozorněních nebo návodech požadovaných dotyčnými směrnicemi a přiložených k daným hračkám nebo, není-li to možné, na jejich obalech uveden seznam použitých směrnic, jak byly zveřejněny v Úředním věstníku Evropských společenství."
4. V článku 9 se odstavec 2 nahrazuje tímto:
"2. Členské státy oznámí Komisi a ostatním členským státům subjekty, které pověřily prováděním ES přezkoušení typu podle čl. 8 odst. 2 a čl. 10, spolu se zvláštními úkoly, jejichž plněním byly tyto subjekty pověřeny, a identifikačními čísly, která jim byla Komisí již dříve přidělena.
Komise zveřejní v Úředním věstníku Evropských společenství seznam oznámených subjektů s uvedením jejich identifikačních čísel a úkolů, pro které byly oznámeny.
Komise zajistí průběžnou aktualizaci tohoto seznamu.;"
5. V článku 11 se odstavec 2 nahrazuje tímto:
"2. Označení shody CE se skládá z iniciál "CE" ve tvaru, který je dán vzorem uvedeným v příloze V."
6. V článku 11 se odstavec 3 nahrazuje tímto:
"3. Je zakázáno opatřovat hračky označeními, která by mohla třetí strany uvádět v omyl, pokud jde o význam a tvar označení CE.
Hračky, jejich obal nebo štítek může být opatřen jakýmkoli jiným označením, pokud tím nebude snížena viditelnost a čitelnost označení CE."
7. V článku 12 se doplňuje odstavec, který zní:
"1a. Aniž je dotčen článek 7:
a) jestliže členský stát zjistí, že výrobek byl označením CE opatřen neoprávněně, výrobce nebo jeho zplnomocněný zástupce usazený ve Společenství ho uvede shody s ustanoveními týkajícími se označení CE a zamezí dalšímu porušování předpisů za podmínek stanovených členským státem;
b) pokud neshoda trvá, členský stát přijme veškerá vhodná opatření, aby omezil nebo zakázal uvádění dotyčného výrobku na trh nebo zajistil jeho stažení z trhu v souladu s postupy stanovenými v článku 7."
8. Vkládá se nová příloha, která zní:
"
Jedenáctá směrnice Komise 93/70/EHS ze dne 28. července 1993, kterou se stanoví analytické metody Společenství pro úřední kontrolu krmiv
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 70/373/EHS ze dne 20. července 1970 o zavedení metod odběru vzorků a analytických metod Společenství pro úřední kontrolu krmiv [1], naposledy pozměněnou nařízením (EHS) č. 3768/85 [2], a zejména na článek 2 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že směrnice 70/373/EHS vyžaduje, aby se úřední kontroly krmiv pro účely kontroly, zda krmiva splňují požadavky vyplývající z ustanovení právních a správních předpisů týkajících se jejich jakosti a složení, prováděly za použití metod odběru vzorků a analýzy platných ve Společenství;
vzhledem k tomu, že by měla být v rámci Společenství stanovena metoda analýzy pro přidaný halofuginon k použití při kontrole, zda vyhovuje podmínkám pro jeho použití ve výživě zvířat;
vzhledem k tomu, že opatření podle této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro krmiva,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Členské státy vyžadují, aby se analýzy obsahu halofuginonu pro účely úřední kontroly krmiv prováděly za použití metody popsané v příloze této směrnice.
Článek 2
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 30. června 1994.
Uvědomí o nich neprodleně Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Komise 93/71/EHS ze dne 27. července 1993, kterou se mění směrnice Rady 91/414/EHS o uvádění přípravků na ochranu rostlin na trh
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 91/414/EHS ze dne 15. července 1991 o uvádění přípravků na ochranu rostlin na trh [1], a zejména na čl. 18 odst. 2 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že v přílohách II a III směrnice 91/414/EHS jsou stanoveny požadavky na dokumentace, které se předkládají pro účely zařazení účinné látky do přílohy I a pro účely povolení přípravku na ochranu rostlin;
vzhledem k tomu, že je nezbytné v přílohách II a III uvést pro žadatele co nejpřesněji podrobnosti o požadovaných informacích, jako jsou okolnosti, podmínky a technické normy, za jakých musí být určité údaje získány; že by tato ustanovení měla být zavedena, jakmile budou k dispozici, aby je mohli žadatelé použít při přípravě svých dokumentací;
vzhledem k tomu, že v současné době mohou být více upřesněna úvodní obecná ustanovení příloh II a III a údaje o zkouškách účinnosti požadované v oddílu 6 částí A a B přílohy III;
vzhledem k tomu, že při plnění požadavků týkajících se údajů odkazují úvodní ustanovení příloh II a III v současné době na uplatnění zásad správné laboratorní praxe (SLP); že však není uplatnění takových zásad považováno za vhodné pro zkoušky účinnosti a pro zkoušení určitých fyzikálně-chemických vlastností nebo jiných informací, které se netýkají údajů o vlastnostech a/nebo nezávadnosti z hlediska zdraví lidí nebo zvířat či životního prostředí;
vzhledem k tomu, že je kromě toho nezbytné stanovit dočasné výjimky z použití těchto zásad pro určité údaje, aby bylo umožněno dotyčným laboratořím přizpůsobit se požadavkům správné laboratorní praxe;
vzhledem k tomu, že zvláštní pokyny Evropské a středozemní organizace pro ochranu rostlin (EPPO) jsou v současné době nejlepším dostupným základem pro stanovení minimálních požadavků, které mají platit v členských státech, pokud jde o obecné zásady používané pro zkoušky účinnosti; že se však jeví nezbytným co nejrychleji podrobně přezkoumat tyto obecné zásady a stanovit přísnější normy ve směrnici 91/414/EHS v případech, kdy by se určité zásady ukázaly jako nevhodné pro zkoušky účinnosti;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Stálého rostlinolékařského výboru,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 91/414/EHS se mění takto:
1. oddíl nadepsaný "Úvod" v příloze II se nahrazuje přílohou I této směrnice;
2. oddíl nadepsaný "Úvod" v příloze III se nahrazuje přílohou II této směrnice;
3. oddíl 6 nadepsaný "Údaje o účinnosti" v částech A a B přílohy III se nahrazuje přílohou III této směrnice.
Článek 2
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do dvanácti měsíců od oznámení této směrnice.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 1. září 1993, kterou se po devatenácté přizpůsobuje technickému pokroku směrnice Rady 67/548/EHS o sbližování právních a správních předpisů týkajících se klasifikace, balení a označování nebezpečných látek
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 67/548/EHS ze dne 27. června 1967 o sbližování právních a správních předpisů týkajících se klasifikace, balení a označování nebezpečných látek [1], naposledy pozměněnou směrnicí Komise 93/21/EHS [2], a zejména na články 28 a 29 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že příloha I směrnice Rady 67/548/EHS obsahuje seznam nebezpečných látek spolu s podrobnými údaji o postupech klasifikace a označování pro každou látku a že směrnicí Rady 92/32/EHS [3] byla pozměněna ustanovení týkající se klasifikace a označování nebezpečných látek;
vzhledem k tomu, že je tedy nezbytné přezkoumat klasifikaci určitých látek v příloze I a dále uvést v příloze I čísla EHS;
vzhledem k tomu, že Německo požádalo o změnu v označování řady látek a v tomto smyslu informovalo Komisi podle článku 23 směrnice 67/548/EHS, naposledy pozměněné směrnicí 79/831/EHS [4];
vzhledem k tomu, že zkoumání seznamu nebezpečných látek v uvedené příloze I ukázalo, že je nezbytné tento seznam přizpůsobit s ohledem na současné vědecké a technické poznatky;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro přizpůsobení technickému pokroku směrnic pro odstranění technických překážek obchodu na úseku nebezpečných látek a přípravků,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Příloha I směrnice 67/548/EHS se nahrazuje přílohou I této směrnice.
Článek 2
1. Členské státy uvedou účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. července 1994.
2. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
3. Tyto předpisy přijaté členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 9. září 1993 o metodách analýzy nezbytných pro kontrolu složení kosmetických prostředků
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 76/768/EHS ze dne 27. července 1976 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se kosmetických prostředků [1], naposledy pozměněnou směrnicí 93/35/EHS [2], a zejména na čl.
8 odst. 1 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že se ve směrnici 76/768/EHS stanoví úřední zkoušení kosmetických prostředků s cílem zajistit dodržení podmínek předepsaných předpisy Společenství, které se týkají složení kosmetických prostředků;
vzhledem k tomu, že by všechny nezbytné metody analýzy měly být stanoveny co nejdříve; že čtyři kroky k dosažení tohoto cíle již byly učiněny prostřednictvím směrnice Komise 80/1335/EHS [3] ve znění směrnice 87/143/EHS [4], směrnice Komise 82/434/EHS [5] ve znění směrnice 90/207/EHS [6], a prostřednictvím směrnic Komise 83/514/EHS [7] a 85/490/EHS [8]; že důkaz a stanovení dusičnanu stříbrného, důkaz a stanovení sulfidu seleničitého v šamponech proti lupům, stanovení rozpustného barya a stroncia v pigmentech ve formě solí nebo laků, důkaz a stanovení benzylalkoholu, důkaz zirkonia a stanovení zirkonia, hliníku a chloru v neaerosolových antiperspirantech a důkaz a stanovení hexamidinu, dibromhexamidinu, dibrompropamidinu a chlorhexidinu jsou pátým krokem;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro přizpůsobení směrnice 76/768/EHS technickému pokroku,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Členské státy učiní všechny nezbytné kroky k zajištění toho, aby se při úředním zkoušení kosmetických prostředků:
- důkaz a stanovení dusičnanu stříbrného,
- důkaz a stanovení sulfidu seleničitého v šamponech proti lupům,
- stanovení rozpustného barya a stroncia v pigmentech ve formě solí nebo laků,
- důkaz a stanovení benzylalkoholu,
- důkaz zirkonia a stanovení zirkonia, hliníku a chloru v neaerosolových antiperspirantech,
- důkaz a stanovení hexamidinu, dibromhexamidinu, dibrompropamidinu a chlorhexidinu
prováděly metodami popsanými v příloze.
Článek 2
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 30. září 1994.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí takový odkaz být učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi znění vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 13. září 1993 o krmivech určených ke zvláštním účelům výživy
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že krmiva určená ke zvláštním účelům výživy hrají stále větší roli ve výživě domácích zvířat; že se takové produkty rovněž používají při chovu užitkových zvířat;
vzhledem k tomu, že v některých členských státech jsou krmiva uvedená v této směrnici již uváděna na trh takovým způsobem, aby upozornila uživatele na své zvláštní složení;
vzhledem k tomu, že by se pro dotyčné produkty měla stanovit společná definice; že uvedená definice musí stanovit, že produkty, které jsou předkládány jako produkty určené k uspokojení zvláštních potřeb výživy, musí mít zvláštní složení a/nebo musí být vyrobeny za použití zvláštních metod; že je nezbytné zavést zásadu, podle níž se musí taková krmiva jasně odlišovat v charakteristice i účelu od běžných krmiv a medikovaných krmiv;
vzhledem k tomu, že složení a příprava krmiv určených ke zvláštním účelům výživy musí být speciálně navrženy tak, aby uspokojovaly zvláštní potřeby výživy kategorií domácích a užitkových zvířat, u nichž proces trávení, absorpce nebo metabolismus by mohly být přechodně narušeny anebo jsou dočasně či nezvratně narušeny;
vzhledem k tomu, že by se při stanovování pravidel pro uvádění krmiv, která jsou určena ke zvláštním účelům výživy, na trh mělo zajistit, aby taková krmiva měla blahodárný účinek na zvířata, která je požívají; že krmiva tudíž musí být vždy běžné obchodní jakosti; že nesmějí představovat riziko pro zdraví zvířat nebo lidí nebo pro životní prostředí, ani nesmějí být uváděna na trh klamavým způsobem;
vzhledem k tomu, že touto směrnicí nejsou dotčeny ostatní předpisy Společenství o krmivech, a zejména pravidla vztahující se na krmné směsi;
vzhledem k tomu, že je nutné, aby uživatel měl k dispozici přesnou a podstatnou informaci o krmivech určených ke zvláštním účelům výživy, která hodlá použít;
vzhledem k tomu, že popis krmiva musí doprovázet jednotné označení "dietní", aby bylo možné odlišit krmiva, která splňují kritéria stanovená v této směrnici, od ostatních krmiv;
vzhledem k tomu, že by měl být, stejně jako je tomu u běžných krmiv, prohlášen alespoň obsah analytických složek, které mají přímý vliv na jakost krmiva; že by mělo být přijato ustanovení o prohlášení určitých dodatečných analytických složek, které dodávají krmivu jeho dietetické vlastnosti;
vzhledem k tomu, že všichni výrobci krmiv určených ke zvláštním účelům výživy by měli mít možnost uvádět na etiketě určité informace, které jsou pro uživatele užitečné;
vzhledem k tomu, že není nezbytné, aby dodávky krmiv určených ke zvláštním účelům výživy podléhaly povinnosti předložení předpisu veterinárního lékaře, neboť tyto produkty neobsahují žádné léčebné látky ve smyslu směrnice Rady 65/65/EHS ze dne 26. ledna 1965 o sbližování právních a správních předpisů týkajících se hromadně vyráběných léčivých přípravků [4], avšak uživatel by měl být za účelem zajištění vhodného používání krmiv s velmi zvláštní povahou upozorněn na to, že před jejich použitím je žádoucí vyžádat si posudek odborníka;
vzhledem k tomu, že u krmiv určených k uspokojení požadavků výživy zvířat s nevratně narušenými procesy trávení, absorpce nebo metabolismu nebo zvířat v patologickém stavu, který vyžaduje lékařský dohled, by měla být upravena možnost stanovení dodatečných pravidel označovaní, podle kterých se uživateli doporučuje, aby si vyžádal předchozí posudek veterinárního lékaře namísto obecného doporučení konzultace u odborníka;
vzhledem k tomu, že by se měl rovněž stanovit na úrovni Společenství přesný seznam určených užití krmiv pro zvláštní účely výživy, který by uváděl jejich přesné použití, hlavní nutriční charakteristiky, povinné a nepovinné prohlášení a zvláštní požadavky na označování; že by se s ohledem na význam tohoto seznamu pro provádění této směrnice měl takový seznam přijmout dostatečně včas;
vzhledem k tomu, že uvádění krmiv, která jsou určena ke zvláštním účelům výživy a která vyhovují požadavkům této směrnice, na trh nesmí podléhat žádnému omezení z důvodu jejich složení, metod výroby, obchodní úpravy nebo označení;
vzhledem k tomu, že v případech, kdy produkt představuje riziko pro zdraví zvířat nebo lidí nebo pro životní prostředí, by členský stát měl mít možnost požádat Komisi, aby na základě podrobného odůvodnění učinila příslušná opatření;
vzhledem k tomu, že ve všech případech, kdy Rada zmocní Komisi k provedení předpisů týkajících krmiv určených ke zvláštním účelům výživy, je žádoucí upravit postup úzké spolupráci mezi členskými státy a Komisí v rámci Stálého výboru pro krmiva, zřízeného rozhodnutím 70/372/EHS [5];
vzhledem k tomu, že se musí zajistit účinná kontrola krmiv určených ke zvláštním účelům výživy; že za určitých okolností nemusí běžné prostředky, které mají inspekční služby k dispozici, dostačovat k tomu, aby ověřily, zda krmivo skutečně má zvláštní nutriční charakteristiky, které mu jsou připisovány; že by se tudíž mělo stanovit, že by v případě podezření měla osoba odpovědná za uvádění produktu na trh být nápomocna kontrolnímu útvaru při plnění jejích úkolů,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Tato směrnice se týká krmiv určených ke zvláštním účelům výživy.
2. Členské státy stanoví, že krmiva určená ke zvláštním účelům výživy mohou být uváděna na trh pouze:
- splňují-li podmínky uvedené v článku 3,
- jsou-li označena v souladu s článkem 5,
- jsou-li jejich zamýšlená použití uvedena v seznamu přijatém podle článku 6 a splňují-li ostatní ustanovení uvedeného seznamu.
Článek 2
Pro účely této směrnice se rozumí:
a) "krmivy" produkty rostlinného nebo živočišného původu v přirozeném stavu, čerstvé nebo konzervované, produkty vzniklé jejich průmyslovým zpracováním, a organické nebo anorganické látky, používané jednotlivě nebo ve směsích, s obsahem doplňkových látek nebo bez nich, které jsou určeny ke krmení zvířat orální cestou;
b) "krmnými směsmi" směsi produktů rostlinného nebo živočišného původu v přirozeném stavu, čerstvé nebo konzervované, nebo produkty vzniklé při jejich průmyslovém zpracování, anebo organické či anorganické látky, obsahující doplňkové látky či nikoliv, určené ke krmení zvířat orální cestou a podávané ve formě kompletních nebo doplňkových krmiv;
c) "krmivy určenými ke zvláštním účelům výživy" krmné směsi, které lze na základě jejich zvláštního složení nebo metody výroby zřetelně odlišit od běžných krmiv a produktů definovaných ve směrnici Rady 90/167/EHS ze dne 26. března 1990, kterou se stanoví podmínky pro přípravu, uvádění na trh a používání medikovaných krmiv ve Společenství [6], a které jsou předkládány jako produkty určené k uspokojení zvláštních požadavků na výživu;
d) "zvláštním účelem výživy" účel uspokojit zvláštní potřeby výživy určitých kategorií domácích nebo užitkových zvířat, u nichž proces trávení, absorpce nebo metabolismus mohou být přechodně narušeny nebo jsou dočasně či nezvratně narušeny, a která tudíž mohou mít užitek z požití krmiv odpovídajících jejich stavu.
Článek 3
Členské státy stanoví, že povaha nebo složení krmiv uvedených v čl. 1 odst. 1 musí být takové, aby tyto produkty byly vhodné pro zvláštní účel výživy, k němuž jsou určeny.
Článek 4
Touto směrnicí nejsou, s výhradou zvláštních ustanovení v ní uvedených, dotčeny předpisy Společenství o:
a) krmných směsích;
b) doplňkových látkách používaných v krmivech;
c) nežádoucích látkách a produktech ve výživě zvířat;
d) určitých produktech používaných ve výživě zvířat.
Článek 5
Členské státy vedle ustanovení o označování v článku 5 směrnice Rady 79/373/EHS ze dne 2. dubna 1979 o uvádění krmných směsí na trh [7] vyžadují, aby:
1. následující dodatečné údaje byly uvedeny na místě vyhrazeném pro tento účel na obalu, nádobě nebo na etiketě krmiv uvedených v čl. 1 odst. 1:
a) označení "dietní" společně s popisem krmiva;
b) přesné určené užití, tj. zvláštní účel výživy;
c) uvedení hlavních nutričních charakteristik krmiva;
d) prohlášení stanovená ve sloupci 4 přílohy, týkající se zvláštního účelu výživy;
e) doporučená doba používání krmiva.
Údaje uvedené v bodech a) až e) musí být v souladu s obsahem seznamu určených užití uvedeným v příloze a s obecnými předpisy, které se stanoví v souladu s čl. 6 písm. b);
2. jiné údaje než ty, které jsou uvedeny v odstavci 1, mohly být poskytnuty na místě vyhrazeném pro tento účel za předpokladu, že jsou uvedeny v čl. 6 písm. a);
3. bylo možné bez dotčení článku 5e směrnice 79/737/EHS v označení krmiv uvedených v čl. 1 odst. 1 učinit odkaz na zvláštní patologický stav, pokud uvedený stav odpovídá účelu výživy stanovenému v seznamu určených užití, který byl vypracován v souladu s čl. 6 písm. a);
4. na etiketě nebo v návodu pro použití krmiv uvedených v čl. 1 odst. 1 byl údaj "Před použitím se doporučuje vyžádat si posudek odborníka".
5. V seznamu určených užití uvedeném v příloze však může být stanoveno, že u zvláštních dietních krmiv se toto prohlášení nahrazuje doporučením o vyžádání si předchozího posudku veterinárního lékaře;
6. se čl. 5c odst. 5 směrnice 79/373/EHS rovněž používal na krmiva uvedená v čl. 1 odst. 1, která jsou určena pro jiná zvířata než domácí;
7. na označení krmiv uvedených v čl. 1 odst. 1 také mohla být zdůrazněna přítomnost nebo nízký obsah jedné nebo více analytických složek, které jsou nezbytné pro popis krmiva. V takových případech musí být minimální nebo maximální obsah analytických složek, vyjádřený jako procentuální hmotnost krmiva, zřetelně vyznačen v seznamu prohlášených analytických složek; bylo označení "dietní" vyhrazeno pouze pro krmiva uvedená v čl. 1 odst. 1;
Jiné výrazy než "dietní" se v označování a obchodní úpravě těchto krmiv zakazují;
8. bez ohledu na ustanovení čl. 5c odst. 3 směrnice 79/373/EHS mohlo být prohlášení komponentů učiněno ve formě kategorií sdružujících více komponentů, dokonce i v případech, kdy je požadované prohlášení určitých komponentů podle jejich zvláštního názvu, aby se prokázaly nutriční charakteristiky krmiva.
Článek 6
Postupem podle článku 9:
a) se nejpozději do 30. června 1994 stanoví v souladu s přílohou seznam určených užití.
Tento seznam obsahuje:
- údaje uvedené v čl. 5 bodě 1 písm. b), c), d) a e) a
- případně údaje uvedené v čl. 5 bodě 2 a čl. 5 bodě 4 druhém pododstavci;
b) mohou být přijaty obecné předpisy týkající se používání označení uvedených v písm. a) včetně použitelných přípustných odchylek;
c) mohou být pozměněna opatření přijatá v souladu s písm. a) a b) s ohledem na vývoj vědeckých a technických poznatků.
Článek 7
Členské státy zajistí, aby krmiva uvedená v čl. 1 odst. 1 nepodléhala z důvodů týkajících se ustanovení této směrnice jiným omezením při uvádění na trh než těm, která jsou stanovena v této směrnici.
Článek 8
1. Pokud členský stát zjistí, že užití krmiva uvedeného v čl. 1 odst. 1 nebo jeho používání v předpokládaných podmínkách představuje nebezpečí pro zdraví zvířat nebo lidí nebo pro životní prostředí, neprodleně o tom uvědomí Komisi a udá důvody svého rozhodnutí.
2. Komise co nejdříve zahájí postup stanovený v článku 9 za účelem přijetí případných vhodných opatření.
Článek 9
1. Má-li být zahájen postup podle tohoto článku, přednese věc Stálému výboru pro krmiva (dále jen "výbor") jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu, nebo na žádost zástupce některého členského státu.
2. Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata.
Výbor zaujme stanovisko k návrhu ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci. Stanovisko se přijímá většinou stanovenou v čl.
148 odst. 2 Smlouvy pro přijímání rozhodnutí, která má Rada přijímat na návrh Komise.
Hlasům zástupců členských států ve výboru je přidělena váha stanovená v uvedeném článku.
Předseda nehlasuje.
3. Komise přijme zamýšlená opatření, jsou-li v souladu se stanoviskem výboru.
Pokud zamýšlená opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, předloží Komise Radě neprodleně návrh opatření, která mají být přijata.
Rada se usnese kvalifikovanou většinou.
Pokud se Rada neusnese do tří měsíců ode dne, kdy jí být návrh předán, přijme navrhovaná opatření Komise s výjimkou případů, kdy se Rada proti opatřením vysloví prostou většinou.
Článek 10
Za účelem umožnění účinné úřední kontroly krmiv uvedených v čl. 1 odst. 1 se použijí tato zvláštní ustanovení:
1. členské státy učiní veškerá nezbytná opatření k tomu, aby během výroby nebo uvádění na trh byla prováděna úřední kontrola dodržování podmínek stanovených touto směrnicí alespoň odběrem vzorků.
2. popřípadě je příslušný orgán zmocněn vyžádat si u osoby odpovědné za uvádění produktu na trh, aby mu předložila údaje a informace prokazující soulad krmiva s touto směrnicí.
Byly-li tyto údaje zveřejněny ve snadno přístupné formě, odkaz na toto zveřejnění je dostačující.
Článek 11
Následující směrnice se mění takto:
1. V čl. 1 odst. 2 směrnice Rady 74/63/EHS ze dne 17. prosince 1973 o stanovení maximálních přípustných limitů nežádoucích látek a produktů ve výživě zvířat [8] se doplňuje nové písmeno, které zní:
"f) krmivech určených ke zvláštním účelům výživy.".
2. Ve směrnici 79/373/EHS:
a) v čl. 1 odst. 2 se doplňuje nové písmeno, které zní:
"h) krmivech určených ke zvláštním účelům výživy.".
b) v čl. 5e druhém pododstavci se první odrážka nahrazuje tímto:
"— nesmějí udávat přítomnost nebo obsah jiných analytických složek než těch, jejichž prohlášení je stanoveno v článku 5 této směrnice nebo v čl.
5 odst.
2 směrnice Rady 93/74/EHS ze dne 13. září 1993 o krmivech určených ke zvláštním účelům výživy [9],"
3. V čl. 1 odst. 2 směrnice Rady 82/471/EHS ze dne 30. června 1982 o určitých produktech používaných ve výživě zvířat [10] se doplňuje nové písmeno, které zní:
"f) krmiv určených ke zvláštním účelům výživy.".
Článek 12
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 30. června 1995.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 13
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 13. září 1993 o omezování emisí oxidu uhličitého prostřednictvím zvyšování energetické účinnosti (SAVE)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 130s a 235 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že usnesením ze dne 16. září 1986 [4] Rada stanovila nové cíle energetické politiky Společenství na rok 1995 a konvergenci politik členských států;
vzhledem k tomu, že Rada ve složení pro životní prostředí a energetiku se na zasedání dne 29. října 1990 usnesla na tom, že Společenství a členské státy, za předpokladu, že ostatní vedoucí státy přijmou obdobné závazky, a při uznání cílů stanovených řadou členských států zaměřených na stabilizaci a snížení emisí v určitých lhůtách, jsou připraveny přijmout opatření k dosažení stabilizace celkových emisí oxidu uhličitého do roku 2000 na úroveň v roce 1990 ve Společenství jako celku a že členské státy, které vycházejí z poměrně nízké úrovně spotřeby energie, a tím i z nízké úrovně emisí měřených na obyvatele nebo na základě jiného vhodného podkladu, jsou oprávněny sledovat cíle nebo strategie ohledně emisí oxidu uhličitého, jež odpovídají jejich hospodářskému a sociálnímu rozvoji, a přitom usilovat o účinnější využívání energie při výkonu svých hospodářských činností;
vzhledem k tomu, že rozhodnutím 91/565/EHS [5] přijala Rada program SAVE, zaměřený na podporu zvyšování energetické účinnosti ve Společenství;
vzhledem k tomu, že podle článku 130r Smlouvy je cílem Společenství v oblasti životního prostředí zajištění obezřetného a racionálního využívání přírodních zdrojů; že tyto přírodní zdroje zahrnují ropné produkty, zemní plyn a pevná paliva, které jsou základními zdroji energie, ale také hlavními zdroji emisí oxidu uhličitého;
vzhledem k tomu, že Smlouva neobsahuje zvláštní pravomoci pro vydávání právních předpisů o energetických stránkách programů stanovených v této směrnici, a proto je třeba použít článek 235 Smlouvy;
vzhledem k tomu, že sektor domácností a služeb, jehož hlavní část tvoří domácnosti, představuje více než 40 % konečné spotřeby energie ve Společenství a dále roste, což je spojeno se zvýšením jeho spotřeby energie, a tudíž i zvýšením jeho emisí oxidu uhličitého;
vzhledem k tomu, že cílem této směrnice je zachování kvality životního prostředí a zajištění obezřetného a racionálního využívání přírodních zdrojů, což nespadá do výlučné pravomoci Společenství;
vzhledem k tomu, že k omezení emisí oxidu uhličitého a k podpoře racionálního využívání energie je nutné kolektivní úsilí všech členských států, jakož i opatření na úrovni Společenství;
vhledem k tomu, že opatření musí přijmout členské státy, podle zásady subsidiarity, na základě potenciálních zlepšení energetické účinnosti, efektivnosti nákladů, technické proveditelnosti a dopadu na životní prostředí;
vzhledem k tomu, že energetická certifikace, tím že poskytuje objektivní informace o energetické účinnosti budov, přispěje ke zlepšení přehlednosti trhu s nemovitostmi a povzbudí investice do opatření na úsporu energie;
vzhledem k tomu, že účtování nákladů na vytápění, klimatizaci a teplou vodu uživatelům budov úměrně ke skutečné spotřebě by mohlo přispět k úsporám energie v sektoru domácností; že by uživatelům mělo být umožněno regulovat svou vlastní spotřebu tepla a studené a teplé vody; že doporučení a usnesení o účtování nákladů na vytápění a teplou vodu přijatá Radou [6] byla provedena pouze ve dvou členských státech; že značná část nákladů na vytápění, klimatizaci a teplou vodu je doposud účtována na základě jiných faktorů, než je spotřeba energie;
vzhledem k tomu, že povzbuzování investic do opatření na úsporu energie ve veřejném sektoru vyžaduje nové metody finanční podpory; že by členské státy proto měly umožňovat a plně využívat nabízené možnosti financování třetími osobami;
vzhledem k tomu, že budovy budou mít vliv na dlouhodobou spotřebu energie; že nové budovy by proto měly být vybaveny účinnou tepelnou izolací na základě místních klimatických podmínek; že toto se vztahuje i na budovy orgánů veřejné moci a budovy často navštěvované veřejností, které by měly být příkladem zohlednění environmentálních a energetických hledisek;
vzhledem k tomu, že pravidelná údržba ohřívačů vody a klimatizačních systémů přispívá k udržování jejich správné činnosti v souladu s technickými vlastnostmi výrobku, a tím i k optimálnímu výkonu z hlediska environmentálního a energetického;
vzhledem k tom, že průmysl je všeobecně ochoten využívat energii účinněji s ohledem na své vlastní hospodářské cíle; že zejména v podnicích s vysokou spotřebou energie by měl být podporován energetický audit, aby se v tomto sektoru dosáhlo podstatnějšího zlepšení energetické účinnosti;
vzhledem k tomu, že zlepšení energetické účinnosti ve všech regionech Společenství upevní hospodářskou a sociální soudržnost ve Společenství podle článku 130a Smlouvy,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Účelem této směrnice je, aby členské státy dosáhly cíle v oblasti omezení emisí oxidu uhličitého prostřednictvím zlepšení energetické účinnosti, zejména vypracováním a prováděním programů v oblastech:
- energetické certifikace budov,
- účtování nákladů na vytápění, klimatizaci a teplou vodu na základě skutečné spotřeby,
- financování investic do energetické účinnosti ve veřejném sektoru třetími osobami,
- tepelné izolace nových budov,
- pravidelných inspekcí ohřívačů vody,
- energetických auditů v podnicích s vysokou spotřebou energie.
Součástí programů mohou být zákony, nařízení, ekonomické a administrativní nástroje, informace, vzdělávání a dobrovolné dohody, jejichž dopad může být objektivně odhadnut.
Článek 2
Členské státy vypracují a budou provádět programy zaměřené na energetickou certifikaci budov.
Energetická certifikace budov, která pozůstává z popisu jejich energetických vlastností, musí poskytovat možným uživatelům informace týkající se energetické účinnosti budovy.
Pokud je to vhodné, může certifikace také obsahovat návrhy na zlepšení těchto energetických vlastností.
Článek 3
Členské státy vypracují a budou provádět programy zaměřené na účtování nákladů na vytápění, klimatizaci a teplou vodu, vypočítaných v patřičném poměru ke skutečné spotřebě.
Tyto programy umožní rozdělení nákladů na tyto služby mezi uživatele části nebo celé budovy na základě určitého množství tepla a studené a teplé vody, spotřebované každým uživatelem.
Toto se vztahuje na budovy nebo jejich části, které mají společné vytápění, klimatizaci nebo domácí zařízení na ohřev vody.
Uživatelům těchto budov by mělo být umožněno regulovat svou vlastní spotřebu tepla a studené nebo teplé vody.
Článek 4
Členské státy vypracují a budou provádět programy zaměřené na umožňování financování investic do energetické účinnosti ve veřejném sektoru třetími osobami.
Pro účely této směrnice se "financováním třetí osobou" rozumí poskytnutí auditních, instalačních, provozních, údržbářských a finančních služeb pro investice do zlepšení energetické účinnosti, přičemž úplná nebo částečná návratnost nákladů na tyto služby závisí na úrovni úspor energie.
Článek 5
Členské státy vypracují a budou provádět programy zaměřené na to, aby nové budovy měly z dlouhodobého hlediska na základě norem platných v členských státech účinnou tepelnou izolaci na základě místních klimatických podmínek a s ohledem na plánované využití budovy.
Článek 6
Členské státy vypracují a budou provádět programy zaměřené na podporu pravidelných inspekcí kotelen s jmenovitým výkonem vyšším než 15 kW s cílem zlepšení provozních podmínek z hlediska spotřeby energie a omezení emisí oxidu uhličitého.
Článek 7
Členské státy vypracují a budou provádět programy na podporu pravidelných energetických auditů v průmyslových podnicích s vysokou spotřebou energie s cílem zlepšení jejich energetické účinnosti a omezení emisí oxidu uhličitého a mohou přijmout podobná opatření i pro jiné podniky s vysokou spotřebou energie.
Článek 8
Členské státy určí rozsah programů uvedených v článcích 1 až 7 na základě potenciálního zlepšení energetické účinnosti, efektivnosti nákladů, technické proveditelnosti a dopadu na životní prostředí.
Článek 9
Členské státy podají Komisi každé dva roky zprávu o výsledcích opatření přijatých za účelem provádění programů uvedených v této směrnici.
Přitom informují Komisi o tom, pro které možnosti se ve svém souboru opatření rozhodnou.
Kromě toho poskytnou Komisi na její vyžádání odůvodnění obsahu programů s přihlédnutím k článku 8.
Komisi je při posuzování zpráv členských států nápomocen poradní výbor zřízený rozhodnutím 91/565/EHS postupem podle článku 6 uvedeného rozhodnutí.
Článek 10
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nebo jiná opatření podle článku 1 nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí co nejdříve, nejpozději do 31. prosince 1994.
Členské státy musí učinit všechna nezbytná opatření, aby splnily cíle této směrnice.
Právní a správní předpisy přijaté členskými státy za tímto účelem musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Toto se obdobně použije také při provádění programů v jiné formě.
2. Členské státy sdělí Komisi znění vnitrostátních právních předpisů nebo jiných opatření podle článku 1, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 11
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 21. září 1993, kterou se stanoví dodatečná prováděcí ustanovení týkající se odrůdových seznamů rozmnožovacího materiálu ovocných rostlin a ovocných rostlin, které vedou dodavatelé podle směrnice Rady 92/34/EHS
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 92/34/EHS ze dne 28. dubna 1992 o uvádění na trh rozmnožovacího materiálu ovocných rostlin a ovocných rostlin určených k produkci ovoce [1], ve znění rozhodnutí Komise 93/401/EHS [2], a zejména na čl.
9 odst.
6 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že na mezinárodní úrovni již existuje systém pro sestavování uvedených odrůdových seznamů; že tento systém vypracovala Unie pro ochranu nových odrůd rostlin (UPOV);
vzhledem k tomu, že systém Společenství by se měl opírat o zkušenosti získané na mezinárodní úrovni;
vzhledem k tomu, že na dodavatele, jejichž činnost se omezuje na uvádění rozmnožovacího materiálu ovocných rostlin a ovocných rostlin na trh, by se měly vztahovat méně přísné požadavky;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro rozmnožovací materiál a rostliny ovocných rodů a druhů,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Tato směrnice stanoví dodatečná prováděcí pravidla týkající se odrůdových seznamů rozmnožovacího materiálu ovocných rostlin a ovocných rostlin určených k produkci ovoce, které vedou dodavatelé podle čl. 9 odst. 2 bodu ii) směrnice 92/34/EHS.
Článek 2
1. Odrůdové seznamy vedené dodavateli musí obsahovat
i) název odrůdy a případně údaj o jeho obecně známých synonymech;
ii) údaje o udržovacím šlechtění a způsobu rozmnožování odrůdy;
iii) popis odrůdy alespoň na základě znaků a jejich projevů podle připojené přílohy;
iv) je-li to možné, údaj o tom, do jaké míry se odrůda liší od nejbližší podobné odrůdy.
2. Ustanovení odst. 1 bodů ii) a iv) se nevztahují na dodavatele, jejichž činnost se omezuje na uvádění rozmnožovacího materiálu ovocných rostlin a ovocných rostlin na trh.
Článek 3
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 30. června 1994.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 4
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 29. září 1993, kterou se přizpůsobuje směrnice Rady 70/156/EHS o schvalování typu motorových vozidel a jejich přípojných vozidel
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 70/156/EHS ze dne 6. února 1970 o schvalování typu motorových vozidel a jejich přípojných vozidel [1], naposledy pozměněnou směrnicí 92/53/EHS [2], a zejména na čl. 13 odst. 2 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že směrnice Rady 88/77/EHS ze dne 3. prosince 1987 týkající se opatření proti emisím plynných znečisťujících látek ze vznětových motorů vozidel [3], ve znění směrnice 91/542/EHS [4], snížila s účinností od 1. října 1993 úroveň plynných znečisťujících látek ze vznětových motorů vozidel nově prodávaných, registrovaných nebo nově uváděných do provozu;
vzhledem k tomu, že čl. 8 odst. 2 písm. b) směrnice 70/156/EHS poskytuje členským státům na omezené období a pro malá množství možnost výjimky pro vozidla z "výběhových sérií";
vzhledem k tomu, že je tato výjimka přílohou XII částí B směrnice 70/156/EHS omezena na vozidla kategorie M1;
vzhledem k tomu, že se předpovídá, že celkový trh těžkých nákladních vozidel se ve Společenství v roce 1993 sníží o 13 % ve srovnání s prodanými vozidly v roce 1992; že toto představuje za čtyřleté období snížení prodeje o 25 %;
vzhledem k tomu, že zkušenost ukázala, že jako důsledek vážného poklesu prodeje na trhu Společenství vozidel se vznětovými motory, kterých se týká směrnice 88/77/EHS, bude pravděpodobně existovat určité množství vozidel schválených jako typ podle předchozího znění této směrnice, která nebudou moci být prodána před 1. říjnem 1993;
vzhledem k tomu, že neexistuje směrnice, která mění přílohu XII část B, a výrobci těchto vozidel by měli buď neprodejné zásoby takových vozidel, nebo by museli pro splnění požadavků směrnice přijmout nehospodárná opatření;
vzhledem k tomu, že následkem toho by výrobcům vzniklo dodatečné hospodářské břemeno a v době, kdy je trh Společenství pro tato vozidla již vážně omezen, by toto břemeno ohrozilo jejich schopnost investovat do budoucích technicky pokročilých výrobků;
vzhledem k tomu, že podobný problém může v důsledku nepříznivého vývoje tohoto trhu v budoucnosti vzniknout u lehkých nákladních vozidel se vznětovými motory;
vzhledem k tomu, že pro ozdravení výše uváděných nehospodárných obchodních vlivů je nezbytné pozměnit směrnici 70/156/EHS rozšířením výjimky pro vozidla z "výběhových sérií" tak, aby se vztahovala na všechny kategorie vozidel a nejen na vozidla kategorie M1;
vzhledem k tomu, že pro nalezení konečného řešení potřeb všech kategorií vozidel včetně vozidel stavěných ve více stupních je třeba vliv směrnice 70/156/EHS na vozidla z "výběhových sérií" dále objasnit; že Komise tento problém přezkoumá do 31. března 1994 a k tomuto dni vypracuje pro členské státy vhodné návrhy;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro přizpůsobování technickému pokroku, zřízeného směrnicí 70/156/EHS,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
V příloze XII části B směrnice 70/156/EHS se zrušují slova: "Pro kategorii M1,".
Článek 2
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. října 1993.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
3. Členské státy zajistí, aby bylo Komisi sděleno znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady 93/83/EHS ze dne 27. září 1993 o koordinaci určitých předpisů týkajících se autorského práva a práv s ním souvisejících při družicovém vysílání a kabelovém přenosu
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na čl. 57 odst. 2 a článek 66 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
ve spolupráci s Evropským parlamentem [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
(1) vzhledem k tomu, že cíle Společenství stanovené ve Smlouvě zahrnují též vytváření stále těsnějších svazků mezi národy Evropy, upevňování úzkých vztahů mezi státy, které patří do Společenství, a zajišťování hospodářského a společenského růstu zemí Společenství společným postupem pro odstraňování bariér, které rozdělují Evropu;
(2) vzhledem k tomu, že Smlouva za tímto účelem předpokládá vytvoření společného trhu a území bez vnitřních hranic; že opatření, kterými se toho má dosáhnout, zahrnují odstraňování překážek pro volný pohyb služeb a vznik systému, který zajistí, že svobodná hospodářská soutěž na společném trhu není narušována; že za tímto účelem může Rada přijmout směrnice pro koordinaci právních a správních předpisů členských států týkajících se vzniku a provozování činností osob samostatně výdělečně činných;
(3) vzhledem k tomu, že vysílání přenášené přes hranice uvnitř Společenství, zejména družicové a kabelové, je jedním z nejdůležitějších způsobů pro prosazování těchto cílů Společenství, které jsou zároveň politické, hospodářské, společenské, kulturní i právní;
(4) vzhledem k tomu, že Rada již přijala směrnici 89/552/EHS ze dne 3. října 1989 o koordinaci některých právních a správních předpisů členských států upravujících provozování televizního vysílání [4], která upravuje distribuci a výrobu evropských televizních programů, reklamu a sponzorování, ochranu nezletilých a právo na odpověď;
(5) vzhledem k tomu, že dosažení těchto cílů v přeshraničním družicovém a kabelovém přenosu z jiných členských států doposud stále brání řada rozdílů ve vnitrostátních předpisech o autorském právu a také určitý stupeň právní nejistoty; že nositelé práv jsou vystavováni nebezpečí, že uvidí využití svého díla bez vyplacení odměny, nebo že jednotliví nositelé výlučných práv v různých členských státech blokují využívání svých práv; že zejména právní nejistota tvoří přímou překážku volného oběhu programů ve Společenství;
(6) vzhledem k tomu, že pro účely ochrany autorského práva je dnes činěn rozdíl mezi sdělením veřejnosti prostřednictvím přímých družic a sdělením veřejnosti prostřednictvím komunikačních družic; že takové rozdíly v právním zacházení nejsou nadále ospravedlnitelné, protože je dnes dostupný a možný individuální příjem prostřednictvím obou typů družic;
(7) vzhledem k tomu, že svobodnému vysílání programů také brání současná právní nejistota, zda vysílání přes družici, jejíž signál lze zachytit přímo, ovlivňuje pouze práva v zemi, ze které se vysílá, nebo dohromady ve všech zemích, kde lze takové vysílání přijímat; že tato právní nejistota ovlivňuje dnes téměř všechny programy vysílané ve Společenství přes družice, protože komunikační družice a přímé družice jsou posuzovány pro účely ochrany autorského práva stejně;
(8) vzhledem k tomu, že u programů šířených přes hranice kabelovými sítěmi také chybí právní jistota, která je základní podmínkou pro svobodný pohyb programů ve Společenství;
(9) vzhledem k tomu, že rozvoj nabývání práv prostřednictvím povolení na smluvním základě významně přispívá k utváření žádoucího evropského audiovizuálního prostoru; že by mělo být zajištěno další používání takových smluvních ujednání a že by mělo být podporováno jejich hladké užívání v praxi, kdekoli je to možné;
(10) vzhledem k tomu, že v současnosti si provozovatelé kabelového vysílání zejména nemohou být jisti, že získali veškerá práva na program, na která se taková smlouva vztahuje;
(11) vzhledem k tomu, že dotyčné strany v různých členských státech nejsou stejně vázány závazky, které jim brání v tom, aby odmítly bez oprávněného důvodu jednat o získání práv pro kabelové vysílání, nebo aby taková jednání mařily;
(12) vzhledem k tomu, že právní rámec pro vytvoření jednotného audiovizuálního prostoru stanovený směrnicí 89/552/EHS musí být proto doplněn, pokud jde o autorské právo;
(13) vzhledem k tomu, že je proto třeba učinit konec rozdílům v režimu přenosu programů přes komunikační družice, které existují v členských státech, aby se zásadním kritériem v celém Společenství stala skutečnost, zda jsou díla nebo jiné chráněné příspěvky sdělovány veřejnosti; že toto také zajistí rovné zacházení s provozovateli přeshraničního vysílání bez ohledu na to, zda používají přímou družici nebo komunikační družici;
(14) vzhledem k tomu, že právní nejistotu týkající se nabývání práv, která brání družicovému vysílání, je třeba překonat tím, že se na úrovni Společenství vymezí pojem sdělení veřejnosti pomocí družice; že takové vymezení by zároveň mělo určit, kde k takovému sdělení dochází; že takové vymezení je nezbytné, aby se zabránilo kumulativnímu použití několika vnitrostátních právních předpisů na jediné vysílání; že ke sdělení veřejnosti pomocí družice dochází pouze tehdy a v tom členském státě, pokud je programový signál vložen pod kontrolou odpovědné vysílající organizace do nepřetržitého komunikačního řetězu, který vede k družici a pak na zem; že běžné technické postupy týkající se programového signálu by neměly být považovány za přerušení řetězu vysílání;
(15) vzhledem k tomu, že nabývání výlučných vysílacích práv na smluvním základě by mělo být v souladu s právními předpisy členského státu o autorském právu a právech s ním souvisejících, kde ke sdělování veřejnosti pomocí družice dochází;
(16) vzhledem k tomu, že zásada smluvní svobody, na které je tato směrnice založena, umožní nadále omezovat využívání těchto práv, zejména pokud jde o některé technické prostředky přenosu nebo o určité jazykové verze;
(17) vzhledem k tomu, že při posuzování výše platby za nabytá práva by měly strany přihlížet ke všem aspektům vysílání, jakými jsou skutečný počet diváků programu, potenciální počet diváků a jazyková verze;
(18) vzhledem k tomu, že použití zásady země původu obsažené v této směrnici by mohlo být problematické, pokud jde o stávající smlouvy; že tato směrnice by měla stanovit pětiletou lhůtu, tam kde je to nezbytné, pro přizpůsobení stávajících smluv smyslu této směrnice; že výše uvedená zásada země původu by se proto neměla vztahovat na stá- vající smlouvy, jejichž platnost skončí před 1. lednem 2000; že pokud strany mají v té době ještě na smlouvě zájem, měly by mít možnost opětovně vyjednat podmínky smlouvy;
(19) vzhledem k tomu, že stávající mezinárodní koprodukční smlouvy musí být vykládány se zřetelem k hospodářskému účelu a rozsahu, které měly strany na mysli při jejich podpisu; že v minulosti mezinárodní koprodukční smlouvy často výslovně a přesně nepovažovaly sdělení veřejnosti pomocí družice ve smyslu této směrnice jako zvláštní využívání práv; že základní filozofií mnohých stávajících mezinárodních koprodukčních smluv je, že koprodukční práva jsou vykonávána odděleně a nezávisle každou smluvní stranou a dělí se o ně navzájem podle územních hranic; že v situacích, kdy by se sdělení veřejnosti pomocí družice povolené jedním koproducentem dotklo hodnoty užívacích práv druhého koproducenta, platí obecně takový výklad stávající smlouvy, že za běžných okolností by musel dát druhý koproducent svůj souhlas s povolením prvního koproducenta ke sdělení veřejnosti pomocí družice; že jazyková exkluzivita jednoho koproducenta bude dotčena, pokud se jazyková verze či jazykové verze, včetně dabované verze nebo verze s titulky, budou shodovat s jazykem či jazyky běžně srozumitelnými na území, na které má podle smlouvy práva druhý koproducent; že pojem exkluzivity by měl být chápán šířeji, pokud jde o sdělení takového díla veřejnosti pomocí družice, které sestává převážně z obrázků a neobsahuje dialogy ani titulky; že v případech, kdy mezinárodní koprodukční smlouva výslovně neřeší rozdělení práv sdělení veřejnosti pomocí družice ve smyslu této směrnice ve zvláštních případech, je třeba jasná úprava;
(20) vzhledem k tomu, že sdělení veřejnosti pomocí družice ze třetích zemí se za určitých okolností považuje za uskutečněné v členském státě Společenství;
(21) vzhledem k tomu, že je nezbytné zajistit ochranu autorů, výkonných umělců, výrobců zvukových záznamů i vysílajících organizací ve všech členských státech a to, aby taková ochrana nepodléhala systému zákonných licencí; že pouze tímto způsobem je možné zajistit, aby rozdíly v úrovni ochrany v rámci společného trhu nevedly k narušování hospodářské soutěže;
(22) vzhledem k tomu, že nástup nových technologií má mít zřejmě dopad na kvalitu i množství využívání děl a obdobných příspěvků;
(23) vzhledem k tomu, že se zřetelem k takovému vývoji by měla být úroveň ochrany podle této směrnice nadále brána v úvahu pro všechny nositele práv v oblasti působnosti této směrnice;
(24) vzhledem k tomu, že harmonizace právních předpisů podle této směrnice zahrnuje i harmonizaci ustanovení zajišťujících vysokou úroveň ochrany autorů, výkonných umělců, výrobců zvukových záznamů a vysílajících organizací; že tato harmonizace by neměla umožnit vysílajícím organizacím, aby využívaly rozdílů v úrovni ochrany přemístěním své činnosti ke škodě audiovizuální výroby;
(25) vzhledem k tomu, že ochrana práv souvisejících s autorským právem v případech sdělení veřejnosti pomocí družice by měla být přizpůsobena ochraně obsažené ve směrnici Rady 92/100/EHS ze dne 19. listopadu 1992 o právu na pronájem a půjčování a některých právech v oblasti duševního vlastnictví souvisejících s autorským právem [5]; že zejména toto zajistí, aby výkonní umělci a výrobci zvukových záznamů měli zajištěnou odpovídající odměnu za své výkony a zvukové záznamy při sdělení veřejnosti pomocí družice;
(26) vzhledem k tomu, že ustanovení článku 4 nebrání členským státům, aby rozšířily domněnku stanovenou v čl. 2 odst.
5 směrnice 92/100/EHS na výlučná práva podle článku 4; že ustanovení článku 4 nebrání členským státům stanovit vyvratitelnou domněnku o povolení k využívání výlučných práv výkonných umělců uvedených v daném článku, pokud je taková domněnka v souladu s Mezinárodní úmluvou o ochraně výkonných umělců, výrobců zvukových záznamů a rozhlasových organizací;
(27) vzhledem k tomu, že kabelový přenos programů z jiného členského státu podléhá autorskému právu a popřípadě právům s ním souvisejícím; že provozovatel kabelového přenosu musí proto získat povolení od každého nositele práv ve všech částech přenášeného programu; že podle této směrnice by povolení mělo být smluvně zajištěno, ledaže by byla stanovena dočasná výjimka v případech stávajících systémů právních licencí;
(28) vzhledem k tomu, že aby nositelé práv k jednotlivým částem programu, kteří nejsou smluvní stranou, svým zásahem nezpochybňovali hladký průběh smluvní úpravy, je třeba stanovit povinnost obracet se na organizaci pro kolektivní správu práv kvůli výlučnému hromadnému výkonu práva udělit povolení v rozsahu, který je nezbytný pro zvláštní povahu kabelového přenosu; že právo udělit povolení jako takové zůstává nedotčeno a pouze výkon tohoto práva je upraven do určité míry, takže právo udělit povolení pro kabelový přenos může být stále postupováno; že tato směrnice se netýká výkonu osobnostních práv;
(29) vzhledem k tomu, že výjimka stanovená v článku 10 by neměla omezovat možnost nositelů práv převést svá práva na organizaci pro kolektivní správu práv a tím mít přímý podíl na platbách od provozovatele kabelového přenosu za takový přenos;
(30) vzhledem k tomu, že smluvní ujednání týkající se povolení kabelového přenosu je třeba podpořit dodatečnými opatřeními; že strana usilující o uzavření obecné smlouvy by měla mít povinnost za sebe předložit kolektivní návrh smlouvy; že každá strana musí mít kdykoliv právo obrátit se při jednáních o pomoc na nestranné prostředníky, jejichž úkolem je napomáhat jednáním a kteří mohou předkládat návrhy; že kterýkoliv takový návrh i nesouhlas s ním by měl být doručen dotčeným stranám v souladu s dotčenými pravidly týkajícími se doručování právních dokumentů, zejména těmi, které jsou obsaženy v mezinárodních smlouvách; že je třeba zajistit, aby jednání nebyla bezdůvodně blokována nebo aby jednotlivým nositelům práv nebylo bezdůvodně bráněno v účasti na jednáních; že žádné z těchto opatření pro podporu nabývání práv nezpochybňuje smluvní povahu nabývání práv na kabelový přenos;
(31) vzhledem k tomu, že pro přechodné období by měly mít členské státy možnost zachovat stávající subjekty s pravomocí na svých územích nad případy, kdy právo ke kabelovému přenosu programu bylo vysílající organizací bezdůvodně odmítnuto nebo nabídnuto za nepřiměřených podmínek; že právo dotyčných stran být orgánem vyslechnuty by mělo být zaručeno a existence tohoto subjektu by neměla dotyčným stranám bránit v obvyklém přístupu k soudům;
(32) vzhledem k tomu, že však není třeba, aby předpisy Společenství řešily všechny tyto otázky, jelikož jejich dopad, s některými obchodně nevýznamnými výjimkami, je patrný pouze v jednom členském státě;
(33) vzhledem k tomu, že by bylo vhodné stanovit minimální pravidla, která by umožnila a zaručila volné a nepřerušované družicové vysílání přes hranice a simultánní a nezměněný kabelový přenos programů vysílaných z jiných členských států na čistě smluvním základě;
(34) vzhledem k tomu, že touto směrnicí by neměla být dotčena další harmonizace v oblasti autorského práva a práv s ním souvisejících a kolektivní správy takových práv; že možnosti členských států upravit činnost organizací pro kolektivní správu práv by se neměly dotknout svobody smluvního vyjednávání o právech stanovených touto směrnicí, pokud taková jednání probíhají v rámci obecných nebo zvláštních vnitrostátních předpisů upravujících hospodářskou soutěž či zákaz zneužívání monopolního postavení;
(35) vzhledem k tomu, že by proto členské státy měly doplnit obecná ustanovení nezbytná k dosažení cílů této směrnice právními a správními opatřeními ve svých vnitrostátních právních předpisech za předpokladu, že taková opatření nejsou v rozporu s cíli této směrnice a jsou v souladu s právem Společenství;
(36) vzhledem k tomu, že touto směrnicí není dotčena použitelnost pravidel hospodářské soutěže obsažených v článcích 85 a 86 Smlouvy,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
KAPITOLA I DEFINICE
Článek 1
1. Pro účely této směrnice se "družicí" rozumí družice pracující na frekvenčních pásmech, která jsou podle právních předpisů o telekomunikacích vyhrazena pro vysílání signálů přijímaných veřejností nebo jsou vyhrazena pro uzavřenou komunikaci z jednoho bodu do druhého.
I ve druhém případě však musí být okolnosti, za kterých dochází k individuálnímu příjmu signálu, srovnatelné s okolnostmi v případě prvním.
2. a) Pro účely této směrnice se "sdělením veřejnosti pomocí družice" rozumí činnost pod kontrolou a odpovědností vysílající organizace, při které jsou programové signály určené pro příjem veřejnosti vkládány do nepřerušovaného řetězu sdělení vedoucího na družici a z ní dolů na zem.
b) Ke sdělení veřejnosti pomocí družice dochází výlučně v těch členských státech, kde jsou pod kontrolou a odpovědností vysílající organizace programové signály vkládány do nepřerušovaného řetězu sdělení vedoucího na družici a z ní dolů na zem.
c) Pokud jsou programové signály kódované, jde o sdělení veřejnosti pomocí družice za podmínky, že prostředky k dekódování vysílání jsou poskytovány veřejnosti vysílající organizací nebo s jejím souhlasem.
d) Pokud ke sdělení veřejnosti pomocí družice dochází ve třetím státě, který neposkytuje úroveň ochrany uvedenou v kapitole II,
i) a pokud jsou programové signály přenášeny na družici z vysílacího zařízení umístěného v členském státě, má se za to, že ke sdělení veřejnosti pomocí družice dochází v tomto členském státě a práva uvedená v kapitole II lze uplatnit vůči osobě provozující takové zařízení, nebo
ii) pokud se nepoužívá vysílací zařízení v členském státě, ale vysílající organizace usazená v členském státě provádí sdělení veřejnosti pomocí družice, má se za to, že k němu dochází v členském státě, ve kterém má vysílající organizace ve Společenství své ústředí, a práva uvedená v kapitole II lze uplatnit vůči vysílající organizaci.
3. Pro účely této směrnice se "kabelovým přenosem" rozumí současný, neměněný a nekrácený přenos kabelem nebo mikrovlnným systémem pro příjem veřejností původního přenosu z jiného členského státu pevnými linkami nebo vzduchem, včetně družice, televizního nebo rozhlasového programu zamýšleného pro příjem veřejností.
4. Pro účely této směrnice se "organizací pro kolektivní správu" rozumí organizace, která řídí a spravuje autorská práva a práva s nimi související, přičemž tato činnost je jedinou nebo jednou z jejích hlavních činností.
5. Pro účely této směrnice se "hlavním režisérem filmového nebo audiovizuálního díla" rozumí jeho autor nebo jeden z jeho autorů.
Členské státy mohou stanovit, že za spoluautory lze pokládat i další osoby.
KAPITOLA II VYSÍLÁNÍ PROGRAMU POMOCÍ DRUŽICE
Článek 2
Vysílací práva Členské státy stanoví, že autor má výlučné právo na to, aby souhlasil se sdělením autorského díla veřejnosti pomocí družice, pokud jsou splněna ustanovení této kapitoly.
Článek 3
Nabytí vysílacích práv 1. Členské státy zajistí, aby souhlas podle článku 2 bylo možné získat pouze smluvně.
2. Členský stát může stanovit, že kolektivní smlouva mezi organizací pro kolektivní správu a vysílající organizací, týkající se určité kategorie děl, může být rozšířena na nositele práv stejné kategorie, kteří nejsou zastoupeni organizací pro kolektivní správu, pokud:
- sdělení veřejnosti pomocí družice probíhá současně s pozemním vysíláním stejné vysílající organizace a
- nezastoupený nositel práv má kdykoliv možnost vyloučit rozšíření kolektivní smlouvy na své dílo a vykonávat svá práva individuálně, nebo kolektivně.
3. Odstavec 2 se nevztahuje na kinematografická díla včetně děl vytvořených postupem podobným kinematografickým dílům.
4. Pokud právní předpisy členského státu umožňují rozšíření kolektivní smlouvy podle článku 2, musí tento členský stát informovat Komisi, které vysílající organizace mohou takového práva využít.
Komise zveřejní tyto informace v řadě C Úředního věstníku Evropských společenství.
Článek 4
Práva výkonných umělců, výrobců zvukových záznamů a vysílajících organizací 1. Pro účely sdělení veřejnosti pomocí družice jsou práva výkonných umělců, výrobců zvukových záznamů a vysílajících organizací chráněna články 6, 7, 8 a 10 směrnice 92/100/EHS.
2. Pro účely odstavce 1 se "bezdrátovým vysíláním" ve směrnici 92/100/EHS rozumí také sdělení veřejnosti pomocí družice.
3. Pokud jde o výkon práv uvedených v odstavci 1, použijí se čl. 2 odst. 7 a článek 12 směrnice 92/100/EHS.
Článek 5
Vztah mezi autorským právem a právy s ním souvisejícími Ochranou práv souvisejících s autorským právem podle této směrnice není dotčena ochrana autorského práva.
Článek 6
Minimální ochrana 1. Členský stát může stanovit dokonalejší ochranu pro nositele práv souvisejících s autorským právem, než požaduje článek 8 směrnice 92/100/EHS.
2. Při provádění odstavce 1 musí vzít členské státy v úvahu definice uvedené v čl. 1 odst. 1 a 2.
Článek 7
Přechodná ustanovení 1. Pokud jde o včasné provedení práv uvedených v čl. 4 odst. 1 této směrnice, použije se čl. 13 odst. 1, 2, 6 a 7 směrnice 92/100/EHS. Ustanovení čl. 13 odst. 4 a 5 směrnice 92/100/EHS se použije přiměřeně.
2. Na smlouvy o využití díla a obdobných chráněných příspěvků, které jsou platné dnem uvedeným v čl. 14 odst. 1, se od 1. ledna 2000 vztahují čl. 1 odst. 2 a články 2 a 3, pokud jejich platnost končí až po tomto dni.
3. Pokud mezinárodní koprodukční smlouva uzavřená přede dnem uvedeným v čl. 14 odst. 1 mezi koproducentem z členského státu a jedním nebo více koproducenty z jiného členského státu nebo z třetích zemí výslovně stanoví systém dělení při využívání práv mezi koproducenty podle geografických oblastí pro všechny druhy sdělení veřejnosti bez rozlišení úprav pro sdělení veřejnosti pomocí družice a pro jiné druhy sdělení, a pokud by sdělení veřejnosti pomocí družice zasahovalo do výlučného, zejména jazykového, postavení jednoho z koproducentů nebo jeho právních nástupců na daném území, vyžaduje povolení pro sdělení veřejnosti pomocí družice jedním z koproducentů nebo jeho právními nástupci předchozí souhlas nositele výlučného práva bez ohledu na to zda jde o koproducenta, nebo jeho právního nástupce.
KAPITOLA III KABELOVÝ PŘENOS
Článek 8
Práva pro kabelový přenos 1. Členské státy zajistí, aby se při přenosu programů pomocí kabelu z jiného členského státu na jejich území dbalo na dodržování autorského práva a práv s ním souvisejících a aby k takovému přenosu došlo na základě individuálního nebo kolektivního smluvního ujednání mezi nositeli autorského práva, nositeli práv souvisejících s autorským právem a provozovateli kabelového přenosu.
2. Bez ohledu na odstavec 1 mohou členské státy do 31. prosince 1997 ponechat v platnosti systémy zákonných licencí, které platí nebo jsou výslovně stanoveny vnitrostátním právem ke dni 31. července 1991.
Článek 9
Výkon práv na kabelový přenos 1. Členské státy zajistí, aby právo nositelů autorského práva a nositelů práv souvisejících s autorským právem udělit nebo odmítnout povolení provozovateli kabelového přenosu ke kabelovému přenosu mohlo být vykonáváno pouze přes organizaci pro kolektivní správu.
2. Pokud nositel práv nepřevedl správu svých práv na organizaci pro kolektivní správu, má se za to, že organizace pro kolektivní správu, která spravuje práva stejné kategorie, je oprávněna spravovat jeho práva.
Pokud spravuje práva té kategorie více než jedna organizace pro kolektivní správu, může se nositel práv svobodně rozhodnout, která společnost je oprávněna spravovat jeho práva.
Nositel práv podle tohoto odstavce má stejná práva a povinnosti vyplývající ze smlouvy mezi provozovatelem kabelového přenosu a organizací pro kolektivní správu, která je považována za oprávněnou spravovat jeho práva, jako nositelé práv, kteří správou svých práv organizaci pro kolektivní správu pověřili, a může uplatňovat tato práva po dobu, kterou stanoví dotyčný členský stát, která však nesmí být kratší než tři roky ode dne kabelového přenosu zahrnujícího jeho dílo nebo obdobný chráněný příspěvek.
3. Členský stát může stanovit, že pokud nositel práv povolil původní přenos díla nebo chráněného příspěvku, má za to, že souhlasil s tím, že výkon jeho práv pro kabelový přenos není uskutečňován na individuálním základě, ale v souladu s ustanoveními této směrnice.
Článek 10
Výkon práv pro kabelový přenos vysílajícími organizacemi Členské státy zajistí, aby se článek 9 nevztahoval na práva vykonávána vysílajícími organizacemi, pokud jde o jejich vlastní přenos, bez ohledu na to, zda dotčená práva jsou jejich vlastní nebo jim byla postoupena jinými nositeli autorských práv a/nebo nositeli práv souvisejících s autorským právem.
Článek 11
Zprostředkovatelé 1. Pokud není uzavřena smlouva o povolení kabelového přenosu vysílání, členské státy zajistí, aby každá strana mohla požádat o pomoc jednoho zprostředkovatele nebo více zprostředkovatelů.
2. Úkolem zprostředkovatelů je poskytnout pomoc při jednání.
Mohou rovněž předkládat stranám návrhy.
3. Pokud žádná ze stran nevyjádří svůj nesouhlas s návrhem podle odstavce 2 během tří měsíců, předpokládá se, že strany návrh přijímají.
Oznámení návrhu a jakéhokoli nesouhlasu s ním by mělo být dotyčným stranám doručeno v souladu s použitelnými pravidly týkajícími se doručování právních dokumentů.
4. Zprostředkovatelé se vybírají tak, aby jejich nezávislost a nestrannost byla mimo jakoukoli pochybnost.
Článek 12
Ochrana před zneužitím postavení při jednání 1. Členské státy zajistí vhodnými prostředky občanského či správního práva, aby strany vstupovaly do jednání a prováděly jednání o povolení kabelového přenosu v dobré víře a zajistí, aby nebylo jednání bezdůvodně bráněno nebo aby jednání nebylo mařeno.
2. Členský stát, který v den uvedený v čl. 14 odst. 1 má subjekt s pravomocí na svém území nad případy, kdy bylo právo ke sdělení veřejnosti pomocí kabelového přenosu v dotyčném státě vysílající organizací bezdůvodně odmítnuto nebo nabídnuto za nepřiměřených podmínek, může takový subjekt zachovat.
3. Odstavec 2 se použije v přechodném období osmi let ode dne uvedeného v čl. 14 odst. 1.
KAPITOLA IV OBECNÁ USTANOVENÍ
Článek 13
Kolektivní správa práv Touto směrnicí nejsou dotčeny předpisy členských států upravující činnost organizací pro kolektivní správu.
Článek 14
1. Členské státy přijmou právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 1. ledna 1995.
Neprodleně o tom uvědomí Komisi.
Přijímají-li členské státy tato opatření, musí v nich být učiněn odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob, jakým má být tento odkaz učiněn, si určí členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
3. Nejpozději do 1. ledna 2000 předloží Komise Evropskému parlamentu, Radě a Hospodářskému a sociálnímu výboru zprávu o provádění této směrnice a v případě nutnosti navrhne další kroky k jejímu přizpůsobení vývoji v rozhlasové a audiovizuální oblasti.
Článek 15
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 30. září 1993, kterou se mění směrnice 80/723/EHS o zprůhlednění finančních vztahů mezi členskými státy a veřejnými podniky
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na čl. 90 odst. 3 této smlouvy,
vzhledem k tomu, že směrnice Komise 80/723/EHS [1] ve znění směrnice 854/413/EHS [2] zavedla systém, který členským státům ukládá povinnosti zajistit průhlednost finančních vztahů mezi veřejnou mocí a veřejnými podniky; že tato směrnice požadovala, aby členské státy uchovávaly některé finanční informace a sdělovaly je Komisi, pokud o to požádá;
vzhledem k tomu, že směrnice 80/723/EHS obsahuje ustanovení, zejména v článcích 3 a 5, které mají Komisi usnadnit úkol při plnění jejích povinností;
vzhledem k tomu, že veřejné podniky mají významnou úlohu v hospodářství členských států; že vývoj podmínek hospodářské soutěže na společném trhu, zejména v souvislosti s postupným posilováním hospodářské integrace a sociální soudržnosti ve Společenství, činí průhlednost finančních vztahů mezi členskými státy a jejich veřejnými podniky ještě nezbytnější než dříve;
vzhledem k tomu, že členské státy přijaly Jednotný evropský akt, který směřuje k vytvoření jednotného trhu od 1. ledna 1993; že součástí tohoto procesu je posílení hospodářské soutěže a Komisi nastane nezbytnost s vysokou pozorností zajišťovat plné uskutečnění výhod jednotného trhu; že v důsledku existence jednotného trhu vzrůstá nezbytnost zajistit rovnost příležitostí mezi veřejnými a soukromými podniky;
vzhledem k tomu, že bylo stanoveno, že finanční přesuny mezi státem a veřejnými podniky se neomezují na kapitálové nebo kvazikapitálové příspěvky, nýbrž se z významné části uskutečnění ve velmi rozdílných formách;
vzhledem k tomu, že Komise zjistila, že podpory byly bez oznámení podle čl. 93 odst.
3 Smlouvy poskytovány podnikům zejména v odvětví zpracovatelského průmyslu; že první [3], druhá [4] a třetí [5] zpráva o státních podporách potvrdily, že jsou i nadále poskytovány nedovolené státní podpory týkající se významných částek;
vzhledem k tomu, že zpravodajský systém založený na následném ověřování finančních přesunů mezi veřejnou mocí a veřejnými podniky umožní Komisi plnit své povinnosti; že by se tento kontrolní systém měl vztahovat na zvláštní finanční informace; že tyto informace nejsou vždy veřejně dostupné a že veřejné informace nejsou dostatečně podrobné, aby umožnily správně posoudit finanční přesuny mezi státem a veřejnými podniky;
vzhledem k tomu, že souhrn požadovaných informací lze považovat za přiměřený sledovanému cíli s ohledem na to, že se na tyto informace již vztahují účetní povinnosti podle čtvrté směrnice Rady 78/660/EHS [6] o účetnictví společností, naposledy pozměněné směrnicí 90/605/EHS [7];
vzhledem k tomu, že členské státy by neměly být nadměrně administrativně zatěžovány, a proto by měl zpravodajský systém využívat jak údaje veřejně přístupné, tak informace sdělované většinovým akcionářům; že je povoleno podávání konsolidovaných zpráv; že nejvýznamnější narušení hospodářské soutěže na společném trhu mohou způsobit nedovolené podpory velkým podnikům v odvětví zpracovatelského průmyslu; že zpravodajský systém proto může být v současnosti omezen na podniky, jejichž roční obrat přesahuje 250 milionů ECU;
vzhledem k tomu, že v roce 1980 při oznámení směrnice 80/723/EHS sice Komise měla za to, že se na pohyb prostředků uvnitř jednoho veřejného podniku nebo skupiny veřejných podniků nevztahují požadavky v ní obsažené, avšak zahrnutí těchto údajů odpovídá novým požadavkům hospodářského života, jenž je často ovlivňován státními intervencemi prostřednictvím veřejných podniků; že je rovněž třeba vzít v úvahu, jak to zdůraznila judikatura Soudního dvora od roku 1980 [8], že počet případů porušení čl.
93 odst. 3 Smlouvy členskými státy výrazně vzrostl, takže je pro Komisi stále obtížnější vykonávat kontrolní úkoly v oblasti hospodářské soutěže, a proto se jeví nezbytným posílit dohlížecí pravomoci Komise,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 80/723/EHS se mění takto:
1. V článku 2 se doplňuje nová odrážka, která zní:
"— "veřejným podnikem v odvětví zpracovatelského průmyslu". rozumí
jakýkoli podnik, jehož hlavní činnost, vymezená jako činnost představující nejméně 50 % ročního obratu, je v odvětví zpracovatelského průmyslu. Jedná se o podniky, jejichž činnosti spadají do kategorie D – Zpracovatelský průmysl (jež zahrnuje podkategorie DA až DN) klasifikace NACE (rev. 1) [9].".
2. Vkládá se nový článek, který zní:
"Článek 5a
1. Členské státy, jejichž veřejné podniky podnikají v odvětví zpracovatelského průmyslu, sdělují Komisi za každý rok finanční informace uvedené v odstavci 2 ve lhůtách stanovených v odstavci 4.
2. Za každý veřejný podnik podnikající v odvětví zpracovatelského průmyslu souladu s odstavcem 3 je třeba poskytnout tyto finanční informace:
i) výroční zprávu a roční účetní závěrku v souladu s definicí obsaženou ve čtvrté směrnici Rady 78/660/EHS [10].
Roční účetní závěrka a výroční zpráva zahrnují rozvahu a výkaz zisků a ztrát, vysvětlivky, popis zásad účetnictví, prohlášení správní rady a zprávy o odvětvích a činnostech.
Dále musí být poskytnuty zápisy z valných hromad a všechny ostatní související informace.
Nejsou-li obsaženy ve výroční zprávě nebo roční účetní závěrce, musí být za každý veřejný podnik poskytnuty rovněž tyto informace:
ii) poskytnutý akciový kapitál nebo kvazikapitálové prostředky obdobné základnímu kapitálu; je třeba upřesnit podmínky poskytnutí (akcie kmenové, prioritní, odložené nebo vyměnitelné a s nimi související úrokové míry, dividendy a právy na výměnu);
iii) nevratné dotace nebo dotace vratné jen za určitých okolností;
iv) úvěry poskytnuté podniku včetně přečerpání úvěrů a záloh na kapitálové příspěvky; je třeba upřesnit úrokové míry, podmínky úvěru a případně jistoty, které složil poskytovateli úvěru podnik, který úvěr obdržel;
v) záruky za úvěry poskytnuté podniku veřejnou mocí;
vi) vyplacené dividendy a nerozdělený zisk;
vii) všechny ostatní formy státních intervencí, zejména pokud se stát vzdá nároku na částky, které mu je veřejný podnik dlužen, zejména na vrácení úvěrů nebo dotací a na vybrání daní z příjmů společností, sociálních odvodů nebo jiných obdobných poplatků.
3. Informace uvedené v odstavci 2 se poskytují za všechny veřejné podniky, které v posledním finančním roce dosáhly obratu přesahujícího 250 milionů ECU.
Požadované informace se poskytnou odděleně za každý veřejný podnik, včetně podniků umístěných v jiných členských státech, a zahrnují případně i informace o všech operacích uskutečněných v rámci různých skupin veřejných podniků a mezi takovými skupinami a operací uskutečněných přímo mezi veřejnými podniky a státem.
Akciový kapitál uvedený v odst. 2 bodu ii) zahrnuje akciový kapitál poskytnutý určitému veřejnému podniku přímo státem i akciový kapitál mu poskytnutý veřejnými holdingovými společnostmi nebo jinými veřejnými podniky (včetně finančních institucí), bez ohledu na to, zda náležejí do stejné skupiny.
Poměr mezi poskytovatelem prostředků a jejich příjemcem musí být vždy upřesněn.
Zprávy podle odstavce 2 se poskytují jak pro každý veřejný podnik zvlášť, tak pro holdingovou (subholdingovou) společnost, v jejímž rámci je sdruženo více veřejných podniků, pokud holdingová (subholdingová) společnost na základě konsolidovaných prodejů náleží do odvětví zpracovatelského průmyslu.
Některé veřejné podniky rozdělují své činnosti mezi několik právně samostatných podniků.
Za tyto podniky Komise přijme konsolidovanou zprávu.
Konsolidace musí obrážet hospodářskou skutečnost skupiny podniků podnikajících v témže odvětví nebo v odvětvích úzce spjatých.
Konsolidované zprávy různých čistě finančních holdingových společností nepostačují.
4. Informace uvedené v odstavci 2 se poskytují Komisi každoročně.
Informace za rok 1992 jí budou sděleny do dvou měsíců ode dne zveřejnění této směrnice.
Za rok 1993 a následující budou informace sdělovány ve lhůtě patnácti pracovních dní ode dne zveřejnění výroční zprávy daného veřejného podniku.
V každém případě, a zejména u podniků, které výroční zprávu nezveřejňují, budou požadované informace sděleny ve lhůtě nejvýše devíti měsíců po skončení finančního roku podniku.
Aby mohla Komise určit počet společností, na něž se zpravodajský systém vztahuje, předají jí členské státy ve lhůtě dvou měsíců od zveřejnění této směrnice seznam společností, na které se vztahuje tento článek, s uvedením jejich obratu.
Tento seznam se aktualizuje každoročně k 31. březnu.
5. Tento článek vztahuje na společnosti vlastněné nebo kontrolované Treuhandanstalt až ode dne pozbytí platnosti zvláštního zpravodajského systému stanoveného pro investice těchto subjektů.
6. Členské státy poskytnou Komisi veškeré dodatečné informace, které Komise považuje za nezbytné, mohla ve všech souvislostech posoudit údaje, které jí byly sděleny."
Článek 2
Členské státy přijmou předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. listopadu 1993.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 3
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Rady 93/85/EHS ze dne 4. října 1993 o ochraně proti bakteriální kroužkovitosti bramboru
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že produkce brambor zaujímá významné místo v zemědělství Společenství; že výnos z této produkce je soustavně ohrožován škodlivými organismy;
vzhledem k tomu, že ochranou pěstování brambor proti těmto škodlivým organismům by měla nejen být zachována jejich produkční kapacita, ale také zvýšena zemědělská produktivita;
vzhledem k tomu, že ochranná opatření proti zavlékání škodlivých organismů do jednotlivých členských států by měla pouzeomezený účinek, pokud by proti těmto organismům neexistovala souběžná a metodicky řízená ochrana v celém Společenství a nezamezovalo se jejich rozšiřování;
vzhledem k tomu, že jedním z nejnebezpečnějších škodlivých organismů pro brambory je Clavibacter michiganensis (Smith) Davis et al. ssp. sepedonicus (Spieckermann et Kotthoff) Davis et al., původce bakteriální kroužkovitosti bramboru; že se tato choroba vyskytla v určitých částech Společenství a dosud existují některé menší zdroje choroby;
vzhledem k tomu, že dokud nebudou přijata účinná opatření k ochraně proti této chorobě a k zamezení jejího šíření, je pěstování brambor v celém Společenství trvale ohroženo;
vzhledem k tomu, že k dosažení tohoto cíle je nezbytné, aby Společenství přijalo některá opatření; že by kromě opatření uvedených ve směrnici Rady 77/93/EHS ze dne 21. prosince 1976 o ochranných opatřeních proti zavlékání organismů škodlivých rostlinám nebo rostlinným produktům do členských států [4] mělo být členským státům umožněno přijmout v případě potřeby doplňující nebo přísnější opatření, pokud jsou taková opatření nezbytná a nejsou překážkou obchodu s bramborami uvnitř Společenství; že tato opatření musí být oznámena ostatním členským státům a Komisi;
vzhledem k tomu, že směrnice Rady 80/665/EHS ze dne 24. června 1980 o ochraně proti bakteriální kroužkovitosti bramboru [5] stanovila minimální opatření, která mají členské státy učinit proti bakteriální kroužkovitosti bramboru;
vzhledem k tomu, že od té doby byl v poznatcích o bakteriální kroužkovitosti bramboru a o zjišťování patogenů bakteriální kroužkovitosti bramboru učiněn výrazný pokrok;
vzhledem k tomu, že použití rostlinolékařského režimu Společenství pro Společenství jako prostor bez vnitřních hranic si vyžádalo přezkoumání a revizi některých ustanovení směrnice 80/665/EHS;
vzhledem k tomu, že v důsledku tohoto přezkoumání byla ustanovení směrnice 80/665/EHS shledána nedostatečnými a je nezbytné stanovená opatření dále upřesnit;
vzhledem k tomu, že by za této situace měla být zrušena směrnice 80/665/EHS a měla by být přijata nezbytná opatření;
vzhledem k tomu, že opatření musí přihlédnout ke skutečnosti, že choroba může zůstat skrytá a nepozorovaná jak v rostoucí plodině, tak i ve skladovaných hlízách, a může se jí účinně předcházet pouze pěstováním a používáním sadbových brambor, které jsou prosté infekce, a že pro určení ohnisek choroby jsou nezbytná pravidelná úřední šetření; že rozšíření patogenu v rostoucí plodině není nejdůležitějším faktorem, ale že patogen může přečkat zimu v bramborových rostlinách, které se vysemenily přirozeným způsobem (planě rostoucí rostliny), a ty jsou hlavním zdrojem choroby, která se přenáší z jednoho období do druhého; že se patogen většinou rozšiřuje při kontaktu brambor s napadenými bramborami a sázecím, sklízecím a manipulačním zařízením nebo dopravními a skladovacími kontejnery, které byly zamořeny při dřívějším kontaktu s napadenými bramborami; že tyto předměty mohou zůstat zamořenými po určitou dobu po tomto zamoření; že může být rozšíření patogenu sníženo nebo mu lze předejít dezinfekcí těchto předmětů; že každá takové zamoření sadbových brambor přináší velmi velké nebezpečí rozšíření patogenu;
vzhledem k tomu, že je žádoucí, aby členské státy úzce spolupracovaly s Komisí v rámci Stálého rostlinolékařského výboru (dále jen "výbor") při stanovení podrobností těchto obecných, jakož přísnějších nebo doplňujících opatření, učiněných členskými státy na ochranu proti zavlečení patogenu na jejich území,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice se týká opatření, která mají být přijata členskými státy proti Clavibacter michiganensis (Smith) Davis et al. ssp. sepedonicus (Spieckermann et Kotthoff) Davis et al., vyvolávající bakteriální kroužkovitost bramboru (dále jen "organismus"), aby:
a) se zjistilo ohnisko choroby a určilo její rozšíření;
b) se předešlo výskytu choroby a jejímu rozšíření; a
c) se v případě výskytu předešlo rozšíření a prováděla se ochranná opatření za účelem její eradikace.
Článek 2
1. Členské státy provádějí za účelem potvrzení nepřítomnosti organismu pravidelná úřední šetření organismu zaměřená na zjištění organismu na hlízách a v případě potřeby na rostlinách bramboru (Solanum tuberosum L.) pocházejících z jejich území.
Pro tato šetření se v případě hlíz odebírají vzorky sadbových i ostatních brambor, především ze skladovaných zásilek, a podrobují se úředním nebo úředně kontrolovaným laboratorním testům pomocí metody na zjištění a určení organismu uvedené v příloze I. Kromě toho může být v případě potřeby u ostatních vzorků provedena úřední nebo úředně kontrolovaná vizuální kontrola rozříznutím hlíz.
U rostlin se tato šetření provádějí podle odpovídajících metod a vzorky se podrobují příslušným úředním nebo úředně kontrolovaným testům.
O počtu, původu, složení a časovém rozvrhu při shromažďování vzorků rozhodnou příslušné úřední subjekty podle směrnice 77/93/EHS na základě uznávaných vědeckých a statistických zásad a biologie organismu a s přihlédnutím k zvláštním systémům produkce brambor příslušných členských států.
Podrobnosti týkající se těchto šetření se předkládají ročně ostatním členským státům a Komisi, aby se zajistily srovnatelné úrovně záruk členských států pro potvrzení nepřítomnosti organismu.
2. Výsledky úředních šetření stanovených v odstavci 1 se oznamují nejméně jednou ročně ostatním členským státům a Komisi.
Podrobnosti těchto oznámení jsou důvěrné.
Mohou být předloženy výboru postupem podle článku 16a směrnice 77/93/EHS.
3. Postupem podle článku 16a směrnice 77/93/EHS mohou být přijata:
- pravidla pro šetření stanovená v odstavci 1, která se provádějí na základě uznávaných vědeckých a statistických zásad,
- pravidla pro oznámení uvedená v odstavci 2.
4. Postupem podle článku 16a směrnice 77/93/EHS se přijmou tato ustanovení:
- vhodná metoda pro šetření a testy uvedené v odst. 1 třetím pododstavci.
Článek 3
Členské státy zajistí, aby bylo jakékoli podezření z výskytu nebo potvrzená přítomnost organismu v rostlinách bramboru a hlízách nebo v hlízách sklízených, skladovaných nebo uváděných na trh na jejich území sděleny příslušným úředním subjektům těchto členských států.
Článek 4
1. V případě podezření z výskytu zajistí příslušné úřední subjekty členského státu, ve kterém byly tyto případy ohlášeny, provedení úředních nebo úředně kontrolovaných laboratorních testů pomocí metody uvedené v příloze I a za podmínek uvedených v bodě 1 přílohy II, aby potvrdily nebo vyvrátily podezření z výskytu.
Je-li potvrzena přítomnost organismu, použije se bod 2 přílohy II.
2. Až do potvrzení nebo vyvrácení podezření z výskytu podle odstavce 1, v případech, kdy byly zjištěny:
i) diagnostické vizuální příznaky choroby; nebo
ii) pozitivní reakce na imunofluorescenční test podle přílohy I nebo jiný odpovídající test;
příslušné úřední subjekty členských států:
a) zakážou pohyb všech partií nebo zásilek, ze kterých byly odebrány vzorky, s výjimkou partií nebo zásilek, které jsou pod jejich kontrolou, a u nichž bylo stanoveno, že neexistuje zjistitelné nebezpečí rozšíření organismu;
b) učiní nezbytná opatření, aby zjistily původ podezřelého výskytu;
c) zavedou vhodná doplňující bezpečnostní opatření založená na stupni odhadovaného nebezpečí, aby předešly jakémukoli rozšíření organismu. Mezi tato opatření může být zahrnuta úřední kontrola pohybu všech ostatních hlíz nebo rostlin v rámci prostor nebo mimo prostory spojené s podezřelým výskytem.
3. Postupem podle článku 16a směrnice 77/93/EHS mohou být přijata tato ustanovení:
- ustanovení uvedená v odst. 2 písm. c).
4. Postupem podle článku 16a směrnice 77/93/EHS se přijímají tato ustanovení:
- jiný odpovídající test stanovený v odst. 2 bodu ii).
Článek 5
1. Pokud úřední nebo úředně kontrolovaný laboratorní test pomocí metody uvedené v příloze I potvrdí přítomnost organismu ve vzorku hlíz, rostlin nebo částí rostlin, příslušné úřední subjekty členského státu na základě uznávaných vědeckých zásad, biologie organismu a zvláštních systémů produkce, uvádění na trh nebo zpracování v daném členském státě:
a) označí hlízy nebo rostliny, zásilku a/nebo partii, a zařízení, vozidlo, plavidlo, sklad nebo jejich jednotky a veškeré jiné předměty včetně obalového materiálu, z něhož byl vzorek odebrán, a v případě potřeby místo(a) produkce a pozemky, na nichž se hlízy nebo rostliny sklízely, za zamořené;
b) s přihlédnutím k bodu 1 přílohy III určí rozsah pravděpodobného zamoření, které vzniklo předsklizňovým nebo posklizňovým kontaktem s prvky označenými za zamořené nebo vztahem s nimi v rámci produkčního systému;
c) vymezí oblast na základě označení zamoření podle písmene a), určí rozsah pravděpodobného zamoření podle písmene b) a možného rozšíření organismu s přihlédnutím k bodu 2 přílohy III.
2. Členské státy neprodleně oznámí postupem podle bodu 3 přílohy III ostatním členským státům a Komisi jakékoli zamoření označené podle odst. 1 písm. a), jakož i podrobné informace o vymezení oblasti podle odst. 1 písm. c).
Podrobnosti tohoto oznámení jsou důvěrné.
Mohou být předloženy výboru postupem podle článku 16a směrnice 77/93/EHS.
3. V důsledku oznámení podle odstavce 2 a podle prvků v něm uvedených označí ostatní členské státy, které jsou v oznámení uvedeny, přiměřeným způsobem zamoření podle odst. 1 písm. a), stanoví rozsah pravděpodobného zamoření podle odst. 1 písm. b) a vymezí oblast podle odst. 1 písm. c).
Článek 6
Členské státy nařídí, aby se v případě označení hlíz nebo rostlin za zamořené podle čl.
5 odst.
1 písm. a) provedlo v souladu s čl. 4 odst.
1 testování zásob brambor klonově příbuzných zamořeným bramborám. Testování se provede na takovém množství hlíz nebo rostlin, které je potřeba ke stanovení prvotního zdroje choroby a rozsahu pravděpodobného zamoření, a zejména podle stupně nebezpečí.
V důsledku testování se v případě potřeby provede další označení zamoření podle čl. 5 odst. 1 písm. a), určení rozsahu pravděpodobného zamoření podle čl. 5 odst. 1 písm. b) a vymezení oblasti podle čl. 5 odst. 1 písm. c).
Článek 7
1. Členské státy nařídí, že hlízy nebo rostliny označené za zamořené podle čl. 5 odst. 1 písm. a) nesmí být sázeny a musí být pod kontrolou jejich příslušných úředních subjektů:
- zničeny nebo
- odstraněny jiným způsobem v rámci opatření prováděných pod úřední kontrolou v souladu s bodem 1 přílohy IV, pokud bylo stanoveno, že neexistuje zjistitelné nebezpečí rozšíření organismu
2. Členské státy nařídí, že se hlízy nebo rostliny označené jako pravděpodobně zamořené podle čl. 5 odst. 1 písm. b) nesmí sázet a musí být pod kontrolou příslušných úředních subjektů, aniž jsou dotčeny výsledky testů uvedených v článku 6 pro klonově příbuzné hlízy nebo rostliny, použity nebo odstraněny vhodným způsobem uvedeným v bodě 2 přílohy IV tak, aby mohlo být stanoveno, že neexistuje zjistitelné nebezpečí rozšíření organismu.
3. Členské státy nařídí, že každé zařízení, vozidlo, plavidlo, sklad nebo jejich jednotky a veškeré jiné předměty včetně obalového materiálu, které byly označeny za zamořené podle čl. 5 odst. 1 písm. a) nebo označeny za pravděpodobně zamořené podle čl. 5 odst. 1 písm. b), se buď zničí, nebo vyčistí a dezinfikují příslušnými metodami uvedenými v bodu 3 přílohy IV. Po vydezinfikování se takové předměty již nepovažují za zamořené.
4. Aniž jsou dotčena ustanovení provedená podle odstavců 1, 2 a 3, členské státy nařídí, aby byla v oblasti vymezené podle čl. 5 odst. 1 písm. c) provedena různá opatření podle bodu 4 přílohy IV.
Článek 8
1. Členské státy nařídí, že sadbové brambory musí splňovat požadavky směrnice 77/93/EHS a musí v přímé linii pocházet z materiálu získaného podle úředně schváleného programu, který byl při úředním nebo úředně kontrolovaném testu pomocí metody uvedené v příloze I shledán prostým organismu.
Uvedené testování se provádí:
- v případech, kdy se zamoření týká produkce sadbových brambor na rostlinách původního klonového výběru,
- v ostatních případech buď na rostlinách původního klonového výběru, nebo na reprezentativních vzorcích základní kategorie sadbových brambor nebo dřívějších stupňů množení.
2. Postupem podle článku 16a směrnice 77/93/EHS mohou být přijata tato ustanovení:
- prováděcí pravidla k odst. 1 druhému pododstavci první odrážce,
- pravidla týkající se reprezentativních vzorků stanovených v odst. 1 druhém pododstavci tohoto článku.
Článek 9
Členské státy zakážou držení organismu a nakládání s ním.
Článek 10
Aniž jsou dotčena ustanovení směrnice 77/93/EHS, členské státy jsou oprávněny povolit odchylky od opatření uvedených v článcích 6, 7 a 9 této směrnice k pokusným nebo vědeckým účelům a k šlechtitelské práci, pokud tyto odchylky nejsou na újmu ochrany proti organismu a nevyvolávají nebezpečí jeho rozšíření.
Článek 11
Členské státy mohou přijmout doplňující nebo přísnější pravidla k ochraně proti organismu nebo k zabránění jeho rozšíření, pokud jsou tato opatření v souladu se směrnicí 77/93/EHS.
Doplňující opatření uvedená v prvním pododstavci mohou zahrnovat povinnost sázet pouze sadbové brambory, které jsou certifikované nebo úředně prověřené a které splňují požadované rostlinolékařské normy.
Tyto rostlinolékařské normy lze použít zejména v případě, kdy jsou zemědělci ve svých podnicích oprávněni k používání sadbových brambor získaných z vlastní sklizně, jakož i v ostatních případech, kdy se sázejí sadbové brambory vypěstované producentem.
Podrobnosti o těchto opatřeních se oznamují ostatním členským státům a Komisi.
Článek 12
Změny příloh této směrnice na základě vývoje vědeckých nebo technických znalostí se přijmou postupem podle článku 16a směrnice 77/93/EHS.
Článek 13
1. Členské státy přijmou a zveřejní ustanovení nezbytná pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 15. listopadu 1993.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním zveřejnění.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Členské státy použijí tato ustanovení ode dne 16. listopadu 1993.
2. Členské státy neprodleně sdělí Komisi znění všech ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Komise o nich uvědomí ostatní členské státy.
Článek 14
Směrnice 80/665/EHS se zrušuje ode dne 16. listopadu 1993.
Článek 15
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 4. října 1993, kterou se přizpůsobuje technickému pokroku směrnice Rady 91/157/EHS o bateriích a akumulátorech obsahujících určité nebezpečné látky
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 75/442/EHS ze dne 15. července 1975 o odpadech [1], naposledy pozměněnou směrnicí 91/692/EHS [2], a zejména na článek 18 uvedené směrnice,
s ohledem na směrnici Rady 91/157/EHS ze dne 18. března 1991 o bateriích a akumulátorech obsahujících určité nebezpečné látky [3], a zejména na článek 10 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že je nezbytné zavést podrobnou úpravu systému značení uvedeného v článku 4 směrnice 91/157/EHS;
vzhledem k tomu, že zařízení nemusejí být označovány, neboť příloha II směrnice 91/157/EHS stanoví zvláštní systém informací pro zařízení, u kterých spotřebitel nemůže snadno vyjmout baterii nebo akumulátor;
vzhledem k tomu, že je zde potřeba zavést symbol z kterého je zřejmé, že u baterií nebo akumulátorů, kterých se týká směrnice 91/157/EHS, je zapotřebí jejich oddělený sběr od ostatního odpadu z domácností;
vzhledem k tomu, že užívání tohoto symbolu pro baterie a akumulátory, na které se vztahuje směrnice 91/157/EHS, musí být chráněno;
vzhledem k tomu, že opatření uvedená v této směrnici jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro přizpůsobování právních předpisů Společenství o odpadech vědeckému a technickému pokroku,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Tato směrnice zavádí podrobná opatření pro systém značení předpokládaný v článku 4 směrnice 91/157/EHSpro baterie a akumulátory, na něž se vztahuje tato směrnice a vyrobené pro prodej ve Společenství nebo pro dovoz do něj po 1. lednu 1994.
2. Baterie a akumulátory uvedené v odstavci 1, které byly vyrobeny ve Společenství nebo do něj byly dovezeny před 1. lednem 1994, mohou být bez symbolů uvedených v článcích 2 a 3 uváděny na trh do 31. prosince 1995.
Článek 2
Symbol označující oddělený sběr se skládá z jedné z variant pojízdného kontejneru na odpad přeškrtnutého křížem, tak jak je uvedeno níže:
+++++ TIFF +++++ Rozhodnutí o volbě symbolu použitého u baterií a akumulátorů, na které se vztahuje směrnice 91/157/EHS, provede osoba odpovědná za označení, jak je uvedeno v článku 5 této směrnice.
Používání těchto dvou symbolů musí být považováno za rovnocenné v celém Společenství.
Členské státy musí informovat veřejnost o významu obou symbolů a zajistit jim stejné postavení ve svých vnitrostátních předpisech týkajících se baterií a akumulátorů, na které se vztahuje směrnice 91/157/EHS.
Užití jednoho nebo druhého symbolu nesmí představovat způsob svévolné diskriminace nebo zastřeného omezování obchodu mezi členskými státy.
Článek 3
Symbol označující obsah těžkých kovů se skládá z chemické značky daného kovu, Hg, Cd nebo Pb, v souladu s danými typy baterií nebo akumulátorů, jak je uvedeno v příloze I směrnice 91/157/EHS.
Článek 4
1. Symbol popsaný v článku 2 musí pokrýt 3 % plochy největší strany baterie nebo akumulátoru, až do maximálních rozměrů 5 x 5 cm.
U válcových článků symbol musí pokrýt 3 % poloviny plochy povrchu baterie nebo akumulátoru a mít maximální rozměry 5 x 5 cm.
Pokud velikost baterie nebo akumulátoru je taková, že by tento symbol byl menší než 0,5 x 0,5 cm, baterie nebo akumulátory nemusí být označeny, ale symbol o rozměrech 1 x 1 cm musí být vytištěn na obalu.
2. Symbol uvedený v článku 3 musí být vytištěn pod symbolem uvedeným v článku 2.
Musí pokrýt plochu minimálně čtvrtiny velikosti symbolu popsaného v odstavci 1 tohoto článku.
3. Symboly musí být vytištěny viditelně, zřetelně a nesmazatelně.
Článek 5
Členské státy přijmou nezbytná opatření k zajištění toho, aby označení bylo v souladu s ustanoveními této směrnice a aby bylo prováděno výrobcem nebo jeho zplnomocněným zástupcem usazeným v daném členském státě nebo osobou odpovědnou za uvádění baterií nebo akumulátorů na vnitrostátní trh.
Článek 6
Členské státy přijmou vhodná opatření k zajištění úplného provedení všech ustanovení této směrnice, zvláště pokud se týká dodržování symbolů uvedených v článcích 2 a 3.
Členské státy stanoví pokuty pro případy neplnění opatření přijatých v souladu s touto směrnicí; takovéto pokuty musí být účinné, přiměřené a s odstrašujícím účinkem.
Článek 7
Členské státy přijmou opatření nezbytná pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 31. prosince 1993.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 8
Tato směrnice je určena členským státům.
Směrnice Komise 93/87/EHS ze dne 22. října 1993, kterou se mění směrnice 90/377/EHS, pokud jde o místa a oblasti zjišťování ve Spolkové republice Německo
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 90/377/EHS ze dne 29. června 1990 o postupu Společenství pro zvýšení transparentnosti cen plynu a elektřiny účtovaných konečným průmyslovým velkoodběratelům [1],
s ohledem na směrnici Rady 90/653/EHS ze dne 4. prosince 1990, kterou se mění některé směrnice Společenství o statistice nákladní dopravy a statistice cen plynu a elektřiny, pokud jde o provádění těchto směrnic v Německu [2],
vzhledem k tomu, že Německo stanovilo místa bývalé Německé demokratické republiky pro účely rozšíření členění statistiky cen plynu a elektřiny na oblasti a místa;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice byla konzultována s poradním výborem zřízeným článkem 7 směrnice 90/377/EHS,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Přílohy směrnice 90/377/EHS se doplňují o tato místa a oblasti pro zjišťování cen plynu a elektřiny ve Spolkové republice Německo:
a) příloha I bod 11 — Spolková republika Německo:
- "Drážďany a Berlín"
b) příloha II bod 2 — Spolková republika Německo:
- "Erfurt, Lipsko a Rostock"
c) příloha II bod 13 — Spolková republika Německo:
- "východ"
d) příloha II bod 13 poznámka pod čarou 2 se nahrazuje tímto:
"Spolkové země se člení na čtyři oblasti:
- sever/střed: Šlesvicko-Holštýnsko, Hamburk, Brémy, Berlín, Dolní Sasko a severní Hesensko,
- západ: Severní Porýní-Vestfálsko, Porýní-Falc, jižní Hesensko a Sársko,
- jih: Bádensko-Württembersko a Bavorsko,
- východ: spolkové země neuvedené v předchozích oblastech."
Článek 2
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 29. října 1993, kterou se přizpůsobuje technickému pokroku směrnice Rady 78/316/EHS týkající se vnitřní výbavy motorových vozidel (označení ovládačů, sdělovačů a indikátorů)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na směrnici Rady 70/156/EHS ze dne 6. února 1970 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu motorových vozidel a jejich přípojných vozidel [1], naposledy pozměněnou směrnicí 92/53/EHS [2], a zejména na čl. 13 odst. 2 uvedené směrnice,
s ohledem na směrnici Rady 78/316/EHS ze dne 21. prosince 1977 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se vnitřní výbavy motorových vozidel (označení ovládačů, sdělovačů a indikátorů) [3], a zejména na článek 4 uvedené směrnice,
vzhledem k tomu, že směrnice 78/316/EHS je jednou ze zvláštních směrnic týkajících se postupu EHS schvalování typu zavedeného směrnicí Rady 70/156/EHS; že ustanovení směrnice 70/156/EHS týkající se systémů, konstrukčních částí a samostatných technických celků vozidel se proto vztahují i na uvedenou směrnici;
vzhledem k tomu, že podle čl. 3 odst. 4 a čl. 4 odst. 3 směrnice 70/156/EHS je zejména nutné, aby byl ke každé zvláštní směrnici připojen informační dokument obsahující odpovídající body přílohy I a certifikát schválení typu podle přílohy VI uvedené směrnice, aby schválení typu mohlo být zpracováno výpočetní technikou;
vzhledem k tomu, že směrnice Rady 76/756/EHS ze dne 27. července 1976 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se montáže zařízení pro osvětlení a světelnou signalizaci motorových vozidel a jejich přípojných vozidel [4], naposledy pozměněná směrnicí 91/663/EHS [5], zavedla značku pro označení ovládače korektoru sklonu světlometů, a toto označení je nutno zachovat;
vzhledem k tomu, že na základě získaných praktických zkušeností je třeba některé požadavky změnit nebo upřesnit, zejména použitím nových značek, které jsou již mezinárodně uznány a normalizovány Mezinárodní organizací pro normalizaci (ISO), a vypuštěním některých značek, které se již nepoužívají; že je třeba vzít v úvahu nové techniky označování, které by se měly široce používat a které spočívají v použití slov nebo zkratek pro ovládače, sdělovače a indikátory místo značek; že bude třeba zavést zvláštní požadavky, jakmile budou získány podrobnější poznatky umožňující vytvářet vzory založené na těchto nových technikách označování;
vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro přizpůsobování technickému pokroku, zřízeného směrnicí 70/156/EHS,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Poslední slova článku 1 směrnice 78/316/EHS se nahrazují tímto: "…s výjimkou kolejových vozidel, zemědělských a lesnických traktorů a všech pojízdných strojů."
2. Seznam příloh a přílohy I, II, III a IV směrnice 78/316/EHS se mění v souladu s přílohou této směrnice.
Článek 2
1. Od 1. dubna 1994 nesmějí členské státy z důvodů týkajících se vnitřní výbavy (označení ovládačů, sdělovačů a indikátorů)
- odmítnout udělit EHS schválení typu nebo vnitrostátní schválení typu pro typ vozidla, nebo
- zakázat registraci, prodej nebo uvedení do provozu vozidla,
pokud jeho vnitřní výbava (označení ovládačů, sdělovačů a indikátorů) splňuje požadavky směrnice 78/316/EHS ve znění této směrnice.
2. Od 1. října 1995 členské státy
- nesmějí již udělit EHS schválení typu pro typ vozidla,
- mohou odmítnout udělit vnitrostátní schválení typu pro typ vozidla a
- mohou zakázat registraci, prodej nebo uvedení do provozu nových vozidel, která nejsou provázena prohlášením o shodě podle směrnice 70/156/EHS,
z důvodů týkajících se vnitřní výbavy (označení ovládačů, sdělovačů a indikátorů), pokud nejsou splněny požadavky směrnice 78/316/EHS ve znění této směrnice.
Článek 3
1. Členské státy uvedou v účinnost právní předpisy nezbytné k dosažení souladu s touto směrnicí do 31. března 1994.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Tato opatření přijatá členskými státy budou obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
3. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 4
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 29. října 1993 o montáži zařízení pro osvětlení a světelnou signalizaci na dvoukolová a tříkolová motorová vozidla
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100a této smlouvy,
s ohledem na směrnici Rady 92/61/EHS ze dne 30. června 1992 o schvalování typu dvoukolových a tříkolových motorových vozidel [1],
s ohledem na návrh Komise [2],
ve spolupráci s Evropským parlamentem [3],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [4],
vzhledem k tomu, že v každém členském státě musí zařízení pro osvětlení a světelnou signalizaci montovaná na dvoukolová a tříkolová vozidla mít určité závazně předepsané technické vlastnosti, jež se v jednotlivých členských státech liší; že v důsledku odlišností představují tyto požadavky překážky obchodu ve Společenství;
vzhledem k tomu, že tyto překážky ve funkci vnitřního trhu lze odstranit tím, že všechny členské státy přijmou místo svých vnitrostátních předpisů stejné požadavky;
vzhledem k tomu, že je nutné vypracovat harmonizované požadavky týkající se montáže zařízení pro osvětlení a světelnou signalizaci, aby se mohl na každý typ vozidla postup schválení typu stanovený ve směrnici 92/61/EHS;
vzhledem k tomu, že pro usnadnění přístupu na trhy nečlenských zemí Společenství se jeví potřebným sjednotit pro dvoukolové motocykly požadavky této směrnice a požadavky předpisu Evropské hospodářské komise OSN č. 53,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Tato směrnice se vztahuje na montáž zařízení pro osvětlení a světelnou signalizaci na všechny typy vozidel definované v článku 1 směrnice 92/61/EHS.
Článek 2
Postup pro udělení dílčího schválení typu z hlediska montáže zařízení pro osvětlení a světelnou signalizaci na dvoukolová a tříkolová motorová vozidla a podmínky volného pohybu těchto vozidel jsou stanoveny ve směrnici 92/61/EHS.
Článek 3
V souladu s článkem 11 směrnice 92/61/EHS se uznává rovnocennost požadavků této směrnice pro dvoukolové motocykly s požadavky nařízení EHK-OSN č.
53 (E/ECE/TRANS/505-Add. 52/Amend.
Orgány členských států, které udělují dílčí schválení typu, uznávají schválení typu udělená podle požadavků uvedeného předpisu č. 53 i značky dílčího schválení typu jako alternativu k odpovídajícím schválením uděleným podle požadavků této směrnice.
Článek 4
Veškeré změny nutné pro přizpůsobení příloh I až VI technickému pokroku se přijímají postupem podle článku 13 směrnice 70/156/EHS [5].
Článek 5
Členské státy, které ve svých vnitrostátních předpisech pro montáž brzdových svítilen dvoukolových mopedů stanoví požadavky méně přísné, než jsou požadavky stanovené v této směrnici, je mohou uplatňovat nejvýše po dobu tří let uplynutí lhůty pro provedení této směrnice.
Článek 6
1. Členské státy přijmou a zveřejní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. května 1995. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Ode dne uvedeného v prvním pododstavci nesmějí členské státy zakázat z důvodu montáže zařízení pro osvětlení a světelnou signalizaci uvedení vozidel, která vyhovují této směrnici, do provozu.
Použijí předpisy uvedené v prvním pododstavci od 1. listopadu 1995.
2. Členské státy sdělí znění vnitrostátních právních předpisů, která přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 7
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 29. října 1993 o hmotnostech a rozměrech dvoukolových a tříkolových motorových vozidel
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100a této smlouvy,
s ohledem na směrnici Rady 92/61/EHS ze dne 30. června 1992 o schvalování typu dvoukolových a tříkolových motorových vozidel [1],
s ohledem na návrh Komise [2],
ve spolupráci s Evropským parlamentem [3],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [4],
vzhledem k tomu, že vnitřní trh zahrnuje prostor bez vnitřních hranic, v němž je zajištěn volný pohyb zboží, osob, služeb a kapitálu; že je pro tyto účely nutné přijmout opatření;
vzhledem k tomu, že z hlediska hmotností a rozměrů musí mít dvoukolová a tříkolová vozidla v každém členském státu určité závazně předepsané technické vlastnosti, jež se v jednotlivých členských státech liší; že v důsledku odlišností představují tyto požadavky překážky obchodu ve Společenství;
vzhledem k tomu, že tyto překážky ve funkci vnitřního trhu lze odstranit tím, že všechny členské státy přijmou místo svých vnitrostátních předpisů stejné požadavky;
vzhledem k tomu, že je nutné vypracovat harmonizované požadavky týkající se hmotností a rozměrů dvoukolových a tříkolových motorových vozidel, aby se mohly na každý typ takových vozidel použít postupy schválení typu a dílčího schválení typu stanovené ve směrnici 92/61/EHS;
vzhledem k tomu, že vezmou-li se v úvahu rozsah a důsledky navrhované akce v této oblasti, jsou opatření Společenství, která jsou předmětem této směrnice, nejen nutná, ale i nezbytná k tomu, aby se dosáhlo vytčeného cíle, jímž je zavedení schválení typu vozidla v rámci Společenství; že tohoto cíle nemohou členské státy dosáhnout jednotlivě;
vzhledem k tomu, že by tato směrnice neměla zavazovat členské státy, které nepřipouštějí na svém území tažení přípojných vozidel dvoukolovými motorovými vozidly, ke změnám jejich předpisů,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Tato směrnice a její příloha se vztahuje na hmotnosti a rozměry všech typů vozidel definovaných v článku 1 směrnice 92/61/EHS.
Článek 2
Postup pro udělení dílčího schválení typu dvoukolového nebo tříkolového motorového vozidla z hlediska hmotností a rozměrů a podmínky volného pohybu těchto vozidel jsou stanoveny v kapitolách II a III směrnice 92/61/EHS.
Článek 3
Veškeré změny nutné pro přizpůsobení požadavků příloh technickému pokroku se přijímají postupem podle článku 13 směrnice 70/156/EHS [5].
Článek 4
1. Členské státy přijmou a zveřejní právní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. května 1993.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si určí členské státy.
2. Ode dne uvedeného v odstavci 1 nesmějí členské státy z důvodů týkajících se hmotností a rozměrů zakázat první uvedení vozidel, která vyhovují této směrnici, do provozu.
Použijí předpisy uvedené v odstavci 1 od 1. listopadu 1995.
3. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 5
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 29. října 1993 týkající se místa pro montáž zadní registrační tabulky dvoukolových a tříkolových motorových vozidel
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100a této smlouvy,
s ohledem na směrnici Rady 92/61/EHS ze dne 30. června 1992 o schvalování typu dvoukolových a tříkolových motorových vozidel [1],
s ohledem na návrh Komise [2],
ve spolupráci s Evropským parlamentem [3],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [4],
vzhledem k tomu, že vnitřní trh zahrnuje oblast bez vnitřních hranic, v níž je zajištěn volný pohyb zboží, osob, služeb a kapitálu; že je nutné přijmout opatření pro jeho fungování;
vzhledem k tomu, že z hlediska místa pro montáž zadní registrační tabulky musí mít dvoukolová a tříkolová vozidla ve všech členských státech určité technické vlastnosti stanovené povinnými požadavky, jež se v jednotlivých členských státech liší; že v důsledku odlišností představují tyto požadavky překážky obchodu ve Společenství;
vzhledem k tomu, že tyto překážky ve funkci vnitřního trhu lze odstranit tím, že všechny členské státy přijmou místo svých vnitrostátních předpisů stejné požadavky;
vzhledem k tomu, že je nutné vypracovat harmonizované požadavky týkající se místa pro montáž zadní registrační tabulky dvoukolových a tříkolových motorových vozidel, aby se mohly na každý typ takových vozidel uplatňovat postupy schválení typu a dílčího schválení typu stanovené ve směrnici 92/61/EHS;
vzhledem k tomu, že účelem této směrnice není sjednotit rozměry registračních tabulek užívaných v různých členských státech; že by členské státy proto měly zajistit, aby vyčnívající registrační tabulky nebyly pro uživatele nebezpečné, aniž by to vyžadovalo jakoukoliv změnu konstrukce vozidla;
vzhledem k tomu, že vezmou-li se v úvahu rozsah a důsledky navrhované akce v této oblasti, jsou opatření Společenství, která jsou předmětem této směrnice, nejen nutná, ale i nezbytná k tomu, aby se dosáhlo vytčeného cíle, jímž je zavedení schválení typu vozidla v rámci Společenství; že tohoto cíle nemohou členské státy dosáhnout jednotlivě,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Tato směrnice a její příloha se vztahují na místo určené pro montáž zadní registrační tabulky u všech typů vozidel definovaných v článku 1 směrnice 92/61/EHS.
Článek 2
Postup pro udělení dílčího schválení typu dvoukolového nebo tříkolového motorového vozidla z hlediska místa určeného pro montáž zadní registrační tabulky a podmínky volného pohybu těchto vozidel jsou stanoveny v kapitolách II a III směrnice 92/61/EHS.
Článek 3
Veškeré změny nutné pro přizpůsobení požadavků příloh technickému pokroku se přijímají postupem podle článku 13 směrnice 70/156/EHS [5].
Článek 4
1. Členské státy přijmou a zveřejní právní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. května 1995.
Neprodleně o tom uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si určí členské státy.
Ode dne uvedeného v odstavci 1 nesmějí členské státy z důvodů týkajících se místa určeného pro montáž zadní registrační tabulky zakázat první uvedení vozidel, která vyhovují této směrnici, do provozu.
Použijí předpisy uvedené v prvním pododstavci od 1. listopadu 1995.
2. Členské státy sdělí Komisi znění vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 5
Tato směrnice je určena členským státům.
ze dne 29. října 1993, kterou se mění směrnice 89/686/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se osobních ochranných prostředků (OOP)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100a této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
ve spolupráci s Evropským parlamentem [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že opatření pro fungování vnitřního trhu s osobními ochrannými prostředky (OOP) mají být přijata ve shodě se směrnicí 89/686/EHS [4];
vzhledem k tomu, že čl. 5 odst. 3 výše uvedené směrnice stanoví, že u těch OOP, pro které nejsou k dispozici harmonizované normy, lze po přechodnou dobu (až do 31. prosince 1992) postupovat podle vnitrostátní právní úpravy platné k datu přijetí směrnice;
vzhledem k tomu, že z informací obdržených od členských států a z obchodních styků vyšlo najevo, že tato přechodná doba je příliš krátká na to, aby umožnila řádné používání směrnice;
vzhledem k tomu, že harmonizované normy budou významným příspěvkem ke snazšímu uvádění osobních ochranných prostředků na trh a k jejich volnému pohybu;
vzhledem k tomu, že však některé z harmonizovaných norem nebudou k dispozici k datu nabytí účinnosti směrnice 89/686; že tedy vytvoření a sjednocení jednotného trhu nemůže být pro tyto výrobky zajištěno;
vzhledem k tomu, že zavedení nového systému kontroly a certifikace a stanovení opatření a mechanismů potřebných pro řádné fungování této směrnice nemá dostatečný předstih;